Bolognaprocessen och studentrörligheten (kortfattad redogörelse)
Talmannen
Nästa punkt är ett betänkande av Doris Pack, för utskottet för kultur och utbildning, om Bolognaprocessen och studentrörligheten.
Doris Pack
föredragande. - (DE) Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar!
Bolognaprocessen är definitivt den mest radikala reformen av den högre utbildningen under de senaste åren. Kunskapsflödet ska absolut inte stoppas vid nationsgränser hädanefter. Det är därför också i huvudsak tillfredsställande att medlemsstaterna och universiteten är beredda att samarbeta i frågan, oavsett subsidiaritetsprincipen som de alltid prisar så högt. Jag välkomnar det, men jag noterar också att alla parlament har kringgåtts i frågan. Europaparlamentet kontaktades inte och inte heller något av de 46 nationella parlamenten.
Det förargliga är att vi parlamentsledamöter hela tiden tillfrågas om denna Bolognaprocess. Om något går fel pekar man ut oss och ändå har vi inget att göra med detta, inte ens kommissionen har något att göra med detta. Jag är glad att kunna säga att kommissionen nu är delaktig och bidrar till att få fart på Bolognaprocessen inom ramen för våra utbildningsprogram som ni ju känner till. Födslovåndorna var kort sagt svåra och de är ännu inte över. Det skulle ha varit klokt att låta parlamenten delta.
Vi vill skapa ett europeiskt område för högre utbildning senast 2010. Det säger sig självt. De studerande måste ha ett brett urval, och ett brett utbud av högkvalitativa kurser. Bolognaprocessen planerar därför för tre prioriterade åtgärdsområden: införande av ett system med tre cykler med kandidatexamen, mastersexamen och doktorsgrad, kvalitetssäkring samt erkännande av kvalifikationer och utbildningsperioder.
Rörlighet för studenter och utbildning av hög kvalitet förväntas vara de viktigaste prioriteringarna i Bolognaprocessen, och själva processen och särskilt det påskyndade införandet av kandidatkurser har - som vi har lärt oss av våra utfrågningar - resulterat i att färre studenter vågar tillbringa någon studietid utomlands under sina kandidatkurser eftersom dessa kurser har blivit överlastade med alltför mycket kursmaterial. Fem års universitetsstudier kan inte plötsligt klämmas in i en treårig kandidatkurs. Det är vad man har gjort i vissa fall. Sedan kommer det fram att studenter inte kan ge sig av alls, att studier utomlands inte kommer på fråga. Det är synd. Erasmus är ett så fantastiskt program och de möjligheter det erbjuder, plus alla andra fördelar med att resa utomlands, borde tas till vara. En kurs som innefattar rörlighet borde faktiskt bli obligatorisk.
Enligt min uppfattning fungerar inte poängsystemet. Det är inte rätt att ett land ska ge tre poäng för en modul medan ett annat land endast ger en poäng. Det måste finnas ett europeiskt ramverk inom vilket alla behandlas lika. Detta är ett område som kräver mer arbete. Jag tycker teorin är bra, men den tillämpas inte särskilt bra.
Vi bör också se till att universiteten gör allt de kan för att dra nytta av ekonomiska möjligheter och göra det lättare för studerande att utnyttja möjligheten till rörlighet om de vill. För många universitet innebär det att de måste stiga ut ur sitt elfenbenstorn och ta kontakt med näringslivet. Hur många stora bolag skulle anse det som en ära att sponsra en doktorand- eller masterkurs? Om det innebar att en masterkurs måste uppkallas efter Mercedes eller Sony eller något annat varumärke - må så vara! Det viktiga är att sponsorpengarna skulle hjälpa studenterna. Det handlar inte om att sälja någon rätten att fastställa innehållet i kursplanen, utan att hitta finansieringskällor som verkligen ger vem som helst som är intresserad att studera utomlands möjlighet att göra det. Om vi gör framsteg för att uppnå dessa mål med stöd av kommissionen kommer vi alla att bli mycket nöjda.
Ján Figel'
ledamot av kommissionen. - (EN) Herr talman! Jag vill särskilt tacka Doris Pack igen. Hon är en av grundarna till programmen för livslångt lärande som är mycket populära program för studenters rörlighet. Rapporten om Bolognaprocessen och studentrörligheten är ett mycket konkret bidrag till ännu bättre och ännu större rörlighet.
Som vi alla vet har Bolognaprocessen nu kommit långt. Den kommer snart att ha funnits i ett decennium och har spritt sig över kontinenten. Den började eftersom vi redan hade ett system för rörlighet, kallat Erasmus, sedan 1987, och de flesta av dess instrument har blivit en del av Bolognaprocessen. De två är ömsesidigt stödjande och ger ett mycket viktigt politiskt bidrag. Det är inte bara rörlighet för rörlighetens skull, utan det handlar om modernisering och öppenhet och internationalisering av våra universitet. I betänkandet ges en mycket omfattande översikt över vilka ytterligare åtgärder som behövs på området.
