Utdelande av Sacharovpriset (högtidligt möte)
Talmannen
Kära ordförande Olivier Chastel, kära kommissionens vice ordförande/höga representant för utrikes frågor och säkerhetspolitik Catherine Ashton, kära gäster!
Guillermo Fariñas
(ES) Meddelande till Europaparlamentet: Santa Clara, den 14 december 2010
Bästa Jerzy Buzek, Europaparlamentets talman,
Bästa vice talmän och ärade ledamöter i det demokratiska och mångnationella Europaparlamentet,
Det är mycket olyckligt, inte minst för den tolerans som det finns så lite av i denna plågade värld, att jag inte kan vara hos er som representant för det upproriska kubanska folket och för den del av befolkningen som slutat frukta den totalitära regering som förtrycker oss sedan 52 skamfyllda år, vars senaste offer är martyren Orlando Zapata Tamayo.
Jag kan inte lämna denna ö där jag fötts och återvända frivilligt, och detta är - oturligt nog för dem som leder oss så dåligt i vårt eget land - i sig det starkaste beviset på att det tyvärr inte skett några förändringar i mitt lands autokratiska system.
För dagens kubanska ledare är vi, deras medborgare, likställda med mina förfäder som rövades bort från Afrika och med våld tvingades till Amerika för flera hundra år sedan. För att jag eller någon annan vanlig medborgare ska kunna resa utomlands behöver vi ett frihetskort, ett Carta de Libertad, precis som slavarna förut, även om det nu för tiden kallas ”vitt kort”, Carta Blanca.
Min största förhoppning är att ni inte låter er luras av skönsången från en grym och brutal kommunistisk regim vars enda målsättning, förutom att ge sken av att ha genomfört ekonomiska förändringar, är att EU och Europaparlamentet ska upphäva den gemensamma ståndpunkten, så att regimen kan dra nytta av de lån och investeringar som erbjuds tredje världens länder genom Cotonouavtalen.
Här hos er har det säkert suttit före detta politiska fångar eller samvetsfångar som denna brutala kommunism nyligen släppt ut från fängelset. Det vore ett misstag att tro att de släppts fria. Tillsammans med sina familjer utsätts för en ”psykisk landsflykt” eftersom deras nära och kära trakasseras av den nystalinistiska kubanska regeringen.
Vi fredliga regimmotståndare inom landets gränser, som tillhör Kubas mest missgynnade grupp, försöker vara stoiska och med hjälp av vårt förnuft genomlida alla materiella och själsliga svårigheter, samtidigt som vi riskerar att förlora vår frihet eller till och med våra liv. Här i Kuba lider vi alla, men vi beklagar oss inte, och därför hoppas vi på ert stöd.
Jag ber er att inte ge efter för kraven från den styrande eliten i Kuba så länge den inte uppfyller följande fem villkor:
För det första: Att samtliga politiska fångar och samvetsfångar friges utan att tvingas i landsflykt och att regimen offentligt utfäster sig att aldrig fängsla fredliga politiska regimmotståndare.
För det andra: Att militära och paramilitära regimanhängares misshandel av och hot mot fredliga regimmotståndare inne i landet omedelbart stoppas.
För det tredje: Att regimen tillkännager att alla kubanska lagar som strider mot den allmänna förklaringen om de mänskliga rättigheterna kommer att granskas och upphävas.
För det fjärde: Att bildandet av politiska oppositionspartier, tidningsmedier som inte är underordnade det ”statssocialistiska” systemet, oberoende fackföreningar och alla andra typer av fredliga samhällsorganisationer underlättas i praktiken.
För det femte: Att regimen offentligt medger att alla kubaner som lever i landsflykt har rätt att delta i Kubas kulturella, ekonomiska, politiska och sociala liv.
Vid det historiska vägskäl där mitt land befinner sig måste ni, liksom alla rättsinniga kvinnor och män runt om i världen, vara lyhörda för de ständiga sociala urladdningar och protester i Kuba som orsakas av människors frustration över den arroganta regering som skulle kunna ge order om att mina landsmän ska berövas livet.
Gud förbjude att det utbröt ett onödigt inbördeskrig mellan kubaner på grund av att somliga vägrar att inse att ”statssocialismen” som politisk modell har varit och är ett misslyckande överallt där man velat införa den. Detta har erkänts i den utländska pressen till och med av den politiska ledaren för det onda som kallas ”den kubanska revolutionen”.
De gamla kubanska ledarna med sitt dagliga förakt för sina underlydande vill inte förstå att de ska tjäna allmänheten och att alla som verkligen tjänar allmänheten ger sina landsmän möjlighet att ersätta eller stödja dem. Ingen ledare får kräva att bli tjänad av sina underlydande, vilket sker i Kuba.
Vi som är bröder och systrar i kampen och som delar demokratiska ideal, såväl de ännu fängslade som de skenbart fria ute på gatan och de som tvingats i smärtsam exil, kommer att fortsätta vår ojämlika fredliga kamp gentemot Castros förtryckare, och med Guds hjälp kommer vi att vinna den utan blodspillan.
Om det finns något som jag och andra regimmotståndare gör tillsammans så är det att fördriva all bitterhet mot våra politiska motståndare ur våra hjärtan. Genom att vi lärt oss att låta oss ledas av den första kända regimmotståndaren Jesus ord ”Älska era fiender” har vi blivit bättre människor för återuppbyggnaden av vårt hemland.
Tack, Europaparlamentets ledamöter, för att ni inte överger det kubanska folket i denna mer än halvsekelslånga kamp för demokrati. Sacharovpriset för tankefrihet 2010, som jag får motta, tar jag emot bara för att jag känner mig som en liten del av detta uppror som livnärs av det folk som jag är stolt och hedrad över att få tillhöra.
Tack så mycket, kära ledamöter av Europaparlamentet, för denna gest, som visar att ni inte glömt de svårigheter vi genomlider och som bringar frihetens ljus närmare mitt land.
Må Kubas barn med Guds hjälp snart försonas och landet välsignas med demokrati.
Guillermo Fariñas Hernández
Fil. dr. i psykologi
Bibliotekarie och oberoende journalist, politisk fånge vid tre tillfällen
(Applåder)
