Riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik
Talmannen.
Nästa punkt på föredragningslistan är ett betänkande (A5-0187/2003) av Herman Schmid för utskottet för sysselsättning och sociala frågor om förslaget till rådets beslut om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik (KOM(2003) 176 - C5-0180/2003 - 2003/0068(CNS)).

Vitorino
Herr talman, det är ett nöje att få delta i denna debatt på kommissionens vägnar och, framför allt, på Diamantopoulous vägnar. Hon beklagar att hon inte kan vara här i dag därför att hon deltar i ett möte med rådet (sysselsättning och socialpolitik, hälso- och sjukvård samt konsumentfrågor) i Luxemburg.
Vi har nu kommit fram till det sista steget i våra gemensamma ansträngningar för att reformera den europeiska sysselsättningsstrategin. Alla institutionerna har arbetat tillsammans för att nå en god kompromiss som nu är helt och hållet i linje med Europeiska rådets slutsatser, accepterar de flesta av Europaparlamentets synpunkter och, även om det inte är lika ambitiöst, ligger nära kommissionens ursprungliga förslag.
Våra ambitioner bör återspegla omfattningen av de utmaningar vi står inför. För det första, full sysselsättning: för att förverkliga full sysselsättning måste vi skapa upp till 22 miljoner arbetstillfällen om unionen med 25 medlemsstater skall nå målet från Lissabon för 2010.
Vad kvalitet och produktivitet beträffar, innebär detta att vi måste se till att det inte bara skapas arbetstillfällen utan även bättre arbetstillfällen. Vi måste ha en positiv strategi för strukturomvandlingen av ekonomin och vi måste vända den sjunkande produktivitetstillväxten.
När det gäller sammanhållning och integrering måste vi ta itu med ökande sociala skillnader och kvardröjande regionala olikheter. Detta kommer naturligtvis att vara en ännu större utmaning inom en utvidgad union. Vi kan bara klara dessa utmaningar om vi ser till att alla relevanta aktörer deltar aktivt i sysselsättningsstrategin och att de alla arbetar tillsammans.
Vilka är de viktigaste inslagen i reformen? För det första, stabilitet. Med denna reform måste vi svara på de kortsiktiga utmaningar vi ställs inför genom nedgången i våra ekonomier, och möta de mera långsiktiga utmaningarna för reformer. Stabilare riktlinjer för perioden till 2010, med en översyn efter halva tiden under 2006, borde hjälpa oss att svara på både kortsiktiga och mera långsiktiga utmaningar. Dessa riktlinjer bör, i princip, förbli oförändrade under åtminstone tre år.
Vi har även varit framgångsrika med att lägga fram mer fokuserade, enklare och mer resultatinriktade riktlinjer, som är koncentrerade på ett begränsat antal prioriteringar och tydligt anger de resultat vi strävar efter. Att lägga fokus på resultatet snarare än på processen innebär ett mera kraftfullt betonande av mål och indikatorer för att mäta framsteg.
Vi har fått betydande stöd från parlamentet i detta avseende. Även om vi kunde ha gått längre så välkomnar jag det faktum att ett rimligt antal väl fokuserade mål återstår. En betoning av resultaten kräver även att större vikt läggs vid rekommendationer till medlemsstaterna.
Vid samordningen av sysselsättningsriktlinjerna och de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken är det även viktigt att erinra sig fördelarna med denna nya samordning av sysselsättningspolitiken och de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken. Vi måste försäkra oss om att de parallella tidsplanerna för riktlinjernas olika delar bidrar till att de kompletterar varandra och till en mera följdriktig politisk samordning på europeisk nivå.
Jag övergår nu till de nya prioriteringarna. Jag kommer inte att behandla alla enskilda riktlinjer, utan jag skulle vilja tala om de tre viktiga utmaningar som de behandlar.
För det första måste människors och företags anpassningsförmåga främjas. För anpassningsförmåga krävs att det finns en god balans mellan flexibilitet och säkerhet på arbetsmarknaden. Det krävs även investeringar i entreprenörskap och för att hjälpa människor och företag att klara effekterna av ekonomisk omstrukturering på ett bättre sätt.
För det andra, för att uppnå full sysselsättning måste vi undersöka hur vi kan öka deltagandet på arbetsmarknaden ytterligare. Vi måste tillvarata potentialen inom alla befolkningsgrupper bättre. Vi måste öka kvinnors och äldre arbetstagares deltagande på arbetsmarknaden. Vi måste integrera invandrare full ut i arbetsmarknaden. Vi måste omvandla svart arbete till vanlig anställning. Parlamentets stöd var oerhört viktigt för att säkra en överenskommelse i just denna fråga. Vi skickar nu en tydlig signal om att vi inte bara vill ha mer sysselsättning utan även bättre sysselsättning.
För det tredje, investeringar i mänskligt kapital står mer och mer i centrum för ansträngningarna att skapa fler och bättre arbetstillfällen. Det är avgörande för mer sysselsättning, större produktivitet och även för mer integrering. För detta krävs det att resurser omfördelas till fördel för investeringar i mänskligt kapital.
Låt mig nu behandla parlamentets synpunkter. Jag beklagar de svårigheter med tidsplanen som parlamentet har ställts inför. Jag förstår era farhågor och jag vet att både rådet och kommissionen har gjort allt vad de har kunnat för att ta hänsyn till era synpunkter. Trots dessa svårigheter har parlamentets uppfattning fått ett starkt genomslag i de reviderade riktlinjer som jag lägger fram i dag. Era synpunkter har faktiskt bidragit med betydande mervärde på ett antal områden.
För det första, en hänvisning om att minska arbetslösheten. Parlamentet kämpade hårt för att inkludera en hänvisning om att minska arbetslösheten. Jag håller med om att det är viktigt att visa Europas medborgare att syftet med dessa reformer är att direkt ta itu med de frågor som berör dem mest. Det gläder mig att rapportera att vi nu har en sådan hänvisning i de inledande punkterna till riktlinjerna, även om parlamentets önskemål var mera långtgående och föreslog ett nytt mål för full sysselsättning.
Det andra området som berörs gäller ett fjärde övergripande mål för lika möjligheter. Som ett resultat av parlamentets yttrande har vi nu kraftfullare riktlinjer som ger könsrollsfrågor en högre profil. Den omarbetade texten går inte så långt som att inkludera ett fjärde övergripande mål men riktlinjerna har stärkts på två viktiga områden: för det första, slår den inledande texten fast att lika möjligheter och jämställdhet är avgörande för framsteg mot alla tre målen, för det andra har vi nu en fullständigare riktlinje som behandlar jämställdhet i sig.
När det gäller en högre profil för entreprenörskap välkomnar kommissionen i hög grad parlamentets kommentarer att tillämpningsområdet för riktlinjerna för entreprenörskap bör vidgas till att omfatta alla små och medelstora företag, snarare än endast nystartade företag. Detta förslag har accepterats.
När det gäller en synligare roll för lokala och regionala aktörer, återspeglar de nya förslagen på ett bättre sätt betydelsen av att se till att lokala och regionala aktörer engageras i sysselsättningsstrategin.
I överensstämmelse med parlamentets önskemål har vi nu en speciell riktlinje om regionala olikheter som erkänner den viktiga roll som lokala och regionala aktörer spelar för att ta itu med sådana olikheter.
Diskussionerna om styrelseformer var tämligen svåra. Detta är uppenbarligen en mycket känslig fråga för medlemsstaterna. Det är dock viktigt att betona att det i sista hand beror på förbättrat genomförande och bättre styrelseformer om den nya europeiska sysselsättningsstrategin skall bli en framgång. Detta är till och med ännu viktigare om vi tar hänsyn till de nya medlemsstaternas behov. De har öppet erkänt frågans avgörande betydelse. Detta är ännu ett område där vi varmt välkomnar det starka stödet från parlamentet. Riktlinjerna säger nu uttryckligen att parlamentsorgan kan lämna viktiga bidrag för att förbättra sysselsättningsstrategins styrelseformer. Trots det faktum att detta inte motsvarar ert förslag, att nationella parlament borde anta nationella handlingsplaner, är det dock ett viktigt framsteg för att säkerställa bättre styrelseformer för strategin.
Jag anser att dessa omarbetningar, genom att acceptera mycket av vad ni hade förväntat er, nu ger uttryck åt alla parters gemensamma uppfattning. De reviderade riktlinjerna lägger fram konkreta mål, prioriteringar och målsättningar och stärker genomförande och styrelseformer för strategin som helhet. Som sådana utgör de en utmärkt utgångspunkt för att stödja nationell sysselsättningspolitik och arbetsmarknadspolitik under de kommande åren.

Talmannen.
Tack så mycket, kommissionär Vitorino!

Schmid, Herman (GUE/NGL)
Herr talman! Det var glädjande att lyssna på kommissionsledamot Vitorino. Vårt arbete kan få praktiska resultat, vilket behövs. Vi har en ekonomisk stagnation och växande problem på arbetsmarknaderna i EU. De motsättningar som följer av detta vad gäller ?den rätta politiken? växer, vilket vi har märkt också i detta parlament.
Det har varit min stora strävan under hela arbetet som föredragande att, trots svårigheterna, försöka samla parlamentet bakom en gemensam linje. Utgångspunkten för denna linje har varit Lissabonstrategin, enligt vilken ekonomisk och teknologisk utveckling bör kombineras med en satsning på kvalitet på arbetsplatserna, i samarbetet mellan parterna, i produktionen och inte minst en satsning på solidaritet med de svaga grupperna. Vi har därför lagt fram en rad förslag. Jag kan sammanfatta dem mycket kort nu, eftersom kommissionsledamot Vitorino redan har kommenterat några av dem.
För det första har vi föreslagit ökad uppmärksamhet när det gäller arbetslösheten. Det är viktigt. Det räcker nämligen inte bara, som under de goda tiderna, med att öka sysselsättningsnivåerna. Det är inte detsamma som att bekämpa arbetslöshet. Man kan ha tillgång till arbetsmarknaden, samtidigt som de långtidsarbetslösa förblir långtidsarbetslösa. Detta uppmärksammande behövs därför och är en viktigt förnyelse.
För det andra har vi mycket kraftigt betonat att det i en konjunktur som denna behövs nya jobb och nya företag, vilket säkert även kräver politiska initiativ. Vi presenterar nu ett mycket utförligare program för entreprenörskap och nya arbetstillfällen än det som kommissionens riktlinjer innehåller. Samtidigt håller vi fast vid och understryker kravet på kvalitet, hållbarhet och framtidsperspektiv.
För det tredje stärker vi jämställdhetsperspektivet mycket kraftigt jämfört med kommissionens förslag. Framför allt föreslår vi att jämställdheten blir ett överordnat mål vid sidan av de tre mål som kommissionen har föreslagit. Rådet är tydligen inte redo att anta detta ännu, men vi får väl fortsätta att utöva påtryckning. Det är inte sista gången som vi har den möjligheten.
För det fjärde har vi framfört tydliga krav på regionala och lokala sysselsättningsstrategier. Det gläder mig att dessa krav tydligen hörsammas. Det såg nämligen illa ut ett tag när detta element hade försvunnit ur det som var den sista riktlinjen. Nu har det återinförts, vilket är viktigt, eftersom man behöver kunna mobilisera människor och företag underifrån om vi skall kunna skapa de 22 miljoner arbetstillfällen som Vitorino talade om.
Slutligen har vi enats om att rekommendera att medlemsländernas parlament skall ta ställning till de nationella handlingsplanerna. De kan då förankras mycket bättre och kombineras med den nationella sysselsättningspolitiken. Problemet har varit att den europeiska sysselsättningspolitiken inte har blivit sammankopplad med eller integrerad i de nationella politikerna. Det har därför saknats mycket effektivitet. Jag förstår att rådet inte är redo för detta heller. Kanske får vi gå via medlemsstaterna och be vissa medlemsstater resa denna fråga i rådet så småningom. Då kommer de att ha parlamentets stöd.
Vi har även enats om andra frågor, vilket jag tycker att vi kan vara stolta över. Vi gjorde inte mindre än 16 kompromisser i utskottet och fick ned över 160 ändringsförslag till ett relativt hanterbart antal. Jag blir naturligtvis besviken när det efter alla dessa kompromisser visade sig att PPE-DE-gruppen ändå inte var riktigt nöjd. Det återstår således en del oenighet, vilket jag kort vill kommentera.
För det första vill PPE-DE-gruppen stryka kommissionens skrivning om immigration och immigrerad arbetskraft och vill inte att detta ämne skall beröras i riktlinjerna. Ja, detta är en ?het potatis? i en del medlemsländer, men det hjälps inte. Oavsett om man är gränsland eller ett särskilt utsatt land, står alla länder i Europa inför en gemensam global realitet som innebär att vi får en ökad immigration över gränserna, vilket vi måste hantera i ett dokument om sysselsättningspolitik. Jag är därför mot ändringsförslag 62.
En annan oenighet gäller skattepolitiken. Det finns flera ändringsförslag om detta. Jag tycker att skattesystem är mycket nationella. Skall vi komma med synpunkter på det, måste vi uttala oss mycket allmänt. Man kan inte komma med konkreta skattepolitiska förslag för 25 länder. Jag motsätter mig därför ändringsförslag 66 från PPE-DE-gruppen, som är mycket radikalt och kräver en generell skattesänkning för både individer och företag i alla medlemsländer, men det sägs ingenting om hur man skall se på det finansiella läget. I mitt eget land, Sverige, är det inte alls aktuellt att sänka skattetrycket, men jag vet att det är annorlunda i Tyskland och i andra länder.
Herr talman, avslutningsvis vill jag vill bara kortfattat säga att liberalernas ändringsförslag om skattefrågor är av en helt annan karaktär. Det är intressant men mycket drastiskt. Det handlar om att flytta skattebördan från personbeskattning till konsumtions- och miljöbeskattning. Det tycker jag är intressant, men det kan vi nog inte besluta i denna typ av dokument.
Avslutningsvis vill jag säga att vi i stort sett har blivit eniga. Det är mycket viktigt att vi kan enas om ett dokument, så att vi har ett svar att ge rådet som sitter och väntar och lyssnar på vad vi skall säga i dag.

Mann, Thomas (PPE-DE).
Herr talman! I alltför många stater i Europeiska unionen stagnerar näringslivet. Det saknas reformer på många områden. En ny utmaning är den sannolika utvidgningen från 15 till 25 medlemsstater nästa år. Genomförandet av den ambitiösa Lissabonstrategin måste anpassas till dessa realiteter. Därför behöver vi också andra prioriteringar i riktlinjerna för den europeiska sysselsättningspolitiken. Det handlar om att öka sysselsättningen - kommissionsledamot Vitorino har redan påpekat det. Det handlar också om högre kvalitet på produkterna och ökad produktivitet. Det handlar om reformer i de olika systemen för skatter och sociala förmåner - Herman Schmid! Det är i själva verket en fråga för medlemsstaterna - varvid balansen mellan flexibilitet och säkerhet måste iakttas. Det handlar om att aktivera dem som är arbetsvilliga och arbetsförmögna, och om att på ett bättre sätt engagera de lokala och regionala aktörerna, och slutligen om en mycket mer beslutsam kamp mot svartarbete.
Herman Schmid var beredd att godta många ändringsförslag från min grupp. Som medföredragande från PPE-DE-gruppen tackar jag er för det goda samarbetet. Våra förslag återfinns i hållbara kompromisser - det blev 16 stycken. Hit hör ökningen av arbetsplatskvaliteten med hjälp av metoder för utbildning och vidareutbildning, ökningen av investeringsnivån i företagen, strategier för livslångt lärande i enlighet med berörda personers behov och förmåga, minskning av subventioner i de branscher som inte är framtidsdugliga samt skapande av arbetstillfällen i regioner med hög arbetslöshet.
Ändå saknas några kärnpunkter på områdena nyetablering av företag, valutapolitik och avgifter. För det första: En viktig ansats inom den europeiska sysselsättningspolitiken är ett konkret stöd till etablering av företag, utöver förenklad administration och utöver utbyggnad av informationsnätverk för entreprenörerna. För att dessa skall skapas och för att åstadkomma nya arbetstillfällen måste tillgången till förmånliga krediter underlättas, vi behöver mer solida egenkapitalfinansieringar - det är nämligen klart annorlunda i Europeiska unionen än i Förenta staterna. Om likviditeten är god garanteras konkurrensförmågan.
För det andra: Försöket att än en gång förbigå stabilitetspakten kan inte accepteras. Inom euroområdet är den grunden för förtroendet bland de ansvariga inom näringslivet och konsumenterna. Den får inte heller stå till förfogande när några ministrar i medlemsstaterna vågar kämpa sig till undantagstillstånd för sina portföljer. Den logiska följden av en uppmjukning av denna viktiga stabilitetspakt blir ändå ett minskat förtroende hos medborgarna och en försvagning av den lyckligtvis starka euron.
För det tredje: Sysselsättningen måste bli mer attraktiv genom lagstiftningsincitament för arbetstagare och arbetsgivare. De avgifter som är förbundna med arbete bör minskas så att det äntligen blir mindre kostsamt att skapa nya arbetstillfällen. På så sätt kan den ökande sektorn med svartarbete bekämpas mycket mer effektivt. Totalt sett bör man sträva efter att sänka de skattemässiga belastningarna i medlemsstaterna - det är nämligen dit de hör - så att medborgarna återigen kan kosta på sig mer, och så att företagen äntligen kan företa sig mer. Jag hoppas verkligen att dessa förslag från PPE-DE-gruppen, som vi återigen diskuterade i går kväll, kommer att antas av kammaren under eftermiddagen. Först då, Herman Schmid, kan jag rekommendera mina kolleger i PPE-DE-gruppen ett ?ja? till detta betänkande. Men först då!
(Applåder)

Andersson (PSE).
Herr talman! Herr kommissionär! Jag vill börja med att tacka Herman Schmid för ett osedvanligt gott samarbete vid utarbetandet av detta förslag, som jag tycker är viktigt. Sysselsättningspolitiken är över huvud taget viktig. Vi har nu en ny ram att arbeta efter som handlar om en starkare samordning med de ekonomiska riktlinjerna, mer av långsiktighet och mer av koncentration på resultatet av implementeringen i medlemsstaterna. Vi ställer helt upp på denna strategi. Jag vill betona att det är viktigt att sysselsättningsstrategin jämställs med de ekonomiska riktlinjerna, så att de blir likvärdiga i denna process.
Låt mig säga någonting om de övergripande målen. Vi har lämnat pelarstrukturen. Att vi nu har full sysselsättning som mål är synnerligen viktigt. Det är också viktigt, som Herman Schmid säger, att komplettera sysselsättningsmålet med ett arbetslöshetsmål. Även om detta är två aspekter som följs åt ungefärligt, så följs de inte åt hundraprocentigt. Det kan vara så att sysselsättningen ökar, men att det ändå finns en stor grad av arbetslöshet kvar.
Ett annat mål är kvaliteten i arbetslivet. Europa kommer i framtiden inte att konkurrera genom billig arbetskraft utan med kvalitet på de produkter och tjänster som vi förmår producera. För detta behöver vi en ordentligt utbildad arbetskraft. Detta har en tydlig koppling till det livslånga lärandet, att utbilda arbetskraften för att göra Europa konkurrenskraftigt.
En tredje viktig fråga är integrationen. Det handlar inte bara om integration mellan regioner, att vi skall ha en hög sysselsättningsnivå och full sysselsättning över hela Europa, utan det handlar också om grupper som i dag i stor utsträckning står utanför arbetsmarknaden, t.ex. människor med funktionshinder och människor som kommer från andra länder. Det är viktigt.
Jämställdhetsaspekterna har man redan talat om, och det är viktigt att vi lyfter fram dem. De hade en egen pelare i den förra strategin. Det är viktigt liksom att de nationella parlamenten blir involverade och att de övergripande, gemensamma målen kan kompletteras med nationella mål.
Låt mig kortfattat säga någonting om oenigheten. Vi brukar klara av detta i utskottet. Vi har litet olika syn på flexibilitet och trygghet, men vi lyckas komma överens på denna punkt och säga att vi behöver en balans.
När det gäller skattefrågan delar jag inte Thomas Manns uppfattning. Det är bara att se sig om i Europeiska unionen: Några av de länder som har lägst arbetslöshet och högst sysselsättningsgrad har faktiskt också det högsta skattetrycket. Det säger mig att skattefrågan är något mer komplicerad än vad som framgår av det ändringsförslag som Thomas Mann har lagt fram. Sysselsättningsnivån bestäms av en stor mängd faktorer. Man kan inte göra det så enkelt för sig som att säga att en sänkning av skatten generellt sätt också är bra för sysselsättningen. Så är det inte.
Däremot vill jag säga att jag kommer att rösta på ett sådant sätt att vi bevarar enigheten här. Det värsta vore om vi i parlamentet inte gav uttryck för vår uppfattning när vi nu har en möjlighet att göra detta. Det kommer att vägleda mig vid omröstningen.

Attwooll (ELDR).
Herr talman! Jag vill tacka Schmid för hans hårda arbete och för det sätt på vilket han har lyckats utforma kompromisser tvärsöver de politiska grupperna. Hans betänkande har ett brett stöd från oss.
Trots det har vi några farhågor. För det första anser vi att alltför många detaljer har smugit sig in, både i huvudbetänkandet och i vissa av de ändringsförslag som har förelagts kammaren. För det andra är vi förvånade över några av bestämmelserna om barnomsorg och möjligheterna att förena arbete och familjeliv. Är de fullt förenliga med sunda offentliga finanser? Förbigår de inte andra sätt att uppnå samma resultat, till exempel genom arbetsmarknadens parter, när de uttryckligen anger den offentliga sektorn?
När det gäller ändringsförslag som läggs fram i kammaren anser vi att ändringsförslag 65 och 66 kan sända fel budskap, genom att förutsätta en lönesänkning respektive genom att föreslå en strategi med ?en storlek för alla?. Vi föredrar vårt eget ändringsförslag 58.
På den positiva sidan applåderar vi hänvisningarna till människor med funktionshinder och hoppas att det snart kommer att komma ett förslag till övergripande direktiv. Vi instämmer i jämställdhetsmålet och erkänner i synnerhet behovet av speciellt stöd till kvinnor som återgår till arbetslivet.
Jag nämner också min egen oro för den fortsatta löneklyftan mellan könen och kräver en gemensam insats för att avskaffa den.
Slutligen instämmer vi helt och hållet i att det är nödvändigt att involvera alla intressenter, inklusive parlamenten i medlemsstaterna. Några är det redan och vi välkomnar andras initiativ att bli det, som till exempel det skotska parlamentets Europautskott. Men detta borde helt enkelt vara det normala. Ansträngningarna för fler och bättre arbetstillfällen är något som vi alla borde vara direkt engagerade i.

Figueiredo (GUE/NGL).
Herr talman! Social- och sysselsättningspolitiken lider av den ekonomiska politikens följder. Därför är det ingen mening med en separat debatt om ekonomiska riktlinjer, vilket tyvärr händer här, trots alla de försök som föredraganden har gjort för att det inte skulle bli så.
I sina vårprognoser antar kommissionen att ökningen av BNP 2003 inte kommer att överstiga 1 procent i euroområdet. Detta kommer att få negativa följder för sysselsättningen, som kommer att minska med 0,1 procent, vilket leder till en högre arbetslöshet, som i medeltal kommer att ligga på 8,8 procent. Detta förhållande borde vara en varningssignal för att ändra gemenskapens politik och valutapolitiken, och i synnerhet se över stabilitetspakten för att prioritera offentliga investeringar och andra sysselsättningsfrämjande åtgärder och åtgärder för social integration. Men istället för det insisterar man på samma lösningar, vilket gör det svårare att uppfylla trovärdiga sysselsättningsstrategier och mål om social integrering.
Så även om jag är mycket tveksam till att de mål och syften som föreslås i detta betänkande kan uppfyllas, med tanke på rådets, kommissionens och de flesta medlemsstaternas välbekanta ståndpunkt när det gäller möjligheten att ändra de ekonomiska riktlinjerna och göra en översyn av stabilitetspakten för att prioritera ökad sysselsättning av kvalitet och med rättigheter och social integrering, vill jag understryka de positiva förslagen, trots att de är otillräckliga, som syftar till att förbättra sysselsättningsstrategin.
Jag understryker även att medlemsstaterna ombeds definiera kvantifierbara nationella mål att ta med i den första nationella sysselsättningsplanen som de skall utforma enligt de nya riktlinjerna, debattera sysselsättning i de nationella parlamenten och bidra till att bättre resultat uppnås, inte bara när det gäller att skapa arbetsillfällen utan också att för minska arbetslösheten, för jämlikhet och social integrering.
Dagens verklighet krävde dock mer. Det är nödvändigt att bromsa den allt mer tilltagande arbetslösheten som är ett resultat av avregleringar och privatiseringar av den viktiga offentliga sektorn, av omstrukturering och förflyttning av multinationella företag, av växande svårigheter och brist på stöd åt mikroföretag och små och medelstora företag, av att man framhärdar i att lägga tonvikten på valutapolitik och en restriktiv politik som håller igen de offentliga investeringarna och hindrar att arbetstagarnas och pensionärernas köpkraft blir större, av höjd pensionsålder, vilket drabbar arbetstagare och inte skapar arbetstillfällen för unga. Det är bara det att varken en majoritet i detta parlament eller i rådet accepterar sådana förslag. Tvärtom! I huvudsak insisterar man i en politik som försvårar den nuvarande situationen, vilket var tydligt vid det förra sammanträdet under debatten om den ekonomiska politikens riktlinjer och det upprepas här då man försöker gå lite längre än vad föredraganden, vår kollega Herman Schmid, har försökt gå. Naturligtvis är det positivt att förespråka förbättrade arbetsvillkor, men det är inte mycket att föreslå en total minskning på bara 15 procent av arbetsplatsolyckorna och 25 procent inom högriskområden i alla medlemsstater före 2010, framför allt i ett land som Portugal, som har det högsta antalet arbetsplatsolyckor i Europeiska unionen med ett dödsfall per arbetsdag i medeltal. Men att nå dessa mål innebär inte bara politiskt arbete utan också väsentliga förändringar av den ekonomiska politiken och valutapolitiken som vi tyvärr hittills inte har lyckats med.

Lambert (Verts/ALE).
Herr talman! Jag vill tillfoga gratulationerna från min grupp till föredraganden för det omfattande arbete han har lagt ned på detta betänkande under utomordentligt kort tid. Vi beklagar emellertid avsaknaden av en ordentlig samordning med de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken i detta parlament och hoppas att vi kan rätta till det i framtiden.
Vi välkomnar betänkandets huvudinriktning och kommissionens förslag om samordning med Europeiska unionens andra strategier, till exempel för social integrering. Det finns dock fortfarande en stor underskattning av hållbarhetsstrategins betydelse även inom denna övergripande lösning.
Vi välkomnar även den starkare betoningen av kvinnors roll i betänkandet, och kommissionens reaktion på det, men vi beklagar att det inte finns med som ett övergripande mål. Vi välkomnar även den starkare betoningen av balans mellan arbete och liv. Män kommer dock inte att kunna uppnå det förrän kvinnor verkligen behandlas jämställt på arbetsplatserna och det inbegriper lika lön.
Vi har en viss förståelse för några av de anmärkningar som gjorts om kostnaderna för sysselsättningen i form av kostnader för arbetsgivarna. Men lönenivån är också viktig och vi är mycket väl medvetna om att till och med de nationella minimilönerna själva verket är en lön på existensminimum i vissa medlemsstater och några av anslutningsländerna. Arbetsgivare måste beakta den aspekten och inte bara kostnaderna för sysselsättningen.
För att återgå till frågan om samordning med andra åtgärder, så är vår handelspolitik en som bör inkluderas. Vi arbetar för ett handelssystem som effektivt sänker produktionskostnaderna och uppmuntrar företag att omlokalisera i jakt på konkurrensfördelar. Därför måste vi även granska målen för vår handelspolitik och hur de fungerar tillsammans med vår sysselsättningspolitik för vi är inte övertygade om att de över huvud taget drar åt samma håll.

Berthu (NI).
Herr talman! Förslaget till riktlinjer för sysselsättningspolitiken som kommissionen lägger fram för samråd med parlamentet är fullt av fromma generaliseringar: man skall förbättra den totala graden av sysselsättning, liksom kvinnors och äldre personers sysselsättning, förbättra kvaliteten och produktiviteten på arbetet, förstärka den sociala sammanhållningen och införlivandet, alla dessa generaliseringar som vi redan hört hundra gånger, som inte lär oss något och som sannolikt inte heller lär regeringarna i medlemsstaterna något.
Den samordnade sysselsättningsstrategin skulle emellertid ha kunnat vara användbar, men man skulle ha behövt gå in mer i detalj, tala om mer exakta problem och jämföra länderna. Man skulle exempelvis ha behövt påpeka att andelen arbetslösa i länderna i euroområdet närmar sig 9 procent, medan den i länderna som står utanför euron ligger nära 5 procent. Kan man verkligen inte dra någon slutsats av det? Även inom euroområdet är skillnaderna mycket stora. Om vi bortser från Luxemburg, som är ett undantagsfall, har vi i ena änden Österrike med 4,2 procent eller Irland med 4,5 procent och i andra änden Frankrike med 9,3 procent och Spanien med 11,9 procent. Kan man verkligen med sådana skillnader dra upp riktlinjer som tillämpas på alla, utan att det blir abstrakt eller till och med något konstgjort? För min del skulle jag föredra att man bättre respekterar andan i den öppna samordningen, nämligen mångfalden och utbytet av goda tillämpningar, och att man konkret talar om lyckade erfarenheter som skulle behöva spridas.

Bushill-Matthews (PPE-DE).
Herr talman! Låt mig börja med att gratulera kommissionen till de inledande orden, i vilka jag instämmer helt och hållet. De punkter som handlar om en bättre balans mellan flexibilitet och trygghet och vikten av entreprenörskap är mycket viktiga i denna debatt och jag kommer att återkomma till dem i mina avslutande anmärkningar. 
Jag skall börja med att berätta en mycket kort historia om Förenade kungariket, som har en viss relevans för denna debatt. Från mitt tidigare liv i tillverkningsindustrin minns jag mycket tydligt en stor återförsäljare som förlorade marknadsandelar och på grund av detta kom i delo med sin reklambyrå. Reklambyråns budskap var mycket enkelt ?Ni satsar inte tillräckligt mycket på reklam?, Budskapet var bra så de höjde de summor de lade ned på reklam. Företaget fortsatte att förlora marknadsandelar och reklambyrån sade: ?Ni lägger fortfarande inte ned tillräckligt mycket pengar?. Till sist gick det upp ett ljus för företaget och man sparkade reklambyrån.
Sensmoralen av den här historien är att när man har ett problem så är det inte alltid som man behöver mer och mer av samma lösning, ibland behöver man en radikalt annorlunda lösning. Det är ett problem som vi står inför i EU och parlamentet just nu. Vi har tillräckligt med sysselsättningsriktlinjer, kommissionens rapport var till viss hjälp men medlemsstaterna vet redan exakt vad de måste göra. Vad de saknar är den politiska viljan att göra det. Jag tror inte att det kommer att vara till stor hjälp om vi bidrar till att göra riktlinjerna mera detaljerade och normativa. Jag instämmer i några av föredragandens kommentarer, och jag lovordar honom uppriktigt för allt det arbete och all den tankemöda han har lagt ned på detta och för den korta tidsramen inom vilken han har gjort det. Jag instämmer i synnerhet i det han säger om beskattning, att det är en nationell fråga och kommer att förbli det under lång tid framåt. Några av hans mera normativa slutsatser och absolut idén att, och jag citerar, ?det bör vara ett mera konsekvent samarbete mellan arbetsmarknadens partner? vilka inte representerar vare sig majoriteten av arbetsgivarna eller majoriteten av arbetstagarna, tycks mig inte vara en användbar åtgärd, jag ser det snarare som ett steg tillbaka.
Till sist, i frågan om flexibilitet, trygghet och entreprenörskap konstaterar jag att kommissionsledamoten inte är här i dag därför att hon med rätta deltar i detta andra mycket viktiga möte med rådet (sysselsättning och socialpolitik, hälso- och sjukvård samt konsumentfrågor). Jag hoppas att kommissionen vid det mötet, där man bland annat kommer att diskutera direktivet om atypiska anställningsformer, kommer att ta tillfället i akt för att visa att den vill verka för ett annorlunda budskap och inte samma gamla budskap som har drivits i det förflutna och att den också tror på entreprenörskap och flexibilitet och inte önskar sitta fast i det förflutna.
I dag är en mycket viktig dag och jag ser fram mot att det mötet skall sluta på det sätt jag hoppas att det skall att göra. Tyvärr måste jag säga till föredraganden att även om jag stöder en del av tankarna bakom vad han säger så kan vi inte stödja hans betänkande i dess helhet.

Hughes (PSE).
Herr talman! Jag vill också tacka föredraganden för det fantastiska arbete han har utfört under mycket svåra omständigheter för att kunna lägga fram detta betänkande för oss i dag. Jag vill även tacka kommissionsledamoten för vad han har sagt och för kommissionens bemödanden att godta parlamentets ändringsförslag. Jag vet att rådet gör detsamma och väntar på att vi skall anta vårt yttrande i dag så att det kan gå vidare och anta paketet med sysselsättningsriktlinjer. 
Det förutsätter emellertid att vi antar detta betänkande i dag. I det avseendet vill jag vädja till PPE-DE-gruppen, eftersom den gruppen har en benägenhet att söka revansch för avvisandet av Thomas Mann-betänkandet om vårens toppmöte för ett par månader sedan. Man har meddelat att vissa ändringsförslag betraktas som avgörande och att den gruppen kommer att rösta för att avvisa hela paketet med sysselsättningsriktlinjer om de avvisas i kammaren i dag. Det skulle vara ett fruktansvärt bakslag. Vi har redan vållat oreda i den rationella samordnade processen för riktlinjerna för sysselsättning och ekonomisk politik. Jag hoppas att vi kan föra tillbaka åtgärden på rätt spår och jag hoppas att den gruppen kommer att dra sig tillbaka från denna farliga balansgång.
De ändringsförslag som gruppens ledamöter betraktar som avgörande vållar oss vissa svårigheter. Ändringsförslag 64, t.ex., rör stabilitetspakten. De lägger stor vikt vid den punkten, vilket är märkligt eftersom inte ens García-Margallo y Marfil från utskottet för ekonomi och valutafrågor lägger en sådan vikt vid denna punkt i sitt betänkande om de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken.
I ändringsförslag 66 kräver man en minskning av den totala skattebördan för enskilda personer och företag. Ett antal ledamöter har redan hänvisat till detta ändringsförslag.
Detta är en grundläggande ideologisk fråga och vållar vissa svårigheter för ett antal av medlemmarna i min grupp. Den vikt som medlemmar i PPE-DE-gruppen lägger vid detta låter ana att de har beslutat sig för att inte söka samförstånd utan snarare är ute efter att skapa problem för antagandet av detta paket. Detta ändringsförslag om en generell sänkning av skattebördan är oförenligt med det de har lagt fram om stabilitetspakten och gäller dessutom ett ansvarsområde som är förbehållet för medlemsstaterna själva.
Jag kan inte tro att PPE-DE-gruppen skulle avvisa hela paketet om det ändringsförslaget avvisas, men Mann försäkrar mig att så är fallet. Jag hoppas att gruppen kommer att retirera. Motvilligt anmodar jag mina medlemmar att lägga ned sina röster i omröstningen om ändringsförslag 66 i förhoppning om att det skall gå igenom - trots att jag inte instämmer i det. Om jag misslyckas och de skulle förlora den omröstningen skulle jag återigen vädja till PPE-DE-gruppen att retirera och inte avvisa detta paket. Det är helt enkelt inte värt det.
Mitt sista påpekande, som är mycket viktigt, gäller ändringsförslag 23 om den sociala ekonomin. Förra månaden nämnde jag i debatten om stadgan för kooperativa föreningar att den sociala ekonomin hade försvunnit från paketet med sysselsättningsriktlinjer. Jag hoppas att vi skall kunna föra den tillbaka dit som ett resultat av detta ändringsförslag.

Jensen (ELDR).
Herr talman! Många talare har i dag redan påpekat att utvecklingen går åt fel håll när det gäller arbetslösheten, eftersom den stiger. Som orsak anges det över lag dåliga konjunkturläget, men även otillräckliga insatser för att främja anpassningsförmågan på arbetsmarknaden. Kraven på anpassningsförmåga kommer inte att minska under kommande år. Utbildningen intar en viktig roll i denna process och jag vill uppmana till att man när det gäller sysselsättningspolitiken tar hänsyn till de aktuella initiativen från utbildningsministrarna inom Europeiska unionen i syfte att skapa en öppen samordning av utbildningarna för att främja kvaliteten. På längre sikt kommer det att få stor betydelse för vår konkurrensförmåga och under hösten kommer en sammanfattande rapport, som skall diskuteras på toppmötet under våren 2004.
Vi är alla överens om att målet är full sysselsättning och att detta mål inte kan uppnås utan en i grund och botten god ekonomi, sunda offentliga finanser, bra investeringsklimat och god konkurrensförmåga, vilka utgör väsentliga faktorer vid skapandet av arbetstillfällen. Det är inte motsatsen till detta som krävs, vilket kanske en del av Europaparlamentet tycks tro.
Jag tycker att rådet har gjort ett bra arbete när det gäller förenklingen av riktlinjerna för sysselsättningen. Detta behövdes verkligen. En hel del av riktlinjerna var snarare ett uttryck för en onödig fragmentering än för ett verkligt behov av själva innehållet. Alltför många riktlinjer bidrar bara till att göra hela processen mera svårbegriplig och mindre angelägen. Därför skulle jag önska att Europaparlamentet hade varit mer sparsamt när det gäller antalet ändringsförslag, även om vår föredragande har gjort en stor insats för att omarbeta det hela till någonting begripligt. Ju fler riktlinjer som förs in i sysselsättningspolitiken desto större blir risken för att de skall betraktas som oviktiga. Vi bör fokusera på målet: Ökad sysselsättning och fler arbetstillfällen i Europa.

Bouwman (Verts/ALE).
Herr talman! I samband med det som Lambert har sagt skulle jag vilja komma med några korta kommentarer.
Att Vitorino sitter här och inte Diamantopoulou har att göra med det faktum att hon sitter i rådet (sysselsättning och socialpolitik, hälso- och sjukvård samt konsumentfrågor). Men hur som helst, i dag röstar vi och det är väldigt fint att höra att det som vi redan har beslutat i kommissionen och vilket vi hoppas kommer att godkännas i dag - jag stöder alltså Hughes uppmaning till PPE-DE-gruppen diskuteras där så att vi kan komma fram till vidare beslut. Jag skulle vilja komma med några uppmaningar. Först och främst anser jag att den general mainstreaming som vi begär är oerhört viktig och att den egentligen skulle kunna utvidgas ytterligare, för jag anser att hela den jämställdhetsdel som tidigare fanns innefattad i sysselsättningsstrategin fortfarande borde formuleras som ett slags målsättning.
Jag uppmanar också till att utveckla två handlingsprogram. Det första är ett handlingsprogram mot arbetslöshet. Alla vet vad det är som pågår: arbetslösheten stiger, lågkonjunkturen blir alltmer märkbar och kommer dessutom att vara längre och någonting måste göras åt det. Det finns ingen balans mellan den långsiktiga strategin för exempelvis ett ökat deltagande i arbetslivet och den kortsiktiga strategin på ett antal andra områden. Det andra handlingsprogrammet är ett handlingsprogram för förbättring av arbetskvaliteten och ökning av produktiviteten. Något som absolut behövs är en modernisering av arbetsorganisationen. Slutligen anser jag att vi måste ta det lokala, regionala förhållningssättet och de nationella parlamentens inblandning på oerhört stort allvar.

Della Vedova (NI).
Herr talman! Jag måste medge att jag inte har så stort förtroende för den här typen av dokument, och jag tycker att den situation som växer fram när det gäller målen från Lissabon borde stämma till eftertanke. Det är lätt att komma överens om att sänka arbetslösheten kraftigt fram till 2010. Kan någon hitta en enda europeisk medborgare, från högern, vänstern eller mitten, som skulle rösta emot en sådan tanke? Det är lätt att komma överens om att politiken bör bidra till att halvera, och eftersom vi redan höll på kunde vi lika gärna ha skrivit ?avskaffa?, fattigdomen före 2010. Det är alldeles för enkelt att komma överens om mål av den här typen. Svårigheterna uppkommer när man skall definiera alternativen och när man skall fatta beslut eller uppmana till att fatta konkreta beslut. Och detta är svårigheter som vi inte tar tag i. Som redan har påpekats så ökar sysselsättningen om ekonomin växer. Detta är något som visats av en serie pålitliga mätningar om sysselsättningens kvalitet, jämlikheten när det gäller kvinnors och mäns rättigheter, arbetsmarknaden etc. Det krävs massiva injektioner av flexibilitet och avregleringar av arbetsmarknaden och av systemen för arbetsförmedling om arbetsmarknaden och arbetsmarknadspolitiken skall kunna främja tillväxt av ekonomin och sysselsättningen i Europa.
När det gäller skattetrycket måste vi ta hänsyn till de sociala avgifterna. Unga arbetstagare, tyskar, italienare, övriga européer, finansierar genom sin arbetslöshet ett alltför generöst pensionssystem för anställda som går i pension alldeles för tidigt.

Bastos (PPE-DE).
Herr talman, herr kommissionär, kolleger! Sysselsättningspolitiken i medlemsstaterna bör koncentrera sig på tydliga prioriteringar med hänsyn till dagens ekonomiska förhållanden, kraven från en utvidgad Europeiska unionen och en bättre konkretisering av Lissabonstrategin. Livslångt lärande, arbete för äldre och kampen mot svart arbetskraft är de prioriteringar som måste lyftas fram, vilket föredraganden gör med den äran. Trots att han framhåller vikten av prioriteringar som alla är överens om, behandlar detta betänkande några aspekter lite mindre adekvat, nämligen:
Först stabilitetspakten: Det är medlemsstaterna som skall tillämpa sysselsättningsstrategin, vilka bör se till att lämpliga ekonomiska resurser tas i anspråk som tar hänsyn till behovet av stabila offentliga finanser som följer de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken och stabilitetspakten. Stabilitetspakten är ett viktigt instrument för att garantera en god förvaltning av medlemsstaternas offentliga finanser och tillförsäkra en hållbar utveckling och en väl fungerande ekonomisk och monetär union. Det går alltså inte att låta bli att hänvisa till stabilitetspakten och att den måste följas när det gäller EU:s sysselsättningsstrategi.
För det andra: Invandringen som ett svar på en global strategi för att skapa arbetstillfällen måste ramas in ordentligt. Rekrytering av utländsk arbetskraft måste ske med omsorg. Det är viktigt att kontrollera att alla villkor fastställda i tillämplig lag är uppfyllda när det gäller inresa, vistelse och arbete för att undvika en oorganiserad invandring. Olaglig invandring till medlemsstaterna är föremål för ytterst olika lagstiftning och den har ökat de senaste åren, stärkt av människosmuggling. Det bör vara upp till varje medlemsstat att avgöra vilka kriterier som skall gälla, samt hur många arbetstagare man tänker rekrytera med utgångspunkt från behovet på respektive arbetsmarknad, den demografiska utvecklingen och integrationskapaciteten. Kampen mot svart arbetskraft bör dessutom förstärkas genom minskade arbetskraftkostnader och mindre kostsamma arbetstillfällen.
För det tredje: Definitionen av mål, som t.ex. minskad arbetslöshet eller kvinnors deltagande på arbetsmarknaden, bör vara hög men realistisk, och man måste ta hänsyn till medlemsstaternas olika utgångspunkter. Dessa mål måste ses som framsteg som skall förverkligas och inte som nivåer som skall uppnås. Annars löper vi risken att de inte godtas och att de inte förverkligas så väl i de nationella planerna.
Slutligen skulle jag vilja tacka kommissionsledamot António Vitorino, som utryckte sig mycket väl om behovet av balans mellan trygghet och flexibilitet som något viktigt för konkurrenskraft och produktivitet i Europa.

Ghilardotti (PSE).
Herr talman, herr kommissionär! Jag vill också tacka kommissionen för dess förslag till riktlinjer och för orden från kommissionsledamoten. Jag vill dessutom tacka föredraganden, för på kort tid har han försökt samla alla åsikter som finns företrädda i Europaparlamentet, men utan att göra avkall på kvalitetsmålet.
Låt mig ta upp ett par synpunkter. Om man tar hänsyn till det ekonomiska läget och de erfarenheter vi gjort under de senaste åren när det gäller den europeiska sysselsättningsstrategin, så verkar det som om kommissionen redan i sina förslag har försökt beskriva målen, som jag anser vara särskilt betydelsefulla eftersom de ligger i linje med de rekommendationer som gavs av kommissionen på grundval av granskningen av de nationella planerna för sysselsättningen. Denna strategi verkar få allt klarare konturer. Men för att de europeiska institutionerna skall kunna främja denna allt tydligare specialisering måste den få ett kraftfullare stöd från många medlemsstater.
I det sammanhanget vill jag ta upp ett par frågor. Kommissionen, föredraganden och utskottet för sysselsättning och sociala frågor har lyft fram ett par aspekter i kommissionens meddelande, till exempel behovet av att investera i kvalitet och i tjänster som underlättar kvinnornas möjligheter på arbetsmarknaden. Detta är den ömma punkten i samtliga medlemsstater, men framför allt i vissa, eftersom det ger låg aktivitet och hög arbetslöshet. Genom att utbilda kvinnorna och skapa de tjänster som behövs kan man främja kvinnlig sysselsättning. De ändringsförslag som antagits i utskottet går i den riktningen. Dessutom krävs det ett effektivare partnerskap på medlemsstatsnivå som omfattar regeringar, nationella parlament och lokala myndigheter i deras respektive roller. Detta är konkreta mål. Detta är en punkt där vi alla är överens, men som inte låter sig förenas med generella skattesänkningar. Alternativen är nämligen bara två: antingen resurser för investeringar eller en sänkning av skattetrycket.

Grönfeldt Bergman (PPE-DE).
Herr talman! Fördraget anger att det skall finnas riktlinjer om medlemsstaternas sysselsättningspolitik. Även om jag är mycket tveksam till nyttan av EU-riktlinjer, är det inte meningsfullt att diskutera deras vara eller icke vara just nu. Jag skall därför inrikta mig på kommissionens förslag till riktlinjer och framför allt kommentera Herman Schmids betänkande såsom det ser ut efter omröstningen i utskottet.
Mycket i kommissionens förslag är bra, om än redan det något för detaljerat. Utskottets behandling har medfört att ytterligare detaljerade krav och åtgärder har lagts till. För att riktlinjer skall kunna bidra till något, måste de vara förankrade i respektive medlemsland. Det är inte meningsfullt att som i nu föreliggande förslag ange en aldrig sinande mängd av detaljmål och åtgärder. I dag handlar det om 15 medlemsländer, i morgon om 25! Att minst 33 procent av barnen under 3 år skall erbjudas barnomsorg är en fråga som riktlinjer på EU-nivå, enligt min uppfattning, inte har ett dugg med att göra.
Det föreliggande betänkandet har, förutom den allmänna bristen med för mycket detaljer, det felet att det innehåller punkter som jag är mycket tveksam till om de överhuvudtaget skulle kunna bidra till att öka sysselsättningen. Föredraganden skriver i sin text att ansvaret ligger på medlemsstaterna för att genomföra en framgångsrik sysselsättningspolitik. Detta är alldeles riktigt. Så länge medlemsländernas regeringar inte är beredda att själva vidta de nödvändiga åtgärderna för att reformera arbetsmarknaden, kommer sysselsättningen nämligen inte att öka i någon nämnvärd omfattning. Jag tänker främst på reformer som syftar till att göra det lättare att anställa personal, men även att dra ned på personal. Det är tyvärr så, att för att ett litet företag skall våga anställa en person till, måste det veta att det även kan minska personalen om det skulle bli nödvändigt. Tyskland är ett exempel på vad som händer om en rigid arbetsmarknad inte reformeras. Arbetslösheten har ökat mycket kraftigt, delvis beroende på den stela arbetsrätten. Faktum är också att ju längre man väntar med att reformera arbetsmarknaderna, desto svårare blir det.
Det kanske kan tyckas märkligt att jag som svensk moderat i denna kammare refererar till vad den brittiska finansministern nyligen sade, men det var bra. Han sade att strukturella reformer är nödvändiga för att den europeiska ekonomin skall få ny fart, att det krävs mer liberaliseringar inom handel och framför allt en liberalisering av arbetsmarknaderna genom färre regleringar och sundare nivåer på arbetsskyddet. Inom EU finns det i dag 13 miljoner människor som inte har något arbete att gå till. Finansminister Brown menade att flexibilitet inte är hotet mot full sysselsättning utan förutsättningen för ökad sysselsättning.
Riktlinjerna borde således vara mer övergripande och inriktade på åtgärder som tillsammans med riktlinjerna för den ekonomiska politiken verkligen leder till ekonomisk tillväxt och följaktligen till fler sysselsatta och därmed till resurser för bl.a. utbildning och vård.

Crowley (UEN).
Herr talman! Jag vill börja med att gratulera föredraganden till hans fantastiska arbete med detta betänkande. Med tanke på den korta tidsfristen har han gått tillväga på ett mycket förnuftigt sätt för att nå samförstånd om ett yttrande från detta parlament som kan presenteras vid rådets möte. Vi har självfallet rätt att bli hörda enligt fördraget och vi bör alltid använda sådana möjligheter för att föra fram de idéer som vi som företrädare för Europeiska unionens medborgare önskar verka för. 
Jag har problem med några aspekter i betänkandet, i synnerhet när det gäller införandet av frågor som berör stabilitets- och tillväxtpakten. Jag anser inte att vi behöver utveckla ytterligare vad kommissionen redan har sagt i denna fråga. Vår roll och vårt syfte bör till syvende och sist vara att försöka skapa fler och bättre arbetstillfällen för människor och se till att de antagna riktlinjerna är mer fokuserade, att de är flexibla så att de kan svara på nya möjligheter och att de bygger på konkurrenskraft så att företag uppmuntras att anställa fler människor, istället för att flytta tillverkningen utomlands eller utanför Europeiska unionen.
Om man ser till de empiriska beläggen så har sunda offentliga finanser med ett fungerande skattesystem, som ser till att människor belönas bättre för sitt arbete och får behålla mer av sina pengar, snarare än att straffas för att de arbetar, varit ett av de viktigaste områdena för att skapa fler arbetstillfällen. Detta gäller inte enbart arbetstagare, utan även företag som har dessa arbetstagare i sin tjänst. Vi måste se till att den sociala arbetsmarknadsmodellen som har varit så framgångsrik för att skapa harmoni på arbetsmarknaden vidmakthålls och förstärks. Vi måste även i år, det europeiska handikappåret, ta hänsyn till människor med funktionshinder, varav ungefär 70 procent är arbetslösa. Nya innovativa åtgärder och forskning måste främjas för att integrera människor med funktionshinder på arbetsmarknaden.
Jag rekommenderar kammaren att anta betänkandet och tackar även för dess stöd för mina ändringsförslag till det.

Weiler (PSE).
Herr talman, kära kolleger! Jag tackar föredraganden för hans förslag, som också stöds av vår grupp. Vi anser att det är nödvändigt att föreslå ambitiösa mål och pragmatiska specialåtgärder, nya innovativa ansatser, fler lokala och regionala initiativ - allt detta har ni tagit med i ert betänkande. Vi har för länge sedan beslutat och krävt att de nationella parlamenten skall inbegripas i högre utsträckning, inte bara parlamenten i Danmark och Skottland, utan i hela Europeiska unionen. Men det är också ett tecken på en klok europeisk sysselsättningspolitik att det ges spelrum för nationella mål och nationella beslut. Till kollegan från Sverige vill jag säga: Den tyska arbetsmarknaden behöver absolut reformeras, men en neddragning av skyddet mot uppsägningar har inte lett till fler arbetstillfällen i någon enda medlemsstat i Europeiska unionen.
Jag vill emellertid också säga att vi kritiserar kristdemokraterna på två punkter. Den ena har redan nämnts, ändringsförslag 62. Kommissionen har föreslagit att man utnyttjar den arbetskraftspotential, som kommer att stå till förfogande tack vare invandringen, i överensstämmelse med invandringspolitiken. Jag tror att kristdemokraterna bör notera detta faktum och att detta inte så att säga leds ad absurdum genom bilaterala särregleringar mellan medlemsstaterna, medan det härskar ett konservativt stillatigande gentemot det som sker praktiken. Generella skattesänkningar kan vi inte godta, och jag beklagar att detta förslag här upphöjs till ett nyckelförslag. Företagarna i Europa förväntar sig något annat: De förväntar sig långsiktig planeringssäkerhet, kvalificerade arbetstagare, en optimal infrastruktur, stöd till vetenskap och forskning, minskning av mängden bestämmelser samt investeringar. Dessa åtgärder är nödvändiga, och det kan man inte uppnå genom generella skattesänkningar.

Koukiadis (PSE).
Herr talman! Antagandet av riktlinjer för sysselsättningen är av särskild betydelse för parlamentet, och i synnerhet i dag då kommissionen lägger fram ett reviderat förslag med ett begränsat antal målsättningar som utgör den europeiska gemenskapsmodellens pelare i den nya ekonomin. Mot bakgrund av detta är ett antagandet av föredragandens betänkande med bred majoritet i plenum den enda vägen, men det innebär även skyldigheter gentemot de europeiska medborgarna, och att vi gynnar intressena hos dem vi företräder.
Genom kommissionens initiativ förefaller den prioriterade frågan om konkurrens om kvalitet ha bekräftats. Denna innefattar odelat kvaliteten på arbete men även kvaliteten på de offentliga tjänsterna. Den politik som inte bara främjar en billig arbetskraft utan en allt billigare arbetskraft, vilket ändringsförslagen från PPE-DE-gruppen leder till, har ingen framtid. I och med att den medför en gradvis minskning av levnadsstandarden underlättar den bevarandet av företag med låg produktivitet och små utvecklingsmöjligheter, vilket föredraganden med rätta poängterar. I stället för att ihärdigt kräva en förbindelse med stabilitetspakten, vilket skulle begränsa interventionsinitiativen på arbetsmarknaden och åtgärderna för modernisering av de offentliga tjänsterna, som i avsaknad av dessa åtgärder kommer att kapitulera för privat exploatering, borde man konsekvent kräva andra riktlinjer. Sålunda borde man kräva största möjliga samordning med den europeiska stadgan för de små företagen, något som skulle motivera ett främjande av de företag som grundar sin verksamhet på kunskap och förnyelse, och påskynda industripolitikens närmande till den europeiska sociala modellen. I stället för att följa denna riktning har man hittills inom industripolitiken marginaliserat de frågor som rör sysselsättningen.
Det skulle vara beklagansvärt om PPE-DE-gruppen stod fast vid sina ursprungliga alternativ, där man i stället för att dra nytta av konkurrensen om kvaliteten som utgör den europeiska ekonomins fördel, insisterar på att i allt större omfattning utnyttja den billiga arbetskraften.
Jag skulle slutligen vilja gratulera kommissionen, som har gett särskild tyngd åt ett aktivare deltagande från de nationella parlamenten och en mobiliseringen av de lokala samhällena, med motsvarande löften om ökad sysselsättning, en idé som även jag stödde tidigare. På det här sättet kommer vi inte bara att lyckas utvidga ansvaret för sysselsättningsfrågorna utan även utveckla en sund konkurrens mellan ett lands olika regioner.

Pérez Álvarez (PPE-DE).
Herr talman, herr kommissionär, ärade kolleger! Jag vill börja med att tacka Schmid för hans utmärkta arbete och hans ansträngningar för att försöka finna gemensamma nämnare, även om vi inte är överens på alla områden.
Vid Europeiska rådet i Lissabon fastställdes ett strategiskt mål för Europeiska unionen: att bli en konkurrenskraftig och dynamisk kunskapsbaserad ekonomi, med möjlighet till hållbar ekonomisk tillväxt med fler och bättre arbetstillfällen och en högre grad av social sammanhållning. I Stockholm 2001 och Barcelona 2002 befästes och förstärktes unionens åtaganden för sysselsättningen. Vid denna tidpunkt, när den europeiska ekonomin har stagnerat och med tanke på utvidgningen, anser jag att det är ett väl valt tillfälle att bekräfta det åtagande som gjordes i Lissabon och Barcelona, att omforma det och anpassa det till den rådande ekonomiska situationen.
I artikel 15 i stadgan om de grundläggande rättigheterna helgas principen att varje unionsmedborgare har rätt att arbeta. Yrket, arbetet och de villkor som detta utförs under är inte något stängt, vattentätt skott. Jag vill därför betona några förslag som kan tillämpas tvärgående, men det är naturligtvis inte någon uttömmande förklaring eftersom vi är tidsbegränsade och med tanke på att vår kollega Regina Bastos redan har förespråkat att det är nödvändigt att övervaka att stabilitetspakten följs, att bekämpa den olagliga invandringen och att integrera de lagliga invandrarna.
Jag talar om konkreta förslag om åtaganden för fler och bättre arbetstillfällen, och i det här sammanhanget behöver inte flexibilitet och stabilitet strida mot arbetstagarnas rättigheter, att de socialpolitiska åtgärderna skall tillämpas övergripande, som till exempel en kultur av förebyggande, att minska antalet olycksfall i arbetet - i detta betänkande finns redan konkreta åtaganden för att minska antalet olyckor - jämställdhetspolitik, inte bara när det gäller löner och att underlätta kvinnornas tillträde till arbetsmarknaden, utan även -och jag anser att det är ytterst viktigt - att möjliggöra förenandet av familje- och yrkesliv. Även de nationella och självstyrande parlamenten och de nationella och lokala myndigheternas roll är viktig för att öka kunskapen om de behov som finns och för möjligheterna att utforska nya sysselsättningsområden med, som kommissionsledamot Vitorino sade, deltagande av alla arbetsmarknadens parter.

Santini (PPE-DE).
Herr talman! Jag tänker även utnyttja den tid som tilldelats mina kolleger Andria och Mantovani, som har bett mig framföra deras besvikelse över att ha tvingats stanna i Italien på grund av strejker och andra allvarliga problem av den typen. Jag skall försöka sammanfatta även deras tankar, och hoppas att jag skall lyckas med det. 
Det åtagande som de europeiska ledarna har gjort, framför allt Europaparlamentet, är att skriva om modellen för den sociala marknadsekonomin, att uppdatera den, att förnya den, men utan att minska det sociala åtagandet. Anställningstryggheten kan inte längre uttryckas genom att man bekräftar erövrade rättigheter, utan genom kunskap, engagemang och kontinuerlig utbildning. Flexibilitet när det gäller lönesättningen, som alltid fått stöd, åtminstone i teorin, men som ofta negligerats i praktiken, måste bli ett konkret mål för Europaparlamentet, som tydligt och beslutsamt borde ange den väg man skall gå för att uppnå det målet.
Detta reformåtagande måste få stöd av framför allt de aktiva parterna, dvs. av samtliga samhällssektorer som borde skriva under seriösa åtaganden för att främja utbildning, förnyelse och flexibilitet, men utan att sedan svika målen när det gäller att förverkliga dem. Diskussionen om anställningsvillkoren borde förstärka företagssektorn, men också en flexibel lönesättning. En förstärkt företagssektor utgör den miljö i vilken man skapar produktivitet och där den individuella insatsen belönas. Det verkar uppenbart att för att nå de målen måste avtalen på nationell nivå kompletteras med avtal på företagsnivå. För att garantera sysselsättningen måste man emellertid, vilket redan har påpekats, i första hand få fart på investeringarna, vilket är den verkliga drivkraften, framför allt när det gäller de framtida initiativen i länderna i Öst- och Centraleuropa. Joint ventures är ytterligare ett sätt att få fart på de små och medelstora företagen som, låt oss inte glömma det, svarar för över 90 procent av sysselsättningen på europeisk nivå. 
När man skall tillämpa flexibiliteten gäller det att se till att den inte blir en bekvämlighetsinrättning för vissa företag som är intresserade av denna lösning för att skapa atypiska arbetstillfällen, såsom kontrakt om samordnat och kontinuerligt samarbete, vilket emellertid inte innebär en säker framtid, framför allt inte för de yngre. Genom att missbruka detta instrument riskerar man att gå mot en framtid av osäkerhet och otrygghet, men även och framför allt mot en framtid av låga pensioner, vilket är detsamma som fattiga pensionärer. Vi måste därför undvika att demagogin får styra detta viktiga reformarbete och verkligen försöka ta konkreta och genomförbara steg.

Sacrédeus (PPE-DE).
Herr talman! Jag vill också tacka Herman Schmid för ett konstruktivt arbete med detta betänkande.
För herr Vitorino från kommissionen vill jag nämna ett par ändringsförslag som vi kristdemokrater, och jag personligen, har fått vara med och författa. Det handlar om den demografiska utmaningen som i Stockholm i mars 2001 slogs fast som en utav unionens absolut viktigaste framtidsfrågor. År 2050 beräknar man att Europeiska unionen kommer att ha 40 miljoner fler pensionärer än i dag, och således 40 miljoner färre i yrkesverksam ålder. Detta finns med i ändringsförslag 1, som en viktig text i Hermans Schmids betänkande. Jag vill fråga herr Vitorino hur han ser på krisen för pensionssystemet, för den ekonomiska utvecklingen och för överlevnaden av hela bygder inom Europeiska unionen mot bakgrund av den allvarliga demografiska utvecklingen.
Det är positivt att ett antal ändringsförslag, bl.a. nr 28 och 38, som handlar om förenandet av familje- och yrkesliv nu finns med i Hermans Schmids betänkande. Detta är en oerhört angelägen fråga, men det är inte bra att det i ändringsförslag 43 i betänkandet sägs att förenandet utav yrkes- och familjeliv framför allt skall ske genom satsningar på uppbyggande av barnomsorg. Det borde handla mera om barnens rätt till mer tid med sina föräldrar, än om att vi nödvändigtvis skall bygga upp en barnomsorg som ger barnen mindre tid med sina föräldrar.
Ändringsförslag 9 är också viktigt. Det handlar om att skattemoralen måste höjas, lika villkor för konkurrens mellan företag och ett förstärkt bekämpande av svartjobben.
Låt mig avslutningsvis slå ett slag för ändringsförslag 60, som betonar värdet av familjer, familjeföretag och generationsskiften. Om vi över huvud taget skall klara långsiktiga jobb, så måste generationsskiftena lösas i familjeföretagen.

Talmannen.
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag kl. 11.30.

Talmannen.
Nästa punkt på föredragningslistan är ett betänkande (A5-0172/2003) av Hernández Mollar för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor om Europaparlamentets förslag till rekommendation till rådet om avtalet EU-Förenta staterna om straffrättsligt samarbete och utlämning (2003/2003(INI)).

Hernández Mollar (PPE-DE)
- (ES) Herr talman! I den debatt som vi genomförde här i parlamentet den 14 maj uttryckte jag vår synpunkt om de positiva och negativa sidorna av det avtal som vi diskuterar i dag.
I den rekommendation som jag som ordförande för min grupp lägger fram i dag, tas allt detta upp på ett kristallklart sätt.
För det första är det nödvändigt att dessa avtal tjänar som ett instrument för att utvidga skyddet av de grundläggande rättigheter som vi i Europa har utvecklat på grundval av våra institutioner och den rättpraxis som domstolarna i Luxemburg och Strasbourg har utvecklat. Europeiska unionen kan inte förhandla utifrån normer som är mindre stränga än de som unionen själv måste respektera. Detta anser vi vara självklart och vi kan inte godta utlämning eller hjälp i brottsmål när det finns risk för dödsstraff eller en orättvis domstolsprövning, vilket gäller militärdomstolarna.
För det andra kan dessa avtal tjäna som ett laboratorium för att förbättra metoderna och till och med förbättra båda parters lagstiftningar. Detta bör till exempel gälla det uppgiftsskydd som skall tillämpas på båda sidor av Atlanten.
För det tredje har ett internationellt avtal ingen mening om det inte innehåller ett villkor om ömsesidighet mellan de båda parterna. Därför kräver vi att frågan om de europeiska medborgare som hålls fångna på militärbasen i Guantanamo Bay får en lösning en gång för alla. Trots att min grupp inte vill göra undertecknandet av avtalen avhängigt av den här frågan, vill vi dock göra det mycket klart att vi vill att den här situationen får ett omedelbart slut.
För det fjärde bör vi även ta tillfället i akt för att förstärka vår interna lagstiftning i syfte att göra den mer effektiv. Av det skälet bör de bestämmelser som redan finns mellan medlemsstaterna ha företräde, som till exempel den europeiska arresteringsordern, och det får inte uppstå några konkurrensförhållanden med andra relevanta avtal, till exempel Internationella brottmålsdomstolen.
För det femte är det nödvändigt att ett så viktigt avtal som detta följs upp, såväl av rådet och kommissionen som på parlamentarisk nivå. En interparlamentarisk kommission med ledamöter av Förenta staternas kongress och Europaparlamentet bör, i båda parters intresse, inrättas så snart som möjligt.
Slutligen kommer jag att ta upp den känsligaste punkten, det vill säga, det förfarande som rådet annonserade under den senaste debatten i plenum. Vi har inte fått något positivt svar på vårt krav på formellt samråd mellan besluten om undertecknande och ratificeringen av avtalen.
Det handlar om Europeiska unionens första internationella avtal som grundas på både den andra och den tredje pelaren, och parlamentet skall därför tillfrågas regelbundet, detta av flera olika skäl.
Å ena sidan för att samråd är ett krav för att anta texter som faller under den tredje pelaren, det vill säga avtal av internationell karaktär.
Å andra sidan är parlamentarisk kontroll över detta slags avtal regel i alla medlemsstater och den skall följaktligen betraktas som en gemensam princip, vilken Europeiska unionen skall bygga på enligt artikel 6 i fördraget.
Av alla dessa skäl anser vi att samråd med parlamentet är det enda förfarande som skulle medföra att de principer om demokrati och rättsstaten som åberopas i artikel 6.1 i Fördraget om Europeiska unionen, fullständigt respekteras.
Herr talman! Vi är i färd med att utarbeta en ny europeisk konstitution. Hur skall vi kunna förklara för de europeiska medborgarna att de avtal som direkt påverkar deras grundläggande rättigheter kan träda i kraft utan att Europaparlamentet har kontroll över det?
Vi anser att ett rådsbeslut om att höra Europaparlamentet när avtal skall ratificeras, och som grundas på artiklarna 24-38, skulle vara fullständigt förenligt med fördraget, något som kommissionen redan har föreslagit.
Herr talman! Av alla dessa skäl hoppas vi att rådet (allmänna frågor) ändrar inställning och att det, i eget och i unionens intresse, ändrar sin nuvarande ståndpunkt för att undvika att det skapas ett allvarligt demokratiskt underskott.

Vitorino
Herr talman! Jag vill börja med att tacka parlamentet, i synnerhet Hernández Mollar, ordförande i utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor, för detta betänkande i en så viktig och känslig fråga. Jag välkomnar det faktum att avtalsförslagen har offentliggjorts och att Europaparlamentet har fått möjlighet att granska dem parallellt med den granskning som de nationella parlamenten i medlemsstaterna står för.
Man måste inse att det är rådet som, i enlighet med artiklarna 24 och 38, förhandlar om dessa avtal. Det är inte kommissionen som förhandlar om dessa avtal på det yttre området. Kommissionen deltar därför i denna debatt, eftersom den deltar i förhandlingsprocessen, men det är ministerrådet som har sista ordet. 
Vi vill ge vårt erkännande åt de ansträngningar som det belgiska, det spanska, det danska och nu det grekiska ordförandeskapet har gjort för att starta dessa avtal efter det beslut som fattades av Europeiska rådet efter händelserna den 11 september 2001. Med detta bemyndigande, och de direktiv för förhandlingarna som antogs av rådet (rättsliga och inrikes frågor), som utgångspunkt hoppas kommissionen att detta samrådsförfarande kan avslutas i tid så att det skall vara möjligt för Europeiska unionen och Amerikas förenta stater att underteckna avtalen vid toppmötet i slutet av denna månad.
I enlighet med det bemyndigande som rådet gav ordförandeskapet att förhandla om avtal med Förenta staterna i april i fjol, biträdde kommissionen vid förhandlingarna ända från början, och befinner sig därför i en mycket bra position för att förstå de reella svårigheter man stod inför i dem.
Vi hade klart för oss att kommissionens roll var att hjälpa till att nå ett positivt resultat. I likhet med parlamentet, i dess förslag till rekommendation, anser kommissionen att kraftfullare lösningar hade varit att föredra på ett antal punkter som omfattas av dessa avtal. Jag hade tillfälle att ha en konstruktiv diskussion, om ett antal av de farhågor som tagits upp av parlamentet, i utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor, tillsammans med den grekiske justitieministern. Den grekiske ministern diskuterade även ett antal av dessa farhågor i den debatt om avtalen mellan EU och Förenta staterna som ägde rum i plenarsession förra månaden.
Låt mig understryka att Förenta staterna inte fick igenom sina önskemål på ett antal punkter som har stor betydelse för dem, vilka unionen kraftfullt motsatte sig, som till exempel utlämning av medborgare i Europeiska unionen och begränsningar av undantagen när det gäller utlämning för politiska brott.
Vi måste nu göra en övergripande utvärdering av resultatet av förhandlingarna. Ett av kriterierna för denna utvärdering är det mervärde som skapas av ett unionsavtal jämfört med den situation som för närvarande existerar på grundval av bilaterala avtal mellan medlemsstater och Amerikas Förenta stater. Denna utvärdering måste göras med vederbörlig hänsyn till det faktum att detta, som talmannen nämnde, är det allra första unionsavtalet på området för rättsliga och inrikes frågor, och kommer att vara ett historiskt prejudikat.
Utöver de ovedersägliga fördelar som avtalen om utlämning och ömsesidigt rättsligt samarbete med Förenta staterna kommer att ha när det gäller straffrättsligt samarbete och kampen mot organiserad brottslighet och terrorism, skulle jag vilja fokusera på följande, i det att jag försöker behandla några av de viktigaste farhågorna som detta parlament har tagit upp.
Med avseende på skydd mot dödsstraff kan förslaget till utlämningsavtal mäta sig med de starkaste klausuler mot dödsstraff som går att finna i befintliga bilaterala fördrag, vare sig det gäller ett avtal med en medlemsstat eller med ett kandidatland. Detta innebär att denna bestämmelse mot dödsstraff är starkare i Europeiska unionens nuvarande avtal än i den överväldigande majoriteten av andra bilaterala avtal. Det gör det dessutom möjligt att åberopa alla skäl för avslag som står till förfogande i enlighet med ett bilateralt utlämningsfördrag mellan en medlemsstat och Förenta staterna och kommer att öppna en möjlighet för dialog om konstitutionella principer eller slutgiltiga rättsliga avgöranden som är bindande för den stat som begäran har lämnats till skulle hindra att en utlämning går i verkställighet. I förening med uttryckliga hänvisningar till enskilda personers rättigheter, rättvis rättegång och en opartisk domstol i skälen, erbjuder denna bestämmelse viktiga garantier.
Jag vidhåller att medlemsstaterna kommer att vara bundna av Europeiska konventionen för skydd av de mänskliga rättigheterna och dess protokoll. Ingenting i dessa avtal torde leda till minskad efterlevnad av dessa internationella åtaganden.
Jag är också även djupt övertygad om att konventet för EU:s framtid kommer att komma fram till att stadgan om de grundläggande rättigheterna skall tas med i den framtida författningen, och sålunda ge den en rättsligt bindande och författningsmässig status.
När det gäller artikel 10 i förslaget till utlämningsavtal, och i synnerhet den situation som kan uppstå om en begäran om utlämning strider mot en europeisk arresteringsorder, så skall en medlemsstat som ställs inför en sådan situation med motstridiga krav ta hänsyn till ett antal kriterier för att fatta sitt beslut, som i stort sett överensstämmer med förteckningen över sådana motstridiga krav i rambeslutet om en europeisk arresteringsorder.
Det överlämnas åt den stat som begäran har lämnats till att utse den behöriga myndigheten. Detta kan vara en rättslig instans försåvitt inte det befintliga bilaterala fördraget mellan medlemsstaten i fråga och Förenta staterna föreskriver en verkställande myndighet.
Dessutom har den slutgiltiga ordalydelsen i det förslag till avtal, som formulerades vid den sista förhandlingsomgången helt nyligen förbättrats i så måtto att det tydligare framhäver det faktum att rambeslutet om den europeiska arresteringsordern kan ändras inom ramen för ytterligare integration i Europeiska unionen. Detta kan i sin tur leda till att avtalet med Förenta staterna antas i linje med den naturliga utvecklingen av den europeiska arresteringsordern.
Till sist, vad bestämmelserna för skydd av personuppgifter beträffar så har utkastet till avtal om ömsesidigt rättsligt samarbete med Förenta staterna utformats med de två senaste europeiska lagtexterna som förebild: Europeiska unionens konvention om ömsesidig rättslig hjälp i brottmål från 2000 och Europarådets konvention om datorrelaterad brottslighet.

