Återupptagande av sessionen
Talmannen
Jag förklarar Europaparlamentets session återupptagen efter avbrottet fredagen den 29 oktober 1999.

Meddelande från talmannen
Talmannen
Kära kolleger! Jag skulle vilja tala om för er hur upprörd jag precis som ni blev över den tragedi som inträffat i staten Orissa i östra Indien, där, som ni vet, den fruktansvärda cyklonen förorsakade flera tiotusentals människors död. Över 200 000 bostäder förstördes och man räknar med att över en och en halv miljon människor är hemlösa.
Jag ville bara på era och Europaparlamentets vägnar uttrycka mitt deltagande till offrens familjer. Om ni samtycker kommer jag att sända en skrivelse till Indiens premiärminister med våra kondoleanser.
Vi kommer för övrigt att be kommissionen att utforma en plan för katastrofhjälp för att klara av de mest akuta behoven. Jag ville lämna er detta meddelande.

Justering av protokollet från föregående sammanträde
Talmannen
Protokollet från sammanträdet fredagen den 29 oktober har delats ut.
Finns det några synpunkter?

Rübig
Fru talman! Förra veckan mördades premiärminister Sarkisjan och sju andra toppolitiker i Armeniens parlament av terrorister. Vi bör uttrycka vår medkänsla.
I detta sammanhang skulle jag vilja fråga om vår säkerhetstjänst och de belgiska myndigheterna egentligen är beredda på sådana händelser.

Talmannen
Herr Rübig, det står egentligen inte på föredragningslistan.

Vander Taelen
) Fru talman! Jag skulle gärna vilja säga något om fredagens omröstning i Strasbourg. Jag tror att det inte alls är bra för parlamentets framtoning att det i fredags röstades om viktiga saker av endast fyrtio parlamentsledamöter. Jag vet att det inte är onormalt att det endast är ett fåtal parlamentsledamöter närvarande vid vissa diskussioner. Jag tycker dock att när det handlar om omröstningar så är det mycket illa för parlamentets framtoning. Fyrtio parlamentsledamöter röstade i viktiga ärenden. Jag vet att det inte är ett problem för beslutsmässigheten; så är arbetsordningen ju utformad, men jag tycker ändå att det är något vi absolut måste undvika. Därför undrar jag om det verkligen är så klokt att låta omröstningar ske på fredagar.

Talmannen
Jag tackar er, kära kollega. Jag noterar ert uttalande och personligen kan jag säga att jag fullt ut delar den känsla som ni just beskrev och jag skulle verkligen vilja att vi hade större närvaro vid omröstningarna på fredagarna än vi nu har. Vi vet att det är ett gammalt problem, men vi har naturligtvis alla samma önskan.

Isler Béguin
Fru talman, det är egentligen inte en ordningsfråga, men händelserna går verkligen slag i slag och jag tvingades fatta ett beslut i fredags då det inte längre fanns någon här för att besvara mina frågor. I fredags morse inbjöds jag av Armeniens ambassadör till Europeiska unionen, Chitechian, att delta i begravningen av de personer som mördades i Armeniens parlament i förra veckan. Efter att ha sett efter om jag kunde åka dit, beslutade jag således att bege mig till begravningen och jag försökte informera ordförandeskapet och sekretariatet om det. Tyvärr var det fredag, mellan kl. 16.00 och kl. 17.00, och det fanns inte längre någon här för att svara. Jag faxade således en skrivelse till er för att säga att jag skulle åka som privatperson, och ändå för att på sätt och vis företräda Europaparlamentet vid begravningen. Jag vara således närvarande vid begravningen och de officiella ceremonierna till minne av de mördade personerna i Armenien. Fru talman, jag ville tala om det för er.

Talmannen
Tack, fru Isler Béguin. Det gjorde ni rätt i.

Alavanos
Fru talman! Jag skulle vilja be er att vid ett lämpligt tillfälle informera oss om en eventualitet - om den blir verklighet, anser jag att det kommer att vara en katastrof för Europaparlamentets informationspolitik - nämligen att det kan bli aktuellt att upphöra med utgivningen av den bulletin som täcker plenardebatterna på alla Europeiska unionens språk. Detta är en utomordentligt nyttig bulletin. Den når ut till regionerna, den redogör på varje språk för vad som uträttas av de parlamentsledamöter som talar detta språk eller som kommer från denna nationella grupp. Detta är något som vi, så att säga, gamla parlamentsledamöter och det föregående parlamentet, känner väl till, och vi är mycket känsliga i den här frågan. Om det finns någon sådan tanke, skulle vi vilja bli informerade om det.

Talmannen
Herr Alavanos, jag skall svara er genast. Det är sant att vi har en debatt om informationspolitik i presidiet i kväll. Jag kan också säga er att talmannen inte alls har för avsikt att dra in pressöversikten. Jag hoppas att ledamöterna i presidiet kommer att gå på samma linje.
(Protokollet justerades.)

Föredragningslista
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är fastställande av arbetsplanen.
Jag har mottagit två förslag om ändringar av föredragningslistan. Först och främst, meddelandet från kommissionen som står som första punkt på föredragningslistan och skulle handla om kamp mot diskriminering. Kommissionen meddelar att i motsats till vad som hade planerats kan den inte anta förslagen i frågan, och vill därför inte göra något uttalande i ämnet.
Kommissionen är däremot beredd att göra ett uttalande om läget vad gäller brittiskt nötkött efter den vetenskapliga styrkommitténs sammanträde.
Jag frågar således om ni samtycker till att uttalandet om diskriminering som stod på föredragningslistan ersätts med ett uttalande om brittiskt nötkött.
(Parlamentet gav sitt samtycke.)
Vi kommer således att få ett uttalande om brittiskt nötkött.
Nu har vi ett annat problem. Vissa kolleger har bett att uttalandet skall följas av en debatt och inte av det förfarande med frågor till kommissionen som ursprungligen var planerat när det gällde det första uttalandet.

Barón Crespo
Fru talman, ärade kolleger! Å min grupps vägnar har jag begärt att kommissionens meddelande om brittiskt nötkött skall följas av en debatt. Anledningarna är flera. Först och främst för att vi befinner oss i Europaparlamentet och i fredags debatterade vi i kommissionens frånvaro och utan expertrapport; en debatt där såväl kammaren som min grupp försökte sätta in frågan i dess rätta miljö, det vill säga inom ramen för vår behörighet och inom ramen för de åligganden som vi som europeiska parlamentsledamöter har gentemot medborgarna. Enligt min mening var debatten i fredags, utan kommission och utan expertrapport, positiv. Vi är nämligen skyldiga att väcka förtroende och försöka lösa de problem som människor har. Vi behöver inte alltid trassla in oss i debatter som förvisso är intressanta förutsatt att vi uppvisar en enhetlig linje.
För det andra så har den här frågan såväl förr som alldeles nyligen använts till att förbättra vår image, vilket ibland kunde vara roligt, som till exempel köttsmugglingen mellan två gemenskapsländer, däremot tror vi inte att vi måste återuppliva krig mellan våra länder eftersom det skulle kunna tolkas som en parodi på ett mycket allvarligt problem. Därför anser vi att det är viktigt att kommissionen förklarar sig och att vi, när vi debatterar, kan uttala oss utifrån de ståndpunkter vi som grupp har tagit. Min grupp är beredd att göra det och jag tror att vi på det här sättet mycket lättare skulle få tillbaka våra medborgares förtroende än en frågestund under arbetets gång.

Poettering
Fru talman! Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokrater har uttalat sig för att vi skall förfara i enlighet med det system som vi alltid använder oss av, och diskutera BSE enligt catch the eye. Jag måste säga, kollega Baròn Crespo, att jag är mycket förvånad över att ni nu på rak arm kräver en debatt. Ni kritiserade mig förra veckan när jag - av förståeliga skäl antog vi - krävde en återförvisning av Napolitanos betänkande. Ni sade att det är emot överenskommelserna. Bra, jag måste notera detta.
I förmiddags diskuterade vi i vår grupp förberedelserna inför den här diskussionen. Vi hade också några kolleger hos oss, som sade att man borde debattera det. Kollegerna som var för detta kan säkert erinra sig att jag sade att vi inte vet hur de andra grupperna ställer sig till det. Det vore inte renhårigt av oss om vi nu begärde en debatt. Vi kan nämligen förbereda oss på debatten, och det kan inte de andra grupperna göra. Därför är vi av principiella skäl emot att det nu förs en ad hoc-debatt, som kammaren inte är förberedd på. Jag anser alltså att man skall bibehålla detta förfarande. Kommissionär Byrne kommer att informera oss. Sedan kan vi föra en diskussion enligt systemet catch the eye och ställa våra frågor. Vi bör vid en senare tidpunkt ta upp denna allvarliga fråga i ett mycket ordnat och seriöst förfarande, som också ger oss möjlighet att avsluta debatten med en resolution. Men för närvarande avvisar vi helt bestämt en debatt i form av ett överrumplande ad hoc-förfarande!
(Applåder från PPE-gruppen)

Hautala
Fru talman! Jag ser ingen större anledning att göra någon stor affär av detta. Jag tycker att vi borde kunna anordna en liten debatt. Det är förstås klart att den här frågan inte har kunnat förberedas ordentligt inom de politiska grupperna och på talmanskonferensen eftersom informationen om detta uttalande kom så här sent. Enligt min mening är detta inte någon stor affär, det är bra med en debatt, men huvudsaken är att vi i alla fall får höra detta uttalande.

Cox
Det är mycket viktigt att vi får en möjlighet att fråga ut kommissionen om denna känsliga sak och frågan om utfrågning eller debatt borde inte verka så stor. Vi har ett förfarande och det är att vi nu bör fortsätta med en närmare utfrågning. Vi har i vår grupp verkligen inte förberett en lista över talare och inte heller önskar vi återgå till det förfarandet just nu. Men vi skulle gärna ta tillfället i akt att fråga ut kommissionen närmare och eventuellt kan vi med vederbörlig process ha en debatt med överväganden i frågan. Vi bör inte diskutera en känslig fråga som denna nötköttsfråga genom att improvisera.

Barón Crespo
Fru talman! När det gäller artikel 1 och följande i arbetsordningen så tycker jag att det är synnerligen olyckligt att man jämför ledamöternas rättigheter med situationen för brittiskt nötkött. Enligt min mening har de inget att göra med varandra.

Talmannen
Herr Barón Crespo, vidhåller ni er begäran om att vi skall ha en debatt och inte frågor till kommissionen som vanligt?
Vi röstar om förslaget genom omröstning med namnupprop.
(Parlamentet förkastade förslaget.)

Brittiskt nötkött
Byrne
Fru talman! Det gläder mig att i dag kunna informera parlamentet om utvecklingen under de senaste dagarna i fråga om BSE.
Till att börja med vill jag uppdatera er om den vetenskapliga styrkommitténs enhälliga ståndpunkt i fredags. Denna ståndpunkt togs på vetenskaplig grund på inrådan av den franska byrån för livsmedelssäkerhet (AFSSA) avseende bestämmelser som är tillämpliga vid export av brittiskt nötkött.
Jag såg till att en sammanfattning av rekommendationerna i kommitténs ståndpunkt delades ut till parlamentet i fredags tillsammans med en kopia av mitt uttalande till pressen. I går såg jag till att en fullständig kopia av betänkandet delades ut till er. Alla av er kanske inte har haft tid att sätta er in i deras innehåll och jag skall därför kort sammanfatta de viktigaste punkterna.
I ståndpunkten behandlades särskilt tre frågor från kommissionen. Dessa frågor kan sammanfattas enligt följande:
Finns det några nya bevis i dokumentationen från AFSSA?
Behövs en ny granskning av någon av de fyra vetenskapliga styrkommittéernas ståndpunkter direkt relaterade till den vetenskapliga grunden för det datumbaserade exportsystemet (DBES)?
Är det datumbaserade exportsystemet tillfredsställande med hänsyn till hälsorisk hos ifrågavarande nötkött och köttprodukter?
I sitt utlåtande bekräftade den vetenskapliga styrkommittén att det inte finns någon anledning att granska beslutet om att ta bort förbudet mot export av nötkött från Förenade kungariket.
Låt mig citera tre av kommitténs viktigaste slutsatser:
"Det finns klara bevis på fortsatt ökad minskning under 1999 av fall av BSE i Förenade kungariket. Det finns för närvarande ingen anledning att dra några slutsatser om någon ny infektionsväg",
"Vetenskapliga styrkommittén avslutar med att det för närvarande inte finns någon grund för att ändra de generella slutsatserna i kommitténs ståndpunkter med direkt hänsyn till den vetenskapliga grunden för det datumbaserade exportsystemet", och slutligen
"Vetenskapliga styrkommittén anser att de åtgärder som vidtagits av Förenade kungariket gör att hälsorisken för människor genom Förenade kungarikets datumbaserade exportsystem åtminstone blir jämförbar med den i andra europeiska medlemsstater".
Detta skedde efter en grundlig granskning som inriktades på de frågor som de franska myndigheterna hade fört fram. Jag var väldigt uppmuntrad av kommitténs enhälliga åsikt. Den har givit tillräcklig försäkran om att man genom det datumbaserade exportsystemet tillräckligt kan garantera att exporterat brittiskt nötkött är ofarligt.
Och låt mig vara mycket tydlig: Jag har alltid hävdat att kommitténs åsikt skall vara avgörande för att fastställa komissionens hantering av denna konflikt. Jag finns protokollförd flera gånger, inklusive mina utfrågningar inför parlamentet, där jag hävdar att mina beslut om livsmedelssäkerhet kommer att vara vetenskapligt grundade. Min viktigaste fråga är att se till att det inte finns något hot mot folkhälsan. Kloka, oberoende och utmärkta vetenskapliga råd är avgörande i detta hänseende.
I detta speciella fall har vi nu vetenskaplig uppbackning för de nuvarande kontrollsystemen.
Det är på denna grund som jag har bett de franska och tyska myndigheterna att ta hänsyn till kommitténs ståndpunkt och lyfta sina nationella restriktioner för import av brittiskt nötkött. Som jag sade i fredags är dessa restriktioner inte längre nödvändiga mot bakgrund av de skyddsgarantier som finns.
Vi måste dock godta att detta är en mycket laddad fråga där vi måste gå vidare försiktigt. Detta är bakgrunden till varför jag i fredags hävdade att alla behöver några dagar för att fundera på alla konsekvenser av kommitténs ståndpunkt. Mitt möte i går kväll med mina franska och brittiska motparter hölls i denna anda: vi behöver diskutera vilken väg som är bäst för att lösa denna tvist.
De franska myndigheterna har nu begärt förtydligande i fråga om fem viktiga punkter. Helt kort vill de få ytterligare information om spårbarhet, tester, biprodukter, kontroller och märkning. Jag anser inte denna begäran om klargörande orimlig. Följaktligen skall ett möte med tjänstemän äga rum på fredag för att diskutera dessa frågor.
Låt mig citera den mycket korta kommuniké som alla deltagare var överens om i natt och som följde denna strategi:
"Vi har utarbetat en metod att ta oss ur denna kris så fort som möjligt genom att identifiera fem punkter - som jag redan har nämnt - som förtjänar att granskas av våra experter under de kommande dagarna. Våra experter kommer att påbörja detta arbete på fredag. Vi inleder detta arbete i en konstruktiv anda och med en gemensam vilja att säkerställa folkhälsan för våra medborgare."
Jag är mycket förvånad över reaktionen i pressen av nattens händelseutveckling. Det är inte en motgång. Det är inte en seger för Frankrike eller ett nederlag för Förenade kungariket. Det är helt enkelt en ytterligare nödvändig etapp för att lösa denna svåra fråga. Några få extra dagar av diskussioner är ett mycket litet pris att betala för att få en framgångsrik avslutning. Jag behöver inte tillägga att alternativet - rättsliga förfaranden - skulle bli en mycket längre och smärtsammare process.
Några ytterligare garantier och klargöranden kan bli nödvändiga för att de franska myndigheterna skall lyfta sina restriktioner för brittiskt nötkött. Det bör dock inte visa sig vara ett oöverstigligt problem och det är i den andan som diskussionerna bör fortsätta. Det är den klara slutsatsen av dessa diskussioner att förbudet skall hävas.
Jag vill emellertid göra mycket klart att det inte är fråga om att göra om det datumbaserade exportsystemet. Den vetenskapliga styrkommittén har använt det som en vederhäftig garanti för att brittiskt nötkött som exporteras inom ramen för systemet är utan hälsorisk. Systemet behöver inte ändras.
Slutligen skall jag fortsätta att kräva en mycket snabb lösning. Låt mig påminna er om att i dag är den riktigt första arbetsdagen efter det att den vetenskapliga kommitténs ståndpunkt godkändes. Vi har alla arbetat länge och hårt under de senaste dagarna och dessa ansträngningar skall fortsätta tills vi har funnit en lösning. Jag skall naturligtvis fortsätta att hålla parlamentet fullständigt informerad om utvecklingen.

Jackson
Fru talman! Jag skulle vilja tacka kommissionär Byrne för det uttalandet. Han har gått igenom något av ett elddop som ny kommissionär. Kan han vara överens med mig om att situationen beträffande nötkött nu i allmänhetens ögon tenderar att skapa kaos om man kan godta bedömningar gjorda på europeisk nivå om livsmedelssäkerhet och att detta varslar mycket illa för Prodis plan om en europeisk byrå för livsmedelssäkerhet? Den frågan är av yttersta vikt för mitt utskott och kommer att vara viktig för detta parlament under de kommande månaderna.
Kan han berätta och då specifikt om förbudet och bedömningen av den vetenskapliga styrkommittén varför, när bedömningen är så klar och enhällig, det behövs ytterligare förhandlingar...
(Applåder)
... eller skall vi kalla det klargörande. Skillnaden mellan klargörande och förhandling tycks - åtminstone från andra sidan kanalen - vara något oklar. Kommer han att vidta åtgärder mot Frankrike efter kommissionens sammanträde den 10 november, om vid det laget den franska regeringen efter att ha haft flera dagar att smälta det enhälliga beslutet inte har vidtagit någon åtgärd för att häva detta förbud?

Byrne
 - (EN) Som svar på den första delen av er fråga, fru Jackson, tror jag att rena motsatsen gäller. Hellre än att skapa kaos i ordförande Prodis plan för en byrå för livsmedelssäkerhet understryker det verkliga behovet av ett sådant organ på gemenskapsnivå. Vi arbetar med just den frågan på min avdelning för närvarande. Vi vill inte bara identifiera och fastställa dess behörighetsområde utan det skall också vara mycket viktigt att klart identifiera och bestämma den rättsliga behörighet som byrån för livsmedelssäkerhet skall ha på gemenskapsnivå, och hur den skall samarbeta med motsvarande organ på medlemsstatsnivå. Det skall vara viktigt att identifiera var ett organs ansvarsområde börjar och slutar och passas ihop med ett annat. Så snart som detta klart har fastställts, tror jag att det problem som vi har haft under de senaste fyra eller fem veckorna inte skall uppstå igen.
Jag måste också understryka att det som vi är inblandade i nu och det förfarande som skall genomföras på fredag och följande dagar är som jag har sagt ett klargörande. Det är ingen förhandling. En förhandling innebär att två parter kommer till förhandlingsbordet, var och en med sina egna synpunkter, och det resulterar i någonting i slutändan som återspeglar bådas synpunkter. Det som vi håller på med här är ett klargörande av de fem punkter som jag har hänvisat till. De franska myndigheterna har inte oskäligt begärt mer information med hänsyn till dessa mycket viktiga frågor. De flesta av frågorna gäller information om hur det datumbaserade exportsystemet verkligen fungerar, både praktiskt och tekniskt. Min avdelning lämnar mycket gärna den informationen till de franska myndigheterna. Statliga tjänstemän från Förenade kungariket kommer också att vara inblandade. Det finns praktiska hänsyn till hur systemet fungerar i praktiken som måste förklaras. Jag är således helt nöjd med att det är riktigare att kalla detta förfarande för ett klargörande.
I den händelse att mitt uttalande att resultatet av detta förfarande blir att förbudet hävs visar sig vara fel då kommer, som jag har sagt från allra första början när vi först såg detta ärende fredagen den 1 oktober, överträdelseförfaranden att inledas Det är fortfarande min åsikt. Jag har vid flera tillfällen sedan dess sagt att domstolsförfaranden skall vara den sista möjligheten. Jag anser att det är mycket bättre att uppnå resultat genom diskussioner med parterna, så att man kan vara säker på att alla förstår vad som gäller. Det är det förfarande som vi genomför för närvarande. Om det inte ger resultat kommer min ståndpunkt att det är korrekt att inleda överträdelseförfaranden fortfarande att gälla.

Roth-Behrendt
Fru ordförande! Herr kommissionär! Delar ni min uppfattning att det är mycket förvånansvärt om vissa medlemsländer nu önskar sig ytterligare klarlägganden och förklaringar, vilka i ett och ett halvt år har diskuterats med samma medlemsländer i den ständiga veterinärmedicinska kommittén, och delar ni min uppfattning att medlemsländer som fortfarande upprätthåller ett importförbud måste lägga fram nya vetenskapliga rön, och annars enbart gör intryck av att vilja fortsätta att skjuta upp den inre marknaden till en avlägsen framtid?
Delar ni dessutom min uppfattning att ni ju omedelbart, dvs. under de närmaste fyra veckorna måste ge obligatoriska föreskrifter till dessa medlemsländer och alla andra om att överallt tillämpa de på nytt utvärderade BSE-testerna? Säkert kommer de båda medlemsländer, som fortfarande har importförbud, att stödja er därvidlag! Delar ni slutligen min uppfattning att även om det funnes en sådan byrå - funnes, konjunktiv - som Prodi önskar sig och som här ännu inte har diskuterats tillräckligt i kammaren, att det även i det fallet alltid kunde inträffa en liknande situation, ty det kunde naturligtvis även i fortsättningen finnas nationella byråer, som alltid skulle kunna påstå att det kunde finnas nya vetenskapliga rön, och att er förhoppning att man med en europeisk byrå skulle kunna undvika en sådan situation, är en ren illusion?

Byrne
Inget förvånar mig längre nu för tiden. Jag anser dock att de klargöranden som de franska myndigheterna begärt inte är orimliga. De hänför sig till själva datumbaserade exportsystemet. De gäller fem frågor: Spårbarhet, mer tester, frågor runt biprodukter, ytterligare information om kontroller, inspektion och kontroller av Livsmedels- och veterinärmedicinska byrån på den enda anläggning som finns i Truro i Devon, där man slaktar och exporterar denna produkt, och slutligen frågan om märkning.
Vad gäller märkning pågår just nu förslag till en bred lagstiftning för hela EU som planeras införas senast den 1 januari 2000. Dessa bestämmelser har försenats ett år därför att medlemsstaterna inte har slutfört det förberedande arbetet som skall göra det möjligt att införa lagstiftningen. I mellantiden har myndigheterna i Förenade kungariket redan infört sitt eget märkningssystem för nötköttsgaranti och har uppgivit att märkningssystemet på frivillig grund skall användas vid export till Frankrike och på annat håll. Det, måste jag betona, sköts på frivillig basis. En lagstiftning på detta område sker inte på EU-nivå. Jag skulle inte ha behörighet eller en önskan att göra det. Som ett övergångssystem i avvaktan på det slutliga införandet av EU:s märkningssystem har detta förslag lagts fram av Förenade kungariket på frivillig bas och skall användas på det sättet.
Jag instämmer helt i vad ni säger, Roth-Behrendt, att de franska myndigheterna inte har lagt fram några vetenskapliga bevis. Det bekräftades av den vetenskapliga styrkommittén förra veckan. Det fanns aktuell information men inga nya bevis som kunde ändra den vetenskapliga kommitténs ståndpunkt.
Med hänsyn till byrån kan jag bara referera till det svar som jag gav Jackson att jag tror att inrättandet av en central myndighet för livsmedelssäkerhet på kommissionsnivå skall arbeta hårt för att undanröja denna typ av problem. Det kan finnas startproblem på vägen, men det skall bli utmaningen för alla oss inblandade att bestämma den lagstiftning som skall gälla för den byrån för att säkerställa att det finns en ömsesidig växelverkan mellan var och en av de olika institutionernas befogenheter - vare sig det gäller gemenskapsnivå eller medlemsstatsnivå - och att varje sida vet exakt var deras befogenheter börjar och slutar. Under dessa omständigheter har man möjlighet att få mer snarare än mindre säkerhet i systemet.

Daul
Fru talman, herr kommissionär ! Ni har med den vetenskapliga kommittén tagit på er ett ansvar gentemot konsumenterna och jag tror att jag, för min del, var en av dem som har upplevt krisen och jag har alltid följt de vetenskapliga kommittéerna. Men jag tror att vi behöver särskild vaksamhet när det gäller identifikation av nötkreatur i gemenskapens olika länder. Ni har naturligtvis delvis tillmötesgått detta när det gäller märkning och spårbarhet och - jag skulle be er om det på mina bara knän - i synnerhet när det gäller total öppenhet i gemenskapen i sin helhet om hela nötköttssektorn, vars förgångna vi känner till.
Vilka olika kontrollsystem förfogar ni då över på gemenskapsnivå och hur långt har ni kommit i fråga om de olika tester, i synnerhet BSE-testet, som har godkänts av kommissionen?

Byrne
Det finns för närvarande fyra BSE-tester, tre av dem med högsta tillförlitlighet och den fjärde är ganska tillförlitlig. De är obduktioner. Ytterligare arbete pågår för att försöka uppnå en nivå där dessa tester eller en utveckling av dessa tester mycket väl kan användas i en preklinisk situation. Vi har inte nått det stadiet ännu men förhoppningen är att vi skall nå dit. Arbete pågår med sikte på detta för ögonblicket. Tester genomförs medan vi talar.
Det kontrollsystem som har införts - inspektioner och kontroller - görs av Livsmedels- och veterinärmedicinskabyrån enligt DBES-planen. Den byrån har genomfört två tester under de senaste sex månaderna. Den sista skedde så nyligen som första veckan i oktober. Då jag inte ännu erhållit någon skriftlig rapport från den inspektionen har jag en muntlig rapport som visar att resultaten är tillfredsställande.

