
Ortuondo Larrea
Herr talman! Jag vill offentligt avvisa och kritisera det slarviga sätt på vilket man tar upp ett så viktigt ämne som terrorismen i Spanien. Jag vet inte om det har beslutats av talmanskonferensen, rådets och kommissionens ordförandeskap eller parlamentets ordförandeskap. Det är säkert helt enligt reglerna, men det är naturligtvis varken etiskt eller demokratiskt godtagbart att denna viktiga fråga inte behandlas genom ett förfarande som möjliggör en politisk debatt om ett konkret resolutionsförslag som alla de parlamentariska grupperna kan lägga fram ändringsförslag till. Jag tror att det antagna förfarandet syftar till att en skriftlig förklaring, som har lagts fram av fem spanska europaparlamentariker, vilka har all rätt att göra detta, förvandlas till en officiell ståndpunkt från parlamentet; det skulle dock vara en ståndpunkt som antagits på grund av egennytta, som svekfullt smugits in genom bakdörren för att undvika risken för att andra grupper och parlamentariker skulle kunna lägga fram ändringsförslag eller tillföra nyanser i avsikt att uppnå ett brett konsensus om texten.
Tro mig, herr talman, företrädare från rådet och kommissionen, om jag dristar mig till att säga er att detta är en politisk blunder, att något så viktigt som en ståndpunkt från parlamentet om terrorismen inte kan räkna med ett brett stöd från alla, eftersom det säkert finns de som även om de kategoriskt förkastar och fördömer terrorismen...
(Talmannen avbröt talaren.)

Talmannen
 Jag beklagar verkligen, kollega Ortuondo. Vi har nu hört att ni är emot detta. Beslutet har emellertid fattats av parlamentets behöriga instanser. Detta har noterats.
Nu behandlas egentligen protokollet, och vår förre kollega berörde inte protokollet. Finns det några synpunkter på gårdagens protokoll?

Schleicher
Herr talman! Jag vill ta upp ett missförhållande vid Europeiska skolan I i Bryssel. Tusentals barn och ungdomar - huvudsakligen barn till våra tjänstemän - står sedan slutet av juni utan undervisning. Starten på det nya skolåret har fortfarande i dag inte ägt rum. Ursprungligen var den 7 september satt som startdatum. Några få dagar dessförinnan sköts det hela upp till dagens datum, och nu har föräldrarna återigen meddelats att skolstarten inte kan äga rum därför att viktiga byggnadsarbeten inte har färdigställts. Ombyggnadsarbetena i denna skola pågår sedan år tillbaka. Likaså är asbestproblemen bekanta. Trots detta har barnen inte beretts möjlighet till förflyttning. Jag ber parlamentets talman att tillsammans med kommissionen se till att dessa missförhållanden inte löses enbart på barnens bekostnad. Detta är ofattbart! Det råder skolplikt, och för barnen är det omöjligt att uppfylla sin skolplikt.

Talmannen
Fru Schleicher! Det vore mycket olyckligt om barnen skulle bli lidande av att undervisning inte kan ges. Detta har noterats, och jag kommer, i enlighet med er förfrågan, att översända en begäran till presidiet och parlamentets övriga behöriga instanser. Låt oss se vad vi kan göra för att åtgärda detta.

Terrorism i Spanien
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är uttalandet från rådet och kommissionen om terrorismen i Spanien.
Denna debatt inleds å rådets och kommissionens vägnar. Jag har informerats om att minister Paul från rådet är på väg hit och hoppas anlända inom kort. Han är på väg med tåg från Paris, och eftersom mötet började i förtid är han ännu inte närvarande. Men jag förutsätter att kommissionär Vitorino är redo att lägga fram sitt uttalande nu, så får vi se om minister Paul anländer snart. Om så är fallet ger jag gärna ordet till kommissionär Vitorino för kommissionens räkning.

Vitorino
Herr talman, mina damer och herrar! Kommissionen har med sorg kunnat konstatera hur våldet har trappats upp i Baskien. Kommissionen ansluter sig till de kraftfulla fördömanden som allteftersom har uttalats mot de hemska terroristhandlingar som ägt rum på Europeiska unionens medlemsstaters territorium, i alla medlemsstater i Europeiska unionen och framför allt i Spanien. Terrorismen är en av de allvarligaste utmaningarna i våra samhällen, något helt oacceptabelt på grund av dess blinda våld som drabbar just befolkningen. Terroristattentaten chockerar och smärtar alla europeiska medborgare, och de förtjänar att förkastas, för de europeiska medborgarna fortsätter att uttrycka sin obrutna vilja att vara en del av en fredlig framtid. Kommissionen anser att de övriga medlemsstaterna genom sin solidaritet kan och bör stödja de spanska myndigheternas kamp mot terrorismen. Därför är kommissionen glad över det steg framåt som principen om solidaritet i bekämpningen av terrorism i Amsterdamfördraget utgör. I artikel 29 i Fördraget om Europeiska unionen nämns uttryckligen terrorismen som ett av de brott som måste förebyggas och bekämpas på europeisk nivå, ett av de områden där Europeiska unionen kan lämna ett värdefullt bidrag.
Den europeiska dimensionen i bekämpningen av terrorismen är dock inte ett nytt fenomen. Vissa beslutsamma samarbetsåtgärder mellan rättsliga myndigheter och polis i två eller fler länder, framför allt på båda sidor om den fransk-spanska gränsen, har också nyligen gett goda resultat i kampen mot terroristerna. Kommissionen samarbetar också med medlemsstaterna och Europol med samma målsättning. Även när det gäller Europarådets och FN:s verksamhet finns det flera betydelsefulla internationella konventioner, inte bara de som redan undertecknats utan också sådana som man nu förhandlar om.
Emellertid visar återupptagandet av attentaten att dessa ansträngningar tyvärr inte räcker för att stoppa terrorismen. Det är nödvändigt att gå ännu längre i det europeiska samarbetet. Det bör också, framför allt från kommissionens sida, sägas några ord fyllda av respekt för att hedra offren för terroristattackerna, många gånger legitima företrädare för befolkningen genom deras röst i demokratiska val, offer för terrorismen för att de utövat sitt yrkeskall, för att de har respekterat sitt arbete som statens och folkets tjänare, men också, och framför allt, offren för den urskillningslösa terrorismen, de anonyma medborgarna, de som vägrar att leva i den skräck som denna utpressning skapar. Det bästa sättet att hedra dessa är just att visa att även vi, de europeiska institutionerna, kan bidra till de europeiska medborgarnas kollektiva ansträngningar.
Amsterdamfördraget gör det möjligt, som jag redan har sagt, för Europeiska unionen att bidra. Direkt efter dess ikraftträdande tog stats- och regeringscheferna vid Europeiska rådets möte i Tammerfors därför initiativ till att inkludera terrorismen i den allmänna kampen mot all slags brottslighet. Tydliga politiska åtaganden gjordes, åtagandet att skapa gemensamma utredningsgrupper vilka, enligt min mening, utgör det effektivaste instrumentet för bekämpning av terrorism utifrån deras egen uppbyggnad. Europol, vars mandat uttryckligen omfattar terrorismen, skall på samma sätt stödja dessa gemensamma åtgärder och delta i de gemensamma utredningsgrupperna. Effektiviteten i Europols stöd blir större ju starkare operativ kapacitet det har. Om det är sant att det bilaterala samarbetet mellan polisstyrkor många gånger är ett viktigt instrument i terroristbekämpningen, så är det också sant att behovet av att koppla vissa uttryck för terrorismen till andra former av organiserad brottslighet, dess metoder, dess verksamhetsnät, och även dess egna finansieringskällor, kräver en multilateral och inte enbart en bilateral syn på terrorismen.
Å andra sidan, herr talman, gör de rättsliga samarbetsinstrumenten, särskilt de som syftar till att förhindra att brottslingarna utnyttjar och drar fördel av olikheterna i de nationella lagstiftningarna, att det också blir möjligt att minska, eller en dag undanröja, alla hinder som dyker upp vid rättegångar mot terrorister från ett land i ett annat av unionens länder. Den väg vi skall följa är tydligt utstakad, eftersom man i Tammerfors beslutade att de formella utlämningsförfarandena av dömda personer mellan medlemsstaterna definitivt måste avskaffas i framtiden, och att principen om ömsesidigt erkännande av straffdomar skall tillämpas, inte bara i slutdomar, utan också i delbeslut före själva domen. Ett första mål är också att garantera att efterlysningar sker för att få till stånd rättegångar, med tanke på brottens allvar ifall det finns en mängd efterlysningar mot en och samma person.
Nu ligger ansvaret hos alla institutionella partners att se till att dessa riktlinjer som har antagits på ett politiskt plan snabbare omvandlas till rättsliga bestämmelser och verklighet. Flera viktiga åtgärder för att intensifiera kampen mot terrorismen finns redan upptagna på scoreboard (resultattavlan) för skapandet av ett område med frihet, säkerhet och rättvisa, och jag är övertygad om att de kommer att genomföras snabbt, särskilt det åtagande som stats- och regeringscheferna har gjort om att terrorism skall vara ett brott med gemensamma definitioner i de europeiska institutionerna, gemensamma åtal och straff, för att ge ett tydligt budskap om att terrorismen inte skyddas av lagstiftningen i någon medlemsstat.
Jag skulle därför vilja upprepa kommissionens åtagande om att med alla medel som fördraget medger gynna ett förstärkt europeiskt agerande mot terrorismen, i Spanien och de andra medlemsstaterna (vilket jag precis i kväll har fått information om i Förenade kungariket). I demokratiska samhällen som vårt får inte terrorismen gömma sig bakom några förment politiska motiv. Vi måste säga att terrorismen är ett liv utan utväg, och i och med att den lyckligtvis har försvunnit i vissa andra europeiska länder, kan vi hysa förhoppningar om att den förr eller senare kommer att försvinna även i Spanien.
Det är regeringarnas sak att påvisa det absurda i terrorismen för allmänheten och angripa dess rötter och grundvalar genom en diversifierad interventionsstrategi. Jag är övertygad om att de demokratiska samhällena, som vi är stolta över att tillhöra, kommer att vinna denna kamp, under förutsättning att vi aldrig gör några avsteg från våra demokratiska värden, att vi visar att demokratin är en stark modell för bekämpning av terrorism och därför effektiviserar dels den förebyggande politiken, dels kampen mot terroristhandlingarna. Detta är precis vad Spanien gör, det är också vad kommissionen är fast besluten att göra inom ramen för sin behörighet.
Herr talman, mina damer och herrar! Europa är ett område av frihet som vi alla vill befästa. Därför utgör terroristattackerna inte bara ett angrepp på demokratin och rättsstaten, utan hindrar också medborgarna från att leva i den frihet som alla önskar. Vår strävan, våra kollektiva ansträngningar, måste därför inriktas på att garantera rätten till ett fullständigt utnyttjande av denna frihet. Friheten viker sig inte för utpressning, friheten viker sig inte för skräcken eftersom mänskligheten inte kan leva ett värdigt liv utan frihet.
(Applåder)

Galeote Quecedo
Herr talman! Tror ni inte att det kanske är bättre, jag tar naturligtvis upp detta som en ordningsfråga, inte som ett inhopp, att vänta några minuter tills ministern kommer? Ni förstår säkert att det blir lite svårt för mig att svara företrädaren från rådet om han inte har haft möjlighet att uttala sig. Jag föreslår att plenum gör ett uppehåll på tio minuter, till klockan nio, då ministern beräknas komma till detta sammanträde.

Talmannen
Herr Galeote, jag förstår hur ni känner. Å minister Pauls vägnar vill jag framföra hans ursäkter och påpeka att hans tåg från Paris anlände kl. 8.20. Vi väntar honom vilket ögonblick som helst. Jag föredrar att vi ändå börjar och inte avbryter sammanträdet. Dagens föredragningslista är omfattande, och kammaren beslutade i går om att påbörja omröstningen kl. 11.00. Jag ber er därför att ändå påbörja ert anförande. Vi har hört kommissionärens uttalande. Vi beslutade i går om att börja kl. 8.30, och det skulle därför vara konstigt att göra ett avbrott nu.

Galeote Quecedo
Herr talman! Jag är övertygad om att den överväldigande majoriteten av det baskiska folket om det kunde skulle tacka det franska ordförandeskapet i rådet och Europaparlamentet för att de ger en röst åt deras innerliga önskan om fred och demokratisk samlevnad.
Mina damer och herrar, sedan de första demokratiska valen i Spanien 1977 har Baskien utvecklats till att bli den europeiska region som har den högsta graden av självstyre. Sedan dess har baskerna vid sex tillfällen haft möjlighet att välja representanter till det autonoma parlamentet, och den våldsamma och radikala nationalismen har aldrig vunnit något brett demokratiskt stöd från baskerna i valurnorna.
Sedan vår konstitution antogs, vilken garanterar ett system med fri- och rättigheter i Spanien, har ETA emellertid mördat 804 personer i mitt land och de har gjort mer än 2 000 personer till änkor och föräldralösa i hela Spanien, huvudsakligen i Baskien. Kvinnor och män från alla förhållanden, och bland dessa finns naturligtvis de som ägnade en del av sitt liv åt att kämpa mot diktaturen. Idag finns det i Baskien och i resten av Spanien en folklig, civil och fredlig reaktion som håller på att övervinna sin rädsla för mördarterrorismens hetsjakt.
Mina damer och herrar, jag anser att det är vår plikt att lyssna till och förstärka folkets rop på hjälp, och att tillsammans bidra till att mobilisera de europeiska medborgarna i en stark pakt för friheten. Vi måste kunna få medborgarna i våra hemländer att känna att de mest grundläggande principerna som vår samlevnad bygger på är hotade när någon, var som helst i Europa, mördas för sina åsikters skull. Endast demokraternas enighet kan garantera att de våldsamma personerna och de som genom den tolerans som demokratin uppmuntrar till, beskyddar, uppmuntrar, rättfärdigar eller tolererar terroristhandlingar av vilket slag som helst, isoleras.
Jag vill att ni verkligen förstår mig. Utan tvekan är vi alla överens om att dialogen är en avgörande faktor i det demokratiska förfarandet. Det finns bara ett undantag till denna gyllene regel och det undantaget är även det en oundgänglig beståndsdel i de demokratiska systemen. I demokratin, kära kolleger, måste rösterna från dem som har som mål att förstöra demokratin och som använder kriminella metoder för att uppnå detta, tystas med hjälp av lagen, av rättsstaten. Demokratin får aldrig visa svaghet gentemot dem som samtidigt, och jag understryker detta, samtidigt envist framhärdar i att kuva demokratin med vapen i hand.
Jag är övertygad om kommissionär Vitorinos och alla kommissionärers personliga och politiska engagemang i denna sak. De har bevisat detta vid flera tillfällen. Därför skulle jag vilja be kommissionären om att han med stöd av sin exklusiva befogenhet att initiera lagstiftning föreslår nya åtgärder som möjliggör ett avancemang i det europeiska samarbetet vilket, som ni själv har sagt, fortfarande är otillräckligt. En av de mest effektiva åtgärderna i kampen mot terrorismen är faktiskt en europeisk order om efterlysning och arrestering, som skulle möjliggöra att terroristerna avtjänade sina straff i det land där de begått det allvarligaste brottet.
Jag avslutar, herr talman, genom att nämna de européer som har utsatts mest för terrorn. Jag talar om terrorismens offer och deras familjer. I dag, i och med denna debatt, är de lite mindre ensamma.
(Applåder)

Díez González
 Herr talman! Förra torsdagen medan vi lämnade in en skriftlig förklaring till parlamentets register, med vilken vi försökte få ett omedelbart och aktivt ställningstagande från parlamentet om kampen mot ETA:s terrorism, försökte denna kriminella organisation mörda José Ramón Recalde. Recalde, en socialist som är sjuttio år gammal, har ägnat hela sitt liv åt att försvara demokratin och friheten. Han gjorde det som lärare i San Sebastián under de svåra åren på sextiotalet, där han blev en intellektuell och mänsklig auktoritet för alla sina elever. Under Francotiden grundade han även de första "ikastolas", skolor där man undervisar i det baskiska språket, och därefter kombinerade han sitt arbete inom skolväsendet med att sitta som utbildningsråd och justitieråd i två autonoma regeringar i koalition med nationalisterna.
Denna meritförteckning, mina damer och herrar, att ha kämpat för rättigheter och försvarat samförstånd och tolerans, är vad som gjort honom till kandidat för att bli mördad av ETA. Ännu ett bevis på terroristgruppens grymhet. Mina damer och herrar, den skada som ETA har åsamkat oss går djupare än vårt skadade samliv, attackerna mot vår frihet och attackerna mot våra liv.
Terroristerna och deras medbrottslingar har visat upp en fullständigt snedvriden bild av mitt land, av dess folk, av vår historia. Därför, för att citera den baskiske filosofen Savater, ber jag er att ni har överseende om jag tar detta allvarliga tillfälle i akt för att tala om verkligheten i Baskien, för att hjälpa er att förstå.
Jag föddes för 48 år sedan i Euskadi och jag har levt där i hela mitt liv. Euskadi är att vackert, modernt, öppet land, fyllt av vänliga och toleranta människor. Det är ett blandat och mångfaldigt land. Detta är vår främsta tillgång. Våra ungdomar skiljer sig inte mycket åt från ungdomar i Tyskland, Belgien eller Italien. De talar spanska, baskiska, engelska, tyska eller italienska. De surfar på nätet. De är medlemmar i pacifistiska organisationer, i organisationer för utvecklingssamarbete, för jämlikhet mellan könen, för ekologin, för miljön. Endast ett fåtal baskiska ungdomar sätter på sig svarta huvor. Majoriteten av de baskiska ungdomarna målar händerna med vit färg för att på gatan, på ett fredligt sätt, försvara friheten. De har, till skillnad från de från min generation, fötts i en demokrati men till skillnad från resten av ungdomarna i samma generation i unionen, måste de fortfarande försvara sin och allas vår frihet mot terroristerna.
Ja, ETA har i mer än tjugo år gjort angrepp mot demokratin. Ja, det har gått över tjugo år sedan Spanien vann tillbaka sin demokrati och i och med detta återtog vi basker vårt självstyre. Vi antog det i en folkomröstning 1979. Men innan dess, år 1977, skedde det en allmän amnesti i Spanien och alla politiska fångar, bland dessa alla ETA-medlemmar som fängslats under Francotiden, försattes på fri fot. Men sedan 1977 har ETA fortsatt att mörda hundratals människor, nitton av dessa har varit barn mellan 2 och 16 år. Offren är poliser, militärer, politiker, kommunpolitiker, affärsmän, journalister, lärare, pacifister, taxiförare, butiksägare, cykelförsäljare. Det är de, mina damer och herrar, som är ETA:s offer.
I en del samhällen och en del kretsar i Baskien driver ETA och dess nätverk av medhjälpare fram en regelrätt etnisk rensning mot oss som försvarar politiska åsikter som inte är nationalistiska. De förnekar oss rätten att vara basker, försöker kasta ut oss från våra byar och tvingar oss till tystnad.
Vi kommer alltid att vara beredda att föra en dialog med vem som helst som accepterar demokratins spelregler. Alla åsikter kan försvaras med hjälp av ordet. Ingenting är orubbligt. Det går att ändra på allt, men vi kommer aldrig att acceptera terrorn som ett redskap för att ändra på vår vilja. De som mördar med den avsikten kan förlora allt hopp om detta.
Demokratin och de mänskliga rättigheterna är anledningen till att Europeiska unionen finns till och till dess existens. Därför, när ETA:s fascistiska och totalitära ageranden tar ifrån oss friheten i en del av unionen måste vi övriga européer känna att vår frihet, allas frihet, oavsett nationalitet, språk, kultur eller religion, är hotad.
(Talmannen bad talaren att avsluta.)
Mina damer och herrar, vad jag ville säga er är att vi basker är vanliga, normala människor som strävar efter att kunna gå ut och promenera utan livvakt i vår stad, utan att behöva se oss misstänksamt över axeln.
Våra ungdomar skulle föredra att slippa demonstrera på gatorna och måla sina händer vita. Det enda vi vill är att leva i fred och försvara vår frihet.
Mina damer och herrar, jag förväntar mig aktiv solidaritet från er sida för att vi verkligen skall kunna leva som resten av de europeiska medborgarna.
(Applåder)