Coelho (PPE-DE).
Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! De avtal som vi diskuterar i dag är viktiga och positiva, vilket för övrigt påpekades av både kommissionsledamoten och kollegan Hernández Mollar, som har utfört ett gott arbete i denna fråga för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor. Det är som sagt var första gången som vi ingår avtal om utlämning och rättsligt samarbete mellan Europeiska unionen och tredje land. Och det är positivt att samarbetet mellan Förenta staterna och Europeiska unionen stärks så att en mer effektiv kamp mot gränsöverskridande brottslighet, gott skydd av våra demokratiska samhällen, våra gemensamma värden och våra medborgare kan ske.
Jag instämmer med dem som kritiserar hemlighetsmakeriet som omgav förhandlingarna och att rådet försökte hemligstämpla avtalstexten samtidigt som det höll detta parlament utanför. Det går inte att förstå denna inställning då det handlar om något som direkt kommer att påverka våra medborgares grundläggande rättigheter. Som tur var drog rådet tillbaka denna absurda och ej godtagbara hemligstämpling.
Vi står inför två avtal vilka vi godtar i sin helhet, men det finns några aspekter som det är viktigt att beakta. För det första får det sätt som Förenta staterna behandlas på aldrig vara detsamma som det som är förbehållet unionens medlemsstater när det gäller den europeiska arresteringsordern, eftersom den förra inte är underordnad gemenskapens lagar, inte ens konventionen om mänskliga rättigheter eller EU:s bestämmelser om skydd av personuppgifter. För det andra, prioriteringen av en begäran om verkställande av en europeisk arresteringsorder eller en begäran om inställelse i Internationella brottmålsdomstolen med anledning av en begäran om utlämning till Förenta staterna. För det tredje, en garanti om att ingen utlämning till Förenta staterna får komma ifråga då det finns en risk för att dödsstraffet kommer att tillämpas eller att den rättsliga prövningen kan komma att ske i en special- eller militärdomstol. För det fjärde, skall det finnas en tydlig hänvisning till artikel 6.1 i Fördraget om Europeiska unionen samt till den europeiska stadgan om grundläggande rättigheter. För det femte, kravet på en effektiv planering gällande skydd av personuppgifter som skall vara proportionella och effektiva och som åtminstone innebär ett skydd som motsvarar det som ges av Europeiska rådets konvent.
Jag hoppas att de nödvändiga förbehållen för dessa aspekter kommer att ske i de avtal som skall undertecknas vid toppmötet Europeiska unionen och Amerikas förenta stater den 25 juni i år.

Terrón i Cusí (PSE).
Herr talman! Detta är mycket riktigt ett viktigt avtal. Det är första gången som Europeiska unionen förhandlar om ett avtal av detta slag, det är alltså ett precedensfall. Av den anledningen anser jag att de krav, vilka jag instämmer i, som ordföranden för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor, Hernández Mollar, ställer är fullständigt relevanta när det gäller frågan om hur förhandlingarna och antagandet av detta avtal bör genomföras. Jag anser att ordföranden har gjort ett bra arbete, vilket jag gratulerar honom till, och formmässigt instämmer jag i det han har sagt.
När det gäller innehållet anser jag att det är mycket positivt att unionen ingår ett avtal med Förenta staterna, men det är omöjligt att bortse från det faktum att det finns skillnader i våra system. Det framför allt omöjligt att bortse från att Förenta staterna tillämpar dödsstraff. Reservationerna i fråga om utlämning är tydliga, men de är inte lika klara när det gäller rättslig hjälp och i det avseendet anser jag inte att artikel 9 är tillräcklig.
Jag anser inte heller att det är rimligt att det enligt artikel 10 kan bli så att en begäran från en medlemsstat inte har företräde framför en begäran från ett tredje land, och jag har likaså svårt att godta att en begäran från Förenta staterna skall ha företräde framför en från Internationella brottmålsdomstolen, som en begäran från de europeiska staterna har, och jag anser att det bör framgå klart i avtalet att en begäran från Internationella brottmålsdomstolen har företräde framför en från ett tredje land. Det skulle vara absurt om det inte var på det sättet när till och med den europeiska häktningsordern och förfarandet för utlämning mellan medlemsstater har företräde framför en begäran från en medlemsstat.
Slutligen vill jag åter ta upp frågan om huruvida det är politiskt lämpligt at underteckna ett avtal utan att ta hänsyn till problemet med Guantanamo. Jag anser att vi inte kan göra detta och kommer följaktligen stödja kravet på att undertecknandet av avtalet skall vara avhängigt lösningen på ett problem som påverkar många europeiska medborgare, vi vet inte ens hur många, och andra medborgare i resten av världen, vilket jag anser vara fullständigt oacceptabelt.
Jag hoppas att medlemsstaterna och gemenskapsinstitutionerna verkligen gör allt de kan. Jag anser att habeas corpus är en verkligt grundläggande rättighet, som finns med i alla konventioner, och att vi politiskt sett inte kan gå med på att underteckna ett privilegierat avtal med en tredje stat som håller personer fängslade under dessa förhållanden.

Ludford (ELDR).
Herr talman! Det finns självfallet en poäng med att släta över svårigheterna med att få två olika rättssystem att fungera tillsammans för att fånga brottslingar och terrorister. På rättstillämpningens och underrättelseverksamhetens område värnar olika organ ofta om sina revir och privilegier. De är obenägna att dela med sig av uppgifter eftersom kunskap är makt, och byråkratiska krav måste granskas kritiskt. Det är däremot något helt annat att rättfärdiga att rättsliga garantier, den åtalades rättigheter och skydd för privatlivet sopas åt sidan i namn av kriget mot terrorismen.
Vi har invändningar mot dessa avtal både när det gäller förfarande och innehåll. Den grad av omotiverad hemlighetsfullhet som rådet har framtvingat har, som andra har sagt, varit fullständigt skandalös. Jag beklagar att rådet inte är här i dag. Man har inte lämnat någon tillfredsställande förklaring. Den enda möjliga förklaringen är att man vill undvika att ställas till svars inför parlamentet. Det är en skam att man inte har samrått med Europaparlamentet i förväg, och motiveringen för detta demokratiska underskott - att avtalen tillhör det utrikespolitiska snarare än det rättspolitiska området - är verkligen i tunnaste laget. Jag hoppas verkligen att den nya EU-författningen kommer att förhindra att detta någonsin kan hända igen, för vi kommer att ha fler avtal av det här slaget i framtiden. Jag önskar att den europeiska allmänheten kunde förstå - och en dag kommer de att göra det - att det verkliga hotet mot deras rättigheter inte kommer från detta parlament eller från kommissionen - gemenskapsinstitutionerna - utan från de utmanande verkställande befogenheter som utövas av rådet i ränksmiderier mellan regeringarna.
Jag hoppas bara att kommissionsledamot Vitorino har rätt i att ingressen och texten kommer att garantera att ingen utlämnad europeisk medborgare eller invånare kommer att riskera dödsstraff, och att ingen europé kommer att sluta i Guantánamo Bay utan åtal eller rättegång eller kommer att ställas inför en militärdomstol med befogenhet att utdöma dödsstraff utan rätt att överklaga. Jag hoppas även att det kommer att visa sig att detta inte äventyrar medlemsstaternas förpliktelser till Internationella brottmålsdomstolen, för annars skulle det verkligen chockera den europeiska allmänheten. Vi måste lösa skandalen med européer i Guantánamo Bay innan detta avtal ratificeras. Jag har inte samma förtroende för rådet som jag har för kommissionsledamot Vitorino. Jag beklagar att rådet inte är här i dag för att lyssna på våra invändningar.

Buitenweg (Verts/ALE).
Herr talman! Min grupp är oerhört bekymrad över avtalet som rådet vill sluta med Förenta staterna. Av politiska anledningar drar man en barmhärtighetens slöja över de problem som uppstår på området för polis och rättsväsen i och med ett utökat samarbete. För naturligtvis, med ett utökat samarbete går det bättre att fånga bovar och det är bra. Men det samarbetet måste vara förenat med stränga villkor för misstänkta personers rättigheter, eftersom man annars underminerar människors förtroende för myndigheterna. Vi måste se till att inte skjuta stora hål i vår rättstat för att behaga vilda västern.
Min oro över det amerikanska rättssystemet sträcker sig längre än utväxterna som till exempel dödsstraffet eller Guantanamo Bay. Min oro rör vid hjärtat av det amerikanska systemet. Cirka 92 procent av alla domar är plea bargains. Det innebär att bevisen inte prövas i cirka 92 procent av fallen, istället förhandlar man om straffet med misstänkta personer som är pressade eftersom de är rädda för absurt stränga straff. Det är inget rättvist förfarande och det gläder mig att det finns en referens till Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna i resolutionen, eftersom denna domstol föreskriver ett rättvist förfarande.
Något annat som är bra i herr Hernández Mollars betänkande är att det betonar att det finns andra lösningar än utlämning av våra europeiska medborgare till Förenta staterna, i synnerhet när det rör sig om brott som har begåtts på europeiskt område. Låt Förenta staterna överlämna bevisen mot den misstänkta till vederbörande EU-medlemsstat. Då kan vi ställa våra medborgare inför rätta enligt våra egna traditioner med våra garantier. Då kan människor avtjäna sitt straff i närheten av där de bor. Det skulle vittna om ett gott samarbete mellan likvärdiga parter.

Coûteaux (EDD).
Herr talman! Betänkandet av Hernández Mollar är fyllt av goda avsikter och sannolikt kommer vi att rösta för det, men det kännetecknas också av en mycket underlig naivitet.
Hur kan man sluta rättsliga avtal - eller ens diskutera rätt - med en stat - Förenta staterna - som bortser från och kränker rätten, ja själva rättsbegreppet? Hur kan man planera att utlämna våra nationer till ett land, en stat som inte följer, eller allt mindre följer, samma rättsliga normer som vi? Det är den fråga som ställs i betänkandet. När allt kommer omkring håller vi på att förhandla med en stat som tillämpar dödsstraff, och till vilken vi planerar att utlämna medborgare; en stat som inte respekterar grundläggande rättigheter, särskilt när det gäller antiterroristlagarna; en stat som hela tiden låter antalet fall som går till militärdomstolarna öka, så att vi kanske kommer att få uppleva att medborgare från våra länder ställs inför en amerikansk militärdomstol; en stat vars regler när det gäller överföring av personlig egendom på ett uppenbart sätt bryter mot våra lagar, så att vi till slut kan undra varför vi röstar igenom lagar på detta område, liksom på många andra områden för övrigt, om det bara är för att lita på en stat som bestämt bryter mot dem.
Slutligen och framför allt: en stat som uppför sig som stammarna gjorde förr i tiden, genom att kidnappa medborgare från våra länder, sätta dem i fängelse utan att ens göra sig besväret att åtala dem - jag tänker självfallet på Guantanamo, men jag tror att det även finns andra exempel - och till och med genom att ägna sig åt tortyr, tyvärr utom synhåll för nyfikna journalister!
I verkligheten har vi att göra med en stat som inte respekterar rätten och vi har enligt min mening ingen juridisk förbindelse, av rättslig eller straffrättslig art i alla fall, som vi behöver upprätthålla med dem. Jag är emellertid tveksam om Europeiska unionen skall kunna anta en bestämd hållning, en union som själv satt sig i fällan, en union som gentemot Förenta staterna upprätthåller en slags passivitet som, förr eller senare, till slut kommer att göra att vi hamnar i allvarliga situationer. Vi ser för övrigt redan några exempel på det dyka upp.

Santini (PPE-DE).
Herr talman! Jag gläder mig åt att vår ordförande Hernández Mollar genom sina akrobatiska konster har lyckats föra fram denna text till kammaren. Det har inte varit lätt. För att förstå betydelsen och för att framför allt förstå omfattningen av denna överenskommelse är det nödvändigt att komma ihåg de bakomliggande motiven: det är inte så mycket den omedelbara känslostormen efter den 11 september, utan snarare behovet av att skapa ett nätverk för kontroll och bekämpning av världens terroristorganisationer i efterdyningen efter den dramatiska dagen. I den resolution som i december 2001 antogs av Europaparlamentet sägs att ?alla avtal på området för rättsligt samarbete och polissamarbete, som undertecknats av Europeiska unionen, måste respektera konventionen om de mänskliga rättigheterna?.
Det viktigaste i sammanhanget - och detta har redan påpekats - är att inte medge utlämnandet av fångar som i Förenta staterna riskerar dödsstraff. Under förutsättning att man håller fast vid den grundprincipen, kan jag inte inse vilka övriga problem som skulle kunna kvarstå. Att kräva att tillämpningen av detta avtal till varje pris måste villkoras med ett åtagande att ingripa när det gäller förhållandena på basen i Guantanamo, verkar däremot överdrivet. Vi kan kräva klarhet och öppenhet från Förenta staternas sida när det gäller det som sker på den basen, men det får inte förhindra utvecklingen när det gäller ett avtal som siktar betydligt högre, dvs. som rör den globala säkerheten, och inte bara den amerikanska. Därför röstade vi i utskottet mot ändringsförslaget om Guantanamo, och lyfte ut den frågan för att eventuellt behandla den separat. När det gäller att peka ut Förenta staterna som ett land där man inte respekterar de mänskliga rättigheterna, tja, jag vill inte spela försvarsadvokat, men vi får inte glömma att Förenta staterna utgör den första verkliga demokratin i världen och i civilisationens historia. Vissa omdömen bör definitivt betraktas som rena partsinlagor.
Avtalet innebär ett viktigt framsteg i kampen mot terrorismen, men också mot den ekonomiska brottsligheten, mot den multinationella narkotikahandeln, mot penningtvätt, mot datorbrottslighet och mot människohandel. Det kan verka som skilda problem, men i själva verket är de förenade av behovet att ingripa beslutsamt, snabbt och villkorslöst.

Evans, Robert J.E. (PSE).
Herr talman! Vitorino sade i början av den här debatten att detta är en viktig och känslig lagstiftning. Ingen skulle ifrågasätta det. Lika lite skulle någon förneka att det i dagens situation finns behov av kraftfullt internationellt samarbete, för att utbyta idéer, tankar, uppgifter och underrättelser. Men jag hoppas att rådet kommer att ta hänsyn till referatet från denna debatt och inte använda denna lagstiftning för att köra över accepterade värden och sedvanor inom Europeiska unionen.
Föredraganden, Hernández Mollar, sade att vi inte kan acceptera lägre nivåer än de vi själva skulle kräva inom Europeiska unionen. För några minuter sedan upprepade Coûteaux dessa idéer. Jag anser att vi inte bara talar om européer - vi talar även om grundläggande rättigheter för människor i Förenta staterna. Ett antal ledamöter i denna kammare har allvarliga reservationer i den frågan och det är anledningen till att vi är bekymrade över några inslag i denna lagstiftning.
President Bush har lovat att Förenta staterna alltid kommer att stå fast vid opartisk rättvisa. Om det är sant måste han och andra kräva ett omedelbart stopp för avrättningar i Förenta staterna. Under de senaste 25 åren har över 840 människor avrättats efter många av morden i Förenta staterna. Mord begås i lika stor utsträckning av vita som av svarta, men ändå har ungefär 15 gånger så många svarta som vita avrättats. Svarta människor ställs ofta inför helvita juryer, så vi skulle vara mycket oroade om européer utlämnas till Förenta staterna och vi måste i ännu högre grad ifrågasätta hela det amerikanska rättssystemet som tillåter detta.
Min andra punkt gäller Camp Delta på Guantánamo Bay, en sorts gulagläger i amerikansk regi där fängslade utlänningar hålls på obestämd tid utan att ställas inför domstol. Santini säger vi att vi bör lämna detta till ett annat tillfälle. Herr Santini! Er PPE-DE-grupp röstade emot detta i utskottet, och ni företräder det Kristdemokratiska partiet. Jag har ingående undersökt alla uppgifter om Guantánamo Bay och jag kan inte se att det uppfyller några kristna eller demokratiska principer. Det förvånar mig att ni röstade emot i utskottet. Jag hoppas att ni kommer att tänka noga efter när ni skall rösta om det i omröstningen i dag.

Boogerd-Quaak (ELDR).
Herr talman! Tre grundläggande frågor måste besvaras: kommer avtalet att göra kampen mot brottslighet mer effektiv, kommer det att stärka det europeiska rättsliga området, och är det fråga om ett mervärde när det gäller garantier för de åtalade?
Enligt min uppfattning kan de här frågorna ännu inte besvaras med ja. Det beror delvis på den procedur som har följts. Kommissionsledamot Vitorino sade att det här är unionens första avtal. Här handlar det om en milstolpe. Ja, om en milstolpe, men det kräver i så fall ett annat förfarande. Förhandlingar vid sidan om, konfidentiella akter och förbiseende av Europaparlamentet och de nationella parlamenten, det är ingen milstolpe. Det här felet ligger helt och hållet på europeisk sida. Rådet (rättsliga och inrikes frågor) förtjänar verkligen ett underkänt. Det är svårt att tro att det är sant att en kamp för grundläggande rättigheter som parlamentarisk kontroll måste tas upp här i Europa.
Avtalets innehåll väcker också många frågor. I och för sig är det ingenting konstigt med det, men då måste det kunna diskuteras. Exempelvis: vem fattar det slutgiltiga beslutet om utlämning, domstolarna eller utrikesministerierna? Vem utlämnas? Hur skall vi ställa oss till systemet med plea bargains? Fru Buitenweg var också inne på det. Det saknas exempelvis en viktig analys av den inverkan som den nyligen tillkomna Homeland Security Act kan ha när det gäller uppgifter som överförs av unionen eller dess instanser. Det finns en risk för att Internationella brottmålsdomstolen undergrävs. Det finns fortfarande ingen tydlighet när det gäller rättslig hjälp och användning av uppgifter för andra ändamål. 
Så vad det gäller Guantánamo. Olika talare och framför allt ordföranden för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor, Hernández Mollar, har uttalat sig klokt om detta. Här måste emellertid någonting göras.
Kort sagt, herr talman, ett fördrag som inte kan drivas igenom i en handvändning. Rådet har haft gott om tid till sitt förfogande men har systematiskt stått med ryggen vänd mot såväl de nationella parlamenten som Europaparlamentet, i motsats till Förenta staterna som åtminstone rådgör med kongressen.
En milstolpe, herr talman? Nej, inte som det ser ut just nu.

Krarup (GUE/NGL).
Syftet med avtalen mellan Förenta staterna och Europeiska unionen är ju egentligen att anpassa EU-ländernas och Förenta staternas straffrätt och straffrättsliga förfaranden till varandra, i varje fall till stora delar. Avtalen borde få varje seriös rättspolitiker att protestera. Dessa avtal representerar intill dags dato ett lågvattenmärke i fråga om utvecklingen av Europeiska unionens rättspolitik. I de nordiska länderna ansåg fackmän annars att lågvattenmärket nåddes genom de två rambesluten angående den europeiska arresteringsordern och åtgärderna för bekämpning av terrorism, men detta är faktiskt ännu värre. Observera att den enda professionella utredning som Europeiska unionens institutioner inlett angående dessa avgörande rättspolitiska ämnen uppvisar allvarliga principiella angreppspunkter. Europeiska unionens rättsakter bryter nämligen mot en rad straffrättsliga och straffprocessuella grundprinciper när det gäller de rättigheter som utgör en stor del av våra demokratiska värderingar.
Det handlar om det så kallade EU-nätverket som består av oberoende experter på grundläggande rättigheter, och som den 31 mars i år lade fram en omfattande rapport rörande jämvikten mellan frihet och säkerhet, som det heter. Har någon inom Europeiska unionens organisation tagit någon notis om expertgruppens kritik mot att rättsakterna är komprometterande för rättssäkerheten? Nej, det har man inte gjort.
Genom dessa avtal befinner vi oss som sagt i en värre situation än tidigare. EU-systemet och medlemsstaterna kommer nu för det första att acceptera utlämnande av medlemsstaternas medborgare för rättegång och straffavtjäning i Förenta staterna, som är en rättspolitisk bananrepublik. Många talare har hänvisat till skandalen på Guantánamo, där medborgare av Europeiska unionen kvarhålls och misshandlas under förhållanden som utgör ett klart brott mot internationell rätt och mot grundläggande rättsliga principer.
Det är obegripligt att man kan ingå avtal med en rättspolitisk bananrepublik. Dessutom kommer man att tillåta den amerikanska underrättelsetjänsten att agera inom medlemsstaterna. Det hela har föregåtts av ett års hemliga förhandlingar och rådet har med egna ord sagt att ?Betydelsen av att värna om rådets förhandlingar är viktigare än betydelsen av demokratisk kontroll.? Kan vi sjunka djupare? Jag hänvisar för övrigt till det minoritetsyttrande angående betänkandet som jag var med om att avge å Gruppen Europeiska enade vänstern/Nordisk grön vänsters vägnar.

Maes (Verts/ALE).
Herr talman, herr kommissionär! Jag beklagar att rådet inte är här, för det är rådet som sköter förhandlingarna och det skulle åtminstone kunna lyssna på parlamentet. Det finns utan tvivel anledning att bedriva samarbete för att bekämpa internationell organiserad terrorism och internationell organiserad brottslighet. Frågan som just nu riktas till parlamentet är emellertid: uppfylls villkoren under vilka det här samarbetet förlöper i tillräckligt hög grad?
Jag anser att parlamentet genom utskottets ordförande, Hernández Mollar, och ett stort antal kolleger har visat på de minimivillkor som parlamentet kräver och som helt enkelt måste uppfyllas. Exempelvis: inget samarbete med provisoriska domstolar eller militärdomstolar och ingen utlämning om dödsstraff kan utdömas. Parlament måste höras i samband med proceduren för att sluta avtalet och i samband med kontrollen av genomförandet av avtalet.
Jag har hört en hel del frågor och jag ställer mig bakom dem till fullo. Till exempel om unilateralismen som Förenta staterna förevisar i utrikespolitiken och som skulle kunna få till följd att utlämningar också börjar uppvisa en unilateral aspekt och att de europeiska länderna därvid har väldigt lite att förvänta sig i gengäld.

Blokland (EDD).
Herr talman! Hernández Mollars betänkande ger en utmärkt motivering till innehållet i fördragen om utlämning och övertagande mellan Förenta staterna och Europeiska unionen. Med rätta understöds de två fördragen i betänkandet, men tonen i resolutionen med avseende på Förenta staterna är för kritisk. Rättssystemen ser förvisso olika ut i Europeiska unionens medlemsstater och Förenta staterna, men även Förenta staterna är en demokratisk nation i vilken de mänskliga rättigheterna garanteras. Känslan av moralisk överlägsenhet som återfinns i resolutionen och i den här debatten är således opassande.
Slutligen något om den demokratiska kontrollen, en annan kritisk punkt i resolutionen. Alla nationella parlament måste godkänna fördragen innan de kan ratificeras. Tänk om innehållet i dem står i strid med de redan befintliga bilaterala fördragen mellan enskilda medlemsstater och Förenta staterna eller med fördragen som mänskliga rättigheter, då litar jag på att de nationella parlamenten har kurage nog att använda sina demokratiska rättigheter. Den här kontrollen finns alltså.

Swiebel (PSE).
Herr talman! Den föreliggande resolutionstexten kunde inte vara tydligare. Europaparlamentets budskap är: förslagen till förordningar får inte slutas om inte rådet avlägsnar enstaka grundläggande besvär som har anförts av parlamentet. Jag fortsätter att hoppas att ordförandeskapet kommer att ta de här invändningarna i beaktande som sig bör, som det för övrigt har skyldighet att göra i enlighet med Europeiska konventionen om de mänskliga rättigheterna.
Det här är den första gången som Europeiska unionen som sådan vill sluta ett fördrag med ett tredje land på området för straffrättsligt samarbete, men den är en felaktig förebild. I framtiden måste rådet involvera medlemsstaternas valda folkrepresentation och Europaparlamentet i förhandlingarna på ett tidigare stadium. Texterna i förslagen till fördrag har hållits hemliga för länge. Det är otillåtligt, framför allt eftersom grundläggande medborgerliga rättigheter tycks ödslas bort under sken av Förenta staternas brottsbekämpning. Att konstatera den saken har varken med en känsla av moralisk överlägsenhet eller aversion mot Förenta staterna att göra. Rättsskipningen i Förenta staterna ger otillräckliga garantier för misstänkta personers rättigheter. Till följd av de vanligt förekommande förhandlingsprocedurerna i brottmål är det inte uteslutet att misstänkta personer döms utan tillräckliga bevis eller att de blir oskyldigt dömda. Den här situationen har förvärrats till följd av nya lagar och ny praxis i Förenta staterna efter den 11 september. Om Europeiska unionen vill ta sitt eget rättsskydd på allvar så måste den vänta med att sluta de två avtalen med Förenta staterna tills garantierna som den stora majoriteten av parlamentet begär har innefattats i avtalen.
Rådet får bakläxa och det är kännetecknande för hur svagt det demokratiska systemet är i Europa att rådet fram till nu har kunnat tillåta sig att inte bry sig om den valda folkrepresentationens uppfattningar, men vi är naturligtvis inte dumma, herr talman.

Boumediene-Thiery (Verts/ALE).
Herr talman, kära kolleger! Även om dessa avtal är viktiga för det rättsliga och polisiära samarbetet bör vi ändå ha respekt för våra värderingar. Jag skulle vilja ställa två frågor. Vi vet att dödsstraffet fortfarande finns i Förenta staterna och även om vi sluter ett avtal som skulle undvika att det verkställs kvarstår problemet: dödsstraffet strider mot våra värderingar.
Vi vet att när det gäller brottsliga handlingar inrättas en rangordning mellan amerikanska medborgare som inte kan rättfärdigas inför Internationella brottmålsdomstolen, och medborgarna i unionen kan utlämnas till Förenta staterna för att där åtalas inför de amerikanska rättsliga myndigheterna: den diskrimineringen strider också mot våra principer. Vi vet att fångarna i Guantanamo är den mest uppenbara illustrationen av det faktum att Förenta staterna inte respekterar grundläggande rättigheter, eftersom de ställer dessa män inför provisoriska domstolar och överallt bryter mot deras rätt till försvar. Vi vet slutligen att dessa män utsätts för omänskliga och förnedrande behandlingar som strider mot internationell rätt och den allmänna förklaringen om mänskliga rättigheter. Anser ni uppriktigt att det under sådana förhållanden är tänkbart att unionen accepterar att lämna ut en person till Förenta staterna oavsett hans eller hennes nationalitet?
Vilka garantier har vi avslutningsvis för att Förenta staterna verkligen kommer att respektera ett avtal med unionen, när de inte respekterar sina internationella skyldigheter, föraktar internationell rätt och anser sig stå över lagen för att ensidigt kunna bestämma allt, vilket deras angrepp på Irak visar?

Sandbæk (EDD).
Herr talman! Händelserna den 11 september var tragiska och helt oförlåtliga. Ingen önskar att dessa skall upprepas, men det skulle nästan vara lika tragiskt om händelserna utnyttjades för brott mot de grundläggande rättssäkerhetsgarantier och mänskliga rättigheter som normalt skyddar oss medborgare inom Europeiska unionen.
Som man helt riktigt uppmärksammar i minoritetsyttrandet innehåller avtalen mellan Europeiska unionen och Förenta staterna inte endast tvivelaktiga initiativ för bekämpning av terrorismen utan innebär också att vi halkar in på en väg som leder till utlämning och allmänt rättsligt samarbete i straffrättsliga ärenden. Europeiska medborgare som begår en förmodad lagöverträdelse med en strafftid på minst ett år kan enligt avtalen utlämnas till Förenta staterna - ett land som tillämpar dödsstraff, vilket många också har påpekat.
Jag kan inte i något avseende stödja tankegången i dessa internationella avtal och röstar därför emot betänkandet, men jag vill uppmana er att stödja de ändringsförslag som lagts fram av Gruppen Europeiska enade vänstern/Nordisk grön vänster.

Alavanos (GUE/NGL).
Herr talman! Jag vill påtala att det verkligen är frustrerande att rådet inte närvarar vid en sådan här diskussion, när nu Europaparlamentet på förhand hade meddelat rådet om denna diskussion vid förra sammanträdet. Det vore bra om både kommissionen och rådet kunde uppmärksamma Europaparlamentets meddelanden, och i synnerhet när det gäller sådana viktiga frågor. Den kanske enda ursäkten för rådet att inte närvara skulle vara om dess ordförande befann sig inlåst någonstans och läste Amnesty Internationals årsrapport for 2003. Denna rapport uppger att den stora faran för de mänskliga rättigheterna i dag är de åtgärder som Förenta staterna vidtar på internationell nivå, med 11 september som förevändning, och som syftar till att undergräva och avlägsna de demokratiska och andra medborgerliga rättigheter.
Det fall som vi nu undersöker, med anledning av avtalet om utlämning och inbördes rättshjälp, är en export från Förenta staterna som inskränker medborgerliga rättigheter, och särskilt när det gäller dödsstraffet. Förenta staterna exporterar det till oss och vi - tyvärr under grekiskt ordförandeskap - importerar det i och med detta avtal utan att skämmas det minsta.
Jag skulle vilja be kommissionsledamot Vitorino att han ger oss sin åsikt. Herr kommissionär! Så länge ni är här och ännu inte är generalsekreterare för Nato, hur kan det enligt er åsikt komma sig att fastän man i artikel 13 hänvisar till frågan om förhandsavgörande för en person som kan komma att ställas inför dödsstraff så lyder avtalets formulering: ?begäran om förhandsavgörande kan förnekas? Förenta staterna av Europeiska unionen, och inte ? kommer att förnekas?? Varför det? Förklara det för oss också så att vi kan förstå.

Vitorino
Herr talman! I denna debatt har kommissionen agerat som amicus curiae (utomstående sakkunnig) eftersom den inte var förhandlare utan bistod de på varandra följande ordförandeskapen för rådet i deras förhandlingar. Därför kommer jag endast att försöka klarlägga några av de punkter som har tagits upp och ge kommissionens uppfattning om de punkterna.
Jag kommer att börja med artikel 13. Jag skall försöka vara tydlig. Avtalet mellan Förenta staterna och EU är ett bilateralt avtal som reglerar förhållandet mellan Europeiska unionen och Amerikas förenta stater. Det reglerar inte förhållandet mellan Europeiska unionens medlemsstater eller medlemsstaternas förpliktelser enligt andra internationella rättsliga instrument. Samtliga medlemsstater har undertecknat Europeiska konventionen för skydd av de mänskliga rättigheterna och det protokoll som förbjuder dödsstraffet. Detta innebär att medlemsstaterna, i överensstämmelse med sina förpliktelser enligt Europeiska konventionen för skydd av de mänskliga rättigheterna, kommer att vägra utlämning i fall där dödsstraff kan bli aktuellt.
Detta härrör inte från en förpliktelse mellan Europeiska unionen och Amerikas förenta stater. Det härrör direkt från medlemsstaternas förpliktelse att följa Europeiska konventionen för skydd av de mänskliga rättigheterna, protokollet och, hoppas jag, Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna som kommer att ha författningsmässig status och vara rättsligt bindande sedan den förts in i det nya konstitutionella fördraget.
När det gäller Internationella brottmålsdomstolen vill jag fästa er uppmärksamhet på det faktum att artikel 10 i avtalet inte är tillämplig på Internationella brottmålsdomstolen eftersom den domstolen inte är en stat och artikel 10 endast reglerar vilka kriterier som skall användas om ett konkurrensförhållande uppstår mellan begäran om utlämning av samma person från ett tredje land - som till exempel Förenta staterna - och en medlemsstat i Europeiska unionen. Den behandlar inte begäran från Internationella brottmålsdomstolen. Det finns därför ingenting som hindrar medlemsstaterna att besluta vad de vill göra såvitt det gäller en begäran från Internationella brottmålsdomstolen, utan hänsyn till bilaterala avtal med Amerikas förenta stater.
När det gäller den europeiska arresteringsordern i sig kan jag till och med hålla med parlamentet. Men tyvärr antog inte rådet kommissionens förslag om företräde för den europeiska arresteringsordern. Däri ligger problemet. Vi talar inte i dag om ett fullständigt företräde för den europeiska arresteringsordern framför varje annan begäran om utlämning. Det finns inte. Rambeslutet om den europeiska arresteringsordern erkänner redan att det finns ett antal kriterier som måste beaktas för att avgöra vilken begäran som har företräde i fall av konkurrensförhållande mellan en begäran enligt en europeisk arresteringsorder och en begäran om utlämning från tredje land. Så vi ändrar inte Europeiska unionens rättssystem. Kommissionen beklagar att detta företräde inte erkändes när rådet antog den europeiska arresteringsordern. I dag existerar emellertid inte detta företräde och det kan därför inte heller påverkas av villkoren i ett bilateralt avtal med Förenta staterna.
Det vi var mycket måna om att säga var att möjligheten att i framtiden erkänna den europeiska arresteringsorderns företräde inte kan urholkas eller begränsas av ett bilateralt avtal av det här slaget. Det finns en särskild bestämmelse om omarbetning av det här slaget av bilateralt avtal med Förenta staterna om vi i framtiden skulle besluta oss för att erkänna den europeiska arresteringsorderns företräde. Jag hoppas att vi förr eller senare kommer att göra det.
Till sist, frågan om specialdomstolar. Det bör framhållas att den avgörande frågan för mig - och jag har alltid sagt detta till parlamentet - inte gäller domstolens karaktär, inte gäller frågan om specialdomstolar i sig - till och med några medlemsstater i Europeiska unionen har specialdomstolar. Frågan gäller rättvis rättegång och garantier, så att utlämning endast medges om det finns garantier för att den medlemsstat som lämnat in begäran kommer att följa principerna för en rättvis rättegång. Det finns två skäl i avtalen som behandlar denna fråga. Det första handlar om vederbörlig hänsyn till individens rättigheter och rättsstatsprincipen; det andra handlar om de garantier i respektive rättssystem som föreskriver att en utlämnad person har rätt till en rättvis rättegång.
Framför allt finns artikel 16a om icke inskränkning där punkt 1 vidmakthåller alla skäl för avslag i ett ärende som inte regleras av detta avtal som står till förfogande i enlighet med ett i kraft varande bilateralt utlämningsfördrag och punkt 2 kräver dialog om de konstitutionella principerna i den stat som begäran har lämnats till kan utgöra ett hinder för fullgörandet av dess förpliktelse att utlämna en person. Jag tolkar detta som att allt som kan betraktas som en begäran om utlämning till en domstol där regeln om rättvis rättegång inte respekteras kan ge anledning till tillämpning av denna artikel 16a om icke inskränkning.
Slutligen hoppas jag verkligen att det kommer att finnas särskilda bestämmelser i den framtida författningen, inte bara om samråd med parlamentet om den här sortens avtal, vilka kommer att bli vanligare i framtiden, men även om EG-domstolens befogenheter för att garantera att dessa avtal står i fullständig överensstämmelse med Europeiska unionens framtida författning.

Talmannen.
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag kl. 11.30.

Talmannen.
Nästa punkt på föredragningslistan är ett betänkande (A5-0137/2003) av Roure för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor om kommissionens förslag till rådets direktiv om villkoren för tredjelandsmedborgares inresa och vistelse för studier, yrkesutbildning eller volontärarbete (KOM(2002) 548 - C5-0502/2002 - 2002/0242(CNS)).
Innan vi börjar debatten vill jag be er alla att noga hålla er till talartiden, eftersom vi annars kommer att få problem med omröstningen.

Vitorino
Herr talman, ärade ledamöter! Jag skulle först och främst vilja börja med att lyckönska föredraganden, ledamot Martine Roure, för hennes arbete och tacka henne för den utmärkta samarbetsanda hon visade prov på vid förberedandet av detta viktiga betänkande.
Med denna text, som kompletterar de tre andra om familjeåterförening, arbetskraftinvandring och stadgan om personer som är långvarigt bosatta i annat land, avslutar kommissionen sitt lagstiftningsarbete i syfte att skapa ett underlag för en gemensam politik om laglig invandring, eftersom vi har beslutat att inte lägga fram något förslag som täcker alla de personer som inte täcks av de tidigare förslagen.
Det gläder mig att parlamentet har svarat kommissionen och så snabbt godkänt detta betänkande. Detta förslag avser invandring av tredjelandsmedborgare på grund av utbildning. Det handlar om en särskild slags invandring, i så måtto att den i princip är tillfällig och begränsad, utbildningens varaktighet innebär ett ömsesidigt och samtidigt utbyte mellan ursprungslandet och mottagarlandet, och naturligtvis ett utbyte för invandraren själv som får åtnjuta det direkt.
Detta förslag ingår i en invandringspolitik men det bör också ses utifrån ett perspektiv av gemenskapens åtgärder på utbildningsområdet. Vårt syfte är självklart att uppmuntra invandring i utbildningssyfte, särskilt att ta emot så många tredjelandsstudenter som möjligt inom högskoleutbildningen. Förslaget till direktiv har utformats i denna anda. Antagningsvillkoren som planeras gjordes så objektiva som möjligt för att garantera en snabb och lätt handläggning av ansökningarna, samtidigt som de är skrivna tydligt och stramt för att medlemsstaterna skall kunna bekämpa alla försök till utnyttjande. Jag tycker också att det handlar om ett innovativt förslag som passar in i ett sammanhang av stigande internationalisering av studier, särskilt när det gäller erkännandet av studenternas rätt till rörlighet och att flytta till en annan medlemsstat för att fortsätta sina studier där efter att ha blivit antagna av en första medlemsstat i Europeiska unionen.
Förslaget täcker också yrkesutbildningsområdet, och det reglerar villkoren för ej avlönade praktikanter, till exempel för dem som följer en företagsutbildning. Det kompletterar på så vis förslaget till direktiv om antagning av arbetstagare till avlönad praktik. Efter de kontakter som inleddes med icke statliga organisationer integrerades bestämmelser i vårt förslag om gymnasiestuderande och volontärer som kommer till Europeiska unionen. Syftet är att underlätta de gymnasiestuderandens utbytesprogram. Gemenskapen har det största intresse i att främja studenters upptäckt av kulturer vilka sedan frestas att återvända till gemenskapen för att bedriva högre studier. En bestämmelse för att reglera mottagningen av volontärer lades också till förslaget för att undvika att de hamnar i ett rättsligt vakuum. Kommissionen glömde naturligtvis inte bort att tänka på den allmänna ordningen. Förslaget innehåller en klausul om allmän ordning och säkerhet som ger medlemsstaternas nödvändigt manöverutrymme för förebyggande åtgärder, särskilt inför terroristhot.

Roure (PSE)
- (FR) Herr talman, herr kommissionär, mina kära kolleger! I stället för att göra en inledning till mitt inlägg vill jag verkligen tacka alla skuggföredragande från alla grupper. Tack vare det arbete vi utfört tillsammans kan vi ge en stark signal inom ett mycket svårt område. Jag tackar också kommissionen för att den lyssnat, vilket jag särskilt uppskattat.
Det är grundläggande för våra länder att på ett korrekt sätt ta emot utländska studenter, på samma sätt som det är grundläggande att ha en gemensam politik för detta mottagande. Vi kan på detta sätt ge ett positivt bidrag till utbildningen av framtida chefer i tredje land och förstärka samarbetet med dessa länder på utbildningsområdet, för att bemöta utmaningen med undervisningens globalisering.
Detta förslag till direktiv innehåller vad som behövs för att fullgöra stora framsteg som vi alla kan stödja. Vi noterar slutligen att volontärarbetarna får en rättslig grund. Vi noterar också att med detta instrument kan vi kanske ta igen vår försening jämfört med Förenta staterna, där vistelser inom ramen för studieprogram i stor utsträckning uppmuntras och underlättas. Vi går in i en strategi som syftar till att förstärka samarbetet med tredje land när det gäller undervisning, såsom den exempelvis är utformad i programmet Erasmus World.
Omröstningen i utskottet gjorde det möjligt att göra några preciseringar och jag skall ta upp några av dem. Vi vill att man i direktivet skall införliva forskare som inte längre är studenter, men som inte heller har ett avlönat arbete. Låt oss också betona att vi önskat utöka kampen mot begåvningsflykten från söder till norr. Om vi tar emot medborgare från tredje land för studier skall det inte resultera i att flykten av kompetens från dessa länder förvärras.
Vi vill också ha en förbättring av förfarandegarantierna och föreslår därför att tidsfristen för att meddela de sökande besluten rörande deras ansökan om antagande eller förlängning skall minska från 90 till 60 dagar. Vi föreslår också större flexibilitet när det gäller uppehållstillstånd för studerande. När studieprogrammet är kortare än ett år men uppgår till nio månader, vilket är fallet med många program, skulle det vara beklagligt om man inte beviljar uppehållstillstånd på ett år för att ge studenterna möjlighet att under den ledighet som föregår eller följer på studieprogrammet arbeta för att skaffa sig en del av de resurser som behövs för vistelsen, eller för att under några veckor förbättra sin kunskap om det land som tagit emot dem.
I förslaget till direktiv får studenterna och praktikanterna möjlighet att arbeta högst 10-20 timmar per vecka. Denna rättighet är grundläggande för att göra det möjligt för medborgare från tredje land att öka sina resurser så att de kan leva anständigt. När det gäller praktikanter tycker jag för övrigt också att det är mycket viktigt att fackföreningsföreträdare informeras om deras speciella situation, så att man kan kontrollera att bestämmelserna i direktivet verkligen efterlevs. Förbudet mot att arbeta det första året av vistelsen eller indragningen av arbetstillståndet vid otillräckliga framsteg i studierna är inte motiverade och kan främja svartarbete och göra att medborgare från tredje land utnyttjas. Om skolan i fråga anser att framstegen är otillräckliga skulle medlemsstaten eventuellt kunna ha möjlighet att minska antalet arbetstimmar, så att studenten kan ägna mer tid åt sina studier. Ändringsförslaget i den riktningen förefaller mig därför tillfredsställande.
Vi har noterat att vissa medlemsstater oroar sig över avarterna som skulle kunna uppstå på grund av studenternas rätt till rörlighet och rätt att arbeta. Jag förstår den oron, men det finns lösningar i texten till förslaget till direktiv, särskilt när det gäller studenternas rörlighet som definieras mycket tydligt, med exakta villkor, i artikel 7. När det gäller rörlighet för en utländsk student som skulle vilja övergå från att vara student till att bli arbetstagare är därför det föreslagna direktivet inte tillämpligt. Denna status, som beviljas genom arbetstillstånd, omfattas av Terróns betänkande som vi antog i kammaren i februari. Det är självfallet möjligt att övergå från att vara student till att bli arbetstagare, men då handlar det inte längre om det direktiv vi nu granskar.
Vi noterar att kommissionen både är för en öppen politik när det gäller att tillåta studenter från tredje land, i enlighet med medlemsstaternas vilja, och för en sluten politik när det gäller personer och nätverk som med flit utnyttjar systemet. Jag tror därför, kära kolleger, att vi kan ta tillfället i akt att framföra ett starkt budskap till rådet och att uppmana det att snabbt nå en överenskommelse i denna viktiga fråga, så att vi kan garantera ett mottagande som är värdigt våra stater.

Oreja Arburúa (PPE-DE)
. (ES) Herr talman! För det första vill jag tacka föredraganden, Roure, för hennes enorma ansträngningar, särskilt för de ansträngningar hon har gjort för att nå samförstånd mellan alla de politiska grupperna.
Som det redan har sagts kompletterar detta initiativ från kommissionen de initiativ som redan har lagts fram för att reglera arbetsinvandring - i syfte att bedriva verksamhet som anställd eller egenföretagare - och direktivet om familjeåterförening, för att bidra till tillnärmning av de nationella lagstiftningarna på det här området, ett behov som erkändes av Europeiska rådet i Tammerfors.
Studenternas rörlighet ökar oavbrutet och utbytet med studenter från tredje länder bidrar till att berika vår kultur. Därför måste vi också, även om det inte är målet för detta direktiv, uppmuntra till att studenter från Europeiska unionen reser till ett tredje land som utbytesstudenter. Det är utan tvivel bra för Europa att studenter från tredje länder genomför en del av sin utbildning här. Detta berikar oss, men vi bör också bidra till att de får en bättre utbildning, eftersom de på så sätt senare kommer att kunna bidra till utvecklingen i sina ursprungsländer.
När det handlar om invandring från utvecklingsländer talar vi alltid om behovet av att främja tillväxt och utveckling som den bästa metoden i kampen mot olaglig invandring. Därför delar jag föredragandens oro och jag anser att Europeiska unionen måste tillåta inresa i studiesyfte, men det är också viktigt att dessa studenter återvänder till sina ursprungsländer när de har slutfört sin utbildning här för att använda sina kunskaper. Vi får inte bidra till att utvecklingsländerna förlorar sitt mest värdefulla mänskliga kapital.
När det gäller de särskilda villkoren för inresa och vistelse i studiesyfte eller för volontärarbete, måste vi, vilket sägs i kommissionens förslag, respektera förhållandena i varje medlemsstat och även inrätta en övervakningsmekanism för att bekämpa nät för olaglig invandring och arbetsexploatering. Därför anser jag att kommissionens förslag om att lämna marginaler för medlemsstaterna för att de skall kunna utvisa en person av hänsyn till allmän ordning, eller inte tillåta att uppehållstillstånd förnyas, är positivt. Invandringen av studieskäl måste regleras på ett sådant sätt att det inte kan finnas falska utbildningsinstitut som kan öppna dörrar för den olagliga invandringen.
Det är nödvändigt att försäkra sig om att institut för högre utbildning eller yrkesutbildning alltid är lagligen erkända och att dessa institut kan bevisa att de förfogar över tillräckliga medel för att garantera att studenten får en bra utbildning. När det gäller praktikanter som vill genomföra sin praktik vid institut för yrkesutbildning eller vid ett företag, måste vi undvika att inresetillstånden för oavlönade praktikanter förvandlas till en täckmantel för olagligt arbete och att dessa institut följaktligen förfogar över alla nödvändiga medel.
När det gäller uppehållstillstånd är de utan tvivel positivt att förnya tillstånd för elevutbyte när eleverna uppfyller de fastställda kraven, för att de skall kunna genomföra mer än en kurs vid ett och samma utbildningsinstitut. Uppehållstillståndet kan till och med vara längre än studietiden men, som föredraganden Roure sade, det måste finnas en tidsgräns. Min grupp har lagt fram ett ändringsförslag om att uppehållstillståndet kan vara på ett år om universitetsstudierna är på nio månader, vilket de vanligtvis är.
Det bör likaså finnas en viss kontroll eller gräns när studenten inte gör tillräckliga framsteg med sina studier. Annars skulle dörrarna öppnas för de studenter vars enda mål är att komma för att arbeta och studenterna skulle inte stimuleras på rätt sätt för att kunna göra framsteg i sina studier. Därför har min grupp också lagt fram ett ändringsförslag om att medlemsstaten får neka förlängning av uppehållstillståndet om den studerande inte gör tillräckliga framsteg i sina studier.
Föredraganden har tagit med olika ändringsförslag i sitt betänkande i syfte att tredjelandsmedborgare som bedriver oavlönad forskning skall innefattas i direktivet. Jag är inte emot det förslaget, men det kanske skulle vara lämpligt om kommissionen lade fram ett särskilt initiativ om den frågan.
Däremot stämmer det att villkoren för en person som bedriver oavlönad forskning kan likna villkoren för yrkesutbildning.
(Applåder)

Coelho (PPE-DE).
Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! Jag skulle vilja börja med att gratulera ledamot Martine Roure till hennes arbete och understryka det som kollegan Oreja Arburúa nyss sade om att försäkra att de bestämmelser som vi skall godkänna används i sitt faktiska syfte och inte utnyttjas.
Jag skulle också vilja påminna om Lissabonstrategin, godkänd av Europeiska rådet den 24 mars 2000, då unionens utmaningar i samband med en ny ekonomi grundad på kunskap sammanställdes. Redan då hänvisades till det överhängande behovet av utbildning, forskning och praktisk utbildning, som inte får hindras av unionens geografiska gränser, samtidigt som vi måste se till att vart och ett av dessa områden utövar en attraktionskraft i hela världen med tanke på Europas fina kulturarv och vetenskapliga arv.
Därför måste Europeiska unionen och medlemsstaterna tillämpa en lockande politik i förhållande till studerande som kommer från tredje land. Vi tackar därför för detta förslag, som är ytterligare ett steg mot att tillnärma de nationella lagarna om villkoren för tredjelandsmedborgares inresa och vistelse, som har det slutliga syftet att skapa en fullständig rättslig ram som reglerar deras mottagande i förhållande till syftet med deras vistelse.
Studiernas internationalisering och studenternas ökade rörlighet närmar sig målet att höja utbildningens standard enligt artikel 149 i gemenskapens fördrag och det bidrar till att främja förståelsen mellan kulturer, att utbildningssystemen blir mer dynamiska i Europa och att en hög utbildningsstandard eftersträvas. Av alla dessa anledningar anser jag att kommissionens förslag är ganska positivt. Det rör sig om ett steg framåt för att stärka samarbetet med tredje land och utveckla denna högkvalitativa utbildning. Mottagandet av tredjelandsmedborgare för studier, yrkesutbildning eller volontärarbete har den särskilda egenskapen att det är tillfälligt och oberoende av arbetsmarknadens situation i mottagarlandet.

Terrón i Cusí (PSE).
Herr talman! I dag är vi alla överens om att det finns få program där man med så lite pengar har gjort så mycket för Europas framtid och för att stärka visionen av Europa som Erasmusprogrammet.
Att utvidga möjligheten för ungdomar från andra stater att tillbringa en tid av sin ungdom i Europa är ett mål som vi alla bör eftersträva, eftersom vi alla kommer att dra fördel av detta. För att dessa program skall bli framgångsrika anser jag dock att det är viktigt att det finns tydliga, exakta och gemensamma bestämmelser för att undvika att studenterna måste genomgå komplicerade förfaranden, vilka dessutom kan upplevas som förnedrande. Studenternas val av institut, i studiesyfte eller för frivilligt arbete, bör avgöras av deras personliga egenskaper och kunskaper, inte av andra kriterier, till exempel om de har tillräckliga medel för inresa och uppehälle.
Vi behöver följaktligen tydliga och flexibla bestämmelser för att göra det möjligt för en student att tjäna pengar för sin vistelse på ett rimligt sätt och på lagliga villkor. Allt detta bör genomföras på gemensamma grunder, som kommissionens förslag, vilket jag finner mycket positivt. Det bör finnas - och vi erkänner det - begränsningar inom rimliga gränser, framför allt för att se till att dessa studenter återvänder och kan investera sin kunskap i sina ursprungsländer och, vilket om möjligt är ännu viktigare, utveckla sina nya kunskaper och de visioner som en sådan erfarenhet kan medföra. Detta varken kan eller får göras med stelbenta bestämmelser.
Jag anser att detta förslag bör infogas - och jag vänder mig till kommissionen - i framtida ambitiösa och generösa åtgärder när det gäller studenternas ursprungsländer, och som till exempel omfattar förslag om studenternas rörlighet för att utnyttja de fördelar som mottagandet av dessa personer kan medföra för unionen så mycket som möjligt.
Jag hoppas att det varken kommer att uppstå några problem eller finnas några skäl, som till exempel överhängande risker för den europeiska säkerheten eller av annat slag, som förhindrar rådet att anta förslaget den här gången, och jag hoppas att det går snabbare än det brukar göra.
Jag ber att kammaren för en gångs skull och för att det skall tjäna som ett precedensfall - med en bred majoritet - stöder detta så positiva förslag, och jag gratulerar föredraganden, Martine Roure, till hennes arbete.

Stirbois (NI).
Herr talman! De förslag som lämnas till oss skall i större utsträckning främja invandrarnas tillträde till Europeiska unionen. Det mest talande i det hänseendet var det senaste betänkandet om rätten till familjeåterförening, Fourtous betänkande, där man inte längre kunde hitta begreppet familj, så utvidgat och utspätt som det blivit.
I sin frenesi att låta världens alla behövande utlänningar komma in i ett EU som kommissionen vill skall respektera de mänskliga rättigheterna och ha en mänsklig inriktning, för att inte säga humanitär, planerar kommissionen för nationernas död genom att tillämpa tekniken med drunkning och kvävning.
Man måste emellertid konstatera att man inte använder sig av samma metod i betänkandet, även om det kompletterar de åtgärder som redan lagts fram när det gäller invandring, i syfte att åstadkomma sysselsättning eller familjeåterförening. Man vänder sig till studenter och elever som kommer till unionen för att studera. Man måste ändå fastställa vistelsens längd, villkor för att kontrollera studierna, liksom villkor för när studentens uppehållstillstånd inte skall förlängas.
Detta utbyte och denna form av samarbete mellan EU och tredje land är självfallet en källa till intellektuellt berikande mellan studenter från ursprungslandet och från mottagarlandet. Men skulle vi inte snarare rikta in våra ansträngningar på utvecklingsstöd till de minst gynnande länderna, så att dessa länder kan utbilda sin elit hemma och behålla den, för att undvika det som, tråkigt nog för dem, alltför ofta blir deras öde, nämligen att begåvningarna flyr landet?
Det förutsätter självfallet att vi har en verklig politik för samarbete med tredje land som är mindre gynnade och att Bryssels invandringspolitik kastas om. Tyvärr befinner vi oss långt därifrån.

Evans, Robert J.E. (PSE).
Herr talman! Detta är verkligen ett betänkande som kommer i rättan tid. Vi vet vilken betydelse tredjelandsmedborgares inresa för tidsbegränsade studier har. De ger en oerhörd behållning och många fördelar åt både värdlandet och den studerande. 
Antalet studenter som deltar i sådant internationellt utbyte är större än någonsin och efterfrågan fortsätter att öka. Detta måste välkomnas av alla parter, bortsett från den föregående talaren. Vi måste faktiskt genomföra åtgärder som kan garantera att Europeiska unionen förblir ett centrum med särskild kompetens på detta område. Jag gratulerar föredraganden till detta betänkande. Det ger en bred ram för att uppmuntra tredjelandsmedborgare att ta del av de bästa utbildningsinstituten i medlemsstaterna utan överdriven detaljreglering. En gemensam praxis för att underlätta tredjelandsmedborgares rörlighet kan bara vara av godo.
Jag är emellertid rädd för att vissa delar i detta förslag är problematiska för mitt land, Förenade kungariket. Kollegerna känner säkert till att Förenade kungariket och det engelska språket har en magnetisk dragningskraft på ofantliga mängder studenter, inte bara från länderna i Europeiska unionen utan från hela världen. Även om detta är glädjande och begripligt så ger det upphov till speciella utmaningar, inte minst hur dessa förslag kommer att påverka den nationella minimilönen i Förenade kungariket. Den nationella minimilönen är ett av största framstegen i Förenade kungariket sedan 1997. Enligt den får arbetsgivare inte anställa tredjelandsmedborgare med mindre än att dessa betalas åtminstone den gällande lönen för ett arbete. Dess värre finns det aspekter i detta betänkande beträffande volontärer som undergräver minimilönen i Förenade kungariket, vilken syftar till att skydda både invandrares och medborgares intressen och garantera att de som arbetar som volontärer, utan nöjaktiga anställningsvillkor, inte ersätter en heltids- eller deltidsanställd arbetstagare.
Dessa farhågor gäller uttryckligen Förenade kungariket. På det hela taget är betänkandet väl avvägt och förnuftigt. Jag kommer att rösta för det i förhoppning om att Förenade kungariket, liksom i andra fall, kommer att ansluta sig senare.

Zrihen (PSE).
Herr talman, herr kommissionär! Jag skulle kunna gå in på en teknisk anmärkning, men låt mig snarare ge er några mer allmänna kommentarer. Morgondagens EU måste bli en grogrund för delning, möten och blandningar. Vad kan vara viktigare än att känna sin granne, dennes kultur och språk? Det är i varje fall vad vi påstår varje morgon. Sedan 50 år bygger vi upp ett mångkulturellt EU och inte ett EU med ett enda ansikte. Vårt EU, som är en blandning av kulturer, språk och personer, främjar vi tack vare fri rörlighet och studieprogram. Dessutom vill vi bygga upp ett EU med livslångt lärande och utbildning. Men ett EU som bygger på kunskap kommer vi bara att få genom utbyte, bland annat med tredje land. Som nobelpristagaren Octavio Paz så bra uttryckte det: ?All kultur föds ur blandningen, mötet och krocken, medan civilisationerna i sin tur dör på grund av isolering?.
Tack vare Roures utmärkta betänkande har vi förmånen att göra det möjligt för ungdomar i hela världen att komma till vårt gamla Europa för att lära sig ett språk, studera, vidareutbilda sig och vara delaktiga. Såsom Roure så riktigt påpekat är delad kunskap en källa till berikande såväl för invandrarna som för ursprungs- och mottagarländerna. Genom att göra det enklare och mer enhetligt att ta emot studenter, forskare och frivilligarbetare gör vi det också möjligt för EU och för våra landsmän att berikas och sammanföra sin kunskap och sitt lärande. Vi kan därför inte stänga dörren för alla de personer som vill lära sig, få kunskap och ta del av vår kunskap. Alla villkor måste vara uppfyllda för att göra det möjligt för medborgare från tredje land att komma till Europa för att utbilda sig eller vidareutbilda sig, eftersom kunskap är det enda som ökar när man delar med sig.

Vitorino
Herr talman, kära ledamöter! Jag vet att vi är försenade med omröstningen och därför tänker jag vara mycket kortfattad: Jag vill tacka ledamot Martine Roure för hennes utmärkta betänkande; uttrycka tanken att kommissionen skulle föredra att inte ta med bestämmelser om forskare i detta direktiv, eftersom jag avser att lägga fram ett heltäckande förslag i oktober i år, tillsammans med min kollega Philippe Busquin, om forskare från ett tredje land i Europeiska unionen; säga att kommissionen kommer att ta upp förslagen från ledamoten och föredraganden om problemet med begåvningsflykten, om klausulen stand still och om minskningen av beslutstiden från 90 dagar till 60; och slutligen uppmuntra parlamentet att nå ett brett samförstånd så att det kan godkänna ändringsförslag 37 om villkoren för tillgång till arbete.

Talmannen.
Tack så mycket, kommissionär Vitorino!
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag kl. 11.30.
Hume (PSE).
Herr talman! En procedurfråga, för att komma hit till Strasbourg i går lämnade jag mitt hem kl. 6 på morgonen, flög till Dublin, flög till London, flög till Paris, flög till Strasbourg och kom fram kl. 6 på kvällen.
Vad jag vill säga är att Air France har ställt in direktflygningarna från Förenade kungariket till Strasbourg, vilket innebär att det nu är oerhört svårt för ledamöter från Förenade kungariket eller Irland att ta sig hit utan att det tar dem en hel dag. Jag skulle kunna resa fram och tillbaka till Amerika på samma tid! Därför är tiden mogen för detta parlament att överväga om det är möjligt att återskapa direktlinjer till Strasbourg. I annat fall måste det flyttas till en plats där det är möjligt att göra så och vara mera effektivt.
(Applåder)

Talmannen.
Herr Hume, personligen uppskattar jag verkligen era anmärkningar eftersom jag har råkat ut för samma problem själv. Som lök på laxen blev jag till och med stoppad av polisen för fortkörning när jag var på väg hit den här veckan.

Såvitt jag känner till undersöker myndigheterna i Strasbourg för närvarande frågan. Jag hoppas att den kommer att lösas inom en inte alltför avlägsen framtid. Jag tror att resultatet kommer att bli bättre, ju kraftfullare påtryckningarna som riktas mot dem är.

Evans, Jonathan (PPE-DE).
Herr talman! En procedurfråga, med anknytning till vad som nyss sades vill jag tacka talmannen Cox på min grupps vägnar. När flygen ställdes in skrev han genast på parlamentets vägnar, efter att ha mottagit hänvändelser i denna fråga från ledarna för de tre största grupperna från Förenade kungariket. Det arbete som nu görs av myndigheterna i Strasbourg, och även av de franska myndigheterna, har drivits fram av de mycket snabba åtgärder talmannen vidtog. 
Vad jag vill säga är emellertid att vi sammanträder på en dag när det är nationell flygstrejk i Frankrike. Jag ser mig omkring i kammaren och ser att många ledamöter är frånvarande. Vår demokratiska legitimitet i omröstningar om viktiga frågor kommer med nödvändighet att minska om ledamöter förhindras från att delta i den demokratiska processen på grund av den sortens åtgärder. Därför ber jag er framföra en begäran från kammaren till talmannen att genomföra en analys av närvaron här under sammanträdesperioderna vid de tillfällen då stridsåtgärder med oroväckande ökande frekvens har vidtagits, vilket har gjort vårt arbete, som företrädare för Europas folk, oändligt mycket svårare.
(Blandade reaktioner.)

Talmannen.
Herr Evans! Det budskapet kommer förvisso att föras vidare till talmannen. Jag hoppas att vi kan titta på det i presidiet.

Wurtz (GUE/NGL).
Herr talman! På samma sätt som jag tycker det är berättigat att Hume ställer en praktisk fråga, behovet av att förbättra flygförbindelserna, en begäran som jag stöder, tycker jag det är skandalöst att en europaparlamentariker ifrågasätter strejkrätten i Europeiska unionens länder.
Jag erinrar om att det inte är ett fall som är specifikt för Frankrike. Den 13 maj upplevde Österrike till min glädje den första nationella strejken på 50 år och det gällde samma fråga: att försvara pensionerna. Om vi vill överbrygga klyftan av tvivel som i dag finns mellan EU:s institutioner och medborgarna kan vi inte följa Evans dåliga exempel. Vi måste tvärtom visa oss solidariska med våra landsmän.

Talmannen.
Nästa punkt på föredragningslistan är omröstningen.
Betänkande (A5-0178/2003) av Jackson för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om förslaget till Europaparlamentets och rådets förordning om ändring av förordning (EG) nr 999/2001 vad gäller förlängning av perioden för övergångsbestämmelser (KOM(2003) 103 - C5-0068/2003 - 2003/0046(COD))
(Parlamentet antog texten.)

Betänkande (A5-0161/2003) av Westendorp y Cabeza för utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi om förslaget till rådets beslut om slutande av ett avtal om tekniskt och vetenskapligt samarbete mellan Europeiska gemenskapen och Republiken Chile (KOM(2003) 82 - C5-0067/2003 - 2003/0035(CNS))
(Parlamentet antog texten.)
Betänkande (A5-0149/2003) av Schnellhardt för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om förslaget till rådets förordning om upphävande av vissa direktiv om livsmedelshygien och hygienkrav för tillverkning och utsläppande på marknaden av vissa produkter av animaliskt ursprung avsedda att användas som livsmedel och om ändring av direktiven 89/662/EEG och 91/67/EEG (KOM(2000) 438 - C5-0379/2000 - 2000/0182(COD))
(Parlamentet antog texten.)
Betänkande (A5-0148/2003) av Gil-Robles Gil-Delgado för utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden om förslaget till rådets beslut om ändring av artikel 23 i domstolens stadga i syfte att införa de ändringar som antagits genom rådets beslut 2002/653/EG av den 12 juli 2002 för att tredje stater skall kunna delta i mål om förhandsavgörande (6282/2003 - C5-0056/2003 - 2003/0804(CNS))
(Parlamentet antog texten.)
Betänkande (A5-0166/2003) av Oreja Arburúa för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor om förslaget till rådets beslut om fastställande av kriterier och närmare föreskrifter för ersättning för finansiella obalanser som uppstår till följd av tillämpningen av rådets direktiv 2001/40/EG om ömsesidigt erkännande av beslut om avvisning eller utvisning av medborgare i tredje land (KOM(2003) 49 - C5-0050/2003 - 2003/0019(CNS)) bilaga till (A5-0166/2003) 
Före omröstningen om förslaget till rekommendation:

Oreja Arburúa (PPE-DE)
- (ES) Herr talman! Jag tackar kammaren för att den har förkastat detta förslag till direktiv, vilket är konsekvent med förkastandet av det förra förslaget till direktiv som har gett upphov till det initiativ som vi nu diskuterar.

Schmid, Herman (GUE/NGL)
Herr talman! Jag skall be att få göra ett muntligt ändringsförslag som är förhandlat och diskuterat med de politiska grupperna. I stället för att ha de kvantitativa målangivelserna som finns i två av strecksatserna, dvs. i stället för att skriva 50 procent osv., vill vi skriva bara ?significant reduction?. This is noted also in the voting list.

Schmid, Herman (GUE/NGL)
Herr talman! Detta handlar om stabilitetspakten. Vi hade en lång diskussion mellan grupperna i går. Problemet är att stabilitetspakten inte är fullt bindande för alla medlemsstater. Detta skall ju röra sig om ett dokument med riktlinjer för 25 medlemsstater. Av dessa 25 är bara 12 med i stabilitetspakten. Vi kom därför överens om att göra en precisering i form av ett tillägg i texten. Efter orden ?Stability pact? skall det stå ?within the euro zone countries?.
Rack (PPE-DE).
Herr talman! Det kritiserades redan i morse att strejkerna i Frankrike lamslår ett och annat här i landet. Det har man visat förståelse för, men det har också kritiserats. Jag förstår dock inte varför strejker i Frankrike även är en anledning till att luftkonditioneringen inte fungerar här i huset. Hela förmiddagen var det fullkomligt omöjligt att arbeta på kontoren som vetter mot solsidan.
(Applåder)
När det gäller temperaturen nu här i kammaren så skulle fackföreningarna förmodligen inte tillåta arbete vid denna temperatur.
Talmannen.
Jag kommer att se till att kvestorskollegiet får reda på det ni har tagit upp.

Roure (PSE)
Herr talman! Bara en precisering när det gäller omröstningslistan. Jag ber om att vi röstar emot utskottets ändringsförslag 21 och 26 för att kunna ansluta oss till kompromissändringsförslagen som lämnats in av PPE.

Rothley (PSE)
- (DE) Herr talman! Det gäller ett klargörande i den tyska texten. Det skall inte heta ?översatt? utan ?tolkat?! Motsvarande begrepp måste användas i alla versioner av den ursprungliga artikeln 12.

Talmannen.
Avdelningarna är medvetna om problemet. De kommer att se till att rätt definition används. Samtliga texter kommer att bringas i överensstämmelse med varandra.
Före omröstningen om ändringsförslag 10:

Rothley (PSE)
- (DE) Herr talman! Efter att ändringsförslag 6 antagits behöver det göras en teknisk ändring av artiklarna 33.1 och 34.1. Jag antar att kammaren är införstådd med att denna tekniska ändring görs av det ansvariga utskottet.

Talmannen.
Språktjänsten och rättstjänsten kommer att se till att det blir gjort.
Före omröstningen om ändringsförslag 23:

Miller (PSE).
Herr talman! Mitt namn har lagts till ändringsförslag 23. Jag har inte undertecknat det ändringsförslaget och jag stöder det inte. Jag kommer därför att rösta emot det.

Cox (ELDR).
Herr talman! Jag vill också gratulera föredraganden. Vi har nu en majoritet. Kammaren har varit splittrad och olika grupper har haft möjlighet att föra de lösningar man ansett vara de optimala bland de tillgängliga alternativen till protokollet. 
Jag kom för att rösta med mina kolleger i ELDR i dag. Jag avvek bara en gång från den listan för att visa mitt stöd för det som var möjligt. När vi röstar mot bakgrund av ett yttrande från kommissionen i morgon, vill jag rikta en kraftfull vädjan till ledamöterna av denna kammare att ge det bredast möjliga samförstånd. Jag förstår att många människor har allvarliga förbehåll om delar av innehållet i denna slutgiltiga stadga. Jag och föredraganden måste emellertid gå till de andra institutionerna, och vi måste ha denna kammare bakom oss. Vi kan gå med ett ?ja? eller med ett ?nej? men det går inte att diskutera med utgångspunkt i ett ?ja, men...?.
Jag ber er att överväga saken till i morgon och att ge de som har i uppdrag att företräda denna kammare bredast möjliga mandat för att säga: ?det här är vad som går att uppnå, det här lägger vi fram och detta stöds av en stor majoritet i parlamentet? när vi röstar mot bakgrund av kommissionens yttrande.
Detta är min vädjan - att överväga saken till i morgon och sedan lägga vår samlade vikt bakom det som går att uppnå, för det är det vi skall arbeta med.
(Applåder)

Berthu (NI)
Europaparlamentet har just avvisat rådets förslag till beslut som syftade till att upprätta praktiska villkor för tillämpning av direktivet om ömsesidigt erkännande mellan medlemsländerna av beslut som vart och ett av dem kan tvingas fatta för att avvisa medborgare från tredje land. Lyckligtvis skulle kammaren endast yttra sig, och förfarandet för att anta förslaget kan alltså fortsätta. Det förefaller oss fullständigt motiverat i sakfrågan, och Europaparlamentet försöker här inleda en felaktig fejd.
En majoritet av vår kammare påstod att artikel 63.3 i EG-fördraget inte kunde utgöra en giltig rättslig grund: där tas mycket riktigt upp antagandet av gemensamma åtgärder för att återsända illegala invandrare, men bestämmelsen innebär att åtgärder i sakfrågan är tillåtna, men inte åtgärder när det gäller förfaranden. Det är en skenbar distinktion som inte ens utskottet för rättsliga frågor kunde acceptera.
I verkligheten uppvisar Europaparlamentet här sin vanliga skenmanöver till förmån för invandringen: det som framför allt inte passar parlamentet i förslaget är att återförandet av illegala invandrare kan underlättas. Självfallet kan vi inte acceptera det.

Coelho (PPE-DE)
På grund av en fråga om följdriktighet med den tidigare ståndpunkten som godkändes av Europaparlamentets plenarsammanträde den 11 december 2000, då det franska initiativet avvisades, som föreslog att direktivet om ett ömsesidigt erkännande av beslut om avvisning av tredjelandsmedborgare skulle antas, vilket saknade rättslig grund, tycker jag att jag inte heller nu kan godkänna något annat ställningstagande som inte innebär att detta initiativ avvisas.
Vilket redan hände när det gällde själva direktivet, så är det som det är frågan om inte förslagets substans eller politiska innehåll, som jag t.o.m. anser vara ganska positivt, eftersom det syftar till att införa kriterier och adekvata praktiska sätt för att kompensera all ekonomisk obalans som kan komma av tillämpningen av nämnda direktiv, dvs. den medlemsstat som utfärdar ett avvisningsbeslut måste ersätta medlemsstaten som verkställer det för operationens faktiska kostnad (upp till en högsta gräns för kostnaderna, vilka böra vara skäliga, jämförbara och balanserade), som bör täcka kostnaderna för transport, administration och logi.
Då vi står inför ett initiativ som rör tillämpningen av direktiv 2001/40/EG kan vi inte samtidigt ha någon annan uppfattning än den vi hade då det avvisades för att det saknade rättslig grund, och vi avvisar därför också detta initiativ.

Ribeiro e Castro (UEN)
Jag har tagit del av föredragandens förklaringar, och även om han instämmer med det som står i förslaget i huvudsak föreslog han att det skulle avvisas på grund av den rättsliga grunden. Saken är den att förslaget till direktiv inte egentligen syftar till ett substantiellt fastställande av villkoren för avvisning, utan bara att redan fattade beslut om avvisning skall erkännas ömsesidigt. Med andra ord så handlar det inte specifikt om gemensamma beslut om avvisning på grund av en bestämmelse som antagits enligt artikel 63 i EG-fördraget, utan om beslut om avvisning antagna enligt nationell rätt. Det gäller alltså om ett direktiv som handlar om huruvida ett beslut är tillämpligt, och inte om ett direktiv som fastställer den substantiella rätten till avvisning. Det som står i artikel 63.3 i EG-fördraget medger bara det sistnämnda och säger ingenting om ett ömsesidigt erkännande av beslut antagna enligt nationell lag.