Lynne
Fru talman! Truro ligger i Cornwall, inte i Devon.
Kan ni försäkra att Frankrike inte bara är ute efter mer tid? Mot bakgrund av att den vetenskapliga kommittén i fredags fastställde att brittiskt nötkött är ofarligt verkar det otroligt att vi får denna ytterligare försening. Jag tror att det bara är en manöver för att rädda ansiktet från Frankrikes sida. Jag tycker det är tråkigt att jordbruksminister Brown tycks ge vika. Vad som än är den bakomliggande orsaken ökar det inte konsumenternas förtroende. Vi måste se till att förbudet hävs så snart som möjligt. Kan kommissionären försäkra att det kommer att hävas inom överskådlig framtid? I fredags nämnde han en tvåveckorsperiod. Kan han nu tala om vad han anser tidsperspektivet bör vara till dess Frankrike häver förbudet?

Byrne
Tack först av allt för er rättelse av var Truro ligger.
Jag är, så gott jag kan bli, övertygad om att de franska myndigheterna inte försöker vinna tid. De har begärt dessa klargöranden. Jag anser att denna begäran inte är orimlig. Jag anser att mina statstjänstemän och de i Förenade kungariket kan lämna svar och den information som behövs. Detta kan ske inom några dagar.
Beträffande förseningen vill jag påpeka att den vetenskapliga kommitténs rapport lämnades ut på fredag natt. Detta är den första arbetsdagen sedan dess, så jag tycker inte att det finns mycket bevis på försening i mellantiden.
Vad gäller Brown har han och jag diskuterat denna fråga vid ett flera tillfällen under de senaste två veckorna eller fler. I mina kontakter med honom har jag uppfattat att han är fast besluten att lösa detta problem så snabbt och på så bra sätt som möjligt. Ni har lagt fram frågan med ordvalet att han gett vika men det är långt ifrån sant. Han har ägnat sin tid åt denna fråga i förhandlingar med mig och sedan med minister Glavany på ett mycket ihärdigt sätt. Enligt min åsikt var de åsikter och den ståndpunkt som godkändes i natt det intelligenta, förnuftiga sättet att anpassa sig till denna situation och jag tycker det är långt från att ge vika. Jag hoppas att min bedömning av detta skall visa sig riktig och att vi inom de närmaste tio dagarna eller så skall få en slutgiltig lösning på detta speciella problem.

Isler Béguin
Herr kommissionär, jag tror - och det är inte för att jag är från Frankrike - att vi måste sluta det här fransk-brittiska minikriget. Vi hade redan tillfälle att säga det i fredags och jag tror att arbetet av jordbruksministrarna visar att vi måste finna en kompromiss som är godtagbar för alla, och inte bara för oss parlamentsledamöter längst bak i informationsledet, men framför allt för konsumenterna. Om vi har ett problem i dag och de franska experterna har uttalat sig mot hävandet av exportförbudet, så är det för att det verkligen finns uttalanden om krav. Jag tänker på konsumenterna som nu måste skapa sig en bild av situationen. Å ena sidan, har vi den franska byrån för livsmedelssäkerhet som säger att det faktiskt finns problem och, å andra sidan, experter som enhälligt säger att det inte finns något problem. På något sätt lämnar det mig inte oberörd. Jag har kunnat läsa i tidningarna att det bara finns tre prionexperter i den vetenskapliga kommittén. Jag vänder mig således till er, herr kommissionär, för att få veta om de tre prionexperterna verkligen lade ner sina röster. I så fall var inte de personer som röstade enhälligt prionexperter och man skulle då kunna förstå varför Frankrikes förslag, kompromisser och extra frågor godtas.

Byrne
. (EN) Liksom ni är jag också angelägen om konsumenternas skydd. Det är en del av den sammanfattning som jag ombetts ge. Jag har med intresse noterat och redan med glädje hälsat uttalandet av den franska ministern för handel och konsumentskydd, Lebranchu, som hänvisade till den enhälliga rapporten från den vetenskapliga kommittén över helgen och sade att den skulle lugna konsumenterna. Jag är positiv till hennes uttalande i detta avseende.
Det har uppstått litet förvirring beträffande samspelet mellan ad hoc-kommittén och den vetenskapliga kommittén. Jag vill gärna klargöra detta i detta skede, eftersom den senaste frågan ger mig tillfälle till detta.
Ad hoc-kommittén består av experter på BSE. De möttes förra måndagen för andra gången. Vi det tidigare mötet fick de bevisen från den franska myndigheten, vilket jag hade bett de franska myndigheterna om. De begärde även aktuell information från Förenade kungariket. De fick även den informationen. De höll ett möte förra måndagen, övervägde allt detta, använde sin egen erfarenhet på materialet och upprättade en rapport som praktiskt taget räknade upp alla aktuella problem och aspekter, faror, risker och för och mot argument avseende BSE. Det skedde ingen omröstning i kommittén. Det är inte deras uppgift att göra detta. Det är en rådgivande ad hoc-grupp som biträder den lagenligt inrättade kommittén och som har inrättats för att utföra uppgiften att ge råd till kommissionen i dessa frågor - det vill säga, den vetenskapliga styrkommittén. Det är den kommittén som förrättade omröstningen och det är den kommittén som var enhällig i sin ståndpunkt efter att ha granskat alla den information som ad hoc-gruppens rapport innehöll och några andra dokument som tillhandahölls av ad hoc-gruppen och som uppenbarligen använde sin egen vetenskapliga kunskap på materialet. Dessa sexton forskare har engagerats från de allra flesta medlemsstater. De är veterinärer och forskare på allra högsta nivå och på höjdpunkten i sin karriär, människor med allra högsta anseende. De bildade sig en uppfattning - vilken vi nu känner till - som var enhällig.
Det finns således ingen oklarhet eller motsägelse mellan någon ad hoc-åsikt och den vetenskapliga kommitténs åsikt. Detta är hur beslutsfattande och samarbetet mellan ad hoc-kommittén och den vetenskapliga ledningskommittén i verkligheten sker.

Böge
Fru talman, herr kommissionär! Anser ni att det är passande att man vid denna tidpunkt när man upphäver exportförbudet - och vi befinner oss utan tvivel i en rättslig gemenskap - samtidigt skjuter upp de tidigare besluten beträffande märkning? Tror ni att det är åtgärder som kan väcka förtroende?
För det andra: Vad anser ni om att vi inom unionen har olika åtgärder för att bekämpa scrapie och BSE? Vore det inte principiellt riktigt att i alla medlemsstater undanröja och avliva BSE-smittade hjordar när sådana påträffas, vilket redan från början hade varit den rätta metoden med tanke på förebyggande konsumentskydd?

Byrne
Beträffande den fråga om ni tog upp om får och BSE är de liknande sjukdomar men ganska olika i sin överföringsform och så vidare. Man kan inte lätt från tillgänglig information om scrapie dra direkta slutsatser om BSE. Den är informativ men kan inte lätt härledas från den ena till den andra.
Jag anser att frågan om märkning är en sak som bygger upp konsumenternas förtroende. Jag har talat om detta vid flera tillfällen, inklusive vid min utfrågning i september, att tillhandahållande av information till konsumenterna måste vara den absolut första åtgärden i en mängd åtgärder för en kommissionär som ansvarar för konsumentskydd. Användning av märkning ger helt klart information. Jag anser att detta är en bra väg framåt.

Martinez
Fru talman, herr kommissionär ! Har det varit över fyrtio dödsfall av sjukdomen atypisk Creutzfeld-Jacob till följd av galna ko-sjukan, dvs. en zoonos, ja eller nej? Herr kommissionär, har utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling fått sig hänvisat ett förslag till direktiv för en månad sedan, i vilket anges att före år 2003 skulle man inte kunna ange nötköttets ursprung på etiketten, ja eller nej? Herr kommissionär, på vilket sätt är den vetenskapliga kompetensen hos medlemmarna i den vetenskapliga styrkommittén överlägsen kompetensen hos de tyska, franska och skotska vetenskapsmän som säger er att det finns en risk för zoonos? Herr kommissionär, vem utser era medlemmar i den vetenskapliga styrkommittén? Hur utses de? I vilken grad är de oberoende? Herr kommissionär, hur förklarar ni att i sju år, från september 1989 till mars 1996, har två parlamentsledamöter, den belgiska socialdemokraten José Happart och jag själv, sagt här att det finns en risk för zoonos innan den brittiska jordbruksministern erkände det den 24 mars 1996 i underhuset? Herr kommissionär, vad innebär försiktighetsprincipen om man i tveksamma fall inte låter bli att sälja misstänkt nötkött? Herr kommissionär, i Flemings och Newtons land, är ni slutligen fortfarande beredd att säga att Galilei hade fel då han sade att jorden snurrar runt, när universitetet och den vetenskapliga styrkommittén säger till honom att jorden inte snurrar?

Byrne
Jag har hört att det har varit mer än fyrtio fall med diagnos av den nya varianten av Creutzfeld-Jacobs sjukdom (CJD). Beträffande djurens ursprung baserat på märkningen har ni rätt i den meningen att den lagstiftning skall införas på gemenskapsnivå slutligen kommer att föreskriva att produkter som importeras från en annan medlemsstat kommer att identifieras med ursprung i EU snarare än i en medlemsstat. Vad som sker i denna situation är att på frivillig bas föreslår Förenade kungariket att på sitt nötkött behålla den märkning som de har bestämt enligt sitt garantisystem för nötkött. Det är en rent frivillig åtgärd och inte reglerad av lagstiftning på EU-nivå.
Jag vill framföra att jag är helt nöjd med den vetenskapliga kommitténs kompetens. Den består av ordförandena i de åtta vetenskapliga kommittéer som har hand om sådana frågor som livsmedel, toxikologi och andra områden och sedan åtta andra medlemmar som valdes och utnämndes av kommissionen. Låt mig understryka att de har en absolut och helt oberoende ställning. Kommissionen kan inte bestämma vad de skall göra, varken i fråga om innehållet i deras rapporter eller deras tidsschema.
Vad gäller er referens till de skotska vetenskapsmännen och så vidare har jag uppfattat att denna fråga gäller enbart icke urbenat nötkött som inte omfattas av DBES-systemet. Jag är inte helt övertygad om att någonting som de skotska vetenskapsmännen framfört i den fråga är av betydelse för exporten från Förenade kungariket enligt DBES-systemet.
Beträffande er fråga om försiktighetsprincipen har den sitt ursprung i ett koncept som först användes på miljöområdet. Den fastställer den grund som försiktighetsprincipen skall tillämpas på. Den är helt bestämd vad gäller hur den skall tillämpas och en speciell aspekt är att det måste saknas vetenskapliga bevis med hänsyn till en speciell fara eller allvarligt tvivel på de vetenskapliga bevisen. Vi har fått en enhällig rapport från de bästa vetenskapsmännen och veterinärerna i Europeiska unionen som finns att tillgå för kommissionen, och de har uttalat sin åsikt att det brittiska nötkött som exporteras inom ramen för DBES-systemet är lika ofarligt som något annat nötkött i Europa. Under dessa omständigheter är det inte lämpligt att tillämpa försiktighetsprincipen.

Whitehead
Herr kommissionär! Håller ni med om att det är ytterst viktigt att vi får en europeisk lösning på detta problem och vill ni ta emot våra gratulationer för att ni har gjort ert allra yttersta för att uppnå detta under helgen.
Vill ni dock inte hålla med om att efter den enhälliga bekräftelsen på säkerheten i det datumbaserade exportsystemet och förutsatt att ni personligen godkänner det i denna kammare, vilket jag hoppas ni gör, det finns mycket litet att förklara vad som kan göras ytterligare.
Håller ni inte med om att några av de frågor som nu förs fram av de tekniska experterna - och jag tänker här särskilt på märkning, förbättrade diagnostiktester och så vidare - är ökade förbättringar av säkerhetsbestämmelser för Europa som helhet. De är inte en ersättning för eller ett tillägg som behövs för det datumbaserade exportsystemet. Om så är fallet, håller ni också med om att debatten om brittiskt nötkött borde avslutas senast den 10 november på onsdag och om kommissionen inte har något att säga om saken kommer ni då att inleda, hur beklagligt det än är, det rättsliga förfarande som skulle ha skett för länge sedan?

Byrne
Herr Whitehead, tack för dessa snälla ord. Jag är överens med er att det är avgörande att denna fråga löses på europeisk nivå av de orsaker som jag nämnde tidigare. Det är viktigt av flera orsaker, inte minst för konsumentförtroendet och det är med den målsättningen jag försöker lösa denna fråga liksom jag vet att även minister Glavany och minister Brown försöker.
Vad gäller det datumbaserade exportsystemet stöder jag naturligtvis detta. Jag uppskattar möjligheten som svar på er fråga att göra det återigen. Ni kanske har noterat att jag gjorde så tidigare och har gjort det vid ett antal tillfällen. Låt mig upprepa att det är inte min avsikt att lägga fram någon lagstiftning för att ändra det datumbaserade exportsystemet som i sig självt är föremål för lagstiftning. Det är inte min avsikt att göra det och jag har klargjort detta under helgen och vid ett antal tillfällen och gjorde det återigen i går.
Dessa förbättringar är som ni beskrev dem marginella. Några av dem gäller inte tillämpningen av det datumbaserade exportsystemet men jag måste säga att några av dem förmodligen gör det, i synnerhet frågan om spårbarhet och biprodukter. Ytterligare information begärdes om hur systemet för biprodukter exakt skall fungera enligt det datumbaserade exportsystemet (DBES). Jag skall naturligtvis mycket gärna lämna ett klargörande om detta men jag måste påminna er om något som jag är säker på att ni är medvetna om: det sker ingen export av behandlat nötkött enligt DBES från Förenade kungariket därför att det är först nödvändigt att identifiera och godkänna en anläggning för det ändamålet och ingen sådan anläggning har föreslagits av de brittiska myndigheterna. Därför sker ingen export av biprodukter enligt DBES men det kan ske och om det sker ombads jag i går att klargöra exakt hur det skulle fungera, hur man kan skilja mellan produkter och så vidare. Dessa är inga orimliga frågor och jag skall mycket gärna besvara dem under de närmaste dagarna.
Beträffande när detta bör ske hålls mötet på fredag, och jag hoppas att det skall avsluta överläggningarna och förklaringarna på fredag. Det kanske hålls andra möten nästa vecka. Jag misstänker att de franska myndigheterna mycket väl kommer att föra ytterligare diskussioner med sin livsmedelssäkerhetsmyndighet och jag förväntar ett svar från dem absolut inte senare än torsdag nästa vecka. Jag kommer då först och främst att kunna ge kommissionen aktuell information nästa onsdag och lämna en slutgiltig redovisning följande tisdag vid kommissionens sammanträde i Strasbourg. Allt kanske sker tidigare. Om så sker, så mycket bättre. Om så inte sker kommer jag på tisdag nästa vecka att lämna en rapport till kommissionen.

Stevenson
I min oskuld och naivitet trodde jag när den vetenskapliga styrkommittén möttes förra veckan och tillkännagav sitt uttalande; uttalandet gjordes av Pascale, själv fransman och ordförande i den kommittén, om den kommitténs enhälliga åsikt att brittiskt nötkött är lika ofarligt som vilket nötkött som helst i EU eller möjligen än något nötkött i hela världen, var detta toppen på pyramiden. Jag trodde inte man kunde komma längre än så. Nu säger Byrne till oss att vi behöver bara några extra dagar för diskussioner. Jag tycker det verkar som om vi har haft tre månader sedan den 1 augusti under vilka fransmännen och tyskarna har trotsat EG-rätten. Menar ni nu, herr Byrne, att under dessa tre månader då det franska livsmedelssäkerhetsorganet upprättade en omfattande akt att de inte undersökte de tekniska förutsättningarna som spårbarhet, testförfarande, biprodukter, kontroller och märkning? Menar ni att först nu i sista minuten och efter det att den vetenskapliga kommittén har gjort sitt enhälliga uttalande att de behöver ytterligare tekniskt klargörande av dessa frågor? Det verkar skrattretande. Vad exakt är det som de begär?
Vi hörde Martinez ifrågasätta den vetenskapliga styrkommitténs kompetens. Är Martinez och är ni herr kommissionär medvetna om det faktum att AFSSA, den franska byrån för livsmedelssäkerhet, har en årlig budget på 52 miljoner euro och har en ledningsgrupp där 50 procent är utnämnda av den franska regeringen och de andra 50 procenten utgörs av jordbrukare, återförsäljare och grossister inom livsmedelsbranschen? Så låt oss ställa några frågor om deras kompetens. Vi försäkrades från högsta nivå i Paris att detta ärende inte skulle påverkas av protektionism utan hanteras på rent vetenskapliga grunder. Jag tycker detta luktar ren handelsprotektionism som nu har kommit i dagen. Känner ni till, herr Byrne, att detta är det sätt på vilket AFSSA sköts?
(Applåder från PPE-gruppen)

Byrne
Jag är glad att få denna möjlighet att upprepa min åsikt att den vetenskapliga kommittén, som ni beskriver den, är pyramidens topp. De är de bästa som finns, jag litar på deras råd, det finns inga som helst tvivel hos mig och jag utmanar inte på något sätt deras åsikter.
(Häcklande) Jag måste dock säga att de frågeställningar som framförts av de franska myndigheterna där de begär vissa klargöranden av de frågor som de har funnit verkar helt rimligt. Jag har berört dem tidigare i de svar som jag gett, i synnerhet till Whitehead. För mig verkar de inte orimliga och därför anser jag det vara korrekt att utnyttja denna möjlighet under de kommande dagarna för att klargöra dessa frågor, så att vi undviker att gå till rättstvist i EG-domstolen. Det anser jag vara klokt och det snabbaste vägen att nå en lösning.
I den händelse att vi inte uppnår resultat i enlighet med de riktlinjer som jag förutser, då är naturligtvis den möjligheten öppen och kommer att undersökas på kort tid, men jag tror att den handlingsplan som jag anser lämplig och som andra också anser vara lämplig, inklusive mina kollegor i kommissionen denna morgon, är den lämpliga vägen framåt och jag avser att arbeta enligt den målsättningen åtminstone under ytterligare några dagar.

Talmannen
Tack, herr Byrne. Mitt klubbslag var inte för er utan för en kollega som försökte avbryta er.

Goepel
Fru talman!
(Tillrop från Martinez)
Åh, var tyst!

Herr kommissionär! Jag tror att så länge vi inte har någon genomgående märkning kommer vi aldrig att få lugnt här i kammaren och i Europa när det gäller BSE! Att ni nu säger - Böge nämnde det - att vi inte förrän år 2003 kan genomföra en märkningsplikt, en spårbarhet tillbaka till djurens födsel, anser jag till en del är ansvarigt för hela den kräftsvulst som denna BSE-kris utgör! I samma ögonblick som den rättsliga grunden har ändrats - och det är anledningen till att vi har denna nya förordning - och frågan inte längre skall behandlas enligt artikel 37, dvs. genom samråd, utan enligt artikel 152, dvs. genom medbeslutande, har vi från parlamentets sida den fördömda plikten och skyldigheten att tidigarelägga tidpunkten 2003! Det är den skyldighet som vi har, och nu frågar jag er: Ni sade att ni kommer att utöva påtryckningar på dessa länder i denna fråga, som skall beslutas under de närmaste dagarna. Jag frågar er: I vad mån kan ni i kommissionen utöva påtryckningar på medlemsländerna så att de redan före år 2003 genomför denna genomgående märkning av nötboskap? Om detta sker så snart som möjligt, behöver vi här i kammaren inte längre diskutera BSE!

Byrne
Förslag om märkning behandlas av parlamentet som ni nämnt i enlighet med artikel 152, vilket är ett medbeslutandeförfarande, och ni har rätt när ni säger att dessa bestämmelser om märkning föreskriver om uppgifter med hänsyn till djuret från dess födelse, så noggranna märkningssystem är värdefulla verktyg.
De ger information men de kommer naturligtvis inte att ge absoluta garantier i fråga om folkhälsa men de tillhandahåller åtminstone information. Andra förfaranden måste införas, vilka vi har infört, och vi håller på att undersöka hur folkhälsan kan säkras och jag talar nu framförallt om själva DBES-systemet. Javisst håller jag med Goepel att märkning är en viktig fråga, den behandlas av parlamentet, och vi kommer uppenbarligen att få möjlighet att diskutera den i framtiden.

Berthu
Herr kommissionär! Under krisen de senaste dagarna har kommissionen vid flera tillfällen uttalat sig för en europeisk byrå för livsmedelssäkerhet. När det gäller byrån finns det två möjliga synsätt. Ett synsätt, som jag ser som ganska positivt, består i att upprätta en medlingsinstans för sakkunniga på europeisk nivå utan att på något sätt minska de nationella staternas beslutsbefogenhet i fråga om de grundläggande ämnen som står närmast medborgarnas intresse eller ett annat synsätt, som jag ser som mycket mer negativt, vilket består i att införa ytterligare en faktor för att ta ifrån nationerna deras rätt till skydd, som dock är orubblig. Detta synsätt skulle direkt leda till att, i enlighet med kommissionens gamla yrkesdeformation, företräde gavs åt den fria rörligheten för varor framför konsumenternas hälsa, såsom vi just har sett när det gäller frågan om exportförbudet för brittiskt nötkött, i vilken vi måste vänta på att testerna blir tillgängliga, fru talman. Detta leder oss för övrigt till följande fantastiska slutsats: att försiktighetsprincipen inte tillämpas inom Europeiska unionen, samtidigt som man försöker föra fram den i förbindelserna med tredje land, i synnerhet Förenta staterna.
Herr kommissionär, vilken utformning av byrån väljer ni då, den som är smidig och liberal gentemot nationerna eller den som är auktoritär gentemot nationerna?

Byrne
Ja, som jag sagt tidigare, är jag positiv till inrättandet av ett europeiskt organ för livsmedelssäkerhet och arbete med denna fråga pågår inom min avdelning. Jag har haft flera informella diskussioner med kollegor och parlamentsledamöter om denna fråga. Arbetet går således framåt på detta område. Inga slutliga beslut har naturligtvis fattats och, som jag sade till er för en stund sedan, den konstitutionella strukturen för den myndigheten återstår att fastställa och hur den skall samspela med övriga EU-institutioner och med medlemsstaternas egna livsmedelssäkerhetsorgan. Den måste även beskrivas och utformas noggrant, eftersom vi vill undvika varje problem som det som vi har i dag.
Vi måste emellertid vara noga med, som ni säger, borttagande av omistliga rättigheter därför att varje inblandning i medlemsstaternas rättigheter mycket väl kan innebära kränkning av medlemsstaternas rättigheter och därigenom kräva fördragsändring. Jag är inte säker på att vi i denna fas vill agera riktigt så långt. Jag vill inte utesluta det, men ni måste förstå att genom att ställa er fråga på det sättet måste ni vara medvetna om att för att gå framåt på det speciella området, om det är avsett att minska medlemsstaternas rättsliga behörighet eller rättigheter, skulle fördragsändringar krävas.
Låt mig slutligen tala om frågan om den försiktighetsprincip som ni nämnde. Jag har nämnt den principen i samband med import från Förenta staterna och jag är säker på att ni syftar på nötkött och hormonbehandlat nötkött. Jag har berört det i denna kammare och jag har berört den frågan i utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor vid flera tillfällen. Jag måste påpeka för er att den information jag får från vetenskapsmännen i Europeiska kommissionen är att nötkött importerat från Förenta staterna innehåller hormonet 17-beta-oestradiol. Jag har blivit underrättad om att det är ett cancerframkallande ämne. Under dessa omständigheter är det lämpligt att använda de vetenskapliga bevisen snarare än försiktighetsprincipen, därför att med klara vetenskapliga bevis har jag och kommissionen möjlighet att fatta ett beslut grundat på vetenskapliga bevis. Det är bara när vetenskapliga bevis saknas eller där det finns klar osäkerhet om de vetenskapliga bevisen som försiktighetsprincipen gäller. Det är därför vi inte tillämpar den principen för hormonfrågan om import av nötkött från Förenta staterna.

Murphy
Det som brittiska bönder och i synnerhet bönder i West Midlands-regionen, som jag företräder, väntar sig är en snabb lösning på detta speciella problem.
Den vetenskapliga kommittén har klart visat sin övertygelse om att brittiskt nötkött är lika ofarligt som något vilket nötkött som helst i Europeiska unionen och under dessa omständigheter är jag säker på att kommissionären skulle vara överens med mig om att en försening på kanske bara några få dagar är bättre än två eller tre år av domstolsprocesser som till sist gör alla frustrerade, inte är tillfredsställande för någon och framför allt inte tillfredsställer de brittiska bönderna som har följt lagarna, har gjort vad som krävts av dem och nu har möjlighet att sälja en utmärkt produkt i hela Europeiska unionen. Vad jag vill att kommissionären redogör för bara en gång till här och nu, och för att få fullkomlig klarhet är sin övertygelse om att denna försening bara skall bli några få dagar, och att han förutser att denna process skall vara avslutad absolut senast på tisdag under Strasbourgsessionen, och gärna tidigare.

Byrne
Jag kan berätta för er att jag har mött Ben Gill från nationella bondeförbundet vid ett flertal tillfällen, jag har talat med honom i telefon och jag har hört vad han har att säga om ärendet under de senaste dagarna och i synnerhet över en natt. Jag har haft nära kontakt med honom och jag kan försäkra er att jag känner till de problem som denna fråga skapar för bönder i Förenade kungariket.
Jag håller helt med er när ni säger att en försening på flera dagar, om man uppnår en lösning på detta svåra problem, är en betydligt bättre lösning än att inleda rättstvister i EG-domstolen. Jag är bekräftar också ytterligare till er och upprepar det som jag sade tidigare, jag hoppas att lägga fram en slutrapport om denna fråga till kommissionen senast tisdag i Strasbourg.