Paul
. (FR) Herr talman, mina damer och herrar ledamöter! Europeiska unionens medlemsstater fördömer villkorslöst terrorismen - vilket motiv som än driver de kriminella grupper som genomför attentaten. Och unionens råd fördömer lika bestämt alla former av terroristverksamheter på de femton medlemsstaternas territorium. Jag vill här påminna om stats- och regeringschefernas toppmöte den 19 och 20 juni i Santa Maria da Feira i Portugal, då rådet uttryckte sin avsky för de tragiska händelser som kan kopplas till terrorismen i Europa och med stor kraft hävdade sin föresats att fortsätta bekämpa terrorismen på europeisk nivå samt att förstärka och intensifiera medlemsstaternas samarbete på detta område.
När Frankrike nu innehar ordförandeskapet i rådet vill jag särskilt visa vår solidaritet när det gäller det hot som terrorismen utgör i Spanien, i dag den mest dödliga terrorismen i Europa. Europeiska unionen kan självklart inte acceptera att Europabygget utnyttjas av spanska terrorister som alibi för att rättfärdiga sina krav. Våldsam nationalism kan inte under några omständigheter vara förenlig med Europeiska unionens ideal. Kampen mot alla former av terrorism är således en prioritering för Europeiska unionen, för att vi skall kunna förverkliga det område med frihet, säkerhet och rättvisa som stats- och regeringscheferna beslutade om vid toppmötet i Tammerfors, i oktober 1999.
Vid sidan av det multilaterala samarbete som har inrättats av unionens instanser pågår synnerligen effektiva bilaterala samarbeten. Det fransk-spanska operativa samarbetet har helt nyligen gett resultat, som ni känner till. Det är Europeiska unionens uppgift och ansvar att bekämpa terrorismen i allmänhet, och följaktligen även i Spanien. Om detta skulle jag vilja tala med er om denna förmiddag, i egenskap av medordförande i rådet (rättsliga och inrikes frågor), vid sidan av min franska kollega från justitiedepartementet.
Tillåt mig att göra en kort historisk tillbakablick. Upprinnelsen till samarbetet mellan Europeiska unionens medlemsstater i fråga om inre säkerhet kan spåras till år 1976, under Trevi-gruppernas epok. Dessa informella grupper sammanträdde två gånger om året och var redan från början ett uttryck för viljan att upprätta ett polissamarbete på ett antal områden, bl.a. terrorism, som delgruppen Trevi I ägnade sig särskilt åt.
Det polissamarbete som utvecklades inom Trevi-konferensen ledde fram till att det inrättades ett nätverk med sambandstjänstemän. Detta nätverk - utan tvekan samarbetets mest effektiva inslag - är resultatet av ett åtgärdsprogram som antogs i Dublin i juni 1990 av inrikes- och justitieministrarna från de då tolv EU-medlemsländerna. I nätverket sker ett utbyte mellan experter från specialavdelningar i de olika medlemsstaterna. Sambandstjänstemännens uppgift är just att utbyta information, men även att bistå behöriga avdelningar med rådgivning. I dag tror jag man kan säga att detta nätverk i hög grad har gett prov på effektivitet, eftersom det medverkar till att polisutredningar framskrider snabbare.
Inom ramen för samarbetet i rättsliga och inrikes frågor ledde Maastrichtfördraget till att det även inrättades en särskild arbetsgrupp för bekämpning av terrorism. Denna grupp med experter på terrorism bekräftades av Amsterdamfördraget, vilket tydligt visar hur nödvändigt det är med en församling där de 15 medlemsstaternas företrädare har möjlighet att träffas för att utbyta information och samarbeta.
Arbetet inom denna grupp ledde till att rådet antog två viktiga beslut, som jag skulle vilja erinra om. 1996 antog rådet en gemensam åtgärd om att upprätta och föra ett register över specialiserad kompetens, skicklighet och sakkunskap när det gäller att bekämpa terrorism. Och i slutet av 1999 antog rådet en rekommendation om samarbetet när det gäller att bekämpa finansieringen av terroristgrupper.
Det finns även anledning att erinra om den roll som spelas av Europeiska polisbyrån, Europol, i bekämpningen av terrorismen. Detta polisiära samarbetsorgan är behörigt vad gäller "brott som har begåtts eller misstänks bli begångna i samband med terroristaktiviteter som riktar sig mot liv, hälsa, personlig frihet och egendom", vilket föreskrivs redan i konventionen av den 26 juli 1995 om upprättandet av en europeisk polisbyrå. Denna konvention slår fast att Europols mandat skall utvidgas för att omfatta terrorism - enligt den ursprungliga ordalydelsen senast två år efter det att den har trätt i kraft, dvs. den 1 oktober 1998.
Ni känner till att Europol har en hel avdelning för bekämpning av terrorism. Det var en begäran från Spaniens sida, och det var ganska naturligt att en spansk högre tjänsteman fick förtroendet att leda denna avdelning. Mot bakgrund av den kriminella verksamhet som vid den tidpunkten utvecklades av vissa terroristgrupper, beslutade rådet (rättsliga och inrikes frågor), vid mötet den 28 och 29 maj 1998, att Europol skulle tillåtas tidigarelägga starten för arbetet med att bekämpa terrorism, till den 1 januari 1999.
Jag kan självklart inte förbigå det franska EU-ordförandeskapets nuvarande prioriteringar på det område som vi ägnar oss åt, och som ni ägnar er åt denna förmiddag. Det franska ordförandeskapet vill särskilt förbättra och stärka samarbetet mellan medlemsstaterna, men också utvidga samarbetet till att omfatta kandidatländerna. Samarbetet är såväl rättsligt som polisiärt, och en dag kommer det utan tvekan att leda fram till en harmoniserad eller enhetlig straffrätt. Den spanska regeringen önskan är att det inrättas en europeisk arresteringsorder.
Bland det franska ordförandeskapets prioriteringar skulle jag särskilt vilja nämna initiativet för inrättande av ett informations- och åtgärdsprogram för att förbereda kandidatländernas inträde i Europeiska unionen. Denna strategi skall ge oss möjlighet att utöka vår kunskap om deras strukturer för bekämpning av terrorism och öka medvetenheten hos de länder som inte har någon tidigare särskild erfarenhet på detta område.
För att vi skall kunna göra en korrekt sammanfattning av situationen i Europeiska unionen när det gäller terrorism - och det är således ordförandeskapets andra prioritering - ville vi behålla den nuvarande arbetsmetoden, dvs. att det sker ett ömsesidigt informationsutbyte vid varje möte i arbetsgruppen vad gäller terrorismens senaste utveckling i var och en av staterna.
Herr talman, mina damer och herrar ledamöter! Med detta system - som förenar bilateralt med multilateralt samarbete - nådde vi helt nyligen, ja under de senaste dagarna, anmärkningsvärda framgångar i bekämpningen av den spanska terrorismen.
  

Galeote Quecedo
Herr talman! Medan vi här talar om alla dessa saker har José Luis Ruiz, en kommunpolitiker från PP i en by i Katalonien, mördats av ETA. Några människor försöker förvirra oss och de kommer att försöka skapa förvirring bland de personer i denna församling som har goda avsikter. Men det finns en klar gräns som skiljer oss åt. På ena sidan står de som dör för demokratin och på den andra står de som dödar för att försöka göra slut på vår frihet.
(Applåder)

Talmannen
Jag tackar er, herr Galeote, för detta tillkännagivande. Det är enormt tragiskt och svårt att förstå att allt detta sker.

Puerta
Herr talman! Jag antar att ni skulle föreslå detta, men jag ber ändå å allas vägnar om en tyst minut för detta senaste offer för demokratin. Denna gång i Katalonien.
(Parlamentet höll en tyst minut) Talmannen. Kolleger, det är svårt att återuppta verksamheten. Det måste vi emellertid göra. Det är viktigt att ett parlament uttalar sig offentligt om sådana saker.
  

Esteve
Herr talman! Jag var antagligen den som först fick vetskap om attentatet som inträffade i morse kl. 7.40. Jag har vetat om detta en stund. Attentatet ägde rum i Katalonien, tre, fyra kilometer från mitt hem. Och uppenbarligen blir situationen än mer allvarlig, ETA har redan mördat fler än 800 personer och nu har de, denna morgon när vi sitter här och diskuterar, utfört ytterligare ett mord.
Det finns inte något politiskt mål som kan rättfärdiga våld. Man kan inte göra någonting annat än att totalt fördöma terrorismen, och än mer i detta ögonblick, för terroristerna vill krossa oss. Därför bör vi än en gång och med all vår styrka upprepa våra ståndpunkter om fasthet, samarbete, som kommissionären sade, och för en stark demokrati, för terrorismen utövar attentat direkt mot själva kärnpunkten i våra värderingar. Låt oss uttrycka vår solidaritet med alla som drabbats och naturligtvis även uttrycka vårt hopp om fred.
Denna debatt efter det här senaste attentatet är speciellt tung för mig, och jag har kommenterat detta till fyra av de fem personer som undertecknat förklaringen mot terrorismen i Spanien. För två av dessa har jag nämnt att ett avsnitt, det andra, kan göra det svårt för en del personer att underteckna förklaringen. Det andra avsnittet förkastar all dialog med de kretsar som tolererar den terrorism som kan finnas nära dem. Om jag har talat med författarna till texten är det för att jag anser att de borde försöka komma på någon formulering som vi alla skulle kunna underteckna. Varför är det svårt att underteckna det andra avsnittet när det är formulerat i dessa ordalag? Därför att freden och dialogen ifrågasätts. Om vi förkastar dialogen är processen i Nordirland omöjlig. Processen i Mellanöstern är inte heller möjlig. Europaparlamentarikern John Hume skulle inte ha blivit Nobelfredspristagare och jag tror att det är viktigt att han blev det.
Om ETA inte lägger ner vapnen lägger inte vi ner våra. Om ETA inte upphör med våldet lägger inte vi ner lagstiftningen och dialogen, vilka är våra vapen. Vi har inga andra. Därför ber jag enträget, jag har gjort det privat och nu gör jag det offentligt, att de som har lagt fram förklaringen underlättar för oss att underteckna den, för ett ställningstagande mot terrorismen måste vara fullständigt rättfärdigat. Dessutom, om denna förklaring gör anspråk på att bygga på den från 1997 från denna kammare, där dialogen omnämndes i positiva ordalag, varför hänvisar vi inte till den, närmare bestämt till det åttonde avsnittet där denna kammare talade om dialogen i positiva ordalag?
Herr talman! Vi borde alla kunna underteckna. Det finns inte något som rättfärdigar terrorismen. Det finns inte något som rättfärdigar bristen på enighet bland de demokratiska krafterna.

Vidal-Quadras Roca
Herr talman! Jag har bett om ordet för att ta upp en ordningsfråga angående det inlägg från vår kollega Pere Esteve som vi just har lyssnat till.
Den 14 september 1995 godkände detta parlament en resolution som innehöll följande: "Parlamentet upprepar sitt tillbakavisande av all slags dialog med dem som samverkar till, stöder, uppmuntrar eller utför terroristhandlingar av alla slag", och detta parlament godkände också en resolution av den 15 oktober 1998 som innehöll följande: "Parlamentet insisterar på att förkasta all dialog med alla dem som samverkar till, tillåter, framkallar, stöder och utför kriminella handlingar".
Två resolutioner från detta parlament, herr Esteve. Ni ber om att man skall göra det lättare för er att skriva under: det är svårt att underlätta för någon som har ett verkligt rent samvete.
(Applåder)

Knörr Borràs
Herr talman! Förutom att säga att jag håller med Esteve vill jag i första hand å vår grupps vägnar och också å mitt parti Eusko Alkartasunas vägnar - ett parti som ingår i Baskiens regering tillsammans med våra kollegor från Partido Nacionalista Vasco- ge uttryck för vårt öppna och absoluta förkastande av terrorismen och speciellt i dag, efter den kriminella handling som begåtts i Katalonien. Vi beklagar att kategoriska förkastanden och konstruktiva förslag emellertid går oss ur händerna när några grupper, utan att öppna en debatt och genom att utesluta andra, har lämnat den förklaring som nu har kommenterats.
Vi respekterar självklart allas frihet och de olika politiska gruppernas rättighet att avge förklaringar, men vi kan inte acceptera att man försöker påtvinga oss ett förkastande av dialogen, detta på grund av många orsaker. I första hand därför att vi är djupt övertygade om, precis som Mo Mouwlan, att dialogen är den rätta vägen för att lösa våldsamma konflikter överallt i världen, men i andra hand därför att vi inte kan vara inkonsekventa med föregående förklaringar från detta parlament. Jag läser upp några. Talmannen Nicole Fontaine sade för några dagar sedan i Strasbourg: "Till alla demokratiska män och kvinnor i Spanien, särskilt i det spanska Baskien, som trots detta terrorklimat fortfarande tror på den politiska dialogen".
Med förslag som fördömer dialog, var placerar vi då Lionel Jospin, François Bayrou eller vår kollega i Europaparlamentet och Nobelpristagaren John Hume och alla de som arbetade för den irländska fredsprocessen? Var skulle vi placera kommissionär Reding? Jag skall inte citera det ordagrant, men beträffande detta kan man konsultera hennes betänkande om terrorismen som lades fram år 1997 inför detta parlament. När vi talar om en allvarlig europeisk konflikt kan vi inte gå lättsinnigt tillväga och stanna vid högtravande och återkommande uttalanden utan att gå till orsakerna och tillsammans försöka finna en lösning. Detta parlament borde bli ett unikt redskap för att främja initiativ som leder oss till ett upphörande av det grymma våld som Baskien får utstå och till att söka vägar för en dialog, speciellt mellan de demokratiska krafterna i Baskien.
Herr talman, mina damer och herrar! Utifrån den nödvändiga självkritiken hos alla grupperna, även vår, anser vi att det är dags att börja arbeta, och framför allt, att försöka bemöta ett så allvarligt problem som terrorismen är från en solid grundval, med mesta möjliga samförstånd och naturligtvis, att vi har klart för oss att dialogen har varit, är och kommer att vara den mest värdefulla tillgången för att uppnå fred och försoning.
Vi skulle ha kunnat presentera en alternativ text här, men det skulle vara ett allvarligt fel, för vi anser att man när det gäller ett sådant allvarligt ämne som detta bör göra allt utom att lägga fram förslag som kan leda till en splittring av parlamentet.
Låt mig att göra en liten personlig reflektion. År 1970, för trettio år sedan, mitt under Francodiktaturen, satt jag i fängelse för att ha försvarat rättigheterna och redan då var jag emot ETA. Som alla människor som betraktar sig som och som vinnlägger sig om vara intelligenta, är jag villig att lära mig. Men låt mig säga er att jag inte har något att lära mig när det gäller att visa fasthet mot terrorismen.
Jag avslutar, herr talman, med att citera Jorge Luis Borges: "Ungefär 500 år före den kristna eran, inträffade i Grekland det bästa som hänt världshistorien: upptäckten av dialogen. Tro, visshet, dogmer, förbannelser, böner, förbud, befallningar, tabun, tyranner, krig och ära störde ordningen. Några greker instiftade, vi kommer aldrig att få veta hur, den unika sedvanan att konversera."
Utan dessa få greker skulle den västerländska kulturen vara obegriplig. Vi får hoppas att vi i dag, med ett nytt mord, smärtsamt, ledsamt, smutsigt, till och med i de svåraste stunderna och när vi står inför våra mest oförsonliga fiender och mördare, inte förkastar dialogen, detta viktiga värde i den globala kulturen, utan att skada vår allra fastaste demokratiska övertygelse och med ett öppet förkastande av terrorismen!
(Applåder)

De Rossa
Herr talman! Om en ordningsfråga, man har hänvisat till Nordirland flera gånger i denna debatt och idén om en villkorslös dialog med terror har påståtts ligga till grund för den irländska fredsprocessen. Detta är inte sant.
Den irländska fredsprocessen byggde på ett villkorslöst eldupphör från provisoriska I.R.A.
(Applåder)

Puerta
Herr talman! Jag märker att det pågår flera parallella debatter och att det antagligen är lättare att tala när man inte är registrerad som företrädare för någon speciell grupp, men allt är till fördel för den politiska dialogen och för klargörandet av vad det är vi diskuterar här och av syftet med den skriftliga förklaring som har lagts fram.
Efter vad vi har hört här i dag är det överflödigt att tala om vad ETA:s terrorism innebär, om de grymma följder den får för befolkningen, om frontalangreppet mot de demokratiska värden som står inskrivna i den spanska konstitutionen av 1978 och i Guernica-författningen om självstyre, som har kostat det baskiska folket och det spanska folket som helhet så många ansträngningar och försakelser.
Nu har vi hört att människor som kämpade mot Francodiktaturen finns här bland oss i dag och de har all heder, men andra ligger begravda, nu kan de inte tala längre, de kan inte längre föra en politisk dialog. Därför är det nödvändigt att utreda den här frågan här i dag, och jag reagerar mot dessa tolkningar av vad den politiska dialogen är. Naturligtvis måste vi ha en politisk dialog som står över naturliga politiska skillnader, en politisk dialog mellan personer och organisationer som respekterar och försvarar demokratins värden och friheten.
(Applåder) Den politiska dialogen är omöjlig när man med ena handen, eller vid ett visst ögonblick hänvisar till denna dialog, och man aktiverar pistolen eller bomben för att göra slut på den förmodade samtalspartnern med den andra handen.
(Applåder)Till en sådan dialog kan man inte bjuda in någon. Den politiska dialogen bör föras mellan de demokratiska partierna, nationalistiska eller ej, med "Convergència Democràtica de Catalunya", med "Convergència i Unió", med PNV (Baskiska nationalistpartiet), med "Eusko Alkartasuna", den bör föras från "Izquierda Unida", från PSOE (Spanska socialistiska arbetarpartiet), från PP (Folkpartiet), i institutionerna, med öppenhet, tydlighet, i folkets namn, med ansvar gentemot medborgarna. Men man bör inte föra den dialog som anstiftarna till våldet vill ha. Den dialogen är inte möjlig i ett demokratiskt och öppet samhälle.
Vi vet att de politiska, ekonomiska och sociala problemen och motsättningarna löses med dialog och med beslut i de demokratiska institutionerna, men vi skall inte använda dialogen som en universell retorisk resurs som även de som anstiftar och utför detta våld och de som beklagar dödsfallen som om de vore trafikolyckor när det i själva verket handlar om veritabla, grymma mord på barn och försvarslösa människor, kan använda. Detta kan inte tolereras i demokratins namn. Jag säger dem: det vore mycket bättre om de höll tyst, jag hoppas de hör mitt budskap, att tala med moralisk hållning än med våld.
(Applåder)Dialogen får inte vara en förklädnad för våld och terror, den får inte vara en kapitulation inför brottsligheten, politisk dialog är endast möjlig när bomberna och vapnen tystnar och de demokratiska värdena accepteras. Vi fördömer helt och hållet en vädjan om dialog och den slapphet som leder till diktatur och till koncentrationsläger. Vi stöder emellertid fullt och fast en ansvarskännande och demokratisk dialog för att uppnå den samlevnad och den stärkta demokrati som vi så väl behöver.
(Applåder)

Gorostiaga Atxalandabaso
Herr talman! Mer än 15 000 människor har arresterats, mer än 5 000 har torterats. Hundratals människor har dödats. Journalister och deputerade har dödats av statsterrorister, lokala fullmäktige har dödats av statsterrorister, män och kvinnor, mina kolleger har dödats av statsterrorister i det spanska kungadömet. Kan Europaparlamentet samarbeta med statsterrorism?
(Högljudda protester och häcklande) I dag, mer än någonsin, har den stora majoritet av det baskiska folket fortfarande förbundit sig för icke-våld. Det är särskilt passande i detta ögonblick att påminna oss själva om att Lizarraavtalet, som för två år sedan öppnade vägen till ett fredligt och demokratiskt baskiskt samhälle, konsekvent förkastades av regeringen i Madrid efter ett villkorslöst eldupphör.
(Ihållande protester)De emotionella yttrandena från offren för ETA och det spanska förtrycket bevisar bättre än något annat att det vore en tragedi att låta detta utmärkta tillfälle gå förlorat. Vi är beredda att hjälpa till på alla sätt med fredsprocessen. Vi skall aldrig göra något som skulle hindra en lösning en gång för alla på den pågående konflikten genom erkännandet av en baskisk identitet.
(Protester, bankande på bord)
Här ser ni den spanska idén om yttrandefrihet och demokrati. De är inte toleranta, de har talat under mer än trekvartstimme, de kan inte stå ut med en enda minut av mig, det är deras demokrati.
(Fortsatta protester)
Den dag som Europeiska unionen ställer upp för en politisk lösning försäkrar jag er att för 100 procent av Baskiens innevånare, inklusive PP (Folkpartiet) och socialisterna, kommer det att vara den lyckligaste dagen i våra liv.