Pasqua (UEN)
I räckan av årliga rapporter har denna handling i sakfrågan bara ett mycket begränsat intresse. Den ger emellertid tillfälle, vilket övningen kräver, att offentligt ge inställsamt beröm till den rättsliga federalismen där gemenskapens domare, överlägsen testamentsexekutor av grundarnas politiska projekt, är en viktig del.
Låt oss hoppa över de evinnerliga gratulationerna till kommissionen, beklagandena rörande EG-domstolens bristande befogenhet när det gäller rättsliga och inrikes frågor eller erinrandet om de stora principerna, verkliga Mose stentavlor för den federalistiska tanken, på vilka domarnas regering i Europa vilar.
Däremot kommer vi att acceptera kommentarerna om behovet av ökat samarbete mellan nationella parlament och Europaparlamentet och mellan deras respektive ledamöter, och notera att de tyvärr inte avser att främja en äkta delaktighet från parlamentens sida när det gäller att utarbeta gemenskapsrätten, utan bara förstärka kontrollen av hur rätten tillämpas.
Vad som står klart är att för Europaparlamentet fyller de nationella parlamenten endast en kompletterande funktion, nämligen att organisera de egna regeringarnas lömska ?polisfasoner?!
Demokraterna kommer att uppskatta...

Ribeiro e Castro (UEN)
Jag röstade emot detta betänkande då jag anser att det inte kommer med någonting nytt. Det sammanfattar bara på ett uppenbart tendentiöst sätt en syn på vad som är gemenskapsrätt och ger uttryck för expansionistiska önskningar, som heller inte är nya. Ändå är de överraskande på grund av den tydlighet med vilken de uttrycks. Föredraganden glömmer i sitt resonemang helt och hållet den grundläggande principen om gemenskapsrättens medverkan (både uppåt och nedåt): Subsidiaritetsprincipen. Och omyndighetsförklarar på så vis de nationella rättsliga aktörerna.
Föredragandens syn är mer än federalistisk, den är centralistisk. Hon avvisar nationella lagar och rättsordningar till förmån för en oacceptabel myndighetsåldersgräns, och ser till att hon har universalbotemedlet som löser allt i EU vid allmän tillämpning av gemenskapsrätten.
Det måste också understrykas att föredraganden tyvärr ger de nationella parlamenten en mindre roll.
Jag tvivlar verkligen på godheten och intresset vid den här typen av läsning om tillämpning av gemenskapsrätten, som faktiskt bara tjänar till att omkasta tillämpningen av subsidiaritetsprincipen.

Fatuzzo (PPE-DE).
Herr talman! I natt drömde jag att bland annat den italienske, franske, tyske och portugisiske finansministern sade till mig: ?Ser du, Fatuzzo? Det här betänkandet från Belder om makrofinansiellt stöd handlar om att bevilja stöd åt de stater som har behov av pengar för sina budgetar. Man då kan det ju vara positivt att ha ett budgetunderskott? Varför gör vi inte samma sak här i Europa: vi premierar den som har ett underskott och går vidare med ett överträdelseförfarande mot de stater som lyckas balansera sin budget?? Det är Europaparlamentet som skall besvara den frågan.

Ribeiro e Castro (UEN)
Jag stödde detta betänkande, som tar upp den hittills dolda logiken på nytt om makrofinansiellt stöd från Europeiska unionen till tredje land, för att föreslå ett mer strukturerat angreppssätt och - framför allt - för att garantera den demokratiska legitimiteten och en grundläggande ansvarsprincip. Det är faktiskt så att det många gånger är obekant hur MFA fungerar eftersom det går in direkt i budgeten i mottagarlandets centralbank. Bortsett från det borde det, med tanke på MFA:s exceptionella karaktär, vara ett ovanligt stöd, kortvarigt och inte upprepande, tvärtom mot vad som händer i flera mottagarländer. Jag tycker t.ex. också att det skulle vara positivt att göra MFA till ett exceptionellt stöd till sin natur, och omvandla det till ett förebyggande system för kriser med hjälp av en bestämmelse om lämplig övervakning, och jag tycker liksom föredraganden, vars angreppssätt jag verkligen applåderar, att beslutsförfarandet, uppföljningen och utvärderingen borde ske mycket öppnare.

Fatuzzo (PPE-DE).
Herr talman! Jag röstade för Schmids betänkande om sysselsättningen, men som företrädare för pensionärspartiet och för alla pensionärers räkning vill jag gärna understryka i denna kammare - som är så uppmärksam när det gäller röstförklaringar från samtliga ledamöter, men framför allt när det gäller mina röstförklaringar, som vi vet och som man även kan se - att man även kan sanera medlemsstaternas ekonomi genom att höja pensionerna, om vi bara lyckas förvalta de pengar bättre som arbetstagare och medborgare överlämnar till staten under sitt yrkesverksamma liv för att sedan få tillbaka när de blir äldre. Det förekommer för mycket slöseri, för många är intresserade av att få pengar som inte förtjänar att få några. Om vi får bättre ordning på våra finanser kan vi sänka skatter och avgifter och höja pensionerna.

Andersson, Färm, Hedkvist Petersen, Karlsson och Sandberg-Fries (EDD)
Vi svenska socialdemokrater stödjer förslaget om sysselsättningsstrategin. Att Europaparlamentet ger sitt bidrag till denna strategi är viktigt.
Förslaget innehåller många positiva element, till exempel lyfts jämställdhetsaspekterna fram, förbättringar krävs för funktionshindrade på arbetsmarknaden och full sysselsättning anges som övergripande mål.
Ett förslag från PPE handlar om att en allmän skattesänkning är positivt för sysselsättningen. Vi delar inte denna uppfattning. Verkligheten visar att det inte finns något samband mellan skattenivå och sysselsättning.
Vi väljer dock att inte rösta nej till detta förslag, utan vi väljer att avstå. Anledningen är att om inte PPE får igenom detta förslag, kommer den gruppen att rösta emot hela betänkandet. Att hela betänkandet faller är långt allvarligare än att detta enskilda förslag går igenom.
Detta är anledningen till att vi avstår på denna punkt.

Moraes (PSE)
Jag har röstat för Schmids betänkande eftersom jag anser att det stöder och bidrar till förverkligandet av de tre huvudmålen för den europeiska sysselsättningsstrategin, det vill säga full sysselsättning, ökad produktivitet och större social integration av marginaliserade och missgynnade grupper.
Jag anser att det tillägg av ett fjärde mål, nämligen jämställdhet mellan kvinnor och män, som görs i betänkandet är lovvärt.
Rätt sätt att gå vidare är att genomföra riktlinjerna för den ?öppna samordningsmetoden?, då detta det gör nationella parlament delaktiga fullt ut i diskussioner och godkännande av nationella handlingsplaner för sysselsättningen. Därigenom kommer betänkandet att bli meningsfullt i valkretsar som min egen där arbetslösheten är koncentrerad till små fattigdomsfickor i London, trots den låga arbetslösheten på nationell nivå i Förenade kungariket.

Patakis (GUE/NGL)
Utbredningen av flexibla och atypiska arbetsformer med anledning av arbetslöshetens spridning, entreprenörskap, aktivt åldrande under förevändning av en åldrande befolkning och fondernas hållbarhet samt ett livslångt lärande utgör kommissionens huvudsakliga riktlinjer för sysselsättningen.
Parallellt med en relativ men obetingad minskning av lönerna och dess förbindelse med produktiviteten gynnas en krympning av välfärdsstaten och det sociala skyddet, och till och med en icke-tillämpning av de bristfälliga skyddsbestämmelserna på arbetsplatserna.
Arbetslösheten ökar ständigt, och utan att inberäkna den dolda arbetslösheten överstiger den 10 procent. Denna situation, och i synnerhet det stora antalet arbetslösa - ungdomar och kvinnor som inte lyckas ta sig in på arbetsmarknaden - skapar akuta fenomen av fattigdom och social uteslutning.
Sysselsättningspolitikens betingelser är när allt kommer omkring förfalskade. De föreslagna åtgärderna är i själva verket åtgärder som stärker storföretagens privilegier genom att de erbjuds nya förmåner. Denna politik innebär att angreppen mot arbetstagarnas rättigheter trappas upp, med syfte att ytterligare främja planerna för en billig arbetskraft som saknar rättigheter vad gäller arbetsvillkor, säkerhet, löner och facklig anslutning samt att öka vinsterna.
Arbetstagarna inte bara motsätter sig dessa åtgärder utan de reagerar massivt och med kraft mot de monopolistiska alternativen genom att intensifiera sin kamp.

Paulsen och Olle Schmidt (ELDR)
Vi tror på principen om subsidiaritet, att beslut skall fattas så nära den det berör som möjligt. Det är därför vi aktivt driver frågan om en konstitution för Europeiska unionen, där ansvarsfördelningen är tydlig för envar. Det måste stå fullkomligt klart för alla medborgare att EU enbart skall syssla med de frågor man kan bäst - de gränsöverskridande. Alla andra frågor bör hanteras på lokal, regional eller nationell nivå.
Socialpolitik är ett exempel på område där EU bara bör ha begränsad kompetens, förutom då det berör den fria rörligheten för människor inom unionen. Varje medlemsstat bör ha det fulla ansvaret och rätten att själv besluta om sina sociala trygghetssystem. Sjukvård, barnomsorg och äldreomsorg är tydliga exempel på områden som inte är direkt gränsöverskridande. Detsamma gäller arbetsmarknadspolitiken. Det hindrar däremot inte att medlemsländerna samarbetar och utbyter idéer på det sociala området.
Samtidigt vill vi lyfta fram att vi helt delar kollegan Schmids engagemang vad gäller social sammanhållning, integration och inte minst jämställdhet.

Roure (PSE)
Livslångt lärande, arbete samt äldre människor är mycket viktiga frågor som betonas i detta betänkande och strategierna för sysselsättning är grundläggande. Vi vill ha fler arbetstillfällen men de skall också vara bättre anpassade. Kampen mot fattigdomen är grundläggande. Vi kan inte acceptera att familjer fortfarande lever under gränsen för fattigdom. Det är en fråga om solidaritet. De målsättningar som bör uppnås skall också vara möjliga att uppnå.
Vi bör investera i kvalitetstjänster så att kvinnor kan förena familje- och yrkesliv. Parterna bör enas genom ett effektivare partnerskap. För att främja kvinnors delaktighet i det sociala livet och på arbetsmarknaden bör en rad konkreta åtgärder fastställas, som syftar till att erbjuda tjänster som motsvarar behoven av barnomsorg, men som även gör det möjligt att hjälpa familjer som har personer att försörja.
Vi bör investera i offentliga tjänster för att möta behoven för familjerna, och för samhället i sin helhet, och samtliga berörda aktörer måste absolut vara delaktiga när det gäller att genomföra strategin för sysselsättning. Förekomsten av bra offentlig service kräver för övrigt rättvisa skatter.

Vachetta (GUE/NGL)
- (FR) Utskottet för sysselsättning och sociala frågor föreslår att vi skall fastställa rådets förslag till direktiv om att inrätta en fullständig sysselsättningspolitik för Europeiska unionen före år 2010. Denna politik är en del av Lissabonstrategin som syftar till att göra Europa till världens mest konkurrenskraftiga och dynamiska kunskapsekonomi, som kan åstadkomma en hållbar ekonomisk tillväxt tillsammans med en kvantitativ och kvalitativ förbättring av sysselsättningen och en större ekonomisk sammanhållning.
Ändringsförslagen till lagstiftningsresolutionen förbättrar den ursprungliga texten i vissa hänseenden, särskilt när det gäller målsättningarna för jämställdhet mellan kvinnor och män och beaktandet av kvalifikationer och yrkesutbildning.
I dessa ändringsförslag ifrågasätts emellertid inte den liberala tanken med sänkt beskattning av företagen och flexibilitet i arbetet. Vad som är ännu viktigare är att man i resolutionen behåller målsättningen att den verkliga pensionsåldern före år 2010 skall höjas med fem år på gemenskapsnivå, trots att miljontals människor i Frankrike och andra europeiska länder demonstrerar mot detta tankesätt och för att bevara sina pensionssystem.
Av den anledningen har jag inte röstat för betänkandet.

Ribeiro e Castro (UEN)
Med förbehåll för mindre fridsamma aspekter instämmer jag med kommissionens synsätt, som föredraganden stöder, enligt vilken denna form av invandring utgör en källa till ömsesidigt berikande, både för invandrarna själva och ursprungs- och mottagarstaterna. Det bidrar till att främja en interkulturell förståelse, ett dynamiskt utbildningssystem i Europa och en strävan efter en hög utbildningsstandard. Att dela med sig av information och ?god praxis? bör genomföras utanför unionens territorium. Att sprida det välstånd, den information och livskvalitet som unionen strävar efter, med hjälp av t.ex. olika associeringsavtal och utvecklingsfonder, ger unionen ett privilegierat handlingsområde vid utbildning av studenter och forskare. Detta förslag bör faktiskt uppskattas mycket av medlemsstaterna inom ramen för deras respektive migrationspolitik på grund av sin speciella natur som bidrar till ett personligt berikande, vilket det är önskvärt att styra tillbaka till ursprungsländerna.
Unionens kompromiss att integrera medborgarna yrkesmässigt i sina ursprungsländer och reglera volontärsarbetet är särskilt intressant.
Slutligen röstade jag för detta betänkande med tanke på att ändringsförslag 36 och 37 godkändes, vilka gör den formen som tas upp i artikel 11.1 och 18.2 ...
(Röstförklaringen kortades ned enligt artikel 137.1 i arbetsordningen.)

Zimeray (PSE).
Herr talman, kära kolleger! Jag vill för alla mina kolleger i den franska socialistiska gruppen och i mitt eget namn erinra om vår ståndpunkt när det gäller betänkandet om ledamotsstadgan. I och med att utvidgningsprocessen avslutas måste stadgan antas snarast. Vi är positiva till principerna som ligger till grund för åtgärden, även om vi inte instämmer i vissa bestämmelser rörande beloppet och beskattningen av ledamöternas ersättning.
Systemet för ledamöternas ersättning behövde bli tydligare, men den föreslagna texten förefaller oss inte motsvara detta krav fullt ut. Det är anledningen till att den franska socialistiska delegationen velat ändra texten genom att rösta för ändringsförslag 8 i artikel 7 i förslaget till stadga, en ändring som vi lämnat in tillsammans med andra politiska grupper. Enligt vårt sätt att se förutsätter ett intelligent genomförande av denna princip att ersättningarna anpassas till skillnaderna i levnadsstandard i medlemsstaterna, även om vissa orättvisor måste korrigeras. Vi beklagar att detta ändringsförslag inte antagits.
Som det nu är riskerar en höjd ersättning till Europaparlamentets ledamöter att mottas extremt dåligt, med tanke på att man just nu ifrågasätter det berättigade i skillnaderna i ersättning mellan den ekonomiska och politiska eliten och resten av befolkningen.

Fatuzzo (PPE-DE).
När jag vaknade i morse, herr talman, trodde jag att jag var Willi Rothley och när jag kom till Europaparlamentet med den bil som står till vårt förfogande tänkte jag: ?jag skall lägga fram ett ändringsförslag till mitt betänkande? - jag talade som Willi Rothley - ?som ger ledamöterna i Europaparlamentet dubbelt så mycket immunitet som domarna?. Men när jag kom hit till parlamentet såg jag mig i spegeln och förstod att jag var Carlo Fatuzzo. Det fanns inget hopp om framgång. Jag fick nöja mig med att rösta för. Det är bättre att vara en halv domare än ingen alls.

Breyer (Verts/ALE).
Herr talman! Först vill jag be er notera följande ändring. Jag ville egentligen rösta för ändringsförslag 8 till artikel 16, och inte mot det, eftersom jag naturligtvis också är positiv till att levnadskostnaderna viktas på ett annat sätt.
Nu till min egentliga röstförklaring. Jag har hittills alltid varit för en ledamotsstadga, men av följande skäl har jag röstat emot Rothleys betänkande: Jag kan inte förstå varför vi i dag ännu inte har lyckats åstadkomma öppenhet och ta hänsyn till de faktiska resekostnaderna. Hittills fick ledamotsstadgan alltid tjäna som förevändning för att det inte fanns några sådana bestämmelser. Nu vill vi ha en stadga, men vi uttalar oss mot öppenhet och mot att man tar hänsyn till de faktiska kostnaderna. Det anser jag vara oärligt, det kan man inte förklara för medborgarna; de kan naturligtvis också bara redovisa de faktiska kostnaderna för sina tjänsteresor. Jag anser inte heller att det är rätt att vi inte har höjt pensionsåldern tydligt och klart. (Applåder). Vi har just nu i Tyskland en debatt om att höja pensionsåldern för medborgarna, och jag anser att det är självklart att detta också skall gälla för oss. För övrigt anser jag också att vi bör beskattas på samma vis som våra väljare, så att man inte ger intryck av att vi skulle skapa särskilda rättigheter för ledamöter. Därför måste jag tyvärr, i strid med min ursprungliga önskan, rösta emot stadgan. Jag tror att parlamentet...
(Talmannen avbröt ledamoten.)

Raschhofer (NI).
Herr talman, ärade kolleger! Jag kan i grund och botten bara hålla med föregående talare. I flera år har man kämpat för en lösning på frågan om ledamöternas löner, och man kan ha olika åsikt om huruvida man föredrar det nuvarande nationella systemet, eller ett system som gäller för hela EU. Men en sak får absolut inte hända när den nya stadgan införs, nämligen att det skapas privilegier och nya bestämmelser, som vi inte kan förklara för medborgarna. Att parlamentsledamöterna, så som det föreskrivs i stadgan och i ett ändringsförslag, skall gå i pension redan vid 60 eller 63 års ålder, är med tanke på den pågående debatten om att trygga de europeiska pensionssystemen en provokation för människorna.
Det är inte bara i mitt land som man just nu förklarar för människorna att de måste arbeta längre, och samtidigt vill man i Europaparlamentet uppenbarligen försäkra sig om en förtidspension för politikerna, tvärt emot de socialpolitiska kraven. Jag kan inte - och jag kommer inte heller att göra det - rösta för en stadga för ledamöterna av Europaparlamentet i denna form.
Samma sak gäller också för bestämmelserna om ersättning med schablonmässiga belopp. Ersättningen för kostnaderna får i framtiden endast motsvara de faktiska utgifterna, och det får under inga omständigheter vara möjligt att inkassera ytterligare ersättning. Det är absolut nödvändigt med en öppen och begriplig reglering av resekostnaderna.

Wallis (ELDR).
Herr talman! På ELDR-gruppens vägnar vill jag lämna en röstförklaring för hur vi röstade i den slutliga omröstningen då vi till övervägande delen lade ned våra röster. Vi hyser djup respekt för talmannen Cox och denna grupp har alltid kämpat för reform, både under hans ledarskap och senare. Vi har kunnat kompromissa i några frågor men det finns andra av principiell innebörd där vi inte kommer att kompromissa.
Därför lade vi ned våra röster i följande frågor: vi ville ha reform nu, inte senare vid en obestämd tidpunkt, vi ville ha jämlikhet för våra kolleger från anslutningsstaterna. Varför skulle vi erbjuda dem en sämre uppgörelse om vi vill bli jämställt behandlade? Vi ville ha alternativet nationell beskattning så att vi kan behandlas på samma villkor som de medborgarna vi företräder, vi ville ha ett tydligt budskap att utgifter skall vara öppna för insyn. De punkterna vann inte gehör hos majoriteten i denna kammare. Även om parlamentet har fattat sitt beslut, smärtar det mig som parlamentariker att säga att jag hoppas att rådet gör bättre ifrån sig än vad vi har gjort.

Andersen, Bonde, Frahm, Krarup, Sandbæk, Schmid, Herman, Seppänen och Sjöstedt (GUE/NGL)
Europaparlamentets ledamöter är valda som företrädare för medlemsstaterna och de bör avlönas och beskattas på liknande sätt som ledamöter av de nationella parlamenten.
Försök att göra skillnad på europaparlamentariker och ledamöter av de nationella parlamenten kommer inte att stärka banden mellan dem och extrema löneökningar i kombination med beskattning enligt EU-regler kommer bara att ännu mer stöta bort väljarna.
Vi stöder med kraft alla ansträngningar för att göra systemet med arvoden och ersättningar öppnare och för att de skall stå i överensstämmelse med standarder för försiktig redovisning. Samtidigt anser vi att det är hyckleri att lagstifta om företagsstyrning när vi inte förmår tillämpa samma normer på en institution som i sista hand finansieras med skattebetalarnas pengar.
Vi har röstat emot betänkandet av Rothley på grund av försöket att etablera uppfattningen att europaparlamentariker skulle vara uteslutande ?europeiska? och fullständigt skilda från sin nationella bakgrund samtidigt som man försöker genomföra en kraftig löneökning, men utan en grundlig ?upprensning? av ersättningssystemet, jfr artikel 27.

Andersson, Eriksson, Färm, Hedkvist-Petersen, Karlsson och Sandberg-Fries, (PSE)
Vi svenska socialdemokrater vill redovisa våra motiv för att rösta emot förslaget till beslut i betänkandet om Europaparlamentets ledamotsstadga.
Vi kan inte stödja förslaget till ledamotsstadga, då vårt ändringsförslag 30 om nationell beskattning har förkastats. För oss svenska socialdemokrater är det av yttersta vikt att vi kan behålla den nationella skatten, då det är det systemet som vi tillhör och nyttjar. För att finansiera vår gemensamma välfärdspolitik krävs en solidarisk finansiering via skattsedeln. Därför anser vi att Europaparlamentets ledamöter skall betala nationell skatt i sitt hemland. Politiskt förtroendevalda skall följa samma regler som alla andra medborgare.
En annan nyckelfråga har rört redovisningarna av reseersättningarna. Vi har krävt att de nya reglerna skall bygga på öppna redovisningar som enkelt kan granskas av medborgarna. Därför har vi arbetat för ett öppet och rättvist system när det gäller ersättningar. I dag utgår reseersättning och andra kostnadsersättningar schablonmässigt. Vi vill ha ett system där ersättning utgår för faktiska kostnader.
Även lönenivåerna anser vi väcker anstöt, då de nya nivåerna ligger mycket högt.

Berthu (NI)
Under beskydd av en ny artikel 190.5 i EG-fördraget, vilken införts genom Nicefördraget, har vår kammare just förberett ett förslag till gemensam stadga för Europaparlamentets ledamöter, som borde överlämnas till rådet för beslut genom kvalificerad majoritet, och inte för enhälligt beslut.
I texten tas ett antal tekniska frågor upp, som i vilket fall som helst behövde regleras inom ramen för den självständighet som Europaparlamentet har när det gäller att organisera sitt inre arbete på ett bra sätt. Men den går också betydligt längre, genom att lägga fram en stadga som på europeisk nivå gör samtliga aspekter av ledamöternas situation enhetlig och klipper av deras grundläggande förbindelser med ursprungsländerna, och det gäller särskilt ersättningen.
Vi har sagt det hundra gånger: Ledamöterna i Europaparlamentet skall betalas - såsom fallet är i dag - av medborgarna i respektive land, som valt dem och som de skall företräda.
Europaparlamentets nuvarande åtgärd motsvarar uttryckligen målsättningen med att inrätta en superstat, där ledamöterna skulle företräda unionen i sin helhet, och inte det land som valt dem. Det är en grundläggande förändring, även om den sker i smyg, som våra väljare ännu en gång inte är medvetna om. Av ärlighet mot dem har vi avstått från att rösta för förslaget.

Corbey (PSE)
Herr talman! Några anmärkningar om motivet för mitt sätt att rösta i fråga om ledamotsstadgan.
För det första anser jag att vi skall ha samma löner som ledamöterna i våra nationella parlament. Jag betraktar mig själv som en nederländsk politiker, inte som en europeisk tjänsteman. Därför har jag röstat för ändringsförslag 8 liksom för ändringsförslag 5.
För det andra kan jag inte instämma med en nettohöjning av våra löner med minst 2 800 euro i månaden. Det beloppet kan komma att stiga ytterligare om det blir aktuellt med europeisk beskattning. En så avsevärd höjning är oacceptabel - desto mer nu när man från alla sidor betonar att det är nödvändigt med återhållsamhet när det gäller lönerna för att behålla arbetstillfällen.

Figueiredo (GUE/NGL)
Jag passar på då beslutet förs över till rådet för beslut om ?EP:s ledamotsstadga? i enhällighet för kvalificerad majoritet (Nicefördraget), EP insisterar igen på ett förslag som har aspekter som vi inte kan godta.
Bland annat kan vi inte godta att en månatlig parlamentsersättning införs, lika för alla ledamöter oberoende av vilket land de företräder. Ledamöterna i EP väljs i nationella valkretsar. De är sedan knutna till dessa kretsar, och bör fortsätta att vara det. Införandet av en gemensam parlamentsersättning tillhör ett federalistiskt begrepp om ledamotens mandat i EP, i syfte att omvandla den nuvarande nationella ledamoten i EP till en framtida ?europeisk ledamot?, ett synsätt som vi inte instämmer i.
De sociala förhållandena i länderna i Europeiska unionen skiljer sig för övrigt mycket åt, vilket vi redan har framhållit, vilket gör det oundvikligt att djupt ojämlika och varierande situationer uppstår om denna åtgärd genomförs, när det gäller arbetstagarnas, de folkvaldas och offentliga befattningshavares löneförhållanden i olika länder, vilket är fallet med Portugal, vilket skulle vara fullständigt oförståeligt. Därför bör en EP-ledamots lön som referens ha de nationella parlamentsledamöternas löner i det land där denne blev vald. Därför röstar vi emot.

Lulling (PPE-DE)
En av de mest kontroversiella punkterna i stadgan är nivån på ersättningen. Det gläder mig att man kunde enas i denna fråga. Jag i flera årtionden verkat för jämställdhet mellan män och kvinnor. Vårt motto har alltid varit: Lika lön för lika arbete. En diskriminering på grund av nationalitet är av etiska skäl lika lite försvarbar som diskriminering på grund av kön. Även ur rättslig synvinkel förbjuds i artikel 12 i EG-fördraget varje diskriminering på grund av nationalitet. EG-domstolen har konsekvent beaktat detta i sin rättspraxis, men kunde på grund av det speciella fallet med EP-ledamöterna inte tillämpa det.
Ersättningsnivån kan man tvista om. Jämfört med den nuvarande lönen för ledamöterna är en lönehöjning med 50 procent för en domare vid EG-domstolen mycket i en dansks ögon. Andra undrar varför det arbete som utförs av en EP-ledamot bara är hälften så mycket värt som det arbete som utförs av en domare. Hur det än förhåller sig så är det inte EP-ledamöterna som beslutar om sin lön, utan förslaget måste antas av ministerrådet. Dessutom gäller denna nya regim tidigast för den kommande mandatperioden, alltså för våra efterträdare.
I fråga om ålderspension är jag förvånad över att det föreslagits en pension från och med 61 års ålder i förslaget till betänkande.
(Röstförklaringen kortades ned i enlighet med artikel 137.1 i arbetsordningen.)

Meijer (GUE/NGL)
I flera år har två fullkomligt motstridiga diskussioner förts om Europaparlamentets ledamotsstadga. Den ena, som jag har deltagit i, handlar om hur vi därmed kan göra slut på den ekonomiska privilegieringen som gör att väljarna tappar förtroendet för Europaparlamentets ledamöter. Den andra handlar om hur ledamotskapet kan göras mer attraktivt genom högre inkomster, lägre beskattning och ett maximalt beskydd av ledamöterna mot rättssaker. Jag har alltid varit en förespråkare för en enhetlig lön för alla ledamöter av Europaparlamentet, under förutsättning att den här lönen är avsevärt lägre än i Frankrike, Förenade kungariket och framför allt Tyskland och Italien. Den enhetliga lönen måste även i fortsättningen vara föremål nationell, regional och lokal beskattning i den medlemsstat i vilken vederbörande person har sin permanenta adress, precis som det gäller för enhetliga löner som lyfts av arbetstagare vid internationella företag i olika länder. Att garantera lika nettoinkomster genom en superlåg europeisk skatt är en icke önskvärd prioritering av Europaparlamentets ledamöter. Vidare får immunitet endast skydda den valda företrädarens fria ord och inte leda till straffrihet i andra ärenden. Utvidgning av Europeiska unionen får inte undergräva den politiska mångfalden. Tilldelandet av allt färre säten i Europaparlamentet utesluter mindre rörelser från företrädarskap. I motsats till vissa andra nederländare har jag aldrig betraktat en stadga som en huvudsaklig målsättning utan som ett medel. Eftersom den slutliga texten verkar för motsatsen till det jag har försvarat kan jag inte instämma med den.

Miller (PSE)
EPLP hyser farhågor om ett antal punkter i betänkandet i dess nuvarande utformning: -
I fråga om skatt anser vi att det borde vara tillåtet för medlemsstater att beskatta enligt nationella skattesatser.
I fråga om löner anser vi att visemannakommitténs rapport lade fram en lösning som var acceptabel för majoriteten av medlemsstaterna och ledamöterna av Europaparlamentet och vi ser inte något skäl för den obefogade ändringen av en lön som uppgår till 50 procent av lönen för en domare vid EG-domstolen.
I fråga om utgifter är vi fast övertygade om att Europaparlamentet har en möjlighet att rätta till mångåriga missförhållanden genom att införa ett system där resor ersätts efter kostnaderna.
Betänkandets ståndpunkt i fråga om immunitet skulle kräva förändringar av primärlagstiftningen och vi anser att detta inte är rätt betänkande för ett sådant förslag.
Till sist, när det gäller frågan om genomförandedatum kan EPLP inte på några villkor acceptera ett genomförandedatum efter 2004. EPLP önskar att denna fråga skall vara löst inför valkampanjen 2004. Eftersom Europaparlamentet precis har röstat för ett datum bortom den perioden kan vi inte stödja den slutliga omröstningen om denna rapport.

Pasqua (UEN)
Vid ett tillfälle när de europeiska folken ställs inför så många svårigheter (arbetslöshet, osäkerhet, fattigdom m.m.) är jag inte övertygad om att de tillräckligt kommer att uppskatta parlamentets envishet när det gäller att få sin enhetliga ledamotsstadga antagen.
Jag tror att det handlar om en fullständigt sekundär oro, som har både materiella och ideologiska motiv.
När det gäller den materiella aspekten behöver man inte tala länge om den, men jag anser det oanständigt att utnyttja tillfället för att ge ledamöterna i Europaparlamentet en hel rad orimliga fördelar och privilegier.
När det gäller den ideologiska aspekten, låter sig ingen luras så lätt : den första målsättningen med stadgan är att fullständigt koppla bort den folkvalda från hans eller hennes ursprungsland. Även om vi, som företräder våra respektive folk, rättsligt är i parlamentet skulle man vilja presentera oss som företrädare för ett mytiskt europeiskt folk, med andra ord rotlösa. Allt detta ingår i det tankesätt enligt vilket parlamentet nyligen röstade för ett enhetligt valförfarande, principen om transnationella valkretsar eller europeiska politiska partier.
Betänkandet bevisar ännu en gång att eurofederalismen befinner sig långt ifrån folkens verklighet.

Raschhofer (NI)
Man har redan i åratal kämpat för att lösa frågan om parlamentsledamöternas lön, och man kan ha olika åsikt om huruvida det nuvarande systemet är att föredra framför bestämmelser som gäller över hela EU.
Men en sak får absolut inte hända när den nya stadgan införs, nämligen att det skapas privilegier och nya bestämmelser, som vi inte kan förklara för medborgarna.
Att parlamentsledamöterna, så som det föreskrivs i stadgan och i ett ändringsförslag, skall gå i pension redan vid 60 eller 63 års ålder, är med tanke på den pågående debatten om att trygga de europeiska pensionssystemen en provokation för människorna. Det är inte bara i mitt land Österrike som man just nu förklarar för människorna att de i framtiden måste arbeta längre. I Europaparlamentet vill man dock uppenbarligen - tvärtemot det socialpolitiska perspektivet i Europa - försäkra sig om en förtidspension för politikerna. En ledamotsstadga i denna form kan och vill jag inte rösta för!
Det måste också bli ett slut på de hittillsvarande bestämmelserna om schablonersättning. Ersättningen för alla kostnader får i framtiden bara motsvara de faktiska utgifterna, och inkasserande av ytterligare ersättning får under inga omständigheter längre vara möjligt. En öppen och begriplig reglering av resekostnaderna och kostnadsersättningen utgör för mig en absolut nödvändig kärnpunkt i stadgan.

Ribeiro e Castro (UEN)
Godkännandet av en europeisk parlamentsledamotsstadga kräver vid första anblicken följande fridsamma berättiganden: Att ett behov av jämställdhet tillgodoses och att den görs mer öppen för den allmänna opinionen. Sådana mål skulle enligt föredraganden kunna uppnås om man underordnade ledamöterna samma rättsliga och finansiella form, vilket skulle uppnås vid ett fastställande av en och samma ersättning och tillämpning av en gemenskapsskatt.
Samtidigt är det så att om stadgan godkänns får det väsentliga följder för själva begreppet parlamentariskt mandat, särskilt i förhållande till de nationella i den stat som har valt ledamoten - en aspekt som tycks ha undgått föredraganden helt och hållet. En gemensam europeisk form är: Att låta dem lyda under ett annat skattesystem än det som tillämpas på medborgarna som röstade på ledamoten; placera dem som företrädare för ett hypotetiskt ?europeiskt folk?; minska deras egenskap som företrädare för sitt folk, sanna parhästar till ledamöterna i det nationella parlamentet; lossa deras medlemsstats nationella och folkliga band till dem lite mer.
Oberoende av flera bifallande omröstningar i frågan har jag därför till slut röstat emot. Jag vill då markera ett principiellt ställningstagande än en gång då den institutionella reformen och frågans jämvikt tycks vilja utvecklas i en mycket negativ riktning, på grund av autokratiska metoder med epicentrum i konventet ...
(Röstförklaring kortades ned i enlighet med artikel 137.1 i arbetsordningen.)

Sacrédeus, Wijkman (PPE-DE)
Vi har i dag röstat emot Europaparlamentets betänkande om en ny ledamotsstadga, vilket dock bifölls med 294 röster för, 171 emot och 59 nedlagda röster.
Utan ett system för reseersättningar där ersättning ges för faktiska kostnader, i stället för dagens system med schablonbelopp, leder inte den nya stadgan till en ökad öppenhet. Visserligen har parlamentets presidium den 29 maj 2003 bestämt sig för att utreda ett nytt system för reseersättningar, men det löser ändå inte problematiken. Beslut om ersättning för faktiska kostnader borde träda i kraft med automatik i samma stund som en ny ledamotsstadga tas i bruk.
Framöver ser vi helst att lönenivån för europaparlamentariker sätts i förhållande till lönenivån vid de nationella parlamenten.
Beskattningen bör även i fortsättningen vara nationell för att ta hänsyn till olika länders levnadskostnader och socialförsäkringssystem, eftersom ledamöterna lever i och representerar sina medlemsstater.

Saint-Josse (EDD)
Ända sedan jag valdes in i Europaparlamentet har jag hört mycket talas om ledamotsstadgan. Jag tror att vår kollega Rothley och hela utskottet för rättsliga frågor har ägnat mycket tid och energi åt detta, alltför mycket enligt min mening, eftersom jag har ett intryck av att det handlar om stora pengar, precis som när det gäller stadgan för de politiska partierna i EU. Det är inte de stora demokratiska framstegen som kommer att föra Europeiska unionen närmare medborgarna.
Vilken är egentligen innebörden i dessa förslag, som ändrar en text med högre juridiskt värde och som därmed inte kommer att bli tillämpliga?
Vad är syftet med detta försök till enhetlighet som skapar en förskjutning mellan de folkvalda från de nuvarande medlemsstaterna, de nya och de gamla, och dem från de tio stater som kommer att bli medlemmar om ett år?
Många vill ha en stadga för att förbättra en bild som svärtats ned av att några få misskött sig. Tyvärr kan inget i denna stadga betraktas som en verklig förbättring av öppenheten.
Genom att erbjuda företrädarna för folken i staterna ett europeiskt system som avviker från de nationella rättigheterna, kommer man däremot att ytterligare fördjupa den klyfta som man påstår sig vilja överbrygga.
Jag röstade därför emot detta förslag till stadga.

Walter (PSE)
Jag förklarar härmed att jag har röstat för Rothleys betänkande om ledamotsstadgan, eftersom jag anser att det är viktigt att vi så snabbt som möjligt får en enhetlig stadga med samma villkor för alla ledamöter i Europaparlamentet.
Hit hör också att det inte är lämpligt att godta stora skillnader i lön för ledamöterna från de olika medlemsländerna. Lika lön för lika arbete måste på medellång sikt gälla även i Europaparlamentet.
Dessutom anser jag att det brådskar att åstadkomma öppenhet i fråga om ersättningen - det är inte acceptabelt att ledamöterna måste jämna ut sina inkomster med hjälp av resekostnadsersättningar.
Likväl kommer jag själv inte att ta bestämmelserna i anspråk. Jag har påbörjat verksamheten enligt de hittillsvarande villkoren, och kommer också att bibehålla dem för min del.

Fatuzzo (PPE-DE).
Herr talman! I morse, medan jag reste till parlamentet, drömde jag att jag träffade Brasiliens premiärminister Inácio Lula, som sade till mig: ?Fatuzzo! Europaparlamentet är verkligen fantastiskt, en fantastisk zon för fritt regionalt meningsutbyte som Erika Mann har lagt fram ett förslag om, som jag uppmanar dig att rösta för. Det är så viktigt för oss, och för hela världen, att man utsträcker detta förfarande för fritt tankeutbyte, som ni européer har introducerat, och jag drömmer om att få bli Mercosurs Prodi.? Men då slog mig följande tanke: ?Men är Romano Prodi, kommissionens ordförande, verkligen Prodi, eller är det Lula som tror att han är Prodi?? Men, som ni vet, herr talman, så var det bara en dröm.

Berthu (NI)
 - (FR) Vi har röstat emot Manns betänkande till att börja med för att man där fullständigt vill överföra Europeiska unionens handelspolitik till gemenskapsnivå, vilket skulle vara skadligt som jag sade i gårdagens debatt. Men vi avvisar också betänkandet på grund av den handelsstrategi som där försvaras, och som enligt vår uppfattning är felaktig på åtminstone två punkter.
För det första framgår det ganska tydligt att målsättningen med att öppna dörren för internationell handel är att det skall leda till en världsomfattande integration, och även ?konvergens när det gäller föreskrifterna?. Men även om det är möjligt att ansluta sig till idén om en intensifiering av handeln som kan gynna alla, måste man också tillägga att varje land, eller varje regionalt område, har rätt att skydda sin samhällsmodell, något som inte sägs i betänkandet.
För det andra är det mycket mer överseende gentemot Europeiska unionens handelspolitik, och särskilt när det gäller anpassningarna av frihandelsområden för allt vad tygen håller. Dessa områden är användbara om de är ett uttryck för strävan efter en kontrollerad öppning. Men i verkligheten när det gäller EU är de så många och så sammanflätade att ingen känner till vilka effekter de verkligen får och de blir snarare en orsak till att vi inte kan kontrollera våra handelsförbindelser.

Boudjenah (GUE/NGL)
I och med en handelsstrategi är det en viss uppfattning av världen som gäller: ren avreglering av handeln som leder till att orättvisorna förvärras eller till en kamp för en verklig utveckling? Men såsom bekräftas på nytt i Manns betänkande har den logik som har företräde när det gäller att upprätta regionala frihandelsområden (FTA) till syfte att garantera EU en politisk och ekonomisk stabilitet tillsammans med de berörda länderna (de ?strategiska geopolitiska intressena?), så att inget skall kunna hindra den heliga frihandeln för varor, tjänster och kapital. Men vad händer med folkens tillgång till de grundläggande rättigheterna? Vad händer med bedömningen av de sociala, miljömässiga, kulturella och ekonomiska konsekvenserna av dessa avregleringar? Vad händer med ett verkligt samarbete under rättvisa förhållanden och med respekt för de olika parternas särdrag? WTO:s regler skall inte strida mot EU:s fortfarande privilegierade förbindelser med dess samarbetspartner.
EU kan inte minska sin politik gentemot hela länder och regioner inför FTA, vilket exempelvis alltför ofta är fallet i Medelhavsområdet, när det snarast måste upprättas en verklig politisk dialog och byggas upp ekonomiskt och socialt samarbete som är befriat från all dominans.

Figueiredo (GUE/NGL)
Detta betänkande från industriutskottet har som huvudsyfte att använda frihandelsområden (FTZ) och de bilaterala avtalen som en ?trojansk häst? för att uppnå en liberalisering av världshandeln under överinseende av WTO och ?Doha-agendan?, eller ännu hellre överträffa sina ambitioner med hjälp av införande av politiska syften.
Där står det att läsa att ?kompliceras och sänks takten i multilaterala förhandlingar genom den begränsning som innebär att WTO-medlemmarna måste uppnå samförstånd. Genom att frihandelsområden utvecklas snabbare än det globala handelssystemet och genom att de har samma mål fungerar de som en katalysator för förändring. Även om frihandelsområden underminerar den icke diskriminerande principen om multilateralism, utgör de incitament till och kompletterande modeller för nya globala handelsinitiativ ...?, och lägger fram EU som en modell att följa. Ord, till vilken nytta?
I betänkandet förespråkas det även att endast EU:s institutioner har exklusiv behörighet ?på alla handelsområden?, samt ?röstning med kvalificerad majoritet och medbeslutande bör tillämpas på alla handelsfrågor?, vilket uppenbart försvårar möjligheten för Portugal att försvara sina nationella intressen.
Därför röstar jag emot.

Lucas (Verts/ALE)
Det här betänkandet handlar om en oerhört viktig fråga. Det är anledningen till att Gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen var en av tillskyndarna av betänkandet på eget initiativ från utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi i frågan om regional integration, i synnerhet beträffande dess potentiella effekter på multilateralism och ansträngningarna att uppnå hållbar utveckling.
Detta betänkande har dock i slutändan fått en titel och en räckvidd som inte alls var så exakt som vi hade förväntat oss och slutsatserna skiljer sig markant från våra egna.
Även om några ändringsförslag som återspeglar ett antal av våra farhågor har antagits, så har många andra inte blivit antagna och stora delar av betänkandet ger fortfarande ett okritiskt stöd till en ännu mera långtgående ekonomisk integration.
Ett av våra viktigaste ändringsförslag var att en föregående djupgående analys av konsekvenserna för hållbar utveckling skulle vara ett villkor för att inrätta frihandelsområden för att garantera att frihandelsområdena inte förvärrar ojämlikheten mellan partners, och införa tvingande regler för att främja social rättvisa och hållbar utveckling. Eftersom detta - och liknande ändringsförslag - inte antogs har vi varit tvungna att lägga ned våra röster om detta betänkande.

Ribeiro e Castro (UEN)
Genom att påminna om det så kallade ?nuförtiden? i handelsavtal som har ingåtts under de senaste åren, understryker föredraganden att de också drivs av en önskan att främja en politisk stabilitet, vilket därmed gör dem till en integrerad del av unionens utrikespolitik.
Även om fördelarna med dessa frihandelsområden är bestridliga, anser jag, så länge WTO inte reder ut situationen, att dessa områden saknar en del rättsliga definitioner. Man måste dessutom tänka på de mycket tråkiga eventuella följderna med en ?harmoniserad? strategi i mindre utvecklade länder, vars kapacitet att medverka fullt ut i handelsförhandlingar många gånger är begränsad och inte får överbelastas, om man verkligen vill ha rättvisa resultat. Därför tycker jag, även om jag instämmer med det mesta, att det hade varit viktigt att definiera en mer försiktig och gradvis linje, varför jag var på väg att lägga ned min röst vid slutomröstningen.
Ändå fick det som uppnåddes i punkt 21 i förslaget mig att rösta emot. På detta så känsliga område var det mycket viktigt att gå med på att behålla det beslutsförfarande som beslutades i samförstånd i Nice, vilket föreslogs i ändringsförslag 12. Då nu originaltexten läggs fram igen, får det parlamentet att än en gång frukta en linje som parlamentet anser vara orealistisk och oacceptabel. Därför röstade jag till slut emot.

Alyssandrakis (GUE/NGL)
Betänkandet om samarbetet mellan EU och Medelhavsländerna avslöjar ännu en gång EU:s arrogans gentemot Medelhavsländerna.
Det ?civiliserade? Europa är villigt ge undervisning i demokrati och frihandel till sina ?ociviliserade? grannar. Europa blir ett alltings övervakare, särskilt i fråga om de mänskliga rättigheterna, i den stund då det inom själva EU utvecklas ett kolossalt despotiskt nät, en kontrollerande polisstat. EU sprider ut sin egen version av terrorismen och kräver särskilda bestämmelser i associeringsavtalen, men man säger inte ett ord om den statliga terrorismen i Israel. Man drar inte nytta av den ekonomiska överlägsenheten genom att stödja utvecklingen av länderna i norra Afrika och Mellanöstern, utan genom att villkora handelsutbytet och inrikesfrågorna. I betänkandet går man så långt som att uppmana partnerländerna att ?genomföra politiska strategier för en konvergens med euron? på samma gång som man utövar påtryckningar för en utveckling av den privata sektorn!
Trots de motsatta påståendena har förbindelserna mellan EU och Medelhavsländerna varit och förblir ojämlika. De har varit och är ett medel för att kunna intervenera i Medelhavsländernas inre angelägenheter, med syfte att stödja EU:s ekonomiska, militära och politiska intressen. Denna politik kommer att intensifieras, för efter utvidgningen kommer EU:s uppmärksamhet att riktas mot Medelhavet.
Genom att rösta emot detta betänkande uttrycker det grekiska kommunistpartiet sin solidaritet med folken och deras kamp, som är den enda vägen framåt.

Arvidsson, Cederschiöld, Grönfeldt Bergman, Stenmarck och Wachtmeister (PPE-DE)
Vi svenska moderater stöder betänkandet om årsrapporten över Meda-programmet 2000. Vi menar dock att EU under rådande ekonomiska omständigheter, med stora problem att klara fastlagda budgetramar, inte kan åtaga sig kostnadsökningen för denna verksamhet.

Carlotti (PSE)
Med betänkandet av Piétrasanta skall Europaparlamentet uttala sig om läget i förbindelserna mellan EU och dess partner i Medelhavsområdet.
I betänkandet tas de sakfrågor upp som ligger till grund för partnerskapet och relevanta svar ges som jag instämmer i, särskilt när det gäller behovet av att betona den politiska dimensionen av Europa-Medelhavspartnerskapet för att främja demokratisering och fred, stödet till civila samhällen i Medelhavsområdet, systematiskt införande av frågan om mänskliga rättigheter i uppföljningen och inrättandet av en verklig gemensam parlamentarisk församling för Europa-Medelhavsområdet vid nästa ministerkonferens i Euromed i Napoli, som äger rum i december 2003.
Jag kommer att rösta för detta betänkande för att med kraft stödja att dessa målsättningar införlivas i Meda-programmet. Men detta program är i dag otillräckligt för att ensamt sammanfatta förbindelserna mellan EU och dess samarbetspartner i Medelhavsområdet.
Inga kompletterande resurser planeras i dag (för 2003 kommer den regionala finansieringsplanen Meda att erhålla 32 miljoner euro och ?Investerings- och partnerskapsfacilitet för EU-Medelhavsområdet? 25 miljoner euro), trots att den bristande proportionen mellan EU:s ekonomiska ansträngningar för de tio nya medlemsländerna och dess engagemang till förmån för Medelhavet är spektakulärt, för att inte säga skandalöst: 185 euro i stöd per invånare i öst, jämfört med en halv euro per person i Medelhavsområdet.
(Röstförklaringen kortades ned i enlighet med artikel 137.1 i arbetsordningen.)

Ribeiro e Castro (UEN)
Jag röstade för detta utmärkta betänkande.
Som ni ju vet så är huvudsyftet med Medaprogrammet, som 1995 förenklade och samlade en rad olika instrument, att ?förändra de ekonomiska och sociala strukturerna och dämpa de följder som kan uppkomma på grund av den ekonomiska utvecklingen på det sociala området och miljöområdet? i Medelhavsområdet, med tre inriktningar: 1. Förstärkt politisk och demokratisk stabilitet. 2. Skapandet av ett frihandelsområde. 3. Hänsyn till den sociala och kulturella dimensionen.
Medaprogrammet är därför den viktigaste faktorn för ekonomiskt samarbete med partnerskapländerna runt Medelhavet (genom stöd från kommissionen för förlorade anslag eller genom andra instrument via EIB). De resultat som uppnåtts i programmet MEDA I och de två år som MEDA II nu har funnits inger tillförsikt och denna samarbetsmodell bör kunna behållas och t.o.m. stärkas (vilket föredraganden påpekar), i huvudsak av samma anledning på grund av vilken detta framgångsrika program förlängdes 2000 i ytterligare fem år, för att företrädesvis uppnå de mål som har fastställts vid flera av Europeiska rådets möten - Lissabon (1992), Korfu (1994) och Essen (1994): Stärka EU:s Medelhavspolitik så att Medelhavsområdet kan bli ett samarbetsområde som tryggar fred, säkerhet, ...
(Röstförklaringen kortades ned i enlighet med artikel 137.1 i arbetsordningen.)

Berthu (NI)
Avtalen mellan Europeiska unionen och Förenta staterna när det gäller straffrättsligt samarbete och utlämning är absolut nödvändiga, särskilt när det gäller att bekämpa terrorismen. Genom avtalen ställs emellertid för första gången frågan om tolkning av artiklarna 38 och 24 i Maastrichtfördraget, vilka infördes i och med Nicefördraget, om internationella avtal som sluts av Europeiska unionen inom den andra och tredje pelaren.
Dessa artiklar har skrivits och antagits med en olovlig nonchalans, trots de varningar jag utfärdade i mitt motbetänkande om Nicefördraget. I dag ser vi konsekvenserna: medan de nationella parlamenten tidigare hade rätt att ratificera sådana internationella överenskommelser, förlorar de dem i dag, utan att Europaparlamentet i stället får en motsvarande rättighet.
Staterna anstränger sig förvisso för att på nytt finna en nationell makt för granskning, via ?den konstitutionella reserven? som kan ge dem tillfälle att återkomma inför sina nationella parlament. Men det är en mycket ofullständig lösning.
Här ser man konsekvenserna av dåligt förhandlade avtal. Konventet om EU:s framtid skulle behöva ändra på detta, och på nytt föra in de nationella parlamenten i spelet. Tyvärr verkar man vilja gå åt motsatt håll.

Figueiredo (GUE/NGL)
Det är ett ämne av stor vikt och som i huvudsak hör till varje lands egen behörighet. Just därför är det inte godtagbart att rådet har underkänt texten till de två förslagen till avtal med Förenta staterna, knappt en månad före deras undertecknande, för övrigt de första avtalen mellan EU och ett tredje land.
Dessa avtals politiska betydelse är större då de undertecknas i en tid då säkerhetsåtgärder har införts som innebär en risk tillvaratagandet av medborgerliga rättigheter, garantier och friheter och då Förenta staterna håller hundratals personer fängslade på sin militärbas i Guantánamo, utan vare sig anklagelser eller rättsprocesser, eller då de av andra stater kräver sin egen totala straffrihet inför Internationella brottmålsdomstolen.
Den nuvarande skrivningen av avtalen väcker viktiga frågor, som utlämning till ett land som tillämpar dödsstraff och där det finns lagar som, i kraft av ?kampen mot terrorismen?, kränker grundläggande rättigheter, eller t.ex. skydd av personuppgifter, retroaktiv strafftillämpning eller brist på kontroll, särskilt av de så kallade gemensamma utredningsgrupperna.
Europaparlamentets rekommendation, trots att den kritiserar vissa aspekter i avtalen, stödjer huvudlinjerna, varför vi röstar emot.

Korakas (GUE/NGL)
Även debatten om denna fråga utgör en utmaning, bara några dagar efter de amerikanska och brittiska styrkornas brottsliga invasion i Irak.
I och med detta avtal överlåter EU dess medborgare i medlemsländerna och deras personuppgifter till Förenta staternas jurisdiktion, vars rättstillämpande myndigheter kommer att sprida ut dessa uppgifter långt bortom varje demokratisk kontroll. Blandade utredningsgrupper av företrädare från EU och Förenta staterna kommer att verka okontrollerat inom EU, och överträda nationell författning och lagstiftning.
Det handlar om en överenskommelse till förfång för medborgarna inom EU:s medlemsländer. Den framkallar inte någon differentiering inom Förenta staternas nationella lagstiftning, såsom avskaffande av dödsstraffet eller särskilda bestämmelser inom den ?patriotiska lagstiftningen? som inte medger rättshjälp till icke-amerikanska medborgare. Inte heller medför den en förändring av den del av Förenta staternas lagstiftning som är oförenlig med europeisk lagstiftning, eller ett upphörande av den inhumana interneringen av krigsfångar, som vissa är medborgare i EU:s medlemsstater (Guantánamo).
Vi uppmanar våra folk att massivt mobilisera mot detta farliga avtal som under förevändning av att bekämpa terrorismen kommer att trappa upp åtgärderna mot den folkliga antiimperialistiska rörelsen genom att överlämna kampens pionjärer till Förenta staterna, men också mer allmänt de som Förenta staterna anser vara misstänkta. Vi uppmanar dem också att förhindra att en okontrollerad verksamhet inom EU som bedrivs av Förenta staternas rättstillämpande myndigheter skall legaliseras, och att förhindra att deras regeringar godkänner ett sådant avtal.

Meijer (GUE/NGL)
Tidigare utlämnade man inte medborgare från det egna landet. Nu för tiden fungerar EU som en stat, med enstaka garantier för att förekomma att människor straffas för något som är tillåtet i det egna landet. Än mer långtgående utlämningar från EU till andra länder är rent ut sagt farliga. Det gäller i synnerhet när det handlar om länder med rättskipningssystem, som exempelvis Förenta staterna. Där blir krigsfångar utan rättegång inspärrade i ett läger som inte faller under amerikanska lagar och där erkänns inte Internationella brottmålsdomstolen. För oss européer är det av betydelse att dödsstraffet existerar i Förenta staterna och att misstänkta som är oskyldiga först måste erkänna sig skyldiga för att sedan kunna förhandla om strafflindring. Europas invånare måste skyddas från att underkastas det amerikanska systemet. Den som inte reser dit frivilligt och på eget initiativ eller bosätter sig där måste vara försäkrad om att inte kunna tvingas att åka dit. Därför avvisar jag förslaget till avtal om utlämning och rättsligt samarbete som diskuterades i rådet (rättsliga och inrikes frågor) den 8 maj. Jag stöder föredragandens försök att åtminstone ta ställning emot militärdomstolar, Guantánamo-proceduren och diskriminering av europeiska medborgare och jag instämmer helt med honom att en eventuell framtida ändring av det här fördraget måste ske inom ramen för den normala parlamentariska proceduren.

Pasqua (UEN)
Trots att detta avtal skulle ha kunnat utgöra ett verkligt framsteg i kampen mot den stora brottsligheten och den internationella terrorismen tror detta parlament att det är bra att förse sitt stöd med extravaganta villkor och beaktanden som är förnedrande för Förenta staterna!
Förbehållen när det gäller avsaknaden av demokratisk kontroll eller en hänvisning till stadgan om de grundläggande rättigheterna känns nästan pittoreska med tanke på de allvarliga anklagelserna mot Förenta staterna.
Man tror man drömmer när man läser att rättssystemet i vissa stater i Förenta staterna inte erbjuder samma nivå av garantier som den nivå som syftar till att för medlemsstaterna i Europeiska unionen tillföra åtgärderna från Europadomstolen för de mänskliga rättigheterna och EU!
Och vad skall man säga om kommentarerna över det olämpliga avtalet med Förenta staterna, när flera unionsmedborgare hålls i förvar på militärbasen Guantanamo, bortom all laglighet och utan minsta garanti för en rättvis process.
När det får sådana proportioner och leder till sådana absurditeter - hur kan man jämföra terrorister med vanliga fängslade enligt allmän rätt? - liknar längtan efter materiell befrielse idioti.

Ribeiro e Castro (UEN)
Jag röstade emot detta betänkande eftersom jag anser att föredraganden har överskridit den behörighet som fördragen ger Europaparlamentet, och försökt bredda och öka antalet frågor som var föremål för samråd med hjälp av svårbegripliga metoder som jag inte skriver under på.
Saken är den att min tolkning av artikel 21 i Fördraget om Europeiska unionen skiljer sig den från den som använts i detta betänkande, och jag anser att det står att den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken ?... huvudsakliga aspekter och ... grundläggande alternativ? inte får ses som ?konkreta avtal? och ?specifika länder?, hur täckande avtalen än må vara eller hur viktig motparten än tycker att den är.
Att anta att föreskriften talar för sig själv och anger rådets konkreta skyldighet, och att man ur denna påstådda konkreta skyldighet kan få en allmän regel om skyldigheter att samråda med parlamentet, är en tolkning som jag uttryckligen inte kan stödja.
Jag menar att försöket att kopiera den statliga modellen till gemenskapsnivå inte motsvarar unionens nuvarande status. Tanken att tillerkänna Europaparlamentet behörigheter liknande dem som något nationella parlament har saknar grund.
Jag beklagar vidare alldeles särskilt att det ursprungliga förslaget till rekommendation har försvunnit bland mer eller mindre pamflettartade initiativ som inte alls gynnar ett ingående av avtal mellan EU och Förenta staterna, som är grund och orsak till denna rekommendation.

Talmannen.
Röstförklaringarna är avslutade.
(Sammanträdet avbröts kl. 13.30 och återupptogs kl. 15.00.)

Talmannen.
Nästa punkt på föredragningslistan är en gemensam debatt om följande betänkanden:
A5-0197/2003 av Cunha för utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling om förslaget till rådets förordning om upprättande av gemensamma bestämmelser för direktstöd inom den gemensamma jordbrukspolitiken och om upprättande av stödsystem för producenter av vissa grödor (KOM(2003) 23 - C5-0040/2003 - 2003/0006(CNS));
A5-0182/2003 av Olsson för utskottet jordbruk och landsbygdens utveckling om förslaget till rådets förordning om ändring av förordning (EG) nr 1257/1999 om stöd från Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket (EUGFJ) till utveckling av landsbygden, och om upphävande av förordning (EG) nr 2826/2000 (KOM(2003) 23 - C5-0041/2003 - 2003/0007(CNS));
A5-0174/2003 av Souchet för utskottet jordbruk och landsbygdens utveckling om förslaget till rådets förordning om den gemensamma organisationen av marknaden för spannmål (KOM(2003) 23 - C5-0042/2003 - 2003/0008(CNS));
A5-0175/2003 av Souchet för utskottet jordbruk och landsbygdens utveckling om förslaget till rådets förordning om den gemensamma organisationen av marknaden för torkat foder för regleringsåren 2004/05 till 2007/08 (KOM(2003) 23 - C5-0044/2003 - 2003/0010(CNS));
A5-0183/2003 av Ojeda för utskottet jordbruk och landsbygdens utveckling om förslaget till rådets förordning om den gemensamma organisationen av marknaden för ris (KOM(2003) 23 - C5-0043/2003 - 2003/0009(CNS));
A5-0177/2003 av Jeggle för utskottet jordbruk och landsbygdens utveckling om förslaget till rådets förordning om införande av en avgift inom sektorn för mjölk och mjölkprodukter (KOM(2003) 23 - C5-0046/2003 - 2003/0012(CNS));
A5-0181/2003 av Jeggle för utskottet jordbruk och landsbygdens utveckling om förslaget till rådets förordning om ändring av förordning (EG) nr 1255/1999 om den gemensamma organisationen av marknaden för mjölk och mjölkprodukter (KOM(2003) 23 - C5-0045/2003 - 2003/0011(CNS));
A5-0189/2003 av Rodríguez Ramos för utskottet jordbruk och landsbygdens utveckling om det multifunktionella jordbruket och reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken (2003/2048(INI)).

Cunha (PPE-DE)
- (PT) Herr talman, herr kommissionär! Min röst bär mig inte men jag skall försöka tala tydligt. Kommissionen lade i januari fram sina lagförslag för en ny reform av den gemensamma jordbrukspolitiken. Förutom viktiga ändringar på vissa områden, är de huvudsakliga nyheterna i förslagen den så kallade frikopplingen och moduleringen av direktstöden till producenterna.
Med frikopplingen avser man att omvandla de nuvarande stöden till ett enda stöd per jordbruksenhet, vilken då skulle frigöras från dess produktion och motsvarande kvantitet. Därefter skulle jordbrukarna alltid få samma belopp, oberoende av vad de odlar i framtiden och de kan t.o.m. låta bli att odla så länge de håller jorden i bra agronomisk form. Med modulering vill kommissionen införa en minskning av stöden, vilken skulle nå 19 procent 2012. Ungefär 2/3 av de därmed frigjorda anslagen skulle finansiera framtida reformer och ungefär 1/3 skulle sättas undan för att förstärka den gemensamma jordbrukspolitikens andra pelare, dvs. landsbygdens utveckling. Av denna minskning av stöden skulle bara de jordbrukare som får mindre än 5 000 euro per år undantas.
Det förslag som nu läggs fram här i plenum har godkänts av en bred majoritet i utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling, på basis av ett kompromissförslag som föredraganden lade fram och förhandlade fram med alla politiska grupper. Det mest väsentliga i detta kompromissförslag, som är tänkt att bli Europaparlamentets ståndpunkt, är följande:
För det första, bara stödja en delvis och gradvis frikoppling av direktstöden, begränsad till markbrukande jordbruk och uppfödning av ungtjurar. Därmed kommer alla de andra bidragen att fortsätta att tilldelas enligt nuvarande modell. För det andra, stödja en mycket mer begränsad modulering, på endast 6 procent i missgynnade områden och 8 procent i ej missgynnande områden. De intäkter som då uppstår bör huvudsakligen avsättas till att förstärka den tredje pelaren. Jordbrukare som får mindre än 7 500 euro skall också undantas från tillämpningen av moduleringen.
Tanken med denna ståndpunkt är att Europaparlamentet skall komma med några politiska budskap. Det första är att parlamentet odelat stöder en reform av den gemensamma jordbrukspolitiken som gör den mer ekonomiskt rationell, vilket gör det lättare att tillämpa den i ett utvidgat Europeiska unionen och få förhandlingarna i världshandelsorganisationen mindre låsta.
Det andra budskapet är att en sådan förändring bör ske försiktigt och realistiskt. Saken är den att vår ståndpunkt är att en total frikoppling av stöden, så som kommissionen föreslår, även om det verkar vara en intressant modell i teorin, i praktiken innebär betänkliga risker. Det europeiska jordbrukets verklighet ignoreras, marknadernas stora instabilitet, som ständigt kräver förvaltnings- och skyddsinstrument vid gränserna, och den enorma variationen hos det europeiska jordbruket med enorma skillnader i avkastning och konkurrenskraft, och därmed påverkar det djupt olika hur ett frikopplat betalningssystem tillämpas.
Det tredje politiska budskapet att riskerna för ett övergivande av produktionen efter ett införande av ett system med frikoppling av stöd är särskilt allvarligt i missgynnande yttre randområden med lägre produktivitet och därmed mindre konkurrenskraftiga. Därför föreslår parlamentet en lägre takt på moduleringen i dessa områden, att inget frikopplingssystem införs i de yttre randområdena och att hänsyn tas till alla dessa svaga områdens särskilda förhållanden, för att kunna fortsätta att erbjuda jordbrukarna där produktionsalternativ.
För det fjärde tänker parlamentet också säga att det inte är berättigat att redan idag besluta om en så stor minskning av stöden för att finansiera framtida reformer av den gemensamma jordbrukspolitiken. Detta för att vi inte känner till kostnader eller tidsplan för dessa reformer.
För det femte bör också parlamentets ansträngningar att stödja en förstärkning av den gemensamma jordbrukspolitikens andra pelare framhållas, särskilt med finansiering av nya åtgärder för att garantera livsmedelssäkerhet och livsmedelskvalitet.
Slutligen är det också värt att påpeka att man föreslår att den kommande reformen om frikopplade stöd fr.o.m. 2007 inte skall baseras på historiska kriterier utan på två stora kriterier: Yta och arbetstillfällen på varje enhet. Avslutningsvis ger alltså Europaparlamentet sitt bidrag till att den gemensamma jordbrukspolitiken anpassas till nya behov och förhållanden, men parlamentet gör det dessutom för att undvika eller minska riskerna för att jordbruk överges, arbetslösheten ökar och nya allvarliga obalanser uppstår i vissa jordbrukssystem, särskilt i de mest missgynnande områdena och de yttre randområdena. Vi hoppas med andra ord att jordbruksministrarnas råd, som fattar det slutgiltiga beslutet, delar parlamentets överväganden och tvingar kommissionen att ändra sitt förslag under de pågående förhandlingarna.
(Applåder)

Olsson (ELDR)
Herr talman! Herr kommissionär! Det är få saker som är så viktiga i en framtida värld som ett uthålligt och miljövänligt jordbruk. Jag har från början stött kommissionär Fischlers framsynta idéer när det gäller att komma med förslag till hur vi skall reformera den europeiska jordbrukspolitiken. Dessa idéer har dessvärre försämrats och håller fortfarande på att försämras. Jag menar att det var en försämring när president Chirac och kansler Schröder kom överens om ett tak, som skulle ha tillämpats som ett golv för kostnaderna för jordbrukspolitiken. Jag måste tyvärr erkänna att jag tycker att det vi har kommit fram till här i parlamentet inte är någon förbättring utan i stället en försämring av förslaget. Jag är orolig för att ministrarna när de möts också kommer att försämra detta ytterligare.
Inte ens Europas bönder tycks förstå sitt eget bästa. Motståndet mot kommissionens förslag till jordbruksreform bland bönder, bland oss i Europaparlamentet och bland jordbruksministrarna måste bero på att man inte vill se de stora sammanhangen. Jag tänker inte, herr talman, tala om detaljer i något betänkande, utan jag tänker ägna mitt anförande åt just de stora sammanhangen.
Vi måste komma ihåg att den största delen av världens livsmedelsproduktion produceras till kostnader som inte täcks av dagens låga världsmarknadspriser. De flesta i-länders bönder behöver därför stöd för att kunna producera, och u-ländernas bönder behöver mer betalt. I-ländernas produktionsstöd, jordbruksstöd höjer produktionen, och överskotten exporteras med hjälp av subventioner. Detta sänker världsmarknadspriserna. Vi måste förändra systemen för att skapa en sund världsmarknad. Världsmarknadspriserna borde kunna stiga till en nivå där de flesta kan producera, och därför är det ganska självklart att alla handelssnedvridande stöd måste bort. EU kan inte förändra detta själv, men tillsammans med USA skulle vi kunna göra mycket på det området. Förhandlingarna inom WTO och kommissionens förslag till en jordbruksreform är steg i rätt riktning i detta sammanhang.
Vi måste dock komma ihåg att världen inte är riktigt så enkel. Stora delar av det småskaliga europeiska jordbruket skulle även med rimliga priser på världsmarknaden ändå inte bli konkurrenskraftiga. Vi har höga miljö- och djuromsorgskrav. Vi har krav på livsmedelssäkerhet och livsmedelskvalitet. Vi har krav på arbetarskydd. Vi vill bevara odlingslandskapet, natur- och kulturmiljöerna, och vi vill utveckla den sociala situationen på landsbygden. I princip så skulle detta kunna betalas av marknaden när det gäller värden som t.ex. kvalitet. Det skulle kunna betalas med direktstöd ifrån samhället, ifrån EU när det framför allt gäller sådant som kollektiva nyttigheter. Vägen från höga subventioner och förstörda världsmarknadspriser till en sund handel och prissättning, måste emellertid gå via en förändring av nuvarande stöd, dvs genom en avkoppling av stöden från produktionen.
I detta perspektiv kommer min landsbygdsutvecklingsrapport in. Det fanns tyvärr för litet pengar när kommissionen skrev sitt förslag. Jag har tack vare goda och vänligt sinnade kolleger i parlamentet skaffat litet pengar från herr Cunha och en del pengar från fru Jeggle och har därmed kunnat lägga på litet mer för landsbygdsutvecklingen. I mindre gynnade områden innebär nämligen förslaget med avkoppling de största riskerna, och vi måste hantera dem så fort som möjligt. Jag tror att parlamentet har kommit med en förbättring på den punkten.
Herr talman, herr kommissionär, kolleger, om vi inte i EU i tid moderniserar vår stödarsenal till jordbruket, dvs flyttar stöden ifrån den blå till den gröna boxen eller vad man nu än kallar det, så kan WTO-förhandlingarna, om de skulle leda till något resultat som är positivt ur global synpunkt, slå vapnen ur händerna på oss när det gäller att skydda det europeiska jordbruket och den europeiska jordbruksmodellen. Vi har då ingenting att ta till. Det är bättre att förekomma än att förekommas. Det borde vi européer också begripa. Förhoppningsvis inser jordbruksministrarna, när de nu träffas till förhandlingar i nästa vecka, att ett uteblivet eller ett dåligt beslut faktiskt kan leda till en katastrof för bönderna, för landsbygden och även för konsumenter som vill ha bra livsmedel i Europa.