Era slutsatser är i linje med rönen och rekommendationerna från den specialgrupp jag bad samarbeta med kommissionen, ett expertforum på hög nivå lett av den tidigare ministern Maria João Rodrigues, som rapporterade till mig i juni i år. I båda rapporterna föreslås att vi behöver avsevärda och samstämmiga åtgärder för att öka studenters rörlighet och, om jag får tillägga, rörlighet för unga människor i allmänhet: elever, ungdomar under utbildning, unga konstnärer och unga entreprenörer. Jag skulle vilja se att en rörlighetsperiod införs i alla examensprogram för att uppmuntra studenter att resa utomlands och för att rörlighet ska ses som standard snarare än ett specialfall.
Jag håller med er om att Bolognareformen borde användas för att öppna systemen för högre utbildning och inte bli nya hinder mot rörligheten. Era idéer om flexibla format för kurser inom vissa studieområden skulle vara förenliga med Bolognareglerna och förtjänar att undersökas. Jag instämmer också i att vi borde investera bättre och mer, vilket innebär effektivare rörlighet för våra medborgare. Vi behöver kombinera offentlig, privat, nationell och europeisk finansiering.
Jag välkomnar förslaget om att ”utöka den planerade finansieringsramen för programmen inom utbildningsområdet och framför allt för Erasmusstipendierna”. Det skulle vara mycket positivt, inte bara för utbildningen utan även för EU-medborgarskapet till exempel, att eleverna känner sig som medborgare i EU och får tillträde till, möjligheter i och en verklig erfarenhet av EU.
Jag är säker på att parlamentet kommer att ta sitt ansvar fullt ut i detta hänseende. Ännu en gång vill jag gratulera och tacka samt rekommendera att parlamentet antar betänkandet.
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon.
Skriftliga förklaringar (artikel 142)
Roberta Alma Anastase  
skriftlig. - (RO) Jag välkomnar betänkandet och de sunda rekommendationer det innehåller när det gäller det faktiska genomförandet av Bolognamålsättningarna och inrättandet av ett europeiskt område för högre utbildning senast 2010. I år är det viktigt att analysera befintliga hinder liksom möjligheterna att stärka processen i framtiden, efter 2010.
Jag vill betona två av de många förslagen i betänkandet eftersom de är så viktiga. Först av allt borde större insatser göras för att harmonisera nationella utbildningssystem och fullfölja ömsesidigt erkännande av kvalifikationer och överensstämmelse mellan examina. Jag anser att fortsatta skillnader inom detta område utgör huvudhindret mot lika behandling av studenter.
För det andra skulle jag vilja fästa alla EU-institutioners uppmärksamhet på att rörlighet fortfarande är något som är ouppnåeligt för många studenter, forskare och undervisningspersonal, särskilt de från de nya medlemsstaterna på grund av otillräckliga medel. Lämplig finansiering av projekt i de nya medlemsstaterna bör därför prioriteras. Endast på detta sätt kan målsättningarna med den europeiska rörligheten uppnås på ett enhetligt och balanserat sätt.
Ramona Nicole Mănescu  
skriftlig. - (RO) Unga människor, särskilt studerande, är en prioritet i min politiska agenda och jag kan bara välkomna antagandet av Doris Packs betänkande om Bolognaprocessen och studentrörligheten.
Jag anser att principen om ömsesidighet inom studentutbyten och stipendier, liksom inrättandet av ett europeiskt ramverk för kvalitet och erkännande av examina, måste förbli två prioriterade aspekter av politiken, särskilt som en minskad rörlighet bland studenter mot de nya medlemsstaterna har noterats.
Utbytet av goda metoder mellan medlemsstaterna är ett mycket effektivt sätt att förbättra ramen för rörligheten inom EU och behöver därför kontinuerligt stödjas och utvidgas. Den sociala sidan av betänkandet, som framgår i omsorgen om unga människor från missgynnade miljöer, är lovvärd.
Bortsett från andra hänsynstaganden måste vi främja kvalitet och hög kompetens, både bland studenter och utbildningspersonal, och det kan endast ske med kontinuerligt stöd, både genom politik och investeringar, till rörlighet inom utbildningssystemet, ett stöd som måste ges både på nationell nivå och EU-nivå.
Mihaela Popa  
skriftlig. - (RO) Jag vill tala om den sociala dimensionen av rörligheten som är mycket viktig: Den ger unga människor en mycket rik erfarenhet när det gäller akademisk, kulturell och social mångfald och jag vill därför gratulera Doris Pack till hennes betänkande.
Som rumänsk parlamentsledamot föreslog jag ändringen att studenter från alla medlemsstater skulle erhålla ett enhetligt europeiskt studentkort. Jag anser att ett enhetligt kort skulle uppmuntra unga människors rörlighet i hela Europa, och leda till utbyte av idéer och underförstått till en förändrad mentalitet, så att man öppnar sig mot andra kulturer och stimulerar kreativitet och innovationsförmåga.
Ur min synvinkel är denna åtgärd helt i linje med både målsättningarna för Europeiska året för interkulturell dialog 2008 och målsättningarna för Europeiska året för kreativitet och innovation 2009.