Sturdy
Tack för ert klara uttalande.
Jag undrar bara efter att ha lyssnat till alla debatter om ni verkligen är helt och fullkomligt medvetna om detta besluts förödande effekt för jordbrukarna i Förenade kungariket. Ni har redan sagt helt tydligt att den ständiga kommittén för vetenskapliga bevis är den högsta instansen.
Jackson frågade er som allra första fråga: Om vi har en annan kommitté som skall bevaka vår livsmedelssäkerhet i hela Europeiska unionen kommer den verkligen att vara bättre än den nuvarande ständiga kommittén och kommer människor att ta hänsyn till den. För mig verkar det som de inte har gjort det. Ni argumenterade faktiskt nästan för det motsatta att den ständiga kommittén för vetenskapliga bevis förmodligen inte är lika bra som ett livsmedelssäkerhetsorgan. Brittiska bönder lider på grund av obeslutsamhet. Det är hög tid att beslutet slutgiltigt godkänns. Den föregående talaren nämnde några dagar; det var i själva verket i augusti som beslutet fattades. Hur många fler dagar behöver vi för att få ett beslut?
Får jag också fråga er: Det finns en praxis inom medlemsstaterna eller vissa medlemsstater att utfordra en del av sitt nötboskap med vad jag vill kalla förbjudna ämnen. Kommer den vetenskapliga kommittén och kommissionen att undersöka detta? Eller skall vi bibehålla en situation där pressen enbart skall använda detta för att angripa medlemsstater?
Herr kommissionär, det jag säger till er är att brittiska bönder, Europeiska unionen och jordbruket lider till följd av obeslutsamhet. Vi vill att beslutet fattas på fredag kväll och att vi inte väntar till Strasbourg. Det finns inga mer vetenskapliga bevis. Undertecknade fransmännen Florensavtalet? Har Förenta staterna uppfyllt alla villkor som lades fast i det avtalet? Varför antogs inget beslut omedelbart?
(Applåder från PPE-gruppen)

Byrne
Jag är helt medveten om de problem som allt detta har orsakat brittiska bönder. Detta ärende har pågått alltför länge nu, långt innan jag kom till kommissionen. Beslutet som fattades av de franska myndigheterna den 1 oktober är ett beslut som man varit tvungen att hantera så bra som möjligt under mellantiden. Sedan dess är en aspekt som man kan peka på att det har inte förekommit någon obeslutsamhet från kommissionens sida eller från de parter som är inblandade för att försöka lösa denna svåra fråga.
Jag har sagt vid ett flertal tillfällen - och jag säger det på nytt här i dag - att jag anser att användning av fast diplomati, kallt huvud och fast beslutsamhet skall ge mer resultat än reflexartade reaktioner som slutligen leder till att kommissionen står inför EG-domstolen inom två år. Det skall inte leda till något gott för bönderna i Förenade kungariket, enligt min åsikt, om förbudet fortfarande gäller under de mellanliggande två åren.
Jag är helt övertygad om att den ståndpunkt jag har, den riktlinje jag har bestämt, de beslut jag har fattat med stöd av mina kolleger i kommissionen denna morgon, är det riktiga beslutet. Jag ser fram emot en snabb lösning på denna fråga.
Jag har vid ett flertal tillfällen den senaste helgen i flera intervjuer nämnt att det är min varmaste önskan att detta problem blir löst snabbt och diplomatiskt. Ibland är det svårt att uppnå båda dessa krav samtidigt. Det är vad jag försöker göra. Det är vad jag försöker uppnå. Att ge mig en vecka till tisdag för att genomföra det är inte oskäligt.

Auroi
Herr kommissionär! För att avsluta debatten tycker jag att det skulle vara bra att låta frågan vila här. Jag hade intrycket under en stor del av debatten att det var en sorts kamp för att få veta vilket av de båda länderna, Frankrike eller Storbritannien, som inte skulle förlora ansiktet. Det tycks mig att ämnet - och debatten - absolut inte handlar om det, men den handlar huvudsakligen om följande fråga: vad föreslår man samtliga europeiska konsumenter? Den engelska konsumenten, den franska konsumenten liksom den spanska konsumenten har rätt att få veta vad han äter och ur den synpunkten verkar märkning och spårbarhet faktiskt ofrånkomlig och oumbärlig.
Men, herr kommissionär, är vi inte tvungna att påminna om att det geografiska ursprunget till allt detta är Storbritannien. Jag är ledsen, men det är ändå där som BSE-fallen började. Och varför? För att Storbritannien har ett i hög grad produktivitetsinriktat jordbruk, jordbrukare som i hög grad offrats på livsmedelsindustrins altare och hellre än att gråta över de engelska jordbrukarna skulle det löna sig bättre att hjälpa dem att producera ordentligt, vilket de har börjat göra. Jag skulle inte vilja glömma bort i den här frågan att walesarna och skottarna, som har fortsatt med sin mer traditionella produktion, sanktionerades på samma sätt som de engelska producenterna under den värsta galna ko-krisen.
Herr kommissionär, jag frågar er således vilka ekonomiska medel som kommer att ställas till förfogande för spårbarhet och slakt av all denna boskap när det blir ett BSE-fall, eller pestfall, för det är ju på det sättet vi kan lugna konsumenterna och det behövs, tycks det mig, att samtliga länder i Europa i det avseendet slutar att tala om försiktighetsprincipen, såsom vi har gjort i åratal, samtidigt som de fortsätter med samma frenetiska produktivitet, och förbehåller sig rätten att belysa med två, tre exempel på gränsen till det tillåtna för att utöva sina rättigheter. Herr kommissionär, vilka medel kommer således den föreslagna byrån att få?

Byrne
Jag instämmer helt med er när ni säger att detta inte är en fråga om att tappa ansiktet eller om vinnare och förlorare. Att karakterisera denna svåra fråga i dessa termer är inte till hjälp alls. De som ser på frågan på det sättet inser inte problemets allvar.
Jag instämmer också med er att garantier för konsumenterna är ytterst viktigt. Det är DBES-systemet som har utformats av kommissionen enligt råd från vetenskapsmännen som enligt min och dessa vetenskapsmäns uppfattning skall ge den garantin till konsumenter.
Jag håller också med er om att det är väldigt värdefullt att ha märkning och spårbarhet. Ni har om denna märkning frågat mig vad som kommer att gälla på gemenskapsnivå i lagstiftningen om märkning. Från och med 2003 skall allt nötkött vara märkt med djurets födelseort, uppfödningsort, slaktort, samt djurets ras och ålder.
Det är för närvarande inte möjligt att tillhandahålla denna märkning och information, eftersom medlemsstaterna ännu inte ställt till förfogande den information som krävs för detta. Men det pågår arbete med detta och det kommer att vara de gällande reglerna från det året.
Jag skulle på nytt vilja understryka den betydelse som jag tillmäter hela denna fråga när det gäller konsumentförtroende och i synnerhet frågan om folkhälsa. Jag har för avsikt att ta hänsyn till detta under de närmaste dagarna under de pågående diskussionerna.

Talmannen
Jag vill tacka kommissionär Byrne.
Denna punkt på föredragningslistan är således avslutad.
Innan vi fortsätter med föredragningslistan vill jag meddela att i morgon bitti kommer betänkandena av Hughes och Smet att diskuteras tillsammans, i enlighet med föredragandenas önskningar, eftersom alla var överens om det.

Makroekonomisk dialog
Niinistö
Fru talman, bästa parlamentsledamöter! För det första vill jag uttala min glädje över att jag fått möjlighet att komma hit för att träffa er och speciellt över att jag får lägga fram synpunkter i den makroekonomiska dialog som nu håller på att inledas. Det är alltså en ny process. Införandet av en gemensam valuta i Europa har ökat behovet att föra en dialog om den ekonomiska politiken. Detta har man märkt vid arbetet i Ekofin-rådet och även i samband med euroområdets ordförandes arbete.
Om euron snabbt skall få den betydelse den förtjänar, inte bara i den internationella ekonomin utan även i debatten om den ekonomiska politiken som rör unionens område, måste i synnerhet de gemensamma synpunkterna på euroområdets ekonomiska politik fördjupas. Vid Europeiska rådets möte i Helsingfors kommer Ekofin-rådet att lägga fram en rapport om utvecklingen av den ekonomiska politikens samordning. Därigenom kommer denna debatt och detta resonemang åter att föras framåt.
Den ekonomiska och monetära unionen öppnar många nya möjligheter för Europa. Man måste också ta tillfället i akt och göra allt som göras kan för att trygga den ekonomiska tillväxten och den ökade sysselsättningen. Det bästa sättet är att se till att fördelarna med den gemensamma valutan och den inre marknaden utnyttjas fullt ut. Den ekonomiska och monetära unionen innebär en ny start för Europa både när det gäller företagsverksamheten och den ekonomiska politiken.
Den europeiska sysselsättningspakten, som man på Tysklands initiativ kom överens om vid Europeiska rådets möte i Köln i somras, är ett initiativ som kommer att främja det ömsesidiga samförståndet och reformeringen av de europeiska ekonomierna. I den europeiska sysselsättningspakten ingår en makroekonomisk dialog. Genomförandet av pakten inleds genom att man anordnar den första makroekonomiska dialogen. Den kommer att äga rum i samband med Ekofin-rådets möte på måndag i nästa vecka. Det är nu första gången som alla aktörer sitter kring samma bord på unionsnivå: företrädarna för rådet, kommissionen, Europeiska centralbanken och arbetsmarknadens parter. Hittills har vi träffat arbetsmarknadens parter två gånger om året och fört en separat dialog med Europeiska centralbanken. Nu kommer vi att mötas vid ett och samma tillfälle.
Det är viktigt att Europeiska centralbanken deltar i den här dialogen. Det visar klart att banken för sin egen del är beredd att delta i en öppen och direkt diskussion och att motivera sina tanke- och tillvägagångssätt.
Det är viktigt att lägga märke till de centrala principerna för dialogen. Enligt dem skall parternas självständighet och autonomi respekteras. Dialogen skall grunda sig på förtroende på så sätt att man inte har för avsikt att anta gemensamma slutsatser eller resolutioner. Tiden skall användas för samtal. Man skall inte avge några offentliga rapporter om samtalen utan var och en av parterna skall berätta om deras innehåll på sitt eget håll.
Man kan fråga sig vad det skall vara bra för att parterna för konfidentiella samtal bakom stängda dörrar. Svaret är att man genom denna dialog i första hand strävar efter att bygga upp förståelse för grundvalarna för den ekonomiska politiken. Det skall komplettera - ingalunda utestänga - den offentliga debatt kring den ekonomiska politiken som kommer att föras i vilket fall som helst. Med utgångspunkt från en gemensam syn och en gemensam lägesanalys är det mycket lättare att inleda samtalen. På den europeiska nivån är det förstås inte möjligt att komma så här nära en konkretisering, och det finns inte någon anledning att tala om förhandlingar eller samordning. Trots detta tror vi att en dialog kommer att inverka positivt på det ekonomiska debattklimatet.
Ansvaret för den politiska dialogen i Finland ligger hos rådet (ekonomiska och finansiella frågor) vars uppgifter och målsättningar är generella och inofficiella. Speciellt under svåra tider har vi märkt hur nyttigt det är att upprätthålla kontakten genom samtal. Samtalen handlar i mångt och mycket om principiella frågor som rör den sociala och ekonomiska utvecklingen. En liknande praxis finns i flera länder. Nationella erfarenheter och tillvägagångssätt kan förstås inte direkt tillämpas på den europeiska nivån, men även på den europeiska nivån finns det mycket att göra. En makroekonomisk dialog på europeisk nivå kan inte heller ersätta den nationella dialogen. Båda behövs. Vi måste bara hitta det rätta innehållet och de rätta formerna för dialogen på den europeiska nivån.
I egenskap av ordförande vill vi också se till att dialogen fungerar. Därför är inte alla 15 medlemsstater närvarande utan enbart rådets företrädare. Även detta spelar en viss roll: dialogen skall inte koncentreras på enstaka medlemsstaters situation och problem, utan de frågor som behandlas rör hela området, det gemensamma ansvarsområdet. Detta är en viktig gränsdragning och inriktning.
I slutsatserna från Europeiska rådets möte i Köln bestämde man vilka som skulle delta i dialogen och man konstaterade att man genom att begränsa antalet deltagare skulle se till att dialogen fungerar. Vi har naturligtvis handlat i enlighet härmed. I slutsatserna från Köln betonades också att den makroekonomiska dialogen skall uppfattas som en varaktig och kontinuerlig process. Därför vill Finland i arrangemangen blicka framåt och framför allt betona kontinuiteten. I mötet deltar därför även de kommande rådsordförandena som får i uppgift att ytterligare utveckla och fördjupa dialogen.
Dialogen innebär inte en samordning av den ekonomiska politiken, men den berör de aktuella utmaningar som gäller utvecklingen av det ekonomisk-politiska samarbetet. Trots att den ekonomiska och monetära unionen har startat fattar man fortfarande en betydande del av de beslut som påverkar den ekonomiska utvecklingen och sysselsättningen i medlemsstaterna. Det handlar framför allt om budgetpolitik och löneutveckling. Kan vi vara säkra på att man på arbetsmarknaden anammat de förhållanden och krav som den ekonomiska och monetära unionen för med sig? Risken ur en enskild medlemsstats synvinkel är inte inflationen, utan överdimensionerade nominella löneförhöjningar som på företagsnivå leder till en drastisk försämring av konkurrenskraften och lönsamheten och därigenom till förlust av arbetstillfällen.
Trots det finns det ingen anledning att måla upp ett dystert scenario. Det är dock av största vikt att de som fattar beslut om den ekonomiska politiken - och särskilt om penningpolitiken - kan känna tillförsikt. Därför behövs dialog och lugnande signaler, liksom det i eventuella problemsituationer krävs att beslutsfattarna agerar snabbt och beslutsamt. Så främjar man på ett konkret sätt möjligheterna till en ekonomisk politik som gynnar den ekonomiska tillväxten och sysselsättningen.
Som en del av dialogen måste man också förbättra statistiken över och informationen om den ekonomiska utvecklingen - inklusive löne- och kostnadsutvecklingen. Dialogens två nivåer - den tekniska och den politiska - kompletterar också varandra på ett lyckat sätt. Samtalen måste baseras på fakta, och det vore ännu bättre om man kunde vara överens om dessa fakta. Det handlar framför allt om realism.

Solbes Mira
Fru talman! Jag vill påpeka att den makroekonomiska dialogen är en del av den komplexa sysselsättningspakten, och som rådets ordförandeskap mycket riktigt har påtalat så är den ett resultat av Kölnbesluten där man, genom att tillsammans med centralbanken inleda en dialog mellan arbetsmarknadens parter och ansvariga för den ekonomiska politiken och budgetpolitiken, försöker uppnå de mål vi alla eftersträvar. Mål som i enlighet med de större ekonomiska inriktningarna i den ekonomiska politiken inte är något annat än ett försök att underlätta stabilitetsmålet för penningpolitiken genom vissa budgetåtgärder och en lämplig och mera gynnsam löneutveckling för tillväxt och sysselsättning inklusive växelkurs och ränteläge på längre sikt.
Med den grundtanken inleds den makroekonomiska dialogen. Utformningen har klart och tydligt definierats av rådets ordförande och därför tänker jag inte gå in på den. Jag vill bara säga att det första tekniska sammanträdet hölls den 29 oktober och att nästa kommer att hållas den 8 november. Trots tidigare erfarenhet av till exempel den sociala dialog som inleddes i och med Val-Duchesse så är det uppenbart att den nya makroekonomiska dialogen är av annan karaktär.
För att inte upprepa mig skulle jag vilja koncentrera mig på kommissionens bidrag till den tekniska debatt som hölls den 29 oktober. För det första vill jag säga att kommissionens generaldirektorat för ekonomi och finans innan debatten inleddes lämnade in två arbetsdokument. Ett med anledning av den ekonomiska situationen och det andra för att förbereda det informella utbytet av den kortsiktiga makroekonomiska politiken. De två handlingarna borde tekniskt kunna bidra till debatten.
Med kommissionens första dokument ville man redogöra för den allmänna ekonomiska situationen samt de kortsiktiga makroekonomiska perspektiven. Den konjunkturprognos för Europeiska unionen som ingår i dokumentet är beskrivande och analytisk. I prognosen bekräftas en återgång till den snabbare tillväxt som kommissionen förutspådde i sin makroekonomiska prognos. Den annonserade tillväxten för 1999 låg runt två procent, inte långt från det som förutspåddes i prognosen. Dessa två procent, i årligt genomsnitt, har haft utvecklats på annat sätt. Man har inte uppnått den nivå man räknade med för årets första del, den optimistiska tendens som förutspås för årets sista sex månader kommer att visa på en tillväxt på nästan tre procent i genomsnitt för de senaste två åren. Därmed kommer man att få se siffror som är likvärdiga eller till och med högre för år 2000 än de som förutspåddes i vårprognosen. I dokumentet tar man också upp att den framtida tillväxten eventuellt kan bli högre.
Kommissionens andra dokument skall vara en förberedelse inför det informella utbytet av kortsiktig makroekonomisk politik. I dokumentet presenteras de makroekonomiska villkoren för att främja hållbar tillväxt och en del slutsatser dras av den långsamma tillväxt man tidigare haft, särskilt under sjuttiotalet. En teknisk analys tillåter oss att dra slutsatsen att den minskade tillväxten i Europeiska unionen är en kombination av yttre påverkan som tack vare avvikelser i nationell politik, när det gäller strukturell stelhet, har förstärkts. Såväl oenigheten om den makroekonomiska politikens innehåll före Maastrichtfördragets ikraftträdande som den ekonomiska politikens inriktning var avgörande för att det negativa utfallet, den yttre påverkan samt att tillväxt- och sysselsättningshindren blev större än väntat.
Det är värt att påpeka att ändrade föreskrifter efter inrättandet av den ekonomiska- och monetära unionen har underlättat arbetet för dem som är ansvariga för den nationella makroekonomiska politiken samtidigt som man får hjälp att övervinna svårigheterna så att tillväxten blir mera hållbar. I dokumentet analyseras villkoren för policy-mix så att den kan fortsätta att vara så jämn som möjligt och tillväxtens återhämtning därmed mera hållbar.
Den 29 oktober hölls en mycket öppen och konstruktiv diskussion om de informativa faktorerna, vilket jag i all korthet tänkte informera er om. När det gäller konjunkturprognosen var alla deltagare överens om att utsikterna signifikativt har förbättrats och att 1998 års negativa externa påverkan verkar ha absorberats av Europeiska unionens interna utveckling.
När det gäller eventuella risker för den framtida tillväxten fanns vissa meningsskiljaktigheter, särskilt när några av deltagarna påpekade risken för en ny yttre påverkan som kan komma att sätta spår i unionens ekonomi.
När det gäller den ekonomiska politiken - det andra dokumentet talar om hur man skall klara av utmaningen att omvandla konjunkturell uppgång till hållbar tillväxt - berättade deltagarna rättframt om vilken ståndpunkt var och en fattat. Jag vill dock poängtera några delar i debatten som också kan vara till stor nytta i den här debatten. För det första så fastställdes de stora inriktningarna i den ekonomiska politiken som grundläggande element. Alla aktörer var överens om att prisstabiliteten måste bevaras och att förenliga löneavtal måste förhandlas fram så att budgetsaneringen kan fortsätta, i enlighet med varje lands stabilitetsprogram, och de strukturella reformerna i enlighet med Luxemburg- och Cardiff-processen kan kompletteras.
För det andra vill jag påpeka att överensstämmelsen var absolut när det gäller huvudprinciperna för den makroekonomiska ramen, något som jag redan har nämnt. Med andra ord, ju mer penningpolitikens stabilitetsmål underlättas genom budgetåtgärder och en sund löneutveckling kommer de monetära villkoren beträffande tillväxt och sysselsättning bli mera gynnsamma.
För det tredje vill jag poängtera att fördelarna med ett sådant här direkt utbyte klart och tydligt framgick av diskussionen. Alla deltagare ges en möjlighet att direkt uttrycka sina åsikter och få passande svar av övriga deltagare. Rollen för arbetsmarknadens parter som samtalspartner erkändes till fullo som en tredje pol i policy-mix.
För det fjärde så är det värt att titta lite närmare på några av de idéer som presenterades av deltagarna. Jag vill framhäva det faktum att man insisterade på att man i den makroekonomiska politiken, särskilt den monetära, måste beakta utbudets utveckling i den europeiska ekonomin. Därmed har man en större chans att utan inflation bevara en ökad efterfrågan. Kombinationen av ett fullständigt genomförande av den inre marknaden med en gemensam valuta tillsammans med strukturella reformer och stark internationell konkurrens gör att vi kan reducera den "flaskhalsrisk" som kan uppstå om budgetpolitik och lönepolitik inte är lämpliga.
Avslutningsvis vill jag nämna att kommissionens företrädare underströk att utbudet av arbetskraft verkar vara mera positivt nu än tidigare, och att det finns en stor såväl kompetent som disponibel arbetskraftsreserv. Om vi till detta lägger till tillgängligheten av den etablerade kompetensen, som kan öka beroende på den potentiella investeringsbenägenheten, som ett resultatet av den höga räntabilitet, kommer strukturella förändringar att inträffa som de ansvariga för den ekonomiska politiken måste beakta i sina respektive beslut.
Det här var enligt mig det mest relevanta från sammanträdet den 29 oktober och, som jag tidigare nämnd, ville jag kommentera det hela som ett bidrag till kommande diskussioner och debatter.

Karas
Herr ordförande, mina damer och herrar! Till att börja med vill jag från vår grupps sida hålla fast vid att vi betraktar den makroekonomiska dialogen som en välkommen förnyelse, eftersom den för första gången ålägger alla huvudaktörer i den europeiska ekonomiska politiken att direkt diskutera de fullständiga ekonomiska ramvillkoren med varandra. Samtidigt gläder det oss att vi som parlament så snart efter det första sammanträffandet också integreras i denna information, vilket för mig är en självklarhet.
För det andra måste jag dock som österrikare säga att denna dialog mellan arbetsmarknadens parter, mellan politiska institutioner, mellan skattepolitik och politiska ledamöter har funnits och praktiserats i liknande form i flera år i mitt hemland Österrike, och väsentligen har bidragit till att Österrike i dag kan visa upp sig som ett ekonomiskt framgångsrikt och socialt stabilt land med hög sysselsättning och med lägre arbetslöshetssiffror än andra länder. Det bör ge mod inför denna dialog. Också hos oss är det mycket som behöver reformeras och förbättras.
De föregående talarna har här berört det: Dialogen kan enbart förbereda, ledsaga och komplettera. Den är inte någon ersättning för politiken. Den befriar inte någon ansvarig från sitt specifika ansvar. Dialogen är en kompletterande del av de nödvändiga mångfaldiga åtgärderna för tillväxt och sysselsättning. Just av den anledningen vill jag därför också påpeka att den debatt vi nyss haft under dessa båda sammanträdesdagar ingår i ett totalt koncept. Vi diskuterar under dessa båda dagar Smets betänkande om arbetstidens förläggning och Menrads betänkande om medlemsstaternas sysselsättningspolitik under åren 1999 och 2000. I morgon har vi på föredragningslistan en diskussion om Palacios Vallelersundis fråga om strategin för den europeiska inre marknaden, och förra veckan debatterade vi i Strasbourg i samband med ECB-rapporten hur vi skall fördjupa och säkra den makroekonomiska dialogen med parlamentet. I vårt betänkande har detta krav tagits med.
Vi behöver väl inte tvista om att vi i fråga om tillväxt och sysselsättning måste komma fram till omfattande och samstämmiga strategier, och det gläder mig att ordet tillväxt och sysselsättning redan gör upp med en fördom, som vänstern så ofta har strött omkring sig, nämligen att man kan spela ut tillväxt mot sysselsättning, penningvärde och prisstabilitet mot sysselsättningsåtgärder. Dialogen och namnet på denna dialog visar att vi alla sitter i samma båt. Det handlar om viljan till helhetssyn, om att ta på sig ett fullständigt ansvar.
Den makroekonomiska dialogen är ett konstruktivt sätt att ta itu med de brådskande problemen. Jag uppmanar därför alla deltagare att på ett ansvarsfullt sätt delta i denna makroekonomiska dialog och ta ansvaret för Europas ekonomiska och sysselsättningspolitiska framtid. Vi måste släppa loss tillväxten och företagsbildandet. Vi måste skapa en ny, intellektuell och innovativ uppbrottsstämning som motvikt mot den pessimistiska och medvetet ångestskapande stämningen, och jag hoppas att denna dialog bidrar till att i rätt tid på ett öppet och ansvarigt sätt göra det som krävs, och att den inte leder till att man ömsesidigt lägger hinder i vägen för varandra på grund av dagspolitisk opportunism eller legitima gruppintressen.

Goebbels
Herr talman! Den makroekonomiska dialogen som skapats genom den europeiska sysselsättningspakten är ett nytt tillvägagångssätt som i sig är berömvärt. Det finns aldrig tillräckligt med dialog mellan de politiskt ansvariga och de ekonomiska aktörerna. Tillåt mig ändå att tvivla på den verkliga effekten av en dialog som i förväg har låsts genom konstlade förfaranderegler. I första hand finns det en så kallad teknisk nivå, som gör det möjligt för femton experter att diskutera och tjugofem andra experter att lyssna. Den så kallade politiska nivån kommer att samla tjugofem höga företrädare och arton assistenter. Det är i förväg självklart att syftet med dialogen i två omgångar inte är att komma överens om gemensamma riktlinjer eller tvingande åtaganden. Dialogen kommer således inte att leda till ett samordningsavtal ex amte om skatte-, budget- och penningpolitiken eller rentav den avtalsenliga politiken.
Regeringarna och centralbanken kommer även i fortsättningen att vara fria att besluta om sin respektive politik. Arbetsmarknadens parter kommer att fortsätta sin fria förhandling om arbets- och lönevillkor.
Vilket mervärde kommer vi att få av detta tillvägagångssätt? Samtidigt som jag hoppas bli positivt överraskad, tillåt mig att vara skeptisk. Europeiska unionen skulle sannerligen ha intresse av att rationalisera de olika tillvägagångssätt som lanserats av de successiva ordförandeskapen sedan toppmötet i Amsterdam. Vem, förutom fackmännen på gemenskapspolitik, hittar ännu rätt i de så kallade processerna från Luxemburg, Cardiff, Wien, Köln och i framtiden Lissabon eller Helsingfors? De förvisso alltjämt nyttiga diskussionerna om riktlinjer för sysselsättningen sammanfaller delvis med diskussionerna om de stora riktlinjerna för de ekonomiska politikområdena och nu med den makroekonomiska dialogen.
Grönböcker och vitböcker följer på varandra och liknar varandra. Meddelandena från kommissionen hopas på rapporter och resolutioner från parlamentet, Ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén. Så många ord som för det mesta är obegripliga för den vanliga medborgaren! Gemenskapstexterna liknar alltmer den politiska litteratur som framställdes av det avsomnade Sovjetunionen. Det väsentliga består av citat och hänvisar till heliga texter som antagits av Europeiska rådet eller kommissionen: ersätt centralkommitténs plenum med Europeiska rådet samt politbyrån med kommissionen så blir texterna utbytbara.
Europas folk väntar inte längre på ord utan på konkreta åtgärder för sysselsättningen. Den makroekonomiska dialogen kommer bara att få en mening om den leder till en makroekonomisk åtgärd. Att bevara prisstabilitet är en nödvändighet. Inflationen drabbar i första hand de mest utsatta. Unionen kan emellertid inte ha som enda ambition en stabilitetspolitik som upphöjts till dogm. Varje medlemsstat, enskilt taget, har en alltför stor öppning utåt för att genomföra en tillväxtpolitik på egen hand.
Unionen är snarare en sluten enhet. Handelsutbytet inom gemenskapen utgör i stort 90 procent av den gemensamma BNI. I en tid då den ekonomiska uppgången skulle möjliggöra både en minskning av offentliga underskott och en stödpolitik för tillväxt skulle en effektiv samordning av budgetpolitiken, i första hand inriktad på infrastrukturinvesteringar, forskning, skolutbildning och yrkesutbildning, kunna få en hållbar ekonomisk stimulanseffekt.