Souchet (NI)
- (FR) Herr talman, herr kommissionär, mina kära kolleger! Som föredragande för två betänkanden skall jag börja med att lägga fram betänkandet som antagits med mycket stor majoritet i utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling om reformen av den gemensamma organisationen av marknaden för spannmål, och jag skall sedan gå vidare med att lägga fram mitt andra betänkande, som också det antagits med mycket stor majoritet, och som handlar om reformen av den gemensamma organisationen av marknaden för torkat foder.
Låt oss därför börja med den gemensamma organisationen av marknaden för spannmål. Inom ramen för sitt förslag till reform planerade Europeiska kommissionen, genom att fullständigt gå utanför ramen för översyn efter halva tiden i Agenda 2000, en verklig nedmontering av alla bärande grundläggande beståndsdelar i den gemensamma organisationen av marknaden. Vilka är då kommissionens förslag? Till att börja med sänkningen, eller jag borde snarare säga den fortsatta sänkningen, av interventionspriset, till dess att det når ett pris som är lägre än självkostnadspriset, vilket är både ett antiekonomiskt och ett icke hållbart synsätt. Och sedan avskaffandet av höjningar varje månad. Vidare avskaffandet av interventionen för råg, avskaffandet av minimipriset för potatisstärkelse och avskaffandet av bidragen för produktion av stärkelse.
Utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling ansåg att denna rasering av den äldsta och mest emblematiska av de gemensamma organisationerna av marknaden inte var vare sig lämplig eller motiverad. När det gäller interventionspriset hade jag som föredragande föreslagit att man skulle ta hänsyn till inflationen, som uppgår till 25,5 procent sedan reformen 1992 och som gör att den verkliga sänkningen av de interna spannmålspriserna i reella termer blir 56 procent. Interventionspriset för spannmål är inkomstindex för hundratusentals jordbrukare.
Vårt utskott ville inte ha någon ytterligare sänkning, som inte är motiverad, inte ens av världskursernas utveckling, som kommissionen själv anser kommer att höjas under de kommande åren. Avsaknaden av de prissänkningar som vårt utskott rekommenderar innebär ingen som helst ekonomisk kompensation och gör att nedgången inte syftar till något.
När det gäller månatliga höjningar ville vårt utskott för jordbruk och landsbygdens utveckling erinra om att de motsvarar en verklig ekonomisk och finansiell kostnad, nämligen för lagringen, inbegripet silon och dess anpassning till standard, särskilt när det gäller säkerheten, och att avskaffa dem skulle vara detsamma som ytterligare en icke kompenserad sänkning av interventionspriset. Enhetligheten krävde därför att kommissionens båda förslag skulle behandlas lika, när det gäller interventionspriset och de månatliga höjningarna.
När det gäller råg, där det verkligen föreligger problem med överskott, föreslår vi att interventionsbeloppen skall sänkas, så att odling av detta spannmål i framtiden kan koncentreras till regioner där den utgör den sista fästningsmuren före trädan och där ingen lönsam alternativlösning finns.
När det gäller stärkelse och potatisstärkelse har vi svårt att förstå Europeiska kommissionens envishet, herr kommissionär, när det gäller att avskaffa systemet som gör det möjligt för den europeiska industrin att kämpa på lika villkor gentemot importen. Det handlar här om en verklig present till stärkelseodlarna i tredje land, utan att Europeiska unionen erhållit någon som helst motprestation. Förslagen från utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling går alltså inte i riktning mot de negativa åtgärder som läggs fram av kommissionen, som inte förefaller dra upp några positiva framtidsutsikter när det gäller utvecklingen av spannmålssektorn.
Låt oss nu komma till den gemensamma organisationen av marknaden för torkat foder. Jag har för min del hittills aldrig sett en motivering till ett förslag från Europeiska kommissionen som bygger på en så svag argumentation. Kommissionen stödde sig på en gammal kommentar i en rapport från revisionsrätten, och avsåg att helt enkelt avskaffa den gemensamma organisationen av marknaden från och med regleringsåret 2008-2009 med motiveringen att, och jag citerar rapporten från revisionsrätten: ?denna produktion vilar huvudsakligen på användningen av fossila bränslen för torkning och, i vissa medlemsstater, på användningen av konstbevattning?. Vilken lätthet och vilket självsvåld, herr kommissionär, att ifrågasätta framtiden för en hel sektor utifrån en så liten grund! Och inte vilken sektor som helst, utan en sektor som tillhandahåller 15 procent av allt foderprotein som produceras inom gemenskapen, en sektor som berör 150 000 producenter och 500 000 hektar, en sektor som, när det gäller torkning, består av 350 enheter för förädling och förpackning av foder, där merparten ägs av jordbrukare i kooperativ, och som berör inte mindre än 15 000 arbetstillfällen. Herr kommissionär! Har ni räknat ut vilka belopp som skulle krävas i de offentliga budgetarna för landsbygdsutveckling för att i landsbygdsområden behålla den verksamhet och den sysselsättning som dödshjälpen till denna sektor skulle förstöra?
Vårt utskott för jordbruk och landsbygdens utveckling hade därför inga svårigheter att övertyga sig om att det, när det gäller underskott av foderproteiner inom unionen, skulle vara fullständigt oansvarigt att avskaffa stödet till torkat foder. Om vårt parlament antar betänkandet som utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling lägger fram kommer det att på nytt tydligt bekräfta den ståndpunkt det för övrigt redan antagit inom ramen för betänkandet från Stevenson, där man bad kommissionen att ta itu med att finna och snabbt inrätta de medel som krävs för att minska detta tunga handikapp, detta strategiska beroende, detta monstruösa underskott av vegetabiliskt protein som motsvarar över 75 procent av vårt behov. Amerikanerna har för sin del, jag erinrar om det, inte haft några samvetsbetänkligheter och inte tvekat att efter Blairhouse-avtalen införa ett direkt stöd för soja utan att WTO påverkas. Varför skulle inte vi då kunna göra det?
Vårt utskott för jordbruk och landsbygdens utveckling ansåg också att miljöbalansen för torkat foder inte i något fall kunde begränsas till ett vagt statiskt beaktande om förbrukning av fossila bränslen. Om man avskaffade all ekonomisk verksamhet som konsumerar fossila bränslen skulle ni ha fått ta er till Bryssel till fots, herr kommissionär.
Däremot har lusern, som representerar över 80 procent av produktionen av torkat foder i unionen, fantastiska egenskaper och förekommer inom två grundläggande områden - förnyande av markerna och ekonomi när det gäller fytosanitära produkter. Dessutom finns ingen variant av lusern som är genetiskt modifierad i Europa. Denna produktion, som ger ett foder med fullständig spårbarhet, ersätter alltså import som reser ett stort antal frågetecken när det gäller genetiskt modifierade organismer.
När det gäller torkning har användningen av fossil energi redan minskat avsevärt de senaste åren. Men det stämmer att det fortfarande återstår framsteg att göra. Vi föreslår alltså, och detta i överensstämmelse med branschen, att framstegsavtal skall slutas som gör att torkningsanläggningarna kan åta sig att förbättra sin prestanda, avkastning och energibalans. Det förefaller oss mer konstruktivt att inrätta bestämmelser om tvärvillkor för miljön inom denna sektor än att avskaffa allt stöd till den.
Vårt utskott har slutligen ansett att branschen kan göra andra agronomiska och miljömässiga framsteg. Vi föreslår därför att en forskningsfond skall inrättas som finansieras genom ett blygsamt uttag ur sektorsstödet. Herr talman, herr kommissionär! Detta förefaller oss vara de positiva riktningar kommissionen borde gå i, för att kunna erbjuda en sektor som är extra känslig och strategisk en helt annan framtid än att, utan någon annan form av process, förstöras av en gemensam organisation av marknaden som hittills lyckats bevara en av de sällsynta sektorer som unionen förfogar över när det gäller vegetabiliskt protein.

Bautista Ojeda (Verts/ALE)
- (ES) Herr talman! Jag vill tacka utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling för det breda stödet till mitt betänkande om ris, och detsamma gäller de ändringsförslag som har lagts fram, som har nått bred enighet i vårt utskott.
Herr kommissionär! De öppna och mest oskyddade marknaderna är även de mest sårbara. Klimatförändringarna, de långvariga torrperioderna, det stora tryck som våtmarkerna utsätts för med anledning av att städer byggs ut eller från förvaltningarna, riskerar traditionella odlingsområden, som fungerar som en fristad för biologisk mångfald.
De största och viktigaste livsmiljöerna för vattenfågelarter finns just i dessa traditionella områden för risodling och vårt ansvar är att bevara dem till varje pris.
Inom ramen för översynen efter halva tiden av den gemensamma jordbrukspolitiken har kommissionen föreslagit en reform av den gemensamma organisationen av marknaden för ris. Kommissionen har då tagit hänsyn till den obalans som ökningen av både importen och den interna produktionen gett upphov till, vilket tillsammans med begränsningarna av exportbidragen har genererat stora överskott. Denna obalans kommer antagligen att bli större från och med 2006 på grund av den progressiva tullsänkningen till följd av tillämpningen av programmet Allt utom vapen.
Kommissionen erkänner att det är svårt att uppskatta konsekvenserna av en sådan åtgärd, men utgår ändå från antagandet att interventionslagren kommer att öka konstant till en ohållbar nivå till följd av den förutsedda ökningen av exporten från mindre utvecklade länder.
Hela filosofin i kommissionens förslag till reform av den gemensamma organisationen av marknaden för ris koncentreras kring avskaffandet av interventionspriserna utan att någon hänsyn tas till odlingens särdrag inom Europa. Ingen hänsyn tas heller till det faktum att de små, regionala ekonomier som är knutna till risodlingen kommer att vara mer i riskzonen än någonsin.
Det är därför nödvändigt att ändra organisationen av marknaden för ris på ett sådant sätt att den kan anpassas till de nya konkurrensförhållandena som råder på marknaderna och för att gemenskapens producenter skall garanteras en skälig inkomst, vilket också måste vara förenligt med en rättvisare handel till förmån för de mindre utvecklade länderna. Vi måste bevara risodlingen, som är viktig för Europa socialt, miljömässigt och landskapsmässigt sett.
Kommissionen har förbigått alla dessa faktorer med sitt förslag, såväl när det gäller handelssystemet som särskilda betalningar och frikopplat stöd. Utan interventionspris, utan skydd vid gränserna och utan de garantier för kvalitet och livsmedelssäkerhet som vi kräver av våra egna produkter, kommer sektorn att försvinna.
Med sitt förslag lägger kommissionen över allt ansvar för att finna lösningar på hungern i tredje världen på jordbrukarna, och det är inte rättvist. Risodlingen bedrivs under särskilda klimatförhållanden, vilket leder till att produktionen koncentreras till vissa områden där den utgör en monokultur, vars enda alternativ är torrläggning, försaltning eller att produktionen i de områdena läggs ned.
Utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling stöder i sitt betänkande kommissionens förslag att sänka interventionspriset för ris för att anpassa det till världspriserna. Vi har emellertid förkastat förslaget om att skapa ett system för privat lagring varje gång som priset på ris faller under det effektiva stödpriset.
Ett nytt begrepp dyker upp: effektivt stödpris, som används för att beräkna tullar i enlighet med systemet för högsta tillåtna priser och det överförs sedan till systemet för förvaltningen av marknaden. Det är följaktligen inget stöd till producenten, som interventionspriset är, utan ett virtuellt system som ger upphov till en annan diffust avgränsad åtgärd som inte definieras på ett tydligt sätt: systemet för privat lagring. Förslaget om privat lagring kommer inte att fungera, det har det nämligen inte gjort i andra sektorer. Dessutom skulle detta system förvärra jordbrukarnas ekonomiska situation, som redan är försvagad, eftersom de skulle bli tvungen att bära kostnaderna för en högre volym av bundet kapital och höga kostnader för underhåll och förvaring av produkten.
När det gäller den särskilda åtgärden för 120 euro, den föreslagna säkerhetsmaskstorleken, att låta priserna stabiliseras runt dessa 120 euro, kommer detta att leda till att risodlarna ruinerar sig. Det är följaktligen nödvändigt att bibehålla den offentliga interventionen som en regleringsmekanism, med ett institutionellt pris som samtidigt garanterar både konkurrenskraft och självförsörjning.
När det gäller skydd vid gränserna anpassades utbytessystemet till Marrakechavtalet i den här sektorn. Detta avtal är olämpligt, eftersom tillämpningen av ett system med högsta tillåtna importpriser fastställs. På så vis skulle ingångspriset för råris, det vill säga oskalat ris, inte vara högre än 180 och 188 procent för Indica- och Japonica-ris, än interventionspriset. I Marrakechavtalet för denna sektor fastställs tillämpningen av ett system med högsta tillåtna importpriser som kopplar ingångspriset till interventionspriset. 
I detta system tas ingen hänsyn till kostnaden för att förädla paddyris till råris, och för gemenskapsmarknaden blir följden av detta att ris av högre kvalitet och pris importeras till lägre tullsatser.
Kommissionen har bett de 15 medlemsstaterna om ett mandat för att förhandla i Världshandelsorganisation om att det nuvarande systemet för varierbara importrättigheter skall ersättas av ett system med fasta tullsatser, men man verkar inte kunna enas kring den här frågan.
Jordbruksutskottet anser att det är lämpligt att avskaffa systemet för högsta tillåtna importpriser, vilket har lett till att sektorn befinner sig i det här läget. Behovet av att inrätta lämpliga kontrollmekanismer för att undvika eventuella oegentligheter tas upp i många av ändringsförslagen. Andra frågor som tas upp är att ursprunget för importerat ris skall garanteras i syfte att undvika social och miljömässig dumpning, sociala fenomen som triangelhandel och att det är nödvändigt med noggrann kontroll av spårbarhet och märkning för att garantera livsmedelssäkerhet.
Av alla dessa skäl anser jordbruksutskottet att det är absolut nödvändigt att lägga fram en utvärderingsrapport om konsekvenserna av de tullsänkningar som har beviljats till följd av att initiativet Allt utom vapen genomförs. I rapporten bör de punkter som vi finner oroande samt ekonomierna i tredje länder beaktas.
Herr talman! Jag har vissa reservationer när det gäller den frikopplade stödutbetalning som kommissionen föreslår. Jag är tveksam om det tas tillräcklig hänsyn till risodlingens särskilda miljösärdrag och tror att nedläggning av odlingar skulle göra miljön sårbarare i dessa områden. Vi behöver dessutom ett proportionellt, och inte progressivt, system för sanktioner, eftersom risodlarna sanktioneras orättvist jämfört med andra jordbrukssektorer, och maximiarealerna skall vara de som gällde innan förslaget till reform. I det här sammanhanget stöder jag Cunhas beslut att avskilja och ta bort risodlingen från frikopplingen.

Jeggle (PPE-DE)
- (DE) Herr talman, herr kommissionär, ärade kolleger! När man i början av året lade fram kommissionens lagförslag för oss om översyn efter halva tiden av Agenda 2000 och den motsvarande tidtabellen, rådde en avsevärd tidspress. Europaparlamentet skulle fram till denna vecka avge sitt yttrande om detta. Vi stod inför en uppgift som nästan föreföll olösbar. Det var inte många som trodde att vi skulle klara av det. Som ansvarig föredragande för betänkandet om avgift inom sektorn för mjölk och mjölkprodukter och betänkandet om den gemensamma organisationen av marknaden för mjölk och mjölkprodukter kan jag i dag med stor tillfredsställelse konstatera att vi tillsammans lyckades med det.
Det tidiga gruppövergripande samarbetet, som vi kunde praktisera just inom mjölksektorn, lönade sig i slutändan. I mina förslag till betänkande kunde jag redan från början ta hänsyn till önskemålen från mina PPE-kolleger och även till dem från de andra grupperna. Antalet ändringsförslag i utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling blev därigenom överskådligt, och föreliggande resultat är sammanhållet och konsekvent. Och slutligen bevisar det ringa antalet ändringsförslag från kammaren det stora samförstånd som kom till uttryck redan i det utmärkta omröstningsresultatet i jordbruksutskottet. För detta storartade arbete vill jag tacka alla kolleger så hjärtligt, som med god vilja, sakkunskap och kompromissvillighet bidragit på ett målinriktat sätt. Jag tackar också utskottets sekretariat, som arbetade och samordnade i bakgrunden, och som på ett värdefullt och hela tiden tillförlitligt sätt stödde min uppgift.
Kommissionen har lagt fram ett lagpaket där vi uttryckligen välkomnar vissa delar, exempelvis bibehållandet av mjölkkvoten fram till 2015. För att uppnå målet att utforma mjölksektorn så den överensstämmer med WTO, erbjuder kommissionen emellertid instrument, som sammantagna blir ytterst problematiska. Ytterligare prissänkningar, ytterligare ökningar av kvoterna och frikoppling av mjölkproduktion och stöd inom mjölksektorn. Vad skulle följderna bli av ett sådant agerande? Genom de planerade massiva prissänkningarna och en samtidig utvidgning av kvoterna skulle mjölkkvotssystemet i praktiken urholkas. Särskilt de små och medelstora jordbruksföretagen med mjölkproduktion, i missgynnade områden, skulle hamna i en praktiskt taget utsiktslös konkurrenssituation. Frikopplingen av sektorn skulle på detta stadium ytterligare bidra till det. Resultat: Mjölkproduktionen skulle mycket snabbt förskjutas från betesmarker och missgynnade områden till de gynnsamma områdena. De negativa strukturella, sociala och ekologiska följderna i berörda områden skulle bli oöverskådliga. För att stärka konkurrenskraften för det mjölkproducerande jordbruket i EU, med tanke på effektivitet, kullkastar kommissionen med sina förslag alltså sin egen strukturpolitik och politiken för att utveckla landsbygden. Det är emellertid inte meningsfullt att i dag förinta företag och arbetstillfällen, framför allt i missgynnade och struktursvaga områden, vare sig det sker av alltför brådskande lydnad mot WTO eller av eventuella ideologiska skäl. I morgon skulle vi då få lov att mödosamt och dyrt ersätta eller nyskapa dessa arbetstillfällen med offentliga medel genom program för att utveckla landsbygden...
Det är ju därför klart att det måste ske en tolerabel övergång här, där sådana målkonflikter undviks. Min ansats, som även förespråkas av utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling, är därför en annan. Vårt mål är att bibehålla en hållbar, heltäckande mjölkproduktion, särskilt på betesmarker. För en sak står klar: När det inte längre finns något mjölkproducerande jordbruk i rena betesmarksområden och i missgynnade områden, kommer det att krävas avsevärda offentliga ansträngningar för att behålla landskapet i det tillstånd som vi är förtrogna med i dag, och vilket vi alla uppskattar som ett område för rekreation, ferier eller semester. Därför är det rätt och riktigt att bibehålla mjölkkvotssystemet fram till 2015. Och därför - om vi vill bedriva en pålitlig politik - skall vi inte favorisera Agenda 2000-besluten!
De i Agenda 2000 beslutade och delvis redan genomförda stegen för att sänka priserna har redan möjliggjort ett större spelrum för oss i WTO. Detta spelrum bör först utnyttjas i förhandlingarna. Om förhandlingsresultatet verkligen kräver ytterligare prissänkningar, så finns det i mina betänkanden förslag på hur fortsatta prissänkningar kan se ut.
För att åtminstone i någon mån utjämna mjölksektorn och spannmålssektorn, kräver vi en högre kompensation för prissänkningar. De föreslagna 50 centen är entydigt alltför låga.
För utvidgningen av kvoterna duger WTO-argumentet hur som helst inte, såvida inte det vore kommissionens förklarade mål att genom dessa åtgärder också än en gång utöva en prispress. Ingen kommissionsföreträdare har emellertid formulerat sig så inför mig. Alltså vädjar vi om att man här tillmötesgår de kvothungriga medlemsstaterna genom att införa ett flexibelt system. En höjning av kvoterna, ja, men bara avhängig av situationen på marknaden.
I fråga om frikopplingen föreslår vi en mjuk väg. För närvarande: ?nej?. Utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling föreslår emellertid att man gör en ny bedömning år 2008, efter att man samlat erfarenheter av frikoppling eller omkoppling, eller av förenkling inom andra sektorer. Då kan man också bedöma effekterna och följderna och utforma instrumentet i enlighet med det.
För de båda mjölkområdena är det viktigt att man också i kammaren uppnår ett lika bra omröstningsresultat som i utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling. Låt oss gemensamt sända en klar signal till rådet och kommissionen! Ett hållbart jordbruk kan ersätta en god del av miljö-, social- och regionalpolitiken. Europeiska unionen är för ett heltäckande, hållbart jordbruk, och i många regioner i Europa är det mjölkproducerande jordbruket själva kärnan i det.
(Applåder)

Rodríguez Ramos (PSE)
- (ES) Herr talman, herr kommissionär! I juni förra året lade ni fram ett dokument om reform av den gemensamma jordbrukspolitiken, i vilket ni fastställde de mål som denna reform bör syfta till: livsmedlens kvalitet och säkerhet, att förstärka landsbygdsutvecklingen samt mer omfattande och miljövänliga produktionsmetoder. Ingen kan motsätta sig dessa mål, men i dag måste vi säga er att de instrument som ni vill använda inte bara är felaktiga, eftersom de inte fungerar för att nå de föreslagna målen, utan, och det är det allvarligaste problemet, de arbetar i motsatt riktning.
En av hörnstenarna i er reform - frikoppling av stöden - kan få farliga effekter om vi inte lyckas ändra den. En total frikoppling, vilket ni föreslår för vissa sektorer som ett instrument för att utforma en ny modell för jordbrukspolitiken, kommer inte att fungera om ni står fast vid det kriterium som baseras på jordbruksföretagens tidigare års produktion för att fastställa frikopplat stöd för dessa.
De direkta stöden, såsom de har utformats under tidens gång, svarar mot marknadens logik och är direkt kopplade till producerade mängder och tilldelad avkastning. Enligt de uppgifter som ni själv har tillhandahållit mottog 5 procent av de europeiska jordbrukarna 50 procent av de direkta stöden under 2001. Ni kan inte begära att vi skall godta att utvecklingen av den nya gemensamma jordbrukspolitiken skall grundas på en så stor obalans i fördelningen av stöden.
I örtodlingssektorn, för vilken ni föreslår en total frikoppling av stöden, mottar 3 procent av jordbruksföretagen 40 procent av stöden. Om vi utgår från den punkten, om vi förutsätter att detta är en sann bild av situationen, herr kommissionär, skulle vi ändra på allt för att sedan fortsätta på samma sätt.
Låt mig än en gång be er att ni ändrar kriterierna för fördelning av de frikopplade direktstöden och att ni tillämpar multifunktionella kriterier för att fastställa ett verkligt multifunktionellt stöd per jordbruksföretag. Ett multifunktionellt jordbruk innebär att jordbruket bidrar till att landsbygdsbefolkningen kan fortsätta att livnära sig på jordbruket, att det skapas sysselsättningstillfällen, att miljön skyddas och att vi undviker att landsbygden avfolkas och att vårt territorium blir till en öken.
Det är följaktligen nödvändigt att införa territoriella kriterier, kriterier för jordbruksarealer, för att generera sysselsättningstillfällen, och för de miljöfördelar som jordbruksföretagen bidrar till. Först då kommer vi att kunna tala om ett verkligt multifunktionellt stöd. Då kommer vi att kunna tala om en verklig frikoppling av stöden till produktionen, om en verklig koppling av stöden till producenterna, det vill säga jordbruksföretagen.
Ni erkänner själv att detta förslag om frikoppling kommer att orsaka stora problem för många små och medelstora jordbruksföretag i missgynnade och mindre produktiva regioner. Om det är så, herr kommissionär, ändra på förslaget, eftersom vi annars kommer att kasta ut många av Europeiska unionens små och medelstora jordbruksföretag från jordbrukssystemet.
Ett annat viktigt inslag i er reform är moduleringen. I juni välkomnade och stödde jag era förslag om att vi skulle förstärka landsbygdsutvecklingen genom en omfattande modulering och flytta över medel från den första till den andra pelaren. Vad som i dag föreslås oss efter rådets (budget) möte i Bryssel den 24-25 oktober förra året - där det beslutades att gemenskapsbudgeten skall skäras ned - är att endast 6 procent av moduleringen går till landsbygdsutvecklingen, och att resten skall användas för att finansiera sektorsvisa reformer i den första pelaren.
Ni säger visserligen att detta är ett avtal som rådet har slutit och det är sant att det är rådet som har det politiska ansvaret. Även de - som regeringen i mitt land - som välkomnade detta avtal och ljög för jordbrukarna genom att säga att de garanterade tillräckliga budgetmedel fram till 2013, bär ansvaret för detta. Det är inte sant, det kommer att uppstå problem under 2008, ni har själv erkänt detta. Jag ber er om att vara lite mer upprorisk, att ni anstränger er lite mer, om ni verkligen anser att landsbygdsutvecklingen måste förstärkas för att vi skall kunna utarbeta en mer hållbar och rättvis gemensam jordbrukspolitik.
Jag säger nej till en lineär modulering, som innebär att vi låter alla jordbrukare axla lika stort ansvar för nedskärningarna av de direkta stöden, som görs i syfte att finansiera de medel som saknas i budgeten till följd av Brysselavtalet. Jag säger även nej till en modulering som är likadan för alla, där ingen skillnad görs mellan gynnade och missgynnade områden, och där ingen hänsyn tas till jordbrukarnas inkomster. Att vi skall behandla den som tjänar 5 000 euro likadant som den som tjänar 50 000 eller mer är inte rättvist, herr kommissionär.
Därför ber jag er att ni anstränger er för att vara flexibla, att ni inte utestänger de små och medelstora jordbruksföretagen från marknaden, att ni garanterar landsbygdssamhällenas överlevnad, som utgör över 80 procent av den europeiska landsbygden. Denna reform bidrar inte till sammanhållning, den leder inte heller till ökad social rättvisa, vilket jordbrukspolitiken är i mycket stort behov av. Jag ber er att fundera över de här frågorna och ändra ert förslag.
(Applåder)

Drys
Herr talman, mina damer och herrar ledamöter! När den grekiska regeringen tog över rådets ordförandeskap den 1 januari 2003 befann sig reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken i ett viktigt skede. Därför var en av de viktigaste målsättningarna för det grekiska ordförandeskapet att få till stånd förhandlingar för att avsluta detta ärende, givetvis i samarbete med Europeiska kommissionen och Europaparlamentet.
Parlamentet bad om kommissionens förslag under sammanträdesperioderna i februari, mars och april, på grundval av ett frågeformulär från ordförandeskapet där man särskilt fokuserade på reformfrågor. Ordförandeskapet drog positiva slutsatser av detta förfarande och beslutade att sätta fart på förhandlingarna genom att inrätta en högnivågrupp. Denna grupps roll var huvudsakligen att förbereda det avgörande ministermötet i juni.
Dynamiken i det framgångsrika avtalet förstärktes under rådets möte den 26 och 27 maj, då kommissionsledamot Fischler och jag hade möten med samtliga ministrar i syfte att lokalisera de huvudsakliga problemen och de möjliga lösningarna för att nå en sann förlikning. Såväl kommissionsledamoten som jag själv kunde med tillfredsställelse konstatera att vi hade ett stöd från en majoritet av ministrarna när det gällde tidsplanen. Denna majoritet är övertygad om att, eftersom vi lyckades få en lämplig blandning av innehållet i akten, vi kan nå ett beslut före det grekiska ordförandeskapets slut, dvs. vid Europeiska rådet i juni.
Jag skulle vilja påpeka för parlamentet att jordbruksministrarna från de 10 nya länderna deltog i förfarandet på trepartsbasis. Europaparlamentet är en särskilt väsentlig faktor för utformningen av den framtida gemensamma jordbrukspolitiken. Er omröstning om kommissionens meddelande i november 2002 gav kommissionen viktiga anvisningar om inriktningen av dess lagstiftningsförslag.
Europaparlamentets yttrande angående kommissionens lagstiftningsförslag om reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken är ytterst väsentligt och emotses av alla med stort intresse. I det här skedet skulle jag vilja tacka samtliga föredragande, ordföranden för utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling och givetvis alla ledamöter av jordbruksutskottet, som på så kort tid har lyckats avsluta sina insatser och rösta om de verkligt intressanta betänkandena med avseende på kommissionens förslagspaket.
Detta resultat från Europaparlamentet, och huvudsakligen från utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling, ger kammaren möjlighet att i rättan tid lägga fram sitt yttrande om Europeiska kommissionens förslag. Detta möjliggör också målsättningen att vid Europeiska rådet nå en rättmätig och ärlig kompromiss. I denna kompromiss kommer man inte att negligera den europeiska jordbruksmodellen som grundar sig på familjejordbruk och multifunktionellt jordbruk, och givetvis inte heller de minst gynnade regionernas behov, vilka bekräftades vid Europeiska rådet i Bryssel i oktober 2002. 
Låt mig nu nämna de viktigare frågorna i våra insatser. För det första, frågan om frikoppling: den utgör naturligtvis reformens kärna och det är den som skapar de största svårigheterna att finna en gemensamt accepterad lösning. I denna fråga förekommer det olika inställningar inom medlemsstaterna, vilket lett till att man hittills framfört påtagliga reservationer mot en rad olika faktorer.
Den första viktiga frågan handlar om systemets ikraftträdande. Likaledes väsentlig är också den åsikt som har framförts av vissa medlemmar i rådet beträffande den så kallade partiella frikopplingen. Trots att ett sådant förfarande i princip skulle kunna utgöra en kompromissfaktor bör vi ta hänsyn till att termen partiell frikoppling tolkas olika och ges olika innebörd. Det finns också medlemsstater som har uttryckt sig vara för undantagen från frikoppling av vissa produkter, medan andra medlemsstater är för införlivandet av fler, i syfte att undvika konkurrens mellan produkterna. Jag hoppas att Europaparlamentets yttrande om denna kritiska fråga kommer att hjälpa oss att nå fram till en tillfredsställande lösning.
Den andra frågan gäller den dynamiska moduleringen. De flesta medlemsstater har uttryckt reservationer mot schablonbidraget på 5 000 euro för befrielsen från skyldigheten att progressivt minska direktstöden, medan några andra önskar förbereda ett övergångsstadium som kan möjliggöra en mer reformvänlig tillämpning av den progressiva minskningen inom större och mer konkurrenskraftiga företag.
De frågor där medlemsstaternas åsikter går isär gäller behovet att skydda de små och medelstora producenterna, tillämpningen av principerna om social rättvisa och önskan om enklare förvaltningsförfaranden inom jordbruksföretagen. Vi bör inte glömma bort att reformerna även syftar till besparingar som skall användas för att finansiera de framtida reformerna av de gemensamma marknadsorganisationerna. Det vill säga att en möjlig ökning av fribeloppet, så snart medlen till jordbruket är säkrade, inte får innebära att en annan liknande reglering riskeras, att finansieringen av framtida reformer, mjölkprodukter, socker och produkter från Medelhavsområdet riskeras eller att budgettaket överskrids.
Den tredje frågan gäller tvärvillkor. Nära nog samtliga medlemsstater ställer sig positiva till att vidta denna åtgärd. Problemet består i att ta hänsyn till att denna satsning innebär överdrivna administrativa och ekonomiska kostnader, som är oproportionerligt höga i förhållande till sitt syfte. Följaktligen bör våra ansträngningar syfta till att finna ett sätt för att kunna begränsa de absolut nödvändiga kraven, men även att förutse en större flexibilitet för medlemsstaterna med successiv tillämpning av det föreslagna systemet.
Mina damer och herrar ledamöter! Inom den gemenskapspolitiska ramen för landsbygdens utveckling har man föreslagit olika åtgärder i syfte att bättre bemöta samhällets farhågor när det gäller miljöskyddet, överensstämmelsen med gemenskapsmodellerna inom jordbruksområdet, förbättringen av djurskyddet och strängare föreskrifter för kvaliteten på livsmedel. För dessa kommissionens idéer finns en hög grad av samtycke.
Under de olika skedena i diskussionen om de nya åtgärderna framkom det att reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken bör utgöra en startpunkt för att förenkla gemenskapspolitiken för jordbrukets utveckling. På områdesnivå bör förslagen från Europeiska kommissionen förbättras så att rådet kan anta dem inom ramen för ett allomfattande paket. Slutligen bör reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken omfatta särskilda åtgärder för de nya jordbrukarna som utgör det europeiska jordbrukets framtid, och särskilda bestämmelser för EU:s mindre gynnade, avlägsna och problematiska regioner som i dag hotas bli övergivna.
Jag skulle nu vilja hänvisa till de ekonomiska aspekterna i förslaget om reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken. Diskussionerna i rådet var fokuserade på de förväntade ekonomiska konsekvenserna av de föreslagna marknadsåtgärderna och de ekonomiska aspekterna av reformförslagets viktigare delar, dvs. det frikopplade stödet, gradvis sänkning och modulering. Rådets utgiftsprognoser visar att åtgärderna för modulering och gradvis sänkning kräver att man sörjer för att upprätthålla de budgetära begränsningar som fastställdes vid toppmötet i Bryssel i oktober 2002. Som ordförandeskap kommer vi att söka efter lösningar som kan antas inom ramen för Europeiska unionens fastställda budgetramar.
Mina damer och herrar ledamöter, herr talman! Rådet har accepterat att omständigheterna kräver ytterligare anpassningsåtgärder för den gemensamma jordbrukspolitiken. Vi bör alla erkänna att den gemensamma jordbrukspolitiken aldrig varit statisk och att den alltid reagerat för ändrade förhållanden genom att anpassa sig till de befintliga instrumenten, men även genom att skapa nya. Dessa beslut har alltid byggt på gemenskapsmetoden, som innebär samarbete mellan de institutionella organen men även förlikning mellan medlemsstaterna inom rådets ramar.
Vi befinner oss i dag i ett avgörande skede i processen. Med realism och god vilja, vilket de institutionella organen liksom medlemsstaterna alltid har visat, är jag optimistisk och tror att vi kommer att nå en politisk överenskommelse under de kommande veckorna. Jag vill försäkra er, mina damer och herrar, att rådet liksom Europas invånare emotser Europaparlamentets ståndpunkt med största intresse.

Fischler
Herr talman, mina damer och herrar ledamöter, mina damer och herrar! Betänkandena av ledamöterna Bautista Ojeda, Cunha, Jeggle, Olsson, Rodríguez Ramos och Souchet samt förslagen från utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling ger enligt min åsikt verkligen ett imponerande bevis för det engagemang med vilket ni här i parlamentet vill ta itu med de brådskande utmaningarna för det europeiska jordbruket och framtiden för den gemensamma jordbrukspolitiken. Jag vill tacka er alla så hjärtligt för det!
Jag tror att med tanke på problemanalysen och de allmänna målföreställningarna så råder det till stor del enighet mellan parlamentet, kommissionen och medlemsstaterna. Den gemensamma nämnaren för samförståndet är säkert ledmotivet med ett multifunktionellt hållbart jordbruk, som vi alla är mycket intresserade av att bibehålla. Detta ledmotiv är vårt program. Den gemensamma jordbrukspolitiken måste konsekvent inriktas på ekonomiska, sociala och miljörelaterade mål, för att kunna göra anspråk på någon hållbarhet.
Om man jämför dessa mål med verkligheten, blir det tydligt hur mycket som fortfarande återstår att göra. Jordbrukets sociala funktion, den allmänna ekonomiska situationen, stabiliteten i de internationella handelsförbindelserna, upprätthållandet av miljön, vården av de värdefulla kulturlandskapen och tillhandahållandet framför allt av högkvalitativa, riskfria livsmedel - allt detta sammantaget är de utmaningar som det gäller att komma till rätta med, i jordbrukarnas intresse och i alla andra medborgares intresse i Europa.
Detta faktum utgör också bakgrunden till kommissionens reformförslag, som vi diskuterar i dag. Vi vill anpassa mekanismerna för organisationen av marknaden till de kommande villkoren för utbud och efterfrågan, för att redan i förväg undvika en krisartad utveckling. Vi vill ge direktbidrag, som är förenligt med marknaden och med våra internationella handelsåtaganden. Vi måste erbjuda jordbrukarna ett tillräckligt skydd för berättigade förväntningar och fastslå de individuella direktbidragen på grundval av historiska stödnivåer. Vi får inte bortse från förväntningarna i dagens samhälle, och måste binda direktbidragen till kriterier för miljöskydd, djurskydd, livsmedelssäkerhet och säkerhet för företagen. Vi vill möjliggöra ett heltäckande jordbruk och se till att med hjälp av jordbruksverksamhet åstadkomma vårdade kulturlandskap, och inte genom någon som helst annan verksamhet. Vi vill utvidga instrumenten för att utveckla landsbygden med ytterligare beståndsdelar för att främja kvalitet och djurskydd. Vi måste se till att finansiera nya reformer genom att införa en gradvis sänkning, och vi kan genom moduleringen bidra till utbyggnad av utvecklingspolitiken för landsbygden. Och, sist men inte minst: Vi vill i reformerna också ta hänsyn till sammanhållningen.
När jag räknar upp dessa beståndsdelar, rör jag mig fortfarande inom det område, där vi har avsevärda gemensamma åsikter. Men jag vill inte dölja att det delvis också finns stora skillnader i bedömningarna och i valet av lämpliga konkreta instrument. Jag vet naturligtvis att vi har en lång väg att gå innan vi är ense. Men - som också ordföranden i rådet (jordbruk och fiske) har sagt: På denna väg kommer vi framåt, här i parlamentet och även i rådet (jordbruk och fiske).
När jag betraktar detaljerna i Cunhas betänkande, måste jag erkänna att det finns mycket där som är värt att betänka, och jag tackar också ledamoten Cunha för hans klara bekännelse att det behövs en reform. En prioriterad behandling av de missgynnade områdena ligger också mig varmt om hjärtat. Om en differentiering av moduleringsprocenten här kan vara det mest lämpliga instrumentet, det vill jag varken utesluta eller bekräfta.
Också för att undanta vissa känsliga produktionsområden - t.ex. drift med am- och dikor, får och getter - från jordbruksstödet kan man anföra begripliga argument, inte minst upprätthållandet av jordbruksproduktionen i problemregioner.
Men man måste också överväga skuggsidorna av ett sådant agerande. Exempelvis den snedvridande effekten på marknaden som kopplat stöd kan få, eller de tvång som hindrar jordbrukarna från att göra det som är ekonomiskt mest meningsfullt för verksamheten. Det finns också starka skäl för övervägandet att undanta frukt och grönsaker från den areal som är biståndsberättigad. Men vi måste se till att vi totalt sett inte går så långt att fördelarna med det frikopplade stödet riskerar att gå förlorade.
I Olssons betänkande och de hithörande ändringsförslagen från jordbruksutskottet beundrar jag de ambitiösa visionerna från Europaparlamentets ledamöter om att vidareutveckla landsbygden. Jag är hundraprocentigt överens med ledamoten Olsson om att vi alla bör anstränga oss för att inte urvattna förslagen. Jag är därför också skeptisk till det stora antalet ändringsförslag och tillämpningsområdet för de föreslagna ändringarna. Jag anser att de programpaket som sammanställts på grundval av förordning 1257 inte bör upplösas fullständigt mitt i programperioden. Dessutom tillåter den nuvarande budgetramen inga större ändringar i fråga om belopp och stödsatser. Och slutligen måste kommissionen också se till att hela paket fortsätter att gå väl ihop. Det gäller också med tanke på de statliga stödreglerna och strukturfondsföreskrifterna.
Vi får inte glömma att vi har den stora debatten om den kommande strukturpolitiken framför oss. I slutet av detta år kommer kommissionen att lägga fram sina förslag till en ny strukturpolitik för tiden efter 2006 tillsammans med sammanhållningsrapporten.
Därmed kommer jag fram till betänkandena om organisationen av marknaden, och jag vill först ta upp Souchets betänkande om spannmål och stärkelse.
Erfarenheterna under de senaste åren har visat att vi i Agenda 2000 inte tagit tillräcklig hänsyn till utvecklingen på marknaden. Vår analys av de långsiktiga perspektiven visar mer än tydligt att om vi inte än en gång ändrar marknadsstödet så kommer EU:s spannmålsodlare inte att finna tillräcklig avsättning för sina produkter. Och det är det som räknas i slutändan. Detta dilemma skärps ytterligare av euro-dollar-kursens utveckling.
Därför måste vi tyvärr sänka interventionspriserna med de föreslagna 5 procenten och avskaffa de månatliga höjningarna.
Som bekant finns det i sammanhanget ytterligare några särskilda problem, exempelvis när det gäller råg. Där har interventionsbestånden nu ökat till 5,3 miljoner ton. Det är mer än en normal årsskörd. Detta ohållbara tillstånd kan rentav förvärras i och med utvidgningen år 2004. Dessa strukturella överskott kan primärt hänföras till interventionsmekanismen. Därför bör vi för alltid skaffa problemet ur världen och inte, som föreslås av jordbruksutskottet, sikta in oss på en halv lösning genom att införa nationella riktvärden för maximimängder. Enligt min uppfattning finns det inget alternativ till att avskaffa interventionen för råg.
Inom stärkelsesektorn är det i princip inte längre nödvändigt att bibehålla produktionsersättningen - ekonomiskt betraktat - eftersom marknadspriserna kommer att motsvara världsmarknadspriserna. Ett minimipris för potatis för framställning av stärkelse kan också ifrågasättas med tanke på åtgärderna inom den konkurrerande spannmålssektorn. Genom att bibehålla ett bidrag med en koppling från och med 50 procent ges det dessutom tillräcklig ekonomisk stimulans för produktion av potatis för framställning av stärkelse.
I fråga om torkat foder vill jag, för att man bättre skall förstå kommissionens hållning, än en gång erinra om den skarpa kritik som dessa bestämmelser orsakade på grund av de negativa miljöeffekter som konstaterats i oberoende undersökningar samt i revisionsrättens rapport. Ändringsförslagen, enligt vilka stödbestämmelserna skall inriktas på att stödja tekniska framsteg, för att särskilt strypa energiförbrukningen, är säkert intressanta. Men jag undrar om det verkligen är meningsfullt att göra något sådant i samband med åtgärder för att stödja marknaden? Vore inte programmen för landsbygdens utveckling en bättre ram för ett sådant system?
Med tanke på rissektorns sociala, ekonomiska och ekologiska betydelse vill jag inte ifrågasätta att det är nödvändigt med en organisation av marknaden för ris. Men en genomgripande reform är oundviklig, eftersom vi annars skulle konfronteras med jättelika interventionsbestånd, som, bortsett från de stigande kostnader för gemenskapens budget som de skulle utgöra, också vore omöjliga att sälja. Det gläder mig att jordbruksutskottet principiellt delar denna uppfattning och håller med om viktiga delar av kommissionens förslag till lösningar. Några av era ändringsförslag, exempelvis höjningen av importmängderna och ett åtagande om prisrapportering, har mitt fulla stöd. I fråga om andra förslag förespråkar jag visserligen den allmänna inriktningen, men inte den valda formuleringen. Men jag är övertygad om att den orientering som ni ger mig kommer att positivt bidra till de avslutande förhandlingarna i rådet.
I fråga om importbestämmelserna måste alla ändringar av de konsoliderade tullarna för ris inom ramen för artikel 28 i GATT-avtalet förhandlas. För detta måste rådet också äntligen ge kommissionen motsvarande förhandlingsmandat. Dessutom bör enligt min uppfattning importtullarna för paddyris provas separat. Om man ändå skulle behålla en ständig interventionsmekanism för ris, även om den bara skulle ligga på en nivå om 150 euro per ton, så vore det mycket dyrt. Men jag är öppen för granskning av en enhetlig mekanism på en prisnivå som är förenlig med den förväntade marknadssituationen, och som förhindrar en att lagren ökar på nytt.
Därmed är jag framme vid de båda sista betänkandena om organisationen av marknaden, Jeggles betänkanden. Jag konstaterar att ledamöterna i utskottet har uttalat sig för en förlängning av mjölkkvotsbestämmelserna fram till år 2015. Däremot är man kritisk till tidigareläggandet av de i Agenda 2000 föreskrivna prissänkningarna från 2005 till 2004, liksom till ytterligare interventionsprissänkningar och begränsningen av interventionsmängden för smör. Jag är ändå övertygad om att dessa steg är nödvändiga för att stärka konkurrensförmågan inom EU:s mjölksektor. Då måste vi som världens största exportör av mjölkprodukter i vårt beslut också ta hänsyn till utvecklingen på världsmarknaderna och diskussionerna inom WTO.
En annan känslig punkt är uppenbarligen höjningen av mjölkkvoterna med 1 procent vardera under åren 2007 och 2008. Enligt oberoende undersökningar kan marknaderna ta till sig dessa ytterligare mängder tack vare ökad konsumtion. Därför är jag övertygad om att detta förslag är meningsfullt. Men om man först vill avvakta den faktiska utvecklingen, så kommer kommissionen inte att vägra diskutera detta.
Jag är dock skeptisk till förslagen om att bevilja högre kompensationsbidrag, och att höja dem ytterligare i missgynnade områden, genomföra en differentiering enligt kvalitetsstandarder eller fastslå priser i enlighet med produktions- och arbetskostnaderna. Jag är emellertid öppen för ändringsförslagen som gäller direktförsäljarnas status och granskning av frågan i vilken utsträckning medlemsstaterna kan överföra en del av de överförda kvoterna till de nationella reserverna.
Totalt sett delar jag utskottsledamöternas uppfattning om att mjölksektorn måste förbli lönsam, och att producenternas intäkter måste säkras. Jag lovar er också att jag kommer att granska alla era förslag noga.
Slutligen något om Rodríguez Ramos initiativbetänkande om multifunktionellt jordbruk och reform av den gemensamma jordbrukspolitiken. Ni sade att ni inte kan vara emot målen med reformen. Det är ju alltid något! Vi vill alla stärka landsbygden just när det gäller de missgynnade områdena. Det gäller de budgetmedel som står till förfogande, inriktningen på hållbarhet och betalningen till jordbrukarna för att de gör insatser för samhället. Naturligtvis måste vi använda medlen så målinriktat och effektivt som möjligt. I gengäld måste vi också avlägga räkenskap inför skattebetalarna. Vårt koncept till landsbygdens utveckling och stärkande av den genom moduleringen är konkreta steg för att uppfylla de mål ni ställt upp. Jordbrukets multifunktionella natur blir fullkomligt betald. Ni begär en enorm omfördelning av stödet. Det kan jag inte bifalla. Jag är inte övertygad om att systemet därigenom automatiskt blir mera rättvist. Men jag har förståelse för att vi i våra överläggningar med nödvändighet särskilt måste beakta sammanhållningen, och därför har vi också byggt in ett sammanhållningselement när vi valde en nyckel för att dela upp de ytterligare utvecklingsmedel för landsbygden som skall stå till förfogande i framtiden, och det måste också bibehållas.
Sammanlagt vill jag för det första än en gång tacka er så hjärtligt. Jag är mycket spänd på att få höra de fortsatta inläggen, och kommer i slutet av debatten gärna att än en gång komma tillbaka till era frågor.
(Applåder)

Herranz García (PPE-DE)
. (ES) Herr talman! Europaparlamentet diskuterar nu vad som skulle ha varit en enkel översyn av den gemensamma jordbrukspolitiken, som föreskrivs i Agenda 2000, och som antogs av de femton i mars 1999. Denna debatts räckvidd är emellertid mycket större till följd av Europeiska kommissionens anspråk, som, utan att ta hänsyn till medlemsstaternas och Europaparlamentets vilja, vill genomföra en djupgående reform av den gemensamma jordbrukspolitiken, kanske den största i hela dess historia. Dessutom vill kommissionen ge sig själv privilegier som inte tillkommer den på budgetnivå.
Denna vecka bör parlamentet å ena sidan visa ansvarskänsla gentemot gemenskapens jordbrukare, som behöver ett minimum av stabilitet för att kunna investera. Å andra sidan måste parlamentet värna om sina befogenheter.
Jag har varit budgetutskottets föredragande för förslaget till reform, och jag har noterat några motsägelser i Europeiska kommissionens förslag när det gäller vissa siffror. Kommissionen föreslår till exempel en ändring i den gemensamma organisationen av marknaden för mjölk och mjölkprodukter - vilket inte är något annat än en reform av den reform som redan antogs i Agenda 2000 för denna sektor - och kostnaderna för denna skulle ökas med 1 500 miljoner euro år 2013, en siffra som då kommer att sammanfalla med budgetunderskottet enligt kommissionens finansieringsöversikt.
Under de debatter som har genomförts i utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling har det lyckligtvis visat sig att de flesta politiska grupperna motsätter sig denna reform på grund av att de höga kostnaderna för reformen inte kan rättfärdigas på något sätt, eftersom de bestämmelser som antogs i Agenda 2000 inte har trätt i kraft ännu.
Jag vill också betona att det beslut vi kommer att anta i dag om reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken kommer att få återverkningar som går längre än det nuvarande budgetförslaget, och det är därför lämpligt att vidta nödvändiga försiktighetsåtgärder för att undvika att parlamentets budgetbefogenheter minskas.
Alla beslut som medför djupgående förändringar av den gemensamma jordbrukspolitiken efter halva tiden av Agenda 2000 måste granskas inom ramen för nästa budgetförslag, för att förhindra att vi lättvindigt antar åtgärder som leder till att vi gör åtaganden längre fram än till 2006.
Enligt min åsikt är det till exempel fullständigt meningslöst att vi i dag definitivt och oåterkalleligen fastställer de medel som skall flyttas över till utgiftskategori 1b från och med 2006, när vi inte har fattat beslut om de icke-obligatoriska utgifterna inom jordbruksbudgeten för nästa budgetförslag ännu. Detta skulle bara skapa missnöje bland de europeiska jordbrukarna i dag, eftersom vi skulle skära ned stöden utan att tala om för dem vad pengarna skall användas till.
Texten har förbättrats i den parlamentariska debatten och det erkänner jag, men inte tillräckligt mycket. Det viktigaste är att det här förslaget inte medför att vi kan trygga en balanserad utveckling av det europeiska jordbruket och boskapsuppfödningen, och den territoriella balansen mellan de europeiska landsbygdsområdena tryggas inte heller. Parlamentet får inte sända nedslående eller onödiga budskap till de europeiska jordbrukarna.

Fiori (PPE-DE)
. (IT) Herr talman! Kommissionens målsättning är berömvärd och begriplig i ett makroekonomiskt perspektiv, men det är svårt att stödja den. Kommissionen driver tesen att man bör öka priskonkurrensen, men även respekten för samhällets behov, såsom hållbarhet och kvalitet. Man kan fråga sig hur de europeiska jordbrukarna skall bära sig åt för att tillfredsställa samhällets behov, ett samhälle som ställer upp mycket stelbenta regler för produktionsmetoder, garantier, livsmedelssäkerhet etc., samtidigt som man kräver en sänkning av priserna och kostnadsnedskärningar för att vi skall kunna bevara konkurrenskraften på världsmarknaderna. 
Kommissionen förordar förenkling. Men enligt min mening visar förslagen, när man väl analyserat dem, att det handlar om komplicerade ingrepp som kommer att öka, snarare än minska, byråkratin. Det kan räcka med ett exempel bland förslagen, systemet för rättigheter inom ramen för frikopplingen, för att förstå den procentuella ökningen av byråkratin för våra företag. Jag ser ett pessimistiskt scenario - och jag hoppas verkligen att jag tar miste - som kan sammanfattas i tre enkla punkter: för det första kommer förslaget om att sänka priserna, kombinerat med frikopplingen, att leda till att många produktionsenheter överges i många regioner och i många sektorer, vilket kommer att leda till att takten i strukturomvandlingen ökar och till en flykt från landsbygden. Förutom effekterna på företagen kommer frikopplingen att leda till en fragmentering av livsmedelskedjan med hot mot sysselsättningen och allvarliga återverkningar på jordbrukskooperativen. För det andra kommer den europeiska marknaden att påverkas kraftigt av de största globala exportföretagen som, enligt vår mening, med all säkerhet inte kommer att finnas i utvecklingsländerna. För det tredje: de enda nya åtgärder som kommer att vidtas för att hjälpa jordbrukarna att tillämpa strängare regler och garantera kvaliteten, skall finansieras av jordbrukarna själva, genom en nedskärning av stödet. Om detta är sceneriot, så undrar jag hur man skall kunna stödja reformen.

Goepel (PPE-DE)
. (DE) Herr talman, herr kommissionär, mina damer och herrar! Genom cirka 800 ändringsförslag klargjordes det under omröstningen i parlamentets utskott för jordbruk och landsbygdens utveckling hur omstridda kommissionens förslag för den gemensamma europeiska jordbrukspolitikens framtid är. Paletten räcker från generellt avvisande till moderat bifall. Trots detta har man lyckats att i en hittills aldrig upplevd kraftsamling, visserligen under stor tidspress, formulera en kompromiss, som utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling röstade ?ja? till, och vilken, som ett tyskt jordbrukarblad formulerade det, utgör ett respektabelt etappmål på vägen till en jordbrukspolitik fram till 2013.
De förestående WTO-förhandlingarna, den utvidgning av EU som snart skall slutföras, och uppdraget att utvärdera Agenda 2000 blev till slut den press som kommissionen var utsatt för, när den på uppdrag av rådet i januari 2003 lade fram sina förslag till yttrande för Europaparlamentet. Att mycket i de betänkanden som lagts fram för omröstning i Europaparlamentet nu har skärpts, tillfogats och till vissa delar avvisats såsom varande omöjligt att genomföra nu, skedde slutligen under trycket att få till stånd det fungerande jordbruk, som vi skall företräda här.
Många kritiker utgick från att man i utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling inte skulle komma fram till någon förnuftig lösning, på samma sätt som åsikterna om förslagen går isär i rådet. Eventuellt hade man i rådet i hemlighet rentav hoppats att parlamentet av fackmässiga och framför allt av tidsskäl inte skulle komma fram till något beslut, och att det på detta vis inte skulle vara rådet, utan just parlamentet som bromsade en nödvändig jordbruksreform. Helt fel, mina damer och herrar jordbruksministrar! Oberoende av vilket resultat omröstningen på torsdag ger, så kommer den inte att bli bindande, för jordbruksområdet faller fortfarande inte under medbeslutandeförfarandet, vilket förhoppningsvis snart kommer att ändras. Detta omröstningsresultat kommer emellertid att ge en signal, och att uppdra åt er i rådet, som den så att säga sista avgörande instansen, att redan under detta ordförandeskap finna egna kompromisser. Vi som parlament har gjort våra hemläxor, och jag kan bara rekommendera rådet, i min grupps namn, att följa de välavvägda förslagen från vår kammare.
(Applåder)

Garot (PSE).
Herr talman, herr rådsordförande, herr kommissionär! Vi har gått från en översyn efter halva tiden av den gemensamma jordbrukspolitiken i Agenda 2000 till en reform som är giltig ända till 2013, dvs. under tio år. Det gäller därför att inte göra misstag när det handlar om grundläggande val. Inför denna framtidsutsikt, herr kommissionär, har ni föreslagit två stora målsättningar, multifunktionalitet och konkurrenskraft inom jordbruket, mot bakgrund av en strävan efter att utöka manöverutrymmet för Europeiska unionen i WTO:s förhandlingar.
Jag skulle därför för min grupps räkning vilja stödja detta främjande av ett multifunktionellt jordbruk för att motsvara förväntningarna från vårt samhälle och betona överensstämmelsen av medel, villkoren för stöden och förstärkningen av åtgärder inom ramen för den andra pelaren. Jag betonar emellertid att föredragande Cunha fick den lämpliga idén att understryka en modulering av stödet snarare än att behålla er kombination av sänkning-modulering, som var komplicerad, administrativt tungrodd och som bara skulle ge landsbygdspelaren små resurser.
När det så gäller målsättningen med konkurrenskraft som enligt er medför sänkta priser för spannmål och mjölk, skulle jag vilja erinra om att tillämpningen av multifunktionaliteten kommer att totalt sett ta sig uttryck i en ökning av produktionskostnaderna, medan det direkta stödet till anläggningarna samtidigt kommer att sjunka i de 15 medlemsstaterna. I detta sammanhang skulle det alltså vara minst sagt oförsiktigt att följa era rekommendationer, särskilt som begreppet med exportsträvan för jordbrukseuropa behöver justeras på nytt, förefaller det mig, för att ta hänsyn till den nya marknaden med 450 miljoner konsumenter som vi inom kort skall inrätta.
När det gäller frikoppling av stödet, som ni ser som en mirakellösning, herr kommissionär, är det bättre att planera för denna bitvis och successivt för att unionen skall hamna i en bättre förhandlingsposition i WTO, men också för att kunna upprätta en balansräkning över en första etapp innan man eventuellt går vidare. Min grupp PSE lämnar ett ändringsförslag i den riktningen för att ändra frikopplingen till 50 procent när det gäller jordbruksgrödor och tjurar, redan när den genomförs. Det är en lösning där man kombinerar fräckhet och försiktighet och som jag ber alla mina kolleger i parlamentet att stödja.
Avslutningsvis: eftersom det är berättigat att bättre fördela stödet till jordbruksföretagen mellan jordbrukare, produktion och regioner stöder min grupp fullständigt ändringsförslag 61 i Cunhas betänkande. I ändringsförslaget förespråkas att de multifunktionella anslagen skall delas ut enligt kriterierna för yta och sysselsättning från och med 2007.
Jag tror kort sagt att vi, herr kommissionär, herr rådsordförande, kommit med förnuftiga och klarsynta åsikter, i brist på att kunna delta i medbeslutandet. Jag vill därför avslutningsvis välkomna det utmärkta betänkandet av Cunha som ligger till grund för debatten, liksom de från andra föredragande kolleger som nyanserat den på ett enhetligt sätt.

Olsson (ELDR).
Herr talman, herr kommissionär och herr rådsordförande! Jag skall denna gång uttrycka mig å den liberala gruppens vägnar. I mitt förra inlägg talade jag i huvudsak å mina egna vägnar som föredragande. Skillnaden är i och för sig marginell. Jag är decentralist och vill gärna se till den lilla skalan, men jag vill säga till mina ärade kolleger att globaliseringen är på väg även för jordbruket. Det hjälper inte att som strutsen sticka huvudet i sanden och säga att vi inte har märkt någonting och att vi inte vill ändra på någonting. När jag lyssnar på mina kolleger finner jag att många av dem faktiskt gör som strutsen. Det konstiga är att i denna församling verkar man bli mer konservativ ju längre ut till vänster man befinner sig.
Jag skulle vilja göra en kommentar till kommissionärens synpunkt när det gäller multifunktionalitet och hållbarhet. Det är mycket angeläget, och det har vi sagt ifrån ELDR, och viktigt att på lång sikt avreglera jordbrukspolitiken, men nu är det angeläget att garantera ett stöd till ett multifunktionellt och hållbart jordbruk i en nära framtid. Det håller vi på med. Vi försöker förändra systemen, så att vi har någonting att falla tillbaka på i den värld vi lever i.
Herr talman! Jag vill naturligtvis tacka alla för allt arbete som har utförts. Det är fantastiskt att vi klarade av alla dessa ändringsförslag i jordbruksutskottet. Jag vill också som representant för min grupp säga att vi stödjer kompromissen i betänkandet av Cunha. Vi stödjer den därför att den säger ja till principen om avkoppling. Det är viktigt, och även om man inte löper linan fullt ut så kommer man ändå en bit.
Till herr rådsordföranden vill jag säga att när vi nu har tagit ett beslut så beklagar jag att vi inte också har medbestämmanderätt. Jag tycker dock att herr rådsordföranden och rådet skall utnyttja den möjlighet som faktiskt finns, att inte lyssna fullständigt på parlamentet utan att gå ett steg längre. Om ni gör det så tillgodoser ni i alla fall mina och kanske även kommissionens intressen litet bättre.

Jové Peres (GUE/NGL).
Herr talman! Min politiska grupp anser att kommissionens förslag om översynen efter halva tiden av den gemensamma jordbrukspolitiken är oacceptabelt. Vi står inför den största reformen av GJP som har genomförts hittills och det här handlar snarare om en radikal reform som medför budgetbegränsningar inför utvidgningen. Förslagen utgörs i stort sett av en avveckling av organisationen av marknaderna. Förslaget kommer samtidigt som den ökade avregleringen av handelsutbytena och den ökade konkurrensen från Förenta staterna, vilket beror på det ökade stödet genom Farm Bill och när det gäller risproduktionen, sammanfaller det med ökad import till följd av genomförandet av initiativet ?Allt utom vapen?.
Kommissionens förslag om att minska stöden och förslagen om reformerna av den gemensamma organisationen av marknaderna kommer att kräva att vi ökar vår konkurrenskraft, men det kommer endast att medföra att produktionen intensifieras, vilket i sin tur kommer att förvärra livsmedelsriskerna och miljöeffekterna. Kommissionens syfte med det här förslaget är att förbättra Europeiska unionens förhandlingsposition i Världshandelsorganisationen, för att förekomma förmodade krav. Att göra eftergifter i förväg under en förhandling leder ibland till att man gör dubbla eftergifter. Det största problemet med kommissionens förslag är frikopplingen. Om den tillämpas kommer jordbruksföretagen att upphöra med sin verksamhet, särskilt i mindre produktiva regioner. Inför minskade marknadspriser och stöd som är frikopplade från produktionen kommer de jordbruksföretag som har mindre bruttomarginaler inte tycka att det är värt att betala produktionskostnaderna. I regioner med mindre jordbruksverksamhet och lägre avkastning, kommer de ekonomiska verksamheter som är knutna till jordbruket att försvinna och på så vis kommer det att uppstå helt nya ekonomiska, sociala och miljömässiga problem och det blir också problem med den territoriella ordningen. Vi kan inte förvänta oss att stöden till landsbygdsutvecklingen, med alla begränsningar som de innebär, kommer att kunna mildra dessa problem.
Enligt min åsikt är frikopplingen etiskt otillåtlig. Den skulle innebära att man helt enkelt får ersättning för den mark man äger, vilket, förutom att jordbruksaktiviteten kommer att minskas, även kan leda till spekulationer på marknaden för jordegendomar. Dessutom skulle beviljande av stöd som grundas på ett genomsnitt av de stöd som har erhållits under de tre senaste åren endast bidra till att bevara de befintliga obalanserna mellan jordbruksföretag, sektorer och regioner.
En gemensam jordbrukspolitik som grundas på frikoppling skulle motverka sammanhållningen, eftersom den skulle leda till att jordbrukarna uppfattar det som om stöden begränsas till den tidigare produktionen. Detta skulle uppmuntra till inaktivitet i områden med komplicerade naturförhållanden och skulle koncentrera aktiviteten till de områden där jordbruket är mer intensivt. I de missgynnade regionerna skulle det uppstå problem med avfolkning och minskning av den ekonomiska aktiviteten.
Dessutom skulle en frikoppling av stöden leda till att markpriserna blir dyrare och uppmuntra till spekulation. En dubbel marknad för tomter med rätt till stöd och tomter utan rätt till stöd skulle skapas. Detta skulle i sin tur göra det svårare för unga jordbrukare att etablera sig, mitt under ett känsligt generationsbyte, kostnaderna skulle öka och endast de större jordbrukföretagen skulle överleva. Emellertid skulle en frikoppling mottas väl av de jordbruksföretag vars ägare närmar sig pensionsåldern, som skulle se möjligheten att motta stöd och samtidigt minska verksamheten till ett minimum.
Sammanfattningsvis härrör alla negativa aspekter i kommissionens förslag från ett ekonomiskt problem som beror på att unionen vill genomföra utvidgningen utan extra budgetmedel. Kommissionens förslag kommer att gagna livsmedelsindustrin och distributionen, som kommer att kunna öka sina marginaler genom att köpa in billigare råvaror. Det är mycket osannolikt att konsumtionspriserna minskas, konsumenterna kommer inte att vinna på det här och följderna kommer enbart att bli negativa för jordbrukarna och för samhället som helhet.
Vi får inte lämna jordbrukarna oskyddade genom att avveckla gränserna, kräva en produktion av hög kvalitet och med hög livsmedelssäkerhet, vi kan inte skydda miljön och bevara en levande landsbygd utan att kompensera jordbrukarna på lämpligt sätt för detta. Det är nödvändigt med en lämplig ersättning som uppmuntrar jordbrukarna att fortsätta på den vägen, i stället för att lägga ned verksamheten.
Det är nödvändigt att återbalansera stödet till de olika typerna av jordbruksföretag, sektorer och regioner. Samhället behöver ett levande jordbruk, med ett lämpligt antal jordbrukare och jordbruksföretag som kan garantera en balanserad förvaltning av territoriet, med en varierad ekonomisk aktivitet och säkra produkter för konsumenten.
Men vi anser, tyvärr, att kommissionens förslag går i diametralt motsatt riktning.

Auroi (Verts/ALE).
Herr rådsordförande, herr kommissionär, kära kolleger! Översynen efter halva tiden har ändå varit rena äventyret och det är bra att vi, ledamöter i utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling, uppnått en möjlighet till kompromiss som jag tror skulle tillfredsställa jordbrukarna.
Vi ville att de politiska riktlinjerna skulle vara tydliga för alla och det är anledningen till att vi försåg Cunhas betänkande med en tydlig inledning. För oss i De gröna är den positiva aspekten av kompromissen att den förstärker landsbygdsutvecklingen. Den allvarliga uppsnyggning som i dag föreslås gör det möjligt för jordbrukarna i Europa att behålla de positiva aspekterna av multifunktionaliteten genom att förstärka landsbygdsutvecklingen och systemet med modulering som gör det möjligt att övergå från den första till den andra pelaren. Jag tänker särskilt på ändringsförslag 12 i artikel 44.
I detta förslag till modulering används ett territoriellt kriterium för att tillämpa olika procentsatser som tar hänsyn till mindre gynnade områden. Såsom föredraganden säger i sin motivering bör man ha som målsättning att förstärka strukturen i producentorganisationerna. Detta ändringsförslag tvingar dessutom staterna att engagera sig i riktning mot landsbygdsutveckling, eftersom de bara kommer att erhålla 100 procent av beloppen ur EUGFJ:s garantifond om de deltar i en obligatorisk nationell medfinansiering. Vi kan slå vad om att det kommer att uppmuntra staterna att korrekt finansiera alla sociala aspekter, livsmedelskvalitet och miljöaspekter när det gäller landsbygdsutveckling. Ur den synvinkeln är modellen med territoriella utnyttjandeavtal, som Frankrike inrättat, en utmärkt föregångare.
Det bör noteras, eftersom det är grundläggande för framtiden, att medlemsstaterna kan använda denna modulering för att finansiera det nationella bidraget till unga jordbrukares - så nödvändiga - etablering. Staterna kan också välja - och vi vill att de gör det - att finansiera kompenserande ersättning som beviljats till mindre gynnade områden, liksom till områden som underställs miljökrav eller åtgärder när det gäller livsmedelsmiljö. Allt detta utan att påverka det totala beloppet som staten lämnar till den andra pelaren.
Denna utvidgning av landsbygdsutvecklingen går alltså i rätt riktning när det gäller två förtjänster: den första handlar om att förstärka goda tillämpningar inom jordbruket, mer extensiva tillämpningar, som skyddar konsumenternas hälsa, tar hänsyn till miljön och den biologiska mångfalden och producerar ett bra socialt mervärde; den andra handlar om att skydda landsbygden mot riskerna med en aggressiv handelsliberalism som förespråkas av WTO. På så sätt kan det europeiska jordbrukets multifunktionella särdrag eller förädlingen av produkter som är specifika för den ena eller den andra regionen även fortsättningsvis få ersättning inom ramen för den andra pelaren, vilket bäst skyddar de små producenterna inom mindre gynnade områden. Till detta bör läggas skillnaden i gradvis sänkning för direkta betalningar mellan känsliga områden, där den är 6 procent, och övriga områden, där den uppgår till 8 procent.
För att denna förstärkning av den andra pelaren skall vara fortsatt betydelsefull bör de mjölkkvoter behållas som visat sig effektiva när det gäller att bevara uppfödning i bergsområden. Vi måste också skydda naturliga betesmarker och stärka dem, men vi måste dessutom fortsätta att stödja foder och på ett mer allmänt sätt de proteingrödor som krävs för en sund uppfödning av hög kvalitet - exempelvis lusern som Souchet nämnde - och bevara nödvändiga bestämmelser. Proteingrödor borde kunna odlas på all mark i träda, eftersom Europa har brister på detta område och odlingen av vegetabiliskt protein är lika gynnsam för jordkvaliteten som för miljön och kvaliteten på djurfodret.
När det gäller den känsliga frågan med frikoppling var det nödvändigt att hitta en lösning mellan dem som ville ha en fullständig frikoppling och dem som inte ville ha något alls. Vi tror att kompromissen som innebär en förändring steg för steg öppnar framtidsutsikter som alla kan acceptera.

Berlato (UEN).
Herr talman, herr kommissionsledamot! I kommissionens lagstiftningsförslag ingår element som jag betraktar som ganska oroande. Den totala frikoppling som föreslås av kommissionen kommer att leda till att produktionsenheter överges, framför allt i missgynnade områden eller sådana områden som klassas som randområden. Under alla omständigheter kan förslaget inte utgöra det enda och helt uttömmande svaret på behovet av en grundlig reformering av GJP. Trots att den faktiskt medger att man med större marginaler kan föra förhandlingarna inom WTO, så skulle den totala frikopplingen av bidragen medföra en demontering av alla åtgärder för att styra marknaderna.
En reform är nödvändig, men den skall ske med respekt för de mål som fastställts i fördragen och med hänsyn till kvaliteten, miljön och framför allt sysselsättningen. För att öka sysselsättningen måste en reform ge medlemsstaterna en konkret möjlighet att koppla en andel av det direktstöd som delas ut inom ramen för den första pelaren till sysselsättningen. Vi hävdar att skyddet av vårt jordbrukssystem och främjandet av en framtid i trygghet och värdighet för våra entreprenörer inom jordbrukssektorn borde fortsätta vara prioriterade mål. Det är önskvärt att det är just dessa prioriterade mål som skall påverka de eventuella förhandlingarna i WTO, och inte tvärtom.
Av alla dessa skäl anser vi att det vore möjligt med en progressiv och vertikal frikoppling av stöden för att begränsa genomförandet av denna åtgärd så den sker gradvis och enbart inom vissa sektorer. Utsträckandet av frikopplingen till djuruppfödning, ris och durumvete är absolut förhastat, och detta även med tanke på åtgärdens definitiva karaktär. Vi kan inte heller stödja mångfalden när det gäller de olika stöd som föreslås och vi hävdar att de intäkter som uppkommer genom ändringen i första hand bör användas för att stödja landsbygdens utveckling, vilket även omfattar ett stöd för kvalitet, utan att man gör åtskillnad mellan missgynnade områden och andra.
Detta är de viktigaste skälen till att min politiska grupp har lagt fram ett antal ändringsförslag som jag hoppas skall få ett positivt bemötande i kammaren. Vi har också för UEN-gruppens räkning lagt fram vissa ändringsförslag som syftar till att skapa ett mera balanserat system för bidrag åt skalfruktsodlingen, ett system som tar hänsyn till de olika produktionsförhållanden som råder i Europeiska unionen och som medför en rättvisare fördelning av stödet mellan de olika medlemsstaterna och en ökning av arealbidraget jämfört med det som redan föreslagits av kommissionen.
Vi ser positivt på införandet av en differentierad sektor för djuruppfödning, som syftar till att försvara de traditionella uppfödningsmetoderna och deras existens på territoriet. Vi stöder med övertygelse alla de verkligt viktiga ändringsförslag som lagts fram av vår grupp och som syftar till att inrätta ett preferenssystem för unga jordbrukare för att underlätta för de unga att komma in i branschen.
När det slutligen gäller mejerisektorn anser vi att det skulle vara önskvärt att överge kvotsystemet. Tjugo år efter det att det infördes som ett provisorium är det nu dags att garantera en övergång till normala marknadsförhållanden, genom en säker, men tidsmässigt rimligt begränsad, process. Vi anser emellertid att den generella överenskommelse som nåtts om reformens nyckelprinciper skulle kunna bli en god utgångspunkt för ett framtida avtal i rådet.

Mathieu (EDD).
Herr talman, kära kolleger, herr rådsordförande, herr kommissionär! Jag har bara två minuters talartid och jag går därför direkt på målet som ni förstår. Herr Fischler! Två minuter för att säga er allt jag anser om ert förslag, som egentligen är en fullständig reform av den gemensamma jordbrukspolitiken, det är mycket lite.
Vad kan man säga om den frikoppling ni föreslår? Till och med amerikanerna har övergett den. Vi skulle kunna fundera över det. Vare sig den är fullständig eller sker endast delvis, är fast eller sänks gradvis, kommer den för det första att skapa en klyfta mellan jordbrukarna och medborgarna, och för det andra en administrativ tungroddhet, för att inte tala om de utfrågningar ni lagt till och, för det tredje spekulation när det gäller jordbruksfastigheter. Hur blir det förresten med överföringen av rättigheter? Det har jag nu frågat er tre gånger! Ni har fortfarande inte svarat. Jag har kanske större tur i dag.
Vad kan man säga om bristen på framtidsutsikter inte bara för våra ungdomar, utan även för våra jordbrukare som redan är verksamma? Vad kan man säga om er tystnad när det gäller gemenskapspreferensen och gränsskyddet? Vad kan man säga om bristen på information om hur era förslag påverkar verksamheten? Undersökningarna inleddes för övrigt väldigt sent. Vad kan man säga om den utdelning av anslag som ni godtog när det gäller mellanliggande områden och mindre gynnade områden? Vad kan man säga om tvärvillkoren för miljön och dessa 38 direktiv varav vissa hör till staternas ansvar? Vad kan man säga om de 1 200 ändringsförslag som lämnats in? Det stora antalet är ett bevis på att ert förslag inte gjort någon nöjd, trots den goda viljan hos föredragandena, som jag här vill berömma.
Herr kommissionär! Ert förslag gör jordbrukarna förtvivlade. Ni har varit fullständigt döv för deras krav. Det är inte socialhjälp de behöver, dessa kvinnor och män vill helt enkelt leva anständigt av sitt arbete och sin produktion.
(Applåder)

Martinez (NI).
Kommissionär Fischler! Ni har stor talang, till att börja med när det gäller att förpacka er reform perfekt. Ni talar där om översyn efter halva tiden vilket är detsamma som en likvidation efter halva tiden. Och ni motiverar den med folkliga klichéer, jag vågar inte säga populistiska: djurens välbefinnande, den nödvändiga hållbara utvecklingen, kvaliteten på livsmedel eller miljöskyddet. Men i verkligheten kommer landsbygdsutvecklingen inte att vara hållbar, eftersom ungdomarna inte kommer att etablera sig som jordbrukare. Och när det gäller kvaliteten kommer det att bli den som gäller för maten i världen, vars priser vi kommer att anpassa oss till.
Men den tekniska sammansättningen av er gemensamma jordbrukspolitik 2004 är också den mycket begåvad. Ni lägger fram den som en nyhet, tack vare frikopplingen. Men redan 1992 kopplade man bort böndernas inkomster från jordbrukspriserna och nu kopplar man bort det direkta stödet till själva jordbruksproduktionen. Reformen kan egentligen sammanfattas så här: det är skäran och till och med skaftet som erhåller ersättning. Men hur länge skall man betala ut detta direkta frikopplade stöd, som delvis är frikopplat, omgjort, kontrollerat, utfrågat och försett med ?tvärvillkor för miljön?? Och det är här ni besitter stor talang, till och med en suverän och machiavellisk talang.
Den gemensamma jordbrukspolitiken har nu funnits i 40 år. Er målsättning är att få den att räcka ytterligare 10 år, fram till 2013-2014, och alla kurvor slutar 2013. Den gemensamma jordbrukspolitiken är bara finansierad till 2012. Mjölkkvoterna slutar ungefär 2013-2014. År 2013 kommer merparten av de jordbrukare som i dag är 50 år att ha gått i pension. Under tiden kan de ta det lugnt i 10 år. Och om de tar det lugnt i 10 år kommer de att få betalt under 10 år, med undantag av ungdomarna. De har alltså ingen anledning att demonstrera! Och om de inte demonstrerar blir det inget bråk ute i landet. Och om de inte blir några bråk ute i landet har fransmännen, som är de som huvudsakligen vänder sig emot reformen, ingen anledning att inte rösta för den. Och Förenta staterna själva kommer i Cancun att tillsammans med de 15 medlemsstaterna acceptera er reform, eftersom det handlar om ett uppskov. Ett bevis på detta är att man i själva den europeiska konstitutionen avskaffat distinktionen mellan obligatoriska utgifter och icke-obligatoriska utgifter. Parlamentet kommer därför att få sista ordet när det gäller jordbruksutgifterna, och här finns en majoritet ultraliberaler. Före 2013 finns här därför en majoritet som kommer att avskaffa det delvis bortkopplade direktstödet, vare sig det är modulerat eller ej. Och de europeiska lantbrukarna kommer att avskaffas eftersom de kommer att befinna sig på en marknad där amerikanska farmers kommer att smörjas ekonomiskt.
Vad som då återstår för oss, herr kommissionär, är ett österrikiskt operettjordbruk. Det är anledningen till att ni är den perfekte mannen, herr kommissionär, ni är rätt man på rätt plats, ni är helt enkelt jordbrukskejsarinnan Sissi.