Van Orden
Herr talman! På de brittiska konservativas vägnar vill jag framföra vårt starka stöd till de spanska myndigheterna i deras kamp mot terrorism. Förenade kungariket har utstått terrorism under mer än 30 år. Det inträffade i själva verket en annan incident i London i går kväll och jag uttrycker vårt deltagande till de senaste offren för terrorism i Spanien.
För att kunna besegra terrorister är det av avgörande betydelse att regering är entydig i det meddelande som den sänder ut och att den allmänna opinionen är bestämd. Terrorister skall inte ges något hopp om att kunna uppnå sina mål med maktmedel, ingen tröst om att de skall undgå straff för sina hemska brott och inga gömställen. I synnerhet skall ingen medlemsstat av Europeiska unionen ge asyl till terrorister, så de kan gå till angrepp mot en annan stat.
(Applåder) Jag tror tyvärr att erfarenheten i Förenade kungariket faktiskt har varit i hög grad negativ på alla dessa punkter. Vi stöder den spanska regeringen och säkerhetsstyrkorna i deras hårda inställning mot ETA-terrorism och uttrycker solidaritet med det spanska folket och i synnerhet dem som har lidit direkt som offer för terrorism.
(Applåder)

Hume
Herr talman! Låt oss sända ut ett mycket tydligt och entydigt meddelande från detta parlament i dag att våld inte har någon roll av något slag för att lösa problemen för ett splittrat folk. Allt som våldet gör är att öka splittringen och göra problemet mycket svårare att lösa. Till organisationer som använder våld måste man tydligt tala om att när de hävdar att deras motiv är att skapa mänskliga och civila rättigheter för människor är helt falskt, då deras metod undergräver den mest grundläggande rättigheten av alla, rätten till liv.
Det meddelande som vi bör sända ut är att det måste bli ett absolut och totalt slut på våldet. Efter ett absolut och totalt upphörande av våld kan en dialog inledas och denna dialog måste föras mellan demokratiskt valda företrädare från alla grupper av folket. Målet för den dialogen skall vara ett avtal som skulle följas lojalt av alla grupper av folket.
Detta är ett enkelt och logiskt sätt att ta itu med terrorism och de som verkligen vill lösa problemet bör inte har några svårigheter att använda den vägen.
(Applåder)

Paul
. (FR) Herr talman, mina damer och herrar ledamöter! Jag deltar självklart i det förbehållslösa fördömandet och de känslor som alla här i församlingen erfor när vi fick veta att den mest gemena och blinda terrorismen än en gång har slagit till i Spanien, kl. 7.40 i morse mot kommunalpolitikern José Ruiz i Sant Adría de Besós i Katalonien.
För en stund sedan erinrade jag, å Europeiska rådets vägnar, om den bilaterala och multilaterala samarbetskonstruktion som gör det möjligt för polisen och rättvisan att ständigt ta hem nya segrar mot terrorismen. Detta samarbete har just åstadkommit en anmärkningsvärd framgång, då några av ETA:s främsta ledare greps i Frankrike för några dagar sedan. Men denna framgång, mina damer och herrar ledamöter, får inte på något sätt göra oss kollektivt självbelåtna. Detta är demokratins rättrådiga kamp mot våldet, och den måste vi fortsätta att föra, steg för steg.
(Applåder)

Vitorino
. (FR) Herr talman, mina damer och herrar ledamöter! Jag vill å kommissionens vägnar framföra mina kondoleanser med anledning av attentatet som ägde rum i morse i Katalonien, och även understryka min oro för vad som hände i London.
Bortsett från denna debatt som handlar om rättsliga instrument: polissamarbete; rättsligt samarbete; hur utlämningssystemet skall bli effektivare; hur ett europeiskt spaningsmandat skall säkerställas (något som vi håller på att ta itu med), vill jag framför allt påpeka att Europa ger ett mervärde i kampen för frihet och demokrati. Det viktigaste budskapet tror jag är det tydliga solidariska budskapet. En solidaritet med det spanska folket i sin helhet och en solidaritet med det baskiska folket.
Tillåt mig att göra ett personligt inlägg. Jag har precis som spanjorerna levt i ett land som var underkastat en diktatur i mer än 40 år, samtidigt som alla andra europeiska länder var demokratiska. Det viktigaste mervärde er institution kan ge kampen för frihet och demokrati i Europa, det tror jag är att visa detta tecken på solidaritet med offren. Vi får aldrig förlora hoppet. Vi måste alltid behålla tilltron till att frihet och demokrati är eviga värden.
(Applåder)

Knörr Borràs
Herr talman! Jag vill bara säga två saker: för det första, att vi från grunden lär oss av det vi sagt allihop; och för det andra, att vi vet när vi spelar dem som vi kritiserar så hårt i händerna, de som för oväsen när andra talar.

Díez González
Herr talman! Vi bör alla verkligen lära oss vem som spelar vem i händerna, för i denna demokratiska församling är det ordet som har makten. Vi demokrater kan inte undvika att man mördar oss, men vi kan och vi bör undvika att man förolämpar oss, och här har demokraterna och frihetskämparna förolämpats.

Nogueira Román
Herr talman! Bortom dialogen med dem som brukar våld, bortom fördömandet av alla former av terrorism, ett fördömande som vi fullständigt håller med om, tror jag att det i Spanien saknas något grundläggande: en dialog mellan den baskiska och den spanska regeringen, en dialog mellan PP (Folkpartiet), PSOE (Spanska socialistiska arbetarpartiet), PNV (Baskiska nationalistpartiet) och "Eusko Alkartasuna", varav de två sista partierna regerar i Baskien.
Om vi inte undertecknar den här förklaringen är det inte för att det inte förs en dialog med terroristerna, den inställningen har vi förståelse för, utan för att det inte förs en dialog mellan demokraterna, och detta är det verkliga problemet bortom de grymma dödsfallen. Parlamentet bör uppmuntra till en dialog mellan demokraterna. Regeringschefen i min landsdel Galicien sade en gång att Europa inte längre är en internationell fråga. Mayor Oreja sade att han inte ville ha internationella medlare. Jag instämmer i dessa två uttalanden från PP genom att säga att Europa nu inte är en internationell fråga för oss och att parlamentet borde medla politiskt, inte mellan terroristerna och regeringen, utan mellan den baskiska och den spanska regeringen, mellan PP, PSOE och PVN-EA, det är detta vi för tillfället saknar i Spanien bortom terroristvåldet.

Talmannen
Kolleger! Det är ett utomordentligt svårt ämne. Om vi i fortsättningen håller oss till ordningen är det först Gorostiaga som har ordet. Jag skulle just avsluta debatten, men med tanke på ämnet skall jag vara tålmodig. Jag måste vara neutral.
Jag uppmanar följande talare att hålla mycket korta anföranden om det rör sig om ordningsfrågor. Jag ber kollegerna att vara så lugna som möjligt.
Jag ger ordet till Gorostiaga för en ordningsfråga.

Gorostiaga Atxalandabaso
Herr talman! Det gör er stor heder. Ni är verkligen demokratisk för ni godkänner yttrandefrihet. Det är verkligen inte problemet; dessa människor godkänner inte att det finns en annan möjlighet: nämligen att Baskien har rätt till sin egen identitet i Europa. Det är det som är omöjligt för de spanska demokraterna att acceptera.

Galeote Quecedo
Herr talman! Nu har jag möjlighet att ge ytterligare information till församlingen. Kommunpolitikern José Luis Ruiz Casado från PP sköts med ett första skott bakom örat och när han föll ner på marken gjorde attentatsmännen slut på honom. Jag har redan sagt förut herr Nogueira, att man kan välja den ena eller den andra sidan av gränsen, men försök inte sedan hitta på meningslösa ursäkter för att rättfärdiga ert beslut.
Herr Gorostiaga, i namn av den yttrandefrihet som ni åberopar, se mig i ögonen, kan ni försäkra mig om att jag och min familj inte hotas av ETA för att vi använder oss av den yttrandefriheten här i kammaren? Kan ni försäkra mig om det, herr Gorostiaga?
(Applåder)

Talmannen
Jag förklarar debatten avslutad.
Jag tackar rådet och kommissionen för deras bidrag.

Rasism
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är en gemensam debatt om följande muntliga frågor:
(B5-0534/00) från Ludford för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor till rådet om Europeiska unionens ställningstagande vid världskonferensen 2001 mot rasism;
(B5-0536/00) från Schroedter för Verts/ALE-gruppen till kommissionen om rasism i östra Tyskland;
(B5-0537/00) från Kaufmann och Wurtz för GUE/NGL-gruppen till kommissionen om högerextremt våld i Tyskland.

Ludford
Herr talman! Det måste bli ett gemensamt och effektivt bidrag från EU för att göra FN:s världskonferens mot rasism nästa år och även dess europeiska förberedande konferens nästa månad framgångsrika. EU har ett ansvar för mänskliga rättigheter och förmåga att göra alla olika, alla lika till en realitet. Den kan och måste kraftfullt försöka finna en lösning på rasdiskriminering och främlingsfientlighet och göra EU till världsledande vad gäller erkännandet av mångkulturell och etnisk mångfald.
Låt oss göra det med helhjärtad politisk övertygelse inte bara som en diplomatisk övning. Denna fråga och detta förslag skisserar i stora drag hur rasism måste dokumenteras och förhindras och sanktioner införas. Att införa effektiva sanktioner innebär för det första att utnyttja EU:s befogenheter till lagar mot diskriminering och när man godkände artikel 13 i rasdirektivet på rekordtid sändes de rätta signalerna om fast beslutsamhet. Effektivitet innebär också att öka polisiärt och rättsligt samarbete mellan regeringar enligt artikel 29 i EU-fördraget och metoder för att göra detta utforskas här.
Vi vill höra att medlemsstaterna kommer att underteckna protokoll 12 till Europeiska konventionen om de mänskliga rättigheter som gör diskriminering en direkt kränkning av konventionen vid konventionens femtioårsdag i november.
Det finns andra ledamöter och grupper med många bra ändringsförslag som jag kommer att godkänna, men det finns några som jag inte kan godkänna. För det första beklagar jag att man tagit tillfället i akt att identifiera specifika länder och partier som särskilt dåliga t.ex. ändringsförslag 1, 3, 5 och 6. Problemet med att peka ut vissa länder men inte andra är att man inte gör en samlad bedömning.
Jag uppmanar därför förslagsställarna till dessa ändringsförslag att överväga att dra tillbaka dem. I synnerhet vill jag vädja till herr Ford att dra tillbaka sitt ändringsförslag 1 även om jag är positiv till det, eftersom det skulle vara synd om ett förslag om dessa viktiga Europakonferenser och världskonferenser föll bort på grund av Österrike.

Schroedter
Herr talman! Det går knappt en dag utan att medierna rapporterar om högerradikala våldsdåd i Tyskland. Medborgarinitiativ, trossamfund och andra grupper i samhället har i flera år varnat för extremhögern. Den finns i öst och i väst, även om den utgår från en minoritet. I öst betraktar sig högergrupper inte längre som en minoritet utan som samhällets mitt och har blivit till en ungdomskult. Mållöshet och tigande samtycke i de bredare befolkningslagren gör att det finns zoner i städer i EU där det är högern och inte längre staten som regerar.
Även om detta har sina förklaringar - uppväxt i en totalitär stat, bristande självkänsla bland många människor i öst, hög arbetslöshet, bristande framtidsutsikter för ungdomen - inte ens då får vi nöja oss med dessa motiveringar, utan vi måste äntligen agera! Ett Europa som grundar sig på det okränkbara människovärdet och garanterar den fria rörligheten måste reagera med nolltolerans mot våldet från högern. Därför får det vara slut med tigandet kring det dagliga högervåldet i delar av Europeiska unionen, även om man därmed drar på sig förebråelser om att ha smutskastat sitt eget bo. Vi behöver en tolerant förvaltning och ett offensivt ekonomiskt stöd till lokala grupper och aktörer, sådana som visar civilkurage. Europa måste bekänna färg! Europa måste ge dessa lokala grupper stöd utifrån för att ge dem modet att fortsätta visa civilkurage gentemot högern!

Markov
Herr talman! I svaret på en förfrågan från PDS:s (Demokratiska socialistpartiets) grupp i förbundsdagen har förbundsregeringen för år 1999 redovisat 2 031 högerextremistiska och antisemitiska brott i Tyskland som helhet. Den ansedda tyska tidningen Der Tagesspiegel tar upp 93 mord med högerextremistisk bakgrund under de senaste tio åren. Utvecklingen i det östra Tyskland känns för mig, som kommer från DDR, givetvis särskilt bitter. Utan tvivel finns det orsaker att finna i DDR-samhället, i synnerhet i efterverkningarna av de auktoritära strukturerna och det svaga civila samhället i östra Tyskland.
Men det finns lika många orsaker som har att göra med utvecklingen under de senaste tio åren: det faktum att den ekonomiska och sociala utvecklingen i Östtyskland kopplats loss från utvecklingen i de gamla delstaterna, föraktet för östtyska meritförteckningar och erfarenheter, bristen på konsekvens i uppgörelsen med högerextremismens historia och samtid. Infrastruktur, organisation och pengar överförs i stor skala till de nya delstaterna från högerextrema partier och organisationer som länge funnits till i de gamla delstaterna.
Den sociala polariseringen i samhället, statens återtåg från sociala inrättningar och bildningsinstitutioner och den allt mer hårdnande konkurrensen på arbetsmarknaden är en gynnsam grogrund för rasism och främlingsfientlighet. Den känsla av hjälplöshet som många människor grips av inför den socialt och kulturellt destruktiva globaliseringskapplöpningen, inför detta att politiken och demokratin trycks tillbaka av företagens vinstintressen, är en bra utgångspunkt för högerextremismen.
En retorisk politik som stöder sig på nationalism, som gör inflyttning och immigration till utgångspunkten för sina valkampanjer, bereder vägen för rasism och främlingsfientlighet. Europeiska unionens restriktiva asyl- och invandringspolitik, bristen på öppenhet och att involvera medborgarna i besluten gör sitt till. Men vad vi behöver är för det första ett konsekvent utpekande av rasistiska och högerextremistiska åskådningar, för det andra en förändring av EU:s och medlemsstaternas asyl- och invandringspolitik i riktning mot acceptans och integrering av immigranter och asylsökande, för det tredje en aktiv sysselsättnings- och socialpolitik, särskilt för ungdomarna, för det fjärde en humanistisk utbildningspolitik som har tolerans som mål och som ser kulturell och etnisk mångfald som en tillgång.

Paul
. (FR) Herr talman, mina damer och herrar ledamöter! Jag skulle vilja besvara Ludfords fråga punkt för punkt.
Rådet och ordförandeskapet fäster stor vikt vid den europeiska regionala konferensen "Vi är alla olika med ändå jämlika" som kommer att hållas i Strasbourg den 11-13 oktober 2000 inför världskonferensen mot rasism 2001. I det här sammanhanget sparar ordförandeskapet inte på krafterna för att se till att unionens medlemsstater samarbetar och samordnar sitt arbete i största möjliga utsträckning inför konferensen i Strasbourg.
Det finns redan nu en mycket aktiv samordning mellan medlemsstaterna, vid sidan av de många förberedande möten som har ägt rum. Rådet har inte för avsikt att i enlighet med artikel 34.2 föreslå en gemensam ståndpunkt för de 15 medlemsstaterna vid den regionala konferensen i Strasbourg. Fast samordningen mellan Europeiska unionens medlemsstater kommer att fortsätta - och det tror jag är det viktiga - så att inte staterna framför olika ståndpunkter om de frågor som kommer att behandlas. Däremot avser rådet - och jag vill trycka på den här punkten - att lägga fram en gemensam ståndpunkt vid världskonferensen nästa år i Sydafrika. Arbetet med att utveckla denna gemensamma ståndpunkt har redan påbörjats.
För att samordna sina ståndpunkter inför den regionala konferensen kommer medlemsstaterna självfallet att ta hänsyn till de mycket värdefulla rekommendationerna som finns i dokumentet av den 17 april från kommissionens enheter.
När det gäller de medel som skall användas för att säkerställa större samverkanseffekter på det här området, bedrivs det ett arbete inom Förenta nationernas kommission för mänskliga rättigheter, Europarådets europeiska kommission mot rasism och intolerans samt Europeiska centrumet för övervakning av rasism och främlingsfientlighet. Jag vill påminna Ludford om att rådet antog ett beslut den 21 december 1998 om ingående av ett avtal inför inrättandet av ett närmare samarbete mellan detta europeiska övervakningscentrum och Europarådet, och att samarbetet mellan dessa två institutioner i praktiken har varit mycket fruktsamt.
I övrigt fortgår arbetet med att utreda hur närmare band kan upprättas mellan Förenta nationernas kommission och Europeiska centrumet för övervakning av rasism och främlingsfientlighet.
Jag vill dessutom påminna om att rådets direktiv om genomförandet av principen om likabehandling av personer oavsett deras ras eller etniska ursprung antogs den 21 juni 2000. Eftersom det därmed skapades en onödig överlappning mellan detta direktiv och förslaget till direktiv om upprättande av en allmän ram för likabehandlingsprincipen i sysselsättnings- och arbetsfrågor - ett direktiv om diskriminering - har rasdiskriminering uteslutits från det sistnämnda direktivets tillämpningsområde. Men jag vill påpeka att tillämpningsområdet för detta sistnämnda förslag till direktiv är klart mer avgränsat än det nyligen antagna direktivet, som inte endast rör sysselsättnings- och arbetsområdet, utan också socialt skydd, sociala förmåner, utbildning samt tillgång till och tillhandahållande av varor och tjänster.
När det vidare gäller gemenskapens åtgärdsprogram för bekämpning av diskriminering, är arbetet inom rådet i full gång - det kan jag i dag intyga. Och om Europaparlamentet avger sitt yttrande under sin sammanträdesperiod i oktober, kommer rådet att kunna anta ett politiskt avtal om detta dokument den 17 oktober. På så sätt skulle dokumentet kunna antas innan det franska ordförandeskapet avslutas, så att programmet kan inledas enligt planerna: den 1 januari 2001.
När det till sist gäller den gemensamma åtgärden från 1996, om åtgärder mot rasism och främlingsfientlighet, granskade rådet i maj 1998 en rapport om huruvida medlemsstaterna fullgör de skyldigheter som åligger dem i kraft av den gemensamma åtgärden. Rådet beslutade då att genomförandet av denna gemensamma åtgärd bör granskas på nytt under 2000. Jag vill meddela er att ordförandeskapet nu förbereder sig för att möjliggöra denna andra granskning, som kommer att hjälpa rådet att utvärdera den gemensamma åtgärdens övergripande effektivitet och se om det finns anledning att stärka någon beståndsdel.
Jag hoppas, fru ledamot, att jag har gett er ett så fullständigt svar som möjligt.