Gasòliba i Böhm
Herr talman, ärade rådsordförande, ärade kommissionär, ärade kollegor! Å liberala gruppens vägnar ger vi detta initiativ vårt stöd, ett initiativ som vi anser kommer mycket lägligt för att tillförsäkra oss en nödvändig samstämmighet inom det ekonomiska och sociala området, oumbärligt för att uppnå stabilitet, tillväxt och ökad sysselsättning inom Europeiska unionen.
Godtar vi den här framställningen så skulle jag vilja ta upp två frågor. Den första för att spinna vidare på det som den socialdemokratiska företrädaren just sagt om det lämpliga i att beakta synpunkterna om kapital och strukturella reformer, vilket man redan hade tagit hänsyn till i vitboken om tillväxt, konkurrenskraft och sysselsättning. I rapporten från Europeiska centralbanken förklaras att vissa hinder finns för att uppnå högre tillväxtnivå - antingen större stabilitet inom Europeiska unionen eller större konkurrenskraft i en öppen ekonomi, behov som är än mera påtagliga i och med millennieskiftet - just för att man fortfarande måste fördjupa sig i en del strukturella aspekter: Från arbetsmarknaden till det redan nämnda utbildningssystemet, eller lika viktiga frågor som till exempel bättre forskning och utveckling.
Å andra sidan vill jag nämna de samtalspartner som vi måste ta hänsyn till i den makroekonomiska dialogen samtidigt som jag vågar mig på att föreslå tre andra: representanterna för Europeiska unionens institutioner, som till exempel Ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén - två institutioner som står för en mycket viktig ekonomisk och social dimension och beträffande regionerna så spelar utan tvivel några av dem en synnerligen viktig roll för att uppnå dessa mål - samt föreningarna för små- och medelstora företag. Vi är alla överens om att de små och medelstora företagen spelar en mycket viktig och avgörande roll för att trygga en ökad tillväxt, men jag har inte sett dem införlivade i den makroekonomiska dialogen.
Efter dessa kommentarer vill jag än en gång säga att vi stöder initiativet.

Lambert
Jag vill tala om tre områden: Sammanhang, dialog och demokrati.
För det första, det sammanhang inom vilket denna makroekonomiska dialog sker. Det fattas en mycket stor och viktig faktor även om den speglas i fördragen och jag anspelar naturligtvis, som ni förväntar av mig, på miljön.
I artikel 2 nämns hållbar utveckling som ett av målen för Europeiska unionen, även om många av oss kanske ifrågasätter de metoder som är fastlagda för att uppnå detta. Men några av dem är utan tvivel makroekonomiska, såsom speglas i denna debatt. Och hållbar utveckling skulle jag vilja påpeka är inte detsamma som hållbar tillväxt, vilket vi har hört mycket om denna eftermiddag. Om tillväxt är kvantitativ och inte kvalitativ skulle jag vilja hävda att vi i själva verket skapar instabilitet genom att göra pengar av oljeutsläpp, eller när vi klarar upp brott och så vidare.
I artikel 6, avdelning 2 i det nya fördraget fastslås klart att miljöhänsyn skall införlivas på Europeiska unionens alla politikområden och praxis och vi anser att det innefattar makroekonomisk dialog. Exempelvis klimatförändringar, om okontrollerade, är utan tvivel en destabiliserande faktor för vilken ekonomi som helst, vilket Europeiska unionens egen forskning visar. Vår egen forskning visar också att ekonomisk utveckling i konventionell mening håller på att begränsas i vissa områden på grund av brist på färskvatten och att Europeiska unionen redan producerar mer giftigt avfall än den kan hantera och detta som en biprodukt av ekonomisk tillväxt.
Miljön måste därför tas med som en faktor och jag skulle vilja veta hur det skall ske. Vem skall företrädas? Vi önskar också en verklig dialog inom detta område och inte bara ekonomisk propaganda. Det är viktigt att vi söker nya vägar och de bästa metoderna för att möta målsättningen om en balanserad och hållbar utveckling på ett sätt som är anpassat till våra egna behov och miljökraven och inte ger en negativ effekt för levnadsstandarden i de fattiga delarna av världen. Så hur skall vi bedöma de vidare effekterna av vår egen makroekonomiska politik?
För det tredje begär jag att den demokratiska bristen i denna process rättas till, utan tvivel vid nästa regeringskonferens. Jag lyssnade när man läste upp listan över dem som skall närvara och det slog mig att situationen i själva verket liknar det som sker på puben en fredagkväll, där man träffar sina vänner och sedan går hem och berättar för folk vad som hände och om du har tur kanske andra människor hör de bästa historierna.
Jag vill veta hur vi som valda ledamöter skall bli engagerade i denna process, i synnerhet om den skall bli så sluten som man har lagt fram det för oss. Jag tycker det verkar som om vi inte behandlas som parlamentariker här, som vuxna och tillräckligt mogna för att få delta i dialogen om makroekonomisk politik och jag kräver att ni ändrar på det och åtminstone ger mer insyn under tiden, så att vi vet vad som händer och kan förklara det för våra väljare.

Theonas
Herr talman! Uttalandena om sysselsättningen från Europeiska unionens toppmöten fortsätter att komma med oförminskad hastighet. Med samma oförminskade hastighet fortsätter Europas löntagare att plågas av massarbetslöshet, undersysselsättning eller sysselsättning i yrken som man saknar kompetens för.
Herr talman, de europeiska sysselsättningspakterna, Cardiff-, Luxemburg- och Kölnprocesserna och kombinationerna mellan dem, de makroekonomiska dialogerna, dessa dialogers tekniska och politiska organ utnyttjas inte aktivt för att främja sysselsättningen i Europa på ett sätt som är positivt för löntagarna. Och det beror på att den dramatiska ökningen av arbetslösheten är förorsakad av just den politik som bedrivs och de initiativ som tas. En politik som så tydligt prioriterar den ekonomiska aspekten framför den sociala, som främjar penningstabiliteten på bekostnad av den sociala tryggheten och som upphöjer stabilitetspakten till en överordnad lag, som måste tillämpas strikt. Det är inte en politik för löntagarna utan för kapitalet.
När Europeiska Centralbanken anser det farligt med en tillväxttakt på över 2,5 procent, medan det enligt kommissionens bedömning krävs en tillväxttakt på över 3 procent, för att arbetslösheten skall sjunka till 7 procent på 6-7 år, då återstår bara en väg för er, och ni följer den naturligtvis konsekvent. Denna väg innebär att man pressar arbetsmarknaden till en drastisk försämring av anställningsvillkoren, att man går in för deltidssysselsättning och över huvud taget gör arbetet mera flexibelt, och att man minskar reallönerna och försämrar socialförsäkringssystemen. Det enda den makroekonomiska dialogen, i vilken företrädare för arbetsgivarna och löntagarna deltar, kan åstadkomma är en anpassning av de kollektiva förhandlingarna och av lönerna till de krav som kommer från finanskapitalet, euron och den dominerande ekonomiska politik som kommer till uttryck i EMU och stabilitetspakten.
Bristen på insyn i den makroekonomiska dialogen och det faktum att Europaparlamentet inte ens är med i dialogen förstärker min oro över at vi ännu en gång står inför ett försök att kullkasta löntagarnas grundläggande rättigheter och att undergräva varje social modell som ännu kan finnas i Europa.

Blokland
Herr talman! Vid det europeiska toppmötet i Köln fattade rådet ett beslut om en europeisk sysselsättningspakt med som målsättning att genomföra en grundläggande och varaktig sänkning av arbetslösheten. En av de tre huvuddelarna i den pakten gäller institutionalisering av en makroekonomisk dialog på europeisk nivå.
Det första min politiska grupp vill säga om det här är att det ännu en gång bildas ytterligare en hybrid europeisk diskussionsklubb. Enligt de förslag som nu lagts fram kommer fyra parter att engageras i den här dialogen. Företrädare för de europeiska institutionerna, för diverse kommittéer, för arbetsgivarna och för arbetstagarna, de senare två grupperna i de fall de är organiserade på europeisk nivå.
Det här förhandlingsorganet är genom sin tripolaritet - och det i andra hand - en blandning av myndighet och samhälle. Den korporatistiska karaktären gör det oklart vem som nu måste hållas ansvarig för åstadkommandet av en makroekonomisk politik och genomförandet av denna. Öppenheten och maktfördelningen, två viktiga principer i våra europeiska demokratiska rättsstater, följs på det sättet inte på europeisk nivå, eller rättare sagt överträds och skadas ytterligare.
Vidare är det anmärkningsvärt att Europeiska unionen tydligen tillskriver sig själv statsegenskaper medan den i första hand är ett samarbetsförbund med nationella stater, och alltså inte är eller kan vara en stat. Med det här förslaget har Europeiska unionen gått för långt och hoppat över principerna om subsidiaritet och proportionalitet.
En fjärde punkt gäller den allvarliga risken för en dubblering med Ekonomiska och sociala kommittén. Öppenheten i processen runt utarbetandet av de globala riktlinjerna för den ekonomiska politiken och med avseende på sysselsättningspolitikens riktlinjer är mer betjänt av ett officiellt och offentligt yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén än av en slags trepartsförhandling, vars resultat på sin höjd kan liknas vid en skyldighet att göra en ansträngning. Kan kommissionen svara på frågan hur de ser på förhållandet mellan den föreslagna makroekonomiska dialogen och den redan befintliga Ekonomiska och sociala kommittén? Löper inte de europeiska organen risken att upprepa sig i det oändliga? Det kostar också tid och pengar att sammanträda. Kan Europeiska kommissionen tala om vilken roll de anser att Ekonomiska och sociala kommittén verkligen skall ha när den makroekonomiska dialogen har inletts?
För det femte gäller den makroekonomiska dialogen ett politikområde som Europeiska unionen inte stiftar några lagar för. Den makroekonomiska politiken och sysselsättningspolitiken är i första hand en sak för medlemsstaterna. Det är självklart bra om medlemsstater kan utbyta erfarenheter och anpassa sin politik efter varandra, i den utsträckning det makroekonomiska läget i det egna landet tillåter det. Via riktlinjer träffas globala överenskommelser, i vilka medlemsstaterna har tillräckligt med utrymme för den politiska frihet som behövs för att anpassa åtgärderna efter deras nationella ekonomis särskilda egenskaper. Med tanke på den faktiska situationen hänger en makroekonomisk dialog på europeisk nivå till en stor del i luften. Det behövs självklart insatser för att sänka den fortfarande allt för höga arbetslösheten. De långtidsarbetslösa måste få särskild uppmärksamhet. Med en dialog på en abstrakt europeisk nivå skapas inga jobb. Därför yrkar vi för politisk frihet på regional och lokal nivå, det är nämligen där man känner till det konkreta läget på arbetsmarknaden. Utbyte av information och goda rutiner på europeisk nivå är mycket bra. En officiell institutionalisering av en europeisk makroekonomisk dialog bidrar dock knappast eller inte alls till det.

Della Vedova
Herr rådsföreträdare, herr kommissionär! Jag tror att de miljontals människor som är arbetslösa i Europa skulle ha slitit sitt hår om de hade lyssnat på denna första rapport om den makroekonomiska dialogen för att främja tillväxt och sysselsättning. Om jag har förstått saken rätt finns det förutom ett antal principiella besvärjelser ingenting klart, det finns inga förslag, det finns ingen rättfram analys, så rättfram som analysen av många europeiska ekonomiers hälsotillstånd, speciellt de kontinentalas, bör vara.
Herr kommissionär, när jag hör talas om makroekonomisk dialog - jag tillstår att jag tycker att denna definition är mycket svävande - tänker jag på medlingsförfarandet i Italien. Det jag är rädd för är att man genom denna makroekonomiska dialog försöker exportera den metod och den mekanism för medlingsförfarande som används i Italien till europeisk nivå, den metod som har gett vårt land låg tillväxt, hög arbetslöshet och hög inflation. Medlingsförfarande mellan arbetsmarknadens parter och regeringen har i Italien blivit ett avtal mellan företrädare för institutionaliserade intressen - fackföreningar, arbetsgivarorganisationer, politiker - som syftar till att försvara de institutionaliserade intressena och inkomsterna så att de arbetslösa och alla de som inte är företrädda i medlingsförfarandet inte får något utrymme i den nya ekonomin.
I Italien har medlingsförfarandet med arbetsmarknadens parter blockerat alla strategier och möjligheter till reformer på avgörande punkter: jag tänker på arbetsmarknaden, jag tänker på de offentliga utgifterna och speciellt på de sociala utgifterna, jag tänker på en arbetsmarknadslagstiftning som är en kopia av den som fanns på 70-talet. Bara på en enda punkt var rådets och kommissionens företrädare tydliga, och det var om kravet på återhållsamhet i löneförhandlingarna. I Italien har alla försök till ekonomiska reformer blockerats i och med den löneåterhållsamhet som fackföreningsoligarkin gått med på. Jag frågar mig varför vi skall säga till de europeiska löntagarna att det enda som är säkert är att det blir återhållsamhet i löneutvecklingen för deras del. Varför säger vi inte i stället att om vi lyckas vända trenden av minskad ekonomisk tillväxt genom avreglering, genom att frimodigt anta den nya ekonomins utmaningar kommer det att finnas välstånd och även möjlighet att höja lönerna och kanske knyta dem till företagens produktivitet och resultat i stället för till nationella eller europeiska kollektivavtal.
Avslutningsvis, tror jag att vi med denna dialog om något borde förklara för de europeiska medborgarna varför sysselsättningen i Förenta staterna på tjugo år har stigit med 45 procent när den bara har stigit med 4,12 procent i Europa. Jag tror att de arbetslösa i Europa, som kanske också är invandrare, behöver avreglering, mindre stat, mindre skatter, mindre planhushållning. Detta kan kanske leda till ekonomisk tillväxt och ny sysselsättning.

Brunetta
Herr talman! Mycket har redan sagts, och jag tycker att man kan sammanfatta det på följande sätt: antingen är den makroekonomiska dialogen ett rent hyckleri för att dölja bristen på en riktig ekonomisk politik för unionen, och då är den fullständigt onödig, ett dubbelarbete, ett slöseri med tid, som redan andra ledamöter har sagt. Alternativt är den makroekonomiska dialogen någonting äkta, substantiellt, och då ligger hyckleriet på den andra sidan, det vill säga man försöker med ytliga ord dölja en fara, enligt mitt sätt att se det, nämligen att den europeiska ekonomin böjer av i en planekonomisk riktning. Vad betyder egentligen makroekonomisk dialog, vad kan det betyda? Enligt ekonomiska heliga skrifter betyder det medlingsförfarande och inkomstpolitik, det som Della Vedova nyss påminde om förekommer i Italien sedan länge, med de resultat han själv underströk. Makroekonomisk dialog och inkomstpolitik som i grund och botten betyder lönepolitik, politik för återhållsamhet i löneutvecklingen? Men säg det då! En rörelse som Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokrater kan inte instämma i detta, eftersom den arbetar för en fritt fungerande marknad som medför fri inkomstfördelning speciellt vad gäller löntagarnas inkomster. Lönerna skall vara beroende av arbetets produktivitet och inte av mer eller mindre obskyra samordningsstrategier som andra bestämmer.
Och sedan har vi aktörerna i denna makroekonomiska dialog: Rådet? Staterna? Kommissionen? Europeiska unionen? Europeiska centralbanken? Nåväl, en liberal håller på att ramla av stolen när han ser denna aktör i detta sällskap: aldrig att en centralbank får ingå i en sådan församling, aldrig! Om centralbanken talar sanning begår den så att säga harakiri. Om den inte talar sanning med dessa andra aktörer - vilket den inte bör göra eftersom centralbanken skall syssla med annat - drar den valser och slösar bort tid. Och sedan har vi arbetsmarknadens parter. Nåväl, dessa fyra aktörer är en livsfarlig mix som å ena sidan försöker eliminera Europas verkliga problem, det vill säga bristen på en riktig ekonomisk politk, och å den andra försöker strama upp systemet med mer eller mindre obskyra förhandlingslekar till men för arbetslösheten och marknaden.
Bara ytterligare en sak: Utkastet till sysselsättningspakt från Köln grundades på tre pelare. Men det talas för litet om den tredje pelaren, det vill säga avreglering av marknaderna.

Hughes
I början av detta år blev en makroekonomisk dialog absolut nödvändig och utan tvivel kommer det första mötet med partner i den makroekonomiska dialogen nästa vecka att bli ett historiskt steg.
Tyvärr får vi här i parlamentet bara vara åskådare till detta. Trots ett absolut genljudande fördömande förra juni i valen till Europaparlamentet av våra institutioners kollektiva otillgänglighet och sekretess kommer detta första steg nästa vecka att öka det demokratiska underskottet i och med att parlamentet kommer att utestängas, och det verkar inte finnas några goda skäl för detta.
Partnerna i dialogen är av två typer. Först är det arbetsmarknadens parter eller centralbanken som har ett direkt inflytande på problemets olika aspekter, såsom lönebildning eller räntenivå och sedan, i en egen klass finns Europeiska kommissionen och kommissionens rådgivare om riktlinjerna exempelvis för den blandade politiken. De påverkar inte direkt någon aspekt av problemet då de inte har befogenhet att fatta beslut. De är där som rådgivare och för att påverka. I detta avseende är denna institution en av kommissionens viktigaste samtalspartner. Vi kanske kan ha en annan åsikt om de råd och den inriktning de kommer att föreslå, men vi kommer inte att ha rätt att delta vid den makroekonomiska dialogen för att säga detta.
Man säger att det rör sig om tekniska frågor och att vi i parlamentet bör hålla oss på vårt område, men jag anser att de frågor som kommer att diskuteras under den makroekonomiska dialogen och som har berörts här inte är tekniska, de är i högsta grad politiska och vi, som den demokratiskt valda institutionen, bör ha en roll att spela i den makroekonomiska dialogen.
Det lämnar kvar förevändningen för vad somliga kallar krav på förtrolighet, förtroende och även sekretess. Några har använt ordet sekretess. Det är ett steg tillbaka. Vi har i detta budgetförfarande hittat alla möjliga vägar till ett arbetsarrangemang mellan denna institution och kommissionen för att upprätthålla förtrolighet, och det kan ske i samband med denna dialog.
Vad gäller innehållet hoppas jag att man i den makroekonomiska dialogen skall efterlysa och beakta bevis på gjorda framgångar genom de aktiva arbetsmarknadsåtgärder som vi i ökande grad har eftersträvat sedan mötet i Luxemburg. Har det resulterat i en ökning av verklig tillgång på arbetskraft, eller måste vi hålla oss kvar vid den ohållbara åsikten att den största delen av arbetslösheten beror på strukturförändringar? Kan vi börja överge koncept som detta, kan vi kanske börja ha en mer realistisk uppfattning när vi bestämmer räntesatser, en uppfattning som medger att förhållandena har förändrats, och att vi nu kan börja avvakta med räntehöjningar medan arbetslösheten minskar, så att vi inte kväver en skör tillväxt?
Det är dessa typer av åsikter jag skulle vilja framföra under den makroekonomiska dialogen nästa vecka, men tyvärr skall varken jag eller någon annan ledamot av denna institution tillåtas närvara vid det mötet nästa vecka. Det är verkligen ett steg bakåt och absolut skamligt.

Schmidt
Herr talman! Att så många av Europas medborgare vände ryggen till EU vid sommarens val berodde till stor del på att man inte tyckte att EU och medlemsländerna har klarat av att sätta Europa i arbete. Tillväxten i EU är fortfarande för låg och arbetslösheten i de allra flesta länderna oacceptabelt hög. Det görs helt enkelt inte tillräckligt av de enskilda medlemsländerna. Fortfarande hindrar skattesystemen att nya arbeten skapas; jag vill nämna mitt eget hemland Sverige som exempel. Fortfarande hindrar lagar och regler på arbetsmarknaden att nya arbeten skapas; också vad gäller det vill jag nämna Sverige som exempel. Enligt en nyligen presenterad undersökning har Sverige och Tyskland minst flexibel arbetsmarknad.
Om den makroekonomiska dialogen skall bli fruktbar och ge resultat, vilket vi ju alla vill, och om länderna i Europa tillsammans skall kunna ge bättre förutsättningar för nya arbetstillfällen, är det min bestämda uppfattning att alla medlemsländer måste vara med i EMU.
I Sverige pågår för närvarande en debatt om att Sverige, bland annat den svenska regeringen, har mindre inflytande inom EU för att vi i dag står utanför EMU. Förre finansministern Erik Åsbrink och - senast i går - förra kommissionären Anita Gradin anser att så är fallet. Jag delar till fullo deras uppfattning.
Att tro att en makroekonomisk dialog på allvar kan föras om några medlemsländer står utanför EMU medan huvuddelen av länderna är med är enligt min mening ett illusionsnummer; det kommer inte att hålla i längden. Jag efterlyser därför en tydligare och klarare profil vad gäller EMU från kommissionen och kommissionär Solbes Mira samt från rådet, för jobbens och välfärdens skull i hela Europa.
Karas sade att "vi sitter i samma båt". Till honom skulle jag vilja säga: "Nej, tyvärr, vi sitter inte i samma båt ännu". Men det är av vikt att vi kommer att sitta i denna "samma båt".

Laguiller
Herr talman! Delvis eller fullständig arbetslöshet är en mänsklig tragedi för miljoner familjer. Det är en social katastrof till och med i länderna i Europa som gör anspråk på att ha det minsta antalet arbetslösa och då nöjer sig Europeiska rådet i Köln med att proppa sig fullt med fraser om en europeisk pakt för sysselsättning, men de planerade åtgärderna är löjligt få i förhållande till problemets omfattning. Det värsta är att de är cyniska nog att åberopa arbetslösheten för att än en gång ge pengar åt arbetsgivarna. De extra 500 miljoner euro, som Europeiska centralbanken uppmanas frigöra under förevändning att stimulera till skapande av arbetstillfällen, samt miljarden till högteknologiska små och medelstora företag kommer officiellt att vara avsedda för investeringar.
Jag vill dock ta ett nyligt exempel bland så många andra av de storföretag som avskedar samtidigt som de gör höga vinster. Storföretaget ABB Alston Power planerar att dra in ett stort antal arbetstillfällen i flera av unionens länder, i England, Frankrike, Tyskland, Italien, Sverige utan att ens nämna andra länder i Europa och världen. Varför använder då inte Europeiska kommissionen sin auktoritet för att sätta sig upp emot denna typ av indragningar av arbetstillfällen? Kommissionen fattar beslut om ett oräkneligt antal direktiv som har laga kraft på de områden som rör konkurrens.
Jag avslutar. Hur skall man förstå dess vägran att reagera mot den mänskligt och socialt oansvariga attityden hos storföretagen, om det inte är för att kommissionen tjänar dessa storföretags intressen och bara har några tröstande ord över till de arbetslösa?

Gollnisch
Herr talman! Vi har fått oss framlagt ett förfarande rörande den makroekonomiska dialogen som redan nu präglas av två dominerande drag. Det första är att man har framfört mycket vaga mål som snarare liknar besvärjelser. Det andra är en skenbart liberal formulering men som innebär ännu fler krav.
Det första dominerande draget är de mycket vaga målen: tillväxt, sysselsättning. Man har lovat oss det i åratal. Man talade om det i Wien, Luxemburg, Amsterdam, Cardiff och jag vet inte var. Men vi måste konstatera att fram till nu är den fulla sysselsättningens Europa snarare det Europa som har förvärrat arbetslösheten. En arbetslöshet som inte finns i lika hög grad i de utvecklade länder som inte är unionsmedlemmar, såsom Schweiz eller Norge. Att allvarligt ta upp frågan om full sysselsättning skulle vara att ifrågasätta om öppnandet av gränserna var berättigat, men det är inte det vi skall samtala om för då skulle vi vara tvungna att sätta oss upp emot globalismen. Det skulle vara att ifrågasätta om det är berättigat att ha för många skatter och för mycket byråkrati, men det är inte det vi skall samtala om för då skulle vi vara tvungna att sätta oss upp emot socialdemokratins doktriner. Det skulle vara att ställa frågan om det är berättigat att ha en invandringspolitik som är en börda för sysselsättningen för att inte tala om de kostnader som det medför, men det är inte det vi skall samtala om för då skulle vi vara tvungna att sätta oss upp emot enhetstanken.
Man kan således frukta att de rätta frågorna inte kommer att ställas men också - det är den andra aspekten hur vag den än är - att denna dialogs utformning medför ännu fler krav. Man talar förvisso om dialog, men bara det att man tar upp vissa ämnen gör att de införlivas i unionens befogenhetssfär, som blir alltmer lik den groda som till slut sprack, eftersom den ville bli lika stor som en oxe. Man talar också med oss om samordning, harmonisering och sammanhållning. Man går ända till att dosera dem, för det finns inga tvingande regler och detaljerade normer som skulle begränsa allas frihet. Men det är likväl i den riktningen som vi obönhörligen går. Sammanläggningen av valutorna har medfört enande av finanspolitiken, finanspolitikens enande har medfört enande av den ekonomiska politiken och den ekonomiska politikens enande har medfört enande av socialpolitiken. Vi vet var och en mycket väl att det är i denna riktning som en osynlig hand styr oss i det sammanhanget. Genom ett vagt uttryckssätt skyddas inte nationernas frihet, såsom man skulle vilja få oss att tro, det har bara till syfte att dölja de mål som man vill leda dem till och som utan tvekan redan är kända, men bara av några få invigda.