Drys
rådet. (EL) Herr talman! Jag tackar er så mycket för den förståelse som ni visat beträffande min begäran. Jag tackar även samtliga ledamöter av Europaparlamentet. Ni känner till att det i denna stund pågår en strejk bland flygledarna, och efter kl. 17.30 kan det plan som jag skall återvända till Aten med inte avgå. Jag skall försöka nämna vissa saker som ger svar på de mycket välriktade anmärkningarna från ledamöterna, föredragandena och ad hoc-talarna.
Jag försäkrar att jag med särskilt intresse har noterat alla era förslag och jag kommer att ta hänsyn till dem i det kompromissförslag som vi skall lägga fram vid rådets möte (jordbruk och fiske), vilket kommer att äga rum den 11 och 12 juni i Luxemburg.
Jag noterade med stort intresse de välriktade förslagen angående konsekvenserna av en total frikoppling, framför allt inom de små och medelstora företagen, liksom även de konsekvenser som en total frikoppling kan få inom företag i avlägsna och mindre gynnade regioner. Av den anledningen tror jag att rådet kommer att visa särskilt intresse för dessa förslag.
Vad beträffar moduleringen vill jag försäkra er att jag tar stor hänsyn till det gränsvärde som föreslogs av Cunha och som är något högre än vad kommissionen föreslår, men givetvis är detta en fråga som även kommer att diskuteras under rådets möte (jordbruk och fiske).
Jag skall avsluta med frågan om tvärvillkor. Jag tror att alla ministrar kräver större insyn i de stöd som betalas ut. Det krävs att de pengar som betalas av de europeiska skattebetalarna verkligen gör verkan när det gäller jordbruksföretagens utveckling, kvalitativa och hälsosamma produkter för de europeiska medborgarna och för våra kunder. Vi vill givetvis av denna anledning att bestämmelserna för utbetalning skall vara så enkla som möjligt.
Med dessa ord, herr talman, vill jag tacka er ännu en gång för er mycket artiga behandling och jag försäkrar er att ordförandeskapet kommer att vidta alla de åtgärder som vi förfogar över för att vi, vid rådets möte (jordbruk och fiske) den 11 och 12 juni, skall nå en rättmätig och ärlig kompromiss om ett nytt dynamiskt och effektivt europeiskt jordbruk.

Talmannen.
Tack, herr rådsordförande! Jag är säker på att era medarbetare ser till att ni får en kortfattad sammanfattning av de åsikter som i er frånvaro framförs under debatten.

Schierhuber (PPE-DE)
. (DE) Herr talman, herr kommissionär, herr rådsordförande, mina damer och herrar! Herr Martinez, jag kan försäkra er att jag är mycket stolt över den österrikiska jordbrukspolitiken och det som det österrikiska jordbruket och jordbrukarna och människorna på landsbygden åstadkommer.
Först vill jag tacka alla föredragande så hjärtligt för deras arbete. Och jag vill också tacka alla medarbetare i kammaren så hjärtligt, men också kommissionen. Bara på så vis blev det möjligt att enas om dessa kompromisser på denna korta tid, vilka fick så stor majoritet i utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling.
Vi känner alla till att jordbruket är nära förknippat med landsbygden och de människor som arbetar och bor där, och att landsbygden är ett rekreationsområde för vårt industrisamhälle, och bidrar till den kulturella och biologiska mångfalden. Utvecklingen av landsbygden måste därför gå längre än till att säkra livsmedelsproduktionen. För den europeiska jordbrukspolitiksmodellen, som syftar till ett heltäckande och multifunktionellt jordbruk, ställer höga krav.
Den första pelaren, som reglerar organisationen av marknaden och lockar till produktion, står i nära samband med den andra pelaren, som omfattar politiken för jordbruksstrukturerna och landsbygdens utveckling. Det är därför av grundläggande betydelse att dessa båda instrument alltid avstäms mot varandra och harmoniserar med varandra, och inte används kontraproduktivt.
Mål och medel för landsbygden kan utarbetas centralt, men de måste få fäste regionalt. Europas landsbygd är mycket varierande och har olika präglingar, fördelar och problem. Därför måste programmet för landsbygdens utveckling inom stora områden vara ett instrument som i stor utsträckning är underkastat en regional prägel. Dessutom krävs det en grundläggande motivering och delaktighet från regionernas sida.
Genom kommissionens förslag och betänkandet tas två viktiga steg i rätt riktning. Jag anser ändå att det vore önskvärt att stärka den andra pelaren i ännu högre utsträckning, och därmed bidra till en hållbar utveckling av landsbygden. Jag kan inte förstå att det behövs någon ny definition av de objektiva kriterierna, vilket krävs i betänkandet, för jag tror att definitionen räcker redan nu. Integrerad utveckling av landsbygden får inte bara inskränka sig till jordbruksstrukturerna, för en fungerande infrastruktur är en förutsättning för upprätthållandet av och funktionen på landsbygden. Man måste emellertid vara synnerligen försiktig när man fördelar anslagen, eftersom man, när man stöder andra infrastrukturer för nya näringsgrenar, måste beakta att pengar från EUGFJ endast är avsedda för jordbrukarna.
Slutligen vill jag säga att det heltäckande hållbara jordbruket är en garant för produktion i alla regioner. En österrikisk jordbrukare säkrar exempelvis tre arbetstillfällen, om man inkluderar föregående och efterföljande led i kedjan. Och vi vet också att jordbruket efter utvidgningen inte kommer att spränga EU:s budgetmedel, utan att det krävs mycket mer medel inom regionalpolitiken.
(Återhållsamma applåder)

Kindermann (PSE)
. (DE) Herr talman! Jag vill huvudsakligen ta upp kollegan Cunhas betänkande. Beträffande de andra betänkandena vill jag bara nämna frågan om interventionen för råg, som enligt kommissionens förslag skall strykas, utan ersättning. Jag stöder därför förslaget till intervention så som vi beslutat i utskottet i samband med Souchets betänkande. För definierade områden, där det på grund av naturförhållandena bara tillåts företagsekonomiska alternativ i begränsad omfattning, måste det även i framtiden finnas andra möjligheter som motvikt.
Nu till Cunhas betänkande, som jag stöder fullständigt. Viktiga delar, som vi som socialdemokrater alltid har krävt, exempelvis obligatorisk modulering och obligatorisk cross compliance eller beståndsdelar när det gäller djurskydd, finns förankrade i betänkandet. Inledningen till artikel 1 återger därmed parlamentets prioriteringar: Säkrande av jordbrukarnas intäkter, och ett samtidigt stöd till miljöskydd och sysselsättning på landsbygden. 
För mig är det då viktigt att Europaparlamentet klart och tydligt förespråkar att man skall börja med att frikoppla stödet från produktionen. I den version som det röstades om i utskottet är denna bekännelse emellertid mycket svag och inexakt. Jag anser att vi här måste välja en formulering, som gör våra krav tydligare. PSE-gruppen har därför lämnat in ändringsförslag som fastslår att frikoppling börjar med 50 procent år 2005, och sedan, efter att kommissionen lagt fram en rapport år 2007, föreskriver en stegvis höjning av denna procentsats och en utvidgning av frikopplingen till ytterligare sektorer. Detta är särskilt viktigt, eftersom vi inom ramen för kompromissförslagen har enats om en delvis frikoppling av enbart två sektorer. Vid sidan om denna säkerligen välkomna påbörjade frikoppling bör vi emellertid inte förlora de andra perspektiven ur sikte. Jag hoppas därför att förslagen 126 och 127 från PSE-gruppen kommer att stödjas, eftersom vi med dessa förslag från parlamentets sida skulle ge ett mycket tydligare budskap till rådet.
Låt mig som avslutning ta upp ännu en viktig punkt: de förnybara råvarorna. Här finns det avsevärda potentialer, som erbjuder meningsfulla odlingsalternativ för jordbrukarna i många regioner, och som samtidigt har positiva effekter på miljön. Jag välkomnar uttryckligen att odlingen av förnybara råvaror på uttagsarealer blir möjlig även i fortsättningen tack vare vår ändring, i motsats till kommissionens förslag.
(Applåder)

Pesälä (ELDR).
Herr talman! Vi står inför en stor reform, som för tillfället är oundviklig. Vårt utskott har under god samarbetsanda utarbetat ett stort antal ändringsförslag till kommissionens förslag. Med dessa ändringsförslag finslipas reformen så att den blir till fördel för jordbrukaren. 
När den undre gränsen för modulering höjs till 7 500 euro och mindre gynnade områden behandlas speciellt varsamt kan jordbruket inom unionen även fortsätta inom de svagaste områdena: i norr, i syd och i bergsområdena. När man fördelar landsbygdens utvecklingsmedel måste man ta de ogynnsamma förhållandena i beaktande; därför har min grupp lagt fram ett ändringsförslag som föreslår att ett nytt kriterium för fördelningsgrunderna skall utgöras av antalet mindre gynnade områden. Inom mjölkproduktionen behöver vi inte gå händelserna i förväg om marknadssituationen inte kräver det. Man måste komma ihåg att mjölkproduktionen är speciellt viktig just inom mindre gynnade områden, och inom dessa områden kan en sänkning av priserna vara ödesdiger för arbetsmotivationen.
Ärade kommissionär! I Finland har rågen en alldeles speciell roll. Där används mycket högklassig råg för tillverkning av hälsofrämjande livsmedel. Sådana speciella förhållanden borde även kommissionen ta hänsyn till. För oss innebär rågen ingen medelmåttig foderspannmål, utan en delikat råvara på vårt dagliga frukostbord och i vår traditionella matkultur.

Fiebiger (GUE/NGL).
Herr talman! Föredraganden och ledamöterna i utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling har arbetat hårt för att åstadkomma positiva ändringar i kommissionens omogna och delvis orimliga förslag till en reform av jordbrukspolitiken. Det gäller uttryckligen områdena spannmål, torkat foder och mjölk, med eftergifter också vad gäller motståndet mot den gradvisa sänkningen och den fullständiga frikopplingen av direktbidragen. Det är bra att majoriteten i utskottet följde mitt förslag att i fråga om råg tillåta en tidsbegränsad intervention för de områden, där det inte finns några alternativ till rågodling, särskilt med tanke på utvidgningen.
Men totalt sett är jag missnöjd, särskilt som tidspressen var så stor, att löpande band-omröstningen inte ledde till något invändningsfritt resultat. För det andra anser jag att det principiellt är felaktigt att majoriteten sida vid sida med kommissionen obehindrat skrider fram till den totala avregleringen, via vägen med frikoppling. Jag skall säga det tydligare: För mig handlar det inte om en primitiv självförsörjning, utan om en jordbrukspolitik, där man prioriterar en inriktning på den inre marknaden och där man återigen åstadkommer större möjligheter till en reglering. Exporten bör begränsas till förädlade jordbruksprodukter och importen skall underkastas ett differentierat skydd utåt, som inte utgör något hinder för utvecklingsländerna, men som samtidigt omöjliggör tillgång till marknaden för billiga produkter från de icke multifunktionellt fungerande stora jordbruksexportländerna, exempelvis Förenta staterna och Cairnsgruppen. Utan denna förutsättning kan man inte förverkliga något heltäckande multifunktionellt jordbruk på längre sikt. Det bör vi alla vara på det klara med.
Avslutningsvis vill jag nämna ännu ett par viktiga anledningar till att jag avvisat Cunhas betänkande: För det första är jag negativ till att moduleringsmedlen skall tjäna så att säga som en andra sammanhållningsfond. Snarare bör dessa medel användas i respektive medlemsstat, till gagn för landsbygdens utveckling. För det andra anser jag att det är fel att man börjar så tidigt med frikopplingen. Principen med jordbruksstöd har heller inte färdigbehandlats. Där är det dock uppenbart att ett regionaliserat ytrelaterat bidrag är mycket mer progressivt. Ett mer långtgående förslag än Cunhas anser jag dock knappast är genomförbart.

Graefe zu Baringdorf (Verts/ALE).
Herr talman, herr kommissionär! Europaparlamentet har visat att det är i stånd att ta sitt ansvar. Jag hoppas att konventet nu beslutar om ett medbeslutande inte bara till formen, utan även till innehållet, och att inte alltför många undantag sedan återigen hamnar hos rådet. Jag skulle kunna förstå om de i fråga om alla beslut skulle hamna hos kommissionen, men parlamentet måste vara delaktigt i alla beslut.
Ni har inte alltid gjort det arbete, som vi nu har framför oss, helt lätt. Ni lade fram en bra analys. Ni öppnade dörren för goda framtidsutsikter, vilket också återfinns i vår inledning, men i fråga om genomförandet blev det sedan lite svårt.
Låt oss ta revisionen. Här säger vi att det måste införas en jordbruksrådgivning. Det som detta utmynnade i blev en munkavle som skall tvingas på företagen. Låt oss ta det kvalificerade yttre skyddet, som skall säkra multifunktionaliteten. Detta har blivit alltför lite tillkännagivet av kommissionen. Också i fråga om den differentierade moduleringen och omfördelningen till den andra pelaren har det avgörande felet begåtts, att det för det första rör sig om för lite pengar, och att det för det andra klargjordes att det inte skall frikopplas i den andra pelaren, och att den andra pelaren därmed står till förfogande som kompensation för typer av förvaltning, som är problematiska eller som äventyras. Här skulle frikoppling genast ha erbjudits - vilket jag skall gå in på senare. Det handlar inte om att exempelvis främja all råg, utan bestämda specifika odlingsarter i bestämda regioner, och det kan ske just via den andra pelaren.
Vidare lades det inte fram några förslag om att upphöra med interventioner och exportsubventioner. Medan ni gick den gamla vägen i fråga om mjölken, bevisade ni i fråga om rågen hur brutalt man kan gå till väga. Båda delarna var svåra att förmedla, och det bör föreskrivas en enhetlig avslutning på en tidsaxel med mängdbegränsningar, och inte längre med prissänkningar.
Om frikopplingen: Det är inte heller något enkelt område. Många har inte förstått det. Många förstod det och har instrumentaliserat det. Möjligheten till större frihet när det gäller prisöverenskommelser gentemot den avnämarna har ni återigen försvagat, genom att ni genast ryggade tillbaka, när industrin för produktion av potatisstärkelse sade: ?Då får vi inte längre några råvaror.? Där borde det ha diskuterats mer och offensivare varför råvarorna då inte skulle stå till förfogande. Varför är mjölkindustrin rädd för att man i händelse av en frikoppling av stödet inom mjölksektorn skulle bryta loss vissa områden? Även om man nu sjunger den höga visan om att mjölkproduktionen skall säkerställas i dessa missgynnade områden - har den då varit säkerställd? - så förblir medlen desamma. Detta borde ha offentliggjorts i större utsträckning, och då hade också de organisationer, som arbetat i dessa industriers intresse, haft färre möjligheter att agitera.
Ett sista övervägande: Den andra pelaren måste bli kärnan i jordbruksreformen. Även här är kommissionen mycket avvaktande och återhållsam. Eventuellt menade ni att det inte finns tillräckliga medel till förfogande, och att instrumenten inte är utbyggda, men även detta är en försummelse från kommissionens sida. Jag hoppas att vi i höst kommer att få en uppgörelse mellan parlamentet och kommissionen, där vi också faktiskt fyller den andra pelaren med innehåll, och då klargör att den också kan och måste vara en kärnpunkt när det gäller frikopplingen.

Hyland (UEN).
Herr talman! Kommissionens förslag till reform av den gemensamma jordbrukspolitiken efter halva tiden har resulterat i en mycket svår debatt. Att 1 200 ändringsförslag har lämnats in visar på allvarliga meningsskiljaktigheter i parlamentets utskott för jordbruk och landsbygdens utveckling. Kommissionens försök att införa förhastade - och när det gäller mjölk - onödiga reformer, har bidragit till otrygghet och oro bland jordbrukare.
Vårt omedelbara mål måste vara att återställa jordbrukarnas förtroende för den politiska processen och skydda den gemensamma jordbrukspolitikens integritet. Utan den kommer EU:s jordbruk inte att överleva. På den tid som står till förfogande är det inte möjligt att göra någon utvärdering av förslagen annat än att säga att status quo inte är ett alternativ, att jordbrukarna måste ha en hållbar vinstmarginal och att vi behöver garantier för att de kommer att skyddas fullt ut i WTO-förhandlingarna oavsett vad som blir resultatet.
Jag har reservationer när det gäller de långsiktiga konsekvenserna av ett kommersiellt inriktat jordbruk i EU, även om det verkar som om ett visst samförstånd håller på att växa fram beträffande frikoppling. Jag ställer frågan, och det är inte första gången, vad som händer efter frikopplingen om den beräknade prisökningen på marknaden inte blir verklighet?

Andersen (EDD).
Herr talman! Europeiska unionens jordbruksstöd innebär en diskriminering av utvecklingsländerna och de nya staterna inom Europeiska unionen, och tar inte hänsyn till miljön eller ekologin. De stora intensiva jordbruken får det största stödet och det medför miljöskador och sämre välfärd för djuren. Bönderna får enligt bestämmelserna för uttag av jordbruksmark ersättning för att inte göra någonting alls. Det främjar odlingen av marginaljorden. Konsumenten får betala två gånger, han eller hon betalar stödet dels via skatten, och dels via de onaturligt höga priserna på dagligvaror. En reformering av Europeiska unionens jordbruksstöd är därför mer nödvändig än någonsin.
Junirörelsen anser att det enda realistiska tillvägagångssättet för att komma ifrån diskrimineringen är att skapa lika villkor genom nedskärningar i jordbruksstödet, med sikte på total avveckling.
Nedskärningarna skall anpassas så att de medför lika villkor. Lika villkor för de konventionella och de ekologiska jordbrukarna. Detta är möjligt genom att man sätter en gräns för att högst 70 procent av stödet skall beräknas efter antalet hektar, dvs. arealen. Man kan uppnå samma resultat genom att avskaffa det högre stödet till proteingrödorna och även genom att främja en extensifiering genom fastställandet av en maxgräns på 0,5 djurenheter per hektar. Det skulle innebära att man då även kunde avskaffa stödet för uttag av jordbruksmark, liksom stödåtgärderna. Nedskärningarna bör begränsa den framtvingade strukturutvecklingen som innebär att de stora intensiva jordbruken får det största stödet. Detta kan göras genom att man sätter en maxgräns för stödet på 150 hektar och 75 djurenheter. Nedskärningarna bör även medföra bättre villkor för djuren. Det kan man åstadkomma genom en avveckling av stödet till gödkalvarnas skummjölkspulver, liksom av stödet till den horribla exporten av levande djur till tredje länder. Man kan skapa bättre villkor för utvecklingsländerna genom att avveckla sockersubventionerna och det direkta exportstödet.
Slutligen bör det även råda lika villkor mellan länderna inom Europeiska unionen. I stället för att de nya länderna skall nå upp till 100 procent år 2013, bör de gamla länderna gå ned till 25 procent av stödet år 2013.

Della Vedova (NI).
Herr kommissionär! Ni har rätt när ni säger att vi nu äntligen har börjat diskutera en reformering av GJP. Men er reform är inte den reform som krävs, framför allt eftersom vi vill minska dess återverkningar, vilket Europaparlamentet verkar föredra. Er reform går inte till roten med frågan om GJP, dvs. det skandalösa faktum att Europeiska unionen fortsätter använda, och har för avsikt att fortsätta använda, hälften av resurserna i den egna budgeten på subventioner och protektionism på jordbruksmarknaden för att skydda en sektor som utgör två procent av Europeiska unionens BNP. Det talas mycket om målen från Lissabon, att Europeiska unionens ekonomi senast 2010 skall vara den mest konkurrenskraftiga kunskapsbaserade ekonomin i världen. Tror vi verkligen att detta skulle kunna vara ett realistiskt mål när hälften av våra budgetresurser går åt till att skydda och subventionera jordbruksproduktionen?
En reformering av GJP kan inte ske om man enbart tar hänsyn till jordbrukarnas intressen. Reformeringen skall ske med hänsyn till Europeiska unionens intressen, dvs. alla medborgares och alla konsumenters intresse, de medborgare och konsumenter som betalar 70 procent mer för mjölken än vad de skulle betala på en öppen marknad utan subventioner, som betalar 220 procent mer för kött än vad de borde medan deras argentinska kusiner dör av svält, eller om de inte dör, lider under tyngden av en ekonomisk recession på grund av att vi förbjuder dem att exportera sitt kött till Europa, de medborgare och konsumenter som betalar 90 procent mer för sockret, medan man i Moçambique inte lyckas skapa en ekonomisk återhämtning på grund av den europeiska protektionismen.
Exemplet Nya Zeeland, som trots allt är ett litet land, är typiskt: sedan subventionerna och protektionismen på jordbruksområdet avskaffats helt har jordbrukssektorns andel av BNP ökat. Sysselsättningen har ökat, framför allt bland unga entreprenörer. Kvaliteten har höjts. Om vi vill skulle vi dessutom kunna diskutera miljöskyddet, randområden och bergsområden. Men om vi fortsätter att kräva att hälften av gemenskapens budget under alla omständigheter skall gå till att skydda och subventionera produktion och export av europeiska jordbruksprodukter, då diskuterar vi något annat. Vi förnekar möjligheten att komma fram till en överenskommelse om stora handelsavtal inom WTO och vi fortsätter framför allt att skada europeiska medborgare, konsumenter och skattebetalare. Detta är sanningen, och en sådan reform, som syftar till att montera ned GJP, borde hamna på dagordningen så snart det bara går.

Mayer, Xaver (PPE-DE).
Herr talman, mina damer och herrar kolleger! Tillåt mig först ett kort, allmänt påpekande. Jag vill här uttala vårt särskilda tack till damerna och herrarna i utskottets sekretariat, men även till våra medarbetare i grupperna. Alla befann sig under enorm tidspress. Sedan tackar jag särskilt Dominique Souchet, som har fransk bakgrund och är föredraganden både för spannmål och torkat foder, för de två välunderbyggda och ur praktisk synvinkel också välavvägda betänkandena, och framför allt för det verkligt utmärkta och öppna samarbetet och den snäva avstämningen över gruppgränserna, som vi hade redan från början. Det är inte överallt och alltid så i vårt parlament. Vi i parlamentet - och det bör vi också inse - betraktar oss som valda företrädare för vår befolkning och ser mera noggrant på situationen för enskilda jordbruk och många gånger väl också mer i detalj än andra - exempelvis kommissionen.
Nu helt kort till Souchets betänkande om spannmål. Den föreslagna interventionsprissänkningen anser vi inte vara nödvändig. Efter kontinuerliga sänkningar av interventionspriset de senaste tio åren ligger det hur som helst ungefär på nivå med världsmarknadspriset. Även de månatliga höjningarna - herr kommissionär, jag vet, jag har ju sagt ?ungefär? - tjänar när allt kommer omkring till att åstadkomma en bättre fördelning över året.
Naturligtvis har det i dag här - stort tack också för det - framkommit många förslag om den situation som man räknar med för rågsektorn. En åtgärd för att begränsa överskottet kan vi emellertid också se i ändringsförslag 28 - jag nämner särskilt detta ändringsförslag. Här föreskrivs både möjligheter till en ökad konsumtion på olika nivåer, och en begränsning av rågodlingen till gränsområden - Fiebiger har påpekat det, från henne kan det också på det stora hela taget härledas.
I fråga om potatisstärkelse, som ju regleras via organisationen av marknaden för spannmål, konstaterar vi att produktionsersättningen principiellt bör bibehållas. I fråga om spannmål kommer vi totalt sett väl trots detta att få en frikoppling eller en stegvis delfrikoppling.
Beträffande betänkandet om torkat foder: Ett totalt avskaffande av regleringen av torkat foder förefaller mig inte begripligt, herr kommissionär. För många av våra betesmarker är de kooperativa, alltså jordbrukarnas gemensamma torkningsanläggningar ett värdefullt stöd, som ger ett viktigt bidrag till försörjningen med proteinrikt foder.
Goepel har redan påpekat det, och vi har alla insett risken med att denna reform diskuteras alltför nära inpå WTO-frågorna, men också för nära inpå diskussionen om de kommande strukturfrågorna för ett EU med 25 medlemmar. I själva verket är dagens diskussion och detta avslut viktigt. Vi har visat att vi har uppfyllt uppgiften ända fram till medbeslutandet.
(Applåder)

Lavarra (PSE).
Herr talman, herr kommissionär, mina damer och herrar! Även jag utgår från att det är långt ifrån självklart att vi skall komma fram till en omröstning i kammaren. Vi är här tack vare ett ansvarsfullt val från Europaparlamentets utskott för jordbruk, som har visat prov på stor beslutsamhet och som har utarbetat en metod för att hantera över 1 000 ändringsförslag och komma fram till en rimlig balans när det gäller helheten i sitt förslag. Tack vare denna förmåga, som jag hoppas skall få stöd i omröstningen i kammaren i morgon, är jag övertygad om att kommissionsledamoten och rådet skall ägna Europaparlamentets arbete större uppmärksamhet.
Jag anser att betänkandena är tillräckligt välavvägda, framför allt gäller det betänkandet från Cunha. Vi ville bekräfta att reformen är nödvändig och de som motsätter sig en reform med olika argument måste helt enkelt påminnas om att en blockering av reformen inte innebär ett försvar av GJP, utan det skulle i slutänden innebära att GJP:s sociala legitimitet försvann. Därför har vi ansträngt oss för att införa korrigeringar som kan undvika risken att man tillgriper frikopplade bidrag, som skulle bli till understöd eller som skulle leda till att produktionsenheter läggs ned. Den partiella frikoppling som vi vill se går i den riktningen.
Låt mig slutligen rikta ordförandeskapets och kommissionsledamotens uppmärksamhet på det val som vi har gjort genom att behålla stödet till durumvete oförändrat, och vi hoppas även att speciell uppmärksamhet skall ägnas de gemensamt organiserade marknader som försvinner utanför detta paket, dvs. olja, tobak och frukt, och detta för att undvika att man använder de besparingarna man gör i framtiden på ett partiellt vis, enbart för mjölk och socker, dvs. att undvika att man förstärker obalanser mellan producentländerna.

Mulder (ELDR).
Herr talman! Jag vill också rikta ett tack till föredragandena. Även jag kan säga att jag när det gäller frikoppling i stora drag instämmer med kommissionens förslag, men för varje regel finns ett undantag. Jag skulle vilja nämna två undantag.
Det får inte vara så att jordbruksprodukter som grönsaker, frukt, blommor och så vidare, som tidigare inte subventionerades, nu däremot skulle subventioneras på ett indirekt sätt. Jag anser alltså att ett undantag måste göras för det i bestämmelsen. Det andra undantaget måste gälla för potatisstärkelse. Jag tror inte att frikopplingen på 50 procent som kommissionen föreslår är tillräcklig, utan att den måste förbli 75 procent, för annars blir de sociala konsekvenserna inte acceptabla.
Även jag är för att förbinda utbetalningen av premier med miljövillkor, men vilka är de miljövillkoren? De är oerhört otydliga. Om alla medlemsstater skulle hålla sig till nitratdirektivet, då blir jordbrukspolitiken väldigt enkel, men 13 av 15 medlemsstater håller sig inte till de miljövillkoren. Vi måste alltså fastställa tydligare parametrar.
En tredje anmärkning har att göra med budgeten i allmänhet. Jag vet inte vilka kostnaderna är för de betänkanden som vi skall rösta om nu, men redan med de nuvarande förslagen är budgeten ytterst knapp. Vad skall kommissionen göra när reformförslagen inom kort läggs fram för socker, grönsaker och frukt, olivolja och för tobak? Kan vi då vänta oss andra minskningar, andra degressionsnormer? Den frågan skulle jag vilja ställa till kommissionen.

Patakis (GUE/NGL).
Herr talman! De senaste förslagen från kommissionen om reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken utgör inte endast en översyn efter halva tiden, utan de innebär dödsstöten för de små och medelstora jordbruken, de sänker jordbruksprodukternas kvalitet och konkurrenskraft, och de fördärvar miljön.
Med hårda och våldsamma metoder, som man inte vederlägger i något av de betänkanden vi diskuterar utan där man i stället förgyller dess katastrofala resonemang med meningslösa ändringsförslag i vissa frågor, anpassas det gemensamma jordbruket till de förhållanden som råder på den så kallade globaliserade marknaden, och jordbrukarna avleds genom Fischlers ?så vill jag ha det, från producenter till affärsmän?, som han brukar säga. Det gemensamma jordbruket är således ett offer för de lagar som råder på marknaden, inom livsmedelsindustrins importverksamhet och de multinationella företagen.
Bidragens frikoppling från produktionen och utbetalningar av direktstöd, moduleringen med den gradvisa sänkningen och nedtrappningen av de bidrag som överstiger 5 000 euro per jordbruk, det fullständiga upphävandet av bidragen till följd av miljöstandardens stränga regler samt de så kallade tvärvillkoren förvandlar den redan fördärvade gemensamma jordbrukspolitiken till en utrotningsmekanism gentemot jordbrukarna med en radikal förändring av landsbygdens produktiva karta.
Förslagen från Cunha, som t.ex. att förändra förfarande för frikopplingen, dvs. att den skall vara gradvis skeende i stället för universell, att den skall gälla ett mindre antal produkter under det första året i stället för samtliga produkter, vederlägger inte någonting av ovanstående, och på medellång sikt kommer de att ha samma fördärvande resultat för landsbygdens ekonomi. De målsättningar som drar nytta av översynen av den gemensamma jordbrukspolitiken är besparingarna inom jordbruket till förmån för andra politikområden; GUSP, EMU och andra, och att rikta in jordbruket till marknaden med extrem konkurrens, utan några som helst sociala, utvecklingsmässiga eller miljömässiga kriterier. Det är detta som forceras fram av Världshälsoorganisationens mekanismer och genom påtryckningarna från Förenta staterna.
Åberopandet av miljöskyddet, som ständigt upprepas, används som förevändning för att minska jordbruksproduktionen. Ett betecknande bevis på detta hyckleri är att man ger efter för påtryckningar från Förenta staterna när det gäller utsättning och användning av genetiskt modifierade organismer, med oförutsebara negativa konsekvenser för miljön och folkhälsan. Jordbrukets notoriska multifunktionalitet, med fördelning av medel till den andra pelaren för den avsedda landsbygdsutvecklingen, är inget annat än en mycket dålig förklädd förevändning för det eftersträvade målet att marginalisera jordbrukssektorn och att spoliera dess sociala och miljömässiga roll.
Ett förverkligande av dessa förslag medger inte något utrymme för en utveckling av jordbrukets ekonomi, det kommer att leda till att jordbruken får svårt att återanpassa sig, att de små jordbruken utplånas, att jordbrukaren görs till arrendator både i utvidgningsländerna och i de nuvarande medlemsstaterna, att de multinationella företagens vinster ökar, och att plundringen av utvecklingsländerna och dess folk förstärks och befästs.
I parlamentets betänkanden har man inte gått ifrån kommissionens katastrofala politik, utan tvärtom häller man vatten på dess kvarn. Eftersom jordbrukarnas kamp inte går ut på att rentvå den översyn som är till förfång för jordbruket, utan att i stället upphäva den, kommer vi att rösta emot dessa förslag. Vi tar parti för jordbrukarna och vi stöder dem i deras dynamiska kamp som är den enda lösningen för att garantera deras överlevnad och för att skydda produkternas kvalitet, konsumenterna och miljön.

Wyn, Eurig (Verts/ALE).
Herr talman! I detta parlament har vi diskuterat den gemensamma jordbrukspolitiken ofta och länge. Jag hoppas att vi denna gång skall komma till slutgiltiga resultat. Jag är övertygad om att jag talar för hela jordbrukssamhället i det avseendet.
Jag kommer från ett land, Wales, där årsinkomsten för en del av våra jordbrukare, i synnerhet i mindre gynnade områden, 80 procent av vårt land, nu är så låg som 6 000 euro. Samtidigt har de stora snabbköpen, som tar emot deras produkter, sina bästa vinster någonsin. En sådan situation är fullständigt ohållbar.
Den överväldigande mängden ändringsförslag i betänkandena sätter strålkastarljuset på de motstridiga ståndpunkterna i denna mycket känsloladdade fråga. Vi måste undvika en situation där ett litet antal stora medlemsstater dikterar hur det europeiska jordbruket skall se ut i framtiden på bekostnad av ett mera representativt och demokratiskt beslut. De mindre regionerna och nationerna inom Europeiska unionen, med inhemska problem med unga människor som flyr landsbygdsamhällen, små familjejordbruk och mindre gynnade områden, borde också vara delaktiga i de viktiga beslut som fattas.
Den allmänna omsvängningen nu i riktning mot partiell frikoppling försvagar vad som kunde ha varit ett djärvt initiativ från kommissionens sida. Det kunde åtminstone ha gett medlemsstater, och i första hand nationer och regioner inom dem, en mekanism för att rikta in sig på sina egna prioriteringar genom nationella anslag. Därför är det, som andra ledamöter har nämnt, absolut nödvändigt att regioner är demokratiskt företrädda i ministerrådet, liksom att jordbruksutskottet har medbeslutande.
Mitt problem med en blandning av det nuvarande systemet med djurbidrag och det nya frikopplade stödet är att det skulle skapa olika villkor för många sektorer och leda till ökad byråkrati och fler hinder för producenter som vill rikta in sig på marknaden. Om detta innebär att människor blir tvungna att lämna små familjejordbruk i mindre produktiva områden för att söka arbete riskerar det att undergräva själva grundvalen för dessa landsbygdsamhällens existens. Jag vet att detta är ett scenario som kommissionsledamoten helst vill undvika.
Efter omfattande diskussioner om det här ämnet med walesiska jordbrukare har jag kommit fram till att vad de önskar otvivelaktigt är en enklare, mera marknadsinriktad politik som kan hjälpa jordbruken att återfå sin lönsamhet.

Van Dam (EDD).
Herr talman, kommissionär! Ett instrument som skjuter förbi målet måste man justera. Därvid måste man naturligtvis ta det rätta målet i beaktande. Kommissionsledamot Fischler föreslår frikoppling av stöd från produktionen. Kampen i WTO om den europeiska jordbruksmodellen ger han upp innan den ens har börjat. Därmed skjuter han förbi målet. Fullständig frikoppling kan främja avreglering av handeln, men den främjar inte den europeiska jordbrukspolitiken. På andra kontinenter har frikopplingen inte fungerat som instrument. Måste vi upprepa det här felet?
Med rätta visar föredragande Cunha på den stora skillnaden mellan den ekonomiska teorin, som förvisso är väldigt rationell, och den praktiska tillämpningen, som för med sig en mängd risker. De europeiska bönderna får inte återigen bli offer för ekonomiska experiment som har utarbetats på ritbord i Bryssel. Frikoppling fungerar inte där stabila inre marknader saknas. Åtgärder som befrämjar den stabiliteten saknas i kommissionens planer. Jag nämner exempelvis skyddet vid gränserna mot stora fluktuationer i världsmarknadspriset och reglering av produktionen på den inre marknaden.
Visst, även jag skulle vilja se ett slut på interventionssystemet och exportbidragen, men då genom begränsning av produktionen och inte genom strukturella prisfall. Jordbrukspolitiken betonar jordbrukets multifunktionalitet i Europeiska unionen. Därför bör en avsevärd del av den föreslagna moduleringen förstärka den här andra pelaren. Som framgår i mitt ändringsförslag anser jag det inte vara mer än rätt att den medlemsstat som sörjer för besparingen får använda de här pengarna till landsbygdsutveckling inom landets egna gränser.

Souchet (NI).
Herr talman! Genom att, om än med ett antal förbehåll, acceptera tanken med frikoppling som föreslås av Europeiska kommissionen, uppmanar man oss i Cunhas betänkande att ta ett första steg i fel riktning. Varför? Därför att frikopplingen innebär en radikal brytning mellan jordbrukarens ersättning och själva produktionen, och den skulle omvandla det direkta stödet till en jordränta knuten till jorden, ett fast belopp, som utgör en sorts negativ skatt som är svår att motivera i medborgarnas och skattebetalarnas ögon, som höjer priset på jordbruksfastigheter på ett otillbörligt och oekonomiskt sätt, och som därmed gör det svårare att bli jordbrukare och för ungdomarna att etablera sig.
Frikopplingen skulle också få negativa konsekvenser för den regionala lokaliseringen av odlingen och skulle alltså vara en faktor när det gäller flyttning och inte lokaliseringspolitik.
Frikopplingen syftar officiellt till att främja vår förhandlingsposition i WTO, men det är svårt att se hur aviserandet av en sådan reform före förhandlingarna skulle kunna ge oss mer tyngd.
Genom att avslutningsvis avskaffa alla kopplingar mellan produktion och statligt stöd berövar man sig alla åtgärder när det gäller inriktning och kontroll av marknaderna, vilket är grunden för alla våra gemensamma organisationer av marknaderna.
Vi måste därför avstå från denna galna och onödiga idé med frikoppling. Den totala frikopplingen skulle vara ett fullständigt misstag och en frikoppling till viss del skulle vara ett misstag till viss del. Den bitvisa frikopplingen skulle vara en obegriplig kompromiss, ett byråkratiskt monster och ett ohållbart system. Det skulle göra en gemensam jordbrukspolitik ännu mer komplex när den egentligen snarast behöver förenklas. Den skulle skapa en ny markör, nämligen andelen frikoppling, som ett stort antal händer gärna skulle flytta i riktning mot en fullständig frikoppling på bekostnad av vårt jordbruk, vårt oberoende och vår livsmedelssäkerhet.

Ayuso González (PPE-DE).
Herr talman! De viktigaste hörnstenarna i den här reformen är frikopplingen av stöden och moduleringen; kombinationen av dessa två åtgärder kommer att orsaka mycket avsevärda effekter på utvecklingen i de missgynnade regionerna och detta oroar oss. Enligt de undersökningar som har genomförts, skulle denna reform kunna medföra att 1,5 miljoner hektar spannmålsodling läggs ned i mitt land, och hälften av dessa finns i min region, Castilla-La Mancha, en av de regioner som har lägst avkastning inom Europeiska unionen.
Jag anser att en total frikoppling av stöden är ett förhastat beslut, framför allt med hänsyn till hur det har gått i Förenta staterna, som införde den här åtgärden 1996, en åtgärd som nu kostar landet tusentals miljoner dollar i nödhjälpsstöd för att mildra jordbrukarnas förluster.
Dessutom har Europeiska kommissionen fortfarande inte förklarat för parlamentet hur det komplicerade förslag om rättigheter som den har funderat ut kommer att fungera. Förhandlingarna med WTO är den ursäkt som används, men en partiell och mer återhållsam frikoppling skulle vara tillräcklig för att få manöverutrymme i dessa förhandlingar.
Vi instämmer i att landsbygdsutvecklingen måste förstärkas, men de europeiska jordbrukarna kommer aldrig ha förståelse för nedskärningar som inte blir till fördel för landsbygdsutvecklingen. Därför bör den minskning av stöden som kommissionen föreslår för att kunna ta itu med andra ekonomiska behov tas bort. Dessutom är det meningslöst att i dag anta beslut som grundas på beräkningar och uppskattningar som kan variera under de kommande åren.
När det gäller rissektorn måste det sägas att den är den största förloraren i den här reformen. En sänkning av interventionspriset med 50 procent som kommissionen föreslår, plus följderna av Allt utom vapen-avtalet, kommer att riskera gemenskapsproduktionen. Det är visserligen sant att vi måste stödja Europeiska unionens åtagande med de länderna, men det är också nödvändigt att finna lösningar för många av Europas länder.
Den nuvarande gemensamma organisationen av marknaden för ris har en del negativa faktorer, särskilt sanktionerna för överskridande av den garanterade maximiarealen. Inom rissektorn är sanktionerna exponentiella, vilket inte får ge upphov till sanktioner på upp 50 procent, om maximiarealen så bara överskrids med 8 procent, till skillnad från spannmålssektorn, där sanktionerna står i proportion till överskridande av maximiarealerna.
Att lösa det här problemet och införa ett stöd som fullständigt kompenserar minskningen av det garanterade priset, tror jag är två av de krav som risodlarna ställer på parlamentet, kommissionen och rådet, och vi bör beakta dessa krav.
Jag vill upprepa att jag fullständigt stöder Bautistas betänkande, i vilket han dessutom uppmanar ministerrådet att anta det förslag som har lagts fram av kommissionen för att förhandla om fasta tullsatser i Världshandelsorganisationen. Och jag gratulerar naturligtvis alla föredragande som har gjort inlägg om dessa betänkanden.

Kinnock (PSE).
Herr talman! För mig - som inte är ledamot av utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling - är det rätt märkligt att frågan om vilka effekter dessa förslag kommer att få för producenter och marknader i utvecklingsländer knappast uppmärksammats alls i denna debatt. Därför kommer mitt bidrag kanske att förefalla något esoteriskt mot bakgrund av vad jag har fått höra denna eftermiddag.
Hur kan det komma sig att denna viktiga fråga, som är en nyckelfråga för konferensen i Cancun, och dess konsekvenser för utvecklingsländerna har varit så marginaliserad i denna debatt? Som ledamot av utskottet för utveckling och samarbete och den gemensamma parlamentariska församlingen kan jag naturligtvis bekräfta att den nuvarande europeiska jordbrukspolitiken står i direkt strid med EU:s uttalade politik för landsbygdsutveckling i utvecklingsländer. Därför bör och måste debatten spegla den nödvändiga utvärderingen av vilken inverkan dessa reformer kommer att ha på EU:s uttalade mål för fattigdomsbekämpning och våra mål för hållbar utveckling för världens fattigaste länder. Jordbrukssubventioner kostar dessa fattiga länder omkring 50 miljarder US-dollar om året i förlorad jordbruksexport.
I dag fick vi det mycket svaga uttalandet från G8-gruppen om handel och reform. Vi hade förväntat oss åtminstone ett moratorium för exportsubventioner och ett stopp för de inhemska stöd som för mig och många andra inte är något annat än dolda subventioner. Låt oss inte bara analysera vad som anses vara bäst för europeiska jordbrukare och producenter, låt oss till slut åtminstone låtsas som om vi vore beredda att ta hänsyn till människor på mycket fattigare kontinenter än vår egen i våra överläggningar. Jag uppmanar jordbruksutskottet och andra som med rätta bryr sig om europeiska medborgare och jordbrukare att se till jordbruket i världen i stort.

Procacci (ELDR).
Herr talman, herr kommissionär Fischler, mina damer och herrar från rådet, ärade kolleger! Låt mig först av allt tacka föredragandena för deras utmärkta arbete. Jag vill gärna understryka att vi stöder planen för reformering på medellång sikt av den gemensamma jordbrukspolitiken, mot bakgrund av de ekonomiska begränsningar som vi har bestämt fram till 2013 och även mot bakgrund av de nya utmaningarna i samband med utvidgningen. Men ett par oklarheter kvarstår: i första hand eftersom vi inte känner till förslagen när det gäller samtliga sektorer och därför har vi ingen helhetsbild och, för det andra, när man väl godkänt principen om frikoppling, så kommer kommissionen att få en möjlighet att tillämpa den efter eget gottfinnande. Därför måste vi i första hand försöka lugna våra jordbrukare. Av den anledningen uppmanar jag rådet att så långt möjligt reglera denna mekanism och skydda de olika typerna av produktion och framför allt jordbrukarnas inkomster.
Ett annat inslag i kommissionens förslag som oroar mig kraftigt är sysselsättningsstimulansen. I förslaget från i juli nämndes kriteriet arbetsenheter. Det kriteriet har sedan dess försvunnit och vi har försökt återföra det genom våra ändringsförslag, eftersom vi anser det vara nödvändigt. Risken att övergången från produktionsstöd till inkomstbidrag inte skulle innebära en uppmuntran att bruka marken skulle delvis kunna undvikas genom detta beslut. Vi måste med andra ord anstränga oss maximalt när det gäller dessa frågor, liksom när det gäller kvaliteten, för om vi uppmuntrat kvaliteten kommer vi att göra det möjligt för vårt jordbruk att konkurrera på marknaderna.

Figueiredo (GUE/NGL).
Herr talman! Kommissionens förslag tjänar inte jordbrukets intressen och det kan få svåra följder för familjejordbruket och de små och medelstora jordbrukarna om inte några av deras viktigaste antaganden granskas. I stället för att korrigera den nuvarande obalansen vid fördelningen av stöden på länder, produktioner och producenter och ägna särskild uppmärksamhet åt de specifika förhållandena i länder som Portugal, syftar det i huvudsak till att frysa den gemensamma budgeten i samband med utvidgningsprocessen och ge mer utrymme för en avreglering av jordbrukssektorn på världsnivå, med tanke på de kommande förhandlingarna i världshandelsorganisationen.
En av grundprinciperna är att fastställa stöden på grundval av historiska referenser från de senaste åren och frikoppla den från produktionen, vilket naturligtvis gynnar de större producenterna och mer avancerade jordbruksländer och dömer de mest gammalmodiga och små jordbrukarna och familjejordbruken till sina nuvarande förhållanden. Så förutom att påskynda processen att koncentrera produktionen och jorden, kommer det att göra den nuvarande ojämlika fördelningen av stöden permanent, då Portugal drabbas hårt, gynna ett övergivande av produktioner och marknadsspekulation i jordbruksmarker, främja illojal konkurrens mellan produktioner med och utan rätt till stöd och skapa nya villkor för inträde på området, särskilt för unga jordbrukare.
Vi kan inte acceptera att man går från en politik med produktionsstöd till en ?socialstödspolitik?. Vi vill ha en ny reform av den gemensamma jordbrukspolitiken och vi beklagar att man inte har utnyttjat denna översyn efter halva tiden för att göra det. Några ändringsförslag som utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling godkände är positiva men de flesta är negativa. Bland de mest oroande är betänkandet från kollegan Arlindo Cunha, som farligt närmade sig kommissionsledamot Franz Fischlers förslag. Det är inte bara det att han inte presenterade något riktigt moduleringsförslag, utan han godtog också frikopplingen av produktionsstöden för vissa ersättningar till odling av vissa grödor och kreatursuppfödning. Det som var viktigt var att han borde ha förespråkat marknadsreglerande instrument som ser till att priserna hålls på en rimlig nivå som ersättning för jordbruksproduktion, att gemenskapens preferensprincip bibehålls som skydd för den inre marknaden, att konsumenternas säkerhet och livsmedlens suveränitet främjas med hänsyn till portugisiska villkor och särdrag. Vi kommer att fortsätta att kämpa för dessa mål.

Nogueira Román (Verts/ALE).
Herr talman, herr kommissionär! Med mitt inlägg vill jag förespråka en reform av den gemensamma jordbrukspolitiken som inte än en gång glömmer de områden i unionen som har sådana klimat- och miljöförhållanden och jordbrukstraditioner som är särskilt lämpliga för att bedriva ett multifunktionellt jordbruk, som har en jordbrukskultur med små och medelstora familjejordbruk, som utgår från jord och betesmarker, som har hög kapacitet för mjölkproduktion och som, då de inte har haft tillräckliga mjölkkvoter sedan de kom med i gemenskapen, har fått genomlida en malthusiansk modernisering, som medförde att tiotusentals jordbruk försvann. Dessa områden får i dag knappt ens några produktionssubventioner, och därför kommer de inte att få några frikopplade stöd.
De tillfaller stater där det finns en stor obalans mellan konsumtion och mjölkproduktion. Jag talar om Galicien, men jag syftar inte bara på mitt land, jag talar också om länder som behöver öka sin mjölkkvot, som skulle mätta sin egen marknad utan att ifrågasätta den europeiska balansen. Jag hoppas att de inte blir ignorerade igen vid denna reform av den gemensamma jordbrukspolitiken.

Daul (PPE-DE).
Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! Ni skall i dag uttala er om de olika förslagen till betänkanden om översynen efter halva tiden av den gemensamma jordbrukspolitiken. Jag skall inte uttala mig i sakfrågan, men i min egenskap av ordförande i utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling kan jag inte bortse från kommentarerna, eller till och med kritiken, som vissa av er kommer att vara frestade att framföra när det gäller det förfarande som valts för att anta dessa olika betänkanden.
Tyvärr var tiden begränsad och jag är den första att beklaga det. Målsättningen för rådets ordförandeskap var att inhämta parlamentets åsikt före juni månads slut. De tidsfrister vi fick var korta. Vi har därför valt att bemöta denna begäran, så att man inte kan säga att principen med samråd med Europaparlamentet bara innebär att de pågående diskussionerna bromsas upp.
Vid ett tillfälle när diskussionen om utvecklingen av EU:s institutioner gäller just vår kammares behörighet skulle alla förseningar när det gäller samrådsförfarandet kunnat tolkas som att parlamentsledamöterna inte har möjlighet att kasta sig över ett ärende och uttala sig inom den tilldelade tidsfristen.
Det är anledningen till att vi i utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling antagit ett förfarande som gör det möjligt att ta hänsyn till såväl den tidsplan vi tilldelats av rådets ordförandeskap, som ville att ärendet skulle göra framsteg, som yttrandefriheten och rätten att lämna in ändringsförslag för ledamöterna i utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling. Vi har uppnått det tack vare det fantastiska arbete som utförts av utskottets anställda, men även av samordnarna.
Det föreföll mig nödvändigt, herr talman, att precisera anledningarna till att vi antagit en arbetsmetod som styrs av den brådskande situationen och påskynda arbetet, samtidigt som vi ändå respekterar våra kollegers yttrandefrihet.
Jag för min del anser att det är frukten av en kompromiss som uppnåtts tack vare strävan hos ledamöterna i utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling att bevara de grundläggande bestämmelserna när det gäller den gemensamma jordbrukspolitikens förvaltning av jordbruksmarknaderna, samtidigt som man gör det möjligt att utvecklas i riktning mot ett jordbruk som är mer bekymrat över det allmänna intresset.
Herr rådsordförande! Fatta nu rätt beslut för att garantera våra jordbrukarfamiljer en anständig inkomst och en framtid.

Campos (PSE).
Herr talman, herr kommissionär! Jag börjar med att uttrycka min djupa besvikelse över denna reform av den gemensamma jordbrukspolitiken och jag vill rådbråka ert samvete, herr kommissionär, för de orättvisor och den diskriminering som ni begår då ni bedriver politik med jordbrukarna och då ni förebygger avfolkning och minskar själva unionens trovärdighet.
Låt oss se på orättvisorna: Herr kommissionär! Ni är ansvarig för ungefär sju miljoner jordbrukare i gemenskapen. Endast tre och en halv miljon har rätt till direkta stöd - vi talar om tre och en halv miljon. Av dessa tre och en halv miljon jordbrukare får 52 procent bara 4,5 procent av stöden. Är det inte en djup orättvisa? I mitt land, får hundra jordbrukare - de hundra största - mer än vad 60 procent av jordbrukarna i mitt land får. Jag rådbråkar ert samvete med denna orättvisa.
Sedan är rättvisan också diskriminerande, herr kommissionär! Två produktionsformer, som utgör 21 procent av gemenskapens produktion, spannmål och nötkreatur, tillgodogör sig 60 procent av stöden. Det är 21 procent av produktionen som får 60 procent av alla stöd. Herr kommissionär! Jag tycker att det är en diskriminerande handling! Ännu värre eftersom det är de två produktionsformerna som är mest avfolkande. Herr kommissionär har bidragit till att denna politik, då ni inte protesterade, ger upphov till en enorm arbetslöshet i unionen, för den gynnar bara det som får jobben att försvinna och inte produktioner som får dem att uppstå.
Den tredje frågan är minskad trovärdighet, institutionerna är ju skyldiga att försvara de svagaste. Herr kommissionär! Jag har antagligen ägnat mig lika länge åt politik som ni! Institutionernas grundläggande funktion är ju att försvara de svagaste och ni intar den ställningen att ni bara försvarar de starkaste. Varför har ni avstått från taket? Till och med amerikanerna, som har företag som är 200 gånger större, har ett tak på 350 000 euro och ni, som hade det till en början, drog slutsatsen att det var för mycket för att det inte fick överskrida 100 000 euro, ni har avstått. Ni och detta parlament kommer att bli ihågkomna av historien för att ni har varit djupt orättvisa och diskriminerande och misskrediterat egen politik.
(Applåder)

Böge (PPE-DE).
Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! Förra året handlade det om att säkra skyddet för berättigade förväntningar i Agenda 2000. I dag gäller det att sörja för vidareutveckling av den gemensamma jordbrukspolitiken under tiden efter 2006, med beaktande av världshandelsrätten och också med rimligt deltagande av kandidatländerna. Jag säger uttryckligen att det är rätt att man vid denna tidpunkt ser till att få ett seriöst och hållbart beslut om framtiden för den gemensamma jordbrukspolitiken. Men, herr kommissionär, hit hör också å ena sidan jordbruksbesluten och å andra sidan, parallellt med detta, de fortsatta världshandelssamtalen. Detta kan bara förenas på ett förnuftigt sätt om kommissionen strikt håller fast vid hela paketet i WTO:s förhandlingserbjudande, och inte tillåter någon urvattning.
Mot denna bakgrund vill jag också uttryckligen säga att det som Kinnock sade med avseende på bedömningen av jordbrukspolitiken motsvarar den utvärdering av jordbrukspolitiken som vi hade för 20 år sedan. Om vi uppnår en balans inom utvecklingspolitiken och alla industrinationer åtar sig att hålla sig till den, då finns det ingen anledning för oss att gömma oss bakom någon annan.
Herr kommissionär! Ni har alltid helt riktigt sagt: Bara ekonomiskt sunda företag kan bedriva verksamhet på ett hållbart sätt. Begreppet hållbarhet måste inte alltid uppfinnas på nytt. Det har definierats och fastslagits internationellt på ett fullt tillräckligt sätt i Agenda 21. Därför gäller det i dag att omarbeta kommissionens förslag på så vis att de om möjligt blir mer hanterbara när det gäller praktik och förvaltning, och samtidigt företa nödvändiga anpassningar utan att kräva för mycket av företagens och människornas anpassningsmöjligheter. Särskilt med tanke på förenklingen av jordbrukspolitiken, med tanke på de nämnda 38 förordningarna och medlemsstaternas möjlighet att genomföra detta med avseende på förvaltningen, ber jag om att man också gör något för att undvika ömmande fall och så att också principen om icke-diskriminering respekteras helt och fullt när den europeiska jordbrukspolitiken förenklas.

Fruteau (PSE).
Herr talman, herr kommissionär, mina kära kolleger! Kan Europeiska unionen fortsätta att slå dövörat till när det gäller samhällets förväntningar, som i hög grad kännetecknas av den livsmedelskris vi upplevt de senaste åren? Är det normalt att 80 procent av jordbruksstödet är reserverat enbart för 20 procent av jordbrukarna? Kan EU på ett seriöst sätt befrias från en fördjupad diskussion om en politik som praktiskt taget utgör hälften av dess budget, just när vi förbereder oss för att välkomna tio nya länder?
Herr kommissionär! Ni gjorde rätt i att föredra rörelse framför status quo och föregripande framför förhalningstaktik. Er reform är modig genom att den inte uppmanar till den produktion som den förespråkar genom frikopplingen. Den är ambitiös genom att den förstärker det europeiska jordbrukets multifunktionalitet. Den är relevant när det gäller de framtida förfallotiderna i WTO och den kommande utvidgningen av EU. Men man kan frukta att den också är orättvis eftersom den enbart har inspirerats av kontinenten och inte tar tillräcklig hänsyn till de regionala situationernas mångfald, bland annat när det gäller produktion i avlägset belägna regioner. Dessa regioner har ännu inte uppnått den ursprungliga målsättningen för den gemensamma jordbrukspolitiken, dvs. en viss självförsörjning på jordbruksområdet. Deras marknader är långtifrån mättade. De behöver därför stimulerande åtgärder för att utveckla sina jordbruksföretag.
De åtgärder som föreslås skulle, om de tillämpades mekaniskt på de avlägset belägna regionerna, oavvisligt bromsa den dynamik vi sett de senaste åren. Det handlar inte om att placera de avlägset belägna regionerna i en bubbla, utan bara om att ta hänsyn till deras särdrag. Den rättsliga grunden finns i och med artikel 299.2. Vad som återstår är den politiska viljan. Utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling har tagit sitt ansvar genom att den 21 maj anta ett ändringsförslag som jag lämnat, för att reformen inte systematiskt och mekaniskt skall tillämpas på de avlägset belägna regionerna. Kommissionen och rådet bör nu ta sitt ansvar.
Vi måste självfallet ta lärdom av historien och anpassa vår jordbrukspolitik till 2000-talets utmaningar, men det skulle vara oacceptabelt om denna reform i de allmänna principernas namn ger unionens mest ömtåliga jordbrukare dödsstöten.

Sturdy (PPE-DE).
Herr talman! Det bekymrar mig att jag har tittat på ett dokument som skiljer sig något från vad resten av detta parlament har. Jag instämmer helt och hållet i kommissionsledamotens uppfattning om frikoppling och jag stöder den gärna. Det är viktigt hålla det enkelt, undvika partiell frikoppling och skär ned på pedanteriet. Låt oss få en total frikoppling. Det kommer att innebära att finansieringen för en gångs skull kommer att nå fram till jordbrukaren och att det är han som kommer att ta emot den. Det är kanske delvis det som ligger bakom kommissionsledamotens principer. 
Ett av de problem som vi har alltid har dragits med i den gemensamma jordbrukspolitiken är att finansieringen har gått till multinationella företag som till exempel snabbköp och i själva verket inte nått fram till jordbrukarna. Jag måste bekräfta vad Kinnock sade om att det inte är de fattigaste människorna som erhåller finansiering. Ett uttalande som nyligen gjordes i Förenade kungariket klargjorde att brittiska jordbrukare befinner sig så gott som längst ned på inkomstskalan: de var den tredje gruppen nedifrån räknat. Så låt oss hoppas att finansieringen når fram till en del av de människor som behöver det.
Jag har en fråga till rådet. Önskar rådet reform på grund av utvidgningen eller på grund av WTO? Ge er inte i lag med Förenta staterna, för deras jordbrukslag stred sannerligen mot de principer som vi vill se inom Europeiska unionen. Förenta staterna intresserar sig inte för och bryr sig inte om EU.
Jag har tre korta frågor till kommissionsledamoten, som jag hoppas att han kan besvara, om inte i dag så säkert senare. De berör problem som har sitt ursprung i referensperioden 2002 i kommissionens rapport. Varifrån skall medlen komma om nationella reserver för enhetsstödet till jordbruket, dvs. för ytterligare krav höjs från 1 procent till 3 procent av det totala anslaget? Vi har stora problem med frukt och grönsaker. Var skall vi finna finansiering för sådana områden som potatisstärkelse? Kommissionsledamoten nämnde detta i förbigående. Jag hoppas att han kan bekräfta vad han sade.
Till sist, när det gäller biobränslen på jord som ligger i träda så vet jag att kommissionsledamoten har ändrat uppfattning i den frågan. Jag hoppas att han håller fast vid det och överväger biobränslen på jord som ligger i träda på nytt.

Izquierdo Rojo (PSE).
Herr talman! Kommissionens förslag om total frikoppling och modulering kan få förkrossande följder för många sektorer och regioner. I Andalusien och i andra regioner i Spanien, t.ex., kan en total frikoppling få mycket skadliga effekter. Och följden blir en överföring av medel från Medelhavsjordbruket till det kontinentala jordbruket. Den sociala sammanhållningen kommer att bli sämre och sämre.
Herr kommissionär! Den gemensamma jordbrukspolitiken har lett till att några få har gjort stora vinster inom jordbruket, personer som i vissa fall inte ens är jordbrukare. Dessa socialt skadliga effekter borde ha rättats till i den här reformen. Men det har långtifrån skett; syftet med dessa förslag är tvärtom att historiskt befästa dessa sociala obalanser och i stället, herr talman, glöms de kvinnliga jordbrukarna och de kvinnor som lever och arbetar på landsbygden bort, vilka bidrar så stort till det europeiska jordbruket.
Herr kommissionär! När det gäller de missgynnade regionerna, säger ni ja, ja, ja, men med era förslag säger ni nej, nej, nej. Det är nödvändigt att beakta de mest missgynnade regionerna var för sig, och motverka de effekter som den totala frikopplingen av stöden kommer att orsaka i de regionerna.
Om detta inte görs med aktiv marknads- och distributionspolitik för jordbruksprodukterna, kommer vi att bli tvungna att betala priset för de mycket allvarliga skador som passivitet och nedläggning av odlingar medför.
Herr kommissionär! När det gäller moduleringen föreslår jag att ni överväger vad som kan bli regionala befogenheter i de medlemsstater där jordbruket är en sådan.
Avslutningsvis tar jag upp frågan om hur och när reformen kommer att genomföras. När det gäller resultaten från förhandlingarna, löper Spanien risken att bli isolerat och förlora på förhandlingarna, till följd av att vår jordbruksminister envist vidhåller att han vill blockera förslagen, när han i stället bör rätta till de mycket allvarliga misstagen i förhandlingarna.
När det gäller frågan om när reformen skall genomföras, anser jag att vi förhastar oss, och om vi har lika bråttom i fortsättningen kommer vi mycket snart att bli tvungna att reformera reformen.

Santini (PPE-DE).
Herr talman, herr kommissionär, ärade kolleger! Ett enda reformförslag, hur väl formulerat det än må vara, kan naturligtvis inte tillfredsställa alla de olika jordbrukssystem som finns i Europa. Därför var det oundvikligt att diskussionen skulle bli livlig och ibland hätsk, på grund av ledamöternas olika bevekelsegrunder.
Låt mig genast gå över till den kärnpunkt som intresserar mig. Jag kommer från ett bergsområde och i den här diskussionen tänker jag företräda de personer som lever och arbetar där. För oss är det positivt att man går över från marknaden, dvs. produktionen, till det enskilda företaget. Vi ser också positivt på förslaget att överföra de besparingar man gör genom övergången till landsbygdens utveckling. Trots den stora tveksamheten inför bergsområdena, trots att bergsområdena aldrig har nämnts i denna reform, vågar jag hävda att bergen kan anas vid horisonten. Äntligen, och på ett ganska seriöst sätt, talar man för första gången om multifunktionalitet, vilket är ett oavvisligt krav för vissa missgynnade randområden. Multifunktionaliteten är en erfarenhet som alltid är giltig i bergsområdena där man ber jordbrukaren, vid sidan om de egna primära behoven, kontrollera skogarnas utveckling, reglera vattendragen, vårda djuren och hålla ordning på miljön för agriturismens och turismens räkning.
Detta innebär också maximal omsorg om kvaliteten för de typiska nischprodukterna, som sedan en tid tillbaka har stor framgång och som även ger vissa vinster på marknaden. Även detta skulle kunna övertyga en och annan ungdom att inte överge bergen. Men det räcker inte! Multifunktionaliteten ger ett mervärde för hela kollektivet och det är därför rimligt att det ges en adekvat ersättning. Det räcker inte längre med de löjligt låga skördebidragen. Det krävs en fast och människovärdig inkomst för den som arbetar i bergsområdena om man skall kunna behålla dessa tjänster till förmån för alla. I annat fall kommer den flykt som redan pågår att fortsätta och avfolkningen av bergsområdena kommer att bli den oundvikliga konsekvensen.

Kreissl-Dörfler (PSE).
Herr kommissionär, herr talman, ärade kolleger! Jag välkomnar de beslut som fattats av jordbruksutskottet, även om jag anser att de utan tvivel inte går tillräckligt långt i flera avseenden. Jag vill också gratulera kollegerna till det enorma arbete som döljer sig bakom dem, för jag upplevde samma sak när det gällde betänkandet om mul- och klövsjuka. Det är hårt arbete, man måste ta itu med det. Men en del av det som det förhandlas om har ju ännu inte genomförts. Och många av Franz Fischlers förslag, som enligt min åsikt går åt rätt håll, och där jag kan stödja väldigt mycket, kommer tyvärr inte att genomföras hundraprocentigt på alla områden. Det vet han också. Men vi bör upphöra med att dela upp allting igen, för vi kan när allt kommer omkring bara förhandla om det hela som ett paket. Inom Världshandelsorganisationens ramar måste vi iaktta bestämda spelregler. Man kan tänka på vilka regeringar som förhandlade åren 1986-1994 i Marrakechrundan och Uruguayrundan, och vilka som sedan i slutet av 1993 eller 1994 skrev under avtalen. Där finns det ju redan på många områden.
Naturligtvis anser jag, trots att jag kommer från Oberbayern, att det är fel att höja mjölkkvoten. Även i fråga om flera prisinterventioner, exempelvis råg, måste man än en gång kalkylera på nytt, för man kan inte i ett slag eller från den ena dagen till den andra bryta upp och ändra alltsammans. Det kommer inte att fungera. Och jag är också - det vill jag säga helt tydligt - vän av sammanhållningen i Europeiska unionen och omfördelningen av pengar till de regioner och länder som har mindre, och som det skall gå bättre för. Men jag kan inte inse att pengarna från de nedskärningar, som exempelvis görs för många företag som befinner sig i en högre gruppering, skall flyta tillbaka till kommissionen och sedan delas ut på nytt på annat håll. Pengarna bör till största delen i enlighet med subsidiaritetsprincipen användas inom den andra pelaren i de regioner som de kommer från. För annars får somliga verkligen betala två gånger, för att säga det helt klart.
Franz Fischlers reformer är nödvändiga, och de vore nödvändiga även om vi inte skulle ansluta de 10 kandidatländerna, och utan Världshandelsorganisationen, för ingen här i kammaren kan på allvar hävda att systemet, så som det hittills fungerat, är rättvist. Det är det inte. Och en frikoppling på de mest olika områden, som - det kan jag säga er, och ni känner också till det - en dag kommer att genomföras fullständigt - det är bara en tidsfråga - kommer att leda till att det skapas mer rättvisa. Och då hjälper det inte om alla återigen plockar ut sin region och säger, att här får man inte göra någonting, och där får ingenting göras, och där får heller ingenting göras. Det löser inte ens problemen teoretiskt.
Ännu ett par ord om utvecklingsländerna: Jag är riktigt glad över att man nu har upptäckt dem. Initiativet Allt utom vapen kommer ju inte att döda någon eller kosta något. Man måste också någon gång se efter, vilka länder som här försöker att sälja något av de få produkter, som de producerar, eftersom de behöver andra livsviktiga varor. Det måste man ändå någon gång titta på. Vi har i Europeiska unionen i flera årtionden dumpat våra överskott på världsmarknadsnivå och pressat in dem i utvecklingsländerna och där ryckt undan existensgrundvalen för många, många jordbrukare. Även detta bör vi tänka på.

Maat (PPE-DE).
Herr talman! Vad oss beträffar kommer kommissionsledamot Fischler att gå till historien som frikopplingens kommissionsledamot. Om vi måste välja mellan två saker för ett framgångsrikt WTO-avtal, då är det vad oss beträffar på grundval av frikoppling och inte på grundval av en prissänkning. Om rådet och kommissionen har lyssnat ordentligt så har parlamentet i vilket fall som helst också angett den riktningen.
CDA-delegationen i Europaparlamentet har instämmande medverkat till en kompromiss i Cunhas betänkande. Ett antal punkter i betänkandet var av betydelse för oss och understryks av oss genom ändringsförslag. Till att börja med arealuttag. Vi anser att det måste kunna alternera på ett företag, att valet tillkommer bonden och inte är fastställt för tio år. Den andra punkten är att man på marker som har frikopplats och på vilka andra produkter eventuellt odlas i vilket fall som helst inte kan odla fria produkter som till exempel konsumtionspotatis och grönsaker. CDA har lämnat in ett ändringsförslag om det som har övertagits av PPE-DE.
Vår tredje punkt, och den ger anledning till mer diskussion, är att vi gläder oss åt att franchisen per företag på vilka det frikopplas har höjts från 5 000 till 7 500 euro, men det är vad oss beträffar för lite. De europeiska kristdemokraterna måste värna om familjeföretagen och vad oss beträffar kan den gränsen höjas till 10 000 eller 15 000 euro. Vi har själv som CDA lämnat in ett ändringsförslag tillsammans med brittiska kolleger för att höja gränsen till 10 000 euro och ett spanskt ändringsförslag har lämnats in för 15 000 euro. Båda kommer vi att stödja. 
Med avseende på sektorn för mjölk och mjölkprodukter och reformerna av den instämmer vi med Jeggles betänkande och delvis på grundval av ett ändringsförslag från CDA har man valt en avsevärt mindre långtgående frikoppling och också förändringar. Vad oss beträffar först 5 procent, avvakta ett WTO-avtal och eventuellt på sin höjd genomföra Berlinavtalet. Och alla som anser att sektorn för mjölk och mjölkprodukter måste reformeras, jag vänder mig framför allt till fru Kinnock, måste inse att Europeiska unionen har förlorat 5 procent av världsmarknaden sedan 1983, och att den produktionen inte har kommit utvecklingsländerna tillgodo utan andra rika länder. Det vittnar om salongssocialism att anbefalla att vi skall riva upp den europeiska mjölkproduktpolitiken ytterligare utan att se till effekterna. Det är en billig form av salongssocialism. Jag är för varje diskussion om utvecklingssamarbete, men då på grundval av de avtal som Europa har slutit med de 48 fattigaste länderna och sedan vi har granskat vad det innebär för de europeiska bönderna och bönderna i utvecklingsländer. Gör vi inte det så använder vi europeiska bönder som syndabock i hela diskussionen om utvecklingssamarbete. Det står jag över som ledamot av det här parlamentet.