Diamantopoulou
Herr talman! I den antika grekiska mytologin förekom det två vidunder, Skylla och Karybdis, som dödade och slukade människor. De två vidundren i dagens Europa är terrorismen och rasismen. Och det är tyvärr de frågor vi diskuterar i dag.
Det var Odysseus som besegrade de två vidundren, och för det krävdes det intelligens, uthållighet och mod. Det är denna roll som Europas politiska, demokratiska ledarskap i dag får i uppdrag att spela. För 60 år sedan upplevde vi ett av de svåraste krigen i mänsklighetens historia. Europeiska unionens idé byggde på att man skulle skapa institutioner som skulle kunna garantera freden. Under de år som gått har vi gjort viktiga framsteg.
Tyvärr hänger rasismens moln fortfarande kvar över Europa. Kampen mot rasism på europeisk nivå har många dimensioner. Den ena dimensionen är Europeiska unionens grundläggande politiska insatser för att fördjupa sin politik, dvs. att stärka det sociala Europa och utjämna skillnader, och dess utvidgningspolitik, dvs. stärkandet av de länder där det finns problem.
När det gäller politiken för att bekämpa rasismen, skulle jag vilja nämna några mycket konkreta politiska åtgärder. Redan 1996 antog rådet en gemensam handlingsplan, som gällde rättsligt samarbete mellan länderna i frågor som rör rasism. Vi går snart vidare till en andra fas i denna gemensamma handlingsplan.
Amsterdamfördraget är verkligen ett viktigt vapen i Europas institutionella arsenal. Artiklarna 29 och 13 ger en möjlighet till mycket konkreta politiska insatser. Artikel 29 ger en möjlighet att bekämpa rasism och främlingsfientlighet genom samarbetet inom området rättskipning och rättssäkerhet, så att vi kan skapa enhetliga regler i fråga om frihet och rättvisa. I Tammerfors utvärderades och beslutades den politik som täcker åtgärder inom detta område, samtidigt som vi mer och mer övergår till åtgärder som gäller brott av detta slag och via Internet.
För det andra, med stöd i artikel 13 har två direktiv föreslagits, direktivet om rasdiskriminering antogs på rekordtid av Europaparlamentet och rådet, inom loppet av sex månader, och utgör i dag en del av den europeiska lagstiftningen. Det andra direktivet gäller möjligheten att bekämpa varje form av diskriminering på arbetsplatserna och är föremål för debatt under det franska ordförandeskapet. Lagarna i sig själva är naturligtvis aldrig tillräckliga. Därför har kommissionen föreslagit ett program mot diskriminering, som innebär att regeringar, icke-statliga organisationer och lokala myndigheter får möjlighet att samarbeta, så att de kan ta nya politiska initiativ och utbyta erfarenheter om resultatrik bekämpning av rasismen.
Det europeiska centrumet för övervakning av rasism och främlingsfientlighet i Wien är en viktig institution som har till uppgift att presentera objektiva, trovärdiga och jämförbara uppgifter om yttringar av rasism, främlingsfientlighet och antisemitism och att utgöra ett viktigt planeringsorgan såväl på europeisk som på nationell nivå. Det har redan framlagt studier kring rasismens utbredning, om yttringar av rasism, främlingsfientlighet och antisemitism i olika medlemsstater, analyser av de bakomliggande orsakerna, av följderna och resultaten, och det har granskat exempel på en riktig politik, som lett till resultat i vissa medlemsländer. Centrumet kommer också att skapa ett samordnat nätverk för icke-statliga organisationer, som kan samarbeta på europeisk nivå för att ta itu med frågor om främlingsfientlighet. Vidare kan det utfärda rekommendationer till gemenskapen och medlemsstaterna när det gäller den politik som bör bedrivas, och man har redan haft ett samarbete med den tyska regeringen.
Avslutningsvis, konferensen i Strasbourg är en mycket viktig händelse. Kommissionen medverkar med såväl teoretiska som politiska förslag. Vi har redan framlagt två dokument, som innehåller vår samlade erfarenhet och våra förslag till bekämpning av rasismen på gemenskapsnivå, liksom även vår erfarenhet i frågor om utbildning, yrkesutbildning, forskning och vår ungdomspolitik i dessa frågor. När det gäller de icke-statliga organisationerna, får konferensen ett visst ekonomiskt stöd, för vi anser att dessa organisationer kan spela en mycket viktig roll, vid sidan av regeringarnas roll, och vi förhandlar också om att stödja de icke-statliga organisationernas deltagande i de regionala konferenser som man planerar att hålla i Chile, Senegal och Iran.
Värderade parlamentsledamöter, vi får aldrig glömma att Europeiska unionen byggdes för att förhindra ett upprepande av de fruktansvärda rasistiska ogärningar som vi upplevde för 60 år sedan. Politiken bygger, på europeisk nivå, på en institutionell arsenal som förstärktes genom Amsterdamfördraget, där det dock fortfarande finns utrymme för ytterligare ansträngningar, för att skapa strukturer som studerar, analyserar fenomenet och stöder regeringarna, som verkar för uppbyggandet av ett nätverk, på europeisk nivå, för olika organisationer, så att de kan väcka den allmänna opinionen och, naturligtvis, utbyta erfarenheter och stödja nationella politiska insatser i fråga om utbildning, massmedia, ungdomspolitiken, informationen på nationell nivå. Det är emellertid också viktigt att säga att resonemanget bygger på en princip: ingen tolerans i Europa inför yttringar av rasism och ett totalt avvisande av varje verksamhet som bygger på rasism.

Cornillet
Herr talman! Rasismen är verkligen en plåga för vårt samhälle. Den är en av de mest avskyvärda mänskliga brister, som ingen har monopol på. Den är ofta ett barn av rädsla, okunnighet, dumhet, egoism, men också av samhällsinstitutionernas feghet. Ett civiliserat samhälle som vill göra sig förtjänt av denna beteckning måste ansätta, fördöma, straffa och utrota rasismen, genom utbildning och bestraffning.
Europa vill vara ett civiliserat samhälle, och det finns varje dag möjlighet att visa detta. Parlamentet skall uttala sig om Europeiska unionens ståndpunkt inför världskonferensen mot rasism. Vi måste framföra en ståndpunkt som är tydlig, begriplig och specifik.
Vår ståndpunkt måste vara klar och tydlig, och inte onödigt långrandig. Jag är för egen del anhängare av korta texter. Den måste vara modern, dvs. ta hänsyn till de nya kommunikationsmedel som också fungerar som massmedium för rasistiska uttryck.
Den måste vara begriplig, dvs. formuleras kring ett antal allmänna bärande idéer som också presenterar en metod: identifiering - bl.a. med hjälp av våra partner från icke-statliga organisationer eller våra egna övervakningscentrer - och bestraffning, som skall bygga på nolltolerans och självklart även ett brottsförebyggande arbete.
Den måste vara specifik, och det betyder att det måste finnas ett specifikt europeiskt budskap vid sidan om det universella värdet av kampen mot rasism. För låt oss vara klarsynta: Europa har ofta varit rasismens smältdegel. Vi kan dessutom konstatera att den har fått nytt liv i länder inom Europeiska unionen. Vi är skyldiga att minnas och vara på vår vakt.
Vi måste ha ett ambitiöst budskap. Vi måste vara ett föredöme. Och det saknas inte medel, som kommissionären påpekade, vilket gäller såväl bekämpningen av diskriminering som hela vår arsenal av medel mot rasism.
Just nu pågår arbetet med stadgan om de grundläggande rättigheterna, och där framhålls människans värdighet i artikel 1. Jag tror att det är därför PPE-gruppen har engagerat sig i utarbetandet av denna text. Vi vill nämligen att texten skall befrias från allt konjunkturbestämt slagg präglat av onödig polemik och att alla tillägg skall tas bort som inte tillför texten någonting. I det avseendet har vi - kommissionen, ministerrådet och parlamentet - ett gemensamt ansvar. Och vi är mycket uppmärksamma på att vi kommer att inta ett gemensamt förhållningssätt, för vid världskonferensen mot rasism kommer Europas trovärdighet framför allt att vara beroende av hur det ser ut hemma hos oss och hur trovärdiga vi är på vårt eget territorium.

Terrón i Cusí
Herr ordförande, ärade ledamöter! Jag tror att den här debatten är en utmärkt fortsättning på den debatt om terrorismen i Spanien som vi har haft här i församlingen nu på morgonen. I dag har vi fått reda på att, mycket nära min bostad, ännu en person som frivilligt arbetade inom den politiska världen har dött. En kommunpolitiker.
Jag tycker att den här debatten är en lämplig fortsättning på debatten från i morse, därför att, som John Hume har påmint oss om så många gånger i denna kammare, alla konflikter har med skillnader att göra, alla konflikter fokuserar sig på vad vi inte accepterar hos den andre. John Hume har också många gånger i denna kammare påmint oss om att Europeiska unionen är, och bör förbli, ett exempel på hur konflikter kan lösas.
Vi skulle kunna säga att Europeiska unionen i dag är det praktiska uttrycket för motsatsen till det som terrorismen och rasismen står för. Därför anser jag att Europa bör lägga fram en gemensam och kraftfull ståndpunkt vid världskonferensen mot rasism och att det bör vara en ståndpunkt som garanteras av praktiska tillämpningar, och den första av dessa är tillämpningen av FN:s konvention från 1965 i unionen. Men, herr talman, jag anser att det finns något som är ännu viktigare och som vi bör göra omedelbart. Vi kan inte låta de radikala i Spanien - i El Ejido, i Italien, i Tyskland, i Österrike, behålla initiativet på det här området. Vi bör föra en dialog med den europeiska befolkningen och vi bör - vilket har gjorts med direktivet om diskriminering - avancera när det gäller alla övriga riktlinjer från Europeiska rådet i Tammerfors.
Avslutningsvis vill jag gratulera baronessan Ludford till hennes betänkande och säga henne att vi allvarligt kommer att begrunda de förslag som hon ger oss. Vi bör vara medvetna om att Europa i dag har en större mångfald än förut och vi bör förklara för världen att det är så vi vill ha det.

Ceyhun
Herr talman! "De dog därför att de såg annorlunda ut, tänkte annorlunda och levde annorlunda" - rubriken på en dokumentation i en dagstidning om högerextremistiskt våld i Tyskland. Jag skall inte fördjupa mig i antalet brandattentat och skändningar av judiska kyrkogårdar och inte heller i de olika rasistiska övergreppen. Rasismen i Tyskland och i Europa utgör en av de största utmaningarna som våra samhällen har att tampas med. Rasismen utgör inte en fara enbart för de minoriteter som lever bland oss, den hotar de värderingar som våra samhällen byggdes upp på efter de bittra erfarenheterna. Den europeiska unionen är ett resultat av denna utveckling.
Vi kan bara välkomna att Förenta nationerna har tagit ett initiativ till att arrangera en världskonferens mot rasism nästa år. Den chansen bör vi utnyttja. Vi bör ge ett tydligt europeiskt bidrag till denna konferens. Jag beklagar verkligen att mina kolleger från Tyskland för tillfället inte är närvarande här i salen för att gemensamt visa att rasismen inte har någon chans vare sig i Tyskland eller i Europa!

Sylla
Herr talman! I och med huvudjakten i El Ejido i Spanien och mordet på moçambikier i östra Tyskland är de rasistiska våldsdåden på väg att sätta Europas hjärta i brand.
Vi kritiserar ofta dem som begår dessa brott. Jag tror det är hög tid att peka ut dem som beväpnar dessa förövare ideologiskt, med hjälp av små ord. Extrema högerpartier struktureras kring ett utnyttjande av sociala problem - det känner vi till: otrygghet, arbetslöshet, osv. Och det är just det vi måste angripa, men ibland också det löst sammanhållna samförståndet mellan de traditionella politiska partierna, såväl till vänster som till höger, som hjälper extremhögern att vidga sin publik.
Extremhögerns enda sätt att komma till makten är att stödja sig på våra svagheter, våra försummelser, det måste vi vara medvetna om. De som upprepar deras diskurser och ämnen gör dem trovärdiga, och de som anser sig kunna tämja dem genom att låta dem ta plats på den offentliga arenan banaliserar dem.
Man kan inte förstå högerextremistiska partiernas strategi bara genom att beakta deras hat av utlänningar - man måste även se till deras övergripande samhällsprojekt genom att granska deras homofobiska diskurs och deras attityd gentemot kulturen. Då märker man att det finns en homofobi och ett angrepp på kulturen och på löntagares rättigheter (bl.a. strejkrätten) och vilja. Man måste också förhindra att kvinnorna skickas tillbaka till spisen genom att det införs en mödrapenning, vilket vi nyligen har fått se. En omedgörlig attityd är den enda lösningen. Skälet till att vi har lyckats bekämpa Nationella fronten effektivt i Frankrike, är att den aldrig har fått ingå i en regeringskoalition. I Europa måste vi göra omfattande investeringar när det gäller utbildning, förebyggande arbete och bekämpning av otryggheten samt åter hävda principen att utländska och europeiska invånare skall ha lika rättigheter.
Jag vill avsluta genom att tacka kommissionär Diamantopoulou för att hon drog en parallell mellan terrorism och rasism, för jag tror att rasismen utgör ett hot mot enskilda människors hälsa. Och det är oacceptabelt.
Toleransens Europa mot hatet, likgiltigheten och våldets Europa: det är konferensens viktigaste fråga.

Speroni
Herr talman! Betänkandet är berömvärt, men sen gäller det att det verkligen följs av dem som har det yttersta ansvaret; det är som sagt berömvärt, även om där finns luckor. Till exempel nämns det ingenting om det som skulle kunna kallas ett slags institutionell rasism, dvs. förnekandet av folkens rätt till självbestämmande. Europeiska unionen är dessvärre ingen förebild i detta avseende. Den har t.ex. godkänt Turkiets status som kandidatland, Turkiet som förnekar denna rättighet, liksom för övrigt Kina gentemot Tibet, och i det senare fallet ser vi hur hela världen, av ekonomiska skäl, är positiv till att förbättra förbindelserna med Kina.
När det gäller betänkandet vill jag framför allt framhålla ändringsförslag 6 - som jag hoppas blir tillbakavisat - där man bland de rasistiska partierna nämner den politiska rörelse som jag tillhör. Italien har mycket stränga lagar mot rasism. Domstolsväsendet använder verkligen inga silkesvantar i fråga om min politiska rörelse: dess partisekreterare har flera gånger dömts och tvingats genomgå flera domstolsprocesser, men sannerligen inte när det gäller rasism. Rörelsens ledare och även jag själv är föremål för en förundersökning på grund av misstänkt separatism, ett brott som kan leda till livstids fängelse, men ingen företrädare för mitt parti har dömts eller ens åtalats för vare sig rasism eller för våldshandlingar. Det är med andra ord omöjligt att begripa anklagelsen om rasism!
Jag tillhör Nordförbundet, inte Haiders rörelse, och därför förstår jag inte varför man måste skapa denna förvirring. Jag upprepar: i Italien pågår inga rättsprocesser och inga rättsliga processer har heller genomförts på grund av att det skulle förekomma rasism inom min rörelse, och därför tillbakavisar vi kraftfullt denna anklagelse. Det finns pajasar som sedan flera år tillbaka fortsätter att hävda detta, men det är en medveten lögn!

Belder
Herr talman! Förra fredagen debatterade den tyska förbundsdagen om en kraftigare bekämpning av högerextremism i deras eget land. Detta var en lämplig diskussion på rätt nivå. Ordföranden för de Gröna, således partikamrat till frågeställare Schroedter, visade vid detta tillfälle att det inte finns någon enkel lösning tillgänglig i bekämpningen av högerextremism. Ljuspunkten för honom var de många medborgarinitiativen mot högerextremism i de nya delstaterna. Denne miljöpartist låter både mindre svårmodig och mindre alarmerande än hans partikamrat i våra egna led här i parlamentet.
För den skull vill jag på intet sätt relativisera kollega Schroedters befogade oro, varken över den samhälleliga motvilja som råder mot utlänningar, eller regelrätt främlingshat i östra Tyskland. Betydligt fler öst- än västtyskar anser att för många utlänningar vistas i landet och de känner sig dessutom exploaterade av dem. Ett märkligt faktum, med tanke på den sakliga uppgiften att få utlänningar bor i östra Tyskland. Befolkningsandelen pendlar där mellan 1 och 2,5 procent, enligt färska uppgifter i tysk press.
Det är logiskt att denna paradox sysselsätter de tyska känslorna. Just detta avgörande inhemska element saknar jag i Schroedters skriftliga inledning till hennes frågor. Som bakgrund till det rasistiska våld i de nya delstaterna anger hon den "skrämmande" stora förekomsten av rasistiska attityder hos befolkningen, inklusive rasismens utveckling till "ett slags ungdomskultur".
Detta resonemang ger genast upphov till en närliggande följdfråga: varför frodas rasism respektive högerextremism just i den före detta tyska socialistiska arbetar- och bondestaten Östtyskland? Vår ärade kollega André Brie tillhandahåller ett klart och rimligt svar. Ledarskribenten vid Frankfurter Allgemeine citerade honom i går instämmande med formuleringen: "En av flera orsaker till högerextremt våld kan enkelt spåras till Östtyskland."
Den tyske publicisten Lutz Rathenov skärper detta synsätt ytterligare: "Staten Östtyskland behandlade utlänningar på ett sätt som högerradikala drömmer om idag." Spår av denna attityd kan i dag återfinnas i de östra delarna av det förenade Tyskland. Här finns inga träsk med stigande rättsextrema ångor som skall torrläggas, säger Rathenov. Det är en samhällelig "normalitet" som visar sig, för vilken Förbundsrepubliken är illa förberedd, och delvis själv skyldig till. Vilken västtysk förhandlingspartner med Östtyskland bekymrade sig då om vietnamesiska gästarbetares lott i landet? Störde det honom, såsom kristdemokratisk förhandlare, som Rathenov säger, att dessa vietnamesiska kvinnor, vid graviditet, tvingades till abort?
Herr talman, övervinnandet av DDR-komplexet inom Förbundsrepubliken, framför allt den hos många östtyskar förhärskande känslan av att vara andra klassens medborgare, kommer ännu att ta mycket tid i anspråk. Som ett motgift mot östtyska högerextremister, nynazister och skinheads kommer insidern Lutz Rathenov med ett intressant förslag: "Det finns orter där alla ungdomar skulle behöva skickas utomlands under ett par år." Om detta sker på frivillig basis så anser jag att ett europeiskt finansiellt stöd skulle vara möjligt.

Sichrovsky
Herr talman! Tyvärr används den så viktiga debatten om rasism av några kolleger här i parlamentet till att placera sig själva på en imaginär lista av ont och gott. Medan vänsterns företrädare med stor självklarhet definierar sig själva på bekvämt avstånd från stalinism, kommunism och vänsterextremism, känner de sig uppenbarligen inte kapabla att se skillnad på höger, högerextremistisk och fascistoid. Men den som ständigt och jämt per automatik ger den politiska motståndaren ansvaret för brott mot mänskligheten begår det fatala felet att helt enkelt bara utnyttja dessa brott för att svära sig själv fri från skuld. Ingen här i parlamentet blir antifascist genom att stämpla sina politiska motståndare som fascister. Så enkelt kan man inte smita ifrån sin egen historia och sitt eget ansvar.
Slutligen ett tips till kollegan Ford som i sitt ändringsförslag avfyrar de gängse hatfyllda harangerna mot Österrike. Nästa gång kanske han skulle kunna informera sig bättre på det politiska planet, detta var inte Europeiska rådets reaktion! Österrike tillhör fortfarande Europeiska rådet. Och den gången var det ingen som talade med oss!

Pirker
Herr talman, fru kommissionär, ärade kolleger! Vad handlar denna debatt egentligen om? Den handlar helt enkelt om den svåra uppgiften att finna en så enhetlig ståndpunkt som möjligt för Europeiska unionen, för Europaparlamentet vad gäller en strategi mot rasismen och att sedan företräda denna ståndpunkt på världskonferensen. Kommissionären har lagt fram konstruktiva förslag, liksom Ludford, författaren till resolutionsförslaget, har gjort i ett lyhört betänkande, och därför kommer detta också att få vårt stöd. Men debatten bör aldrig missbrukas för andra ändamål. Detta görs sorgligt nog hela tiden av vissa kolleger, exempelvis en kollega som endast inbegriper en enda region i kampen mot rasismen, och här blåser hon upp de problem som finns över hela Europa och hela världen.
Ford har i sitt förslag smutskastat mitt land Österrike. Han har berättat för mig att han inte har läst de vises rapport. Likväl skriver han i sitt förslag med hänvisning till de tre vises rapport att problemen med rasism och främlingsfientlighet skulle bestå. Om han hade läst rapporten skulle han ha kunnat konstatera att detta trotsar all sanning! Problemen finns inte där i den form han påstår. Tvärtom, det sägs mycket positivt om regeringen därför att det finns framgångsrika motstrategier som delvis ligger över de andra staternas standarder i Europeiska unionen. Här har jag resolutionsförslag i vilka man till exempel generellt kräver att budgetposter skall utökas utan att säga varför och vilka aktiviteter som därmed skall stödjas. Det finns överdrivna krav, som exempelvis en utökad inflyttning, rättslig jämlikhet för illegala unionsmedborgare. Allt detta är saker som på ett känsligt område också kan leda till att det byggs upp en rädsla. Vad vi behöver är snarare ett koncept för bekämpning av orsakerna, strategier för migrationspolitiken som tar hänsyn till integrationskapaciteten, till mottagningskapaciteten i de enskilda medlemsstaterna, som skapar en gemensam asylpolitik, som hjälper flyktingarna men som bekämpar missbruket, samt åtgärder för integrering.
Vi bör inte handskas så ytligt och tjänstvilligt med denna fråga. Ämnet är alldeles för allvarligt. Det finns enligt min mening väldigt mycket att göra, och den som vill samarbeta på ett konstruktivt sätt i denna fråga är välkommen att verkligen följa kommissionär Diamantopoulous och Ludfords förslag och att i den positiva utvecklingens intresse ställa de oegentliga debatterna i plenum i skymundan eller att helt låta dem vara!