Randzio-Plath
Herr talman! Den monetära unionen förbinder Europeiska unionens medlemsstater i en ouppsäglig solidaritetsgemenskap där nationella inriktningar är möjliga, men som dock inte får vara utslagsgivande. Det enda sättet för att få den kompletterande ordningspolitik som är nödvändig för Europamarknaden på vägen mot en socialt medveten och miljövänlig marknadshushållning att lyckas är att sätta gemenskapsintresset i förgrunden. Det är också anledningen till att den makroekonomiska dialogen är betydelsefull. Denna makroekonomiska dialog är inget självändamål. Den syftar till att organisera en tillväxt som har effekt på sysselsättningen inom Europeiska unionen och att hjälpa till att övervinna massarbetslösheten. Detta är en del som kompletterar strukturpolitiken och arbetsmarknadspolitiken.
Men jag frågar mig om vi ännu har förstått dimensionen i denna dialog över huvud taget. I ett samhälle som kännetecknas av hög arbetsfördelning är det nödvändigt att de ekonomiska aktörernas aktiviteter samordnas, antingen via marknaden eller via politisk planering. Jag anser att en samordning via marknaden inte kommer att fungera. Vi behöver politiska standarder. Av det skälet framhävdes med rätta redan i Maastrichtfördragets artikel 103 att denna samordning är nödvändig. Det enda som fattas är de nödvändiga stegen för att genomföra detta. Beklagligtvis har de nationella regeringarna inte velat och delvis inte heller kunnat ta dessa steg på det sätt som de framskymtade redan i Delors vitbok. I det sammanhanget känner vi till flera nationella regeringar som har insett att det finns ett effektsamband mellan penning-, finans- och lönepolitik, vilket bland andra Österrike, Nederländerna, Irland och Danmark dragit konsekvenserna av med positiva effekter även på arbetsmarknad och budgetkonsolidering. Utifrån detta anser jag det vara oerhört viktigt att tydliggöra att denna samordning beskriver den nödvändiga intresseutjämningen mellan de individuella ekonomiska aktörerna och vill förmå dem att agera utan att det leder till en inskränkning av deras autonomi.
Kännedomen om detta samarbete finns ännu inte riktigt, och jag tror att just ECB:s bidrag under det senaste plenumet tydliggjorde vilka faror det varnas för och hur stor oron är. Därför behöver vi en verkligt framgångsrik samordning av förhållandena mellan penning- och finanspolitiken och lönepolitiken. De utgör grunden till en samordning över hela EU. De kommer inte bara att betyda good governance, utan de kommer också att innehålla ett europeiskt governance-system på flera plan.
I detta sammanhang saknar jag verkligen Europaparlamentets deltagande. Jag skulle här än en gång vilja understryka att Europaparlamentet krävde politisk samordning redan långt före Maastrichtfördraget för att verkligen organisera det europeiska mervärdet. Jag är av den uppfattningen att öppenhet och insyn är ett krav för alla demokratiska institutioner i dag. På samma sätt som vi kräver detta av Europeiska centralbanken genom dialog måste vi uppfordra europeiska finansministerrådet, jumborådet, socialministerrådet, Europeiska rådet till mer öppenhet och direkt delaktighet för Europaparlamentet. Det handlar inte om förtroligheter, det handlar inte om att skydda hemligheter - och parlamentariker är i stånd även till detta -, utan det handlar verkligen om frågan hur vi skall utforma vår framtid för 2000-talet, och då får ingen information, ingen analys, ingen prognos hamna under bordet, utan allting måste verkligen vara tillgängligt offentligt. Därför menar jag att vi på nytt verkligen måste uppmana till delaktighet för Europaparlamentet. Det handlar inte om information som på detta sammanträde eller från detta sammanträde till rådets och kommissionens gemensamma sammanträde med de båda behöriga utskotten. Det handlar faktiskt om dialogen med parlamentet, för vi har här verkligen fört in oss själva för att vi skall kunna göra mycket konkreta framsteg i den makroekonomiska dialogen i medborgarnas intresse, vilket sedan kan ha inflytande på sysselsättningsforumet under det portugisiska rådsordförandeskapet.

Alavanos
Herr talman! Ingen kan säga att det är onödigt med dialog, i synnerhet inte när det gäller den makroekonomiska politiken. Men bevare oss väl! Vi får inte framställa detta som en institutionell nyordning eller som ett stort steg i Europeiska unionens utveckling. Vad är detta för en dialog? En konfidentiell och hemlighetsfull dialog? En dialog med strikta förfaranden, med tysta vittnen och med människor som har rätt att tala? En dialog som kommer att påverka vem? Europeiska Centralbanken, som inte är ansvarig inför någon, regeringarna, av vilka åtminstone de flesta följer EMU:s automatpilot, eller fackföreningarna, och kommer dialogen till slut att bli en mekanism för att införliva och kringgå t.o.m. de kollektiva förhandlingarna?
Jag skulle vilja säga att detta innebär att vrida klockan tillbaka, att det för oss tillbaka till det parlamentariska systemet före Cromwell, när man höll hemliga överläggningar, när det inte fanns några protokoll och samhället inte visste någonting. Mot den bakgrunden måste jag säga att det är tur att Europaparlamentet inte medverkar. Enligt min uppfattning är det fråga om Europaparlamentets värdighet. Parlamentet, som präglas av offentlighet och öppenhet, skall inte medverka i sådana här institutionella påhitt, som enligt min mening är dödfödda.

Van den Burg
) Herr talman! Vid plenardebatten i denna kammare förra veckan frågade jag Wim Duisenberg om hans uppfattning och hans insatser med avseende på den makroekonomiska dialog som inleds nu. Hans svar var vänligt och välvilligt men mycket avhållande. Utbyte av information är prima, sade han, men det får absolut inte vara tal om någon politisk samordning på förhand. Även hos de övriga parterna i dialogen kan man konstatera denna, enligt mitt tycke, något överdrivna återhållsamhet. Om ledarna, till största delen män, åtminstone är något ambitiösa så finns det i alla fall en stor skepsis bland deras respektive gräsrötter. Även i de kretsar som jag själv kommer från, fackföreningsrörelsen. Att låta myndigheter och centralbanker vara med och bestämma om det som skall vara en löneutveckling, det rynkar man på näsan åt även där.
Jag tror att det ändå är tal om en rejäl vattenskräck. Det finns ju en hel värld av möjligheter mellan å ena sidan en samordning av politiken och å den andra en fullständig avsaknad av förpliktelser. I Nederländerna kallar vi den världen för förhandlingsekonomin, ofta förekommande och ganska strukturerade förhandlingar mellan de viktigaste socialekonomiska aktörerna. Där försöker man tillsammans, utifrån en gemensam analysram, hitta lösningar på problem som formulerats gemensamt.
En viktig del i den processen är att organisera och garantera förtroende och commitments i de egna leden. Det senare är mycket betydelsefullt, men kan naturligtvis inte genomföras från den ena dagen till den andra. Det är en värld som fortfarande måste få förtroende i EU-sammanhang. En av de stora utmaningarna, tycker jag, i denna "post EMU"era.
Därför tycker jag det är synd att parterna nu i början av processen hotar att gömma sig bakom betydelsen av sin egen självständighet på det egna behörighetsområdet: myndigheterna när det gäller budgetpolitiken, arbetsmarknadens parter när det gäller löneförhandlingarna och centralbanken när det gäller penningpolitiken. Just det faktum att den självständigheten finns, skulle kunna göra dialogen så intressant.
Jag är en av dem, liksom Stephen Hughes, som gärna hade velat vara med på mötet i fredags och delta i diskussionen med centralbanken om räntehöjningen. Jag är övertygad om att flera kolleger här i kammaren skulle ha kunnat göra ett briljant inlägg i den debatten. Jag vet inte om det också skulle ha lett till att vi skulle ha kunnat avhålla Duisenberg från det, men det kanske kan vara något att sträva mot i framtiden.
På måndag skulle jag också gärna vilja delta i den politiska debatten om vilka effekterna egentligen är av den räntehöjning som antagligen kommer att genomföras i morgon, och då inte endast effekterna på de finansiella dagskurserna utan även effekterna på den verkliga ekonomin. Det finns en stark vilja i parlamentet att lyckas med det. Jag tror att vi inte bara måste koncentrera oss på det, utan att vi även måste försöka få våra kolleger i de nationella parlamenten att debattera det här med våra regeringsföreträdare och med Europeiska kommissionen. Därför är den här debatten nu också bra. Jag hoppas att den fortsätter på stats- regeringschefsnivå och jag är optimistisk angående de initiativ åt det hållet som Prodi tagit.

Donnelly
Herr talman! Det är verkligen viktigt att rådet och kommissionen noga funderar på det möte som pågår, och de möten som skall hållas i framtiden om den makroekonomiska dialogen. Det är absolut meningslöst att utesluta Europaparlamentet från den diskussionen. Vi debatterar den årliga ekonomiska rapporten med rådet och kommissionen. I förra veckan hade vi Duisenberg i Europaparlamentet för att få höra om den europeiska centralbankens arbete. Vi har finansministrar som kommer till Europaparlamentets utskott för ekonomi och valutafrågor, och vi har arbetsmarknadens parter som också kommer till Europaparlamentet. Jag hoppas att det på detta stadium är ett förbiseende att inte låta Europaparlamentet medverka i denna diskussion. Jag anser det vara ganska meningslöst möte om inte vi är närvarande.
Jag vill tala om resultaten av dialogen. Det är uppriktigt sagt mycket viktigare just nu än vilka som finns runt bordet vid det första mötet.
Den kallas makroekonomisk dialog. Jag hoppas att det är en dialog och inte en monolog. Vår erfarenhet från våra diskussioner med Ekofin-rådet och Europeiska centralbanken är att vi är väldigt mycket engagerade i en monolog. Vi sitter och lyssnar till de ortodoxa åsikterna från Ekofin-rådet och vi sitter och lyssnar på de ortodoxa åsikterna från Europeiska centralbanken. De saknar verkligen fantasirikedom.
Den makroekonomiska dialogen är viktig. För stunden befinner vi oss i en mycket gynnsam ekonomisk miljö. Vi har låg inflation, vi har på nytt tillväxt och förhållandena är ganska stabila. Vad händer i framtiden när vi får problem med vår ekonomi, och när vi träffas av en allvarlig extern eller intern chock, och ni måste diskutera med arbetsmarknadens parter och andra ekonomiska aktörer om några kanske obehagliga åtgärder som måste vidtas på europeisk nivå?
Jag säger till ordföranden för Ekofin-rådet och kommissionär Solbes Mira att det som vi sätter i gång i den makroekonomiska dialogen under de kommande dagarna gäller inte bara det som sker just nu utan det gäller även att skapa en miljö, så att om ett problem eller svårlösta frågor uppstår vi verkligen kan sitta ner tillsammans med arbetsmarknadens parter och finna lösningar på våra problem. På samma sätt vill vi inte att denna monolog - efter att ha lyssnat på Duisenberg finns det dock risk för monolog - skall vara en diskussion om bara lönenivåer. Det finns många fler faktorer som spelar in på Europeiska unionens reella ekonomi än arbetstagarnas lönenivåer. Vi behöver granska reformen av arbetsmarknaden. Vi behöver granska reformen av kapitalmarknaden. Vi behöver granska reformen av produktmarknaden. Alla dessa faktorer påverkar arbetsmarknadens parter.
Till sist, min grupp kommer med intresse att ta del av slutsatserna från den makroekonomiska dialogen. Vi ser detta som ett första steg. Men var vänliga se till att vi blir inblandade i framtiden och inse att när det är svåra tider kan denna dialog vara avgörande för hur de europeiska medborgarna godtar Europeiska unionens institutioner, när svåra beslut måste fattas.

Bullman
Herr talman, mina damer och herrar! Som liknelse använde rådets ordförande den stafettpinne som skall föras vidare med denna makroekonomiska dialog. Men för oss framgick det inte helt klart vart han vill springa med denna stafettpinne. Oron för att det inte kommer att bli någonting annat än några snygga rundor inför läktaren på stadion kvarstår och att vi har improduktiva och otillräckliga resultat att se fram emot. Jag skulle vilja förstärka det som sagts här om att inte låta parlamentet bli delaktigt.
Att inte låta Europaparlamentet bli delaktigt i denna dialog är mer än ett skönhetsfel! Det finns ett direkt sammanhang mellan demokratisk produktivitet, mellan produktiviteten hos de resultat som uppnås i en sådan dialog och hur delaktigheten är beskaffad. Ingen av er som deltar i dialogen, varken rådet, kommissionen eller Europeiska centralbanken, kommer att göras direkt ansvarigt om inga europeiska lösningar kommer till stånd - till skillnad från dem som är valda här, till skillnad från dem som sitter här, vilka görs direkt ansvariga för detta av de väljare som har givit oss sin röst!
Jag vill varna er för att underskatta detta, för jag tror att det kommer att leda till bättre resultat om parlamentarikerna här deltar. Det finns väsentliga brister i tankekonstruktionen. Dessa återfinns såväl i sysselsättningsriktlinjerna som i den ekonomiska politikens grunddrag. Det är ett gårdagens tänkande som ligger till grund för väsentliga punkter, som insinuerar att det skulle vara tillräckligt om den offentliga budgeten konsolideras genom att den innebär att man får till stånd skattebefrielse och nedskärningar av utgifter. Men det är inte genom detta tänkande som man kan undanröja de brister som finns kvar.
Inte minst de amerikanska erfarenheterna visar att man inte kan spara sig ur de kvarvarande bristerna, utan att man bara kan växa ur dem. Därför är det nödvändigt att stödja en ekonomisk utvecklingsprocess i Europa som kan uttömma all potential. Därför vill vi ställa en mycket konkret fråga till er: när kommer ni att nå fram till avtal med konkreta benchmarks som innehåller uppgörelser om vad de offentliga investeringarna kan åstadkomma i fråga om ett stärkande av tillväxtprocessen, vilket också måste leda till ett entydigt positivt resultat på arbetsmarknaden? När kommer ni äntligen att komma överens om kvantitativa och kvalitativa mål för sysselsättningsutvecklingen som kan säkerställa att all ekonomisk potential också kommer till användning genom en konsoliderad strategi i de europeiska länderna? Det har vi inte sett någonting av hittills!

Niinistö
Fru talman! Jag vill för det första tacka för den här debatten. Jag tror att det är nyttigt att debattera, det var intressant. Det är viktigt att parlamentet deltar i den här debatten. Jag är ändå tvungen att konstatera att Europeiska rådet i Köln mycket klart begränsade deltagarna i den egentliga dialogen, och rådets ordförandeland kan inte göra någonting annat än att följa den begränsningen.
Jag tror att den makroekonomiska dialogen går framåt och också leder till resultat. Den aktuella tidpunkten är synnerligen lämplig, men den innebär också stora utmaningar. Det ser ut att bli ekonomisk tillväxt, ekonomin spirar. Detta yttrar sig ändå inte i någon väsentlig minskning av arbetslösheten. Även om det å ena sidan finns arbetslöshet, finns det flaskhalsar och brist på arbetskraft på andra områden. Detta är en mycket stor utmaning. Det är viktigt att man strävar efter att skapa förtroende och framtidstro hos ekonomins aktörer, inom den privata sektorn: hos dem som skapar sysselsättning och även hos konsumenter som skapar efterfrågan och arbetstillfällen.
Såsom man här har konstaterat har den gemensamma valutan ökat våra möjligheter, men samtidigt också skapat nya riskfaktorer. När det gäller den makroekonomiska dialogen och dess karaktär skulle jag gärna vilja instämma i det som Randzio-Plath här sade. Det är viktigt att ekonomins centrala aktörer kan föra förtroendefulla samtal i den mån deras uppgifter är parallella. Var och en av dem, Europeiska centralbanken och arbetsmarknadens parter, har sin egen uppgift, men på vissa punkter tangerar de varandra. Det är viktigt att dessa centrala aktörer förstår varandras tankar och utgångspunkter.
I egenskap av ordförandeland betonar Finland också i den här frågan öppenheten, även om utgångspunkten är förtroende, vilket till stor del just beror på att var och en av samtalsparterna talar om sina egna saker och om sitt eget område, och man kanske inte ens nödvändigtvis söker efter gemensamma beslut utan ömsesidig förståelse. Jag tror nog att parlamentet kan göra sin röst hörd, och åtminstone jag kommer mycket gärna att förmedla budskap från den här debatten till dialogen på nästa måndag.

Diamantopoulou
Herr talman! Det har verkligen varit en intressant dialog, och jag skulle vilja börja med en första politisk kommentar. Jag anser att det är lika farligt att försköna och förstora upp sakförhållandena och bygga upp förväntningar som att underkänna alla ansträngningar och skapa en känsla av tomhet och hopplöshet.
Jag anser alltså att vi måste ge den makroekonomiska dialogen dess rätta proportioner. Den är inte en faktor, den är inte en process av vilken vi förväntar oss att verkligheten i Europeiska unionen skall förändras. Men den är någonting nytt. Det är en ny satsning som skapar kontakt mellan viktiga medlemmar och aktörer i det ekonomiska livet, vilka tidigare inte har suttit kring samma bord. Vi har en dialog mellan dem som styr penningpolitiken, dvs. centralbanken, de politiska krafterna i Europa, som kommer till uttryck i rådet och ordförandeskapet, arbetsmarknadens parter, som företräder produktionen och arbetslivet. Representationen är fullständig. I det nya parlamentet och i den nya kommissionen har vi nu till uppgift att förverkliga ett beslut som fattades före vår mandatperiod vid toppmötet i Köln. Jag tror att vår politiska viljeinriktning är att utveckla, förändra och på olika sätt modifiera denna dialog, men först sedan vi har provat den, sedan vi gjort de första erfarenheterna, och när vi har sett i vilken riktning vi bör genomföra förändringar. Jag skulle vilja betona att målet för den makroekonomiska dialogen, så som det skisserades i Köln, är att skapa det nödvändiga sambandet mellan utveckling och sysselsättning. Och det är en av de viktigaste frågorna i dagens Europa att vi för första gången diskuterar och tillämpar en europeisk sysselsättningspolitik.
Bland dem som deltar i denna dialog, både på teknisk och på politisk nivå, skapas en dagordning som är av stort intresse. Den strukturella arbetslösheten, långtidsarbetslösheten, ungdomsarbetslösheten och de insatser som görs genom sysselsättningspolitiken och de 22 riktlinjerna, genom medlemsländernas handlingsplaner, och vilka resultat kan dessa insatser leda till? Är det möjligt att omstruktureringen av arbetsmarknaden, den omstrukturering och de reformer som enligt Cardiffmötet måste genomföras på varu- och tjänstemarknaderna, är det möjligt att alla dessa reformer skapar förutsättningar för en annan inriktning av penningpolitiken? Å andra sidan: är det möjligt att den gemensamma valutan, dagens låga inflation och den förväntade tillväxttakten leder till flera arbetstillfällen, vilket Europeiska unionen behöver?
Det är inte möjligt för en dialog på denna nivå och med dessa överläggningar två gånger om året att leda fram till svar på så stora frågor. Men jag anser att vi i politiskt hänseende bör kunna se det positiva med dialogen. Att det som är så viktigt för Europas folk - för alla parlamentsledamöter företräder Europas folk och för deras talan i parlamentet - att den brännande aktuella och intressanta fråga som sysselsättningen och arbetslösheten är kommer i centrum för den makroekonomiska dialogen. Det vill säga bankmännen, finansministrarna, industriförbunden å ena sidan, men också arbetsmarknadsministrarna och arbetsmarknadens parter å andra sidan, diskuterar arbetet och gör det till huvudfrågan i den gemensamma politiken. Jag anser alltså att detta är ett tillräckligt skäl för att ge dialogen en tidsfrist, så att vi ser hur den fortsätter och vilka resultat den leder till, innan vi börjar kritisera den och kräver förändringar av den, innan den ens har börjat.

Solbes Mira
Herr talman! Såväl rådets ordförande som kommissionär Diamantopoulou har kommenterat de här frågorna under debattens gång, så därför tänker jag bara tillägga en del saker. Först och främst är vi medvetna om att dialogens syfte, vilket klart och tydligt har framgått, är att förbereda den politiska debatten, inte att ersätta den. Det är följaktligen viktig information som vi tyvärr inte kan tolka som en ny definition av den ekonomiska politiken, något som föreslagits av en ledamot. Vi har för ögonblicket inte uppnått den nivån på samordningen av vår ekonomiska politik. Med dialogen gör vi inte heller anspråk på överdriven samstämmighet eller styrning. Det är ett utbyte av information, så att de olika ekonomiska aktörerna bättre skall lära känna verkligheten och agera i överensstämmelse härmed.
Problemet med dialogens innehåll och de ledamöter som deltar i densamma är och kommer alltid att vara en tvistefråga. Skall eller skall inte miljöfrågorna inkluderas? Skall eller skall inte andra frågor som utan tvivel är ekonomiskt relaterade, men inte i ett makroekonomiskt perspektiv, tillämpas i ett speciellt läge? En utvidgad dialog kanske inte alls gör den mera användbar, utan den kanske blir mindre effektiv allt efter som vi gör den mera omfattande.
Frågan om vem som skall eller inte skall delta i dialogen har också kommenterats i dag. Skall Ekonomiska och sociala kommittén samt Regionkommittén få delta i den makroekonomiska dialogen? Utan tvekan kan de bidra med viktiga frågor trots skilda intressen mellan företagare och arbetstagare i exempelvis Ekonomiska och sociala kommittén.
Den viktigaste frågan är emellertid Europaparlamentets eventuella deltagande i den makroekonomiska dialogen, något som jag till fullo förstår. Såväl rådets ordförande som kommissionär Diamantopoulou har tagit upp den här frågan. Ni känner redan till hur läget är tack vare Europeiska rådets beslut. Vad kan vi göra och vad gör vi? Utan tvivel vara här i dag, informera er om vad som hittills har gjorts och ställa oss till parlamentets förfogande för att fortsätta debattera de frågor som ur makroekonomisk synvinkel är av intresse. Det faktum att man inte är fysiskt närvarande i dialogen betyder inte att det inte finns en möjlighet för parlamentet att närvara, en möjlighet att påverka. I dag har man betonat en del intressanta aspekter. Är det nödvändigt att politiskt arbeta för ökad efterfrågan i den situation vi nu befinner oss i? Är det skäligt att fortsätta föra fram strukturell politik såsom bestämts? Är parlamentets närvaro i den makroekonomiska dialogen befogad på längre sikt , då villkoren för en framtida dialog troligtvis kommer att se annorlunda ut än de vi just nu har?
Detta är frågor som vi har noterat och självklart grundligt kommer att studera. Vi kommer givetvis att fortsätta informera parlamentet, och vi kommer till och med att inleda en debatt med parlamentet om de frågor som är av särskilt intresse.

Arbetstidens längd för sjömän - Arbetstidsförläggning
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om:
andrabehandlingsrekommendation (A5-0042/1999) från utskottet för sysselsättning och socialfrågor om rådets gemensamma ståndpunkt hamnar (8639/1/1999 - C5-0035/1999 - 1998/0321(COD)) inför antagandet av Europaparlamentets och rådets direktiv om tillsyn av efterlevnaden av bestämmelser om arbetstidens längd för sjömän ombord på fartyg som anlöper gemenskapens (föredragande Stephen Hughes),
andrabehandlingsrekommendation (A5-0041/1999) för utskottet för sysselsättning och socialfrågor om rådets gemensamma ståndpunkt (8642/1/1999 - C5-0036/1999 - 1998/0318(COD)) inför antagandet av Europaparlamentets och rådets direktiv om att ändra rådets direktiv 93/104/EG om arbetstidens förläggning i vissa avseenden för att täcka sektorer och verksamheter som inte omfattas av direktivet (föredragande Miet Smet).

Hughes
 - (EN) Som ni sade är det förslag som jag ansvarar för, det som gäller arbetstidens längd för sjömän som arbetar ombord på fartyg som använder gemenskapens hamnar.
Detta är bara en del av ett samlat paket av förslag som lades fram till kommissionen förra november för att försöka täppa till kryphålen i de sektorer som undantogs från det ursprungliga arbetstidsdirektivet från 1993. Jag hoppas att vi närmar oss slutkapitlen i denna långa saga och att vi snart skall ha alla sektorer täckta av arbetstidsbestämmelser för att skydda arbetstagares hälsa och säkerhet.
Bara som en snabb påminnelse, förslagspaketet som lades fram förra året av kommissionen innehöll först och främst en generell ändring av 1993 års direktiv, det är ämnet för Smets betänkande, ett direktiv om vägtransport, tyvärr har detta enligt vad jag vet helt stoppats i rådet (transport) för ögonblicket; det tredje, ett direktiv om genomförandet av överenskommelsen mellan arbetsmarknadens parter om sjömän antogs i form av ett direktiv i juni i år så den delen är klar, och slutligen det förslag som jag talar för i dag, ett direktiv om efterlevnaden av bestämmelser om arbetstidens längd för sjömän ombord på fartyg som använder gemenskapens hamnar. De tre förslagen måste lämpligen ses tillsammans i förhållande till det förslag jag behandlar.
Det finns en överenskommelse som uppnåtts mellan de två parterna för sjöfartsindustrin, det finns ett särskilt förslag som gäller sjömän som har tillgång till gemenskapens hamnar, men där finns också ILO:s konvention 180 och i själva verket baserades överenskommelsen mellan de två parterna inom sjöfartsindustrin till stor del på ILO:s konvention 180. Dessa tre förslag: överenskommelsen, direktivet om sjömäns arbetstider och ILO-konventionen planeras träda i kraft samtidigt i mitten av år 2002.
Vid den första behandlingen av detta speciella förslag gjorde parlamentet inga ändringar men föredraganden, Hugh McMahon vid detta tillfälle, påpekade att det var absolut väsentligt att dessa tre instrument skulle träda i kraft samtidigt för att undvika varje konkurrensmässig nackdel. Jag är därför mycket glad över att man verkar vara överens om detta och vi tycks göra framsteg i den riktningen. Det faktum att ILO-konventionen nu har en tidsgräns verkligen fastställd i form av de två andra direktiven innebär att vi kommer att ha, det är jag säker på, ett tillräckligt antal medlemsstater med tillräckligt stora fartygsflottor som ratificerar konventionen för att säkerställa att den också träder i kraft i mitten av år 2002. Den enda betydande skillnaden jämfört med ståndpunkten vid den första behandlingen är att dagen för ikraftträdandet har försenats ett år. Detta beror på att man vill ge medlemsstaterna möjlighet att lösa ett eller två tekniska problem som de har med att ratificera ILO-konvention 180, och därmed göra det möjligt att få hela paketet att träda i kraft vid samma tidpunkt.
Kanske skulle jag även tillägga att jag just har haft möte med det två sjöfartsindustriparterna och gratulerat dem varmt för den överenskommelse de har träffat. Det tog fem år av förhandlingar för att fullfölja denna överenskommelse inom sjöfartssektorn. Dessa saker sker inte med lätthet, de sker inte över en natt men de arbetade oerhört hårt och vi ser nu frukterna av den sociala dialogen inom den speciella sektorn. Jag tycker verkligen att det är mycket tråkigt att vi inte nått liknande framsteg inom vägtransportsektorn.
De svårigheter vi nu står inför i rådet (transport) som gäller det lagstiftningsförslag som kommissionen lade fram härrör direkt från det faktum att man misslyckades med ett ramavtal om arbetstidens förläggning inom vägtransportsektorn. Det visar en verklig kontrast mot de framsteg som gjordes inom sjöfartssektorn. Det utgör verkligen en fara; det utgör en fara för revideringen av det allmänna direktiv som Smet också har hand om och faran är denna: Järnvägssektorn innefattas i det allmänna direktivet. De två parterna av den industrin gick med på att omfattas av det allmänna direktivet så länge som samtidiga framsteg skedde inom vägtransportsektorn, eftersom de helt naturligt fruktade konkurrensmässiga nackdelar om de införde allmänna uppgörelser om arbetstider, men så inte skedde inom vägtransportsektorn. Jag hoppas att rådet (transport) skall ta till sig det meddelandet, och att vi kommer att se några framsteg för att se till att vägtransporter innefattas, i annat fall ser vi en verklig fara för järnvägssektorn från revideringen av det allmänna direktivet.
Tills vidare kan jag fullständigt rekommendera den gemensamma ståndpunkten vad gäller tillämpning av sjömäns arbetstider ombord på fartyg som använder gemenskapens hamnar. Detta skall säkerställa att arbetstagare ombord på fartyg från tredje land som använder våra hamnar omfattas av samma breda uppgörelser som i överenskommelsen mellan de två industriparterna. Det är ett absolut klokt och bra förslag och jag rekommenderar det till kammaren.