Folias (PPE-DE).
Herr talman, herr kommissionär! Jag önskar att jag även kunde säga herr minister och ordförande för rådet, men tyvärr är han frånvarande.
Jag vill till att börja med gratulera alla de föredragande som har varit sysselsatta med ett så pass viktigt ämne som det vi diskuterar i dag. Jag vill emellertid särskilt gratulera kollegan Cunha till det gigantiska arbete som han utfört, och som jag inte alls avundas honom. Jag skulle inte vilja vara i hans ställe, men jag gratulerar honom till det han lyckats åstadkomma.
Låt mig framföra de grekiska jordbrukarnas farhågor och frågetecken över att produkterna från Medelhavet inte omfattas av översynen av den gemensamma jordbrukspolitiken, och deras oro för vad som kommer att dyka upp under den andra etappen, vid de kommande förhandlingarna när vi efter Världshandelsorganisationens runda i Cancun skall diskutera produkterna från Medelhavet. Vi är oroade. Vi är mycket oroade och jag hoppas att det visar sig att vi oroat oss i onödan, men fram tills dess kommer vi att vara oroade.
Vi anser att gränsvärdet på 5 000 euro är alldeles för lågt. Det bör kraftigt höjas om vi verkligen vill främja produktionen och efterleva alla de förutsättningar som är nödvändiga för att vi skall förbättra jordbrukssektorns framtidsperspektiv.
Jag vill också uttrycka min övertygelse att man kommer att ge en särskild behandling åt de mindre gynnade öregionerna, som framför allt i mitt hemland är särskilt omfattande, men även åt bergsregioner i hela Europeiska unionen. Vi bör ha för avsikt att låta dessa människor stanna kvar i sina byar, i sina jordbruksregioner, i stället för att göra dem till arbetslösa stadsinvånare.
Jag välkomnar möjligheten att jordbruket blir ett produktionsbolag. Hur jordbrukaren annars skulle kunna bli en företagare skulle jag vilja se.
Slutligen välkomnar vi givetvis Europeiska unionens utvidgning med 10 nya medlemsstater, men vad jag önskar är att det inte endast skall bli Europeiska unionens jordbrukare som får betala räkningen för utvidgningen.

Doyle (PPE-DE).
Det finns två frågor beträffande den reform efter halva tiden vi har framför oss. Den ena gäller detaljerna i förslagen och den andra gäller valet av tidpunkt. Frikoppling är en grundsats och i sig tämligen revolutionerande. Även om det finns både risker och fördelar så anser jag mycket starkt att förslagen om partiell frikoppling utgör en mycket större risk utan att ställa minskad reglering i utsikt. Vi bör se upp med de olika menyerna för frikoppling! Till och med vår kollega Cunhas förslag att frikoppla oxkött men inte am- och dikor i mitt land, Irland, måste förses med en hälsovarning, då det kommer att leda till att priset för mjölkkalvar och avvanda kalvar kollapsar. Vi bör se upp med förslag om partiell frikoppling!
Vi måste bli mer marknadsorienterade för att förenkla regelverket och även för att dra fördel av WTO-förhandlingarna. Jag är dock inte helt övertygad på den andra punkten trots kommissionsledamotens många försäkringar att vi har spelat våra WTO-kort förståndigt. Se vad som hände i den senaste GATT-rundan: EU förhandlade bort våra rättigheter på jordbruksområdet mot andra områden i enlighet med principerna. Vi gav garantier om marknadstillträde som vi har levt upp till i EU och fick inte några garantier om marknadstillträde i gengäld. I själva verket har Förenta staterna använt den 11 september för att genomföra den största höjningen av inhemska stöd på decennier medan vi i EU begränsade vår produktion, och de kom tillbaka till WTO-förhandlingarna med ett tydligt budskap om mer av samma medicin. Köparna bör se upp! Ingenting av vad de har sagt eller några uttalanden från Harbinsons mun inger mig tillförsikt om att vi har något att vinna på att spela våra kort öppet. I själva verket är budskapet det rakt motsatta. Hur stor är chansen att minskningen av importtullarna stannar vid omkring 36 procent och inte närmare de föreslagna 60 procent? Den chansen är liten. Juryn är ute och före Cancun spelar vi med den avgörande delen av Europas ekonomiska politik, den gemensamma jordbrukspolitiken som insats.
Kommissionsledamoten lever mycket farligt och vissa skulle nog säga obetänksamt i valet av tidpunkt för hans förslag. Modulering med 5 000 euro kan inte accepteras, inte ens med löften om ytterligare investeringar i landsbygdsutveckling. Att stjäla från fattige Per för att betala Pål är omvänd Robin Hood-politik och i bästa fall förvänt. Med tanke på det evangelium om frikoppling som besjälar översynen efter halva tiden är det ologiskt att införa degression för att stödja - åtminstone i Irlands fall - en ny dairy com (dvs. gemensam organisation av marknaden), dvs. kopplade betalningar för mjölksektorn.
Varje land har sin egen lista med specialfall, som kan gälla unga jordbrukare, sjukdomsfrågor, frågor som rör förtidspensionering för jordbrukare, frågor om arvsrätt och de som gjorde stora investeringar under referensåren. De måste tas om hand. Vi har skyldighet att värna om jordbrukare i utvecklingsländerna som vi kan och kommer att fullgöra inom ramen för lika villkor i global skala men, som europeiska lagstiftare, har vi i första hand skyldighet att värna våra egna jordbrukare och en uthållig framtid för jordbruket i EU, den största jordbruksproducenten och den största ekonomin i världen.

Keppelhoff-Wiechert (PPE-DE).
Herr talman, herr kommissionär! Under eftermiddagen förekom många inlägg om finansieringen av EU:s jordbrukspolitik. Jag anser att situationen under de senaste åren totalt sett varit mycket gynnsammare för konsumenterna än för jordbrukarna. Jag förtröttas inte att säga att andelen utgifter för livsmedel för medborgarna i Europeiska unionen under de senaste årtiondena kontinuerligt har gått tillbaka. Det är en stabil siffra: Om man för några årtionden sedan gav ut 40 procent av inkomsterna på mat, så är man nu framme vid ungefär 14 procent. Livsmedel är alltså inte något överflödigt skräp, och jordbrukarna producerar och vårdar landskapet med EU-stöd, kanske också betydligt billigare än vad byggmyndigheterna kan göra.
Min idé om en europeisk jordbruksmodell har sett likadan ut i flera år. Jag vill även i fortsättningen att jordbrukarna i Europeiska unionen skall fullgöra detta dubbla uppdrag: Producera högvärdiga produkter och vårda och bibehålla kulturlandskapet. Därför anser jag att vi i den jordbrukspolitiska debatten nu verkligen skall se till att detta uppdrag kan genomföras på lång sikt i svåra områden inte bara i Tyskland, utan i alla europeiska regioner.
Era förslag har i dag väckt en omfattande diskussion, herr kommissionär, men om jag har förstått er rätt så har ni ändå här och där låtit märka en viss kompromissvilja i fråga om frikopplingen. Jordbruksfolket i min grupp kräver en tydlig åtskillnad mellan vegetabilisk och animalisk produktion. Därför anser jag att en konsekvent fortsättning på jordbrukspolitiken och även på den mängdstyrda marknadspolitiken för mjölk är enormt viktig.
Herr kommissionär! Jag är övertygad om att vi nu bör fatta ett beslut - som ni alltid har sagt. Parlamentets betänkanden är klara, och jag är mycket spänd på att få höra vad rådet kommer att göra av dem. Vi bör verkligen utnyttja detta förhandlingskapital. Jag vill alltså avslutningsvis uppmuntra er till att ta till er våra uppslag! Om vi kämpar gemensamt, kommer det att vara det bästa för jordbruket, och jag är någon som också gärna vill försvara er där ute.
(Applåder)
Jag kan inte föreställa mig att ni skulle vara intresserad av att åstadkomma något opraktiskt.
(Applåder)

Parish (PPE-DE).
Herr talman! Jag gratulerar kommissionen till dess radikala förslag för frikoppling. Jag är rädd för att de förslag som parlamentet lägger fram är alltför försiktiga och anser att vi borde gå vidare mot frikoppling. Om vi skall göra det partiellt så låt oss åtminstone göra det sektor för sektor, inte genom en horisontell frikoppling över alla sektorer. Herr Cunha! Ni vet att jag anser att en del av förslaget är fullständigt förryckt.
Jordbrukarna måste få veta vad som kommer att hända. Vi behöver ett beslut från ministerrådet så att jordbrukarna kan planera för framtiden. Vad vi inte vill ha är en fullständig blandning av olika system för frikoppling. Om vi måste ta hand om mindre gynnade områden så finns det sätt att göra det. Vi måste inte göra det genom att subventionera produktionen. Det system med frikoppling som ni har föreslagit, herr kommissionär, kommer att hjälpa oss med WTO-rundan. Det kommer även att hjälpa oss att ta itu med utvidgningen. Låt oss erkänna att många av anslutningsländerna skulle ha väldigt svårt att införa sådana subventioner baserade på produktionen som vi har. Vad är det för mening med att be dem inrätta dessa system om vi ändrar hela systemet igen efter ett eller ett par år?
Vi måste inse faktum att en jordbrukspolitik för 25 medlemsstater kommer att skilja sig från den vi har för de nuvarande 15. Därför måste vi vara försiktiga med vad vi gör.
Vi måste också vara säkra på att vi kan göra vår mening gällande när Europa går till WTO-rundan och stå emot inte bara Förenta staterna, utan även länder i tredje världen. Vi måste stödja våra jordbrukare, men inte på bekostnad av handeln med tredje världen. De förslag som ni lägger fram kommer att hjälpa oss att stödja det europeiska jordbruket, de europeiska jordbrukarna och ge de europeiska skattebetalarna, som ibland glöms bort, valuta för deras pengar.

Fischler
Herr talman, mina damer och herrar ledamöter, mina damer och herrar! Först vill jag tacka er alla så hjärtligt för era konstruktiva, om också delvis mycket kritiska, men alltid sakliga inlägg. Först vill jag försäkra alla dem som har påpekat hur viktigt det vore att Europaparlamentet får medbeslutande inom jordbrukspolitiken, att ni har fullt stöd från kommissionen i denna fråga, och även mitt fulla personliga stöd.
Alla som är verksamma inom den europeiska politiken vet att det i en gemensam saks intresse, för att finna ett gemensamt beslut, är nödvändigt att göra kompromisser. Men kompromisser måste mätas på kriterier, och dessa kriterier är den substans som måste bibehållas i reformen. Denna princip kan och vill kommissionen inte avstå från.
Men det har redan under en tid förts en diskussion om anpassning av kommissionens förslag när det gäller flera frågor. Hit hör till exempel koncentrationen av cross compliance-bestämmelserna till de viktigaste föreskrifterna, i syfte att förenkla administrationen, en måttfull ökning av de cross compliance-pengar som stannar kvar i medlemsstaterna, en längre förberedelsetid för installation av ett system med jordbruksrådgivning med ett till att börja med frivilligt deltagande, som först senare blir obligatoriskt, mer flexibilitet för medlemsstaterna i fråga om förskott på direktbidrag, en flexibel behandling av ömmande fall och problemfall när det gäller beräkning och tilldelning av det enhetliga jordbruksstödet, samt medlemsstaternas option att utesluta vissa fruktsorter från den bidragsberättigade ytan, bibehållande av rotationssystemet med träda, med möjlighet att på dessa ytor också odla förnybara råvaror, tidsmässig förskjutning av frikopplingen av stödet inom mjölksektorn för att förenkla förvaltningen, eller en flexibel procentandel samfinansiering för jordbruksmiljöåtgärder och en tidvis höjning av stödbidraget i områden med miljöspecifika begränsningar. Men det finns andra frågor, där det i diskussionen kommer att krävas stora ansträngningar för att vi skall kunna komma fram till några lösningar. Ordförandeskapet kommer tillsammans med kommissionen, särskilt nästa vecka, säkert att göra dessa ansträngningar i rådet.
Till dessa frågor hör bl.a. de olika aspekterna med frikopplingen av direktbidragen. Även här finns det säkert spelrum, men det gäller att uppnå de grundläggande målen med frikopplingen. Dessa innebär att förenkla vår stödpolitik, undvika meningslösa produktionsincitament, stärka ett marknads- och företagsinriktat handlande och slutligen undvika snedvridningar av konkurrensen. Vi bör i synnerhet inte glömma att frikopplingen leder till att dubbelt så mycket av det lämnade stödet hamnar i jordbrukarnas fickor jämfört med det gamla systemet. Det har OECD nyligen återigen bevisat.
(Applåder)
Till de viktiga frågor som kräver en öppen diskussion hör också behandlingen av de yttersta randområdena eller de utomeuropeiska områdena. Även här är det avgörande att de grundläggande principerna bibehålls. Hit hör naturligtvis nödvändigheten att ta hänsyn till dessa områdens särdrag och målsättningarna i Posei-förordningarna - båda delarna! Jag vill inte heller underlåta att nämna det från många håll yttrade önskemålet om att i ännu högre utsträckning stärka den andra pelaren i den gemensamma jordbrukspolitiken. Det förvånar er väl inte om jag just här är öppen för överväganden om att stärka denna andra pelare ännu mer än vad man förutsett.
Än en gång helt kort tillbaka till frågan om frikoppling, eftersom många här har tagit upp den delvisa frikopplingen. Jag anser att det är problematiskt om man tror att man skall kunna införa frikopplingen över en längre tidsperiod, steg för steg, eller att från varje enskild stödåtgärd bara frikoppla en bestämd procentsats. Dessa blandformer med en delvis frikoppling leder i slutändan till att nackdelarna i det befintliga systemet knyts samman med de fördelar som undanhålls i det nya systemet. Därför bör man här vara mycket, mycket försiktig. Nackdelarna med det befintliga systemet är framför allt att jordbrukarna inte fritt kan fatta beslut på sina gårdar. Nackdelarna är också att jordbrukarna måste göra en större och mer komplex byråkratisk insats, och det som man undanhåller dem, är framför allt en företagarfrihet.
Ett par sista ord om interventionsprisen - här har ni ju delvis yttrat er mycket kritiskt: Varför vill vi eller behöver vi egentligen vidta en åtgärd för att säkerställa jämvikten på marknaden för de närmaste åren - totalt sett vill vi ju ha en tidsrymd om 10 år? Den huvudsakliga anledningen till detta är att när man jämför marknadsprognoserna som vi lagt till grund för Agenda 2000 med de marknadsprognoser som nu samma institut, exempelvis Fabri, publicerar, så ser vi att dessa institut ändå tvingats dra ned sina på den tiden mycket positiva förväntningar, exempelvis för vete med 14 procent, för korn med 10 procent, för majs med 16 procent, för smör med 37 procent och för skummjölkspulver också med mer än 30 procent.
Men varför kan vi då över huvud taget klara oss med en 5-procentig interventionsprissänkning? Bara därför att vi redan då var betydligt mer försiktiga än vad dessa prognoser rekommenderade, och därför kan vi nu agera mer återhållsamt. Men om vi inte gör någonting skulle det leda till att vi även i fortsättningen skulle ha obalans på marknaden, och det innebär ingenting annat än prispress.
Allra sist frågan om Medelhavsprodukterna: Jag vill här helt klart säga att vi även nästa vecka, när det gäller att besluta i rådet, kommer att arbeta för att rådet (jordbruk och fiske) tillsammans med kommissionen skall avge en förklaring, där det skall tillses att Medelhavsprodukterna behandlas med samma vikt och bedöms på samma sätt, när det tas nya steg.

Talmannen.
Tack så mycket, herr Fischler.
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum på torsdag.

Talmannen.
Nästa punkt på föredragningslistan är frågestunden med frågor till kommissionen (B5-0097/2003). Vi skall nu behandla en rad frågor till kommissionen.
Jag beklagar att frågestunden, på grund av den tidpunkt då den genomförs, alltid, eller nästan alltid börjar med förseningar. I dag är vi 30 minuter försenade, vilket gör att vi måste genomföra den så smidigt som möjligt. Jag räknar med att alla kolleger samarbetar.
Första delen
Talmannen.
Fråga nr 22 från Stavros Xarchakos. Frågeställaren ersätts av Folias (H-0317/03):

Angående: Åtgärder mot det dödliga viruset SARS
Det dödliga viruset SARS har lett till berättigad oro i hela världen. Vilka omedelbart genomförbara skyddsåtgärder har kommissionen följaktligen föreslagit att medlemsstaterna vidtar?

Byrne
Kommissionen har spelat en aktiv och ledande roll för att möta hotet från svår akut respiratorisk sjukdom (SARS). Såsom rådet nyligen konstaterade vid sitt möte om SARS den 6 maj 2003, har detta genomförts genom EU:s nätverk för epidemiologisk övervakning och kontroll av smittsamma sjukdomar inom gemenskapen inom ramen för beslut nr 2119/1998/EG. Detta har gett en mycket effektiv grundval för snabbt informationsutbyte inom EU och för ett samordnat svar i vilket EFTA- och kandidatländer har deltagit fullt ut i samarbete med WHO.
Vid sitt extra ordinarie möte om SARS godtog rådet i huvudsak den inriktning som utvecklats av kommissionen med bistånd av nätverkets kommitté. Även om genomförandet av hälsoskyddsåtgärder vilar på myndigheterna i medlemsstaterna, kommer riktlinjen för omedelbara och framtida åtgärder att fokusera på följande frågor: snabb upptäckt av alla misstänkta fall av SARS genom god övervakning, skydd för de som riskerar att bli smittade genom effektiv isolering av SARS-patienter på sjukhus, inklusive åtgärder för att skydda anhörigvårdare, särskild uppmärksamhet skall ägnas flygresenärer som har varit en viktig faktor i spridningen av SARS, i synnerhet standardiserade kontrollundersökningar av passagerare från drabbade områden, rådgivning ombord till passagerare och effektiv information vid inreseställen från drabbade områden, åtgärder för att höja medvetenheten bland fackfolk och allmänhet samt punktlig och korrekt rapportering och informationsutbyte med andra länder, i synnerhet EES- och EFTA-länder, anslutnings- och kandidatländer och med WHO. Samarbete bör även utvecklas med andra partners som till exempel flygbolag, och organisatörer av stora sammankomster.
Rådet noterade även kommissionens avsikt att lämna in ett förslag för att skapa ett europeiskt centrum för förebyggande och kontroll av sjukdomar.

Folias (PPE-DE).
På Xarchakos vägnar, som av skäl utanför hans kontroll inte kan vara här i dag, vill jag tacka kommissionsledamoten.

Talmannen.
Fråga nr 23 från Lennart Sacrédeus (H-0314/03):

Angående: Brott mot mänskliga rättigheter på Kuba
I mars i år fängslades 78 oppositionella på Kuba. Summariska rättegångar, utan möjlighet till ett anständigt försvar eller närvaro av oberoende personer hölls i april, varpå domar på mellan 15 och 28 år avkunnades. De fängslade avtjänar nu sina straff under närmast omänskliga förhållanden, i isoleringscell eller tillsammans med hårt kriminella personer, oftast så långt hemifrån att det omöjliggör besök av familjemedlemmar. Förhållandena utgör klara brott mot de mänskliga rättigheterna.
Med tanke på kommissionens nyöppnade kontor i Havanna och Cotonouavtalets krav på mänskliga rättigheter, undrar jag vad kommissionen avser göra för att de politiska fångarna på Kuba ska släppas fria? Vad gör kommissionen för att behandlingen av de kubanska fångarna ska förbättras och för att de ska flyttas närmare sina hem? Vad avser man göra för att stötta fångarna och deras anhöriga? 
Andra delen
Frågor till kommissionsledamot Monti
Byrne
De omfattande gripandena av dissidenter på senare tid, de orättvisa rättegångar och de godtyckliga och överdrivna domar som de har utsatts för, liksom även avrättningarna av tre kubanska medborgare dömda för kapningen av en kubansk färja, har lett till omgående, bestämda och konsekventa reaktioner från Europeiska unionen. Kommissionen har fullt ut och aktivt stött de åtgärder som har vidtagits i detta sammanhang.
Kommissionen har, tillsammans med medlemsstaterna, kraftfullt fördömt sådana gripanden i en förklaring som offentliggjordes den 26 mars 2003, och som följdes upp med en EU-demarsch i Havanna för att uppmana de kubanska myndigheterna att omedelbart släppa fångarna fria.
En andra EU-demarsch i Havanna vidtogs den 18 april, efter utrikesministrarnas uttalande den 14 april. Ytterligare åtgärder har nyligen överenskommits, inklusive begränsningar för besök på hög nivå. Kommissionen beslöt den 30 april att skjuta upp granskningen av den kubanska ansökningen om anslutning till Cotonouavtalet, för att signalera att den senaste utvecklingen inte bidrar till samarbetet mellan Europeiska unionen och Kuba. De kubanska myndigheterna beslutade den 16 maj att dra tillbaka Kubas ansökan.
Kommissionen är bekymrad över behandlingen av fångar och anser att de kubanska myndigheterna bör bjuda in Internationella Röda korset att besöka dem för att se till att de behandlas humant.

Sacrédeus (PPE-DE).
Herr talman! Jag vill tacka kommissionär Byrne för hans svar. De fängslade på Kuba, ca 60 av de 75, som har dömts under summariska omständigheter har fått fängelsestraff på mer än 20 år. De upplever att de helt enkelt är hotade till sina liv. Så hårda domar har inte utdömts på Kuba på flera decennier.
Min följdfråga till kommissionären är på vilket sätt vi kan följa upp protesterna i praktisk politik. Kan vi agera inom världssamfundet, inom FN genom att försöka få Röda Korset att agera? Kan man agera via kyrkor och på annat sätt? Kan vi med olika typer av sanktioner sätta press på den kubanska regimen? Det handlar om människor som har fått betala ett mycket högt pris för demokratins skull.

Byrne
Som jag redan har tillkännagett anser kommissionen att Internationella Röda korset bör bjudas in för att undersöka situationen och rapportera. Dessutom förbereds en ny EU-demarsch till början av juni, men det finns än så länge inte någon överenskommelse om texten. För att sammanfatta är situationen den att kommissionen håller denna fråga under uppsikt och vidmakthåller ett så stort tryck som möjligt på situationen.

Alyssandrakis (GUE/NGL).
Herr kommissionär! De som av Europeiska unionen har betecknats som förkämpar för de mänskliga rättigheterna är ingenting annat än ombud för Amerikas förenta stater, vilket framkom under rättegångarna på Kuba. För övrigt har amerikanerna själva erkänt att de erbjuder åtskilliga tiotals miljoner dollar för att skapa en inrikes opposition på Kuba. Vilket land skulle när allt kommer omkring inte skydda sig självt från en utrikes konspiration?
Jag skulle vilja höra era kommentarer, herr kommissionär, om den verksamhet som Cason och hans agentur bedriver på Kuba. Jag skulle också vilja höra era kommentarer angående meddelandet från Bush den 20 maj där han utlovade frihet för Kuba, och era kommentarer om det faktum att Förenta staterna inte har straffat de flygkapare som förde ut flygplan från Kuba.
Slutligen, vad anser ni om att Förenta staterna har arresterat fem kubanska landsmän som inte ens har sett 80 procent av anklagelseakten, eftersom den anses vara hemlig?

Byrne
Den fråga vi diskuterar här i kväll gäller brott - mycket grundläggande brott - mot mänskliga rättigheter på Kuba. Vilka frågor ni än hänvisar till, och oavsett om de kan bevisas eller inte, så rättfärdigar de inte de brott mot mänskliga rättigheter som har fastställts och bekräftats. De inbegriper avrättning av de tre ifrågavarande personerna efter mycket korta rättegångar under förhållanden som världssamfundet i stort, och kommissionen i synnerhet, betraktar som mycket otillfredsställande.

Talmannen.
Eftersom frågeställaren är frånvarande, bortfaller fråga nr 24.

Talmannen.
Fråga nr 25 från Ward Beysen (H-0315/03):

Angående: Parallellhandel
Känner kommissionen till att den lagliga parallellhandeln med läkemedel inom EU, som gör att medlemsstaterna och europeiska patienter sparar miljontals euro om året, är utsatt för ständiga hot?
Har kommissionen tänkt använda artikel 82 som rättslig grund för att se till att läkemedelstillverkarna följer reglerna för den inre marknaden?

Monti
Frågan som parlamentsledamoten ställer har inte bara ett obestridligt intresse, den är också mycket aktuell. Frågan är intressant eftersom hindren för parallellhandeln med läkemedel sedan en tid har varit en källa till oro för kommissionen, som redan tidigare har undersökt frågan och som fortfarande gör det. Framför allt inom området för konkurrens utreds för närvarande ett stort antal fall på begäran av såväl läkemedelsföretagens laboratorier som andra intressenter. Frågan är dessutom, som jag redan sagt, högaktuell.
Kommissionen förfogar som bekant över två rättsliga instrument för att ingripa, artiklarna 81 och 82. När det gäller artikel 81 lade EG-domstolens generaladvokat Tizzano för ett par dagar sedan fram sina egna slutsatser i Bayermålet, som gällde parallellhandel med en av det företagets produkter. Jag tänker inte gå in på detaljerna i det målet och generaladvokatens slutsatser, som gällde en mycket väl definierad, juridisk fråga av teknisk art. Slutsatserna var under alla omständigheter inte positiva för den linje som kommissionen drev i det målet. Domstolen kommer att avkunna sin dom om ett par månader, utan att detta kommer att påverka kommissionens övriga beslut när det gäller andra problem än dem som Bayermålet handlade om, till exempel det beslut som kommissionen fattade den 8 maj 2001 om systemet med dubbla priser som tillämpas av företaget Glaxo.
När det gäller artikel 82, är det just i den här riktningen som kommissionen arbetar för närvarande. Detta ställer ett antal nya frågor, framför allt när det gäller att definiera lagstridiga marknader eller metoder. Domstolen mottog för övrigt i februari en begäran om ett prejudicerande uttalande från det grekiska utskottet för konkurrens, vilket är den grekiska myndighet som ansvarar för konkurrensfrågor. Det gällde att avgöra i vilken omfattning en vägran från ett läkemedelsföretag i dominerande ställning att leverera till en grossist i syfte att stoppa parallellhandel skulle kunna innebära en överträdelse av bestämmelserna i artikel 82 i EG-fördraget. Kommissionen kommer som alltid att uppmanas att yttra sig till domstolen under de kommande veckorna. Domstolens dom väntas emellertid inte förrän om flera månader.

Beysen (NI).
Herr talman! Jag tackar kommissionsledamoten för hans utförliga svar i fråga om ett mycket aktuellt problem som, som kommissionsledamoten helt riktigt betonade, orsakar stor oro.
Jag anser att artikel 82 verkligen är den enda rättsliga grundval på vilken man kan arbeta vidare och jag hoppas att vi kommer att få mer klarhet i saken inom en överskådlig framtid, eftersom stora fusioner inom läkemedelssektorn praktiskt taget alltid leder till en drastisk minskning av arbetstillfällen. Dessutom är den praxis man använder sig av nu för tiden ytterst ofördelaktig för konsumenten. Jag förväntar mig således att så snart som möjligt få ett närmare svar på frågan som har ställts.

Monti
Jag är ense med er om att detta är en både viktig och angelägen fråga. Låt mig ge er en kortfattad beskrivning av vart vi är på väg.
Som jag sade prioriterar vi för närvarande att slutföra vår inlaga till EG-domstolen om den grekiska begäran om förhandsavgörande - vilket borde vara klart i mitten av juni - som gäller behandlingen av ungefär 30 pågående fall vid kommissionen. Jag är övertygad om att ni förstår att jag inte kan ange exakta datum. Bedömningen i enlighet med artikel 82 pågår. Hursomhelst kan ni förvänta er att kommissionen kommer att anta sin ståndpunkt - positiv eller negativ - om systemet med leveranskvoter i slutet av året.

Rübig (PPE-DE)
. (DE) Herr talman, herr kommissionär, mina damer och herrar! Vi har inom det farmaceutiska området på senaste tid just på grund av Internet upplevt en helt ny utveckling: Här handlas det över hela Europa med medicinska produkter. Å andra sidan har vi fortfarande apotek med områdesskydd. Hur föreställer ni er den fortsatta utvecklingen på detta område?

Monti
Hela det problem som uppstått genom internethandelns allt större roll gäller aspekter med anknytning till den inre marknaden och konkurrens. Med tanke på de fördelar som konsumenterna kan dra av den allt större användningen av Internet, och även med tanke på det ständiga behovet att se till att de nyckelprinciper som ligger till grund för gemenskapens rättsordning inte kringgås oavsett vilken teknik som används för transaktionerna, är detta en positiv utmaning för myndigheterna att ta itu med.

Talmannen.
Herr Monti! Tack så mycket för att ni har samarbetat med parlamentet här i kväll. Vi går nu över till de 20 minuterna med frågor till kommissionsledamot Reding.
Frågor till kommissionsledamot Reding
Talmannen.
Fråga nr 26 från Bernd Posselt (H-0301/03):

Angående: Minoritetsspråk
Vilka åtgärder har kommissionen vidtagit för att vårda och främja minoritetsspråken i de länder som omfattas av EU:s utvidgning österut? Vilka hänsyn tas till språkminoriteter vars språk talas av majoriteten av befolkningen i ett annat medlemsland?

Reding
. (FR) Som svar till herr Posselt skulle jag vilja säga att den definition av minoritetsspråk och regionala språk som används av Europeiska kommissionen är den som fastställts av Europarådet i dess Europeiska stadga om regionala språk och minoritetsspråk. Med regionala språk eller minoritetsspråk avses, jag citerar: ?språk som används traditionellt på en stats territorium av medborgare i denna stat som utgör en mindre grupp än den övriga befolkningen, när dessa språk är ett annat än denna stats officiella språk?. Denna definition omfattar alltså språk som är minoritetsspråk i ett land men som kan vara majoritetsspråk i ett annat.
När det gäller främjande av minoritetsspråk och regionala språk inom unionen finansierar kommissionen Europeiska byrån för mindre använda språk, liksom Mercators forskningscentrum. I deras arbetsprogram för 2003-2004 planeras informationsåtgärder för de kommande unionsmedlemmarna om EU:s politik inom de aktuella områdena. Möten arrangeras i frågan, såsom konferensen i Bolzano den 26 och 27 maj på temat ?Goda tillämpningar för att främja språklig mångfald i ett utvidgat Europa?.
Europeiska byrån för mindre använda språk har även börjat förbereda inrättandet av nationella kommittéer i de nya medlemsstaterna som skall företräda språkliga minoriteter, i likhet med kommittéer av samma slag som redan finns i de 15 nuvarande medlemsstaterna. Det bör påpekas att de kommande medlemsstaterna redan åtnjuter samma möjligheter som de 15 nuvarande medlemmarna, när det gäller minoritetsspråk och regionala språk, nämligen finansiering av initiativ ur de befintliga programmen. Vissa av de berörda programmen - Sokrates, Leonardo da Vinci - är för övrigt öppna för samtliga ansökarländer. Studien Euromosaik, produktion och reproduktion av minoritetsspråkgrupperna inom Europeiska unionen, kommer också att utvidgas till de nya staterna.
De nya staterna har också inbjudits att delta i de offentliga samråd som inletts av kommissionen, inom ramen för utarbetandet av åtgärdsplanen för språklig mångfald och språkinlärning, som kommer att läggas fram för rådet och parlamentet i juli, även inom ramen för granskningen av den nya generationen program Leonardo, Sokrates och Ungdom. Samtliga språkliga minoriteter, däribland dem vars språk är majoritetsspråk i en annan stat i den utvidgade unionen har kunnat delta i dessa samråd.

Posselt (PPE-DE).
Herr talman! Fru kommissionär, först vill jag tacka för det mycket utförliga, bra och konkreta svaret och ställa en tilläggsfråga, där jag inte vet om ni kan svara mig genast, eller kanske först senare skriftligt, efter denna frågestund.
Det förekommer att medlemsstaterna lämnar stöd till minoriteter i kandidatländerna. Exempelvis stöder Tyskland de tyska minoriteterna i Polen och Tjeckien, efter överenskommelse med dessa stater. Nu har i dessa stater ryktet uppstått att åtminstone en del av detta stöd från en annan medlemsstats sida kommer att bli rättsstridigt efter anslutningen till Europeiska unionen. Jag kan inte föreställa mig det, och ville därför helt konkret ställa en fråga om det, eftersom man är mycket orolig för detta. Kan det alltså vara så att stödet till minoritetsspråk från andra medlemsstaters sida kan strida mot EU:s principer?

Reding
Herr talman! Jag kan lugna herr Posselt i detta avseende, för unionen kommer inte att ingripa i åtgärder som enligt subsidiaritetsprincipen faller under medlemsstaternas ansvar. Jag kan alltså över huvud taget inte förklara hur denna diskussion uppstått, för om en medlemsstat på något sätt tar en annan medlemsstat eller tredje land under armarna och vill genomföra kulturella åtgärder där, så är det medlemsstatens sak, och då skall unionen inte blanda sig i. Tvärtom: jag är glad om medlemsstaterna organiserar många kulturella evenemang i sina grannländer!

Evans, Robert J.E. (PSE).
Jag var mycket intresserad av kommissionsledamotens svar och hennes definition av språk, som är välkänd i denna kammare. Jag stöder helhjärtat idén om att ge ekonomiskt bistånd till minoritetsspråk och mindre använda språk, och i likhet med många kolleger är jag bekant med byråns utbildningsprogram och arbete. Som kommissionsledamoten vet bidrar respekt för någon annans språk, respekt för personen och hans eller hennes kultur till integrationen av dessa samhällen.
Kan jag i den andan be kommissionsledamoten att åtminstone beakta frågan om att ge stöd för en omvärdering av den definitionen, eventuellt genom en studie eller en undersökning, och inkludera andra språk som kanske inte ursprungligen är europeiska men som fortfarande talas och förstås av många människor, språk som förstås i många EU-stater - urdu, hindi, bengali och tamil, för att bara nämna några.
Jag inser att detta är ett betydande förslag, men jag är rädd för att vi, om vi inte åtminstone tar det i beaktande, kommer att skicka ett mycket splittrande budskap till många etniska minoritetsgrupper vid en viktig tidpunkt för deras integration. I grund och botten kommer vi att säga att språk som i vissa fall talas av några hundra människor, och jag instämmer i att vi bör stödja de språken, är viktigare för EU än andra som talas av hundratusentals människor. Jag undrar om kommissionsledamoten är villig att beakta det?

Reding
Som svar till ledamoten vill jag säga att alla gemenskapsåtgärder som gäller språk är åtgärder som inkluderar, inte åtgärder som exkluderar. Vi har inte tydligt bestämt vilka språken är, eftersom vi i det åtgärdsprogram som jag kommer att lägga fram i juli i år vill ge en sammanfattning av alla språk som talas i den utvidgade Europeiska unionen. Vi skall se om det är möjligt att ta med invandrarspråk, som till exempel de ni nämnde, herr Evans. De är hursomhelst inte uteslutna genom någon av våra texter.

Ebner (PPE-DE).
Herr talman! Beträffande frågan om inlärning av språk, utöver de officiella språken, alltså de regionala språken, minoritetsspråken och även frågan om invandrarspråk som man nu tagit upp, tror jag att man ändå bör hålla dessa områden åtskilda, nämligen de officiella språken och de regionala språken samt minoritetsspråken å ena sidan, och invandrarspråken å andra sidan.
Därför vädjar jag till kommissionären att meddela oss sin åsikt, även med avseende på den plan som lagts fram i samband med språkåret, där man hade en mycket klar definition. Enligt min åsikt måste man koncentrera sig också därför att det står så knappa medel till buds - kommissionsledamoten skulle behöva långt mer medel för denna åtgärd än vad som ställts till förfogande.

Reding
Herr kommissionär! Ledamoten har naturligtvis rätt, vi kommer aldrig att ha tillräckligt med pengar för att göra allting. Men vi har under det europeiska språkåret inte bara låtit de officiella språken komma till tals, utan vi har också gjort det möjligt, när föreningar eller medborgare så önskade, att ställa medel till förfogande för de språk som faktiskt talas inom området. Vi måste vara mycket uppmärksamma på vad som sker i våra skolor och i samhället i allmänhet. I våra skolor är det självklart att modersmålet är det officiella språket, det första språket. Jag har alltid krävt - och det har också nu antagits av våra stats- och regeringschefer - att vi bör försöka att som tillägg till grundspråket lära oss två främmande språk. Det är det ena. Det andra är att respektera det mångkulturella, den kulturella mångfalden i vårt samhälle, och jag tror nog att språk som talas av invandrare också hör till denna kulturella miljö i många områden. Man måste alltså, när man analyserar eller gör en vetenskaplig undersökning om den språkliga mångfalden, också ta hänsyn till denna realitet. Men i första hand anser jag fortfarande att man skall stödja de traditionella språken och främja flerspråkigheten i våra skolor.

Talmannen.
Fråga nr 27 från Joan Vallvé (H-0306/03):

Angående: Våldet på fotbollsarenorna
Den 25 april 2002 antog rådet ett beslut om säkerhet i samband med fotbollsmatcher med en internationell dimension (2002/348/RIF

Reding
. (FR) Som svar på frågan från parlamentsledamot Vallvé kommer kommissionen att säga att den inte yttrar sig i frågor som ligger utanför dess behörighet.
För närvarande har emellertid inte Europeiska unionen - ännu inte måste jag betona, eftersom konventet arbetar med det - direkta befogenheter när det gäller att organisera idrott.
I det hänseendet har EG-domstolen vid flera tillfällen erinrat om att idrottsorganisationerna har stor självständighet när det gäller hur de organiserar sina tävlingar.
Såsom parlamentsledamoten påpekat i sin fråga är Europeiska unionens officiella ståndpunkt, när det gäller säkerhet vid fotbollsmatcher, av internationell omfattning och uttrycks i rådets beslut av den 25 april 2002. I detta dokument görs ingen som helst hänvisning till det ärende som tas upp i frågan.

Vallvé (ELDR).
Herr talman! Jag tackar kommissionsledamoten för hennes förslag och hennes analys av idrottens framtid i Europeiska unionen. Som ni vet omfattar unionen nationalstater men även multinationella stater.
I vissa av dessa senare stater kan några nationer ha landslag, det gäller exempelvis Skottland och Wales. Det gäller däremot ännu inte Katalonien. Vi skulle önska att våra landslag i framtiden kan få delta i officiella tävlingar.
Det är därför vi tackar er för ert svar, fru kommissionär, och vi hoppas att Europeiska unionen i framtiden, i en strävan efter att erkänna de kulturella identiteter som finns i hela Europa, kommer att göra det möjligt för dessa kulturer att uttrycka sig genom idrotten.

Reding
Herr talman! Vallvé känner till min kärlek till den kulturella mångfalden i unionen och till den stora rikedom som denna mångfald ger till alla européer. Katalonien deltar självfallet med sitt språk, sin historia och sin omfattande kultur i denna tradition av kulturell mångfald.
När det gäller idrotten kan jag tyvärr inte säga mer än det jag just sagt, eftersom det åligger idrottsorganisationerna, som unionen via EG-domstolen ger självständighet, att reglera de frågor som tagits upp av Vallvé.

Moraes (PSE).
Jag har visserligen inte en fotograf närvarande som Vallvé, men jag har en viktig fråga om våld i samband med fotbollsmatcher. Kan kommissionsledamoten berätta om den senaste ståndpunkten i frågan om organiserat rasistiskt våld i samband med fotbollsmatcher?
Mitt eget land, England, kommer inom kort att spela en fotbollsmatch mot ett kandidatland och riskerar att uteslutas från turneringen i fråga på grund av supportrarnas rasism. Fastän jag vet att detta är UEFA:s reservat och inte en fråga som direkt berör kommissionen, vill jag ställa en fråga om ökningen av det rasistiska våldet vid nationella och regionala fotbollsmatcher, det faktum att det är organiserat - ofta men inte alltid av extremhögern - och om kommissionen åtminstone kan göra ett uttalande om denna ökning eftersom, som den föregående talaren sade, sport är ett uttryck för kultur och livsstil i länder inom Europeiska unionen. Jag är i synnerhet bekymrad över det uttrycket från kandidatländer där rasism vid fotbollsmatcher kommer att öka.

Reding
Ledamoten har rätt. Det är upprörande att se hur något som borde vara ett uttryck för glädje förvrids till ett förkastande av andra mänskliga varelser. Därför har kommissionen, med Europaparlamentets bistånd, beslutat att utse 2004 till Europeiska året för utbildning genom idrott.
Vi skulle vilja diskutera detta fenomen i skolor, klubbar och i samhället i stort, och tala om idrottens sanna värden, som handlar om fair play, om att erkänna den andre, om människor som sträcker ut sina händer, inte människor som knyter sin nävar.
Jag önskar att alla européer - inklusive ledamöter av Europaparlamentet - engagerar sig för att få fram det budskapet till unga människor i våra medlemsstater och i det utvidgade Europa under det året.

Mayol i Raynal (Verts/ALE).
Herr talman! Jag tackar kommissionsledamoten för hennes svar till min kollega Vallvé. Jag skulle även vilja instämma i hans begäran när det gäller landslagen, även om jag förstod ert budskap, fru kommissionär.
När det gäller den kulturella mångfalden har parlamentet antagit flera resolutioner, däribland en som ligger mig särskilt varmt om hjärtat, nämligen den från 1989 där man ger det katalanska språket en lite speciell roll bland minoritetsspråken, och där man ber kommissionen att offentliggöra ett antal grundläggande texter på vårt språk katalanska.
Min företrädare på detta mandat, Gorka Knörr, som för närvarande är vice talman i det baskiska parlamentet - och som jag av den anledningen ersätter - tog upp frågan om baskiskan. Varför åtnjuter katalanskan en mini-status som erkänt språk och varför gör inte baskiskan det?
Jag skulle därför, just vid ett tillfälle när de spanska myndigheterna stängt den enda baskiska tidningen, Egunkaria, vilja fråga er om anledningen till denna skillnad i status mellan baskiskan och katalanskan.

Talmannen.
Fru kommissionär! Den här frågan är inte en följdfråga om våldet på fotbollsarenorna, den har ingenting att göra med det.

Talmannen.
Fråga nr 28 från Theresa Zabell (H-0328/03):

Angående: Artikeln om idrott i det framtida fördraget
Kan kommissionen informera mig om vilka åtgärder den vidtagit för att se till att det förs in en artikel om idrott i nästa EU-fördrag?
De uppgifter kommer fram om dopning inom idrotten är allt mer oroande och skyddet för idrottsmännen och -kvinnorna allt sämre. Kan kommissionen informera om de nya internationella reglerna och om vad den anser om dessa?

Reding
Det finns ibland goda nyheter även inom politiken, och jag tror att det här är en, åtminstone med tanke på det arbete som bedrivs i konventet. Frågan om att göra gemenskapen behörig när det gäller idrott behandlas för närvarande av konventet till förmån för dess förslag till konstitutionellt fördrag. Till följd av förslaget från konventets presidium att införa en sådan behörighet i enlighet med åtgärdsområdena för stöd tog kommissionen, genom sina företrädare Barnier och Vitorino, initiativet till att till konventet överlämna ett förslag till artikel, där både mina enheter och jag själv i stor utsträckning deltagit i utformningen.
I förslaget till konstitutionellt fördrag, så som det för närvarande är utformat, övertas i princip kommissionens förslag, och behörigheten när det gäller idrott införs i avsnitt III, kapitel V i fördraget, ett område där unionen kan besluta att bedriva en åtgärd för samordning, komplement eller stöd: utbildning, yrkesutbildning, ungdomar och idrott. Idrotten har alltså lagts till. I denna artikel ägnas punkt 1 och 2 särskilt åt idrotten och jag är fullständigt nöjd med detta förslag eftersom unionen, genom denna artikel, bedriver åtgärder för att uppmuntra idrottens sociala och fostrande roll, med undantag för all harmonisering av bestämmelser när det gäller lagstiftning och regler i medlemsstaterna. Den nya artikeln skulle alltså, om den slutligen införs i fördraget, besvara de tidigare frågorna.
Den andra delen av frågan gäller de nya internationella reglerna mot dopning. Som ni vet välkomnar kommissionen alla ansträngningar som görs när det gäller kampen mot dopning. Det finns emellertid ingen unik eller mirakulös lösning som skulle göra det möjligt att lösa problemet. Och de internationella reglerna mot dopning skulle, tillsammans med andra åtgärder, kunna bidra till att bekämpa denna farsot.
Dessa regler är ett repressivt instrument, som är inriktat på idrott på elitnivå. Man måste emellertid inse att kampen mot dopningen också borde utvidgas till amatörsektorn och inriktas på frågor i anslutning till förebyggande, fostran och forskning. Kommissionen vill betona att de frågor som reglerna omfattar inte hör till kommissionens direkta befogenhet, men kommissionen följer utvecklingen noga på nära håll och kommer att göra det även fortsättningsvis.
Medlemsstaterna stöder också reglerna och kommissionen, som inte har någon officiell ståndpunkt eftersom det handlar om en mellanstatlig fråga, ökar sina ansträngningar snarare inom områdena fostran, förebyggande och lagstiftning när det gäller idrottsprodukter. Det är alltså ett kompletterande synsätt som vi inrättat: Vi hjälper medlemsstaterna att komma överens. Det har för övrigt hållits ett möte i Bryssel med idrottsministrarna - före det stora mötet i Köpenhamn om dopning - vilket arrangerades av kommissionen för att Europa skall kunna tala med en röst. Men det är ministrarna som uttalar sig i dessa frågor, inte kommissionen.

Zabell (PPE-DE).
Tack för ert svar, fru kommissionär! Jag vill gratulera er till ett bra arbete, eftersom jag anser att det är mycket viktigt att det förs in en artikel om idrotten i Europeiska unionens framtida konstitution. Det såg ganska illa ut, men allt tyder på att vi kommer att lyckas med det.
Era upplysningar lugnar mig, jag hade nämligen sett några förslag från internationella idrottsorganisationer som faktiskt inte var särskilt lugnande med tanke på införandet av idrotten i det framtida fördraget, bland annat för att förslagen var ganska krävande, och vi löpte risken att till slut inte uppnå någonting alls.
När det gäller kampen mot dopning har jag känslan av att den här frågan nästan är mer okontrollerad nu än den var innan Internationella antidopningsbyrån inrättades. Jag skulle därför vilja höra vad ni, fru kommissionär, anser om den här frågan och om ni anser att det är nödvändigt att återigen ta tag i kampen mot dopning på europeisk nivå, och om möjligt på internationell nivå.

Reding
Parlamentsledamoten gläds liksom jag åt att konventsledamöterna är så kloka att de verkligen tagit med idrotten i förslaget till fördrag och tagit hänsyn till det som unionen och parlamentet sagt i frågan i flera år. Sedan flera år talar vi om idrottens sociala och fostrande dimension. Och det är dessa dimensioner som valts i förslaget till fördrag, och som väl är inte vissa idrottsorganisationers överdrivna krav. Konventsledamöternas förnuft har alltså segrat över vissa idrottsorganisationers krav.
Jag skulle här vilja tacka samtliga idrottsutövare och samtliga idrottsorganisationer, samt ordföranden i Internationella olympiska kommittén, som hjälpt oss under flera år för att få in denna artikel i fördraget. Jag skulle också vilja tacka konventsledamöterna, parlamentsledamöterna och alla nationella politiker som arbetat i den riktningen.
När det gäller Internationella antidopningsbyrån orsakar den några små problem, bland annat därför att den inte bygger på internationell rätt och därför att dess förslag av samma anledning inte heller gör det. Organisationen är privaträttslig, vilket inte underlättar saker och ting.
När det gäller kontrollerna vet jag inte om det förekommer färre nu än tidigare. Jag hör sägas lite överallt att det förekommer för många, att alla gör kontroller utan urskiljning och att det skulle vara bättre att koncentrera dem och agera logiskt och i enlighet med nationell lagstiftning.
Många problem måste därför fortfarande lösas. Regler från Internationella antidopningsbyrån är inte tillräckliga. Det krävs en förändring eller en anpassning av den nationella lagstiftningen. Låt oss tänka oss att en idrottsorganisation dömer en idrottsutövare till två års avstängning, att denna idrottsutövare vänder sig till en nationell domstol och att lagstiftningen i denna stat inte är förenlig med Internationella antidopningsbyråns regler: idrottsutövaren frikänns och vi står inför fullständigt kaos och ännu mer osäkerhet än tidigare.
Jag tror att man måste besluta sig för att eftersträva en balans, att reformera den nationella lagstiftningen om dopning, och se till att unionen inleder kompletterande åtgärder när det gäller fostran och förebyggande.

Ebner (PPE-DE).
Herr talman! Det gläder mig att höra att kommissionären engagerar sig på detta område, och det gratulerar jag henne till. I fråga om dopning har jag en mycket specifik fråga: Det påpekas alltid, när fall av dopning uppträder, att idrottsmännen inte var på det klara med innehållet i medlen. Det vore relativt enkelt - även om effekten inte vore absolut säker - att förse dopningsmedlen med en märkning, till exempel i form av en röd punkt eller ett rött streck på förpackningarna, för att på ett särskilt sätt betona innehållet och farligheten med dopning. Skulle kommissionären kunna ta några steg i denna riktning?

Reding
Herr talman! Ebner har rätt. Vi är ansvariga för märkningen av läkemedel. Jag har redan talat med min kollega David Byrne om hur vi kan märka läkemedlen för att förhindra att sådana ämnen av en händelse - även om något sådant som bekant inte sker helt av en händelse - kommer in i kroppen. Men vi vet också att det inte bara är läkemedlen som skapar problem, utan även livsmedelstillsatserna, så hela problematiken är ganska komplicerad. Men vi måste, om vi i Europa vill göra en dopningskontroll, ha en utförlig lista över läkemedel och tillsatser, och i samarbete med idrottsföreningarna också få fram den till männen respektive kvinnorna. Därför tror jag att informationen är viktig både för idrottsläkarna och de aktiva idrottarna.
Men jag vill också påpeka att vi inte bara har problem med de professionella idrottsmännen. Vi har till exempel genomfört en undersökning om fitnesscentrum och funnit att ungdomar, huvudsakligen unga män, redan i 15-17 års ålder intar förbjudna tillsatser, eftersom de har sett detta hos äldre personer och eftersom dessa tillsatser finns till fritt förfogande i några av dessa fitnesscentrum. Vi har här alltså helt klart att göra med en fråga om den allmänna hälsan, och därför tror jag att politiken måste bli mer aktiv än den hittills varit.

Flemming (PPE-DE).
Herr talman, fru kommissionär! Jag har i dag fått veta att Frankrike har förbjudit rugby. Det är OK för min del. Men min fråga är om ni egentligen anser att boxning är en sport som man bör främja, och anser ni att boxning i synnerhet främjar moralen och de etiska värderingarna hos ungdomen?

Reding
Herr talman! Jag har ju mina älsklingssporter, och jag måste helt klart säga att boxning inte hör dit! Att Frankrike har förbjudit rugby var nytt för mig. Det måste jag först kontrollera och se varför det skett, och vilka de grundläggande tankarna var. I fråga om det övriga anser jag - och det skall ju tydliggöras under det europeiska året för utbildning genom idrott - att idrott är vackert, att det ger vänner, att det knyter samman, att det förenar folken, människorna och att man inom idrotten måste eftersträva en samhällelig lösning på problemen och att idrotten inte skall utgöra något samhällsproblem.

Talmannen.
Tack så mycket för ert samarbete, fru kommissionär.
Frågor till kommissionsledamot Diamantopoulou

Talmannen.
Fråga nr 29 från Alexandros Alavanos (H-0293/03):

Angående: Greklands genomförande av rådets direktiv 1999/70/EG
Genom presidentdekret 81/2003 införlivas direktiv 1999/70/EG

Diamantopoulou
Herr talman! Faktum är att Grekland har införlivat direktivet och alldeles nyligen meddelade man kommissionen att lagstiftningen har genomförts. Kommissionen håller för närvarande på att utvärderar direktivets införlivande och kommer att fatta beslut efter att man grundligt har gått igenom detta ärende. Det är emellertid otvetydigt att medlemsstaterna, i enlighet med direktivets klausul 5, skall vidta åtgärder för att förhindra att missförhållanden uppstår genom användandet av på varandra följande visstidsanställningskontrakt.
Direktivet medger vissa valmöjligheter för medlemsstaterna när det gäller klausulens tillämpning. De skall införa åtminstone en av följande åtgärder: Bestämmelser om objektiva grunder för förnyad visstidsanställning, bestämmelser om en övre sammanlagd tidsgräns för flera på varandra följande visstidsanställningar samt bestämmelser om hur många gånger en visstidsanställning får förnyas. En första behandling av presidentdekretet visar att man i artikel 5 har förordnat om ovanstående bestämmelser, samt att man uttryckligen har fastställt att en förnyad visstidsanställning är tillåten om den vilar på objektiva grunder. Man hänvisar också till typiska fall där objektiva grunder föreligger. Givetvis är det medlemsstaten själv som fastställer vad man menar med ?objektiva grunder?. Men de åtgärder som införs måste vara tillräckliga för att kunna förhindra missbruk. Till exempel kan man inte godkänna argumentet att ett arbete inom den offentliga sektorn i sig självt utgör en objektiv grund för ett obegränsat användande av på varandra följande visstidsanställningskontrakt. Det måste finnas en objektiv motivering i kraft av objektivitetens natur.
Som jag nämnde har kommissionen för avsikt att avsluta utvärderingen av lagstiftningens införlivande och sedan gå vidare med ytterligare åtgärder om så anses nödvändigt.

Alavanos (GUE/NGL).
Herr talman! Jag uppskattar svaret från kommissionsledamoten, och jag förstår hennes ståndpunkt eftersom hon kommer från samma land som jag själv.
Som hon förstår så gäller frågan inte de objektiva grunderna eller tillämpningens kriterier, utan den gäller tillämpningsområdet. Jag noterade det hon sade om de offentliga organen, men jag skulle vilja fråga henne när hon tror att kommissionen kommer att vara färdig med bedömningen av direktivets tillämpningsområde, och de enligt min mening oacceptabla undantag som man gör för de offentliga organen och vissa sektorer?
I Grekland råder kaos inom lagstiftningen. Vi har redan beslut från domstolar för avgörande i första instans i Patra och Larissa, och från en appellationsdomstol på Kreta, vilka samtliga tillämpar direktivet och inte presidentdekretet. Jag skulle vilja fråga kommissionsledamoten om hon kan uppskatta när vi kommer att få denna anvisning från kommissionen?

Diamantopoulou
Vi kommer att försöka presentera den så snart som möjligt. Jag kan säga att vi mottog den för ungefär 10 dagar sedan. Det förekommer lagstiftningsförfaranden men även interna kommittéförfaranden. Jag tror att vi kommer att ha möjlighet att presentera utvärderingen innan sommaren.

Talmannen.
Fråga nr 30 från Paul Rübig (H-0302/03):

Angående: EU-legitimation för pensionärer
Dagens pensionärer är aktiva, dynamiska och reser gärna - inte enbart inom det egna landet utan i hela Europa. Att införa en EU-legitimation för pensionärer vore därför både meningsfullt och eftersträvansvärt. Med en sådan legitimation skulle pensionärer kunna köpa rabatterade inträdesbiljetter till offentliga inrättningar, museer och olika evenemang osv. i hela Europa. Detta skulle inte enbart främja rörligheten utan även bidra till känslan av ett enat Europa. En sådan standardisering skulle även leda till livligare kontakter och ökad förståelse mellan enskilda medlemsstater.
Anser kommissionen att det vore möjligt och lämpligt att införa en sådan EU-legitimation för pensionärer?

Diamantopoulou
Herr talman! För många år sedan, under 1989, utfärdade kommissionen en rekommendation som den skickade till medlemsstaterna angående införandet av ett kort för europeiska medborgare över 60 år. Kommissionens rekommendation gällde då möjligheten att ge de äldre tillgång till alla de medel som tilldelas genom beslut fattade av medlemsstaterna, alltifrån museer och kulturell verksamhet till subventionerade transporter.
Visserligen visade sig de tekniska hindren för inrättandet av ett sådant kort vara ytterst omfattande. Hittills har man gjort tre genomförbarhetsstudier där man registrerat de befintliga systemen och de begränsningar som förekommer, samt de hinder som finns i många av medlemsstaterna. Den slutliga rapporten om den senaste studien lades fram för en kontaktgrupp med företrädare från medlemsstaterna för den politik som berör de äldre, och för en associeringsgrupp för äldreorganisationer.
Varken någon av medlemsstaterna eller någon av de paneuropeiska äldreorganisationerna gav sitt stöd till den grupp inom vilken man vid den slutliga studien lade fram idén om detta kort och de förslag som rapporten omfattar. Kommissionen anser följaktligen inte att det är möjligt att inrätta ett kort för de äldre medborgarna i Europeiska unionen.

Rübig (PPE-DE).
Herr talman, fru kommissionär, ledamot Fleming, mina damer och herrar! Legitimationen för pensionärer bör egentligen också vara en symbol för att seniorerna i Europa har en enorm köpkraft. Vi är alla informerade om de nuvarande strejkerna mot pensionsreformen. Jag tror att modellen med best practice vore lämplig även här. Vi bör visa genom vilka förebildliga reformer som målet på bästa vis kan uppnås. Därför frågar jag er: Har kommissionen några idéer om att främja pensionärernas konsumentmakt i framtiden med hjälp av best practice och benchmarking?

Diamantopoulou
Herr talman! I den här stunden är det svårt att svara på frågan om det på det hela taget förekommer en politik där man stöder en inblandning i de äldres konsumentinflytande. De är konsumenter. Vi vet att det finns en mycket stor del av den europeiska befolkningen som är pensionärer och som dessutom är penningstarka pensionärer. De är synnerligen rörliga på europeisk nivå och deltar i konsumtionen, men frågan var specifikt inriktad på behovet av ett kort. Det är en god idé. Jag håller med er om att ett sådant kort ytterligare skulle underlätta pensionärernas rörlighet, men en sådan idé bör antas av dem som skall tillämpa den och av dem som skall dra fördel därav. I denna stund kan vi se att det inte finns någon sådan vilja varken hos medlemsstaterna eller hos äldreorganisationerna. Om det sker någon förändring kommer vi från vår sida givetvis att verka i enlighet med detta, men i nuläget tror jag inte att kommissionen har möjlighet att göra någonting.

Flemming (PPE-DE).
Fru kommissionär! Åldern är Europas framtid och - för er alla hoppas jag - också er egen framtid. Jag har redan klarat av det, jag är redan 70 år gammal. Och jag är också mycket stolt över att Europeiska unionen i artikel 13 i Amsterdamfördraget som enda författning i världen innehåller ett förbud mot diskriminering på grund av ålder. I konventets förslag finns det emellertid inte längre med. Min fråga till er är: Ser ni någon möjlighet att fortfarande medverka till att detta enastående diskrimineringsförbud, som för närvarande finns i Europa, också kommer att komma med i den nya författningen?

Diamantopoulou
Både i den text som presenterades i konventet nyligen och i stadgan om de grundläggande rättigheterna har man bevarat den formulering som berör frågan om åldersdiskriminering. Det är precis samma formulering som den som förekom i artikel 13. Den har inte förändrats. Den utgör ett element i stadgan om de grundläggande rättigheterna och relaterar till ålder, ras, religion och kön. De avsnitt som gäller diskrimineringens områden har inte förändrats.

Talmannen.
Fråga nr 31 från Michl Ebner (H-0304/03):

Angående: Ungdomsarbetslöshet
Ungdomsarbetslösheten är en fråga som bör tas på allvar. Inom Europeiska unionen behandlas frågan visserligen på vederbörligt sätt, men den måste beaktas i ännu högre grad i samband med östutvidgningen när tio nya länder går med i unionen. Länderna i EU tror att de i framtiden får ta emot en tillströmning av arbetssökande unga personer från de nya medlemsstaterna, vilket leder till att den egna arbetslösheten stiger.
Har EU förberett sig på den kommande tillströmningen? Har man redan planerat konkreta projekt? Vad gör Europeiska kommissionen för att bistå i denna fråga, och vilka mål har kommissionen?

Diamantopoulou
Europeiska kommissionen har givetvis analyserat framtidsutsikterna och de särskilda problemen när det gäller ungdomsarbetslösheten i ett utvidgat Europa.
Den första punkten gäller rädslan för flyktingströmmar. De arbetstagare som förflyttar sig är vanligtvis dem i lägst ålder. De undersökningar som vi har genomfört visar att rörligheten från de 10 framtida medlemsstaterna till det nuvarande EU:s 15 medlemsstater kommer att bli relativt begränsad. Man har uppskattat en ökad rörlighet under de första åren som kommer att omfatta 250 000 personer årligen, och av dessa kommer hälften att utgöras av arbetskraft, men denna rörliga arbetskraft kommer att börja avta i slutet av decenniet och uppgå till mindre än 100 000 personer.
Dessa undersökningar inbegriper alltid en betydande grad av hypotetiska antaganden. De är emellertid tillräckligt tillförlitliga om man betänker att man tagit hänsyn till samtliga av de förhållanden som råder i vart och ett av medlemsstaterna.
Tidigare erfarenheter av EU:s utvidgning, men även undersökningar av flyktingfenomenet, har antytt att de unga arbetstagarna som förflyttar sig från de nya medlemsstaterna framför allt förflyttar sig till de mer gynnsamma regionerna i de egna länderna, till storstäderna där andelen arbetslösa är lägre och där arbetstillfällena är relativt goda. Alternativet för de unga i dessa länder är i första hand deras egna centrum och de regioner som är mer utvecklade, och inte att flytta till ett annat land. Detta gällde alltså undersökningar av fenomenet med flyktingströmmar.
Den andra punkten gäller de övergångsbestämmelser för den fria rörligheten för arbetstagare som har beslutats på EU-nivå. Som ni vet finns det ett avtal angående den fria rörligheten för arbetstagare under de första två åren. Efter anslutningen kan varje medlemsland besluta sig för fri rörlighet, men de kan även välja att senarelägga den med 5 år. Det är 5+2-regeln.
Den tredje punkten gäller sysselsättningsstrategin och tillämpningen av politiken där Europeiska unionen har ett mervärde. Här bör det nämnas att det sedan tre år tillbaka förekommer ett samarbete mellan Europeiska kommissionen och var och en av de anslutande medlemsstaterna, där vi i allt väsentligt försöker stödja upprättandet av specifika handlingsplaner för att bekämpa arbetslösheten. Man gör betydande försök att införliva åtgärder som förebygger att ungdomar avbryter sina studier, vilket är ett stort problem i många av dessa länder, men också att länderna förbereds så att man i och med den nya generationens strukturfonder i allra högsta grad investerar i mänskliga resurser.
Jag upprepar att mitt svar omfattar tre grundläggande punkter. Den första är flyktingströmmarna och undersökningen av detta fenomen inberäknat ett potentiellt framtidsperspektiv. Den andra punkten gäller den strukturella ramen och hur den har utvecklats på europeisk nivå, och den tredje gäller tillämpningen av sysselsättningspolitiken.

Ebner (PPE-DE).
Herr talman! Fru kommissionär, jag skulle önska att man fördjupade den sista delen i er informativa redogörelse, nämligen användningen av strukturfonderna för utbildning. Ni tog specifikt upp frågan om elever som slutar skolan i förtid. Jag tror att det vore mycket viktigt om man från Europeiska unionens sida riktade uppmärksamheten särskilt på utbildningen, på skolningen, så att ungdomarna i de länder som vill anslutas får en möjlighet att i sina länder kunna anta ett motsvarande erbjudande om arbete. Det vore också psykologiskt viktigt, viktigt för grundinställningen i dessa länder, så att ungdomen ser att den har en chans i Europeiska unionen och att EU garanterar dem denna chans. Av den anledningen undrar jag om det är möjligt att i ekonomiskt hänseende göra särskilda ansträngningar via strukturfonderna.

Diamantopoulou
Herr Ebner! Under den här perioden pågår den första fasen av diskussioner om den kommande generationens strukturfonder. Diskussionen handlar även om vilka regioner som de EU-finansierade medlen skall riktas till, men också vilka områden man skall prioritera vid finansieringen. Här förekommer ett brett samförstånd om att man bör ge hög prioritet åt de mänskliga resurserna. Om det inte förekommer betydande investeringar i mänskliga resurser kommer det att leda till problem när det gäller att ta upp ekonomiska medel, även vid arbeten eller vid stöd till företag. Därför är diskussionen i hög grad inriktad på att de anslutande länderna bör förbereda, vilket de också redan gör, de strukturer med vilka de skall kunna finansiera sysselsättningsstrategin, utbildningssystemet och de reformer som behövs. Detta är mycket viktigt för dessa länders utveckling. Jag har emellertid en känsla av att väsentliga resurser för de nya länderna kommer att kunna garanteras i och med det samförstånd som vi redan har uppnått.

Bushill-Matthews (PPE-DE).
Som kommissionsledamoten vet har hon gjort mig till en mycket lycklig man i dag, men förhoppningsvis har hon även gjort en lång rad andra människor mycket lyckliga! Jag talar om arbetet i rådet i Luxemburg i dag och direktivet om atypiska anställningsformer, som inte har gått vidare. Detta är verkligen mycket viktigt för ungdomars möjligheter till sysselsättning. Många unga människor och unga studenter är beroende av tillfälliga arbeten för att kunna arbeta under loven och kommer därför att vara lika lyckliga som jag över att det inte gjordes några framsteg i dag.
Min fråga till kommissionsledamoten är om hon verkligen kommer att överväga - och jag ber henne bara överväga, inte förpliktiga sig - att säga ett definitivt adjö, snarare än ett på återseende, till detta direktiv? I så fall skulle hon inte bara göra mig utan även en mängd unga människor lyckligare.

Diamantopoulou
Herr Bushill-Matthews! Skulle ni acceptera att bli kallad charmig provokatör?

Det stämmer att vi inte var särskilt framgångsrika i dag. Direktivet för personal som hyrs ut av bemanningsföretag är emellertid, som ni vet, mycket svårt och komplicerat. Huvudprincipen i detta direktiv är att finna en balans mellan flexibilitet och trygghet.
Jag är inte alls beredd att säga adjö. Som jag sade på min presskonferens i dag är det ett på återseende, inte ett adjö. Därför kan ni förvänta er en ny fas med förhandlingar om detta direktiv.

Lage (PSE).
Herr talman! Låt mig få komma in i denna intressanta debatt och tala om att jag instämmer i de svar som kommissionsledamoten har kommit med. Jag tror ändå att problemet med ungdomarnas arbetslöshet i Europa nästan är en falsk fråga eftersom vi skulle ge dem arbeten om vi vore kapabla att intensifiera den ekonomiska tillväxten i Europa. Vi kommer att behöva många ungdomar och därför är ungdomarna från de nu anslutande länderna, som kan komma och konkurrera på arbetsmarknaden i de nuvarande 15, något bra och inte ett problem. Det kan dock finnas något problem i de länder från vilka de kommer. Sagt med några få ord: Det är den ekonomiska tillväxten som har den avgörande rollen för förmågan att absorbera ungdomarna. Denna tillväxt och ekonomiska utveckling bör ligga i allas intresse. Unga invandrare är alltid något som är bra. Ledamot Bushill-Matthews vet mycket väl hur avgörande portugisiska ungdomars och portugisiska invandrares bidrag var för det höga välstånd som hans land, Luxemburg, har nu.

Diamantopoulou
Jag skulle kunna instämma till fullo, bara jag får ge er vissa siffror först. För att vi skall nå målet med full sysselsättning 2010 måste vi skapa 22 miljoner arbetstillfällen för de 25 nya länderna. Då kommer arbetslösheten i hela EU att uppgå till 3,5-4 procent. Är detta möjligt? Som ni med rätta sade, om tillväxttakten blir som förväntat och om man tillämpar de reformer som vi kommit överens om, finns det uppgifter från tidigare som visar att vi inom en fyraårsperiod skapade 5 miljoner arbetstillfällen i enbart 15 länder. Således kan en kombination av utveckling och reformer förvisso ge de önskade resultaten.
Min andra anmärkning är att det är uppenbart att problemet finns i flyktingarnas hemländer. Vi har fenomenet med brain drain, dvs. att dessa länder förlorar mänskliga resurser när dessa personer är i sin mest dynamiska ålder, de förlorar de mest intelligenta och mest kraftfulla personerna. Det är emellertid mycket viktigt att de här länderna kan behålla de mänskliga resurserna. Därför är vår princip, i synnerhet när det gäller strukturfonderna, att investera i mänskliga resurser särskilt i dessa åldrar.

Talmannen.
Fråga nr 32 från Roy Perry (H-0316/03):

Angående: Oriktig tillämpning av direktivet om arbetstagarskydd vid överlåtelse av företag med avseende på brittiska föreläsare
Förenade kungariket har i en skrivelse till kommissionen meddelat att det inte skall omfattas av artikel 3.2 i direktiv 77/187/EEG

Diamantopoulou
Jag kan försäkra er att kommissionen är fullt medveten om det betydelsefulla och allvarliga i dessa frågor med anknytning till klagomålet om den förmodat felaktiga tillämpningen av direktiv 77/187/EEG sedan skolor för vidareutbildning i England och Wales förts över till den privata sektorn under 1990-talet.
Det har faktiskt lett till en korrespondens med kommissionens avdelningar som pågår sedan 1996. Ledamoten är troligen medveten om det faktum att kommissionens analys av rättsläget skiljer sig från de klagandes. Enligt vår information har Förenade kungariket nu införlivat direktiv 77/187/EEG i den nationella lagstiftningen på ett korrekt sätt. I enlighet därmed är tvister som gäller oriktig tillämpning, i princip, en fråga för de nationella domstolarna. Kommissionens avdelningar har därför genom åren vid flera tillfällen framhållit att de nationella domstolarna utgör den lämpliga rättsliga ramen för att ta itu med de frågor som tas upp i det aktuella fallet.
I detta avseende bör det erinras om att de klagande faktiskt har vänt sig till de nationella domstolarna men utan framgång.
Beträffande kollektivavtalens rättsligt bindande karaktär i Förenade kungariket vill jag påpeka att även detta är en fråga som gäller tolkningen av den engelska lagstiftningen, och ofta kräver en bedömning av fakta i målet. Direktivet, och i synnerhet artikel 3.2, förpliktigar inte en medlemsstat att ändra kollektivavtalens rättsliga karaktär. Dessutom, även om kollektivavtalen, i allmänhet, inte är rättsligt bindande i Förenade kungariket, finns det ingenting som hindrar dem från att vara rättsligt bindande om de införlivas i ett anställningsavtal, och därigenom blir en del av avtalsvillkoren.
Huruvida det är så eller ej är ofta en komplicerad fråga som kräver en bedömning av fakta i målet. I motsats till den slutsats som Employment Appeal Tribunal kom fram till i den klagandes fall, kom det nyligen ett utslag som gällde om ett sådant bindande kollektivavtal var tillämpligt i den nationella hälsovården. I sitt utslag medgav EG-domstolen uttryckligen att det tillkommer de nationella domstolarna att avgöra huruvida förmåner som har sitt ursprung i ett kollektivavtal är bindande på överlåtelse och således även binder mottagaren i enlighet med artikel 3.2.
I enlighet därmed kommer ett kollektivavtal som inte var verkställbart före överlåtelsen att förbli icke verkställbart efter överlåtelsen.

Perry (PPE-DE).
Jag är tacksam för att ni har gått med på att ta upp denna fråga. Jag lyssnar med intresse på vad kommissionsledamoten har att säga, men hon vet mycket väl att det inte finns någon lättnad i det svaret för de många föreläsare i Förenade kungariket som utgick ifrån att de skulle tillförsäkras samma rättigheter som de hade i sin tidigare anställning. De trodde att direktivet om förvärvade rättigheter innebar ett visst hopp om att deras rättigheter skulle skyddas. Resultatet är att de som valde att hävda sina rättigheter har sett tio år med frysta löner, tio år med stoppade möjligheter till karriärutveckling och förlust av pensionsrättigheter.
Kommer kommissionsledamoten att tala om i eftermiddag om hon anser att de har rätt när de drar slutsatsen att direktivet om förvärvade rättigheter - som de trodde skulle skydda dem - har visat sig vara en fullständigt värdelös europeisk lagstiftning?

Diamantopoulou
Det finns, som ni mycket väl känner till, två olika frågor: för det första, införlivandet av direktivet och hur vi bedömer detta införlivande och, för det andra, tillämpningen. Det har varit en brevväxling på tusentals sidor i denna fråga under många år. Vad beträffar införlivandet finns det nu ett rättsligt beslut enligt vilket införlivandet är acceptabelt och det finns inte några problem med Förenade kungarikets regering.
Vad beträffar det andra problemet, tillämpningen, så är det de nationella domstolarna som har att fatta beslut om det tillämpas korrekt eller inte, och det finns ett beslut av de nationella domstolarna, så kommissionen kan inte gå längre.

Howitt (PSE).
Jag är tacksam för vad kommissionsledamoten säger beträffande den brittiska regeringens efterlevnad. Jag har själv blivit kontaktad i liknande fall, i synnerhet när det gäller undantaget för pensionsrättigheter från fullt skydd enligt direktivet om förvärvade rättigheter, som i fallet med ett företag i Boreham Wood i min valkrets. Jag undrar om kommissionsledamoten, när hon blickar framåt, ser några lärdomar att dra från det fall som min kollega och jag har tagit upp när det gäller en framtida översyn av direktivet, även om ytterligare åtgärder enligt de nuvarande reglerna inte tycks vara möjliga.