Schulz
Herr talman, kära kolleger! Sichrovsky sade just ett par ord värda att betänka. Det är korrekt att vänstern inte är skyddad från att utveckla ett fascistiskt tankegods. Detta har historien bevisat. Därför är det ett helt korrekt uttalande att även vänstern måste betänka sitt förflutna, likaväl som högern. Men vad det i dag handlar om är att demokraterna måste betänka sina nuvarande uppgifter. De demokratiska partiernas nuvarande uppgift är, vare sig det gäller Östtyskland, deras land, vare sig det gäller Italien, Spanien - El Ejido säger jag som nyckelord - hur mobiliserar vi egentligen den tigande majoriteten av människor som tålmodigt finner sig i och ser på hur försvarslösa, hjälplösa jagas genom byn och slås ihjäl? Hur mobiliserar vi denna majoritet? Frågan som vi måste ställa oss är: Varför går 5 000 människor i min delstat - Nordrhein-Westfalen i Tyskland - ut på gatorna mot en förordning för kamphundar men endast 300 i protest mot högerextremismen? Detta är den fråga som vi måste ställa oss!
Nu skall jag säga er en sak, Sichrovsky, ni är ju företrädare för FPÖ (Österrikiska frihetspartiet). Att kritisera ert parti är inte att smäda Österrike! Jag hyser aktning för det österrikiska folket, men jag föraktar rasisterna i ert parti - det vill jag ha sagt mycket tydligt - och dit hör också ni!
(Applåder)
Detta gäller lika mycket er, Pirker. Därför säger jag återigen: I det som vi vill uppnå med dessa muntliga frågor, i det som Ludford säger och även i Schroedters och Kaufmanns förslag, handlar det inte om att vi särskilt vill peka ut en speciell region i Europa och säga att där är det värst. Som ledamöter från ett land av fascistiska förövare är det alltid bittert för oss tyskar att uppleva att sådant sker just i vårt land. Men att tro att fascismen skulle vara ett tyskt fenomen är att bagatellisera problemet i hela Europa. Därför säger jag ännu en gång, denna kamp är en europeisk kamp!
(Applåder från vänster)

Cappato
Herr talman! I min egenskap av europeisk radikal och federalist och som den antifascist och antikommunist jag är, vill jag fråga er: vad är värst för rasismen, de högerextrema partiernas program eller de europeiska regeringarnas konkreta politiska åtgärder, åtgärder som enbart innebär förbud och repression när det gäller invandring, droger, nya former av arbete, allt? Vad är värst?
När det gäller den här frågan renar parlamentet sitt samvete genom högtidliga förklaringar och genom att finansiera initiativ och övervakningscentrer som är fullständigt meningslösa. Rasismen bekämpar vi genom att grunda våra samhällen på rättvisa och frihet. Samtidigt växer Europa som antidemokratisk, repressiv, förbudsivrande institution i alla avseenden, med resultat att rädslan sprider sig och man vill förbjuda till och med åsikter och partier. Det är fel väg att gå. I USA, där de vita kommer att vara i minoritet år 2050, finns det ett amerikanskt nazistiskt parti, men ingen har en tanke på att förbjuda det, för där bekämpas det med demokratin och friheten som vapen. Det är så man besegrar rasismen. Det är så vi måste besegra rasismen i Europa.

Sichrovsky
Herr talman! Kollegan Schulz har kallat mig rasist. Tack, herr talman, för att ni ger mig möjlighet att reagera. Sig själv betecknade han som en företrädare för förövarnas land. Jag skulle aldrig ta något dylikt i min mun, trots att en stor del av min familj mördades i förintelsen. Jag vill be Schulz som företrädare för förövarnas land - hans egna ord - att vara så vänlig och bevisa att jag har gjort ett enda, ett enda rasistiskt uttalande under loppet av min politiska karriär. Om han inte finner något må han be om ursäkt, inte för kritiken men vänligen för att ha kriminaliserat min person!

Berend
Herr talman, kära kolleger! Jag antar att förmiddagen på nytt har visat att extremism och rasism med säkerhet hör till de viktigaste problemen som vi måste ta itu med. Just under de gångna månaderna har det gång på gång begåtts brott med främlingsfientlig bakgrund i Tyskland. Dessau, München, Ludwigshafen, Düsseldorf och många andra orter som väcker vår oro framför allt därför att det har har utövats våld med stor likgiltighet och kallblodighet mot försvarslösa människor.
Brottsplatserna visar att rasism och högerextremism dock inte är en specifikt östtysk, utan snarare en alltysk, ja även en europeisk fråga. Att i första hand vilja ta tag i och få bukt med problemet i de nya tyska delstaterna, Schroedter och även Schulz, vi är ju inte särskilt hjälpta av att sådana regioner plockas ut. Det stämmer att propagandan från dessa grupper som sedan länge har varit aktiva i de gamla delstaterna, på senare år dessvärre har fallit i god jord i de nya delstaterna och att vi behöver agera i motsvarande mån, utan tvivel. Men hysteri är en dålig rådgivare. Vad vi behöver är en bred beslutsamhet i kampen mot våldet, men även förtröstan på och tillförsikt om att stat och samhälle är i stånd att jaga bort spöket!
Ingen är hjälpt av att människor i de nya delstaterna till över tio procent betecknas som människor med rasistisk inställning och nedvärderas som sådana. 16 miljoner medborgare varken kan eller kommer att låta sig förses med denna stämpel av en extremistisk minoritet. Det har våra medborgare inte förtjänat, det har i synnerhet våra ungdomar inte förtjänat som till övervägande del är toleranta och öppna.
Jag vill med eftertryck peka på de mångfaldiga initiativen från befolkningen i de nya delstaterna under de senaste veckorna och månaderna, vilket hela tiden tydligt visar att det finns en djup solidaritet med offren för dessa brott och att vi inte tolererar främlingsfientliga ränker och våldsdåd i vårt land!

Ford
Herr talman! Det har visats ett visst intresse för mitt åtagande för Österrike. Jag måste säga herr Pirker att jag har varit intresserad ganska länge av vad som händer i Österrike. Jag var där år 1986 och protesterade mot Haiders diskriminering av den slovensktalande minoriteten i Kärnten.
Även om jag naturligtvis accepterar att enskilda medlemmar av frihetspartiet mycket väl kan vara oklanderliga och hederliga personer finns det ett talesätt som säger att man skall vara försiktig med vem man umgås. Så det kanske är olyckligt att vissa människor som har valt speciella politiska partier stämplas på det sättet, men det är deras eget yttersta ansvar.
Jag vill gratulera baronessan Ludford till hennes betänkande. Hon har lagt ner mycket arbete på det. Jag måste dock säga, och det är inte hennes fel, att det finns underlåtenhetssynder vad mig beträffar. Kommissionär Diamantopoulou framförde mycket klart att vi står inför två monster här i Europa, terrorism och rasism. Vi måste inse att dessa monster existerar och jag är inte säker på att vi gör det i just denna resolution.
Det finns fortfarande en uppfattning att det inte finns någon verklig rasism i Europa. Om det förekommer någon rasism är den ganska liten och om den förekommer beror den på offren själva. Jag tillbakavisar det. Vi har i Östtyskland haft mordet på en man från Moçambique, angrepp på gästarbetare i Spanien, ett angrepp på en judisk professor i Italien och den fortsatta ökningen av rasismen inom fotbollen som presenterades för oss i går av de personer som för en kampanj runt slagordet "Visa rasismen rött kort".
Vi har nyligen haft den fällande domen för en bombterrorist i Förenade kungariket, David Copeland, som dödade homosexuella och ej homosexuella människor i en bar för homosexuella och givetvis har vi haft det verkliga avskedandet av professor Pelinka från övervakningscentrumet av den österrikiska regeringen.
Om Europa önskar spela en central roll vid världskonferensen mot rasism måste kontinenten börja se sig som andra ser den snarare än som vi skulle vilja vara.

Krehl
Herr talman, kära kolleger! Jag kommer från Leipzig, alltså från Östtyskland. Ofta nog har jag fått uppleva hur högerextremister har trakasserat eller försökt trakassera utlänningar eller också bara oliktänkande. Men jag upplever även den andra sidan, hur modiga kvinnor och män värjer sig. Man ger en felaktig bild om man föreställer sig Östtyskland som något i första hand högerradikalt. En övervägande majoritet av befolkningen är öppen och tolerant, och fler och fler människor tar också öppet ställning för detta. Jag anser även att det är fel att säga att ungdomarna är högerradikala. Detta är vilseledande, för det kan hända att det är just dessa ungdomar som syns, fru Schroedter, men de bor hos sina föräldrar, de har en social omgivning. Det innebär att vi om vi vill lösa denna problematik måste göra mer för den politiska bildningen, mer för att förmedla värderingar och ännu mer för civilkuraget.
De senaste veckorna har förbundsregeringen ställt ytterligare 70 miljoner DEM till förfogande för just sådana projekt. Jag anser att detta är ett mycket viktigt tecken. Likaså är prövningen av ett förbud mot NPD (tyska nationaldemokratiska partiet) en mycket viktig samhällssignal även för mig personligen. Inte heller i Tyskland låter vi oss terroriseras av en minoritet. Detta är en prövning för vår demokrati. Som europé vill jag be er, brännmärk inte Östtyskland som region! Jag själv och många andra över hela Tyskland fördömer högerradikalism och utlänningsfientlighet, kämpar emot detta och behöver ert europeiska stöd!

Karamanou
Herr talman! I denna synnerligen aktuella debatt skulle jag först vilja understryka vad Sylla sade, innan vi övergick till dagordningen, nämligen att vi till att börja med bör ägna oss åt att bekämpa de yttringar av rasism som kan iakttas här i kammaren och upphöra med det rasistiska språk som allt som oftast används av den yttersta högerflygeln här i parlamentet.
Vare sig vissa personer gillar det eller ej, är emellertid Europa redan en kontinent med många olika raser och hudfärger, och ingen rasist kan längre förhindra folkblandningen och mötet mellan olika folkslag. Tyvärr ser vi i dag återigen ideologier, på vilkas altare miljontals människoliv har offrats. I dag förefaller de t.o.m. starkare, eftersom de nu förutom den grundläggande rasistiska ideologin också innefattar religion och kultur och gör propaganda för rasmässig, språklig och religiös renhet och för den autentiska kulturella identiteten.
Det är sorgligt att de som gör sig skyldiga till det rasistiska våldet främst är unga personer under 20 år, som naturligtvis varken har slutat skolan eller skaffat sig något yrke. Jag anser att det åtgärdspaket som redan lagts fram av kommissionär Diamantopoulou utgör ett väl genomtänkt förslag, som kan ge ett övertygande svar på de yttringar av rasism och främlingsfientlighet som i dag kan iakttas i Europeiska unionen. Staten och det politiska ledarskapet har givetvis ett stort ansvar. Men en viktig roll spelar alltjämt massmedia, som skulle kunna lyfta fram rikedomen i den kulturella mångfald som präglar dagens samhällen, i stället för att skapa dramatik och göra en åtskillnad mellan invandrarnas och den övriga befolkningens brottslighet skulle de kunna presentera invandringens positiva sidor.
Det är också viktigt att frågor om rasismens följder och om hur man kan bekämpa den tas med i läroplanerna för skolorna och för lärarnas utbildning och fortbildning. Det är också nödvändigt att öka medvetenheten bland politikerna, såsom framhållits av kommissionsledamoten och av andra kolleger.

Diamantopoulou
Herr talman! Jag har gjort ett undantag och begärt ordet, därför att jag anser det nödvändigt med ett beriktigande. Europa bygger på principerna om frihet, rättvisa och respekt för de mänskliga rättigheterna och har inte någon rätt att göra avkall på dessa principer vare sig inom unionen eller i relationerna med sina samtalspartner, och naturligtvis än mindre av hänsyn till handel eller ekonomi. Jag skulle alltså vilja klargöra att villkoren för Turkiets kandidatur har formulerats mycket tydligt. Förhandlingarna om Turkiets anslutning till unionen kommer att inledas först sedan Turkiet uppfyllt Köpenhamnskriterierna.

Talmannen
Tack så mycket, fru kommissionär Diamantopoulou.
Jag har mottagit ett resolutionsförslag, ingivet i enlighet med artikel 40.5 i arbetsordningen.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag kl. 11.00.

Organiserad brottslighet
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är en muntlig fråga (B5­0476/2000) av Pirker för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor till rådet om rådets handlingsplan för förebyggande och bekämpning av den organiserade brottsligheten.

Pirker
Herr talman, herr kommissionär, mina damer och herrar! Det gäller brottsbekämpning, konkret gäller det bekämpningen av den organiserade brottsligheten som numera utgör åtminstone en fjärdedel av alla brott och som gör enorma vinster på drogkriminalitet, på människohandel, på försäkrings- och kreditkortsbedrägerier och andra områden. Dessa illegalt uppnådda vinster tvättas och inlemmas i det legala ekonomiska kretsloppet. Därmed underminerar de vårt totala ekonomiska system och genom korruption även vårt samhällssystem och vår stat.
Därför måste alla upptänkliga medel sättas in, därför måste alla strategier mobiliseras för att vidta lämpliga åtgärder mot denna organiserade brottslighet. Vi behöver alltså dessa åtgärder, och det lagda åtgärdspaketet är av särskild betydelse, eftersom det även är en signal till Europas medborgare om att Europa inte enbart är en ekonomisk och monetär union, utan att medlemsstaterna i medborgarnas intresse måste byggas ut till en säkerhetsunion.
En sådan handlingsplan kan utan tvivel bidra till detta. Men när dylika planer skall förverkligas måste de nödvändiga europeiska spelreglerna respekteras. Så har skett i denna handlingsplan, och därför lämnade jag in en parlamentsfråga, visserligen redan i våras när det portugisiska ordförandeskapet som mycket engagerat ägnade sig åt denna fråga i detta fall dock inte höll sig till reglerna. Man garanterade visserligen att parlamentet skulle engageras i handlingsplanen, att man skulle avvakta ett ställningstagande, inarbeta detta i handlingsplanen och först därefter förverkliga åtgärdspaketet.
Detta löfte infriades inte av Portugals dåvarande ordförandeskap, och detta har lett till den fråga som föreligger i dag. Kritiken är berättigad, av flera skäl. För det första därför att man på grund av Europaparlamentets passivitet har tagit ett steg tillbaka, inte bara bakom Amsterdamfördraget utan långt bakom Maastrichtfördraget, för enligt K6 borde parlamentet ha engagerats i varje enskilt fall. Men även Amsterdamfördraget kräver ju offentlighet, kräver öppenhet, och därför skulle parlamentet som företrädare för medborgarnas intressen ha kopplats in helt och fullt, vilket ordförandeskapet ursprungligen också lovade parlamentet. Inte heller detta löfte infriades alltså.
Min fråga riktar sig till det franska ordförandeskapet, hur tänker man hantera detta, om man, vilket fördraget föreskriver, också kommer att engagera parlamentet i långfristiga strategier, avvakta ställningstagandet och sedan utveckla strategier i överensstämmelse med parlamentets uppfattning.
Det existerar dock även kritik mot innehållet i handlingsplanen, och den gäller att det har utarbetats rekommendationer som prioriteras från 1 till 5. Dock rättar sig dessa prioriteringslistor inte uteslutande efter angelägenhetsgrad och absolut nödvändighet, utan dessvärre mycket ofta efter möjligheten att genomföra desamma, och jag skall ge er ett exempel. Att frysa inne, att beslagta vinsterna från illegalt förvärvade områden inom den organiserade brottsligheten har bara försetts med prioritet 3, trots att vi alla vet att det är pengarna som är motorn i den organiserade brottsligheten och att detta frysande, indragningen av kapital därför egentligen borde ha försetts med högsta prioritet. Jag skulle kunna ge andra exempel. Detta gäller alltså uppmaningen och vädjan till det franska ordförandeskapet att tänka igenom denna katalog av prioriteringar och omordna dem enligt äkta prioriteter i stället för att fastställa ordningsföljden efter svårigheten att förverkliga åtgärderna.
Det gäller även utbyggnaden av förebyggande åtgärder; här har vi lagt fram konkreta förslag. Dessa sträcker sig från att granska laginnehållet med avseende på dess konsekvenser via att förhindra den organiserade brottsligheten till förebyggande åtgärder med syfte på att även sätta in tekniska instrument för att förhindra organiserad brottslighet redan i startgroparna. Dit hör exempelvis högre säkerhetsstandarder för kreditkort eller elektroniska körlås för bilar.
Det rör sig således om en lång rad konkreta förslag, och vi som parlament anhåller för det första om att bli engagerade, för det andra om att våra föreställningar även tas med i handlingsplanerna, i de långfristiga strategierna.

Paul
. (FR) Herr talman, mina damer och herrar ledamöter! Rådet delar självfallet uppfattningen att det är viktigt att se till att det sker omfattande informationsutbyten och diskussioner mellan Europeiska unionens institutioner, och att institutionerna samråder. Ordförandeskapet har också föresatt sig att göra parlamentet mera delaktigt i de arbeten som bedrivs på området för rättsliga och inrikes frågor, bl.a. genom att regelbundet delta i mötena i kammarens utskott för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor.
Rådet måste emellertid respektera fördraget. Den rättsliga grunden ger inte rådet möjlighet att rådfråga parlamentet om de vägledande dokument som just nu granskas inom rådet. Men ni vet att rådet översände ett strategidokument om den organiserade brottsligheten till parlamentet den 21 december 1999, vilket hade utarbetats av det finländska ordförandeskapet, och samtidigt uttryckligen klargjorde att rådet önskade hålla parlamentet informerat redan i början av diskussionerna om detta dokument. Vid olika möten i utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor har det portugisiska ordförandeskapet dessutom meddelat parlamentet om det pågående arbetet och om skälen till att rådet ansåg det brådskande att anta detta strategidokument. Förklaringen var bl.a. att det tidigare åtgärdsprogrammet från 1997 redan hade löpt ut, och att Europeiska rådet begärde en fortsättning på programmet.
Mina damer och herrar ledamöter! Rådet vet att parlamentet för närvarande arbetar med ett nytt dokument om den organiserade brottsligheten, som ett svar på strategidokumentet, och gläder sig åt parlamentets arbete. Rådets avsikt är - vilket även gällde parlamentets reaktion på åtgärdsprogrammet om den organiserade brottsligheten från 1997 - att noggrant studera parlamentets arbete när rådets egen strategi skall genomföras och att ta hänsyn till parlamentets ståndpunkter. Därför uppmanar rådet parlamentet att avge ett yttrande om vilken prioritet som bör ges åt de olika rekommendationerna i parlamentets dokument.
I enlighet med de förpliktelser som ställdes upp under det portugisiska ordförandeskapet kommer rådet att regelbundet informera parlamentet om pågående debatter i rättsliga och inrikes frågor. Det var för övrigt det portugisiska ordförandeskapet som med sina initiativ markerade att Europeiska unionen har ett särskilt intresse av det förebyggande arbetet i bekämpningen av organiserad brottslighet. I det här sammanhanget kan rådet bekräfta att det kommer att tillämpa fördraget minutiöst när Europaparlamentet skall rådfrågas om alla de åtgärder som är ett resultat av medlemsstaternas eller kommissionens initiativ.

Palacio Vallelersundi
Herr talman! Jag tackar för det klara och övertygande inlägget från det franska ordförandeskapet och jag uppskattar - jag tror jag kan säga det å hela församlingens vägnar -, det engagemang som det franska ordförandeskapet visar för denna fråga. I dag har det nuvarande ordförandeskapet gett ytterligare ett bevis för detta i debatten om terrorismen.
Det finns nämligen, herr talman, något som de europeiska medborgarna inte kan förstå. Varför har brottslingarna alla fördelar av fri rörlighet i Europa när brottsbekämparna, de lagliga brottsbekämparna, får problem vid gränserna? Detta oroar också detta parlament, som företräder medborgarna, och därför har parlamentet alltsedan början varit mycket medveten om nödvändigheten av att gå framåt inom detta område.
Herr talman! Från och med Amsterdamfördraget har många politiska områden blivit "gemenskapsanpassade", men så har inte skett inom de straffrättsliga områdena, varken inom processrätten eller i själva lagen. Detta har en logik som ibland är svår att förstå för medborgarna. Den logiken är djupt förankrad i våra juridiska civilisationer och olikheterna mellan dessa. Men, herr ordförande, över dessa inrotade olikheter står de ännu mer förankrade gemensamma principerna som, till syvende och sist, handlar om något så enkelt som att det måste finnas förtroende mellan medlemsstaterna.
Det Europa vi håller på att bygga baseras på ett ömsesidigt förtroende mellan medlemsstaterna, vilka erkänner några likvärdiga nivåer för skydd av de grundläggande rättigheterna, lagstiftning och grundläggande principer. Därför, och jag påminner här om kommissionär Vitorinos ord - som alltid upplysta och kloka - när han anhåller om att det etableras gemensamma definitioner när det gäller den organiserade brottsligheten, att det etableras liknande principer när det gäller straffpåföljderna och avtjänandet av dessa. På lång sikt måste detta studeras, för detta med "vérité en deçà des Pyrénées, erreur au delà" ("rätt hitom Pyrenéerna, men fel bortom dem") kan inte vara sanning. Inom detta område är det en lyx som vi inte kan tillåta oss.
Under tiden, herr talman, går vi framåt på grundval av förtroendet och det ömsesidiga erkännandet och här på rådets bord finns ett förslag som stöds av olika medlemsstater. Under det att vi kommer fram till en senare etapp av utvecklingen bör vi arbeta hårt för att vilken order, vilket domstolsbeslut som helst som i vederbörlig ordning utfärdats i en medlemsstat, skall bli automatiskt erkänt och utfört av en annan medlemsstat. Med andra ord, en order om efterlysning och gripande av en terrorist bör ha omedelbar verkan och det utan att passera genom den mycket komplicerade handläggningen av utlämningar - det är ju i dag fortfarande komplicerat mellan europeiska stater -, så att denna terrorist, denna brottsling, omedelbart kan föras till den stat som begärt utlämningen och där brotten har begåtts.
Detta, herr talman, är vad vi anhåller om och vad vi förväntar oss skall bli förverkligat inom kort.