Smet
. (NL) Herr talman! PPE-gruppen instämmer i föredragandens rekommendationer för andrabehandlingen och vill tacka föredraganden för den gedigna och fullständiga rapporteringen. Jag tror att det är mycket viktigt att om det sluts en ILO-konvention, och om den inte innehåller tvingande bestämmelser som kan sättas i kraft, vilka också innebär kontroller, inspektioner, sanktioner och åtgärder - om vi alltså inte lyckas med det - så har vi inte gjort vårt arbete ordentligt. Vi stöder alltså föredragandens förslag om ett direktiv avseende arbetstagare ombord på fartyg som angör gemenskapshamnar.
Det andra betänkandet gäller arbetstidens förläggning. Herr talman! Om ni nu plötsligt skulle drabbas av en hjärtattack, vilket jag naturligtvis inte önskar, så hoppas jag att ni blir behandlad av en läkare under utbildning med en god utbildning och som är väl utvilad. I en del av medlemsstaterna i Europeiska unionen är det nämligen inte alls så säkert. Det skulle kunna hända att den läkare som de senaste fem dagarna har arbetat 70 timmar, eller de senaste 14 timmarna utan avbrott har utfört medicinska och till och med kirurgiska ingrepp. Det skulle också kunna hända att den läkaren inte har tillräcklig erfarenhet för att utföra den typen av ingrepp men ändå är nödsakad att göra det utan överinsyn av en kompetent och ansvarig person.
Herr talman! När ni efter sammanträdet, som jag hoppas vid god hälsa, kör hem med bilen så är ni fortfarande inte säker. Ni delar nämligen vägen med andra fordon och framför allt med andra trafikanter, bland annat lastbilschaufförer. De får endast köra i tio timmar per dag, men förutom själva körningen så har de här personerna andra arbetsuppgifter också, till exempel rengöring eller underhåll. I flera av Europeiska unionens medlemsstater har den arbetstiden inte reglerats. Det kan alltså hända att ni möter en förare som visserligen endast kört i tio timmar den dagen, men som ägnat fem timmar åt att lasta och lossa utöver den tiden.
Därför är det viktigt för både folkhälsan och trafiksäkerheten att läkare under utbildning respektive lastbilschaufförer får rimliga arbets- och vilotider. Arbetstiden är för övrigt en del av säkerheten och hälsan på arbetsplatsen och av konkurrensvillkoren, båda dessa ligger inom Europeiska unionens behörighetsområde.
Ändå omfattas hela transportsektorn, verksamheten till sjöss och läkare under utbildning inte av arbetstidsdirektivet från år 1993. För att korrigera den oförsvarliga undantagsregeln lade kommissionen fram en vitbok år 1997, år 1998 kom den med ett meddelande som bland annat innehöll ett förslag till direktiv för omprövning av arbetstidsdirektivet. Europaparlamentet uttalade sig redan i första behandlingen och rådet antog sedan en gemensam ståndpunkt. Under tiden har det institutionella sammanhanget ändrats och vi befinner oss nu i ett medbeslutandeförfarande med Europarådet.
Jag har som föredragande sökt efter en jämvikt mellan inte endast kommissionens direktivförslag, Europaparlamentets förstabehandling och rådets gemensamma ståndpunkt utan i första hand även mellan både arbetstagares och andra berörda parters säkerhet och hälsa.
Det handlar alltså om en begränsning av arbetstiden för att skydda arbetstagares säkerhet och hälsa på arbetsplatsen, främst för diverse transportsektorer, för verksamhet till sjöss och för läkare under utbildning. Rådet gör mycket riktigt skillnad mellan mobila och icke-mobila arbetstagare. Utskottet för socialfrågor och sysselsättning godtar den åtskillnaden men inte den definition som rådet gör. För rådets del hör även arbetstagare som bedriver transporter "för egen räkning" till de mobila arbetstagarna, transportörer som arbetas utanför transportsektorn, till exempel betongtransporter i trä och byggnadssektorn. Parlamentets utskott för socialfrågor och sysselsättning förkastar den definitionen eftersom arbetstagarna då delvis hamnar utanför det befintliga arbetstidsdirektivets tillämpningsområde. De finns ju där nu och det har aldrig inneburit några svårigheter. Jag undrar alltså varför rådet absolut vill ändra det här, det är anledningen till ett ändringsförslag.
I definitionen av mobila arbetstagare har heller inte arbetstagare inom järnvägstransportsektorn tagits med. Det finns ett europeiskt kollektivavtal från år 1998. I det yrkas för att järnvägstransport helt skall ingå det befintliga arbetstidsdirektivet, om ett antal avvikelser görs. Det har gjorts men i kollektivavtalets sägs det också att det måste komma en lösning, inte bara för järnvägen utan även för de andra transportsätt för vilka det just nu ännu inte finns någon lösning. Jag vill påminna kommissionen om att den lovat lägga fram ett separat förslag för sektorerna lufttransport och inre vattenvägar. Inget sådant har lagts fram ännu. När det gäller vägtransport så kommer man, såsom Hughes redan sagt, tydligen inte fram till någon överenskommelse inom rådet och det beklagar jag.
Hur som helst så gäller, för alla mobila arbetstagare i transportsektorerna, de fyra grundprinciper som ingår i den gemensamma ståndpunkten om direktivförslaget, och som för övrigt även gäller för arbetstagare till sjöss och för läkare under utbildning. De grundprinciperna är fyra veckors semester per år med bibehållen lön, begränsad arbetstid per år, lämpliga vilotider och medicinsk kontroll vid nattarbete. Det gäller hur som helst för alla arbetstagare inom transportsektorn. Dessutom måste det sektorsvis komma bestämmelser om vilotid per dag, vilotid per vecka, raster och nattarbete. Det har reglerats för järnvägen. Här regleras det för arbetstagare till sjöss och för läkare under utbildning.
Ändringsförslag 3 gäller en avvikelse för verksamheter där arbetsplatsen och arbetstagarens bostadsort ligger långt från varandra, eller där arbetstagarens olika arbetsplatser ligger långt från varandra. Självklart gäller den avvikelsen även, men inte endast, offshoresektorn. Därav ett juridiskt tekniskt ändringsförslag. Ändringsförslag 4 är också ett juridiskt tekniskt ändringsförslag angående stadsbundna transporter. Ändringsförslag 5 gäller arbetstiden per vecka för läkare under utbildning. Rådet och utskottet för sysselsättning och socialfrågor vill uppnå i genomsnitt 48 timmar under fyra månader. Det är vår målsättning. Rådet godtar dock en övergångsperiod på inte mindre än 13 år. Tretton år!
Europaparlamentet tycker att det är alldeles för lång tid och föreslår en övergångsperiod på fyra år. Det tycker vi är mer än tillräckligt. Om man utgår från säkerheten och hälsan kan en övergångsperiod på 13 år inte på något sätt berättigas. Det har redan inträffat tillräckligt många olyckor på sjukhusen med läkare under utbildning för att detta skulle vara oförsvarligt gjort av rådet. Därför håller vi fast vid en begränsad övergångsperiod.
Ändringsförslag 6 gäller beräkningsperioden för beräkning av veckoarbetstiden i offshoresektorn. Rådet ger medlemsstaterna rätt att utöka beräkningsperioden från fyra månader till tolv månader. Utskottet för sysselsättning och socialfrågor går med på det under förutsättning att berörda parterna rådgör och förhandlar med varandra, även om de förhandlingarna inte behöver utmynna i ett avtal.
I ändringsförslag 7 avses att arbetstagare ombord på sjögående fiskefartyg skall ha rätt till en genomsnittlig veckoarbetstid på 48 timmar under en beräkningsperiod på 12 månader. Det kan jämföras med det som arbetstagare till sjöss har rätt till genom ett kollektivavtal. I den gemensamma ståndpunkten ger rådet medlemsstaterna, och alltså sig självt, fyra år för att införliva ändringarna av det befintliga arbetstidsdirektivet. Det är grovt överdrivet, fru kommissionär!. Till och med för införlivandet av det ursprungliga direktivet, som var mycket mer omfattande, tilläts endast tre år. Här föreslås alltså en övergångsperiod på fyra år. Vi vill att den inskränks till två år.
Herr talman, kolleger! Arbetstid är ofta en fråga om att ge och ta, litet mer eller litet mindre. Ibland är det emellertid också en fråga om liv och död. För alla miljoner transportarbetare, arbetstagarna till sjöss, läkarna under utbildning, för patienterna, för passagerarna och medtrafikanterna är det absolut nödvändigt att det mycket snabbt träffas ett bra avtal.

Talmannen
Ärade kolleger! Jag skulle nu vilja rikta en innerlig vädjan till er. Vi ligger mycket efter i tidsplanen för vårt sammanträde. Min vädjan är därför att ni från er sida håller er till er talartid, men framför allt att ni avslutar - det kan ju hända i stridens hetta - när talmannen svingar klubban!

Pronk
Herr talman! Jag skall verkligen försöka göra det, även om det egentligen skulle behövas trettio minuter för det ämne som vi behandlar nu. Lyckligtvis finns det dock flera personer från vår partigrupp som skall belysa det här ämnet. Jag är också mycket glad över att det finns så många personer i vår grupp som intresserar sig för det här sociala ämnet. Jag tror att det i praktiken ofta betyder mer för människorna än mycket långtgående diskussioner om makroekonomiska dialoger och så vidare.
Jag vill börja med att tacka de båda föredragandena, Stephen Hughes och Miet Smet, men jag vill även framföra ett hjärtligt tack till Raf Chanterie, som påbörjade det här ärendet i det förra parlamentet, för hans bidrag till det här slutresultatet. Jag tror att det är så, även om det inte lagts fram så många ändringsförslag till Stephen Hughes verk, att parlamentet ändå lagt ner mycket arbete i de berörda sektorerna. Sektorerna själva är dock svåra och främst när det gäller vägtransport är det ovanligt synd att ingen enighet uppnåtts. Nu är det verkligen rådets sak att komma fram till något. När strejkerna börjar bryta ut sätter sig hela Europa på bakhasorna. Nu har man tid att ordna upp saken, och det är nu det måste ske. Rådet kommer att göra sig själv väldigt sårbart om det då händer något inom vägtransporten igen. Det gäller självklart ännu mer för kommissionen, eftersom den inte lagt fram några förslag angående de övriga sektorerna.
Jag tycker att vi i allmänhet kommit fram till goda kompromisser. Offshoresektorn höll vi på med länge. Slutligen lyckades vi komma fram till en bra kompromiss. Bättre än det som rådet föreslagit, men inte heller så långtgående som vissa försökte få igenom. Jag tycker även att vi hittat en ovanligt bra kompromiss vad avser läkare under utbildning. Om det skulle jag även vilja säga: Snälla, låt rådet anta den!.
Jag har egentligen ett förslag. Vissa länder vill gärna att den saken inte skall regleras på tolv år. Låter de som står för det, sig nu bli behandlade av läkare som har jobbat i över 48 timmar? Om de måste utföra en hjärnoperation eller något liknande, låt den då genomföras av de ledamöter i rådet som måste göra det just då. Om den första rådsledamoten avled under en misslyckad operation skulle det kanske tränga in att det ändå är ganska farligt att låta läkare under utbildning arbeta så länge. Jag är rädd för att det just nu inte kommer att inträffa, utan att det är fattigare personer som utsätts för det experimentet, och det tror jag inte är meningen.
Allt sammantaget tror jag att vi har något bra framför oss, och att det förtjänar att förhandlas närmare om med rådet.

Hughes
Jag skulle bara helt kort vilja tala om några av de ändringsförslag som lagts fram i betänkandet av Smet.
Först ändringsförslag 5 som gäller arbetstider för unga läkare under utbildning. Jag stöder helt det ändringsförslag som lagts fram här, där man vidhåller parlamentets första ståndpunkt. Jag vet att vissa medlemsstater anser att det kommer att behövas en mycket längre övergångsperiod. Det kan mycket väl hända att om vi vidhåller detta ändringsförslag skall detta leda oss till ett förlikningsförfarande. Det skall ge oss en möjlighet att granska omständigheterna för vissa medlemsstater, men för ögonblicket anser jag att det är helt riktigt att vi håller fast vid detta ändringsförslag. Pronk har helt rätt. Vi bör fråga oss själva om vi vill få en injektion från en doktor efter en arbetsdag på 18 timmar, vilket inte är onaturligt.
Inom offshoresektorn, ändringsförslag 6, har vi försökt länge och hårt för att försöka hitta en formulering som skall garantera att vi får ett kollektivavtal som ger maximal flexibilitet enligt direktivet, det vill säga arbetstidsberäkning på årsbasis. Formuleringen av den gemensamma ståndpunkten hade bara gett arbetsgivare möjlighet att strunta i att försöka få förhandlingar om arbetstidsberäkning på årlig basis, och medlemsstater kunde då ha tillåtit detta. Vi har fört in ett tillägg här som kräver översyn efter fem år där de två industriparterna på europeisk nivå är inblandade för att se hur systemet fungerar inom denna sektor, särskilt beträffande de berörda arbetstagarnas hälsa och säkerhet.
Ändringsförslag 7 gäller havsfiske. Effekten av detta ändringsförlag skall vara att försöka begränsa den nuvarande referensperioden för arbetstidsberäkning på årlig basis till ett år, med andra ord se till att årsbestämning av arbetstid är möjlig men inte mer. Om vi tillåter två, tre eller fler år som referensperiod för beräkning av arbetstid blir det absolut meningslöst, och vi anser att maximalt ett år för arbetstidsberäkning på årlig basis borde vara tillräckligt.
I ändringsförslag 8 gäller frågan den omställningsperiod som skall tillåtas för medlemsstaterna. I den gemensamma ståndpunkten föreslås fyra år, vilket jag tror inte tidigare har hänt på det sociala området. Vi har i detta ändringsförslag försökt att återvända till ståndpunkten från den första behandlingen för två år sedan. Kanske detta också är något som kommer att vara föremål för förlikningsförfarande, men vi måste avvakta om och när detta startas efter vår omröstning i morgon.
Min sista punkt gäller transporter i storstäder, ändringsförslag 9, vi har även här byggt in en översyn för att försöka få bort ett missförhållande. Som det fungerar i dag skulle vi ha olika bestämmelser för en person som kör en spårvagn och en person som kör en storstadsbuss. Det måste ses över. Vi anser att en femårsperiod bör räcka.

Lambert
Herr talman! Vi uppskattar i allmänhet dessa betänkanden och deras rekommendationer. Framför allt vill jag tala om läkare under utbildning. Som andra framfört har detta varit en angelägen fråga i flera medlemsstater under många år och i synnerhet angeläget för EU-invånare på resa för att inte tala om dem som vistas i exempelvis Förenade kungariket eller Irland.
Några medlemsstater har helt klart inte agerat tillräckligt skyndsamt i denna fråga. Om man tittar på några av övertidsersättningarna kan man kanske förstå deras avsaknad på stimulans. Vi anser dock att tiden nu är inne att snabba upp förändringsarbetet.
Arbetstiden för en kvarts miljon läkare under utbildning inom EU är en fråga om hälsa och säkerhet för läkarna själva, som bör ha samma rättigheter att skydda sin hälsa och sitt liv som dem som de behandlar. Det är en liknande fråga för dem som behöver behandling. Vi vill vara säkra att de som behandlar oss kan arbeta effektivt och kompetent, något som man inte kan göra när vi har forskning som visar att man efter 24 timmar i oavbrutet vaket tillstånd sänker prestationsnivån till nivåer motsvarande omåttligt alkoholintag utan - måste jag påstå - något av dess njutning.
Utbildning av läkare är en lång och dyrbar affär, har vi hört. Det finns ett skäl för att få en långvarig genomförandetid hävdar vissa regeringar. Det finns dock skäl att förmoda att de långa arbetstiderna bidrar till att en betydande procent som hoppar av studierna, med en särskild effekt på kvinnliga unga läkare. Vi uppmanar därför kollegorna att stödja detta betänkandes förslag på fyra år, för vi anser att vi måste påskynda förändring genom förhandling.

Korakas
Herr talman! Det är otvivelaktigt en positiv åtgärd att sjömän ombord på fartyg från tredje land som anlöper gemenskapens hamnar garanteras samma arbetstid som sjömän ombord på gemenskapens fartyg. Jag kan naturligtvis inte acceptera att denna åtgärd skall vidtas först i slutet av år 2002. Den borde vidtas omedelbart.
Jag skulle emellertid vilja ta tillfället i akt och påtala den oacceptabla situation som råder på fartygen. Mitt land är ett land med omfattande handelssjöfart, så jag vet vad jag talar om. Sjömännens arbete har blivit hårdare, och de utnyttjas allt intensivare av rederikapitalet, vilket leder till att hälso- och säkerhetsproblemen till sjöss ökar. Vi har alltid sjöfartsolyckor, som gör redarna rikare men skördar många dödsoffer bland sjömännen.
Ansvaret för detta tillstånd kan naturligtvis hänföras till den regeringspolitik som ger rederikapitalet fria tyglar. På många olika sätt tvingar rederierna besättningarna att arbeta mycket hårt under utomordentligt farliga förhållanden, som ofta går över gränsen för vad en människa uthärdar. Det är samma politik som minskar antalet anställda per fartyg. Om man inte lyfter fram och erkänner dessa verkliga orsaker till sjömännens problem, så kan det inte bli tal om några åtgärder och inrättande av en kontrollapparat, t.ex. när det gäller sjömännens rätt till vila. Sådana åtgärder är ineffektiva och vittnar om hyckleri, och på så sätt kommer man att permanenta ett tillstånd med allt hårdare arbete och intensivare utnyttjande. Man måste äntligen tillgodose kravet på femdagarsvecka, 35 timmars arbetsvecka, med arbete 7-8 timmar om dagen, inte med sänkt utan med höjd lön. Man måste avskaffa de bestämmelser som tvingar sjömannen att arbeta 12 timmar om dagen under normala förhållanden. Arbetet måste organiseras bättre.
Under alla omständigheter stöder vi sjömännens rättmätiga krav, herr talman, vi står på deras sida. Trots vissa positiva inslag i dessa direktiv kan vi inte rösta för dem, för de har en inriktning som innebär ett permanentande av dagens oacceptabla situation, trots de förbättringar som de kan innehålla.

Crowley
Herr talman! Jag, liksom mina kollegor, vill gratulera båda våra föredraganden för deras presentation av sitt arbete. Eftersom detta är den första möjligheten jag har vill jag också välkomna kommissionären till kammaren för denna debatt.
Hela frågan om arbetstid och direktivet har skapat många svårigheter för enskilda ledamöter och även i medlemsstaterna. Jag anser att samtidigt som var och en av oss i denna kammare skulle uppskatta möjligheten att garantera en säkrare arbetsmiljö, inte bara för anställda utan även för konsumenter och andra användare av transporter m.m., måste vi se till att vi inte överreglerar på något enskilt område. Min grupp kommer därför att begära separat omröstning om vissa punkter, i synnerhet i Smets betänkande.
När vi utformar lagstiftningen har vi en förpliktelse att säkerställa att lagstiftningen blir effektiv, att den lätt kan upprätthållas och att den inte skapar en betungande börda för arbetstagare eller företag. Jag tycker att det finns vissa områden i de nuvarande förslagen som kommer att skapa problem.
För det första, beträffande mobila arbetstagare, att utesluta aktörer som arbetar för egen räkning från definitionen skall resultera i att denna grupp omfattas av det ursprungliga direktivets hårda villkor. Detta kommer exempelvis att innebära att det inom vägtransportsektorn kommer att finnas tre kategorier av aktörer: för egen räkning, tredjepartsspeditörer och egenföretagare.
För det andra, att undanta mobila arbetstagare från artikel 17 försämrar deras möjlighet att förlänga referensperioden från 4 till 12 månader.
För det tredje, det sektorspecifika förslaget till direktiv om arbetstider inom vägtransportsektorn kommer när det är klart att ersätta denna gemensamma ståndpunkt och skall skapa ett mer detaljerat regelverk för detta område.
Mot bakgrund av dessa frågor bör vi vara medvetna om de problem som kommer att uppstå. Därför rekommenderar jag att man röstar emot förslagen på dessa områden.
Det finns en ytterligare punkt att komma ihåg. Syftet med att införa denna lagstiftning, som jag sade tidigare, var att garantera hälsa och säkerhet. Jag förfogar emellertid över en undersökning gjord av University College i Dublin som skarpt belyser den negativa effekten av denna föreslagna utvidgning av direktivet, inte bara när det gäller säkerhet och konkurrensmöjlighet utan även på grund av skador på miljön. Kommissionen har redan en kopia av denna undersökning. Jag skulle uppskatta ett svar från den med hänsyn till de punkter man tar upp i undersökningen.
Jag vill kort ta upp några av de punkter som understryks. För det första skulle direktivets totala kostnad bli mycket högre än det som föreslogs i konsekvensutredningen. För det andra skulle den genomsnittliga kostnadsökningen för företag enligt denna undersökning bli över hundra gånger mer än i den undersökning som gjordes av EG där den uppgavs bli 0,2 procent.
Detta direktivs effekt kommer inte att slå enhetligt över alla sektorer av ekonomin och därför kommer det att på ett negativt sätt påverka vissa sektorer, i synnerhet de områden som är mer beroende av transporter.
För det tredje är det troligt att konkurrensen snarare än att bli mer likvärdig genom tillämpningen av en enda standard för alla vägtransporter och andra transportsektorer i själva verket kommer att snedvridas i vissa medlemsstater.
Förslagen kommer också att leda till en konflikt vad gäller målen för trafikregleringen för att minska trafikstockning och andra effekter.
Till sist, vi har redan för transportsektorn infört krav på färdskrivare som strängt upprätthålls i alla medlemsstater och som kan vara ett sätt att lösa vissa frågor om hälso- och säkerhetsaspekten. Vi bör se över och förstärka kraven på färdskrivare. I Irland har vi ett vägtrafiksäkerhetsplan som har använts sedan 1998. Detta är en femårsplan som syftar till att minska trafikdödligheten, mängden trafik på vägarna och resultera i att kvaliteten på bilarna på vägarna uppfyller högsta möjliga normer för att skydda miljön.
Nästa punkt jag vill beröra gäller unga läkare och utbildning. Detta är ett område som har varit fylld med faror för medlemsstaterna. Jag tror att alla i denna kammare gärna skulle ge en mycket positiv och bestämd röst för de förslag som lagts fram av Smith i hennes betänkande om en minskning av omställningstiden till fyra år. Det finns inga skäl till varför vi behöver 13 år för detta. Även den gemensamma ståndpunkten för 7 år är för länge.
Var och en av oss känner väl till att unga läkare under utbildning utför arbetsuppgifter som i realiteten är desamma som utförs av deras så kallade "mästare", de rådgivande. I den rapport som Europeiska kommissionen begärde 1994 för att granska hela detta område för unga läkare under utbildning framhävdes sju områden som omedelbart måste åtgärdas: orimligt många arbetstimmar i vissa länder, frågan om bakjour, orealistiska tjänstgöringstider, utsträckta oavbrutna tjänstgöringsperioder, fördelningen av tjänstgöring mellan unga och överordnade läkare, inofficiell press på läkare under utbildning, problem med raster och ledighet när arbetssituationen kräver ökad tjänstgöring.
Jag har haft flera möten med unga läkare i Irland under de senaste månaderna för att diskutera denna fråga. En fråga som är ett stort problem för dem på grund av att det i Irland - och även i Storbritannien till exempel- finns ett ålderdomligt feudalistiskt system där unga läkare under utbildning som elever - jag använder det uttrycket i bredare betydelse - till överordnade läkare är rädda att ta upp alltför många angelägna frågor för att det kanske kan påverka deras framtida karriär. Vad vi måste garantera är att den nivå på hälsovård och hälsoskydd som kan ges till patienter inom hälso- och sjukvården är lämplig, och även att unga läkare få bästa möjliga utbildning med lämpliga regler för arbetsförhållanden och arbetstider - detta skall innebära en minskning av deras arbetstimmar - och även av de övriga så kallade arbetsuppgifter som de är tvungna att utföra enbart för att leverera tjänsten. Vi har en modell i Australien och Nya Zeeland som skulle kunna vara användbar och överföras till Europeiska unionens medlemsstater.
Slutligen måste man beträffande fiskarnas problem särskild hänsyn tas till denna speciella sektor. Den kan inte jämföras med någon annan sektor. De förslag som lagts fram är orealistiska och opraktiska. Vi måste se till att fiskarnas rätt att tjäna sitt levebröd inte hindras av löjliga bestämmelser.