Diamantopoulou
Nej, det finns inte några planerade förändringar av detta direktiv.

Talmannen.
Tack så mycket, fru Diamantopoulou.
Eftersom den tid som avsatts för frågestunden har tagit slut, kommer frågorna nr 33-55 att besvaras skriftligen.

Bouteflika
Herr talman, ärade parlamentsledamöter, mina damer och herrar! Om ni tillåter skulle jag först av allt vilja tacka talman Pat Cox för hans vänliga inbjudan, för det fina mottagande min delegation och jag själv fått och för de ord han hade vänligheten att säga om mig och det algeriska folket, ord som är ett uttryck för de kvalitetsförbindelser som förenar oss med de europeiska folken.
Herr talman, mina damer och herrar! Jag vänder mig till er vid ett tillfälle när det algeriska folket fortfarande försöker undanröja sviterna av den fruktansvärda jordbävning som försatt landet i sorg, ta hand om skador och trauman från katastrofen och resa upp ruinerna och ge förstörda städer och byar livet åter. Jag vill framföra vår djupa tacksamhet för de tecken på solidaritet och sympati som Europaparlamentet givit oss, liksom för den hjälp av alla slag som de europeiska länderna genast sände till katastrofplatsen.
Denna spontana solidaritetssatsning var till stor tröst för det algeriska folket, och jag skulle här i dess namn och för de drabbade familjernas räkning på nytt vilja uttrycka vår stora tacksamhet till alla dem som stått vid vår sida under denna grymma prövning.
Herr talman! Den 22 april 2002 i Valencia i Spanien befäste Algeriet och Europeiska unionen, genom att högtidligt underteckna associeringsavtalet, en ny och hållbar förbindelse för en framtid av solidaritet och samarbete.
Detta avtal bekräftar en verklig ekonomisk förankring av Algeriet i gemenskapseuropa och det utgör en illustration av vår kontinuerliga strävan, som vi delar med våra europeiska partner, efter att bygga våra förbindelser på grundläggande värderingar i form av ömsesidig respekt, delat välstånd och vänskap.
Det åtagande vi gemensamt gjorde vid detta tillfälle öppnar stora framtidsperspektiv när det gäller att fördjupa den politiska dialogen mellan Algeriet och Europeiska unionen, och till förmån för ett globalt partnerskap som vi vill skall vara i nivå med våra förväntningar.
Var det inte betecknande att avtalet i Rom undertecknades av Frankrike, som utövade en fullständig högsta makt över Algeriet redan under dess tredje år av nationellt frihetskrig, trots att landet var delat i tre franska departement? Fanns det då ett enda land som undertecknade Romfördraget där man hade den goda smaken och sinnesnärvaron att uttrycka förbehåll, till förmån för vårt land som var ockuperat och kämpade för nationell frihet?
Detta åtagande är förenligt med mitt lands kontinuerliga satsning på ett privilegierat samarbete med Europa, vilket erinras om genom att Algeriet redan i början av 70-talet började göra Europa till sin stora energimarknad. Algeriet engagerade sig mycket tidigt för detta, genom att inrätta gasledningar via Italien och Spanien, på vägen mot långsiktigt samarbete med Europa, samtidigt som det var ett uttryck för ett grundläggande förtroende för den europeiska konstruktionen och det framtida samarbetet med den europeiska kontinenten.
Det säger något om den betydelse mitt land alltid har fäst vid att främja politisk dialog och ekonomiskt partnerskap med Europeiska unionen, och jag kan bara glädjas åt att undertecknandet av vårt associeringsavtal kommer att stärka vår övertygelse.
Vi har traditionellt ett regelbundet politiskt samråd med Europeiska unionen, en välmatad och konstruktiv dialog, som kännetecknas av utbyte mellan ett stort antal delegationer från de politiska partierna och parlamentsledamöterna och som bidrar till att inrätta ett klimat av förståelse i våra förbindelser, genom en ömsesidig vilja att bättre lära känna varandra för att kunna samarbeta bättre.
Herr talman! I en tid av störningar i de internationella förbindelserna ställs Europa-Medelhavsområdet inför stora utmaningar av olika slag, som riskerar att förvärra instabiliteten och den splittring som finns mellan Medelhavets två sidor. Den södra sidan av Medelhavet är Europas mjuka mage, betonade förr en utmärkt ledare under 1900-talet. Det är just för att bemöta denna situation och gardera oss mot dessa faror som vi tillsammans, redan för sju år sedan, inledde pionjärprocessen i Barcelona som alla länder kring Medelhavet senare skulle ansluta sig till.
En sådan process är fortfarande en strategisk referensram för Algeriet, och samtidigt ett oundvikligt forum för politisk dialog och samarbete, men även ett relevant instrument för att främja stabilitet och säkerhet i hela Medelhavsområdet. Genom sina målsättningar och planerade åtgärder har det åstadkommit stora förhoppningar bland folken söder om Medelhavet.
Dessa förhoppningar får i dag ännu större betydelse när utvidgningen av Europeiska unionen i Östeuropa riskerar att flytta intresset österut från de europeiska länderna i söder, och på så sätt flytta det objektiva intressecentrumet från Barcelonaprocessen.
Jag är för min del övertygad om att utvidgningen av Europa borde utgöra en värdefull källa till politisk inspiration för att komma fram till djärva idéer för samarbete mellan Europa och länder söder om Medelhavet, och mildra den berättigade oron för risken att Europa ?distanserar? sig från grannländerna i söder. Allt handlar om balans, och jag är övertygad om att Europeiska unionen kommer att kunna förena dessa olika krav som, det får man inte glömma, också är ett villkor för stabilitet och säkerhet på den europeiska kontinenten.
Är det inte så att mitt land två gånger, mot sin vilja, befunnit sig i två världskrig, som utspelade sig huvudsakligen i Europa, och att Algeriet alltsedan slaget i Sedan deltagit i Frankrikes alla krig? Europa-Medelhavsprojektet som vi inledde utan förbehåll, innebär för alla ett totalt engagemang när det gäller att konkretisera målsättningarna i Barcelonaförklaringen. Inom denna ram bör vi i våra åtgärder ta hänsyn till samtliga parters intressen och bemöta all vår oro. De bör därför vara globala, balanserade och mångdimensionella.
Herr talman! Globaliseringens framväxt fick oss att hoppas att tillväxten och utvecklingen skulle följa samma takt. Länderna i söder hade gjort stora offer, ofta under protest, för att ansluta sig till denna utveckling av världsekonomin och anpassa sig till denna nya giv som består av smärtsamma anpassningar och sociala återverkningar som är tunga att klara av.
Man måste i dag erkänna att de aviserade framtidsutsikterna hittills endast gällt de rika länderna. Klyftan mellan rika och fattiga länder blir allt större. Den är i dag en källa till fattigdom, våld och intolerans, tillsammans med andra sociala farsoter såsom flykten från landsbygden och migrationen.
Inom ramen för inrättandet av ett frihandelsområde i Europa-Medelhavsområdet måste vi inom relativt kort tid genomföra djupgående förändringar i vårt ekonomiska och sociala system. Detta innebär en enorm utmaning och medför stora omvälvningar i våra sociala och ekonomiska strukturer.
Dessa förändringar kan bara lyckas om ett associeringsavtal gör det möjligt att ge den algeriska ekonomin, som redan prövats av reformer som bedrivits i ett decennium, medel för att successivt och harmoniskt införlivas i världsekonomin, men också ett mervärde som kommer att ge det all trovärdighet, särskilt när det gäller att öka flödet av europeiska investeringar.
Trots de svårigheter jag just nämnt har Algeriet inlett ett omfattande program för ekonomisk nystart med ett totalanslag på 7 miljarder US-dollar under en fyraårsperiod.
Denna ansträngning är knappast tillräcklig med tanke på omfattningen av de reformer som inletts. Europeiska unionens tillskott är därför mer än nödvändigt på detta stadium, särskilt genom ett fortsatt åtagande när det gäller investeringsflödet.
Tyvärr är de ekonomiska åtgärder som åtföljer Europa-Medelhavspartnerskapet inom ramen för Meda långtifrån i nivå med de aviserade ambitionerna. Det vittnar de budgetanslag om som beviljats Algeriet i enlighet med den första, och framför allt den andra delen av det bilaterala programmet Meda.
Herr talman! Dessa 12 senaste år har varit en fruktansvärd mardröm för det algeriska folket som, samtidigt som det utsatts för våldet från en ovanligt grym terrorism, dessutom drabbats av naturkatastrofer, flera års torka, översvämningar och flera jordbävningar, där den senaste just ödelagt Algerregionen. Även om den internationella solidariteten spontant och generöst visat sig under de två senaste naturkatastroferna har det algeriska folket levt med känslan av att ha lämnats åt sitt öde under hela den tid landet varit underställt övergrepp, förstörelse och massakrer från en terrorism som, till råga på grymheten, påstod sig pråla med religiösa motiv. Det tog lång tid för den utvecklade världen att förstå hotet som representerades av detta fenomen som lade beslag på en ideologisk respektabilitet och som åberopade demokratin hos den europeiska opinionen för att ge sig rätt att förstöra det algeriska samhället.
Dessa terroristorganisationer fann till och med asyl och handlingsfrihet i vissa europeiska huvudstäder där massakrerna i Algeriet fortfarande gav upphov till frågor och tvivel, som visar på en fullständig okunnighet om landets inre situation och de hot den utgjorde för resten av världen. Det var först efter attentaten i Förenta staterna den 11 september 2001 som världens uppfattning ändrades och terrorismen kunde ses som en internationell farsot som behövde bekämpas utan pardon och i hela världen. Jag tror mig kunna säga att situationen i Algeriet samtidigt förstods bättre och att de offer som det algeriska folket gjorde bedömdes på rätt sätt.
Terrorismen hotar själva grunderna i det civiliserade mänskliga samhället. Vi måste snarast sätta ett definitivt stopp för denna nihilistiska skräckkultur. Det är emellertid ännu viktigare att på djupet ge sig på inte bara dess yttringar, utan framför allt dess orsaker, dess rötter och allt det som göder den. Vår värld kommer inte att kunna bygga upp något vare sig starkt eller hållbart om den inte bestämt i första hand satsar på denna målsättning. Fattigdom leder till våld, och om ni inte öppnar krig mot fattigdomen kommer den att öppna krig mot er. Och vi kommer då aldrig att få uppleva lyckan med en fredad och säker värld.
Efter 12 års kamp förbättras situationen när det gäller säkerheten avsevärt hos oss, men den ger fortfarande upphov till vaksamhets- och skyddsåtgärder på grund av isolerade våldshandlingar som sker sporadiskt. Den politik för civil enighet och nationell återförening som jag tillämpat redan från början av mitt mandat har i mycket stor utsträckning bidragit till att lugna de sociala spänningarna och minska terroristvåldet på den lägsta nivån. Den är i dag inte längre en faktor som hindrar återupptagandet av verksamheten och den ekonomiska tillväxten, och inte heller ett hinder mot investeringar i landet eller utomlands.
Det politiska livet återtar också sina rättigheter och under förra året skedde viktiga händelser genom att parlamentsval och lokala val arrangerades - båda kännetecknades av en kristallklar och total öppenhet - och konstitutionen ändrades så att det blev möjligt att upphöja amazigh till nationellt språk. Vår vilja att inrätta en rättsstat som respekterar demokratiska regler och politisk pluralism har ännu en gång styrkts genom demokratiska framsteg.
Den algeriska regeringen är även i fortsättningen övertygad om att en fördjupad demokratisk process och snabbare ekonomiska och sociala reformer kommer att göra det möjligt för ett civilt samhälle att växa fram och stärkas, och bidra till uppsvinget i det algeriska samhället, med respekt för vars och ens rättigheter och skyldigheter. Inom denna ram tenderar de offentliga myndigheternas gemensamma åtgärder att systematiskt främja dialogen och samrådet och göra det till ett instrument för politisk och social reglering, men också en mäktig faktor när det gäller behovet av att främja politiskt och socialt samförstånd.
I detta synsätt, som bygger på dialog, får ekonomiska och sociala problem och det stora antalet sociala krav som de leder till en särskild plats på grund av de enorma krav som vilar på en nationell ekonomi i förändring och som är på väg att öppnas helt för marknadsekonomin. Det är långtifrån enkelt att övergå från en styrd ekonomi till en liberal ekonomi och det är inte heller lätt att gå från politisk styrning till demokratisk öppenhet. Dessutom faller marknadsekonomi och demokrati under en kultur som inte kan föreskrivas.
På ett annat plan kräver även förstärkningen av rättsstaten att en reformering av utbildning, statliga strukturer och rättsväsende inleds. I detta sammanhang syftar översynen av straffrätten och straffprocessrätten som Algeriet tagit itu med, till att ge större garantier när det gäller rättsväsendets oberoende och pressfriheten, som vi fäster stor betydelse vid, för att förbättra etiken och moralen inom dessa områdens yrken.
I våra länder innebär alltför mycket av ?stat? ett avsteg. En försvagad stat leder däremot till katastrof och anarki.
Frågan om mänskliga rättigheter hör till våra viktigaste. Den ingår i våra åtgärder för att stärka rättstaten. Vi är medvetna om att vi inte är perfekta på detta område, men vi vet alla att respekten för de mänskliga rättigheterna i alla samhällen kräver ett långt lärande som leder till en verklig kultur av mänskliga rättigheter. Vi bemödar oss verkligen om det, och vi gör det ihärdigt. Inrättandet av en nationell rådgivande kommission för att främja och skydda de mänskliga rättigheterna är ett svar på denna stora strävan och illustrerar vår vilja att gå längre på området.
Associeringsavtalet som nu binder oss samman med Europeiska gemenskapen kommer att göra det möjligt för oss att utöka kontakterna och utbytet med de europeiska länderna, och jag är övertygad om att det kommer att bidra till att förstärka våra demokratiska tendenser, liksom till att åstadkomma större öppenhet när det gäller de mänskliga rättigheterna.
Herr talman, mina damer och herrar! Är det rätt plats och rätt tid? Jag vill gärna tro det och jag gör det med full insikt. Det är därför med sorg jag på nytt tar upp minnet av offren i det drama vårt land upplevt, och inför er försäkrar deras familjer om det algeriska folkets hela medkänsla i deras smärta. Det internationella samfundet har också visat sin sympati och sin medkänsla med dem.
Direkt efter den fruktansvärda jordbävning som drabbade flera provinser, s.k. wilayas, i landet bad jag de algeriska myndigheterna om att alla civila och militära medel skulle mobiliseras utan dröjsmål, för att bemöta denna nationella katastrof.
Ministerrådet fattade redan dagen därpå de brådskande beslut som krävdes och regeringen verkställde dem omedelbart. Det är på detta sätt som den nationella folkarmén, säkerhetskåren, det civila skyddet, den medicinska och paramedicinska kåren, Sonelgaz, den algeriska myndighet som ansvarar för vattenfrågor, och andra stora offentliga inrättningar med en stark ansvarskänsla, mobiliserat alla sina tillgängliga mänskliga och materiella resurser och slagit ihop sina ansträngningar för att lösa den dramatiska situationen, den tragiska situation som landet brutalt ställdes inför.
Jag vill särskilt inför er välkomna den fantastiska insats av nationell solidaritet som spontant visade sig i hela landet, från alla medborgare och framför allt från ungdomarna, som ville ge sina bröder i nödläge hela nationens stöd.
Jag vill också betona den internationella solidaritetens omfattning, som visar vilken aktning Algeriet i dag åtnjuter utomlands och den aktning som visats det algeriska folket. Alla länder, stora som små, rika och mindre rika, som jag uttrycker min tacksamhet till, har, utöver de telefonsamtal och de kondoleanser och meddelanden om medkänsla man sänt mig, sagt sig vara beredda att ge allt det materiella stöd som vårt land behövde, och de ville visa sin varma och broderliga solidaritet genom konkreta gester, som hela den algeriska befolkningen var mycket rörd över.
Jag skulle i det hänseendet särskilt vilja hylla samtliga specialiserade räddningslag från broderländerna, vänländer som, vid sidan av den nationella folkarmén, det civila skyddet och de algeriska läkargrupperna, utfört ett beundransvärt och anmärkningsvärt arbete, och som gett oss ett bidrag som verkligen uppskattades under svåra stunder. Denna fantastiska kedja av nationell och internationell solidaritet fick ett anmärkningsvärt stöd genom mobiliseringen av den stora majoriteten media som gjorde allt för att garantera en verklig offentlig service, genom att erbjuda de drabbade familjerna sina kommunikations- och sändningsmöjligheter.
Under dessa allvarliga förhållanden måste jag betona att staten uppfyllde sina skyldigheter, regeringen tog sitt ansvar, institutioner och offentlig service spelade sin roll och civila och militära tjänstemän inom staten, lokala myndigheter, offentliga myndigheter och företag fullgjorde sitt uppdrag. Jag kommer för min del att personligen se till att hjälpen till offren och genomförandet av alla slags åtgärder på området fungerar väl, och försäkra mig om att alla institutioner i landet är fortsatt mobiliserade för detta ändamål.
Jag skulle slutligen vilja vända mig till de drabbade befolkningarna som mötte denna fruktansvärda prövning med mod, en exemplarisk värdighet, och säga till dem från den här talarstolen - och jag tar er som vittne - att vi kommer att stå för återuppbyggnaden av de områden som drabbats av jordbävningen. Det algeriska folket har ännu en gång visat att solidaritet inte bara var ett ord och att det inom sig kommer att finna kraften och förmågan att överbrygga denna nya prövning.
(Applåder)
Herr talman, mina damer och herrar! Gentemot Europa letar den afrikanska kontinenten efter ett sätt att ta sig ur sin underutveckling och i likhet med den europeiska kontinenten försöker den genomföra sin enighet för en bättre samordning av ansträngningarna och ett bättre utnyttjande av resurserna. Denna ambitiösa åtgärd är tänkt att bygga på ett omfattande ekonomiskt program som nu går under namnet NEPAD och som de afrikanska ledarna ännu en gång lagt fram för statscheferna i G8 vid deras möte i Evian. Jag talar om denna fråga eftersom jag känner till européernas intresse för allt som rör Afrika, och den sympati de alltid visat för afrikanernas ansträngningar när det gäller att delta i världens utveckling.
Den utveckling som man beskrivit som ?det nya namnet på freden? har under lång tid i Afrika upplevt mer av den tröghet som hyser ihärdig egoism än de generösa satsningarna på ett dynamiskt begrepp med ömsesidigt beroende mellan nationerna.
Utvecklingsländernas så kallade förlorade årtionden har avlöst varandra; fattigdomsspöket, hungerspöket och epidemierna har hela tiden fortsatt att dyka upp i Afrika.
De afrikanska länderna har lärt mycket av sina misslyckanden och misstag, av sina ekonomiska och sociala val och när det gäller att genomföra program för strukturanpassning som varit ovanligt tvingande. Satsningen på en verklig afrikansk integration fick därför formen av en väg fylld av lärdomar, utformad som ett långsiktigt komplext företag med många dimensioner, och med stöd av samarbetet med världen utanför. Denna satsning är möjlig eftersom Afrika modigt har genomfört en tankens revolution för att säkerställa en framtid av demokrati, fred och välstånd. Beslutet vid toppmötet i Alger med Afrikanska enhetsorganisationen, där man upprättade en afrikansk doktrin om hinder och avvisande av antikonstitutionella förändringar i de politiska regimerna, var ett historiskt beslut som innebar en viktig etapp i Afrikas utveckling. I samma anda fastställer det nya partnerskapet för Afrikas utveckling (nu under namnet NEPAD) nya operativa medel vilka bygger på specifikt afrikanska ansträngningar och kännetecknas av ansvar och solidaritet, som t.ex. inbördes utvärdering som är ett system där varje afrikansk statschef frivilligt kan överlämna sina interna åtgärder så att kollegerna tydligt och noggrant kan granska dem. Den afrikanska unionens institutionella uppbyggnad omfattar å sin sida bestämmelser som skall garantera att de nationella offentliga myndigheternas utformning och demokratiska funktion skyddas mot angrepp och överdrifter, så att den gemensamma afrikanska satsningen motsvarar normer som ingen kan överskrida.
I detta sammanhang är det av högsta vikt att globaliseringen verkligen blir en möjlighet till utveckling av länderna i söder, genom att stimulera till nyskapande former av partnerskap, som kan starta en dynamisk och hållbar tillväxt och utveckling. Ur den synvinkeln bör globaliseringen, som tar sig uttryck i att tiden och rummet på ett märkvärdigt sätt dras samman, kunna humaniseras och demokratiseras. I brist på en rättvis delaktighet från samtliga aktörer i nutidshistoriens stora händelser, innebär globaliseringen väsentligen att fältet kan lämnas öppet för våldsamma och fientliga krafter mot sammanhållningen av nationella samhällen och det internationella samhället.
De tragiska händelserna den 11 september 2001, som drev fasan till sin kulmen, illustrerar denna sanning att i dagens och morgondagens värld finns ingen fristad för säkerhet och välstånd i en omgivning av sårbarhet, oordning och nöd.
När den internationella debatten döljer berättigad oro för att stadfästa fullbordade fakta, när logiken i styrkeförhållanden vinner över ömsesidig förståelse eller när förnuftets röst kvävs eller ignoreras på den internationella scenen hittar extremisterna en outsinlig grogrund i de orättvisor, besvikelser och frustrationer som folken upplever varje dag.
I grund och botten ligger lösningen på våldshändelserna i en sund reglering av de internationella förbindelserna och i främjandet av de mänskliga rättigheterna, deras odelbarhet och universalitet, i hela världen. Ett sådant arbete förutsätter att det internationella samfundet överger tidigare tillämpningar och öppnar sig mot nya horisonter, på jakt efter ett kvalitativt bättre öde för människan. Ett sådant arbete förutsätter även att Afrika rättvist tar sin del av vinsterna från tillväxten i världsekonomin och blir det attraktionscentrum för kapital- och teknikflöden som det grymt saknar, att Afrika tar ett grundläggande ansvar för sin egen utveckling och bidrar till de stora rättvisorna i det internationella samfundet i vardande.
Vi vill tro att mötet i Evian har förstärkt budskapet och att G8 bekräftat sin tro på ett återupprättande av Afrika och förnyat sin beslutsamhet att ge Afrika allt sitt stöd i det intresse som bäst förstås av alla.
Algeriet är ett av de afrikanska länder som var ursprunget till NEPAD, och dess åtgärder på den afrikanska politiska scenen återspeglar landets viktiga roll när det gäller att ta ansvar för och lösa problem som uppstår på vår kontinent.
En ny dynamik skissas upp i Afrika, vare sig det handlar om att lösa konflikter, fördjupa de demokratiska processerna, förbättra ledningen, förstärka den institutionella kapaciteten eller bättre ta hand om utvecklingens mänskliga dimension.
På ett mindre plan kommer vi att tillsammans med våra övriga partner i norra Afrika förverkliga arabiska Maghrebunionen som Algeriet för närvarande är ordförande i. Jag hyser personligen tillit till framtiden för AMU. Jag har satsat helhjärtat på att stöpa om den på sunda och solida grunder, och jag tror inte det är omöjligt att snart kunna samla ett toppmöte där det blir möjligt att på nytt inleda det delregionala samarbetet. Algeriet har fortfarande den målsättningen, som inte kan äventyras av hur frågan om Västsahara löses, en fråga som definitivt faller under tillämpningen av internationell rätt och genomförandet av FN:s fredsplan, som vi fortsätter att stödja fullt ut. FN:s roll är fortfarande central i denna fråga och det är nödvändigt att genomföra en folkomröstning om självbestämmande.
Den senaste utvecklingen i det så känsliga och härjade Mellanösternområdet berör oss alla med kraft genom de tunga hot det utgör för stabiliteten och säkerheten i regionen och för världsfreden.
Det palestinska folket som berövats de mest elementära rättigheter fortsätter att utstå kvalen från en brutal ockupation som pågått alltför länge, och betala dyrt för Israels oförsonlighet och systematiska envishet att säga nej till alla fredsinitiativ, där det sista, den så kallade ?färdplanen?, gav upphov till inte mindre än 14 stora förbehåll från Israels sida, vilket gör att innehållet, som redan nu är mycket blygsamt, utarmas.
Det är hög tid för det internationella samfundet, särskilt FN:s säkerhetsråd, att ta sig samman och uppfylla det palestinska folkets berättigade krav på att äntligen förfoga över sin oberoende stat... (Applåder)... och samtidigt respektera att samtliga folk i regionen har rätt att få leva i fred och säkerhet. Vi hoppas att Israels oacceptabla oförsonlighet och upprepade krav inte gör att det senaste försöket att lösa konflikten misslyckas, vilket representeras av Mellanösternkvartettens ?färdplan?, trots dess blygsamma innehåll.
Det är också på tiden att syriska och libanesiska territorier under israelisk ockupation evakueras och återlämnas till sina berättigade regenter.
Situationen i Irak är också en källa till stor oro i arabvärlden. I den här frågan har Algeriet alltid strikt respekterat lagstiftning och internationell rätt. Vi anser i dag att en politisk stabilisering av Irak förutsätter att landets suveränitet återupprättas,...(Applåder)... och att det internationella samfundet, som företräds av FN, verkligen skall vara delaktigt i hela processen med att återupprätta och rekonstruera Irak.
(Applåder)
Herr talman, mina damer och herrar! Jag har försökt att lägga fram en bild av situationen i Algeriet för er, tillsammans med några frågor som oroar oss, både inhemska och internationella. Jag har försökt att få er att lära känna den algeriska verkligheten på bästa sätt vilken ledamöterna i Europaparlamentet för övrigt själva kan bedöma genom att resa till vårt land, dit de alltid är välkomna, där vi är glada att kunna ta emot dem, där vi med nöje skall lyssna till deras kommentarer och framför allt deras råd. Detta utbyte, som utöver en redan upprättad vänskap vilar på en grund av ömsesidigt förtroende är nu viktigare än någonsin, när vi är bundna till varandra genom ett associeringsavtal som förstärker vår solidaritet.
Herr talman, mina damer och herrar! Låt mig ännu en gång få tacka er för det mottagande ni givit min delegation och mig, och för att ni velat lyssna till mitt uttalande.
Härifrån talarstolen vill jag med ert tillstånd säga att mitt land också ?är gjort för avslutade framgångar eller exemplariska olyckor?. Måtte inom kort hoppets prärier grönska och fruktträdgårdarna på nytt täckas med blommor, i en nationell ansträngning och återförening av algerier. Motgångens och den nationella oenighetens vind kommer att besegras. Oundvikligen tack vare Gud. Tack vare uthålligheten hos det algeriska folket, nedsänkt i lidandet på samma sätt som järn härdas. Och i en värld där man är alltmer beroende av varandra och allt mer solidarisk, tack vare stöd och uppmuntran från det internationella samfundet.
(Livliga applåder)

Talmannen.
Herr president! Jag tackar er för ert officiella besök i Europaparlamentet. Ett besök som, vilket jag redan betonat, är utan like och därför en premiär. Jag tackar er för ert passionerade tal som berört oss och som vi lyssnat till med stort intresse.
Mina damer och herrar! Vårt högtidliga möte är avslutat.

Talmannen.
Nästa punkt på föredragningslistan är en andrabehandlingsrekommendation (A5-0154/2003) av Sjöstedt för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om rådets gemensamma ståndpunkt inför antagandet av Europaparlamentets och rådets förordning om gränsöverskridande förflyttning av genetiskt modifierade organismer (15546/1/2002 - C5-0081/2003 - 2002/0046(COD)).

Sjöstedt (GUE/NGL)
Tack herr talman! När Cartagenaprotokollet förhandlades fram år 2000 innebar det en betydande framgång för Europeiska unionen. Det var också en framgång för alla oss som vill att miljöhänsyn och respekt för konsumenter skall kunna sätta ramar för den fria handeln. Genom protokollet klargörs villkoren för den globala handeln med genetiskt modifierade produkter. Idag har 49 länder ratificerat protokollet. Det behövs bara att ett land till ratificerar protokollet för att det skall träda i kraft.
Det lagförslag som vi nu skall debattera fastställer EU:s regler för export av genetiskt modifierade organismer. I och med att Europeiska unionen antar dessa regler uppfyller den de krav som ställs i Cartagenaprotokollet. Dessa nya regler kommer i precis rätt tid, och de kan eventuellt också tjäna som en förebild och inspiration för stater som just nu arbetar med sitt regelverk. Jämfört med det förslag som kommissionen lade fram så är de regler som vi skall anta i morgon litet striktare och litet klarare. De ligger mer i linje med vad protokollet föreskriver, och går på vissa områden ännu längre.
I parlamentet har vi fokuserat på att skärpa förslaget på vissa nyckelområden. Vi har sett till att regler och definitioner inte skall bli svagare än vad protokollet föreskriver och att det alltid skall krävas ett uttryckligt godkännande från det importerande landet för att exporten skall få bli av. Detta uttrycks nu alldeles glasklart i lagförslaget. Här klargörs att ett uteblivet svar från det importerande landet aldrig kan ses som ett tyst godkännande. Det importerande landets lagstiftning skall alltid respekteras. I förslaget klargörs att vi inte skall exportera något från EU som inte är tillåtet inom EU. Det framgår att stor öppenhet skall tillämpas och att information skall ges till allmänheten om den export som sker. I förslaget tydliggörs även att det skall finnas ett tydligt ansvarsförhållande, så att det är den verkliga exportören som anmäler exporten.
Sammantaget innebär den text som vi nu skall anta att Europaparlamentet har fått gehör för uppskattningsvis 80 procent av det vi ville ha igenom i första behandlingen. Vi har också förhandlat detta förslag med ministerrådet. COREPER har redan antagit den text som vi skall anta i morgon. På detta vis kan vi undvika en förlikning, och lagstiftningen kommer att vara klar när protokollet träder i kraft på global nivå. Detta har varit möjligt tack vare en betydande samsyn mellan ministerrådet och parlamentet. Det har också funnits en tydlig kompromissvilja och en vilja att arbeta snabbt mellan de politiska grupperna. Detta har skett efter att gott samarbete med skuggföredragandena, som jag vill tacka, ingen nämnd ingen glömd. Vi har också haft ett mycket nära samarbete med först det danska och sedan det grekiska ordförandeskapet. De förtjänar också ett tack. Detsamma gäller de ansvariga på kommissionens miljödirektorat som varit till mycket stor hjälp.
Genom att anta dessa regler visar vi att miljöhänsyn och respekt för utvecklingsländers lagstiftning är nyckelbegrepp för EU:s syn på den globala handeln med genetiskt modifierade produkter. Det behövs då USA just nu driver den här typen av frågor till avgörande inom Världshandelsorganisationen (WTO). Vi har nyligen sett exempel på hur detta land har dumpat genetiskt modifierade livsmedel i länder som inte tillåter dem i sin egen nationella lagstiftning. Detta visar med stor tydlighet hur viktigt det är att EU just nu godtar regler som pekar på en mer ansvarsfull, trovärdig och långsiktig hållning till dessa komplexa och mycket omstridda frågor.

Wallström
Herr talman! Ärade ledamöter av Europaparlamentet! Jag vill börja med att på svenska tacka föredragande Jonas Sjöstedt för ett utmärkt arbete vad gäller denna mycket komplexa fråga. Detta är en fråga som har stor betydelse inte bara för oss européer utan även för resten av världen, och speciellt för utvecklingsländerna.

Wallström
Herr talman! Det förslag vi har framför oss i dag är kopplat till Europeiska gemenskapens ratificering av Cartagenaprotokollet om biosäkerhet för inte så länge sedan. Det övergripande syftet med detta FN-avtal är, som vi redan har hört, att fastställa gemensamma regler för gränsöverskridande förflyttningar av genetiskt modifierade organismer i syfte att skydda biologisk mångfald och människors hälsa på global nivå.
Europeiska unionen måste uppfylla sina internationella åtaganden, vilket innebär att vi måste införliva bestämmelserna i protokollet om biosäkerhet i vår egen lagstiftning. Detta är syftet med det förslag som vi diskuterar i dag.
Kommissionen har redan uttryckt sina reservationer när det gäller några politiska frågor i detta förfarande, i synnerhet då den gemensamma ståndpunkt som överenskoms under den första behandlingen går mycket längre än bestämmelserna i protokollet om biosäkerhet i ett avsevärt antal frågor. Trots sina reservationer är kommissionen beredd att samarbeta på grundval av det paket med kompromissändringsförslag som vi har framför oss i dag, för att öka möjligheterna att nå en överenskommelse vid den andra behandlingen. Därför kommer kommissionen, i en anda av kompromiss, inte att motsätta sig paketet. Kommissionen anser emellertid fortfarande att det kanske hade varit bättre att närmare följa protokollets bestämmelser för att inte lägga en alltför stor börda på gemenskapens exportörer.
Icke desto mindre anser kommissionen att det är viktigt att gå snabbt fram så att lagstiftningen om genomförande kan antas innan protokollet träder i kraft. Detta kommer att ske inom kort, som Sjöstedt sade, eftersom 49 länder redan har ratificerat det och det krävs att 50 ratifikationsinstrument deponeras för att det skall träda i kraft.
Jag vill understryka att Europeiska unionen har varit en huvudaktör i dessa internationella förhandlingar redan från allra första början. Jag har ett mycket levande minne av detta eftersom det var det jag var tvungen att börja med som ny kommissionsledamot. Vi måste skicka en tydlig signal att vi har för avsikt att leva upp till våra åtaganden och se till att vi kan genomföra protokollet fullt ut så snart det träder i kraft, vilket nu borde vara en fråga månader.
Kommissionen kan stödja det paket med ändringsförslag som lämnats in för parlamentets godkännande som en del av en kompromiss. Paketet består av ändringsförslag 19-26. Tillåt mig att kortfattat kommentera några av ändringsförslagen i paketet för att illustrera kommissionens ståndpunkt.
Ändringsförslag 19 erkänner nödvändigheten att respektera parten eller icke-parten för import som kan regleras av ert regelverk för säkerhet, i enlighet med protokollet. Detta är i överensstämmelse med den ståndpunkt som kommissionen vid många tillfällen har intagit i internationella forum, som är att respektera länders rätt till ett fritt informerat val när det gäller genetiskt modifierade organismer. Så kommissionen kan godta ändringsförslag 19.
Den kan godta ändringsförslag 24-26 om förbättrad tillgång till information för allmänheten om gränsöverskridande förflyttningar av genetiskt modifierade organismer, vilket är i enlighet med den allmänna ramen för allmänhetens tillgång till miljöinformation och med direktiv 2001/18/EG om avsiktlig utsättning av genetiskt modifierade organismer i miljön.
Genom ändringsförslag 21 och 22 införs en förpliktelse att invänta föregående skriftligt meddelande innan export av genetiskt modifierade organismer. Kommissionen anser att detta går utöver protokollet om biosäkerhet och det är också det enda ändringsförslaget i paketet om vilket kommissionen hade allvarliga reservationer. Kommissionen kan dock godta båda ändringsförslagen som en del av den samlade kompromissen.
Sammanfattningsvis vill jag säga att parlamentet har arbetat snabbt och öppet för insyn i nära samarbete med kommissionen och rådet. Följaktligen vill jag än en gång tacka föredraganden, Sjöstedt, för hans ansträngningar.

Sommer (PPE-DE).
Herr talman, fru kommissionär, kära kolleger! Först vill jag också tacka vår föredragande Jonas Sjöstedt så hjärtligt för det goda och schysta samarbetet. Men mitt tack går också lika mycket till kommissionen, till det danska och naturligtvis särskilt till det nuvarande grekiska ordförandeskapet i rådet, som med stort engagemang har arbetat för en kompromiss mellan parlamentet och rådet.
Vi vill alla undvika ett förlikningsförfarande för detta betänkande, för det handlar slutligen om genomförandet av Cartagenaprotokollet om den biologiska säkerheten, för att säkra den biologiska mångfalden, som ligger oss alla varmt om hjärtat. EU innehade ju faktiskt vid slutförandet av Cartagenaprotokollet en nyckelposition. Desto viktigare är det nu att snabbt omvandla det till gemenskapslagstiftning, som en tydlig politisk signal om vårt fortsatta engagemang.
Den huvudsakliga uppmärksamheten när det gäller föreliggande förslag är riktad på att komma fram till bestämmelser om EU-export av levande GMO till tredje land, vilka fortfarande saknas. Härvidlag måste det första budet vara att de är genomförbara. Vi måste åstadkomma en realistisk, användbar lagstiftning. Därför gläder det mig att en rad ändringsförslag från den första behandlingen, exempelvis om att inbegripa ingredienser, inte togs med i denna förordning av rådet. Dessa ändringsförslag syftade nämligen till att via omvägen med föreliggande betänkande om genomförande av Cartagenaprotokollet ingripa i pågående lagstiftningsförfaranden. Och med dessa pågående lagstiftningsförfaranden menar jag dem som rör genetiskt modifierade livsmedel och djurfoder respektive deras märkning och spårbarhet. För bara knappt två veckor sedan diskuterade vi och röstade om detta i en andra behandling i utskottet. Och beslutet var mycket knappt, dvs. åsikterna går väldigt mycket isär, och hur kammaren i juli slutligen kommer att besluta, är fortfarande osäkert. Det vore alltså helt fel att vilja föregripa detta.
Förslaget till direktiv om miljöansvar röstades det också om redan vid första behandlingen. Något slutgiltigt beslut om detta finns inte i sikte. Därför måste vi eftertryckligen avvisa att ansvarsfrågan när det gäller spårbarhet av genetiskt modifierade organismer och ingredienser fastslås i föreliggande betänkande om gränsöverskridande förflyttning. Dessa frågor har ingenting att göra med att införliva Cartagenaprotokollet i gemenskapens lagstiftning. Motsvarande ändringsförslag från första behandlingen har inte heller kommit med i denna andra behandling.
Glädjande nog har rådet beslutat att i princip ta över mina ändringsförslag rörande undantagsbestämmelser beträffande dokumentations- respektive informationsförfarandet för transit av GMO samt av GMO i slutna system. Här behöver vi verkligen dessa undantag för att inte hindra forskningen. Likaledes har rådet klargjort att det s.k. förfarandet för informerad förhandsöverenskommelse (advanced informed agreement), alltså det speciella informationsförfarandet som det handlar om i Cartagenaprotokollet, bara skall gälla för den första förflyttningen. Omvänt betyder detta undantag rörande informationsförfarandet för export av genetiskt modifierade organismer till tredje land, när landet i fråga redan har gett ett annat land tillstånd för införsel av samma genetiskt modifierade organism. Dessa undantagsbestämmelser är nödvändiga, eftersom förfarandet för informerad förhandsöverenskommelse i sin egenskap av informationsförfarande i detta fall inte utlovar någon ökad säkerhet, och därför bara onödigtvis skulle försvåra den gränsöverskridande förflyttningen.
Jag anser att detta betänkande, som det nu föreligger med de kompromisser som vi arbetat fram, är bra och hållbart, och jag ber er alla, kära kolleger, att rösta för alla kompromissändringsförslag. Vi är därmed inne på rätt kurs och kan undvika en tidsödande förlikning.

Lund (PSE).
Herr talman! Jag vill rikta ett stort tack till Sjöstedt för ett utmärkt arbete när det gäller genomförandet av Cartagenaprotokollet rörande biosäkerheten i Europa. Sjöstedt har visat stor öppenhet och en mycket stor önskan att nå resultat. Men jag kan också konstatera att såväl kommissionen som rådet - både det danska och det grekiska ordförandeskapet - har medverkat på ett mycket positivt sätt, vilket medfört att vi kan undvika en långvarig förlikningsförhandling i utskottet.
Vi får nu en hög skyddsnivå beträffande bestämmelserna för export av GMO-produkter från Europeiska unionen. Jag tycker att det speciellt för utvecklingsländerna innebär ett bra skydd - de får verkliga valmöjligheter i samband med import av GMO-produkter, även om de kan förväntas bli utsatta för en tämligen aggressiv marknadsföring från vissa delar av industrin.
De allra flesta av Europaparlamentets ändringsförslag har godkänts och det betyder att vi kan genomföra Cartagenaprotokollet utan försämringar, utan några politiska försämringar - vi har tvärtemot uppnått vissa skärpningar med avseende på ordalydelsen i protokollet. Det innebär bl.a., vilket jag anser vara det viktigaste, att ingen export av GMO-produkter kan ske utan importlandets uttryckliga samtycke. Det räcker inte att man inte har fått någon reaktion - det kan inte tolkas som ett stillatigande samtycke. Det krävs ett uttryckligt samtycke och det tycker jag har varit av avgörande betydelse under dessa förhandlingar.
Enligt min uppfattning utgör resultatet ett viktigt bidrag till det regelverk vi nu snart får rörande genetiskt modifierade organismer, i syfte att skydda vår hälsa men framförallt för att skydda den biologiska mångfalden, även om man har öppnat för möjligheter att kunna genmanipulera naturens produkter. Detta är dock ett bra bidrag för att ge en komplett bild.

Evans, Jillian (Verts/ALE).
Herr talman! Jag vill också tacka föredraganden för hans utomordentliga arbete i denna fråga, som har gjort det möjligt för att nå en överenskommelse för denna andrabehandling. I en tid då genetiskt modifierade organismer är föremål för en intensiv debatt, inte bara i Europa utan i hela världen, är det viktigt att vi kan komma överens om åtminstone några aspekter av förordningen.
Bland de viktigaste punkterna i detta betänkande finns kravet på ett uttryckligt föregående skriftligt medgivande från det importerande landet innan någon förflyttning av genetiskt modifierade organismer kan äga rum, ett åliggande för kommissionen att göra exportmeddelanden tillgängliga för allmänheten och kravet på medlemsstater att förhindra oavsiktlig gränsöverskridande förflyttning av genetiskt modifierade organismer - den sistnämnda är inriktad på den viktigaste debatten just nu, samlevnad.
Här talar vi om att genomföra Cartagenaprotokollet, som handlar om export av genetiskt modifierade organismer till länder utanför EU. Protokollet kommer, som andra har sagt, att träda i kraft när det har ratificerats av 50 länder. Det gladde mig att höra kommissionsledamoten säga att 49 länder, plus Europeiska gemenskapen, redan har gjort det. Eftersom åtta medlemsstater har väntat på att denna förordning skall antas kommer ett positivt resultat i morgon att leda nästan direkt till att Cartagenaprotokollet träder i kraft. Det kommer att få betydande konsekvenser, i synnerhet för de fattigaste länderna, och göra det möjligt för dem att välja om de vill acceptera genetiskt modifierade organismer eller inte, just den valmöjlighet som vi vill att alla människor skall ha, inklusive de som tvingas vara beroende av bistånd.

Flemming (PPE-DE).
Herr talman, fru kommissionär! Jag är mycket glad över att man kunde komma fram till en gemensam ståndpunkt mellan rådet, kommissionen och parlamentet. Det hade varit sorgligt om vi inte kunnat slutbehandla och anta en så viktig fråga i samförstånd.
Lund har redan nämnt att rådet först enhälligt hade enats om att importlandet måste ge exportörerna godkännande innan de företar den första gränsöverskridande förflyttningen. Men för att tillmötesgå kommissionen medgav sedan rådet och parlamentet att det bara vid första gången som GMO exporteras måste krävas ett skriftligt godkännande i förväg.
Parlamentet, rådet och kommissionen kunde också enas om exportörernas anmälningsunderlag. I enlighet med detta sparar exportören anmälningsunderlaget och mottagningsbeviset från importlandets ansvariga myndighet i minst fem år. Dessutom är han skyldig att vidarebefordra detta underlag också till myndigheten i den medlemsstat från vilken exporten av GMO sker, liksom till kommissionen. Kommissionen ser sedan till att dessa dokument, i överensstämmelse med EU-bestämmelserna om tillgång till miljöinformation, blir tillgängliga för allmänheten.
Denna slutliga överenskommelse mellan rådet, Europaparlamentet och kommissionen kommer - det tror jag - att ge allmänheten möjlighet att alltid hålla sig informerad om allt som sker. Jag är i varje fall övertygad om att dessa föreskrifter är effektiva. Och man kan hoppas att en stor del av befolkningens misstroende för GMO kan övervinnas genom denna nya EU-förordning.

Bowe (PSE).
Herr talman! Jag välkomnar, i likhet med alla andra, detta betänkande. Vi bör inte underskatta betydelsen av det steg framåt vi tar när vi röstar om det i parlamentet. Det kommer att leda till att alla EU-länder följer Cartagenaprotokollet och göra det möjligt för dem att gå vidare och ratificera det. I och med ratificeringarna kommer protokollet att träda i kraft. Sedan kommer fler länder i världen snabbt att träda fram för att ratificera det, för att se till att de är närvarande vid den första konferensen för parterna, i april nästa år, som kommer att förverkliga Cartagenaprotokollet som ett internationellt handelssystem. 
Jag välkomnar det. Det är ett utmärkt steg framåt. Det visar hur vi kan införa den nya tekniken genetisk modifiering. Vi kan kontrollera den, använda den, placera produkter på marknaden och ge människor alternativ, var i världen de än är, oavsett om de är rika eller fattiga.
Jag välkomnar detta betänkande för det visar oss en väg framåt. Det fattas bara en sista bit i EU:s lagstiftningspussel för att genomföra ordentlig kontroll och användning av genetiskt modifierade organismer, och det är lagstiftningen om spårbarhet och märkning som vi hoppas kunna förelägga parlamentet nästa månad.
Detta är en pragmatisk och förnuftig väg framåt. Detta är ett sätt på vilket vi kan använda dessa nya tekniker och införa dem till allas fördel. Jag hoppas att vi kan dra lärdom av vad vi gör i morgon när vi behandlar den fortsatta lagstiftningen nästa månad.

Breyer (Verts/ALE).
Herr talman! Också från min sida ett verkligt beröm till föredraganden. Denna förordning är ett stort framsteg. Den betyder att de övriga åtta medlemsstaterna, som ännu inte ratificerat protokollet, nu kan börja med det. Protokollet kommer därigenom att träda i kraft mycket snart, och en ny epok inom den internationella miljörätten kan börja, en epok med internationell genteknikrätt.
Protokollet om biologisk säkerhet är det första folkrättsliga avtalet som reglerar gentekniken, uttryckligen och exklusivt. Man kan hoppas att de röster nu äntligen tystnar som fortfarande bestrider varje olikhet mellan genetiskt modifierade och konventionellt framdrivna levande väsen.
Parlamentet har massivt förbättrat föreliggande förordning på många punkter, i många fall genom ett utmärkt samarbete med rådet. Flera punkter i förordningen går långt utöver det som protokollet om biologisk säkerhet kräver. Därför är det uppmuntrande att alla grupper stöder den kompromiss som utarbetats, och det inger förhoppningar när det gäller genomförandet av kommande miljöavtal.
(Applåder)

Scheele (PSE).
Herr talman, fru kommissionär, kära kolleger! Jag har nu den mycket svåra uppgiften att säga något nytt, vilket knappast är möjligt. Allting har redan sagts, men inte av var och en. Alltså gör jag inte heller i slutändan något undantag utan tackar föredraganden så hjärtligt för det bra arbetet och det öppna samarbetet. Jag vill också gratulera till det mycket bra innehållet, men också till den uppenbara fingertoppskänslan i förhandlingarna, som gjorde det möjligt för oss att här komma fram till en kompromiss mellan grupperna, och även mellan de europeiska institutionerna. Jag tror att det är mycket väsentligt.
Det har i dag ofta upprepats att vi naturligtvis alla är intresserade av att Cartagenaprotokollet skall träda i kraft så snart som möjligt. Men jag vill inte underlåta att beklaga att den största exportören av levande genetiskt modifierade organismer, nämligen Förenta staterna, i en så väsentlig fråga, som skall regleras multilateralt globalt, återigen stannar utanför. Vi står inför den stora politiska utmaningen att övertyga kollegerna från Förenta staterna om att dessa bestämmelser är nödvändiga.
Den gemensamma ståndpunkten är också en stor framgång. Rådet har i den gemensamma ståndpunkten till nästan 70 procent följt parlamentets innehållsmässiga synpunkter i den första behandlingen. Man noterar med tillfredsställelse, framför allt som föredragande för genetiskt modifierade livsmedel och djurfoder, att det i detta ämne uppenbarligen finns en viss tradition, där rådet till stor del följer parlamentets ståndpunkt. Jag hoppas att omröstningen i morgon blir ett mycket viktigt steg i riktning mot en ratificering av Cartagenaprotokollet.

Talmannen.
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Talmannen.
Nästa punkt på föredragningslistan är ett betänkande (A5-0151/2003) av de Roo för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring av direktiv 1999/32/EG när det gäller svavelhalten i marina bränslen (KOM(2002) 595 - C5-0558/2002 - 2002/0259(COD)).

Wallström
Jag vill första av allt tacka föredraganden, de Roo, för hans betänkande om kommissionens förslag om svavelhalten i marina bränslen. Jag vet att han tog över som föredragande så sent som i slutet av mars, och jag vill därför lovorda hans effektivitet och faktiskt uppmana rådet att följa hans exempel.
Syftet med kommissionens förslag är att minska utsläppen av svaveldioxid och partiklar från fartyg. Dessa har ett direkt samband med svavelhalten i marina bränslen, som för närvarande är 2,7 procent i genomsnitt, eller 27 000 miljondelar (ppm) vilket kan jämföras med bränslen avsedda för vägfordon där det finns en ny svavelgräns på 10 ppm. Vi föreslår därför två nya svavelgränser för marina bränslen: en gräns på 1,5 procent för alla fartyg i Östersjön, Nordsjön och Engelska kanalen, vilket är det internationellt överenskomna övervakningsområdet för utsläpp av svaveloxider, samma gräns på 1,5 procent för passagerarfartyg som går till eller från hamnar i Europeiska gemenskapen, och en gräns på 0,2 procent för fartyg i EU-hamnar.
Dessa gränser kommer att åstadkomma radikala minskningar av utsläppen, som är inriktade på att minska försurning i Nordeuropa och förbättra lokal luftkvalitet i hamnar och kustområden. Fördelarna för människors hälsa inkluderar 2 000 sparade levnadsår årligen till följd av bättre luftkvalitet.
Förslaget är kostnadseffektivt, med fördelar som uppväger kostnaderna med över 2 till 1. Det är dessutom praktiskt och genomförbart, utformat för att låta fartyg få bränslen som uppfyller kraven och använda dem säkert och möjliggöra en effektiv tillämpning i hamnar. Nog så viktigt, med tanke på att sjöfart är en global industri, är att de viktigaste delarna i förslaget överensstämmer med internationellt överenskomna bestämmelser i Internationella sjöfartsorganisationens konvention om luftföroreningar, det vill säga bilaga VI till Marpolkonventionen.
Kommissionen arbetade i nära kontakt med intressenter inom branschen och icke-statliga organisationer för att försäkra sig om att resultatet skulle vara både ambitiöst i miljöhänseende såväl som politiskt och praktiskt genomförbart när den utarbetade detta förslag. Vi kommer att beakta parlamentets ändringsförslag med samma mål i tankarna.

de Roo (Verts/ALE)
- (NL) Herr talman, fru kommissionär, kolleger! Jag vill till att börja med tacka skuggföredragandena, herr Goodwill från kristdemokraterna, herr Langen från socialisterna och fru Thors från liberalerna. Vi har arbetat bra tillsammans. 
Svavel i marina bränslen, det låter tekniskt och tråkigt, men det är oerhört viktigt både på grund av försurningen och människors hälsa. År 2010 kommer nästan lika mycket svavel att komma från fartyg som från alla andra landbaserade källor tillsammans. Det beror på att vi redan har gjort så mycket på land, i fråga om stora skorstenar i anslutning till fabriker och elcentraler, men också i fråga om bilar. Om ett par år kommer en gräns på 10 ppm att införas. Men för fartyg gäller 27 000 ppm, det är nästan 3 000 gånger så mycket för fartyg som för bilar.
Försurning är fortfarande ett stort problem. I mitt eget land, Nederländerna, är exempelvis bara 10 procent av naturen skyddad mot försurning. 90 procent är inte skyddad. Hedar omvandlas fortfarande till gräsmark. Känsliga naturområden förstörs fortfarande. Därför är jag väldigt glad över att vi, alla politiska grupper, har funnit en kompromiss som går mycket längre än vad Europeiska kommissionen vill. Vi föreslår nämligen att i två steg gå till 0,5 procent. Först då tar vi itu med försurningsproblemet på allvar.
Den andra anledningen till att vi vill gå så långt är folkhälsan. Fartygen släpper ut svarta cancerframkallande partiklar som vinden för med sig 50, 100, till och med hundratals kilometer. Den här aspekten har Europeiska kommissionen försummat. Därför anser vi att förslaget om att endast gå ner till 1,5 procent är för magert. Jag skulle vilja be er, kommissionär Wallström, om att verkligen fördjupa er i det här ärendet och gå med på det som Europaparlamentet föreslår. Då gör vi fartygen rena på en och samma gång och då gör vi inget halvgjort arbete.
Hur kommer vi fram till den gränsen på 0,5 procent? Det är förvisso ambitiöst. Att sänka svavelhalten från 3 till 1,5 procent kan oljeraffinaderierna göra utan alltför extrema kostnader. Att gå vidare och få ner halterna till 0,5 procent är tekniskt möjligt, men kommer säkert att kosta tre gånger så mycket och i slutändan blir det fartygsägarna som blir tvungna att bära de extra kostnaderna. Kommissionsledamoten har redan sagt det själv: konkurrensen är hård inom sjöfartsindustrin. Därför är det oerhört glädjande att ett företag som P&O redan har utrustat en av sina stora färjor med en rengöringsinstallation, en scrubber på engelska. Och den kostar bara 1,5 miljoner euro, ett fyndpris. Därmed avlägsnas svavel till 95 procent och cancerframkallande partiklar till 80 procent, och även kväveoxidutsläppet går ner med 10-20 procent. Den där saken kallas för en eco-silencer, det beror på att den också sänker bullernivån en hel del.
Jag anser att den här tekniken - rengöring - fungerar bra. Redan 1988 fanns det ett fartyg i Norge med en sådan installation, den första av sitt slag. Men i parlamentets ändringsförslag har vi lagt till att ett test måste göras först för att vara säkra på att systemet verkligen fungerar bra. Först när det testet har lyckats vill vi öppna den här vägen, inklusive ett system för handel med utsläppsrätter så att det blir möjligt för företagen att utrusta ett fartyg i taget med ett sådant nytt system istället för alla på en gång. Skulle de vara tvungna att utrusta alla fartyg samtidigt, eller om vi alla skulle gå till 0,5 procent när det gäller bunkerolja samtidigt, så blir det mycket dyrare. Ett sådant system för handel med utsläppsrätter är billigare. Kort sagt, ekologi och ekonomi går hand i hand. Därför kommissionär Wallström, fördjupa er i det en gång till och gå på parlamentets linje, till 0,5 procent.
Det finns en tredje och sista anledning till att göra någonting åt de där partiklarna. Många klimatforskare säger partiklarna också har en negativ inverkan på klimatet. Alla fartyg svarar gemensamt för 20 procent av de partiklarna. Även den här aspekten måste beaktas. Det är en tredje anledning att gå längre än 1,5 och till 0,5 procent.

Lange (PSE)
. (DE) Herr talman, fru kommissionär! I industriutskottet har vi särskilt diskuterat vilka tekniska möjligheter det finns för att minska andelen svavel i de marina bränslena. Även här har vi utgått från vilken effekt en sådan minskning egentligen skulle få. Det kan man föreställa sig praktiskt. Om man går till någon hamn i Europeiska unionen - exempelvis hamnen i Hamburg - och där sätter sig vid stranden, har man på ena sidan en buss med Euro-4-standard, som nästan inte släpper ut några partiklar alls, och på den andra sidan en barkass, ett fartyg, där man regelrätt kan se hur partiklarna frigörs. Där är det naturligtvis någonting som inte stämmer rent tekniskt. Därför bör vi göra mer i fråga om fartygen än vi hittills gjort. I Hamburg till exempel kommer 80 procent av svaveldioxid-utsläppen och ca 20 procent av partiklarna nu från fartygssektorn, varvid det naturligtvis finns betydligt färre fartyg än vad det finns personbilar och lastfordon på vägarna.
Om man betänker att fartygen förnyas relativt långsamt och att motorer är långlivade, kan man på kort sikt åstadkomma förhållandevis lite med avgastekniken för dieselmotorer. Därför koncentrerar vi oss i själva verket på tekniken för att minska andelen svavel i de marina bränslena. Det får en omedelbar effekt, och de Roo har ju nämnt siffrorna: Vi har för närvarande 2,7 procent svavel i fartygsbränslena och 0,0001 procent svavel i de bränslen som används på vägarna. Därför finns det här helt säkert en potential.
Vi måste enas om hur stor minskningen skall vara. Målet är att uppnå en svavelandel om 0,5 procent, för att till slut genomdriva en faktisk minskning av utsläppen av svaveldioxid och partiklar.
Vi har länge diskuterat hur vi på ett meningsfullt sätt skall kunna uppnå detta mål, och vi har till slut enats om denna tvåfasmodell, för att här utveckla ett perspektiv. Även jag vill be er, fru kommissionär, att godta dessa tvåfassteg, så att vi till slut kan komma fram till de 0,5 procenten. Det stöds - som ni ser - av den stora majoriteten i kammaren.
Naturligtvis vore det bättre om vi här kunde komma fram till ett internationellt samförstånd, eftersom fartygen naturligtvis inte bara tankas inom Europeiska unionen. Men Marpol är - som ni känner till, fru kommissionär - själv ett trögt tankfartyg, som man nätt och jämt kan få att röra på sig. Jag tror - och det har ju också förhandlingarna om de andra frågorna som är relevanta för miljön och säkerheten visat - att om Europeiska unionen här uppträder som motor, då rör sig också Marpol. Om vi alltså tar detta steg i riktning mot 0,5 procent, kommer vi enligt min åsikt också att ha möjlighet att nå en internationell överenskommelse.
För oss handlar det inte bara om att fastslå en bestämd teknik. Om det är möjligt att minska utsläppen av SO2 och partiklar på annat sätt än genom att minska andelen svavel, så välkomnar vi det naturligtvis. Det gäller att minska utsläppen. Hur det uppnås, är inte vårt jobb. Därför är jag också positiv till att man granskar alternativa tekniker och även genomför dem, om det visar sig att de ger ett bra resultat. Därför har vi här också öppnat dörren för alternativa tekniker.
Frågan om kostnaderna har naturligtvis också spelat stor roll i industriutskottet. Svavelfattigt bränsle är nu en gång dyrt. Men - och det visar erfarenheterna på Östersjön - underhållsintervallerna för dieselmotorerna blir längre om man använder svavelfattigt bränsle, och verkningsgraden blir högre, så att driften med svavelfattigt bränsle till slut också ger kostnadsfördelar, och i någon mån utjämnar de högre kostnaderna. Därför tror jag, i miljöns men även i ekonomins intresse, att det är riktigt att sikta på en minskning med 0,5 procent, och låt oss gemensamt gå den vägen!

Goodwill (PPE-DE).
Herr talman! Vi har, som Lange redan har sagt, gjort oerhörda framsteg med att minska utsläppen från vägfordon, genom att använda bättre teknik, katalysatorer och motorer för magra bränsleblandningar och genom att använda bättre bränslen - de tio miljondelar diesel som Euro 4 skulle fastställa.
Samtidigt har vi problemet vad man skall göra med resterna från oljeraffinaderierna, för vi reducerar svavelinnehållet i det bränsle som används i vägfordon, bränsle som innehåller 26 000 miljondelar svavel. Så naturligtvis exporterar vi till tredje världen. Tankfartyget Prestige transporterade högsvavlig tung olja från Estland till Singapore, men en stor del av återstoden används inom sjöfarten där den orsakar föroreningar till havs som vi har förhindrat på land.
Vi har ett internationell avtal enligt bilaga VI till Marpolkonventionen om att svavelhalten i känsliga havsområden skall minskas till 1,5 procent i Engelska kanalen, Nordsjön och Östersjön. Till och med detta lilla steg framåt kommer att kosta en miljard euro per år, en kostnad som i sista hand kommer att bäras av konsumenterna som köper de varor som transporteras med fartyg.
Att nå hit med användning av råolja eller blandning med låg svavelhalt är den enkla delen. Steg två enligt de Roos förslag kommer att bli dyrare och det krävs en noggrann kostnadsanalys innan vi går vidare med det. Det finns naturligtvis ett annat tillvägagångssätt och det är att inte bara titta på bränslet, som i bilar, utan istället använda minskningsmetoder så kallade sea-water scrubbers, och det gläder mig att kompromissen inkluderar bestämmelser för försök med denna nya teknik.
Medan vi talar håller två färjor som ägs av P&O på rutten Calais-Dover, en viktig förbindelse mellan det gamla och det nya Europa, på att byggas om i Tyskland. En av dem, Pride of Kent utrustas med omvandlare av typen Eco-Silencer, och dess systerfartyg Pride of Canterbury utrustas inte, även om det förbereds för att kunna utrustas vid en senare tidpunkt. Jag är säker på att dessa försök kommer att visa att fördelarna med denna teknik överträffar direktivet då det ger en minskning på 95 procent av utsläppen av svaveldioxid, jämfört med den minskning på 40 procent som vi kan uppnå genom att använda bränsle. Detta är en stor förbättring jämfört med bilaga VI till Marpolkonventionen, som dessutom ger en minskning av mängden partiklar med 80 procent och en betydande minskning av föroreningar från kväveoxider.
De farhågor ur miljösynvinkel som Thors gav uttryck för måste få ett svar, i synnerhet effekterna av att släppa ut denna utspädda svavelsyra i havet i vissa hamnområden och även hur vi skall ta hand om det ackumulerade slammet på ett miljösäkert sätt.
Jag vill tacka de Roo och naturligtvis Hautala, som påbörjade detta betänkande, och de andra föredragandena för det konstruktiva sätt på vilket vi har lyckats förhandla fram en överenskommelse inom parlamentet.

Thors (ELDR).
Herr talman, fru kommissionär! Jag brukar inte tacka medföredragandena, men den här gången vill jag tacka Alexander de Roo för ett gott samarbete, liksom alla kolleger. Vi har jobbat öppet och konstruktivt.
Jag har utgått ifrån att vi faktiskt vill förbättra läget för miljön i kuststaterna. När vi ser på kommissionens förslag och när vi ser på Marpolkonventionens bilaga VI idag så kan vi notera att den, enligt uppgifter jag har fått, ganska snart skulle träda i kraft eftersom 47,57 procent av världstonnaget är anslutet till den. Jag måste däremot säga att det är en skam att väldigt många EU-länder inte har ratificerat den, inklusive det land jag känner bäst. Men jag tycker att exemplet med Marpol visar att kommissionens förslag kanske inte var så ambitiöst som vi hade önskat och att vi måste gå vidare.
När vi samlar oss för att göra en åtgärd inom sjöfartens område kan vi idag åstadkomma väldigt mycket internationellt, vilket Lange också sade. EU-länderna och kandidatländerna har tillsammans en så stor flotta att vi ofta får våra regler i kraft i IMO. Jag ser därför också direktivet och de förbättringar vi gör i ljuset av det. Det är så vi skall verka tillsammans.
Vi har pratat en hel del om de nya minskningsmetoderna, vilket Goodwill nämnde att jag har varit bekymrad för. Jag önskar faktiskt att kommissionen uppriktigt och på ett brett sätt följer upp miljöeffekterna. Det kan ju hända att det blir bättre för någon del av miljön medan det blir sämre för en annan. Vi behöver ett brett upplagt uppföljningssystem i olika ekosystem i olika typer av vatten. Man måste se till helhetseffekterna.
Till slut vill jag säga att vår grupp kommer att begära särskild omröstning för ändringsförslagen 20 och 21, för att klargöra eventuell otydlighet. Vår grupp kommer vidare att rösta emot dem eftersom vi inte tycker att de är möjliga att genomföra.

Moreira da Silva (PPE-DE).
Herr talman, fru kommissionär! Jag börjar med att gratulera kollegan Alexander de Roo till hans utmärkta betänkande och för hans förmåga till kompromiss med sina medföredragande. Jag börjar med att säga att enligt uppgifter från Europeiska miljöbyrån är det nödvändigt att satsa på sjötransporter för att minska koldioxidutsläppen. Men denna satsning på sjötransporter för att lösa problemen med klimatförändringar får inte ske på bekostnad av en försurning på grund av svaveldioxidutsläpp. Jag tycker att det är oacceptabelt att de ansträngningar som gjorts på land för att minska svaveldioxidutsläppen inte har skett till havs och därför tackar jag för kommissionens utmärkta initiativ, även om jag kan tycka att det borde ha varit lite mer ambitiöst.
För det första, de övre gränsvärdena för svavelhalten bör vara lägre, och därför stöder jag helt halten på 0,5 procent; för det andra, genom att sträcka ut de områden där man strävar efter att minska svaveldioxidutsläppen till andra områden som ligger utanför de som tas upp i Marpolkonventionen - och därför är det viktigt att kommissionen tar fasta på Marpolkonventionen för en utvidgning också mot Medelhavet, mot Nordostatlanten och Svarta havet för en minskning av dessa utsläpp; och för det tredje tycker jag att det är viktigt att det som vi håller på att göra med klimatförändringarna för att minska Kyotoprotokollets ekonomiska kostnader också kan tillämpas på problemet med försurning. Om vi skall lyckas med att minska kostnaderna för att följa Kyotoprotokollet i Europa med 1 300 miljoner euro, borde också likadana saluföringsregler gällande svaveldioxidutsläpp tillämpas för att vi skall kunna minska kostnaden för att uppfylla dessa mål.

Wallström
Herr talman! Kommissionen har noggrant övervägt de föreslagna ändringarna. Vi kan godta tre fjärdedelar av dem helt, delvis eller i princip. De flesta ger användbara förtydliganden och förbättrar förslagets kvalitet, som talare här ikväll har förklarat.
De ändringsförslag som vi inte kan godta eller endast delvis kan godta gäller tre huvudfrågor.
Den första och viktigaste frågan är förslaget till strängare gränsvärden för svavel i marina bränslen utvidgade till ett större havsområde. Betänkandet föreslår en strategi i flera faser som börjar med de 1,5 procent enligt kommissionens förslag, med en strängare gräns på 0,5 procent i en andra fas. I senare faser utvidgas även området där fartyg måste följa dessa gränsvärden till samtliga exklusiva ekonomiska zoner och territorialvatten i Europeiska unionen.
Ändringsförslag 20 står i strid med detta och går ännu längre genom att föreslå att svavelgränsen på 0,2 procent för fartyg i hamnar bör utsträckas till EU:s samtliga medlemsstaters territorialvatten på 12 mil.
Vi anser att tiden inte är mogen för dessa nya och utvidgade gränsvärden. Jag tvivlar inte på att de kan ge miljömässiga fördelar. Dessa har inte kvantifierats och inte heller kostnaderna, vilka kan vara betydande. Tvärtemot de vanliga ekonomiska lagarna, blir det lågsvavliga bränslet bara dyrare ju mer av det som efterfrågas. Detta beror på att raffinaderierna måste investera mer och mer i avsvavlingsteknik för att öka sin kapacitet.
Den föreslagna nya fasen går även utöver det internationellt överenskomna övervakningsområdet för utsläpp av svaveloxider med 1,5 procent i Östersjön, Nordsjön och Engelska kanalen, men det är möjligt för medlemsstater att föreslå klassificering av nya övervakningsområden för utsläpp av svaveloxider vid Internationella sjöfartsorganisationen och förhandla fram strängare gränsvärden för bränslen i dessa områden.
Sjöfart är en global industri. Då denna internationella politiska mekanism existerar anser vi att man i första hand bör använda sig av den. Om det emellertid skulle visa sig vara nödvändigt med strängare gränsvärden och det inte går att nå en internationell lösning ger klausulen om översyn i förslaget kommissionen rätt att vidta åtgärder på EU-nivå vid en senare tidpunkt.
Den andra frågan gäller överföring av utsläpp eller handel. Principen om handel med utsläppsrätter för vanliga luftföroreningar är ännu inte väl utvecklad på EU-nivå, inte ens när det gäller landbaserade stationära utsläppskällor. För sjögående rörliga utsläppskällor - fartyg - anser vi även att idén är något för tidig.
Handel med utsläppsrätter är inte tillåtet enligt bilaga VI till Marpolkonventionen. En annan fråga är att utsläpp av luftföroreningar från fartyg kan ha regionala eller lokala effekter som system för handel kanske inte är tillräckligt känsliga för att ta hänsyn till.
Det är svårt att se hur och av vem ett sådant system skulle administreras och genomdrivas. Vi överväger emellertid aktivt handel med utsläppsrätter och andra ekonomiska instrument som möjliga komplement till lagstiftning i framtiden.
Av den anledningen kan vi godta ändringsförslag 44 i princip, vilket kräver av kommissionen att den skall ta en serie ekonomiska instrument under övervägande och rapportera tillbaka till parlamentet och rådet.
Den sista frågan gäller kraven på kommissionen. Ändringsförslag 32 och 44 föreslår att tidpunkten för kommissionens rapport om genomförandet av direktivet 2010 skall flyttas fram. De kräver även att kommissionen skall lägga fram nya förslag, med en rapport, för att ändra gränsvärden för svavel i bränslen eller införa ekonomiska instrument. Kommissionen anser att det skulle vara alltför tidigt att rapportera om genomförandet av direktivet 2007 eller 2008, med tanke på att några av föreslagna gränsvärdena för svavel i bränslen inte kommer att träda i kraft förrän 2008.
Vi anser även att det är överilat att föreskriva vad rapporten skall innehålla och kräva att den skall åtföljas av lagstiftningsförslag. Även om vi kan godta ändringsförslag 30 och 34 i princip, anser vi att även de är alltför normativa när det gäller kommissionens verksamhet. Ni vet hur känsliga vi är för sådant här. Vi skulle i vilket fall som helst föreslå en alternativ formulering.
Till sist bara några ord om de möjligheter som erbjuds av avgasrening. De strängare gränsvärden för svavel i bränslen som föreslås i dagens betänkande är kopplade till möjligheten att använda teknik för avgasrening eller scrubbing, som ett alternativt sätt att uppfylla kraven. Detta är tillåtet enligt Marpolkonventionen och kommissionens förslag inkluderar redan en översynsklausul för att tillåta rening i framtiden, under förutsättning att det inte leder till att skadliga avlopp släpps ut i stängda vatten. Tekniken tycks erbjuda potentiella fördelar och minska utsläppen av svaveldioxid, kväveoxider och partiklar. Det är också möjligt att det är mindre kostsamt än att byta bränsle för fartyg som ofta färdas på EU:s hav. Det är å andra sidan mycket viktigt att visa att den inte har några negativa effekter på den marina miljön, så att vi inte bara byter ut ett miljöproblem mot ett annat, vilket ni också har påpekat.
Under förutsättning att försöken till havs är framgångsrika anser vi att rening verkligen kan betraktas som ett alternativ till lågsvavliga bränslen och inte enbart för det föreslagna gränsvärdet 0,5 procent för den andra fasen. Så, vi välkomnar parlamentets förslag till en ny text om rening.
Jag vill lämna in en skriftlig förteckning som sammanfattar kommissionens ståndpunkt om alla inlämnade ändringsförslag

Talmannen.
Tack, fru Wallström.
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Talmannen.
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om följande betänkanden från fiskeriutskottet:
(A5-0168/2003) av Hudghton om förslaget till rådets förordning för bevarande av fiskeresurser genom tekniska åtgärder för skydd av unga exemplar av marina organismer
(KOM(2002) 672 - C5-0026/2003 - 2002/0275(CNS));
(A5-0165/2003) av Stevenson om förslaget till rådets förordning om förvaltningen av fiskeansträngningen i vissa fiskezoner i gemenskapen och om ändring av förordning (EEG) nr 2847/93 (KOM(2002) 739 - C5-0030/2003 - 2002/0295(CNS));
(A5-0162/2003) av Fava om kommissionens meddelande till Europaparlamentet och rådet om handlingsplanen för att motverka de sociala, ekonomiska och regionala konsekvenserna av omstruktureringen av EU:s fiskeindustri(KOM(2002) 600 - C5-0073/2003 - 2003/2039(INI)).