Roure
Herr talman! Jag vill tacka det franska ordförandeskapet för dess mycket tydliga uttalande.
På det straffrättsliga området är brottsbekämpningen en prioriterad fråga, särskilt bekämpningen av penningtvätt. Därför var det en ytterst intressant begäran som Frankrike lade fram: att ett möte i rådet skall ägnas åt frågan om bekämpning av penningtvätt, med justitie-, inrikes- och ekonomi- och finansministrarna samtidigt närvarande. Det finns även anledning att framhålla konventionen om straffrättsligt samarbete för bekämpning av organiserad brottslighet, vilken lagts fram av det franska ordförandeskapet i syfte att avlägsna de hinder som domarna konfronteras med.
Det finns studier som visar att de illegala vinster som ackumuleras genom den organiserade brottsligheten är enorma och att återinvesteringen av dessa vinster i världsekonomin är mycket omfattande. Kriminella organisationer kan på så sätt nästla sig in i staternas ekonomiska struktur och kan, om de så önskar, destabilisera våra ekonomier genom att ta kontrollen över företag.
Det rättsliga och polisiära samarbetet är absolut centralt när det gäller att kämpa mot den organiserade brottsligheten, framför allt mot människohandel, sexuellt utnyttjande av barn och penningtvätt. Medlemsstaterna måste fastställa gemensamma straff och ha en samstämmig övergripande politik.
Men vi kan inte tala om straff utan att tala om förebyggande åtgärder. Det är uppenbart att vi måste inrätta program för uppfostrande och upplysande ändamål, program som framför allt bör riktas till medborgarna i EU:s stater, men även till befolkningar i tredje land.
Att de brottsliga organisationerna kan ha ett övertag beror på de finansiella operationer som genomförs för att återvinna illegala pengar. Kampen mot den organiserade brottsligheten är en viktig kamp, och vi får inte förlora den. Dess offer har stora förväntningar på oss, och den utmaningen skall vi anta. Det Europa vi vill bygga upp är ett rättigheternas Europa. Alla personers rätt till säkerhet är en av dessa rättigheter.

Wiebenga
Talman, den liberala parlamentsgruppen anser att ministerrådet, om ministern ursäktar, har gjort bort sig igen. Det må så vara att fördraget inte uttryckligen förespråkar att parlamentet skall höras vid varje planerad politisk åtgärd, men det ligger i alla fall i fördragets anda. Detta är helt enkelt i Amsterdamfördragets anda, vilket vår föredragande Pirker har helt rätt i. Ministerns svar kan jag kanske tolka som ett löfte om att denna sorts förfarande, nämligen fastställandet av en politisk proposition från ministerrådet utan att parlamentet har hörts i förväg, inte kommer att förekomma i framtiden. Jag förstår allt varför detta händer. Ordförandeskapet är bara ett halvår långt, och varje ordförandeskap vill gärna visa sina politiska muskler. Så fungerar det. Parlamentet kan inte godta det som ursäkt för att inte höras.
Angående den europeiska bekämpningen av brottslighet så anser den liberala parlamentsgruppen att det, vid sidan av alla praktiska åtgärder i detta dokument, är hög tid för en förbättring av de straffrättsliga åtgärderna genom ett europeiskt samarbete. Så tycks inte vara fallet. Jag tar detta tillfälle i akt för att åter plädera för uppförandet av en europeisk åklagarmyndighet. Detta är absolut nödvändigt. Detta finns inte omnämnt i denna plan. Det nämndes inte i Tammerfors. Inte heller finns det upptaget på scoreboard (resultattavlan), och det är ett försummat tillfälle. På resultattavlan görs, när det gäller bekämpning av brottslighet, alldeles för många hänvisningar till noter från kommissionär Vitorino, studier, informationsdokument och så vidare.
Teoretisk styrning är inte vad som behövs. Nu krävs faktiska insatser för att ta itu med brottsligheten.

Muscardini
Herr talman! En harmonisering av rättssystemen kommer att ta tid. Därför måste medlemsstaterna genast harmonisera begreppet internationell organiserad brottslighet och metoderna för att bekämpa den. Internationell organiserad brottslighet är inte enbart terrorism, handel med farliga droger, kidnappningar, vapenhandel, penningtvätt osv. I dag handlar det allt oftare om handel med människor, som säljs och utnyttjas som slavar, och pedofili. Inom ramen för försöken att utforma ett regelsystem som i samtliga unionens medlemsstater skulle tillämpas i kampen mot den internationella organiserade brottsligheten framförs med särskild kraft behovet av att skapa regler för användningen av Internet, så att detta informationsmedium, som tillkommit för att närma människor och kulturer till varandra, inte förvandlas till det vanligaste verktyget för att knyta samman och sprida den organiserade brottsligheten.
De tusentals Internetsajter som, med en omsättning på miljontals euro, säljer barn och utnyttjar dem sexuellt, bör få parlamentet, kommissionen och rådet att tänka efter. Friheten måste, för att vara verklig frihet, ha regler, annars kommer den att innebära att vissa tar för sig på bekostnad av andra, och i det här sammanhanget är den organiserade brottsligheten mycket starkare än regeringarna och våra ord, som rinner i floder till försvar för de svagare, men som hittills har varit oförmögna att sätta stopp för ondskan.
Därför är det nödvändigt att medlemsstaterna identifierar omfånget när det gäller den internationella organiserade brottsligheten och, inom detta specifika område, genast harmoniserar de olika rättssystemen. Även detta måste tas upp på programmet i Nice som en fråga som nära berör medborgarna. Den är dessutom mycket viktig, såväl vad gäller den nuvarande situationen i medlemsstaterna - vi har sett vad som hände i morse och hur mycket lidande som under de senaste veckorna har drabbat Europa - som på grund av att den nära framstående utvidgningen verkligen ställer frågan om hur man löser problemet med den organiserade brottsligheten på sin spets.

Coelho
Herr talman, herr rådsordförande, herr kommissionär, kära kolleger! Först skulle jag vilja tacka min kollega Hubert Pirker för detta utmärkta initiativ och uttrycka mitt stöd för hans ståndpunkter, liksom jag vill gratulera det franska ordförandeskapet till dess uttalande.
Jag tror att de flesta bland oss erkänner nödvändigheten av en större samordning och ett tätare samarbete mellan medlemsstaterna när det gäller frågan om brottsbekämpning. Denna åtgärd är ett gemensamt ansvar med tanke på den internationella dimensionen, denna typ av brottsliga organisationer har i allmänhet en gränsöverskridande verksamhet på grund av den höga grad av rörlighet de förfogar över, vilket utnyttjar de begränsade befogenheterna, de befintliga rättsliga luckorna och skillnaderna mellan de nationella förvaltnings- och straffsystemen, och drar fördel av de olika systemen.
Den organiserade brottsligheten i Europeiska unionen har genomgått en betydande utveckling det senaste decenniet, med en verksamhet främst inom datorbrottslighet, människohandel, drog- och vapenhandel, terrorism, barnpornografi, penningtvätt, liksom korruption och bedrägerier. Det är viktigt att Europeiska unionen antar en gemensam definition för konceptet organiserad brottslighet som omfattar dessa områden. Kampen mot detta sistnämnda tvingar oss också till brådskande åtgärder. Det handlar om en kamp som bör engagera oss alla. Jag måste främst kunna räkna med ett deltagande från Europaparlamentet i fastställandet av de antagna strategierna och prioriteringarna.

Talmannen
Jag ber ledamöterna sitta ner, för debatten är ännu inte slut, eller om ni vill samtala, gå då ut. För det är faktiskt svårt att höra talarna. Och den respekt vi bör visa talarna kräver vissa förutsättningar för att de skall kunna tala och höras.

Angelilli
Herr talman! Det är verkligen nedslående att Europaparlamentet ännu en gång inte har blivit tillfrågat när det gäller de handlingsplaner som rådet tänker sätta i verket för att förebygga och bekämpa den organiserade brottsligheten. De europeiska medborgare som dagligen tvingas leva med makro- och mikrokriminalitetens dramatiska verklighet i alla dess former - från internationell narkotikahandel till pedofili, från handel och utnyttjande av människor till illegal invandring - som lever i städer som är osäkra eller till och med farliga, de medborgarna vill göra sina röster hörda, vill med demokratiska medel, via sina företrädare i Europaparlamentet, hävda det som är just deras rättigheter och deras prioriteringar när det gäller säkerhet och kampen mot brottsligheten. Framför allt bör detta parlament kunna ge röst åt dem som inte kan försvara sig: jag tänker på de många barn som utsätts för våld och sexuellt utnyttjande, och de många ungdomar som gått ner sig i knarkträsket.
Visserligen innebär kampen mot pedofili och kampen mot drogerna - för att bara nämna ett par exempel - att man ställer upp mål som är mycket svåra att uppnå. Men det är prioriterade mål och det är verkligen uteslutet att, så som rådet vill, låta prioriteringarna utgå från det som lättast låter sig göra, snarare än från de största behoven.

Talmannen
Jag har mottagit ett resolutionsförslag, ingivet i enlighet med artikel 42.5 i arbetsordningen.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag kl. 11.00.

Bouwman
Herr talman, jag skulle vilja be er dröja vid ett brev som vi har mottagit från Balfe för kvestorernas räkning. I detta brev begär han, med anledning av den bilfria dagen i Bryssel i morgon, dispens för området runt Europaparlamentet hos myndigheterna i Bryssel. Han kommer att se till att det finns ett antal bilar som kan köra härifrån till exempelvis Zaventem och till järnvägen. Det är otroligt enkelt att ta tåget härifrån till Zaventem - det gjorde vi senast tillsammans med den svenska delegationen - och att gå till stationen. Det är inga problem. Jag skulle vilja be er att föra upp denna punkt på föredragningslistan, och undersöka om andra ger sitt samtycke till detta förslag. Vi är i alla fall emot det.

Talmannen
Jag är övertygad om att kvestorerna har uppmärksammat det som ni framförde.

OMRÖSTNING
Souchet
Herr talman! Jag skulle först vilja säga att omröstningen om ändringsförslag 16 förvånar mig, för såvitt jag vet hade det dragits tillbaka. Men jag vill framför allt begära en återförvisning av mitt betänkande till utskottet, i enlighet med artikel 69.2. Efter debatten i går kväll framstod nämligen den verkställande kommissionen föga tydlig på ett stort antal mycket restriktiva punkter i våra ändringsförslag. Och det rör sig om viktiga ändringsförslag.
Vi vill således att kommissionen förbättrar sitt förslag och att den tar större hänsyn till ändringsförslagen, men utan att för den skull blockera situationen, eftersom vi önskar se en omröstning under nästa sammanträdesperiod i Strasbourg. Herr talman! Jag begär därmed en omröstning angående min begäran om återförvisning till utskottet.

Graefe zu Baringdorf
Herr talman! Jag stöder föredragandens förslag. Betänkandet har behandlats mycket intensivt i utskottet, och vi anser att de ändringsförslag som vi har lämnat förbättrar förordningen väsentligt. Kommissionen har hittills inte ansett sig vara i stånd att anta dessa förbättringar. Jag hoppas att vi genom kompromissförhandlingar kan finna en linje att rösta om i oktober eftersom ingen grupp vill ha en blockad. Vi vill ha denna förordning, men vi vill ha den med våra förbättringar. Det är samma gamla fråga: grunden är artikel 37, vi har inget medbeslutande, och på så sätt kan vi via detta förfarande skaffa oss vårt inflytande. Jag hoppas att kollegerna inser detta och ger oss rätt.

Stevenson
Herr talman! Om en ordningsfråga. Under debatten i går kväll var det minst tio talare som framförde mycket kritiska yttranden om kommissionen. Jag tyckte mycket synd om kommissionär Nielson som måste svara som tjänstgörande kommissionär och som läste upp nästan en halv sida som kommissionär Liikanen förberett.
Detta är helt klart ett mycket invecklat ärende och Nielson verkade inte helt känna till kommissionens ståndpunkt. Detta är orsaken till varför vi måste återförvisa detta ärende till utskottet. Detta är ett mycket otillfredsställande sätt att arbeta. Det verkade vara en dialog mellan döva i går kväll. Det är inte ett tillfredsställande förfarande att ledamöter är här sent på kvällen och framför mycket kritiska åsikter och få ett icke-svar av detta slag.
(Applåder)
(Parlamentet godkände begäran.)
Betänkande (A5-0253/2000) av Wallis för utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden om förslaget till rådets förordning om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar på privaträttens område (KOM(1999) 348 - C5-0169/1999 - 1999/0154(CNS))
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)
Betänkande (A5-0220/2000) av Glase för utskottet för sysselsättning och socialfrågor om kommissionens meddelande om odeklarerat arbete (KOM(1998) 219 - C4-0566/1998 - 1998/2082(COS))
(Parlamentet antog resolutionen.)
Betänkande (A5-0217/2000) av Evans för utskottet för ekonomi och valutafrågor om kommissionens meddelande om konkurrensreglerna för horisontellt samarbete (C5-0304/2000 - 2000/2154(COS))
(Parlamentet antog resolutionen.)
Betänkande (A5-0227/2000) av Ferrer för utskottet för utveckling och samarbete om kommissionens meddelande om komplementariteten i gemenskapens och medlemsstaternas politik beträffande utvecklingssamarbete(KOM(1999) 218 - C5-0179/1999 - 1999/2156(COS))
(Parlamentet antog resolutionen.)
Resolutionsförslag (B5-0766/2000) av Ludford för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor om Europeiska unionens ståndpunkt vid Världskonferensen mot rasism 2001.
Om ändringsförslag 12

Speroni
Herr talman! Jag vill föreslå att man efter "medlemsstaterna" lägger till uttrycket "som inte har gjort det", för till exempel Italien har redan en strikt lagstiftning mot rasismen och jag tror inte det finns någon i mitt land som skulle vilja ändra den. Jag tycker att den allmänna uppmaningen till samtliga medlemsstater är felaktig. Vi måste vända oss till de stater som inte har en lämplig lagstiftning.
(Parlamentet godkände det muntliga ändringsförslaget.) Om ändringsförslag 15

Fiori
Herr talman! För att fortsätta på den linje som har dominerat arbetet med detta förslag till resolution i utskottet, vill jag inför kammaren lägga fram ett muntligt ändringsförslag: aningen lägger vi till uttrycket "och vänsterextremism" efter uttrycket "till högerextremism", eller så tar vi bort "höger" och nöjer oss med enbart "extremism".
(Mer än tolv ledamöter förkastade det muntliga ändringsförslaget; talmannen förklarade det därför otillåtligt.)

Terrón i Cusí
Herr talman! Jag bad förut om ordet enbart för att säga att Ludford, föredragande av detta betänkande, har gjort ett mycket bra arbete som har diskuterats i utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter på mer än ett möte. Jag skulle vilja be om att vi håller oss till det som redan har debatterats och till omröstningslistan.

Tajani
Herr talman! Denna protest från vänstern är oacceptabel. Vi har just upptäckt att vänsterns företrädare stöder vänsterextremismen och att de röstat emot ett muntligt ändringsförslag som är emot vänsterterrorismen, mot vänsterextremismen.
(Applåder)
I Italien har vi Röda brigaderna, i Spanien har vi ETA. Vi har upptäckt att den europeiska vänstern stöder vänsterrasismen och att den stöder vänsterantisemitismen!
(Högljudda protester)

Talmannen
Dessa är alla mycket intressanta politiska spel, men förfarandet är att vi håller debatten och röstar efteråt. Vi håller inte en debatt under omröstningen.

Ludford
Ni gör rätt i att kalla dessa för politiska spel. Om de personer som protesterar nu verkligen intresserade sig för rasismen skulle de ha kommit till utskottets sammanträden och lagt fram ändringsförslag.
(Applåder) Om ändringsförslag 16

Fiori
Herr talman! Jag föreslår på nytt, som ändringsförslag 16, samma förslag som framfördes som ändringsförslag 15, dvs. att vi antingen nämner extremismens båda ytterligheter eller eliminerar den ena. Dessutom, eftersom jag inte upplever mig som en av dem som inte deltar i arbetet i utskotten, så vill jag påminna mina kolleger om att vi har lagt fram ändringsförslagen och att vi, i utskottet, stödde en mycket balanserad linje.

Talmannen
Ni kunde ha lagt fram det muntliga ändringsförslaget men vi har redan röstat om det ändringsförslaget.
  

Muscardini
Jag begärde ordet i en ordningsfråga, herr talman, för det är nu en halvtimme sedan jag begärde ordet och som vanligt såg ni bara den ena delen av parlamentet och inte den andra, till förfång för demokratin. Min ordningsfråga gäller följande: ni säger att vi röstade, men det stod skrivet att det rörde sig om ett muntligt ändringsförslag från Fiori. Om ni inte läser, eller om era tjänstemän inte läser, så är ni en extremist, till höger eller till vänster, men under alla omständigheter en extremist! Och demokratin existerar inte! Ni är bluffmakare!

Talmannen
Det är en mycket intressant synpunkt.

Sylla
Herr talman! Jag skulle bara vilja att vi lugnade oss lite när det gäller debatten om rasism. Jag vet att det är ett ämne som väcker häftiga känslor, men detta är inte en debatt om extrema politiska krafter, det är en debatt om rasism. De som i dag begår dessa brott och rasistiska dåd är personer på den yttersta högerkanten. Om debatten handlade om extrema politiska rörelser skulle det vara en annan sak. Så låt oss lugna ned oss under fem minuter. Vi vet vad vi talar om. Låt oss sluta upp med att hetsa upp oss och i stället gå vidare.
(Livliga applåder)

Talmannen
Tack så mycket det är alltid trevligt att höra förnuftet tala.
(Parlamentet antog resolutionen.)
Resolutionsförslag (B5-0506/2000) från utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor om organiserad brottslighet.
(Parlamentet antog resolutionen.)
  

Betänkande (A5-0215/2000) av Wijkman

Fatuzzo
Herr talman! Som företrädare för Pensionärspartiet inom Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokrater röstade jag för detta betänkande. Det är betänkande som försöker hjälpa utvecklingsländerna med miljöarbetet. Det är med andra ord ett ädelt syfte som även rör personer som kanske inte är så insatta, de äldre som lever i utvecklingsländerna. Uppmärksamheten på de äldre stod under ett par dagar i fokus i hela världen, tack vare den dag inom ramen för Jubelåret som ägnades de äldre och som firades av påven Johannes Paulus II, vilket mycket gladde det lilla pensionärspartiet som ett exempel på verkligt intresse och verkligt engagemang när det gäller de äldre i hela världen, inklusive utvecklingsländerna.