Bigliardo
Herr talman! Jag begränsar mig till att uttrycka min stora häpnad, inte så mycket över det arbete föredraganden har utfört som över det som händer i sjömansvärlden. Detta är en mycket viktig sektor. I Italien, varifrån jag kommer, har denna sektor alltid haft stor betydelse till följd av den sysselsättning den har skapat, och det är en sektor som tidigare gav arbetstagarna det den inte längre lyckas ge dem. De som arbetar inom denna sektor har upplevt en verklig försämring, de har gått bakåt i tiden: i dag tjänar de mindre och arbetar mer och är offer för en liberal kapitalism som gör dem till sektorns verkliga förlorare. Även flyttningen av tidpunkten för tillämpningen av avtalen till år 2002 gör oss förvånade. Vi anser att parlamentet måste göra mer för att rätta till situationen och göra det snabbt och väl.

Lynne
Herr talman! Jag gratulerar fru Smet för hennes betänkande. Jag skulle vilja inrikta mig på två särskilda kategorier: unga läkare och fiskare.
När det gäller unga läkare gladde det mig att Europaparlamentet, i utskottet, har godkänt ändringsförslag 5 om en omställningsperiod på fyra år i stället för rådets ställningstagande för nio år, vilket jag anser vara för lång tid. Läkarna har våra liv i sina händer. Det är viktigt att de innefattas i arbetstidsdirektivet. Jag oroades över arbetsveckornas längd och att de inte bör överskrida de 54 timmarna över en fyramånaders referensperiod. Detta är varför jag vill att ni av samma skäl stöder ändringsförslag 10 som lagts fram i mitt namn.
Jag vill här nämna att i beslutsdokumentet ser det ut som om jag tagit bort en del av skäl 11. Mitt ändringsförslag är i själva verket enbart ett tillägg, ett tillägg till skäl 11. .Jag tar inte bort någonting i det. Jag ber att ni stöder det.
Det är också viktigt med undantag beträffande minsta dagliga viloperioder att vi fortfarande har tillräckliga vilopauser för läkare. Jag känner läkare i Förenade kungariket som arbetar 56 timmar utan uppehåll och från klockan 9 på lördag morgon till klockan 5 på måndagseftermiddagen är inte ovanligt. Vi kräver inte 11 timmars viloperioder. Vi kräver omkring sex timmar under ett 24-timmarsskift. Det är inte för mycket begärt. Om läkare inte får det kommer deras omdöme att bli lidande. Vi tillåter inte att människor dricker och kör ett fordon därför att de tappar sin koordinationsförmåga. Jag anser inte att vi bör tillåta unga läkare att utöva praktisk medicin. Jag uppmanar er att stödja ändringsförslag 10.

Dover
Herr talman! Jag vill tala om en fråga som gäller krav på efterlevnad i fråga om sjömäns arbetstider ombord på fartyg som använder gemenskapens hamnar.
Jag kan verkligen inte förstå hur denna åtgärd kan övervakas tillfredsställande eftersom gemenskapens hamnar och länder inom Europeiska gemenskapen inte har någon verklig behörighet vad gäller dessa fartyg som för utländsk flagg eller har utländska ägare. Om vi tänker vidare: Säg till exempel att de hade varit överens om att en viss övervakning var möjlig - säkerligen skulle de inte tillämpa vissa arbetstidssystem utanför EU:s territorialvatten och hamnar och sedan ändra dem så snart som de kom innanför vårt geografiska område.
Jag har diskuterat detta med amerikanska advokater under de senaste veckorna - personliga vänner som jag inte vill tillkännage här. De ansåg helt enkelt att det är fel att hamnar skall föreskriva villkor för fartygsägare. Vi vill ha största möjliga handel här i Europeiska unionen. Vi vill se till att kryssningsfartyg kommer hit, spenderar pengar här och skapar sysselsättning i våra olika länder. Jag kan inte förstå hur det skall vara möjligt att övervaka en praxis som snarare skulle tyckas vara en fråga om internationell rätt. Fartygsägare och nationer med fartyg som bär dessa länders flagg bör övervakas av någon annan instans än av europeiska länder.

De Rossa
Herr talman! Jag vill framför allt ta upp frågan om läkarpraktikanter. Men jag vill ta upp några punkter innan jag går in på det.
Först och främst undantogs sex miljoner arbetstagare från det ursprungliga direktivets bestämmelser. Jag anser det vara överdrivet och orätt. Jag förstår inte hur ni kan skilja mellan läkarpraktikanter som är uttröttade, långtradarförare som är uttröttade eller fiskare som är uttröttade. De är alla en riskfaktor för sig själva, för dem som arbetar tillsammans med dem, för sina patienter eller andra väganvändare. Jag förstår inte hur Crowley kan göra den åtskillnad som han gjort. Jag hoppas att han inte speglar den irländska regeringens ståndpunkt beträffande dessa förslag. Det är skandalöst och oacceptabelt att praktiserande läkare på irländska sjukhus ibland förväntas arbeta över 80 timmar i veckan. Det är en skandal och en skam att vi har långtradarförare som somnar vid ratten och utsätter dem som arbetar med dem och andra väganvändare för fara. Vi vet att antalet vägolyckor är ganska högt till följd av långtradarförare med alltför långa arbetspass.
Det Crowley hävdar att bestämmelserna om färdskrivare tillämpas rigoröst i Irland och överallt är helt enkelt inte sant. Jag vet inte varför det är så. Jag vet inte varför det inte tillämpas strängt, men så sker inte. Vi måste vidta åtgärder för att skydda hela allmänheten och patienter. Det räcker inte att en medlemsstat i rådet säger att det skulle bli dyrt att genomföra dessa förslag. Naturligtvis kommer det att bli dyrt, men vilket pris sätter ni på livet för ett barn som kan mejas ner på vägen, eller en patient på sjukhuset som kan få fel behandling på grund av att en läkare är uttröttad? Det är helt enkelt inte godtagbart. Det är nödvändigt att vi i morgon godkänner den ståndpunkt som förslås av föredragandena och som föreslagits av Ekonomiska och sociala kommittén och framföra till rådet att det slutligen måste lösa denna fråga, och säkerställa att ingen behöver arbeta de omänskliga arbetstider som vi förväntar att våra praktiserande läkare skall göra.
Vad gäller långtradarförare anser jag att det enda sättet att reglera detta är att lagstifta. Långtradarförare med egna företag kommer att arbeta alla timmar de får därför att de vet inte när de kommer att få ett nytt jobb. Det är därför nödvändigt att tillämpa lagen, så att de blir tvingade att ta paus och köra av vägen när de helt enkelt är för trötta för att köra.

Paulsen
Herr talman! Jag tycker att det är ett ganska bra betänkande, framför allt att man vidhåller parlamentets första ståndpunkter, särskilt i ändringsförslag 5.
Arbetstider för vissa yrkesgrupper är inte enbart en fråga om det självklara att skydda dessa individer, utan i hög grad en fråga om vår allmänna säkerhet. Inte blir trafikmiljöerna säkrare och bättre om de som kör de tunga fordonen inte är pigga och vakna utan trötta och irriterade. Det går ut över oss alla.
De unga AT-läkarnas arbetstider måste mer eller mindre också värderas ur en direkt folkhälsosynpunkt. Att av dessa unga AT-läkare kräva upp till 60 timmars veckoarbetstid i snitt under en fyramånadersperiod är dels en rovdrift på unga individer - de måste ju ha denna tjänstegöring för att få ut sin examen - dels är det vi alla som allmänhet som skall möta dessa unga AT-läkare runtom på vårdcentraler och akutmottagningar. Då kan man stilla vädja om att de är utvilade och vakna, så att de i alla fall kan bedöma om det är ett fall som de klarar av själva, eller om de skall kalla på bakjouren. Ännu en gång vill jag lägst understödja det första ställningstagandet i parlamentet.

Bouwman
Herr talman! Det ursprungliga direktivet från 1993 om arbetstidens förläggning behövdes för arbetstagarnas säkerhet och hälsa på arbetsplatsen. Det kompletterande direktivet från Smet om kompletterande sektorer och verksamheter är också mycket viktigt och vi stöder det på det varmaste. Jag vill göra ett par kommentarer vid sidan av de anmärkningar från min grupp som tidigare gjorts.
I vissa länder i EU, bland annat Nederländerna, Belgien och Finland, har vägtransportens arbetsgivare, inom ramen för en strategi av utlämning på entreprenad och flexibilisering, liksom gjort egna företagare av sina lastbilar och chaufförer. De hyr in de här småföretagarna igen för samma verksamhet. De här chaufförerna är inga arbetstagare längre, fast deras jobb är i stort sett detsamma och riskerna får de ta själva. Både fackförbund och arbetsgivarorganisationer vill organisera dem. De hamnar alltså utanför det här nya direktivet. Deras säkerhet och hälsa skyddas inte, eftersom de är egna företagare. De verkar knappast omfattas av de förhandlingar som den europeiska arbetsmarknadens parter för i den frågan.
Det fenomenet förekommer även inom andra branscher, såsom byggnadssektorn och några andra sektorer. De sociala problem som vi stöter på här, liknar till viss del ett antal arbetsmarknadspolitiska riktlinjer. Då måste vi noga tänka efter vad det innebär. Jag känner till att det just nu, bakom skärmarna, arbetas på ett antal direktiv men att vissa saker och genomförandet av dem blockeras.
Jag ber kommissionen att göra något åt det problemet så snart som möjligt och lägga fram de kompletterande förslag som behövs.

Schmid, Herman
Herr talman! Det gäller alltså arbetstidsfrågor på ganska speciella men mycket viktiga områden. När vi nu har en gemensam arbetstidslagstiftning inom EU är det ju obegripligt och oacceptabelt att nyckelgrupper som t.ex. tåg- och flygpersonal, yngre läkare, folk som arbetar till sjöss och liknande grupper undantas. Man kunde ju tvärtom tycka att behoven för dessa grupper skulle vara särskilt stora. Jag tror att detta beror på olika saker, delvis på särskilt dåliga traditioner. Man har exempelvis i de mobila yrkena haft dåliga villkor för praktiskt fackligt skyddsarbete. Samtidigt har arbetsgivarnas behov av kontinuerliga arbetsinsatser varit stora och då blivit avgörande.
Man skall också komma ihåg att det vad gäller de yngre läkarna, som vi har nämnt här, också finns sådana traditioner, till exempel - som flera här har tagit upp - traditioner av beroende av överläkare och professorer. Någon talade om feodala traditioner, i vilket fall rör det sig om gamla traditioner, som innebär att yngre läkare är tvungna att ställa upp på ett sätt och i en utsträckning som är skadlig. De måste emellertid göra detta för sin yrkesframtid.
Traditioner som dessa måste brytas. Det tycks ju de flesta vara eniga om. Men så kommer oenigheten: man vill skjuta upp de nödvändiga förändringarna, kanske av ekonomiska skäl, kanske av praktiska skäl. Det måste detta parlament vända sig emot. Vi måste ge beskyddet av de arbetande mycket större betydelse än den typen av kortsiktiga, praktiska skäl. Jag tycker också att man skall komma ihåg att behovet av att markera att också avvikande, annorlunda och på olika sätt mobila arbetsmarknader också skall in och skyddas under detta direktiv. Vi håller nämligen på att få fler och fler yrkesgrupper som arbetar under mobila villkor samt fler och fler individer på arbetsmarknaden som har mobila arbetsvillkor. Om det är så, att det skall kunna göras ett undantag från arbetsmarknadsdirektivet, då kommer vi att få fler och fler grupper som kommer att kunna hävda att just deras arbetskraft skall undantas.
Jag tycker därför att det är mycket bra att vi har fått dessa två betänkanden. Jag vill stödja dem på det varmaste, men jag vill samtidigt peka på en tredje faktor. Det är ju inte bara hänsynen till de anställda och arbetsgivarna som vi skall tänka på, utan det finns också en tredje part. Stora delar av dessa grupper levererar ju tjänster och nyttigheter för konsumenter. Det gäller t.ex. passagerare som riskerar att fraktas av uttröttade piloter samt patienter som riskerar att behandlas av utmattade läkare. Det är naturligtvis oacceptabelt. Vi måste därför sätta gränser för vad man kan bjuda allmänheten på denna punkt.
Vi kan naturligtvis inte acceptera övergångstider på sju eller tretton år. Jag och min grupp skulle gärna ha sett att vi i vissa avseenden gick ännu längre, men vi är i alla fall nöjda med den utveckling som har skett och tycker att de två betänkandena är utmärkta.

Gallagher
När 1993 års direktiv om arbetstid upprättades undantogs vissa sektorer från dess bestämmelser och orsaken är mycket klar. Det är att de ifrågavarande sektorernas väldigt speciella karaktär krävde en lagstiftning som tog hänsyn till dessa egenskaper och utmärkande drag.
Jag vill inrikta mig denna kväll på fiskeindustrin och en sektor som naturligtvis inte ingår är havsfiske. Jag delar rådets åsikt att flexibilitet inom denna sektor är mycket viktigt. Jag vill i själva verket gå ännu längre och uppmana till att man undantar de arbetstagare som arbetar med förädling av färsk fisk - och jag understryker färsk fisk - därför att det finns ingen oavbruten tillgång när vi talar om fisk. Jag anser att arbetstagarnas hälsa och säkerhet inte får äventyras. Jag föreslår inte det, men jag anser att man bäst kan ges genom ett avtal mellan de två parterna inom fiskeindustrin och förädlingsindustrin för färsk fisk. Jag kan därför inte godkänna Hughes ändringsförslag som skulle skapa alltför många restriktioner för fiskeindustrin.
Fiskarna måste få tillräcklig semester och en maximigräns för arbetstid, men jag är allvarligt orolig för den skada som industrin kan lida till följd av en oföränderlig inställning. Jag vill understryka att varken fiskeindustrins förbund och inte heller enskilda fiskare har kontaktat mig för att få innefattas i direktivet. Detta är en industri som jag tror att jag har en viss samhörighet med och uppskattning för, eftersom jag kommer från en valkrets i ett kustsamhälle i nordvästra Irland där fiske är en viktig del av den lokala ekonomin. Min oro gäller de familjer där som försöker försörja sig. Jag uppmanar Hughes och dem som anser att de vill rösta för hand ändringsförslag att använda sitt sunda förnuft.
Till sist vill jag ta tillfället i akt och tala om den andra gruppen - unga läkare. De timmar som denna hängivna grupp av enskilda personer för närvarande måste arbeta i Irland är oacceptabelt lång tid. De måste omfattas av ett ordentligt skydd i direktivet och jag stöder helt ändringsförslag 5 om en maximal omställningsperiod på fem år.

Skinner
Det har uttalats några bekväma och fromma ord i kväll om arbetstid. Som alla vet gäller det i praktiken hälsa och säkerhet. Likväl är ämnet fullt av problem. Det bör dock ändå gälla alla arbetstagare som en absolut princip, oavsett vilka de är. Man kan se att vissa personer väljer ut vissa grupper men inte vill belysa att det är nödvändigt att det tillämpas för andra grupper.
Smet som har lagt fram detta betänkande, som hon övertagit från det tidigare parlamentet måste som en tidigare ledamot av rådet acceptera rådets gemensamma ställningstagande som hon nu avslår. Vad som fattas i hela denna debatt är helt klart är organiserade förfaranden av medlemsstater. Det är i själva verket under vissa omständigheter ett osmidigt fyllande av behov, precis som det är med läkare under utbildning. Vad som fattas är också de insatser som redan gjorts i vissa medlemsstater. I Förenade kungariket till exempel finns förslag som går längre än detta direktiv och som har välkomnats av Andrew Hobart, ordförande i kommittén för unga läkare, och han säger att han är mycket glad över att en uppgörelse har nåtts om ett nytt kontrakt för unga läkare som i förväg skall garantera säkra arbetstimmar i Förenade kungariket. Havsfiske - här är ett unikt område i sig själv som bekräftar regeln att arbetstidsdirektivet ger fullt med praktiska problem.
Men jag kan kanske i alla fall le gillande. Jag överensstämmer med principerna i detta betänkande, jag håller inte med om de beräknade effekterna av alla dessa ändringsförslag, men jag tror att det är i linje med mitt ställningstagande vid alla tillfällen. Det skall bli intressant att se hur några som anser sig kunna välja och vraka vilka som skall få verkliga arbetstidsgränser, och vilka som inte skall det, kan förklara det för de arbetstagare som berörs. Hur skall man vidare göra med arbetstagare i akuttjänst - ambulanspersonal och övriga. Förtjänar inte de också vara ett specialfall? Innan vi blir trångsynta i vår omtanke för bara vissa grupper kan vi skänka en tanke till de övriga som utför akut hälsovård vid alla tidpunkter, och som också är undantagna från vissa aspekter i arbetstidsdirektivet.
Mindre trångsynthet tack och mer praktisk tillämpning.

Hudghton
Rent allmänt tycker jag att Smets betänkande och de flesta av utskottets ändringsförslag är helt godtagbara och förtjänar att stödjas. Andra har berört särskilda verksamheter och sektorer som för första gången föreslås omfattas av arbetstidsreglering. Exempelvis min gruppkollega Lambert hänvisade till läkare under utbildning och jag ansluter mig helt till hennes åsikter och stöder förslaget som gäller den sektorn. Jag är dock orolig att havsfiskare, i synnerhet dem som delar fångst och är egenföretagare, kommer att påverkas negativt av vissa delar av dessa förslag, och jag försöker få klargöranden om detta.
Fiskare som delar fångsten äger gemensamt sina fartyg och får sin utkomst enbart från sin andel i fångsterna. Deras arbetsmönster styrs av faktorer utanför varje kontroll, såsom väderförhållanden och beståndens vandring, och det är därför svårt att tänka sig hur begränsningar av arbetstider verkligen skulle kunna vara praktiskt genomförbart inom denna sektor.
Hälso- och säkerhetsfaktorer är naturligtvis viktiga skäl för att begränsa arbetstiden, men fiskerisektorn omfattas redan av tillämpningsregler och förordningar som övervakas av behöriga myndigheter.
Fiskare med delad fångst har fram till nu garanterats att undantagsbestämmelser skulle gälla deras exceptionella arbetsförhållanden. Jag anser att fiskare med delad fångst fortfarande måste anses som ett special fall och inte omfattas av opraktiska bestämmelser. Jag kommer att ta ordentlig hänsyn till den möjliga effekten som de olika förslagen och ändringsförslagen kan få för fiskare innan jag röstar i morgon. Jag kommer att lyssna mycket noga på sammanfattningen av denna debatt för att avgöra om behoven för i synnerhet fiskare med delad fångst kan uppfyllas i tillräcklig grad.

Meijer
Herr talman! På en fri marknad med obehindrad konkurrens har det företag som kan producera billigast de bästa chanserna att överleva, även om produkten endast kan vara billig tack vare dåliga arbetsförhållanden, låga arbetslöner, miljöförstöring eller djurplågeri. Det ser vi i stort i striden om de nya avtalen i Världshandelsorganisationen och i smått i striden om arbetstiderna i Europeiska unionens medlemsstater.
Arbetsgivare vill helst att arbetstagarna alltid skall vara tillgängliga. Alltså även under mer än åtta timmar efter varandra eller på kvällen, på natten, på lördagar och på söndagar. Betalt arbete behandlas fortfarande som en handelsvara. Säkerheten och arbetsförhållandena brister fortfarande, trots bättre lagstiftning. De ansträngningar som begärs är ofta till och med större än tidigare. Att arbeta har allt mer blivit en slags elitidrott. Det är endast få som klarar av det under någon längre tid. Många är på grund av överbelastning utslitna redan långt innan pensionsåldern.
Därför behövs det verkligen att alla arbetstagare skyddas mot förslitning, olycksfall, överbelastning och brist på sammanhängande fritid som man kan använda som man själv vill. Det måste vara en rättighet för var och en, utan undantag.
Arbetsgivare fortsätter dock att driva på om undantag. Undantag till förmån för svaga näringsgrenar som endast är stora på grund av för låga produktionskostnader och artonhundratalsmässiga arbetsförhållanden. Så länge vi tillåter det kommer det att finnas eftersatta grupper av arbetstagare. Det är något fel med näringsgrenar som måste överleva på det sättet. Det gäller särskilt för vägtransport, vilket är alldeles för billigt och som övervältrar allt mer av riskerna på förarna genom att tvinga dem bli oskyddade småföretagare.
Det är ingen slump att undantagen till största delen gäller mobila arbetstagare och personer som tjänar sitt levebröd till sjöss inom fiskeri eller oljeutvinning. De kan inte försvara sig mot eftersattheten lika bra som sina kolleger i andra näringsgrenar, främst eftersom de inte ständigt jobbar tillsammans med sina kolleger på en fast plats, som är lätt att nå för fackföreningsombuden.
Det är endast försvarligt att nödvändigtvis vilja ha avvikande arbetstider för personer med ett speciellt ansvar och med en för det jobbet lämplig hög lön. Om det däremot är de svagaste arbetstagarna som måste arbeta längre, så är det något som är fel. Då sker det endast på grund av konkurrensen mellan företag som arbetar till ett för lågt pris, eller som vill få för hög vinst.
Därför yrkar jag för att vi inte återförvisar lösningar på det problemet till förhandlingarna mellan fackförbund och arbetsgivarorganisationer, vissa delar av de här arbetstagargrupperna har nämligen fortfarande en för svag ställning. Just deras problem kan inte lösas snabbt genom förhandlingar. Därför måste undantagen försvinna, måste övergångsperioden vara kort och måste den traditionella rätten till söndagsvila aktivt skyddas och upprätthållas.

Vachetta
Min första synpunkt är att direktivet från 1993 om arbetsvillkor är otillräckligt och tillåter alla möjliga utsvävningar. I ingressen talas det emellertid om nödvändigheten att harmonisera de sociala villkoren framåt. Jag drar således slutsatsen att det allmänna målet är att justera arbetsvillkoren efter villkoren i de mest avancerade länderna i Europeiska unionen. Fyrtioåtta timmars arbete per vecka, en enda vilodag per vecka samt elva timmars avbrott mellan två arbetsdagar är emellertid redan långt ifrån de framsteg som uppnåtts i vissa medlemsstater.
Direktivet möjliggör dessutom många undantag som ytterligare förvärrar situationen. Direktivet är följaktligen inte godtagbart. Om det breddas till järnvägs- och flygtransportanställda skulle det till och med innebära en tillbakagång, eftersom lagstiftningen i vissa medlemsstater är mer avancerad. Gällande bestämmelser som gynnar arbetstagare i vissa europeiska länder får absolut inte överges under någon förevändning, inbegripet, i synnerhet, påstådda konkurrensskäl. I Frankrike, till exempel, där kvinnors nattarbete är strängt reglerat, borde inte något europeiskt direktiv ha ifrågasatt dessa regler som däremot borde ha breddats till samtliga kvinnliga europeiska arbetstagare.

Sacrédeus
Herr talman! Jag vill ta upp ändringsförslag 5 som handlar om läkare under utbildning. Det är absolut nödvändiga förbättringar som föreslås.
För det första handlar det om säkerhet för patienterna, dvs. för oss själva, att läkare är pigga och orkar med att fullfölja sina livsavgörande arbetsuppgifter. För det andra handlar det om folkhälsan. Vem av oss, eller över huvud taget, skulle må bra av att ha så långa arbetsveckor, ibland över 100 timmar i vissa medlemsländer, som en del unga läkare har? För det tredje handlar det om läkarna som en förebild för andra och deras livsstil. För det fjärde är det en central arbetsmarknadsfråga om arbetsveckans längd.
Det är bra och riktigt att Europaparlamentet uppmanar regeringarna att agera mer skyndsamt. Tretton år är en oförsvarbart lång omställningstid. Fyra år är en mer rimlig tid. Jag ser också Europaparlamentets roll som viktig i opinionsbildande och pådrivande syfte.
Skinner har i ett tidigare inlägg ondgjort sig över att en viss grupp, i detta fallet de unga läkarna, tas upp till behandling här i Europaparlamentet och att debatten skulle vara fokuserad på dessa. Jag vill då påminna om att man skall se detta som ett exempel bland många andra som innebär att man förbättrar för arbetstagarna, och att det kommer andra grupper till del. Vi har nog av avundsjuka i många andra sammanhang. Låt oss se detta som en förbättring för en grupp som även andra grupper kommer att dra nytta av.

Doyle
Vad gäller arbetstidsdirektivet för aktörer inom vägtransport är jag bekymrad över att aktörer som arbetar för egen räkning undantas från definitionen av mobila arbetstagare. Inom vägtransportsektorn kommer vi nu att ha tre kategorier av aktörer, för egen räkning, tredjepartsspeditörer och egenföretagare med tre olika arbetstidssystem enligt direktiv 93/104. Jag anser att det inte kommer att fungera i praktiken eller följas. Om lagstiftningen om färdskrivare kunde tillämpas strikt skulle vi då behöva dessa ändringsförslag, skulle vi behöva fördubbla antalet lastbilar och långtradare på vägarna med åtföljande miljöeffekt? Det råder delade åsikter om detta.
Vad gäller ändringsförslag 5 stöder jag det helt. I Irland kan vi verkligen skämmas. Vi har 3 000 icke-konsulterande sjukhusläkare eller unga läkare. Den frivilliga maximala arbetstiden som förhandlats fram av den irländska läkarförbundet och vårt hälsovårdsdepartement är 35 timmar per vecka i genomsnitt under deras tjänstgöringsperiod på mellan 46 timmar och inte mer än 72 timmars tjänstgöring utan avbrott. Det gör detsamma om man får en spruta av en läkare som tjänstgjort i 16 eller 18 timmar som en annan talare nämnde. Vem skulle vilja se sitt barn förlöst av en läkare, en praktiserande gynekolog efter att denne tjänstgjort i 70 timmar? Att arbeta utan avbrott i 70 timmar är tillåtet. Det är skrämmande.
Kommissionens undersökning vid det tillfället av det ursprungliga arbetstidsdirektivet konstaterade att i Irland arbetade icke-konsulterande sjukhusläkare väl över de tillåtna 65 timmarna per vecka och att de utförde arbetsuppgifter som inte skilde sig från sina överordnade kollegers. I denna undersökning förtecknades punkter som krävde brådskande lösningar och jag skall räkna upp dem helt kort - orimligt antal arbetstimmar i flera EU-länder, jourarbete, - vi har förresten problem i Irland med definitionen av jourarbete. I Irland är jourarbete samma som tjänstgörande, vi måste vara försiktiga med det - den gemensamt utformade undersökningen nämner även orealistiska tjänstgöringslistor, förlängda perioder av oavbruten tjänstgöring, fördelningen av arbetsuppgifter mellan unga och överordnade läkare, inofficiell press på läkare under utbildning, problem med raster och semester och stresstempo och tjänstebehov.
Sammanfattningsvis tack. Allt som jag vill säga är att genom att skydda våra läkare skyddar vi våra patienter. Detta är en hälso- och säkerhetsfråga för både läkare och deras patienter. Vi måste stoppa utnyttjandet av läkare under utbildning för deras egen skull och för deras patienters skull.
Jag vill ta upp en helt annan ordningspunkt. Min kollega Scallon är inte närvarande därför att vi uppfattade det som att talman Nicole Fontaine i slutat av debatten om nötkött sade att betänkandet från Smet och Hughes skulle behandlas i morgon. Det var förmodligen ett tolkningsfel här. Jag uppfattade detta och Scallon och andra kollegor som inte är här har förvillats av detta.