Hudghton (Verts/ALE)
När kommissionens företrädare för första gången presenterade detta betänkande för fiskeriutskottet, sade han att ämnet var så tekniskt (och till och med rutinmässigt) att vi kanske till och med skulle tycka att det var tråkigt. Jag håller inte med.
Att utforma och genomföra tekniska åtgärder ägnade att skydda och bevara ungfisk är på längre sikt av avgörande betydelse för fiskeindustrin, liksom även för målet att uppnå ett hållbart fiske.
Om tekniska åtgärder misslyckas, eller om de inte tillämpas rättvist mellan olika fiskenationer eller slag av fiske i ett visst område, kommer det inte att vara möjligt att uppnå slutmålet.
Valet av tidpunkt för detta förslag, kort efter rådets (jordbruk och fiske) möte i december och dess beslut om reform av den gemensamma fiskeripolitiken och provisoriska återhämtningsåtgärder för torsk, ger kommissionen och rådet en möjlighet att återvinna något av den trovärdighet som för närvarande saknas - förvisso i nordliga fiskenationer som till exempel Skottland och Irland.
De ändringsförslag som godkändes av utskottet - och som jag hoppas kommer att stödjas av hela kammaren i morgon - inkluderar två som bara korrigerar felaktiga hänvisningar i kommissionens text.
Av de övriga syftar ändringsförslag 2 till att garantera att rådet kommer att ha inflytande på de närmare bestämmelserna om på vilka villkor olika kombinationer av redskap med mer än en maskstorlek får användas. Som kommissionsledamoten känner till är detta ett område som har gett upphov till stora problem under den nuvarande förordningen. Det är föga sannolikt att en ensidig omarbetning av sådana viktiga bestämmelser av kommissionen skulle vara till hjälp för att återställa någon form av förtroende för processen.
Ändringsförslag 4 behandlar ett annat - enligt mitt förmenande - oacceptabelt missförhållande, det vill säga den bestämmelse som tillåter de fiskare som använder absolut minsta maskstorlekarna för industrifiske, av till exempel tobis, att även i fortsättningen behålla fisk som inte uppfyller fastställda minimistorlekar. Förklaringen att det på något vis skulle vara acceptabelt att landa fisk som inte uppfyller fastställda minimistorlekar, på villkor att fisken inte säljs som livsmedel, är absolut omöjlig att rättfärdiga för de som är sysselsatta i vitfisksektorn och använder de största maskstorlekarna samtidigt som de drabbas av drakoniska nedskärningar av kvoter och antal dagar till havs.
Ett antal ändringsförslag som gick förlorade i utskottet har lagts fram på nytt av min grupp. Jag söker fullt stöd för att de skall tas med i morgon. Det föreslagna inrättandet av regionala rådgivande nämnder, vilket ingick om än i urvattnad form, som en del av den reformerade gemensamma fiskeripolitiken, erbjuder ett idealiskt forum för att involvera aktörer och ta den befintliga sakkunskapen i anspråk. Om de regionala rådgivande nämnderna inte får något meningsfullt arbete att uträtta kommer de inom kort att betraktas som meningslösa församlingar där man bra pratar men inte handlar.
Det är likaså viktigt att tekniska åtgärder kan accepteras som lämpliga för uppgiften om de skall stödjas och genomföras av fiskare. Detta förslag tycks mig vara ett idealiskt tillfälle för att uppnå dessa två värdefulla syften - ett meningsfullt deltagande av sakkunniga genom regionala rådgivande nämnder, och följaktligen en större sannolikhet för att tekniska åtgärder kommer att vara effektiva och lämpade för en viss fiskezon.
Andra ändringsförslag rör frågan om medlemsstaternas befogenhet att vidta åtgärder för sina egna flottor som överskrider det minimum som krävs enligt EU:s förordning.
Den tidigare versionen av de tekniska åtgärderna tillåter detta. För mig är det ett mysterium att denna bestämmelse på något sätt har försvunnit utan tillfredsställande förklaring från det nya förslaget. Om målet är bevarande och man använder tekniska åtgärder så måste det verkligen vara möjligt för enskilda medlemsstater att försöka åstadkomma ytterligare fördelar om de anser det nödvändigt. Det borde även vara möjligt för medlemsstater att tillämpa denna bestämmelse på sina egna flottor i andra vatten än gemenskapens.
Den utmaning som EU:s fiskeförvaltning för närvarande står inför är att på något sätt återhämta sig från en svår förtroendekris. I Skottland finns det förvisso en sådan kris, som har lett till att mitt eget politiska parti, Scottish National Party - ett pro-europeiskt parti - har åtagit sig att driva en kampanj för att den gemensamma fiskeripolitiken i dess nuvarande utformning skall skrotas.
Den här veckan kommer man i parlamentet i Westminster att lägga fram ett lagförslag som kräver att Förenade kungariket skall träda ut ur den gemensamma fiskeripolitiken.
Vi kommer att få se flera sådana uttryck för motvilja mot processen om det inte sker en dramatisk förändring av attityden. Jag hoppas att kommissionen inser att den måste ta initiativet för att förändra det etablerade intrycket av en ?vi vet bäst? attityd, som kan ge upphov till en sådan förbittring.
Det nuvarande förslaget, där regionala rådgivande nämnder inte nämns en enda gång, är oacceptabelt. Jag hoppas att det är möjligt att rätta till detta utelämnande. Jag hoppas att parlamentet kommer att stödja samtliga ändringsförslag i morgon. Jag hoppas att kommissionen också kommer att acceptera att det är nödvändigt att förändra sättet på vilket saker görs till det bättre.

Stevenson (PPE-DE)
Herr talman! Vi är mycket väl medvetna i denna kammare om att många tusentals fiskare, och anställda i beredningsföretag och binäringar har drabbats hårt av de förslag till återhämtningsåtgärder för torsk som rådet fattade beslut om i december i fjol. Vitfiskeflottan på Irland och i Förenade kungariket har drabbats i särklass hårdast och tvingats ligga i hamn hälften av varje månad och fått sina kvoter nedskurna med mer än 50 procent de dagar de kunde fiska. Dessa provisoriska åtgärder har varit i kraft sedan den 1 februari i år och ändå har inte ett öre betalats ut som kompensation till någon av som drabbats av nedskärningarna.
Det var välgörande att konstatera att kommissionsledamot Fischler själv ansåg det nödvändigt att uppmana medlemsstaterna att uppfylla sina förpliktelser ansöka om stöd från fiskebudgeten. Han sade att av 3,7 miljarder euro i budgeten fram till 2006 har endast 3 procent reserverats för socio-ekonomiskt stöd, trots de påtagliga svårigheter som drabbat många fiskare. För Förenade kungariket är siffran i själva verket 0 procent, vilket är en skamlig anklagelse mot Förenade kungarikets regering. Dess underlåtenhet att ansöka om detta stöd, att lämna in förslag till katastrofbistånd från de 150 miljoner euro som en bred majoritet i denna kammare röstade igenom i mars, är ingenting annat än ett öppet svek mot vår fiskesektor i nödens stund.
Det är inte att undra på att mer än 230 fiskare i Förenade kungariket har ansökt om att få skrota sina fartyg. Men nedläggningar i en sådan omfattning, utöver de 20 procent som skrotade sina fartyg i fjol, kan föra Förenade kungarikets vitfiskeflotta under den kritiska massa som krävs för att uppehålla de hamnarbetare, personal i binäringar och bearbetningsföretag som de återstående fiskarna är beroende av. Om de försvinner kommer hela industrin att bryta samman.
Det är mot denna bakgrund som jag måste ge uttryck åt min förvåning inför kommissionens ståndpunkt i frågan om den irländska boxen. För mig är det en fullständig paradox att kommissionen å ena sidan kan stödja ett så drakoniskt system, för att låta torsk och annan vitfisk återhämta sig, medan man samtidigt kräver en faktisk avveckling av irländska boxen.
Irländska boxen är en av de viktigaste lek- och fortplantningsplatserna i Europa. Den har en avgörande betydelse som resurs för bevarande, vilket talrika vetenskapliga studier har visat, och ändå tycks kommissionen vara beredd att acceptera argumentet att begränsat tillträde i denna zon på något sätt skulle vara detsamma som diskriminering. Låt oss vara mycket tydliga på denna punkt. Självfallet är tillträdet begränsat i irländska boxen. Det är därför det är en bevarandezon. Men de irländska, brittiska, franska och spanska flottorna har fiskat i irländska boxen i åratal.
Nu vet jag mycket väl att våra spanska vänner är missnöjda med den nuvarande ordningen som begränsar tillträdet till endast 40 av deras trålare. Det bör dock noteras att de 40 spanska trålare som fiskar i denna zon vid varje given tidpunkt alla är stora fartyg på mer än 25 meter, ofta dubbelt så stora som de lokala irländska båtarna. Problemet är att det finns ytterligare 120 stora spanska trålare som väntar strax söder om irländska boxen och gärna vill få tillträde, men jag kan inte se hundratals grekiska eller italienska trålare som begär tillträde till irländska boxen!
Vi bör även lägga märke till att samma förslag till rådets förordning om västliga vatten skulle spränga den exklusiva ekonomiska 200-mils zonen runt Azorerna. Även detta är ett mycket känsligt område som har försörjt generationer av lokala portugisiska fiskare, vilka ofta har trotsat de vilda Atlantstormarna i små, öppna träbåtar. Att bara öppna dessa vatten för jättetrålare från Spanien eller någon annanstans skulle vara katastrofalt både för bevarandet av fiskbestånd och för bevarandet av arbetstillfällen i Azorernas sköra fiskeflotta. Vi kan inte låta detta hända.
Jag stöder mina spanska kolleger på många sätt. Jag har arbetat hårt för att söka kompensation för de skador som vållades av tankfartyget Prestige. Jag har stött de internationella tredjelandsavtal som är till så stor fördel och så viktiga för flottorna i Andalusien och Galicien. Men jag kan inte passivt titta på när de viktiga bevarandezonerna kring Azorerna och i irländska boxen förstörs, bara därför att våra spanska vänner och bara våra spanska vänner önskar fånga mer fisk i dessa vatten.
Att acceptera det argumentet skulle strida mot politiken om bevarande. Vårt jobb som parlamentariker, och mitt jobb som ordförande i fiskeriutskottet, är att se till att fiskbestånden får möjlighet att återhämta sig. Jag uppmanar därför kammaren att godta de ändringsförslag som UEN-gruppen och andra har lagt fram till Stevensons betänkande och att i synnerhet stödja ändringsförslag 20, vilket kräver att irländska boxen bibehålls under en period på 10 år, med en översyn av oberoende Internationella havsforskningsrådet (ICES) och Vetenskapliga, tekniska och ekonomiska kommittén för fiskerinäringen (STECF) i slutet av den perioden, för att fastställa huruvida politiken med begränsat tillträde har bidragit till att uppfylla målen att återställa hotade vitfiskbestånd i återhämtningsplanen för torsk.

Fava (PSE)
- (IT) Herr kommissionär! I likhet med flera av mina kolleger anser jag att fisket har en social och kulturell, och inte bara en ekonomisk, roll. Framför allt gäller detta det småskaliga fisket, tack vare den funktion som detta fiske kan ha när det gäller den ekonomiska och sociala sammanhållningen, framför allt i de mest isolerade och perifera områdena. Vi har med andra ord med tillfredsställelse mottagit kommissionens handlingsplan för att undvika de sociala effekterna av omstruktureringen av EU:s fiskepolitik och vi instämmer i det sätt på vilket man vill motverka dessa effekter genom en ersättningsplan.
Men det är ett antal inslag i detta förslag från kommissionen som väcker förvåning. De uppgifter som man hänvisar till är till exempel inte uppdaterade utan gäller 2000. Sedan dess har det gått tre år och kommissionen själv medger att bedömningen är tämligen teoretisk. Det har ännu inte förekommit en seriös och grundlig diskussion om vilken modell man skall välja: industriellt fiske, vilket innebär en fiskeflotta av ett litet antal stora, moderna och ekonomiska fartyg, eller ett hantverksmässigt fiske med många små och medelstora fartyg som, även om det är den minst lönsamma lösningen, garanterar fler sysselsättningstillfällen. Slutligen fattas det en uppdaterad version av kommissionens handlingsplan, som på vissa punkter skulle ha varit nyttig mot bakgrund av slutsatserna från rådet (jordbruk och fiske) i december förra året.
Vissa punkter i förslaget övertygar inte, herr kommissionär. Låt mig ge ett exempel: Medelhavet ignoreras helt. kommissionen tar inte hänsyn till Medelhavets speciella förutsättningar, utan bara till vissa områden i Nordsjön och Östersjön. På så vis gör man sig skyldig till en kulturell diskriminering som kan tillskrivas en gammal felsyn just i samband med den europeiska integrationsprocessen: vårt Europa är fortfarande enbart vänt mot norr. Så har det varit under de många årens arbete på en gemensam jordbrukspolitik och så är det även i dag när det gäller gemenskapens fiskepolitik. Detta utgör en risk, framför allt när vi står inför inledningen 2010 av det fria handelsutbytet i Medelhavet, som kommer att göra detta hav till ett stort område för socialt, ekonomiskt, mänskligt och politiskt utbyte, något som vi måste vara förberedda inför.
En annan viktig punkt gäller förlusten av arbetstillfällen. I sin prognos nämner kommissionen 12 000 förlorade arbetstillfällen som skall återhämtas inom en fyraårsperiod. Vi tycker att den prognosen verkar optimistisk, eftersom den underskattar reformens effekter och inte tar hänsyn till de anslutna branscherna, varven och olika förädlingsindustrier. Enbart inom den europeiska förädlingsindustrin arbetar över 100 000 personer. Kommissionens prognoser tar framför allt inte hänsyn till att omskolning är något ganska orealistiskt för anställda inom fiskesektorn, som ofta i vissa områden i Europa har en mycket låg utbildningsnivå och som enbart arbetar i områden där det redan råder mycket hög arbetslöshet. Att tro att man skulle kunna omskola dem till andra arbetsmarknader är en illusion, framför allt när det gäller Spanien, Grekland, Italien och Portugal. I många länder saknas det dessutom sociala skyddsnät och fiskarna riskerar att bli överflödig arbetskraft, överflödiga medborgare. En annan implicit risk är den sociala, kulturella och ekonomiska ökenomvandlingen av många delar av unionen.
Vi måste koncentrera stödet till det småskaliga fisket, eftersom hälften av fiskarna i dag arbetar inom det småskaliga fisket och eftersom 75 procent av fiskefartygen är små. Det är sant att fångsterna är mycket begränsade, men när det gäller sysselsättningen spelar det småskaliga fisket en grundläggande roll. Kommissionen erkänner att de ekonomiska bidragen till det småskaliga fisket inte har varit till särskilt stor nytta. Man erkänner att det skulle krävas andra ingripanden, som emellertid inte kommer att ske snabbt, och kommissionen talar enbart om långsiktiga perspektiv.
Detta gör att vi måste ställa oss frågan: vilka resurser måste investeras för att lindra de ekonomiska och sociala konsekvenserna av denna reform? Vi kan inte stödja en omstöpning av strukturfonderna. De fonderna bör snarare reserveras för andra prioriterade behov. Det faktum att 80 procent av de berörda regionerna är regioner inom Mål 1 och 2 innebär att strukturfonderna i dag är nödvändiga och av strategisk betydelse när det gäller att möta prioriterade behov som inte får blandas samman med förslagen i denna resolution. Vi anser att man måste inrätta en särskild fond, som även kunde vara en provisorisk åtgärd för att genomföra återhämtningsplaner.
En sista punkt slutligen, som gäller kvinnorna. Det faktum att 22 procent av arbetskraften utgörs av kvinnor återspeglas på intet sätt i kommissionens handlingsplan. Vi godkänner med andra ord slutsatserna på lång sikt, men vi anser att det skulle vara nyttigt att omarbeta vissa delar av handlingsplanen och att noggrannare analysera de ekonomiska och sociala konsekvenserna av denna reform.

Fischler
Herr talman, mina damer och herrar ledamöter! Jag vill först tacka er, herrar Hudghton, Stevenson och Fava för era betänkanden om våra förslag, och genast gå in på Hudghtons betänkande.
Som ni vet omfattar kommissionens förslag en stor del av förordningen om de tekniska åtgärderna. Ni säger att det är föga intressant, eftersom förslaget är så tekniskt - ja, det går inte på annat sätt, ett förslag om tekniska åtgärder måste nu en gång vara mycket tekniskt. Dessutom har, på grund av problemen med torsk- och kummelbestånden, en rad förordningar utfärdats av kommissionen respektive rådet, som kompletterar eller ändrar förordningen om de tekniska åtgärderna. Därför är ett av de huvudsakliga syftena med vårt förslag att sammanfatta alla dessa bestämmelser, som innefattas i olika separata förordningar, i en enda förordning, och därigenom göra dem betydligt mer överskådliga.
Men vi har också utnyttjat detta förslag för att ta upp ett par nya beståndsdelar. Här handlar det framför allt om tre punkter: För det första vill vi harmonisera bestämmelserna för de enskilda fiskarterna, som fiskas med släpredskap med bestämda maskstorlekar, i alla gemenskapens vatten på nordöstra Atlanten. Därmed vill vi i framtiden undvika att ett fiskefartyg, som exempelvis har fiskat i Biscayabukten och vill fortsätta sin fiskeverksamhet söder om Irland, där skall underkastas andra fångstbestämmelser. Harmoniseringen sträcker sig också till vattnen i Skagerak och Kattegatt, som för närvarande har egna bestämmelser. För det andra bör reglerna också gälla för fartyg under 12 meter, för att bättre skydda ungfisk av kummel. Och för det tredje vill vi ändra bestämmelserna om sortering av fångsten, för att minska antalet fiskar som kastas tillbaka. Dessutom föreslår vi att man skall fastslå detaljerade regler i kommissionens förordningar, exempelvis den procentuella sammansättningen av fångsten, när fiskefartyg har släpredskap med två olika maskstorlekar ombord, eller måtten och nedsänkningstiden för släpredskapen.
Beträffande er fråga, herr Hudghton, när det gäller rådgivande nämnder: Som ni vet, skapade vi dessa rådgivande nämnder i samband med reformen, och de är också innefattade i den grundläggande förordningen. I denna grundläggande förordning fastslås det att man kan ge uppdrag åt dessa rådgivande nämnder. Vi kan därför inte omvandla denna möjlighet i den grundläggande förordningen till en generell plikt i den följande förordningen, där finns det rättsliga hinder. Men jag kan säga er att vi själva rentav har ett enormt intresse av att dessa rådgivande nämnder skall engageras så mycket som möjligt.
Nåja, tekniska åtgärder enbart räcker inte långt - som vi alla vet - för att förvalta fiskbestånden på ett hållbart sätt. Forskarna har i över ett decennium krävt att man också skall innefatta fiskeansträngningarna, för att kunna bedriva en hållbar politik i syfte att bibehålla bestånden. Och det är just vad vi gör i vårt förslag om de västra vattnen, vilket behandlas i Stevensons betänkande. Som ni vet, förlorade särbestämmelserna om spanska och portugisiska fartygs tillgång till den irländska boxen och tillgången till de portugisiska kustvattnen från och med den 1 januari 2003 sin rättsliga grund. Eftersom motsvarande förordningar från 1995 emellertid inte föreskrev någon tidsmässig begränsning beträffande de västra vattnen, måste vi här åtgärda den rättsliga osäkerhet som råder.
Därför föreslår vi en ny förordning som skall ersätta de hittillsvarande förordningarna, och som föreskriver följande: Vi vill begränsa fiskeansträngningarna i ICES-delområdena i de västliga vattnen för alla medlemsstater, alltså på ett icke-diskriminerande sätt. Vi föreslår att fiskeansträngningarna fastslås så att hänsyn tas till tillbakagången i fångstmöjligheterna sedan 1995 och den faktiska fångstverksamheten mellan 1998 och 2002. Vi vill också begränsa fiskeansträngningarna för pelagiskt fiske, och vi vill ytterligare begränsa tillgången till vattnen i de perifera områdena.
Jag tror inte att man här skall framkalla någon hotbild och befara att det nu kommer en spansk armada. Som vi sett under de senaste månaderna är detta över huvud taget inte fallet. Man får inte glömma att det gäller att begränsa fiskeansträngningarna generellt, och att här frågan om den relativa stabiliteten spelar en roll, så det är inte är lämpligt att bete sig som om de spanska fiskefartygen här skulle fiska ut dessa vatten.
Jag vill också klargöra en sak: Föreliggande förslag grundar sig uteslutande på forskningsrön, medan detta inte var fallet i samband med den gamla irländska boxen.
Låt mig nu helt kort säga något om Favas betänkande, där det handlar om handlingsplanen för att motverka de sociala, ekonomiska och regionala konsekvenserna av omstruktureringen av EU:s fiskeindustri. Vi har i samråd med medlemsstaterna bemödat oss om att göra en bedömning av de potentiella förlusterna i fråga om arbetstillfällen och behovet av ekonomiska medel för att mildra de socioekonomiska följderna. Vi har hållit möten med medlemsstaterna i denna fråga - en gång i september förra året och en gång i april i år - och vi har också rådfrågat fiskesektorn - the stakeholders - i januari. Ert betänkande, herr Fava, innehåller 15 rekommendationer, som jag till största delen kan instämma i, eftersom de överensstämmer med de allmänna riktlinjerna i den gemensamma fiskeripolitiken, och stöder de långsiktiga målen i vår handlingsplan. 
Detta är en första presentation, och jag är gärna beredd att i slutfasen också gå in på era frågor.

Dührkop Dührkop (PSE)
. (ES) Herr talman! Jag är budgetutskottets talesman när det gäller fiskefrågor och jag vill först och främst gratulera föredraganden, Fava, till ett utmärkt betänkande, vilket är det som jag kommer att tala om.
Låt mig poängtera att den gemensamma fiskepolitiken nästan uteslutande finansieras genom unionens budget. Men den utgör inte ens 1 procent av den totala budgeten, och finansieringen är uppdelad mellan Fonden för fiskets utveckling (FFU), Europeiska regionala utvecklingsfonden (ERUF) och Europeiska socialfonden (ESF).
Syftet med handlingsplanen är att mildra de konsekvenser som bevarande- och skyddsåtgärderna inom ramen för omprogrammeringen av FFU kommer att få för fiskarna och fiskeindustrin på kort sikt, att genomföra sociala åtgärder och se över alla befintliga stöd. Handlingsplanen innehåller även ett eventuellt frigörande av extra anslag.
Jag tackar föredraganden och fiskeriutskottet för att de har infogat följande punkter från budgetutskottet i sitt resolutionsförslag:
I den första punkten betonas det att rådets ändringar i kommissionens reformpaket för den gemensamma fiskepolitiken vid rådets möte den 16-22 december 2002 antagligen inte kommer att göra det lättare att förverkliga denna reform och den planerade omprogrammeringen av 611 miljoner ur FFU.
I den andra punkten påminner budgetutskottet om att de ekonomiska resurser som är disponibla under rubrik 2 i budgetplanen för fiskesektorn och områden som är beroende av fisket, kan uppskattas till 28 000 miljoner euro under perioden 2000-2006.
Slutligen betonas det att extra EU-anslag till åtgärder för att kompensera eventuella inkomstbortfall som drabbar fisket endast kan anslås om de antingen är förenliga med taket för rubrik 2 i budgetplanen, eller genom tillgripande av mekanismen för flexibilitet i artikel 24 i det interinstitutionella avtalet av den 6 maj 1999.

Miguélez Ramos (PSE).
Herr talman! Jag vill först och främst gratulera de föredragande för de tre betänkanden som vi behandlar här i kväll, Fava, Stevenson och Hudghton, och jag vill dessutom tala om för den siste av dem, Hudghton, att jag instämmer i många av de åsikter han gav uttryck för i sitt inlägg. Jag instämmer i att vi måste kritisera kommissionens högmod, som vidtar åtgärder bakom ryggen på sektorn, samt bristen på kommunikation mellan forskare och fiskare, och liksom Hudghton, anser jag att detta inte precis är till någon hjälp för oss när det gäller att göra tanken om Europa trovärdig för våra medborgare.
Den tid som har avsatts för den här debatten är begränsad och de frågor som tas upp i de här tre betänkandena är mycket viktiga. Jag kommer att endast att säga några korta ord om vart och ett av dem. Enligt min åsikt visar dessa betänkanden, särskilt när de diskuteras tillsammans, på de motsättningar som finns inom kommissionen när det gäller förslagen om reformen av den gemensamma fiskepolitiken.
I Favas betänkande om handlingsplanen för att motverka de sociala, ekonomiska och regionala konsekvenserna av omstruktureringen av Europeiska unionens fiskeindustri, talas det om behovet av att gemenskapen avsätter tillräckliga ekonomiska medel och inte lämnar så stort rum för osäkerhet för att kompensera förluster, framför allt när det gäller de förlorade arbetstillfällen som den här reformen av GFP kommer att innebära i de fiskeberoende regionerna.
Fiskeriutskottet begär ett extra anslag för att mildra konsekvenserna av denna reform. Kommissionen bör värna om att bevara den socioekonomiska strukturen i dessa områden. Det kommer att bli billigare att stödja bevarandet av det befintliga socioekonomiska nätet än att stå med korslagda armar och bara se på när det försvinner och sedan försöka skapa annan ekonomisk verksamhet för att ersätta fisket. Dessa regioner har -och jag håller med Stevenson - nämligen en dålig utgångspunkt, eftersom de är belägna i de yttersta randområdena och det råder brist på yrkesutbildning, ny teknik, infrastruktur och tillträdet till marknaderna försvåras.
Kommissionsledamoten vet mycket väl att varje arbetstillfälle på ett fartyg ger upphov till fyra eller fem arbetstillfällen på land, och därför medför försvinnandet av fiskenäringen en allvarlig skada på det socioekonomiska nätet i dessa regioner.
När det gäller betänkandet om förvaltningen av fiskeansträngningen i vissa fiskezoner i gemenskapen, anser jag att vi ledamöter måste veta hur det ser ut i verkligheten när vi utarbetar våra resolutioner. Och verkligheten är att övergångsperioden efter Spaniens och Portugals anslutning har upphört. Det finns redan tillräckligt många undantag i den gemensamma fiskepolitiken för att vi skall försöka återuppväcka och bevara sådana som, för en tid, endast var övergångsmekanismer. Om någon har fått er att tro något annat är jag ledsen, men det är slut med dem. Det är ett problem som har med den rättsliga grunden att göra och det är avslutat, och det kan inte ändras på något sätt. Ni hjälpte oss i Marocko; vi kommer att hjälpa er med vad vi kan, men undantaget har upphört.
Slutligen stöder min grupp kommissionens förslag om skydd av unga exemplar av marina organismer. Lägliga och effektiva tekniska åtgärder bör vara grunden för att nå jämvikt mellan flottan och resurserna. Den överdrivna skrotning som några vill försöka få igenom är oekonomisk och antisocial, och om några år kan den leda till att vi har fått tillräckliga mängder fisk, men att vi varken har fartyg eller fiskare för att fånga dem. För att konkret ta upp den irländska boxen, anser jag att det faktum att begränsningar av fiskeansträngningen skall införas på grundval av fiskeansträngningen under 1998-2002 är mycket litet för oss, det är en skam.
När det gäller de regionala rådgivande nämnderna stöder jag den åtgärden, men jag vill, uppriktigt sagt, att kommissionen klargör en fråga för mig, nämligen om alla medlemsstater för närvarande har samma förutsättningar för att införa den här nya faktorn. Jag skulle vilja veta om vi alla har samma förutsättningar, för om vi inte har det, skulle en sådan åtgärd ge upphov till större skillnader, olika behandling och orättvisor, och enligt vad jag hör från fiskesektorn i min medlemsstat, råder det inte samma förutsättningar i alla medlemsstater.
(Applåder)

Vermeer (ELDR).
Herr talman, föredragande! Tack för era bidrag och insatser, även om jag kan föreställa mig att Stevenson inte är särskilt glad åt att hans namn förknippas med det här betänkandet. Det finns en bakgrund till det.
Med avseende på Hudghtons betänkande skulle jag vilja anmärka att det är utomordentligt viktigt att i framtiden involvera regionala rådgivande kommittéer för att använda och hålla blandningen av vetenskap och praktiska kunskaper så nära fisket som möjligt, så att vi har information och kan närma oss ämnet utifrån ett mer europeiskt perspektiv.
Med avseende på Favas betänkande skulle jag vilja säga några saker. Det är naturligtvis hårda tider. Omfattande nedskärningar måste genomföras. Det beslutades i rådet (jordbruk och fiske) i december 2002. Det finns en handlingsplan för att motverka de sociala och ekonomiska följderna av omstruktureringen. Den här omstruktureringen är nödvändig och går inte att undvika. Det är oerhört sorgligt och tråkigt för människor som drabbas av den. Jag anser det vara mycket värdefullt att planen genomförs så bra som möjligt och med tillräckliga medel. Jag anser det vara viktigt att sektorn själv involveras i planerna som behövs för att ge de här människorna nya chanser. Enbart pengar är ingen strukturell lösning för åtskilliga år. De senaste åren har det krisdrabbade småskaliga fisket hela tiden erhållit ekonomiskt stöd, men de pengarna har inte lett till ett småskaligt fiske som går bra. Om man alltså skjuter till medel, så måste avsikten vara att sektorn till slut skall kunna stå på egna ben och ta framtiden i egna händer. Tidigare har jag lämnat in ändringsförslag med avseende på den saken. Det viktigaste är den strukturella förändringen, att erbjuda alternativ.
Medlemsstaterna har också en viktig roll att spela. Inte bara genom att ge ekonomiskt stöd, utan också genom att förändra politiken, att skapa nya uppgifter och nya möjligheter för sektorn i samhället. Jag anser att vi verkligen måste lära oss av allt det vi upplever nu, och jag hoppas att vi kan fortsätta att föra en balanserad politik.

Figueiredo (GUE/NGL).
Herr talman! Detta förslag till förordning om förvaltningen av Atlantens vattenområden har lidit ett viktigt bakslag i och med att det nuvarande ordförandeskapet lade fram ett kompromissförslag vid det senaste rådet om fiske, som avser att upphäva gränsen mellan deras fiskezoner med hänvisning till att medlemsstaterna inte fick diskrimineras sinsemellan och åberopande att övergångsperioden för Portugals och Spaniens fulla integrering i den gemensamma fiskepolitiken var slut, vilket försvårade ett vidtagande av åtgärder för att kontrollera fiskeansträngningarna och äventyrade garantierna om tillgångarnas hållbarhet i de portugisiska vattnen. Detta förslag skulle innebära att man gav de spanska fartygen tillträde till området mellan 12 och 200 sjömil utanför det egna ekonomiska området, då det skapar ett enda stort fiskeområde utan gränser, vilket inte bara skulle få ödesdigra effekter på fiskeresurserna och allvarliga följder för de portugisiska fiskarna med tanke på den spanska flottans storlek, utan också upphäva de åtgärder för bevarande av tillgångar som den portugisiska staten har vidtagit.
Därför är det viktigt att behålla uppdelningen av Internationella havsforskningsrådets statistiska fiskedelområden IX och X och Fiskerikommittén för östra Centralatlantens område. Det går inte att påstå att det handlar diskriminering mellan stater. En diskriminering föreligger då situationer anses lika som är olika och specifika, vilket är fallet med det portugisiska fisket. Därför är det viktigt att tänka på den specifika formen för tillträde till vattnen i Portugal och i Spanien, för respektive fartyg, utan tidsgräns.
Slutligen skulle jag vilja ta upp de specifika förhållandena som de yttre randområdena har och behovet att behålla det nuvarande hävandet av tillträde till deras egen ekonomiska område, enligt detta betänkande.

McKenna (Verts/ALE).
Herr talman! För det första om de tekniska åtgärderna. Sedan 1985 har det funnits en bestämmelse i förordningen om tekniska åtgärder som gör det möjligt för medlemsstater att införa strängare åtgärder för deras egna fiskare i EU:s vatten. De kunde inte göra detta för andra fiskare, utan endast för sina egna. Nu har kommissionen föreslagit att denna bestämmelse skall tas bort i den ändrade förordningen. Vi har tagit upp denna fråga i fiskeriutskottet många gånger och kommissionen säger att denna bestämmelse är överflödig, att artikel 10 i den nya grundförordningen gör det möjligt för medlemsstater att anta strängare åtgärder för sina fartyg.
Denna rättighet gäller endast deras egna vatten, åtminstone sade kommissionen så i januari när den mer eller mindre tvingade Sverige att exploatera de uttömda torskbestånden i Östersjön och Nordsjön. Om denna bestämmelse tas bort från förordningen om tekniska åtgärder, som kommissionen föreslår, så kommer medlemsstater inte att kunna anta strängare åtgärder utanför sina egna vatten. Jag skulle vilja veta från kommissionen varför den nu betraktar detta som icke önskvärt, efter nästan 20 år? Strider inte det mot önskemålet att medlemsstater skall vara mer ansvarskännande och att de skall få lov att vara mer ansvarskännande om de är det?
Det är en massa hyckleri här. Jag vill be er att stödja Hudghtons ändringsförslag, vilket faktiskt skulle återställa förordningen till vad han ursprungligen önskade.
När det gäller irländska boxen så är det obegripligt att man vill försöka öka antalet fartyg som går in i denna viktiga lek- och fortplantningsplats, för att öppna irländska boxen. Kommissionen borde verkligen inte göra detta om den menar allvar med att den önskar ett mera ekologiskt och uthålligt fiske.
Även i förhållande till Internationella havsforskningsrådet (ICES) finns det hyckleri i detta parlament, för när det gäller torskbestånden, skulle inte ens kommissionen vara beredd att gå så långt som ICES önskade. Därför vill en del människor bara acceptera råden från ICES när det passar dem.
Ni kan inte tillåta att det som håller på att hända med irländska boxen får fortsätta. Det strider fullständigt mot bevarande och hållbart fiske och det finns inte något försvar för det. Vi önskar att vårt ändringsförslag skall få ert stöd i omröstningen i morgon.

Ó Neachtain (UEN).
Herr talman! Irländska boxen är en biologiskt känslig box. Det är inte en politisk box. Jag beklagar att kommissionen från första början har valt att behandla den som en politisk box. Jag anser att kommissionens inställning till hela detta problem är ett förnekande av dess ansvar för bevarande och uthålliga bestånd och ett recept för konflikt.
Det har nyligen rapporterats om incidenter mellan spanska och irländska fiskare och förstörelse av fiskeredskap i irländska boxen. Detta måste betraktas som en ny och oroande utveckling. Inte bara fiskare, utan även den allmänna opinionen på Irland betraktar irländska boxen med stor oro. Man anser att en av de stora medlemsstaterna använder sig av översittarfasoner för att driva igenom sin vilja till förfång för en liten nation som till exempel Irland eller Portugal. Det irländska folket frågar sig om detta är en försmak av vad som väntar de mindre nationerna i Europa efter konventet.
Jag är ense med det irländska folket. Låt mig upprepa och understryka att det område som går under benämningen irländska boxen är ett rikt fiskeområde med en hög koncentration av ungfisk och lekplatser. Det är avgörande att EU tillämpar restriktioner på fisket i detta område. Det är livsviktigt att irländska boxen bevaras som en biologiskt känslig zon.
Det är fullständigt otroligt att kommissionen inte kan visa upp någon specifik vetenskaplig rapport som den har använt i utarbetandet av detta förslag. Det är lika otroligt att kommissionen utelämnade allt som berörde irländska boxens biologiskt känsliga karaktär i det nuvarande förslaget. Vi måste fråga varför. Låt mig påminna kommissionen om att man i rådets förordning (EG) nr 1275/94 uttryckligen erkänner den biologiska känsligheten hos irländska boxen, och ändå bröt kommissionen denna viktiga koppling.
I kommissionens ändrade förslag, vilket diplomatiskt omnämns som rådets kompromiss - just det där vi inte blir hörda - är irländska boxens biologiskt känsliga karaktär tillbaka. I dag angrips inte bara irländska utan även portugisiska vatten. I morgon kommer det att vara vattnen runt Shetlandsöarna. Vad som kommer efter det är det bara Gud som vet.
Jag vet att detta parlament menar allvar med bevarande av fisket. Jag vet att det menar allvar med uthålliga bestånd. Därför har jag lagt fram ändringsförslag för plenarsessionen som behandlar båda dessa frågor.
Det är inte någon överdrift att säga att framtiden för hela Irlands fiskeindustri och överlevnaden för alla Irlands kustsamhällen kan bero på ert stöd. Jag ber er stödja mina ändringsförslag i plenarsessionen.

Paisley (NI).
Herr talman! Irländska fiskare från både norr och söder som har sina hemmavatten i Irländska sjön ser nu med förfäran på vad som håller på att hända med deras näring. Det är ingen tvekan om att denna fråga om irländska boxen är av fundamental betydelse. Alla de uppoffringar de gjorde dryftades tidigare, men nu är alla dessa uppoffringar till ingen nytta, för kommissionen väljer en annan linje och säger att boxen måste bort.
Den stund har kommit då denna kammare måste ta ställning till det faktum att fiskare från den norra och den södra delen av Irland, för första gången i historien, har slutit sig samman för att ta itu med just detta problem. Det är ett allvarligt problem, det är ett problem som får människor som var för Europaparlamentet att vända sig mot detta parlament. Detta är en allvarlig fråga, och jag är förvissad om att kommissionsledamoten ikväll kommer att ta detta till sitt hjärta och till sin själ.
Fiskarna vill se en grundläggande översyn av det nuvarande kvotsystemet, de vill se en översyn av begränsningspolitiken, De vill se en översyn av inriktningen för den gemensamma fiskeripolitiken, De vill se en översyn av det bästa sättet att åstadkomma en ordentlig återhämtning för torsk och andra fiskbestånd. Det går inte att undvika de här frågorna, det går inte att sopa undan dem. Jag vädjar till kommissionsledamoten att komma till Irland, både den norra och den södra delen, och själv lyssna på fiskarna och agera för dem och framtiden för denna näring.
(Applåder)

Varela Suanzes-Carpegna (PPE-DE).
Herr talman, kära kolleger, herr kommissionär! Jag blir besviken när jag lyssnar till den här debatten, eftersom det bara gruffas om nationella intressen. Det sägs mycket lite om Europa och när det gäller resursbevarande talar alla parter enbart i eget intresse.
Jag anser att kommissionen har en viktig roll att spela för att försvara de europeiska intressena. Var och en vet att själv ta för sig, för att använda ett spanskt talesätt, och det är inte vad vi vill uppnå.
Jag vill gratulera de tre föredragande, eller rättare sagt, jag vill gratulera Ó Neachtain, eftersom det är han som har utarbetat betänkandet - nu sätter Stevenson bara sitt namn på det som ordförande, trots att de ändringsförslag som läggs fram inför plenum kommer från UEN-gruppen, även om de även har undertecknats av ledamöter med nationella intressen.
Jag kommer inte att säga något om Favas betänkande, eftersom vi alla kommer att godta det och jag anser inte att det är särskilt polemiskt. När det gäller Hudghtons och Stevensons betänkanden vill jag säga att jag stöder fiskeriutskottets arbete, som är vårt specialiserade och behöriga utskott för de här frågorna. Vad som senare blir resultatet av de politiska intressena i kammaren är en annan sak.
Vi stöder Hudghtons betänkande. Jag vill bara säga att jag instämmer i vad han säger om de regionala rådgivande nämnderna, som just skall vara rådgivande. Vi måste lyssna till regionerna, vi måste lyssna till sektorerna. Vi har sagt det här i parlamentet och det har sagts i rådet, men parlamentet och rådet kommer naturligtvis att ha det sista ordet. Samråden är visserligen obligatoriska, men vi har en gemensam politik och gemensamma europeiska organ som skall fatta dessa beslut efter att ha lyssnat till sektorerna i alla regioner.
När det gäller Stevensons betänkande, finns det två grundläggande principer: för det första bevarande av resurserna och för det andra jämställda förhållanden mellan medlemsstaterna. Det är två principer som kommissionen måste värna om. Vi uppfyller bevarandeåtgärderna till punkt och pricka. Vi vill ha en verklig, hållbar fiskepolitik, ett ansvarsfullt fiske, och är beredda att vidta alla nödvändiga åtgärder, inklusive fiskeförbud. Om det finns zoner där det inte sker någon förökning av fiskyngel och unga exemplar och det inte går att fiska där, så gör ingen det heller. Och det är rätta sättet att för att få biologiskt sunda lekområden. Detta måste framgå mycket klart. Följaktligen måste dessa zoner betraktas som känsliga. Detta måste samordnas med den andra principen, nämligen gemenskapens princip om att ingen medlemsstat får diskrimineras av nationella skäl och åtgärderna för bevarande av fiskeresurserna måste beröra alla, så att det inte blir så att en del medlemsstater gynnas och andra bestraffas, eftersom åtgärderna i så fall skulle vara motverka gemenskapens syften och det hela skulle sluta i domstolarna, i det här fallet i EG-domstolen.
Jag hoppas att det inte blir nödvändigt att gå så långt för att de medlemsstater som har haft en övergångsperiod på 17 år, vilken mycket riktigt har löpt ut - den längsta övergångsperioden i Europeiska unionens historia - och som under dessa 17 år har sett hur deras egna rättigheter har inskränkts, nu får tillträde på samma villkor. Åtgärderna för bevarande måste följaktligen beröra alla. Det finns åtgärder, och kommissionsledamoten vet det, som går ut på att begränsa TAC-kvoterna, antalet fiskedagar, flottkapaciteten, alla dessa åtgärder är tekniskt selektiva. Det finns många åtgärder, men de måste naturligtvis tillämpas likadant för alla.
Herr kommissionär! Det är diskriminerande att man vill använda perioden 1998-2002 som referens. Under dessa år var vissa medlemsstaters - jag talar om Spanien och Portugal - rättigheter inskränkta eller begränsade. Om den perioden används som referens råder det följaktligen inte samma förutsättningar.
Vi är naturligtvis mot de ändringsförslag som UEN-gruppen och Verts/ALE-gruppen kommer att lägga fram i morgon, eftersom vi anser att det finns andra sätt att bevara resurserna, utan att diskriminera vissa medlemsstater.
Herr kommissionär! Slutligen vill jag be er att klargöra om vi nu diskuterar det första förslaget som ni lade fram, eller om vi diskuterar det förslag som redan har översänts till rådet och som det finns en överenskommelse om, som någon ledamot sade. Om det är så, ber jag er att parlamentet rådfrågas igen och om det inte är så, kommer parlamentet att utnyttja alla rättigheter som det har till buds för att det skall rådfrågas.
Hur som helst måste de politiska beslut som antas i parlamentet respekteras, men jag upprepar, dagens debatt har varit ett småbråk om nationella intressen, vilket är tråkigt för fisket och det är inte vad jag som europeisk ledamot hade velat se. Kommissionen agerar inte tillräckligt kraftfullt när det gäller bevarandet av resurserna i Europas känsliga zoner, och de åtgärder som vidtas måste beröra alla på samma sätt.

Stihler (PSE).
Herr talman! Jag vill tillfoga mitt stöd till det som redan har sagts om idén med regionala rådgivande nämnder. De är oumbärliga för att skapa en dialog med alla berörda sektorer. Men jag vill koncentrera mig på det som nu kallas ?Stevensons betänkande?. 
Jag vill tacka Ó Neachtain för allt hans arbete på vad som ursprungligen var hans betänkande. Jag beklagar att han var tvungen att ta bort sitt namn från betänkandet men jag förstår också att han inte hade något val.
Förslaget från rådets förslag försöker införa en ny ordning för fiskeansträngningen i Atlanten och ett system för fiskeförvaltning för vissa av gemenskapens fiskeområden och fiskeresurser. Det tycks dock som att man genom förslaget å ena sidan försöker införa ett förvaltningsinstrument för att se till att fiskeansträngningen inte ökar men att frågan om tillträde för spanska fartyg till det som går under benämningen irländska boxen har blivit en viktig fråga.
Hela tvisten gäller frågan om tillträde till irländska boxen - vatten inom 50 mil från den irländska kusten. Detta område är ett viktigt lekområde, rikt på ungfisk. Detta känsliga biologiska område förtjänar att skyddas. Det är därför avgörande att EU begränsar fiskeansträngningen i irländska boxen för att framtida generationer skall kunna ha ett uthålligt fiske.
Irländska boxen erkändes särskilt som ett biologiskt känsligt område. I sin nuvarande utformning skulle dock detta betänkande öppna detta område för överexploatering istället för att tillämpa en politik för hållbar utveckling. Enligt rapporter i Irish Examiner bekymrar sig fiskarna i första hand över att fiskbeståndet kommer att decimeras om den spanska flottan får obegränsat tillträde till irländska boxen. Till och med den irländske sjöfartsministern har gett uttryck för sin frustration över att han inte har kunnat förmå Europeiska kommissionen att yttra sig om irländska boxens rättsliga ställning. Jag förstår att det nu har varit någon sorts kommunikation i frågan och att man har lagt fram ett försök till kompromiss, även om de irländska och spanska ministrarna har diametralt motsatt uppfattning.
Jag delar också mina irländska kollegers farhågor att, som Ó Neachtain sade i Irish Examiner, dessa vatten skall bli fullständigt utfiskade på nolltid. Därför ber jag kollegerna att erkänna betydelsen av boxar i vetenskapligt känsliga områden. Jag anser att detta inte är en fråga som bara handlar om norr mot söder. Även mina kolleger från Portugal sätter värde på boxars känslighet, i synnerhet när det gäller Azorerna. Jag anser att boxar är ett viktigt redskap för förvaltningen som tar hänsyn till biologiskt känsliga områden om vi verkligen menar allvar med en gemensam fiskeripolitik. Det handlar inte om diskriminering. Långtifrån. Det handlar om att garantera ett hållbart fiske för framtida generationer.
Jag hoppas att kollegerna kommer att stödja de framlagda ändringsförslagen, i synnerhet ändringsförslag 20, och se till att Ó Neachtains vision genomförs i detta betänkande.
(Applåder)

Attwooll (ELDR).
Herr talman! Vårt engagemang för hållbarhet gör att vi stöder ändringsförslag 20-30 i Stevensons betänkande fullt ut. Vi måste se till att känsliga lek- och fortplantningsplatser som till exempel irländska boxen skyddas. För hållbarhet krävs det även att tekniska åtgärder kommer till användning, som de som behandlas i Hudghtons betänkande, men dessa är effektivast om de åtnjuter helhjärtat stöd från de som är sysselsatta inom fisket. Fiskare kan faktiskt bli pionjärer på området så som hände i Skottland med burarna med fyrkantiga maskor. Därför stöder vi helt och hållet att regionala rådgivande nämnder skall involveras i beslut om tekniska åtgärder och vi hoppas att sådana nämnder skall inrättas inom kort.
Till sist, när det gäller Favas betänkande och fiskenäringens uthållighet, kan det kanske vara med nedläggning för de marina resurserna men om flottorna minskas alltför mycket kan näringen helt enkelt inte överleva. Till och med en måttlig minskning ger kännbara effekter för samhällena. Det finns ett trängande behov av hjälp. Först i dag har vi fått höra att kommissionen har förklarat att vad som förefaller vara en särdeles förnuftig ordning för kvoter i Skottland inte är förenlig med den gemensamma marknadens regler.
Hur många fler motgångar är det meningen att våra fiskesamhällen skall råka ut för innan tron på det europeiska projektet går förlorad för alltid? När vi ser vad de råkar ut för, börjar till och med de mest övertygade bland oss att tvivla. Låt oss handla utifrån att resurser, näringar och samhällen skall vara uthålliga. Om vi inte gör det kan det vara för sent i alla de hänseendena.
(Applåder)

Gorostiaga Atxalandabaso (NI).
Herr talman! Det finns stora likheter mellan dessa tre betänkanden. Av olika anledningar är det inte något av dem som ger uttryck för optimism när det gäller kommissionens förslag för fiskesektorn. Om man ser till helheten så håller sig kommissionens förslag till den invanda vägen att nonchalera den nytta som kan dras av fiskares kunskap och erfarenhet. Som ett resultat har förtroendet för kommissionens förmåga att driva en framgångsrik fiskeripolitik inom gemenskapen aldrig varit lägre. 
Fava påpekade att kommissionen erkänner att stödåtgärder till förmån för det småskaliga fisket inte har varit framgångsrika och att man inte planerar några konkreta åtgärder för att skydda det, trots det faktum att detta småskaliga fiske sysselsätter 44 procent av alla fiskare i Europeiska unionen.
De ursprungliga rådgivande nämnder som avsågs i grönboken om den gemensamma fiskeripolitiken nonchaleras till en del, medan behovet av dessa regionala rådgivande nämnder är mer trängande än någonsin, som ett alternativ till medlemsstaternas regeringspolitik. Låt mig ge ett upplysande exempel från de senaste dagarna i den frågan. Hela fiskeflottan i Biscayabukten har stannat kvar i hamnarna den här veckan på grund av den betydande minskningen av de samlade fiskemöjligheterna till följd av Prestiges förlisning. De spanska myndigheterna utlovade en vetenskaplig rapport om följderna av Prestiges förlisning. Till dags dato har det inte utförts någon direkt vetenskaplig eller biologisk undersökning av fiskeområdena. De spanska myndigheterna påstår, och jag citerar: 'que no se puede establecer una relación causal entre el vertido del 'Prestige' y la escasez de capturas?.
Det är tråkigt och beklagligt att kommissionen i sitt förslag negligerar vad kommissionsledamot Fischler sade i London när han talade till fiskare, att de skulle ?till fullo delta i fiskeförvaltningsprocessen?. I sanning ett alldeles utomordentligt budskap.

Cunha (PPE-DE).
Herr talman! Vi står inför en ganska svår debatt, som vi måste gå till mötes i demokratisk anda, men som är känslig för alla inblandade parter. Naturligtvis måste principerna om hållbarhet respekteras då man exploaterar havets tillgångar, vilka grundar sig på vetenskapliga kriterier - vi är alla överens om det - men vi måste också tillämpa principen om icke diskriminering, även om denna måste ställas mot och kompletteras av den lika viktiga principen om relativ stabilitet.
Jag skulle vilja tacka kollegerna som, tillsammans med kollegan Ilda Figueiredo, röstade för mitt ändringsförslag om tillträde till vattnen i regionen Azorerna. Det handlar faktiskt om, vilket redan har nämnts här, en mycket känslig situation, med en mycket svår biologisk jämvikt, och man måste vara ytterst försiktig då man åker i dessa vatten eftersom fisken är koncentrerad till en ytterst liten del av dem, i havets högsta toppar.
För det andra skulle jag också vilja stödja kommissionens avsikt, tydlig i detta förslag till betänkande, att behålla den specifika formen i fråga om tillträde till vattnen mellan Portugal och Spanien, som för övrigt redan beslutades 1995 gemensamt av bägge länderna, och som fick kommissionens och rådets stöd. Vi hoppas att denna form skall kunna fortsätta, för den utgör det bästa sättet för ett ansvarsfullt fiske och ett fredligt klimat bland fiskebefolkningen i dessa två länder.

Casaca (PSE).
Herr talman, herr kommissionär, kära ordföranden för fiskeriutskottet och min kära vän Struan Stevenson, kära kolleger! Jag vänder mig till er i en tid då det är särskilt svårt för den autonoma regionen Azorerna, vilket redan sagts här. Men det är det också för alla dem som tror på en hållbar utveckling och på behovet att vända på logiken överexploatering av fisketillgångar och utrotade arter, vilket håller på att föra våra hav, och med dem fiskebefolkningen, mot en katastrof!
Kommissionens ursprungsförslag för vattnen i väster samt Stevensons betänkande syftar båda till att fortsätta med och förstärka nuvarande lagstiftning om att skydda de portugisiska vattentillgångarna i väster. Till vår stora förvåning - vilket vår kollega Ilda Figueiredo redan har sagt här - kunde vi samtidigt konstatera att rådet tillskyndar för att ta bort allt det skydd som finns. Rådets nuvarande ståndpunkt är en inbjudan till att plundra och förstöra vattnen i väster. Det stampar på de vetenskapliga rapporterna som drar slutsatser om att det är bråttom att begränsa, i stället för att bredda, tillträdet till vattnen, ignorerar fiskebefolkningens inställning och intressen och för oss oundvikligen mot en katastrof utan motstycke, om det blir godkänt.
Herr kommissionär! Jag skulle vilja påminna er om det svar ni gav mig på min parlamentsfråga om giltigheten för de nuvarande förordningarna. Kommissionär svarade då så här på fråga 26: ?Kommissionen har en klar uppfattning om giltigheten för förordning 685 och 2027. Så länge de inte ändras eller upphävs av gemenskapens lagstiftare kommer de bestämmelser som fastställs i förordningen att fortsätta att gälla?. Det som ni sa just nu här var det motsatta! Jag kan inte förstå hur ni har ändrat uppfattning helt och hållet på bara tre månader! Jag skulle också vilja klara ut följande: Reglerna för Portugals och Spaniens anslutning till gemenskaperna upphörde 1995. Vi befinner oss inte i någon övergångsperiod! Det kom en ny förordning som antogs 1995 för att gälla därefter, med allas godkännande! Och det är det som man nu vill spränga, riskera för att för att förstöra de portugisiska vattnen. Det är absolut oacceptabelt. Jag skulle vilja avsluta med att säga att jämställdhet med den som är helt annorlunda är en lögn, det är ingen jämställdhet alls. Vi vill ha jämställdhet med det som är lika, vi vill inte ha en påstådd jämställdhet som bara tjänar som täckmantel för en politik som förstör våra tillgångar. Just därför vill jag stödja föredraganden och vädja till alla att rösta i morgon för ändringsförslag 20 i detta betänkande.
(Applåder)

Lisi (PPE-DE).
Herr talman! Jag tänker först ta upp Favas betänkande och sedan kommer jag att göra ett par kortfattade anmärkningar till diskussionen om den irländska boxen som varit så spännande.
Herr kommissionär! Jag skulle vilja be er att om möjligt göra vissa förtydliganden om Favas betänkande, eftersom ni har förklarat att ni i allt väsentligt stöder de förslag som det innehåller. I betänkandet från Fava, som vi kommer att stödja i omröstningen i morgon, understryks att de uppgifter som ni stöder er på inte är aktuella och att de därför inte är särkilt pålitliga: de 12 000 arbetsplatser som enligt prognoserna skulle gå förlorade är en underskattning. Den omskolning som förutses är praktiskt taget ogenomförbar med tanke på utbildningsnivån hos de berörda personerna. Detta har också Fava påpekat i dag, och ändå säger ni att ni i allt väsentligt håller med. Jag lyckas inte förstå denna er positiva bedömning av betänkandet när det gäller de förslag som framförs.
Budgetutskottet meddelar dessutom att det inte finns några pengar och att ramarna är sådana att man kan utesluta extraresurser. Om ni skulle kunna upplysa oss om detta skulle vi verkligen vara tacksamma. Jag skulle vilja föreslå, och jag är nyfiken på er åsikt om detta, att man med tanke på dessa budgetproblem även överför en del av ansvaret på medlemsstaterna. Detta är vad vi kräver i ett annat betänkande. Det skulle kunna ske till exempel genom att man tillåter medlemsstaterna att även inom fisket tillämpa de minimiregler som ni känner väl till, eftersom det handlar om en regel som även tillämpas inom jordbruket. 
När det gäller den andra frågan i diskussionen, så måste jag erkänna att jag känner mig en aning besviken. De överdrivet nationalistiska stämningarna får mig faktiskt att tro att en gemensam fiskepolitik inte längre skulle vara meningsfull. Om man talar om portugisiska hav, isländska hav, spanska hav så är det tydligt att man sätter tydliga gränser för diskussionen. I dessa ögonblick med reella svårigheter, tänk bara på de allvarliga problem som drabbar fiskarna och deras familjer, så är gemenskapsrätten den enda fasta punkten. Om man respekterar de rättsliga kraven skulle man kunna förena miljömässig hållbarhet med rättigheter, fördrag och avtal, den enda garantin för att inte halka ner i nationell politik och för att kunna fortsätta att bedriva en gemensam politik inom denna sektor.

Pérez Álvarez (PPE-DE).
Herr talman! Jag kommer nästan enbart att ta upp den irländska boxen, eftersom det är den som det råder mest motsättningar om och parterna är tydligt definierade. Trots detta har fiskeriutskottet lyckats anta ett betänkande som enligt min åsikt leder till att alla parters intressen förenas. Å ena sidan tas behovet av att skydda känsliga zoner mot oansvarigt fiske upp, en fråga som bekymrar de flesta, och å andra sidan stöds kravet på att undanröja all diskriminering mot gemenskapens flottor, vilken medlemsstat de än tillhör.
Att behålla den irländska boxen är varken försvarbart ur vetenskaplig eller ur rättslig synpunkt; den är helt enkelt en politisk eftergift som har gjorts till en medlemsstat för 18 år sedan för att möjliggöra Spaniens och Portugals anslutning till Europeiska unionen.
Begränsningen av tillträdet till en fiskezon kan inte förlängas på obestämd tid, framför allt inte om detta påverkar en konkret flotta. Ett antal domar pekar tydligt på att bestämmelserna om lika behandling, som finns inskrivna i gemenskapslagstiftningen, inte bara förbjuder uttrycklig diskriminering av nationella skäl, utan även förhindrar alla former av indirekt diskriminering genom tillämpning av kriterier för differentiering, som i praktiken får samma effekt.
Den övergångsperiod som fastställdes i Spaniens anslutningsakt löpte ut i december 2002, och från och med januari det året skulle alla begränsningar egentligen ha tagits bort.
Ur vetenskaplig synpunkt är alla åtgärder för bevarande av resurserna berättigade, under förutsättning att de inte är diskriminerande. När det gäller den irländska boxen går de åtgärder som några föreslår till och med längre än de initiativ som nyligen har inletts för att skydda torskresurserna, men torsken kan inte jämföras med situationen för marulk, kummel eller glasvar för den irländska boxen.
I Spaniens och Portugals anslutningsakt anges det uttryckligen att alla begränsningar för tillträde till gemenskapens fiskevatten skulle upphöra i december 2002. Juridiskt sett anser och förklarar alla, från juridiska experter till lekmän, att förordningarna från 1994 och 1995 inte kan ersätta anslutningsakten.
Alla fiskezoner som betraktas som känsliga bör, utan undantag, skyddas och behandlas enligt samma riktlinjer genom tekniska åtgärder, till och med genom fiskeförbud, men utan diskriminering. Herr talman! Vi som kommer att rösta emot ändringsförslag 20 i morgon vill ha hållbara fiskeresurser, men även lika behandling av alla medlemsstater, vi vill inte att någon skall diskrimineras, och vi vill satsa på Europa.

Doyle (PPE-DE).
Herr talman! Jag behandlar endast Stevensons betänkande i mina anmärkningar. Jag har inte några invändningar mot de andra två.
Kommissionsledamoten tvingar bankerna i vårt land att lösa hans problem med att det finns alltför mycket tonnage i EU:s vatten genom att driva vår irländska fiskeflotta i konkurs. Ja, ni kommer att lyckas, men jag ifrågasätter på allvar om detta är en metod som vi ens bör fundera på i det här skedet.
Om vi minskar fiskeansträngningen till en sådan nivå att fiskare inte kan fullgöra sina lagstadgade återbetalningar finns det inte någon framtid för dem. Ja, ni kommer kanske att nå ert mål, men till vilket pris för denna ytterst viktiga näring?
Jag återkommer till frågan om irländska boxen. Ja, kommissionsledamot, det finns inte någon anledning att måla upp en bild av spanska armadans återkomst. Det finns 40 spanska fabriksfartyg i irländska boxen nu när vi talar. De har tillstånd att vara där nu. Frågan är om ytterligare 120 fartyg skall släppas in i detta biologiskt mycket känsliga område. Inte bara de 40 som är där, utan tre eller fyra gånger så många. Det finns inte någon diskriminering mot den spanska flottan. De är där nu, liksom den franska, den belgiska och den irländska. Men det nuvarande antalet spanska fartyg i irländska boxen suger upp mer fisk än vad hela den irländska fiskeansträngningen kan göra. Det är något fel med ett system som tillåter det utanför Irlands kustvatten. Är det inte våra vatten i den bemärkelsen? Jag accepterar att själva namnet ?irländska boxen? är känsloladdat, men detta är en fråga i vilken vi måste få rättvisa.
Om vi grundar vår diskussion och vår debatt på råden från våra vetenskapsmän i ICES och andra, vilka insisterar på att vi måste begränsa fiskeansträngningen i detta område, på dessa känsliga lek- och fortplantningsplatser, för att nå bevarande, om vi följer den linjen måste vi vara konsekventa och begränsa rakt igenom. Ni kan inte säga till fransmännen, belgarna och irländarna ?nej, ni måste begränsa er ansträngning?, samtidigt som ni säger till spanjorerna ?ni kan fyrdubbla er ansträngning?. Det finns inte någon rättvisa i det. I detta finns det inte någon avsikt att diskriminera spanjorerna. Om det skall vara vetenskapliga argument som gäller, så vill vi se lite vetenskaplig stränghet och konsekvens och rättvisa för alla.

Fischler
Herr talman, mina damer och herrar ledamöter! Först ett hjärtligt tack för alla debattinlägg. Jag har uppmärksamt noterat era argument och vill nu ta ställning till de enskilda ändringsförslagen.
Jag börjar med Hudghtons betänkande. I ändringsförslag 1 och 3 påpekar ni syftningsfel i vårt förslag. Jag tackar för detta påpekande, och vi skall naturligtvis korrigera dessa fel. I fråga om ändringsförslag 2 föredrar vi att fastslå bestämmelserna om användningen av kombinationer av släpredskap med olika maskstorlek i en kommissionsförordning, eftersom det ger bättre möjlighet till en diskussion och ett tekniskt samråd med experterna från medlemsstaterna. Ändringsförslag 4 gäller det industriella fisket, där det oundvikligen förekommer bifångster av fisk som inte uppnått tillåten storlek, och av andra arter. Det är sant. Men jag vill i detta sammanhang erinra om att det i fråga om detta fiske maximalt får förekomma fem procents bifångst, och kontroller som i första hand har genomförts av ICES har visat att bifångsten i praktiken ligger långt under denna 5-procentsgräns.
Ändringsförslag 5, 8 och 10 om de regionala rådgivande forumen - det har jag redan påpekat - anser jag här vara överflödiga. Det har redan föreskrivits i den nya ramförordningen att vi skall rådfråga dessa regionala instanser när det handlar om ett bestämt förslag, som gäller en region.
Ändringsförslag 6 och 7 är överflödiga, eftersom innehållet redan finns med i den nya ramförordningen om den gemensamma fiskeripolitiken. Ändringsförslag 9 kan jag godta såtillvida som jag kan ta med referensen till den nya ramförordningen.
Avslutningsvis vill jag klargöra en sak, eftersom ledamoten Varela Suanzes-Carpegna undrade om jag talar om det första eller andra kommissionsförslaget. Det finns bara ett kommissionsförslag. Och betänkandet och mitt yttrande gäller också det förslaget. Det ni kanske menar är en inofficiell handling, som det grekiska ordförandeskapet lade fram för diskussion, men det är inget kommissionsförslag.
Nu till Stevensons betänkande: förslagen gäller de västliga vattnen. Ändringsförslag 2-5 vill jag gärna anta, eftersom dessa står fullt i samklang med målen i vårt förslag. Ert ändringsförslag 6 kan jag däremot inte godta, eftersom det skulle omintetgöra det skäl som utgör grundidén till de bestämmelser vi föreslagit, nämligen att se till att fiskeansträngningarna i de västliga vattnen inte ökas och att den faktiska hittillsvarande fångstverksamheten läggs till grund för beräkningen av fiskeansträngningarna. Ändringsförslag 10 kan jag principiellt godta, men den riktiga platsen för denna text är i skälen och inte i beslutet i förordningen. Ändringsförslag 17 anser jag inte är nödvändigt, för vi garanterar kontrollen av fiskeansträngningarna redan genom de andra bestämmelserna i förslaget till förordning. Att ta med en översynsklausul är emellertid godtagbart, och därför godkänner jag ändringsförslag 19. Ändringsförslag 20-29 måste jag tyvärr förkasta. Jag vill här tydligt säga att the Irish box tillhör det förflutna. Det finns ingen väg tillbaka. Den fria tillgången till vattnen utanför 12-milsgränsen är en grundläggande princip i den gemensamma fiskeripolitiken. Den kan begränsas när åtgärder för att bibehålla bestånden rättfärdigar det. Sådana begränsningar måste emellertid då gälla för alla medlemsstater i samma mån, utan diskriminering.
Ändringsförslag 30 gäller den relativa stabiliteten. Denna princip är redan förankrad i den nya ramförordningen för den gemensamma fiskeripolitiken, och behöver därför inte här rullas upp på nytt. I fråga om de perifera områdena kan jag godta ändringsförslag 8 och 13, såtillvida som vi bör begränsa tillgången även till andra bestånd än tonfisk och besläktade arter, för att bättre skydda de lokala yrkesfiskarnas intressen. Men detta måste inte obetingat gälla för hela 200-milsgränsen. Det måste granskas ytterligare.
När det gäller de pelagiska bestånden måste jag tyvärr avvisa ändringsförslag 11, 12, 14, 15, 16 och 18. Om det nämligen skulle dyka upp praktiska problem på grund av beståndens vandring mellan de olika ICES-områdena eller ICES-delområdena, skulle områdena för den högst tillåtna fiskeansträngningen, i stället för att gälla per delområde, utan problem kunna utvidgas till flera delområden eller till samtliga västliga vatten. Men man kan inte lösa sådana potentiella problem genom att undanta de pelagiska arterna fullständigt från bestämmelserna.
Ert ändringsförslag 1 beträffande en anpassning av texten till den nya ramförordningen om den gemensamma fiskeripolitiken vill jag däremot gärna anta. Samma sak gäller för ändringsförslag 7, som baseras på forskningsrön, och för ändringsförslag 9 om satellitkontrollen.
Därmed kommer jag fram till Favas betänkande om vår sociala handlingsplan. I fråga om punkt 11 i resolutionen om att ta med arbetshälsoaspekter, sysselsättningsstöd och arbetarskydd, vill jag påpeka att hänsyn tagits till dessa mål redan inom ramen för den gemensamma fiskeripolitiken. Punkt 5 i er resolution skall jag gärna efterkomma såtillvida som vi alltid kan aktualisera handlingsplanen när medlemsstaterna för varje kommande plan för bibehållande av bestånden respektive för varje kommande flerårig förvaltningsplan ger oss information om de socioekonomiska effekterna. Punkt 13 om samråd med medlemsstaterna och sektorn har vi redan efterkommit. Beträffande punkterna 7, 8 och 9 vill jag informera er om att jag vid rådet (jordbruk och fiske) den 26 maj erinrade medlemsstaterna om att de före den 15 juni i år skall lämna kommissionen exakta uppgifter om det ytterligare medelbehov man har för att komma till rätta med de socioekonomiska effekterna av planen för att bibehålla torskbestånden. Hittills har bara Förenade kungariket lämnat mer exakta uppgifter, men samtidigt påpekat att man vill täcka det ytterligare ekonomiska behovet med hjälp av nationella medel. Inga andra medlemsstater har däremot hittills lämnat några upplysningar.
Dessutom har jag anhållit om att man skall meddela oss om och hur medlemsstaterna vill omarbeta sin ursprungliga programplanering, för att stärka stödet till socioekonomiska åtgärder. Utan denna information från medlemsstaterna kommer vi alla, kommissionen och även parlamentet, att få problem med att efterkomma Europaparlamentets resolution av i år. Vi kommer dessutom inte att kunna övertyga budgetmyndigheterna om att ställa närmare ytterligare 150 miljoner euro till förfogande inom ramen för flexibilitetsinstrumentet, för att mildra krisen i vitfisksektorn, om det inte finns några motsvarande krav från medlemsstaternas sida.

Hudghton (Verts/ALE)
Herr talman! Jag vill begära ett klarläggande av kommissionsledamotens anmärkningar om regionala rådgivande nämnder. I sitt tidigare anförande sade han att regionala rådgivande nämnder har införts i grundförordningen, att de kan tillfrågas men att detta inte är en generell förpliktelse och att det i själva verket finns rättsliga hinder för det. Nu har han sagt att regionala rådgivande nämnder kommer att tillfrågas när det finns en regional aspekt i ett förslag. 
Vem är det i allmänhet som har rätt att besluta när och i vilka frågor regionala rådgivande nämnder kommer att tillfrågas. I synnerhet, accepterar han att tekniska åtgärder för att vara meningsfulla måste anpassas till regioner, och att det således finns en regional aspekt. Kommer regionala rådgivande nämnder således att tillfrågas om detta betänkande om tekniska åtgärder eller inte?

Casaca (PSE).
Jag tackar er så mycket herr talman, men jag tycker att kommissionsledamoten måste tala om för oss vilket som stämmer: Om det som han gav som svar på fråga nr 26 - då han sade att förordningarna gäller - eller det som han nyss uppgav, dvs. att förordningarna inte gäller längre. Kommissionären måste reda ut detta och tala om för oss vilket som stämmer, om det är hans tidigare utsaga eller den som han uttalade just nu.

Fischler
Herr talman! Först till Hudghtons fråga gällande rådgivande nämnder. Om det är meningsfullt och nödvändigt eller betraktas som nödvändigt att engagera en sådan instans, måste framgå av själva ärendet. Det jag har påpekat är följande: I den grundläggande förordningen föreskrivs att det är möjligt att engagera rådgivande nämnder, och man kan därför inte sedan så att säga omvandla möjligheten till ett obligatoriskt engagemang i en reviderad bestämmelse. Men jag kan verkligen från kommissionens sida lova att vi alltid naturligtvis kommer att engagera en rådgivande nämnd, när det gäller specifika frågor i samband med en bestämd havsregion, för vilken en rådgivande nämnd är ansvarig. Vi har ju själva intresse av att få så mycket och även så klar och detaljrik information som möjligt om den meningsfulla tillämpningen av tekniska åtgärder.
Beträffande det som Casaca sade: Ja, det som står i svaret på frågan gäller naturligtvis även i fortsättningen. Ni måste bara beakta en sak: Ni sade att bestämmelsen i anslutningsfördraget automatiskt fortsätter att gälla. Kanske har det inte översatts helt korrekt. Det kan i varje fall absolut inte stämma, eftersom denna bestämmelse i anslutningsfördraget som bekant har upphört. Och nu förhåller det sig - för att här vara helt exakt - enligt kommissionens rättstjänsts uppfattning så, att den rättsliga grunden visserligen har fallit bort, men att det behövs en rättsakt så att ifrågavarande bestämmelse i förordningen också sätts ur kraft - den faller inte bort av sig själv. Å andra sidan har rådets rättstjänst den uppfattningen att bestämmelsen i förordningen automatiskt förlorar sin kraft därför att den rättsliga grunden fallit bort. Här finns det två olika rättsuppfattningar. Logiskt nog har jag i mitt svar meddelat er kommissionens rättsuppfattning.

Talmannen.
Tack, herr kommissionär.
Den gemensamma debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Krarup och Schröder, Ilka (GUE/NGL)
Vi stöder föredragandens förslag att avvisa initiativet. Vi gör dock det av mycket annorlunda skäl.
Vi anser att det är fel att utvisa från medlemsstater. Sådana åtgärder tar inte hänsyn till de bakomliggande orsaker som tvingar människor att fly från sina länder och innebär ofta att människor skickas till länder där mord, tortyr och omänsklig behandling inte bara är ett hot utan en bitter verklighet. Det är inte heller någon hemlighet att det gång på gång händer att människor som utvisas dör till följd av säkerhetspersonalens handlingar. Utvisningar från medlemsstater är ofta grymma, omänskliga och orättvisa.
Bortsett från detta är asylförfaranden i EU ofta mycket orättvisa och godtyckliga, vilket leder till dramatiska skillnader i andelen bifallna ansökningar mellan medlemsstater.
Ingen borde utvisas från Europa i en sådan situation, och så länge som det globala eländet med kapitalistisk exploatering, krig och våldsamma konflikter och bristande respekt för mänskliga rättigheter fortsätter, och det borde inte finnas något ömsesidigt erkännande av utvisningsbeslut. 
Mot denna bakgrund kräver vi ett totalt stopp för utvisningar, att alla som sitter häktade i väntan på utvisning omedelbart skall släppas fria och att alla invandrare utan dokument får permanenta uppehållstillstånd.