Isler Béguin
. (FR) Även om jag ger mitt fulla stöd till betänkandet av Wijkman, och särskilt den höjning av budgeten som bestämdes under förlikningen, är jag oroad över att man inte förstod vad hållbar utveckling betyder, och att det inte blir obligatoriskt att ta hänsyn till miljöaspekter i alla utvecklingsprojekt för fattiga länder.
För hur kan man tänka sig ett utvecklingsbegrepp eller utvecklingsstrategi utan en ram för ett skydd av miljön? Ja, hur kan man över huvud taget skilja utveckling och miljö åt? Det som gäller för utvecklingsstrategierna i tredje världens länder borde dessutom även gälla för de utvecklade ländernas tillväxtstrategier. Anhängarna av en ohämmad liberalism kommer säkert att se på dessa miljöskydd som ytterligare tvång och hinder mot den ekonomiska utveckling som är så svår att uppnå för de fattiga länderna.
Men vad är ett ekonomiskt uppsving värt om det förstör ett lands miljö, om det offrar ett lands ekologiska potential? Botemedlet kommer att bli värre än det onda. Den bedrägliga lindring som följer av en uteslutande ekonomisk sanering försvinner snabbt när den hunnits ikapp av det fördärv som orsakats av konvulsioner i miljön, som därmed också berör hälsan och definitivt det sociala planet. Efter att ha offrat sin ekologiska potential i sina försök att nå ett ekonomiskt uppsving, och när glansen i de första bruttosiffrorna mattats, skulle dessa länder bli ännu fattigare och deras nya utvecklingsmöjligheter ännu snävare.
Denna motsägelse är faktiskt påfallande, vilket vi varje dag får en läxa och en illustration på: en strikt ekonomisk utveckling kan inte vara hållbar. Likt en hastigt övergående succé skulle den förstöra sin egen grundval. Själva begreppet utveckling syftar på någonting varaktigt, långsiktigt. Och tidsbegreppet innefattar i sig självt ett naturligt sammanhang, ett bevarat liv. Respekteras det begreppet i dag med utgångspunkt i en sådan tanke- och civilisationsgrund, garanteras grunden för framtida generationers tänkande och civilisation.
Betänkande (A5-0216/2000) av Fernández Martín

Fatuzzo
Herr talman! Jag röstade för Fernández Martíns betänkande för det är alltid positivt när Europeiska unionen ingriper till förmån för de resurssvaga i utvecklingsländerna, även om jag hade föredragit att man började förändra Europeiska unionens politik inom vissa områden som gäller biståndet till utvecklingsländerna.
Låt mig ge ett exempel. En vän som är snickare sade till mig: "Men varför, i stället för att ge så mycket pengar till dessa länder för att bevara deras tropiska regnskogar, ser man inte till att köpa färre sovrum, färre möbler tillverkade av de här träslagen, så att man inte behöver hugga ner de tropiska regnskogarna?" Kanske skulle man kunna uppnå mer, genom att spendera mindre.

Isler Béguin
. (FR) Å Verts/ALE-gruppens vägnar vill jag ge ett odelat stöd till betänkandet av Fernández Martín om bevarande och hållbar förvaltning av tropiska skogar och andra skogar i utvecklingsländerna.
Verts/ALE-gruppen gläder sig åt den utökade budgeten till förmån för skyddet av tropiska skogar. Med tanke på att de hela tiden försämras på ett oroväckande sätt, framstår EU:s kraftansträngning som en hedervärd början, om än blygsamt inför de stora behoven av restaurering.
Den uppmärksamhet som har visats för de tropiska skogarna inskränker sig hittills till västländernas egoistiska reflexrörelse att bevara dessa gröna lungor - som ett industrisamhällenas sista brännjärn - utan någon som helst hänsyn till de ursprungsbefolkningar som lever i och av dessa skogsområden, och som är dömda att förlora till fördel för de industriföretag som utnyttjar deras resurser. Ett allvarligt exempel är den guldutvinning som fortfarande pågår varje dag i Franska Guyana. Utvinningen förstör hela skogsområden och är dödligt farlig för växter, djur och ursprungsbefolkning - det flyter kvicksilver i deras jord, i deras sav och i deras blod.
Argumentet om "bara ekonomi" som den sista och förtvivlade språngbrädan för tredje världens utvecklingsländer, länder som inte kan unna sig lyxen att införa miljöskydd, är ingenting annat än hårklyveri. Det finns ingen hållbar utveckling som inte hänger samman med ett ansvarsfullt utnyttjande av miljön. På samma grunder måste man kritisera den vilseledande merkantila besvärjelsen av skogsavverkning i växthusgasbekämpningens namn. Under en och samma nobla förevändning - att bevara miljön - syftar dessa teorier endast till att skydda ett antal stora företagsgruppers intressen.
Det Europeiska unionen måste göra i Haag är att vägra att falla i den gillrade fällan. I annat fall möjliggörs ett skamlöst utnyttjande av de tropiska skogarna, betraktade som kolresurser, och dessutom tillåta staterna att rentvå sig deras skyldighet att bekämpa växthuseffekten.
Betänkande (A5-0222/2000) av Skinner

Fatuzzo
Herr talman! Som företrädare för Pensionärspartiet var det med stor glädje jag röstade för Skinners betänkande om åtgärder för att öka säkerheten och undvika olyckor på arbetsplatsen. Min kollega och partivän Bushill-Matthews hoppades att betänkandet inte skulle godkännas. Jag svarar honom, även om han inte är närvarande, att om nationalstaterna hade avskaffat dödsfall och skador på arbetet, så skulle jag ha hållit med honom. Men tyvärr har antalet dödsfall på arbetsplatserna ökat under senare tid och vi får tyvärr alltfler änkor och alltfler föräldralösa på grund av olyckor på arbetsplatsen, framför allt inom byggsektorn, där man nu vill begränsa skadorna med detta direktiv. Jag tycker med andra ord att det är rätt och riktigt att Europeiska unionen ingriper när nationalstaterna inte lyckas uppnå något så viktigt som att minska antalet personer som skadas i arbetet.

Bushill-Matthews
. (EN) De brittiska konservativa ledamöterna röstade i dag emot betänkandet Skinner av de skäl som jag framförde i mitt tal till denna kammare i går. Trots det som jag framförde i det talet förvrängdes dock mina synpunkter med avsikt av efterföljande talare från det brittiska labourpartiet, förmodligen av samma partipolitiska skäl som styr så mycket av deras uttalanden i denna kammare.
Stephen Hughes anklagade mig för att betrakta säkerhetsfrågor som betydelselösa: Jag har aldrig sagt detta ej heller tänkt det. Peter Skinner sade att jag uppenbarligen hade beklagat mig till den brittiska pressen att man sade till människor att de behövde utbildas för att gå upp på stegar men den enda antydan till utbildning påstods vara ett ändringsförslag från mig. Detta var också osant. Mitt ändringsförslag följde på en befintlig formulering om utbildning och lade bara till att arbetstagare bör uppmärksammas på sitt eget ansvar för säkerhet tillsammans med deras medarbetares ansvar. Socialisterna bad om en delad omröstning, vilket behöll utbildningsreferensen men avlägsnade mitt nyttiga ändringsförslag.
Det är viktigt att oriktigheter snabbt avvisas. Denna röstförklaring är nödvändig för att rätta till protokollet.

Malmström, Paulsen och Olle Schmidt
. Vi har avstått från att rösta på Skinners betänkande om minimikrav för säkerhet och hälsa vid arbetstagares användning av arbetsutrustning i arbetet. Detta är ett område på vilket EU inte bör ha så stort inflytande.
Vi har en positiv grundinställning till Europeiska unionen. Som svenska liberaler ser vi den europeiska integrationen som en möjlighet att nå lösningar på gränsöverskridande problem, såsom miljö, handel, rörlighet över gränserna, mänskliga rättigheter och konflikthantering. Här har Europas demokratier en chans att visa världen att samarbete leder till fred och ökat välstånd. Vi tror också på principen om subsidiaritet, att beslut skall fattas så nära den det berör som möjligt. Det är därför vi aktivt driver frågan om en konstitution för Europeiska unionen, som skulle innebära att ansvarsfördelningen blir tydlig för envar. Det måste stå fullkomligt klart för alla medborgare att EU enbart skall syssla med de frågor man kan bäst - de gränsöverskridande. Alla andra frågor bör hanteras på lokal, regional eller nationell nivå.
Vi är övertygade om att EU inte är den bästa nivån för lagstiftning t.ex. om hur stegar får användas vid arbeten över mark- eller golvplan. De nationella förutsättningarna måste få vara avgörande för hur man skall uppföra byggnadsställningar och utföra arbeten.
För oss är det viktigt att EU i stället koncentrerar sig på ett fåtal områden där man verkligen kan göra nytta. Detta kan inte vara ett sådant område.

Sacrédeus och Wijkman
. På en gemensam marknad och i ett Europasamarbete som grundas på gemensamma värderingar där människans bästa sätts främst är det rimligt och rätt att kräva vissa miniminivåer för arbetstagares säkerhet och hälsa. Vi kristdemokrater stöder därför de principer som ligger bakom Skinners betänkande, men vi kan inte acceptera den detaljreglering på EU-nivå som blir resultatet.
Direktiv bör i allt väsentligt syfta till att sätta upp mål, inte till att reglera detaljer och beskriva vägen till målet. Att på europeisk nivå kräva att arbetsgivare skall vidta nödvändiga åtgärder för att garantera arbetstagarnas säkerhet är rimligt. Däremot är det orimligt att på EU-nivå detaljreglera hur denna säkerhet skall uppnås. Det är hög tid att ta subsidiaritetsprincipen på allvar och låta antagandet av detaljerade föreskrifter ske på lägsta effektiva nivå. Låt medlemsstaterna själva avgöra hur reglerna skall utformas för att direktivets målkrav skall uppnås på bästa sätt. I vissa länder kan det ske genom nationella lagar, i andra kan man tänka sig att avtal kommer till stånd mellan arbetsmarknadens parter.
Mot denna bakgrund har vi svenska kristdemokrater valt att rösta mot betänkandet.

Titford
. (EN) Detta förslag är typiskt för denna församlings uppfattning att för varje felaktighet i samhället är lösningen en ny lag och - när det misslyckas - att skapa en ny.
Om en lag skall lyckas eller inte beror på hur den verkställs och på hur skickliga och erfarna de tjänstemän är som skall genomföra den, vilket inte kan hanteras i detta direktiv.
Detta insåg man 1972 då Robenskommittén för undersökning av hälsa och säkerhet i Förenade kungariket under sin granskning av dynamiken med alltför stor tillämpning av lagstiftning och dess effekt på dess verkställighet konstaterade: "...bara denna lags omfattning kan långt ifrån att främja säkerhet och hälsa mycket väl har nått en punkt där den motverkar sitt eget syfte."
Svaret från den dåvarande regeringen blev "Health & Safety at Work Act 1974", en mycket effektiv lagstiftningsmodell som minskade lagens omfång till några enkla principer och skyldigheter och inrättandet av ett nytt verkställande organ.
Fastän denna utveckling hyllades som ett betydande bidrag till hälsa och säkerhet i arbetet har kommissionen konsekvent undergrävt denna lag. Ända sedan den började lagstifta på detta område har den skapat oordning i frågan och gjort tillämpningen gradvis mer besvärlig. Den bör upphöra nu och denna församling bör förkasta detta direktiv.
Betänkande (A5-0225/2000) av Hernández Mollar

Fatuzzo
Herr talman! Jag röstade för Hernández Mollars betänkande, för pensionärerna och de äldre är mycket oroliga för det som kan drabba dem på grund av moderniseringen, utvecklingen på elektronik- och datorområdet. De äldre är vana att skriva för hand - med vacker handstil - när de kan, de är vana vid de gamla systemen för att bevara uppgifter och de fruktar att, eftersom alla deras personuppgifter finns samlade hos de offentliga pensionsmyndigheterna, så kommer man en vacker dag att vidta någon form av elektroniska åtgärder mot dem, som skulle kunna leda till inskränkningar i skyddet av deras medborgerliga rättigheter. De hoppas med andra ord att Europeiska unionen skall ingripa allt kraftfullare för att skydda de uppgifter som på något sätt den offentliga administrationen lyckas skaffa sig om medborgarnas identitet.

Hager
 - (DE) Just området dataskydd är ett typexempel på var det verkligen är meningsfullt att upprätta centrala kontrollplatser. Den parallella förekomsten av otaliga dataskyddsföreskrifter inom gemenskapen och som dessutom bär de mest olikartade namn varken lämpar sig för ett effektivt rättsskydd eller gör det rättsliga läget genomblickbart. Det står utom allt tvivel att de nationella kontrollorganen skall leva vidare. Rätten måste skyddas så nära medborgaren som möjligt. Sammanslagningen av gemenskapens kontrollorgan kommer inte enbart att få positiva effekter med avseende på öppenhet och rättsklarhet, utan dessutom sänka kostnaderna. Äntligen en meningsfull, verkligen ändamålsenlig åtgärd på unionsnivå.
Betänkande av Pirker (A5-0219/2000)

Fatuzzo
Herr talman! Även i det här fallet röstade jag för Pirkerbetänkandet i min egenskap av företrädare för Pensionärspartiet inom Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokrater, framför allt eftersom föredraganden lade fram ändringsförslag 13 - som godkändes - som innebär att man i arkiven definitivt raderar namn och fingeravtryck på de personer som kommer in i våra respektive länder utan att ännu kallas flyktingar och som i ett senare skede erkänns som personer som skall tas emot och ges flyktingstatus. Detta är ett exempel på hur man ser till personen och dennes individuella rättigheter och pensionärerna, som drabbas av många orättvisor, vet hur viktigt detta är.

Caudron
. (FR) Jag vill inleda mitt anförande genom att påminna om det faktum att Eurodac-systemet - för jämförelse av asylsökandes och vissa andra utlänningars fingeravtryck - syftar till att underlätta tillämpningen av Dublinkonventionen. Denna konvention gör det möjligt att bestämma vilken stat som är ansvarig för prövning av asylansökningar som ingivits i en av unionens medlemsstater. Konventionen undertecknades den 15 juni 1990.
Det betänkande som nu debatteras handlar om Eurodac-systemet och hur det fungerar, ett system som rådet vill ändra i en riktning som inte alls passar parlamentet. Rådets förslag är att kommissionen inte längre skall ansvara för genomförandet av Eurodac-systemet vad gäller insamling och jämförelse av asylsökandes fingeravtryck (Eurodacs databank hjälper till att fastställa vilket land som är en asylsökandes inreseland och därmed vilket land som skall pröva asylansökan). I stället skall rådet återta denna befogenhet. Utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor har självklart förkastat detta förslag från rådet.
Föredraganden har med rätta betonat att rådet enligt EG-fördraget skall anförtro Europeiska kommissionen verkställande befogenheter, principiellt. Rådet får endast i "särskilda fall" förbehålla sig rätten att självt utöva sådana befogenheter, och en sådan omständighet föreligger uppenbart inte i det här fallet.
För övrigt skulle parlamentet förlora sin rätt att bli informerat och helt och hållet behöva lita till rådets goda vilja. Det är självfallet helt oacceptabelt! Den nya formulering som föreslås för artiklarna 22 och 23 i Eurodac-förordningen, och som parlamentet nu rådfrågas om, har därför förkastats av utskottet, vilket i stället föreslår ett ändringsförslag som utan förbehåll överlåter de verkställande befogenheterna till kommissionen. Jag stöder självklart denna ståndpunkt utan reservationer.

Hager
 - (DE) Ännu en gång engageras Europaparlamentet i Eurodac, dvs. i ett system som skall förhindra att en person kan lämna in flera asylansökningar. I ett sådant system är hur som helst den demokratiska kontrollen väsentlig. I så måtto är det obegripligt varför rådet vill ändra förfarandet så att alla former av informationsrättigheter skall undandras Europaparlamentet. Mot bakgrund av detta har kollegan Pirkers betänkande vårt stöd. Jag vill dock inte underlåta att påpeka att friheterna i den av utskottet föreslagna höjningen av åldersgränsen inte ansluter sig till detta.

Lund och Thorning-Schmidt
. (DA) Den danska socialdemokratiska delegationen uttrycker sitt fulla stöd till inrättande av Eurodac för jämförelse av asylsökandes och vissa andra utlänningars fingeravtryck. Eurodac kommer att bli ett viktigt instrument för säkerställande av en effektiv tillämpning av Dublinkonventionen. I och med den valda rättsliga grunden för förordningen har vi - med hänsyn till det danska undantaget på det rättsliga området - avstått från att rösta vid den slutliga omröstningen. vi har med stor tillfredsställelse noterat att den danska regeringen vid rådets (rättsliga och inrikes frågor) möte den 29 oktober 1999 meddelade sin vilja att fullt ut delta i Eurodac-samarbetet på mellanstatlig grund.

Terrón i Cusí
Europaparlamentet uttalade sig 19 november 1999 om förslaget om Eurodac. I den handling som godkändes av parlamentet lade vi fram en rad förslag till ändringar, bland andra den om att fastställa åldern på de personer på vilka det tas fingeravtryck till 18 år, och vi uttryckte vår oro för utvidgningen av Eurodac till medborgare från tredje land, illegala immigranter, vilkas situation vi inte anser har något med tillämpningen av Dublinkonventionen att göra.
Den socialistiska gruppen gav uttryck för detta i den omröstningen i parlamentet och förväntar sig av kommissionen och rådet att de godtar våra förslag som formulerats där.
Det motiv som har föranlett parlamentet att åter uttala sig i dag är att rådet har ändrat det ursprungliga förslaget vad gäller ansvarsfördelningen för genomförandet av Eurodac, i ett försök att det inte skall bli kommissionens ansvar, såsom förutses i fördragen, utan att ansvaret går över till rådet.
Föredraganden Pirker valde strategin att endast uttala sig om den del av betänkandet som har ändrats. Den socialistiska gruppen har godkänt detta förslag. Därför har vi idag tillsammans med den liberala gruppen valt att inte delta i omröstningen om alla dessa ändringar som inte handlade om denna nya rådfrågning.
Vi gläder oss över resultatet av omröstningen om ansvarsfördelningen som enligt vår åsikt och enligt en stor majoritet av parlamentet bör tilldelas kommissionen. Vi upprepar att vi förväntar oss av rådet och kommissionen att de tar de två ståndpunkter som uttalats av Europaparlamentet med i beräkningen när de skall fatta ett slutgiltigt beslut om Eurodac-förordningen.
Betänkande (A5-0253/2000) av Wallis

Eriksson, Herman Schmid, Seppänen och Sjöstedt
. Att modernisera Brysselkonventionen är vällovligt. Däremot anser vi att dess rättsliga status även fortsättningsvis skall vara ett mellanstatligt instrument.
Vad gäller konsumentens rättigheter anser vi att konsumenter skall ha rätt att väcka talan vid sin hemvist i händelse av tvist som rör elektronisk handel.

Hager
 - (DE) En förnuftig balans mellan konsumenternas berättigade önskemål och önskemålen från de företag som vill utnyttja Internet för elektronisk handel är absolut nödvändig för att den elektroniska handeln skall kunna växa och fungera inom Europeiska unionen. Den kompromiss som har slutits i utskottet för rättsliga frågor innebär enligt vår mening just en sådan förnuftig balans mellan olika intressen. Att ge konsumenten omfattande information om de villkor enligt vilka företaget vill göra affärer, framför allt med avseende på laga domstol, skyddar å ena sidan konsumenten från att bli lurad, å andra sidan skyddas företagen från orimligt risktagande. Den elektroniska handeln har hittills berett medlemsstaterna i Europeiska unionen oanade möjligheter för att skapa kvalificerade arbetstillfällen. Denna reform bidrar utan tvivel till detta på ett sätt som inte skall underskattas.

Lund och Thorning-Schmidt
. (DA) De danska socialdemokraterna i Europaparlamentet har med hänsyn till det danska undantaget på det rättsliga området avstått från att rösta vid den slutliga omröstningen om förslaget.
Betänkande (A5-0220/2000) av Glase

Fatuzzo
Herr talman! I Italien kallas "odeklarerat arbete" även "undervattensarbete". När jag talade om för mina vänner pensionärerna att vi skulle diskutera dessa frågor, uppmanade de mig att göra vad jag kunde för att de inte skulle lämnas för länge under vattnet - för de har vissa svårigheter med andningen - utan att låta dem komma upp till ytan. "Skulle de befinna sig under vattnet?" frågar ni, herr talman. Ja, tyvärr! Det finns pensionärer som är tvungna att arbeta med odeklarerat arbete, dvs. svartarbete, för i vissa stater finns det ett förbud mot att dryga ut pensionen med en lön. Om vi vill bekämpa svartarbetet så måste vi också ge pensionärerna tillstånd - pensionärerna som har en låg, ynklig pension på svältnivå - att dryga ut denna pension med en regelbunden inkomst, för annars tvingas de ner i denna flod av svart arbete, där de till och med skulle kunna drunkna.

Cauquil
Herr talman! I det här betänkandet gör man anspråk på att bekämpa odeklarerat arbete. Men föredragandens enda bekymmer rör konkurrensförhållandena mellan arbetsgivare, och inte situationen för de arbetstagare som tvingas arbeta svart.
Det är er ekonomi, det är arbetslösheten och fattigdomen som tvingar alltfler arbetstagare att acceptera vilket jobb som helst. Arbetstagarna är de som först och huvudsakligen faller offer för odeklarerade anställningsformer, både kroppsligen och i fråga om levnadsvillkor, eftersom de överutnyttjas, underkastas de värsta arbets- och löneförhållanden och berövas lagliga sjukdoms- och olycksfallsförsäkringar. Att göra dem själva ansvariga för deras egen olycka, om än bara delvis, är därför skandalöst.
I betänkandets motiveringar är författaren t.o.m. skamlös nog att fråga sig om det inte är förtidspensioneringen, de alltför korta arbetsdagarna eller "den rigida karaktären på vissa arbetsrättsregler" som bär ansvaret för svartarbetet. Men det är bara ett annat sätt att uttrycka följande: om de legala arbetsvillkoren gjordes lika motbjudande som svartarbetets villkor, skulle arbetsgivarna inte ha lika stora incitament att använda sig av svart arbetskraft.
Om parlamentet verkligen ville bekämpa det odeklarerade arbetet, borde det börja med ett förslag som går ut på att alla arbetsgivare som gör sig skyldiga till att anställa odeklarerade arbetstagare skall tvingas ge dessa personer en tillsvidareanställning.
Vi har självklart inte röstat för detta betänkande, eftersom man låtsas skydda offren men samtidigt frikänner slavdrivande arbetsgivare, bl.a. ett antal stora företag som bara behöver komma med vaga hot om ekonomiska sanktioner.

Caudron
. (FR) Alla är överens om att fördöma odeklarerat arbete, eller svartarbete som man säger i dagligt tal. Samtidigt är det många personer som utnyttjar denna billiga arbetskraft. Siffrorna talar för sig själva: svartarbetet, enligt det gängse uttrycket, står för mellan 7 procent och 16 procent av Europeiska unionens BNP.
Det är självklart något som inte får accepteras i medlemsstaterna, där arbetslösheten fortfarande är hög trots en klar nedgång under de senaste åren. Jag ansluter mig till föredraganden när hon framhåller det faktum att bekämpningen av svartarbete är ett viktigt och direkt bidrag till arbetslöshetsbekämpningen.
Jag är självklart medveten om att det inte är lätt att hitta lösningar. Men det är uppenbart att medlemsstaterna har allt intresse av att samordna sig med syftet att genomföra en viljestark strategi för att bekämpa denna plåga.
Det första kravet är att det i varje medlemsstat upprättas en förteckning över de mest drabbade sektorerna och de huvudsakliga berörda kategorierna. Detta måste sedan få en konkret uppföljning genom åtgärder som är lämpliga för varje situation, och dessa åtgärder bör ingå i ett åtgärdsprogram. Programmen bör i sin tur integreras i nationella handlingsplaner som skall stå i samband med riktlinjerna för sysselsättningen. På så sätt kan en ömsesidig öppenhet skapas och de vidtagna åtgärdernas effektivitet utvärderas.
Det finns dessutom ett tydligt samband mellan skatte- och avgiftsnivå och svartarbetets utbredning och utveckling. Därför måste medlemsstaterna gå med på att sänka de skatter och avgifter som tynger arbetet. Lägre momssatser för tillhandahållande av arbetskraftsintensiva tjänster, en sektor där svartarbete är vanligen förekommande, är något som medlemsstaterna kan införa i kraft av rådets beslut av den 28 februari 2000, och det skulle med största säkerhet få positiva effekter för bekämpningen av svartarbete. I likhet med utskottet för sysselsättning och socialfrågor önskar jag att de medlemsstater som ännu inte har utnyttjat detta alternativ skall överväga sina beslut på nytt.
Därför har jag röstat för detta betänkande, som utgör ytterligare en etapp för ett förverkligat socialt Europa.

Krivine och Vachetta
. (FR) Utbredningen av det odeklarerade arbetet är inte ett val som arbetstagarna gör för att öka på sina inkomster. Det är en vilja hos de företag som direkt mjölkar lönsamma sektorer på pengar, men bara de mest lönsamma. Övriga sektorer, där vinsten anses mindre betydande och inte lika snabb, läggs ut på underleverantörer. Användningen av underleverantörer bidrar i praktiken till en externalisering av arbetet.
Det är inte genom att "göra arbetsmarknaderna mer flexibla" (punkt 11 i resolutionsförslaget), att "sänka skatter och avgifter" (punkt 11) eller genom att införa "flexibel arbetstid" (punkt 26) som man kommer att minska svartarbetet. Det är inte arbetstagarna som skall skuldbeläggas, utan den kapitalistiska ekonomiska logiken som skall bekämpas, för den medför alltid en strävan efter minskade arbetskostnader, bl.a. genom ett avskaffande av arbetsgivarnas ekonomiska bidrag till de sociala trygghetssystemen.

Lang
. (FR) Betänkandet av Glase ligger inte i nivå med dess egen motivering, som jag - en gång är ingen gång i den här kammaren - anser vara sällsynt insiktsfull.
Ja, vi är överens med föredraganden när hon säger att några av orsakerna till svartarbete är den vansinniga skattenivå som tynger arbetet; den byråkrati och den pappersexercis som företagen är ålagda; det faktum att de interna gränskontrollerna inom Europeiska unionen har försvunnit - jag skall inte räkna upp dem alla.
Men vi beklagar att det uppenbara sambandet mellan den omfattande illegala invandring som vår kontinent lider av och explosionen av det odeklarerade arbetet inte nämns en enda gång i betänkandet. Inte heller påtalas det mycket stora ansvar som Brysseleuropa bär när det gäller upphovet till och den försämrade situationen i fråga om svartarbete.
Därför har vi avstått från att rösta om detta betänkande.

Lulling
. (DE) Oanmält förvärvsarbete är en vacker omskrivning för svartarbete.
Detta är ett problem. Det förekommer i alla medlemsstater, i vissa mer, i andra mindre. Det förekommer av de mest olika anledningar. Och det finns högar av föreskrifter för att bekämpa svartarbetet. Dessa blir givetvis effektiva först när de åtföljs av kontroll och straff.
Svartarbete kan emellertid inte bekämpas med nya, europeiska föreskrifter.
En ny upplaga av regleringshysteri från Bryssel skulle bara vara som ett plåster på ett träben för bekämpningen av svartarbete i Europeiska unionens medlemsstater.
Svartarbete måste bekämpas från roten. Varför arbetar då människor svart när de därigenom exempelvis inte har någon rätt till socialt skydd? Varför engagerar arbetsgivare svart arbetskraft när de ju inte kan dra av lönekostnaderna skattetekniskt?
Vår föredragande, Anne-Karin Glase, har med rätta skrivit i sitt betänkande att bekämpningen av svartarbete är en tvärsnittsuppgift för flera politiska områden - budget, näringsliv, det sociala, arbetsmarknad, rättsväsende.
Att illegala invandrare uträttar svartarbete kan inte bekämpas med arbetsmarknadsrättsliga föreskrifter. Den illegala invandringen måste stoppas, och här är åtskilliga medlemsstater alldeles för släpphänta.
I betänkandet påpekas det att det är särskilt många kvinnor som utför svartarbete, företrädesvis på serviceområdet.
Just när det gäller hjälp i hemmen är såväl arbetstagarna som arbetsgivarna bara alltför redo att utföra och låta utföra oanmält förvärvsarbete: arbetsgivarna därför att de skyr de administrativa arbetsinsatserna, arbetstagarna av kostnadsskäl, vilket handlar om skatter och sociala avgifter.
Den gemensamma beskattningen av makar är åtminstone i mitt land en viktig anledning till att personalen i hemmen helt enkelt inte vill vara anmälda. Och det administrativa arbetet är särskilt för äldre privatpersoner ett handikapp när det gäller att anställa personal i hemmet på laglig väg.
Vi har säkert inte löst problemet i Luxemburg, men inom ramen för sysselsättningsplanen har vi befriat arbetsgivarna till personal i hemmen från det administrativa arbetet, och jag tror att utbetalning av nettolön till sådan personal innebär en väsentlig lättnad.
Jag har givetvis röstat för betänkandet, men i synnerhet vad gäller kvinnorna ville jag påpeka att positiva, skattetekniska och andra åtgärder är en mer effektiv metod i kampen mot svartarbete än nya, europeiska förbudsåtgärder.

Nobilia
. (IT) För det första vill vi säga att vi instämmer i det arbete som utförts av Glase. Det är en kraftfull uppmaning till medlemsstaterna att bekämpa ett plågoris som växer samtidigt som det negligeras som företeelse, en företeelse som inte bara skadar ekonomin och bromsar upp den sociala politiken, utan som dessutom blir en hämmande faktor när det gäller sysselsättningspolitiken.
Tre synpunkter kan det under alla omständigheter vara värt att lyfta fram. Den första är, att med tanke på skillnaderna när det gäller tolkningen av vad som menas med odeklarerat arbete mellan de olika medlemsstaterna, så verkar motiveringarna effektivare när det gäller att beskriva fenomenet än själva texten i betänkandet.
Den andra synpunkten gäller den numera ständigt återkommande uppmaningen till arbetsmarknadens parter att visa flexibilitet och ansvarskänsla. Förutom de avtal om synliggörande och de övriga initiativ som tagits av medlemsstaterna mot odeklarerat arbete och som skall införas i de nationella sysselsättningsplanerna, något som föredraganden krävde, så skulle det vara intressant att veta hur många initiativ för s.k. samordnad flexibilitet som de berörda parterna på arbetsmarknaden har åstadkommit, hur många som hittills har tillämpats i praktiken och hur många som förverkligats på ett positivt sätt.
Den tredje frågan gäller en typ av förhållande som föredraganden inte nämner ens i motiveringarna och som under alla omständigheter, åtminstone i Italien, löper risken att bli lika vanliga som, om inte vanligare än, det odeklarerade arbetet: Det gäller den typ av arbetsförhållanden som, även om de uppvisar alla tecken på legalitet och sker helt öppet, i själva verket uppvisar sämsta tänkbara egenskaper när det gäller lagstiftning, skydd och ersättning, eftersom de är resultatet av arbetsavtal som beskrivs som "piratavtal" och som upprättats med de fackliga organisationernas goda minne.
I det avseendet anser vi att de undersökningar av de olika typerna av svartarbete som föredraganden har begärt, även bör inriktas på detta sistnämnda fenomen och att man följaktligen måste utveckla kvalitetsparametrar så att förhållandena på arbetsmarknaden som är avsedda att vara värdiga, verkligen skall kunna kalla sig det.

Theonas
Svartarbetets gissel breder ut sig alltmer och allt snabbare i alla unionens medlemsstater, i synnerhet i dess minst utvecklade områden. Denna avskyvärda form av utnyttjande drabbar allt större grupper i samhället, till följd av den fattigdom som breder ut sig alltmer, de allt mera okänsliga marknadslagarna och den ohämmade profitlystnaden, som är orsaken till att svartarbetet har fått så stor omfattning
EU:s arbetarfientliga ekonomiska och sociala politik är en avgörande orsak till den ökande förekomsten av svartarbete, som utvecklas snabbare än den officiella ekonomin. Den svarta arbetsmarknaden spelar en allt viktigare roll i medlemsstaterna och den skapar enorma vinster för företagen, som undgår beskattning och skyldigheten att betala sociala avgifter. Det ständigt upprepade talet från toppmötena och unionens övriga organ om en minskning av den omtalade "arbetskostnaden utöver lönen" uppmuntrar företagen att arbeta med denna reaktionära inriktning, samtidigt som svartarbetet blir allt vanligare och omfattar en förvånansvärt stor andel av arbetstagarna.
Arbetsmarknadens och arbetsvillkorens allt större flexibilitet, arbetslöshetens och fattigdomens gissel som dagligen drabbar arbetstagarna, det stora inflödet av invandrare som arbetar illegalt, med systemets goda minne, offer för ett kapitalistiskt system som utnyttjar dem närmast som slavarbetare för att öka sina vinster, allt detta skapar alla dessa "ohälsosamma" sociala förhållanden som tvingar arbetstagarna att arbeta utan något socialt skyddsnät, fjärran från facklig verksamhet och statligt skydd. Hälso- och säkerhetsvillkoren liksom arbetsvillkoren bestäms uteslutande av arbetsgivaren, som på ett otillbörligt sätt utnyttjar arbetstagarens nödläge och obefintliga möjligheter att förhandla, vilket gör att arbetsgivaren får avsevärda vinster genom detta överutnyttjande av arbetskraften.
Det är nödvändigt att omedelbart vidta åtgärder för att utrota detta gissel. Åtgärder som innebär mycket stränga sanktioner mot de arbetsgivare och företag som utnyttjar detta slags arbetskraft, åtgärder som inte gör någon åtskillnad mellan offer och förövare. Organ och institutioner för en minutiös kontroll av företagen. Man måste kunna garantera ett särskilt skydd för de grupper som lätt faller offer för arbetsgivarnas godtycke, ungdomar, kvinnor och i än högre grad invandrare.
Den inofficiella arbetskraften har positiva konsekvenser endast för arbetsgivarna, som ökar sina vinster, medan den har en mängd negativa konsekvenser såväl för arbetstagaren själv som för samhället i stort. Minskning av sysselsättningen, minskning av försäkringskassornas resurser, en minskning av skatteintäkterna och samtidigt en ökning av de sociala och offentliga utgifterna.
Det aktuella betänkandet från Europaparlamentet har tyvärr en alltigenom negativ inriktning, det rättfärdigar i själva verket arbetsgivarna och begär ännu mera nyliberala åtgärder på arbetsmarknaden, under förevändningen att man skall eliminera svartarbetet. I betänkandet föreslås i själva verket en legalisering - med totalt förändrade arbetsvillkor - av svartarbetet och gör det till en allmän företeelse till förfång för alla arbetstagare. Därför röstar jag emot betänkandet.
Resolution om rasism (B5-0766/2000)

Ford
Jag vill uttrycka min besvikelse och bestörtning över PPE:s röstning om resolutionen om världskonferensen mot rasism. I går tog PPE:s talesman kontakt med socialistgruppen för att be oss dra tillbaka mitt ändringsförslag 1 eftersom de, om det godkändes, inte skulle kunna stödja betänkandet.
Efter mycket självrannsakan i socialistgruppen beslöt vi att dra tillbaka det ändringsförslaget för att få största möjliga majoritet i parlamentet mot rasism, extremhöger och antisemitism.
Jag måste säga att jag vet inte vilka slutsatser som kan dras eftersom det är uppenbart från omröstningen att efter det att PPE lämnat det löftet dess stora majoritet röstade mot resolutionen. Det är inte otvetydigt om de ljög eller rört ihop hela frågan. Jag vet inte vilket som är värst.
Vad som är uppenbart är att några av dessa gråtande krokodiltårar i går för antisemitiska attacker i Italien för att få billig publicitet i dag röstade på ett sätt som bara kan hjälpa rasisterna, antisemiterna och extremhögern i Europeiska unionen.

Terrón i Cusí
Herr talman! Jag vill även å min grupps vägnar uttrycka vår förvåning över att förslaget inte har kommit i hamn trots alla ansträngningar vi har gjort från vårt håll för att Europeiska unionen skall ha en stark ståndpunkt som understöds av detta parlament, gällande något så viktigt som världskonferensen mot rasism. Vi har verkligen gjort allt vi kan och jag anser att även föredraganden, Ludford, har gjort detsamma.
Förutom detta, herr talman, vill jag säga, å hela europeiska socialdemokratiska partiets grupps vägnar, att jag anser att de anspelningar som en ledamot har gjort här i församlingen om vårt stöd till radikalismen, till extremvänstern är opresentabla, fullständigt opresentabla. Lika opresentabel är betraktelsen att terroristgruppen ETA, som för några timmar sedan mördade en person i min egen hemstad, är en grupp som hör till extremvänstern. Dessa människor har en mycket utestängande och ensidig vision av nationalismen och de har ingenting att göra med någon av oss, inte med någon europeisk socialist, och inte heller med någon ideologi, utom utestängande och rasism.

Fatuzzo
Herr talman! Vilken het debatt om rasismen! Vi fick se hur vänstern stod upp, sedan högern, sedan vänstern, sedan högern, den ena mot den andra, lyckligtvis enbart beväpnade med ord. I min egenskap av företrädare för Pensionärspartiet avstod jag från att rösta på detta betänkande. Varför? Tillhör Pensionärspartiet högern eller vänstern? Jag har alltid hävdat att Pensionärspartiet är för rättvisa, för riktiga åtgärder, för det som är rätt, och att de ideologiska grupperingarna, till vänster eller till höger, bör ta ett steg tillbaka och se mer konkret på frågorna. Pensionärspartiet är emot alla former av rasism, oavsett varifrån den kommer, från höger eller från vänster, det gör ingen skillnad - men jag uppmanar såväl vänstern som högern att ta ett steg tillbaka - för någon måste bestämma sig för att göra det - för att se att i det liv vi lever kan man genomföra konkreta sociala åtgärder, användbara för alla, och att de äntligen lägger sina ideologier åt sidan, en gång för alla.

Hager
 - (DE) Kollegerna Ford, Ceyhun, Boumediene-Thiery, Sörensen, Schroedter och Lambert fortsätter med sina ändringsförslag på den väg som de vise har tagit tydligt avstånd från. Viljan att binda samman frågan om rasism med situationen i Österrike är ett försök att smutskasta Österrike.
Många av dem som inte bara i sina ändringsförslag yttrar sig kritiskt om situationen i Österrike kommer från länder där flyktingförläggningar har brunnit, där högerradikaler marscherar och vinner inflytande, där minoritets- och invandrarproblem inte har lösts och mycket annat. I Österrike finner man inget av detta. Just på de känsligaste områdena har gruppens rapport intygat att Österrike har en standard som ligger över det europeiska genomsnittet. Dessa personer ser emellertid grandet i Österrikes öga men icke bjälken i sitt eget. I stället för att be österrikarna om ursäkt för den orätt de har fått lida genom sanktionerna fortsätter man röra om i grytan. Om detta är er uppfattning om ett enat Europa så är det just detta jag är orolig för.
I övrigt instämmer vi i utskottets resolution om grundläggande friheter beträffande nämnandet av resolutionen av den 16 mars, dock är det inte bara så att vi motsätter oss den därmed besläktade resolutionen av den 3 februari i år om regeringsbildningen i Österrike, utan vi kräver även en ursäkt från Europaparlamentet.

Schröder, Ilka
 - (DE) Denna resolution är en skön kungörelse mot rasismen. Samma dag röstar majoriteten i Europaparlamentet för den ändrade versionen av fingeravtryckssystemet Eurodac, enligt vilket migranter som vill flytta till EU fortsätter kriminaliseras. En verkligt antirasistisk omröstning hade kommit fram till ett annat resultat om Eurodac.
Av den antirasistiska resolutionen kan man därför, förutom vackra ord, inte förvänta sig någon ändring i denna övervakningsstatens och kriminaliseringens politik.

Turco
. (IT) Vi, de radikala ledamöterna på Lista Bonino, röstade emot resolutionen för vi anser att kampen mot detta fenomen, så som den bedrivs i Europa, äventyrar grundläggande fri- och rättigheter, till exempel yttrande-, åsikts-, tanke- och informationsfriheten. Dessa rättigheter är i dag utsatta för en gradvis urgröpning som i grunden hotar demokratin och själva rättsstaten, på grund av den ena eller andra kampen som staterna måste ge sig in i för att avvärja hotet på modet, som kan vara rasismen, terrorismen eller den organiserade brottsligheten eller utnyttjandet av Internet i brottsligt syfte. I det här avseendet måste vi försöka lära av USA, som är det land som kommit längst när det gäller att skydda dessa friheter. Om man tror att man skall kunna bekämpa ett fenomen genom att förbjuda det, genom att begränsa grundläggande fri- och rättigheter, eller genom ideologiska korståg, så kommer man helt säkert att uppnå motsatt effekt: när det gäller yttrandefriheten likaväl som när det gäller droger, prostitution, invandring, men även, vilket detta parlament mycket väl känner till, när det gäller Österrike och ledamöternas rättigheter att gå samman i tekniska grupper. Vi radikala hävdar att även detta parlament och detta Europa måste lära av sitt förflutna, det förflutna som lever vidare i dag genom förbudsivrarna till höger och till vänster, bland socialister och högerextremister.
Resolution om organiserad brottslighet (B5-0506/2000)

Hager
Den organiserade brottsligheten i Europeiska unionen har konkurrensfördelar - framför allt är det problemen med den rättsliga hjälpen och processhinder som försvårar ett effektivt åtal. Med den nyligen slutna överenskommelsen om rättshjälp har ett första steg tagits för att minska detta orättvisa försprång. Vi välkomnar principiellt rådets handlingsplan men ansluter oss även till utskottets kritik rörande rådets rådfrågningsplikter. Ändå ogillar vi tanken på att göra de europeiska straffrättsliga bestämmelserna enhetliga. Olikheterna i straffsystemen i de enskilda medlemsstaterna gör inte bara ett dylikt företag näst intill omöjligt, utan den energi man skulle investera i detta vore bättre placerad i förebyggande åtgärder.

Talmannen
Jag förklarar omröstningen avslutad.

Avbrytande av sessionen
Talmannen
Jag förklarar Europaparlamentets session avbruten.
(Sammanträdet avslutades kl. 12.30.)