Talmannen
Tydligen har det skett ett missförstånd. Jag noterar detta.

Banotti
Doyle har angivit många av de tekniska aspekter jag ville framföra om arbetsförhållandena för unga läkare.
Det är ironiskt att vi tiden före millennieskiftet diskuterar arbetsförhållandena för läkare som arbetar under vad som bara kan beskrivas som dickenska förhållanden. De har långa arbetsdagar under svåra arbetsförhållanden med obetydlig eller inget erkännande i regeringspolitiken om de allvarliga svårigheter de möter. Jag hoppas verkligen att parlamentet tydligt skall visa sitt stöd för att återinföra de ursprungliga fyra åren för att införa bestämmelser för unga läkare i detta direktiv.
Det är förvånande att människor med sådant stort ansvar nuförtiden arbetar under sådana svåra förhållanden. Herr talman, skulle ni gå ombord på ett plan som flögs av en pilot som var utarbetad och hade arbetat mer än 70 timmar under en vecka? Jag skulle inte det och jag är säker på att inte heller någon annan kollega skulle göra det. Jag var sjuksköterska, jag gruvar mig för att tala om för hur många år sedan, men på den tiden var de tekniska kraven på både läkare och sjuksköterskor avsevärt lägre än de är nu. Nu för tiden förväntar man att läkarna - och jag måste även påpeka detta om sjuksköterskorna- vara mycket tekniskt kunniga. Vi vet alla hur jobbigt det är bara att arbeta vid datorn när vi är uttröttade. Och än värre när det gäller tekniska frågor. Dessa unga läkare, dessa underläkare skall hantera farliga nödsituationer när de är ytterst uttröttade. Jag hoppas verkligen, herr talman, och tydligt från debatten hittills, att våra kolleger också delar denna uppfattning, och att de skall stödja alla ändringsförslag, och jag tackar fru Smet väldigt mycket för det stora arbete hon lagt ner på denna speciella fråga.

De Palacio
Herr talman! Jag vill tacka föredragande Hughes för arbetstidens förläggning för sjömän, för förslaget till parlamentet att utan ändring godkänna rådets gemensamma ståndpunkt om tillämpning av arbetstidens längd för sjömän ombord på fartyg som anlöper gemenskapshamnar. Ett godkännande av förslaget utan ändringsförslag skulle ge oss en möjlighet att en gång för alla avsluta detta förfarande och följaktligen avsluta arbetet med arbetstidsfrågor inom sjöfartssektorn.
Jag vill påminna parlamentet om att rådet i juni antog direktiv 99/63 i vilket avtalet om arbetstidens förläggning för sjömän införlivades i gemenskapslagstiftningen, avtal som undertecknats av arbetsmarknadens parter inom sjöfartssektorn. En av anledningarna till åtgärdens framgång är att vi har anammat ett avtal parterna emellan, vilket jag tror garanterar avtalets effektivitet.
Därför, herr talman, kommer såväl direktivet om avtalet som det aktuella förslaget till direktiv att träda i kraft den 30 juni 2002. Den tiden anses vara nödvändig för att medlemsstaterna skall kunna ratificera ILO-konventionen om arbetstidens längd för sjötransport. En ratificering av ILO-instrumenten är mycket riktigt ett villkor för att inleda inspektioner ombord på utländska fartyg som anlöper medlemsstaternas hamnar, något som bland annat kommer att ge oss en möjlighet att undkomma illojal konkurrens mellan våra egna hamnar.
Avslutningsvis, herr talman, vill jag uttryckligen tacka Europaparlamentet och då särskilt ledamot Hughes för ett väl genomfört arbete och för visat stöd för förslaget.

Diamantopoulou
Herr talman, värderade parlamentsledamöter! Jag skulle vilja gratulera och tacka Smet. Jag måste från början understryka att vi i dag diskuterar en förändring av det direktiv som gäller de löntagarkategorier som inte omfattades av direktivet om arbetstidens förläggning, och diskussionen om detta har pågått i sex år. Detta är mycket viktigt, och jag anser att det är en politisk utmaning för oss att kunna komma fram till ett realistiskt och hållbart förslag, för det är vad som behövs.
Efter de diskussioner som förts efter parlamentets och ministerrådets behandling av frågan anser jag att vi nu är nära detta mål. Kommissionen kan godta de flesta av Smets förslag, antingen i deras helhet eller i princip. Jag skulle vilja påpeka att ändringsförslagen 2, 3, 4 och 8 helt kan godtas. Vidare kan kommissionen i princip instämma i ändringsförslagen 6, 7 och 9, vilka antagligen delvis behöver förtydligas i fråga om ordalydelsen, men har vårt fulla stöd i fråga om innehållet. Vidare skulle jag vilja påpeka att det bör stå helt klart att kommissionen behåller rätten att ta initiativ, när det gäller de förslag som kommer fram under granskningsarbetet.
Därmed återstår två ändringsförslag som innebär problem. Det är de förslag som gäller läkare under utbildning, och de som gäller söndagsvilan. De flesta talarna har talat om den speciella situation och de speciella arbetsvillkor som gäller för unga läkare under utbildning. Jag bör framhålla att det är ett mycket stort avstånd mellan rådets förslag och Europaparlamentets förslag. Kommissionen för nu fram ett kompromissförslag, som innebär en sjuårig övergångsperiod för den övre arbetstidsgränsen på 48 timmar. Vi tror att detta förslag kan innebära en lösning och att direktivet slutligen skall gå att genomföra. Förvisso är inte förslaget helt tillfredsställande för de yrkesarbetande läkarna, men i denna mycket komplicerade fråga måste vi ta hänsyn till medlemsstaternas politik, när det gäller den offentliga sjukvården på lokal nivå, situationen i varje land och hur lång läkarnas utbildningstid, dvs. övergångsperioden, är. Vi måste vara realistiska och försöka finna en medelväg, som gör att vi kan komma vidare i den här frågan.
Den andra frågan gäller söndagsvilan. Om kommissionen beslutar att revidera direktivet om arbetstidens förläggning i dess helhet och återigen ta upp frågan om söndagsvilan, som har diskuterats mycket och som EG-domstolen redan har fattat beslut om, så tror vi att det helt enkelt finns risk för att frågan aldrig blir diskuterad, så att vi hamnar i en återvändsgränd, genom ett utopiskt sökande efter den bästa lösningen.
Jag skulle vilja uttrycka min tacksamhet för att parlamentet stöder kommissionen i fråga om direktivet, men det är uppenbart att det behövs ett förlikningsförfarande i de viktiga frågor där enighet inte har uppnåtts. De frågor det gäller är övergångsbestämmelserna för läkare under utbildning, tidpunkten för hela direktivets ikraftträdande och arbetstiderna för besättningar på de fartyg som bedriver havsfiske. I två av dessa frågor, havsfisket och tidpunkten för ikraftträdandet, delar kommissionen parlamentets uppfattning. När det gäller den fråga som aktualiserats i dag genom ändringsförslag 10 och som vi tagit del av först i dag, skulle jag säga att den, enligt den föredragning jag fått av mina medarbetare, förefaller finnas med i artikel 17, andra stycket, men för att jag skall kunna uttrycka mig tydligt och eftersom det rör sig om en första orientering, tror jag att vi tills i morgon skall kunna ge ett slutgiltigt svar i fråga om detta ändringsförslag.
Värderade parlamentsledamöter, jag tror att den fråga som blir viktigast och svårast för förlikningskommittén och där det blir svårt att nå resultat är frågan om direktivet om läkarna, som jag redan talat om. Jag skulle vilja framföra en vädjan och uttrycka min övertygelse om att alla kommer att behandla frågan på ett realistiskt sätt, så att vi kan få ett aktivt direktiv, som kan utgöra ett första skydd för läkare under utbildning. Om vi, på grund av överdrivna förhoppningar om att lyckas med det bästa tänkbara, inte lyckas nå fram till den nödvändiga kompromissen, är jag faktiskt rädd att detta direktiv kommer att bordläggas i många år ytterligare, utan att vi gör några framsteg. Jag tror att vi genom hela detta förfarande snabbt kan komma fram till ett direktiv som kan antas även av rådet.

Hudghton
Om ni tillåter, under debatten nämnde jag speciellt fiskare som delar fångst och sökte speciella garantier för dessa fiskares status. Jag hörde inget som helst uttalande som gällde dessa fiskare och deras status i svaren. Jag undrar om ni kan ge ett specifikt svar.
Under en tidigare debatt om frågan när jag framförde en liknande kommentar klargjorde den dåvarande kommissionären i sammanfattningen att fiskare med delad fångst inte skulle innefattas i förslagen. Kan kommissionären bekräfta om detta fortfarande gäller eller inte?

Diamantopoulou
Herr talman! Jag har inte riktigt förstått frågan. Skulle parlamentsledamoten kunna upprepa den?

Hudghton
Om ni tillåter, fiskare med delad fångst, såsom jag tydligt försökte förklara, är egna företagare på grund av typen av ägarskap och verksamheten på fartygen. Tidigare var dessa fiskare särskilt undantagna från arbetstidsbestämmelser på samma sätt som andra egenföretagare är eller hade varit. Jag bad endast om ett klargörande huruvida den speciella ställningen för fiskare med delad fångst har ändrats sedan den tidigare debatten?

Diamantopoulou
I direktivet har den artikel i det tidigare direktivet behållits enligt vilken de fiskare som är egenföretagare lyder under respektive medlemsländers lagstiftning i fråga om sina tillstånd och valet av arbetsvillkor. Direktivet gäller de förvärvsarbetande som har ett anställningsförhållande.

MacCormick
Jag sade just att frågan är: anses fiskare av den typen som anställda eller inte. Detta är viktigt för oss och kommissionen har fortfarande underlåtit att besvara frågan.

Diamantopoulou
Jag upprepar samma svar. Jag anser att jag uttryckte mig tydligt: arbetsvillkoren för fiskare som är egenföretagare regleras av lagstiftningen i de olika medlemsländerna. Vi talar om det konkreta anställningsförhållandet. Jag tror inte att jag kan göra något ytterligare förtydligande.

Banotti
Jag skulle bara vilja få ett klargörande om när kommissionären tror att förlikningsförfarandet om unga läkare skall starta. Helt klart är detta en viktig angelägenhet. Jag godtar hennes åsikt att det förmodligen kommer att krävas kompromisser på båda sidor, men jag är intresserad av att veta när hon förväntar att förfarandet inleds.

Diamantopoulou
Förlikningsförfarandet kommer att inledas under de kommande fyra månaderna. Det kommer naturligtvis att vara beroende av rådet och av utvecklingen efter diskussionen i rådet.

Talmannen
Fru Lynne, vänligen tala om vilken artikel ni grundar er på för att begära ordet för en ordningsfråga.

Lynne
Med all respekt, vi är fortfarande inte helt säkra på om kommissionen avser innefatta fiskare med delad fångst i denna artikel eller inte. Vi behöver ett klargörande i vissa partier.

Talmannen
Jag är inte beredd att överträda vår arbetsordning. Det är ett mycket elegant försök att öppna debatten på nytt vilket jag inte kan tolerera.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 11.00.

Avtal om vetenskapligt och tekniskt samarbete EG-Folkrepubliken Kina
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är den gemensamma debatten om betänkande (A5-0049/1999) av Gahrton för utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi om förslaget till rådets beslut om slutande av Avtalet om vetenskapligt och tekniskt samarbete mellan Europeiska gemenskapen och Folkrepubliken Kina [KOM(1999) 0287 - C5-0038/1999 - 1999/0123(CNS)].

Gahrton
. Herr talman! Det är naturligtvis en oerhört viktig händelse när EU skall ingå ett avtal om vetenskapligt och tekniskt samarbete med Folkrepubliken Kina, eftersom vi alla vet att Kina är det stora landet som kommer att avgöra en stor del av vår gemensamma framtid.
Grundattityden från min sida som föredragande och från utskottets sida är att det är ett bra avtal. Det är viktigt och positivt att vi genomgår denna process för att komma fram till ett avtal.
De kinesiska myndigheterna har nyligen påbörjat en rad reformer i överensstämmelse med de övergripande principer som man enades om vid FN:s världskonferens om miljö och utveckling i Rio 1992. Europeiska unionen är beredd att erbjuda den kinesiska regeringen ytterligare stöd för att dessa mål skall uppfyllas; det är en del av avtalet. Detta skall särskilt gälla för att förbättra miljöskyddet och för att begränsa den industriella tillväxtens och urbaniseringens negativa effekter på den kinesiska befolkningens välfärd. Det är viktigt att detta sägs klart i avtalstexterna, att vi inser att vår typ av industrialisering har många positiva sidor, men att den också har en del negativa sidor.
Från EU:s sida finansierar vi gemensamma forskningsprojekt, särskilt för bioteknik, som tillämpas genom jordbruk, medicin, hälsovård och naturresurser. Vad gäller detta har det med visst fog framförts oro för att det finns brister på etiska restriktioner i Kina, särskilt beträffande forskningen om människors gener. Det är väldigt viktigt att vi har det klart för oss när vi ingår dessa avtal. Organisationer har dessutom påpekat att det finns vissa risker för att det kan leda till spridning av teknik för biologiska vapen.
EU kommer att tillhandahålla tekniskt stöd för att utveckla energitillgångarna, främja energieffektiviteten, energisparandet och tillhandahållandet av ren eller förnybar energi samt främja användningen av miljövänlig teknik. Det är delar av det samarbete som vi nu ingår med Kina. Det är viktigt, inte minst när man tänker på att Kina släpper ut 15 miljoner ton svaveldioxid som leder till surt regn och över 13 miljoner ton partiklar som är förorenade. Det är några av de tecken som tyder på att vårt samarbete med Kina är oerhört viktigt och också kan leda till bättre miljö för oss och hela världen.
Utskottet har bestämt sig för att detta är ett bra avtal - mer bra än dåligt. Vi har accepterat det, och jag stöder helt den tanken. Jag har bara några kommentarer på vägen. De är inte bindande för parlamentet såsom beslutsprocessen är, men jag hoppas att det vetenskapliga samarbetet tillämpas med försiktighet beträffande vissa aspekter, att vi skulle undvika biotekniskt samarbete med hänsyn till bristen på etiska restriktioner i Kina. Jag tycker det är väldigt viktigt att vi ser till att kontrollera vad som händer i Kina med den typen av samarbete innan vi ingår konkreta avtal.
Det finns också en helt annan aspekt av avtalet som har väldigt mycket av sekretess över sig. Jag utgår från att när man tillämpar punkt 5 i bilagan om immateriell egendom, så kommer man att se till att det tillämpas på ett sätt som inte är bokstavstroget mot själva texten, utan som är mer troget i förhållande till de allmänna öppenhetsregler som numera dessbättre alltmer gäller inom vår union.
Sammanfattningsvis rekommenderar jag att vi accepterar detta avtal med Kina som är viktigt för oss, för Kina och vår gemensamma framtid.

Brok
Herr talman, kolleger! Utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik kan bifalla betänkandet från det behöriga utskottet och föredragandens framställning. Vi hoppas att ett intensivt vetenskapligt-tekniskt samarbete även kommer att förbättra dialogen sinsemellan forskarna och därigenom också stärker yttrandefriheten, så att detta i ett sådant sammanhang även fungerar som en hjälpaktion för liberaliseringen i Kina. Vi känner inte till några fall där en forskare förföljts eller anhållits på grund av sitt vetenskapliga arbete, men jag skulle vilja peka på att det under de senaste åren har funnits ett stort antal forskare som har förföljts eller anhållits på grund av sitt politiska arbete, och vi menar att detta också måste användas i syfte att tydliggöra att sådana personer måste återfå sin frihet.
Herr talman! Tillåt mig att göra ytterligare ett kort påpekande som kommer att förkorta kvällen: vårt utskott är likaså av den uppfattningen att betänkandet om det vetenskapliga-tekniska samarbetet med Argentina skall värderas positivt. Vi har också kommit fram till ett liknande ställningstagande i samband med Ryssland. Ifall föredraganden, om hon skulle komma till ämnet, skulle lägga fram ett förslag om att uppskjuta detta avtal kan utskottet för utrikes frågor fullkomligt stödja denna begäran, eftersom det med tanke på Tjetjenienkriget vore en motiverad åtgärd för att på detta sätt framhäva denna fråga. I vilket fall som helst skulle detta stödjas av utskottet för utrikes frågor för den händelse att det behöriga utskottet skulle kunna kämpa sig fram till detta.

Quisthoudt-Rowohl
Herr talman! Min grupp välkomnar i princip avtalet om vetenskapligt-tekniskt samarbete mellan Europeiska unionen och Kina. Avtalet är inordnat i kommissionens politik på det sätt som den beskrivits i ett flertal kommissionsmeddelanden under de senaste åren. Kina måste också bli delaktigt i det internationella systemet på området forskning och utveckling. De politiska och ekonomiska förbindelserna måste utvecklas.
EU och Kina borde sluta ett separat vetenskaps- och teknologiavtal för att förbättra och bygga ut samarbetet bland annat på områdena energi, miljö, biovetenskap, vetenskap på det abiotiska området, trafik, telematik, informations- och kommunikationsteknologi. På detta sätt kommer närvaron av aktörerna inom europeisk vetenskap att förstärkas i Kina. Alla företrädare för kommissionen som känner mig vet att det är sällan som jag läser så länge ur deras texter.
Till detta måste också sägas: det är inte bara närvaron av aktörer inom europeisk vetenskap som kommer att förstärkas i Kina, utan även närvaron av aktörer inom kinesisk vetenskap inom EU. I enlighet därmed menar jag att detta samarbete ger en stor ömsesidig fördel, vilket därigenom kan främja demokratiseringsprocessen via mer samarbete och förstärkt dialog.
Vi utgår ifrån att avtalet kan bidra till större yttrandefrihet. Vi känner faktiskt inte till om forskare förföljs när de talar om vetenskap. Det är likväl känt att det i många fall fortfarande inte finns någon yttrandefrihet, och härmed uppmanar jag Kina att införa mer demokrati och öppenhet på området.
För min grupps räkning måste jag här dock betona att vi inte är införstådda med de slutsatser som föredraganden skriver i sin motivering. Det är inte brukligt i detta parlament att rösta om motiveringar. I enlighet därmed kommer vi att bifalla betänkandet som består av en mening. Men herr Gahrton, var snäll och utgå inte ifrån att det som ni har förkunnat motsvarar parlamentets åsikt. Det är på sin höjd åsikten hos en liten del av det!

Linkohr
Herr talman! Även Europeiska socialdemokratiska partiets grupp kommer att bifalla detta betänkande. Vi anser att det internationella samarbetet bara har att vinna på forskningen utan att förneka att det också finns vissa risker, men tillåt mig att när jag tänker på Kina också hänvisa till att samarbetet med Kina inte bara går i en riktning - att européerna så att säga överlämnar sina vackra gåvor till kineserna på en gyllene tallrik - utan vi lär också av kineserna.
Eftersom vi sedan talar om Argentina skulle jag vilja påminna om att vi fått kompassen av kineserna via araberna, och om vi inte hade fått kompassen, då hade vi förmodligen inte heller upptäckt Amerika. Vi hade då kunnat bespara oss betänkandet om Argentina! Även den europeiska kulturen har alltså lärt något av Kina, och det gör att vi kan hoppas på att det även i framtiden kommer att bli så. Problemet som vi har med Kina - vilket redan med rätta har påpekats, och det har vi ju med andra länder också - är de mänskliga rättigheterna - i Kina tillkommer Tibetproblemet, hotfulla utfall i Taiwans riktning osv.
Trots detta skulle jag vilja varna för att upphöja forskningen till politiskt medel för att utöva tryck på ett land i dessa frågor. Jag tror inte att det är lyckosamt. Dessutom bestraffar vi fel personer, för i regel är forskarna våra bundsförvanter, i alla fall i anden. Den ämneskatalog som här förts på tal är förnuftig - hälsa, miljö, livsmedel. Jag påminner om att det inte är tal om nukleärt samarbete. Vi kommer inte heller att utveckla gemensamma vapen, utan det är förnuftiga ämnen som gagnar människorna där och indirekt även européerna.
Skulle jag som avslutning också kunna få framföra en egen idé? Med tanke på den stora betydelse som Kina har skulle jag absolut kunna tänka mig att ett europeiskt-kinesiskt forskningsinstitut eller en inrättning där kineser och européer arbetar tillsammans på längre sikt inom ett eller flera projekt absolut är meningsfullt. Alltså, på en plats arbetar kineser och européer tillsammans, om det nu är i Kina eller i Europa. En sådan erfarenhet, där man på ömse sidor lär sig språken, där man får förståelse för kulturerna, kan vara utomordentligt lockande och stimulerande för båda sidor. Något sådant är det inte tal om i projektet. Jag vill ändå föreslå detta här. Kanske skulle vi kunna tänka över det när vi sedan sluter nästa avtal med Kina.

Plooij-van Gorsel
Herr talman, kolleger, herr kommissionär! Den liberala gruppen är glad över förstärkandet av det vetenskapliga och tekniska samarbetet mellan Europeiska unionen och Kina. Genom att låta vetenskapsmän samarbeta med varandra ökar den ömsesidiga förståelsen för varandras kulturer. Det kan fungera som en katalysator för att intensifiera dialogen med Kina och på sikt förbättra demokratin och situationen för de mänskliga rättigheterna.
Eftersom en fjärdedel av världens befolkning bor i Folkrepubliken Kina och landet har en stor ekonomisk potential så är inblandningen i europeiska forsknings- och teknikprojekt av stor betydelse. Jag instämmer med Rolf Linkohr, man kan lära från två håll. Man kan dock även göra stora vinster inom området miljö och energi. Tekniskt stöd för främjande av energieffektivitet, energibesparing samt nya och förnyelsebara energikällor, gör det möjligt för Kina att minska koldioxidproduktionen. Med överföring av kunnande kan Europeiska unionen måhända förverkliga en del av sin egen koldioxidmålsättning där.
Min andra punkt gäller samarbetet inom området informations- och kommunikationsteknik. Problemet i det sammanhanget är tillgången till Internet. Internet är det första medium som möjliggör interaktiv kommunikation över hela världen. Den kinesiska regeringen vill dock ha kontroll över den fria informationsströmmen och även yttrandefriheten via Internet. Det är inte till nytta för utvecklingen av informations- och kommunikationstekniken. För att kunna ge den kinesiska befolkningen tillträde till Internet så är det mycket viktigt att samarbeta med Kina på det området. En öppen dialog håller dörren öppen för ny utveckling som till exempel elektronisk handel och i det avseendet är Kina också en stor potentiell marknad.

Dupuis
Herr talman! Jag skulle vilja uppmana kollegerna att diskutera demokratiseringen i Kina. Det verkar som att allt som vi har sett de senaste månaderna visar på motsatsen: mångdubblade arresteringar av dissidenter, förföljelse av den så kallade sekten Fa-Lung-Dung, osv. Man kan naturligtvis tänka sig en strategisk förbindelse med ett icke-demokratiskt och diktatoriskt land. Det finns många trogna vänner till kommunistregimen här, det är bara att börja med Gahrton, som inte upphör att uppmana oss att återknyta och stärka banden med Folkrepubliken Kina.
Fru Plooij-van Gorsel, det finns ett annat land med en miljard invånare, som är den största demokratin på jorden, Indien: det landet glömmer man alltid bort och där gör man inte något strategiskt. Medan det är en demokrati, föredrar man att tala med diktatorer. Jag beklagar det ännu mer som detta betänkande, och särskilt yttrandet från utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik, är särskilt hycklande. Vi säger ordagrant i betänkandet att minst fyra personer sitter fängslade av vetenskapliga skäl, motsatsen till vad som sagts till oss av Brok, ordförande för utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik. De nämns i yttrandet och vi begär inte ens att dessa fyra personer befrias. Jag tycker att det är ett otroligt hyckleri. Låt oss då fortsätta och blunda för Indien. Låt oss fortsätta med Kina. Och ni kommer att få se att demokratiseringen i Kina inte leder någonstans. Kommunisterna kan bara maktspråk och i detta fall har vi ingen makt.

Busquin
 - (FR) Herr talman, kära kolleger, jag skulle först vilja säga några ord om de tre avtal som vi skall diskutera i kväll.
Först och främst är det avtal som har antagits snabbt, och jag skulle vilja tacka samtliga föredragande samt ledamöterna i utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi, utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik samt budgetutskottet för att de på kort tid granskat förslagen. De är karakteristiska för en ny generation av avtal om vetenskapligt samarbete med tredje land. De berörda länderna är naturligtvis olika. Vi talar nu om Kina. Vi kommer senare att tala om Ryssland och Argentina. Men jag skulle ändå vilja nämna vilket verkligt mervärde det är jämfört med den aktuella situationen: att klarlägga vilka mål som följs, stärka och utvidga samarbetet och ha en solid formell grund.
Därefter skulle jag också vilja nämna, såsom Linkohr underströk, hur nödvändigt ett ömsesidigt utbyte är för det ömsesidiga intresset. Det är själva andan i det femte ramprogrammet, det ömsesidiga tillträdet för den europeiska gruppen till kinesernas program och verksamheter i detta fall.
Jag skulle också, genom att avsluta med de allmänna aspekterna, vilja säga att jag vet i vilken grad parlamentet vill hållas informerat om genomförandet och kommissionen kommer att se till att regelbundet lämna detaljerad information till parlamentet i frågan.
Särskilt när det gäller Kina tackar jag Gahrton för betänkandet och skulle vilja säga att vi vet hur väsentlig frågan om mänskliga rättigheter är, och vilken särskilt komplex karaktär den har. Liksom många talare sade, verkar det viktigt att vi på vetenskaplig nivå har ett samarbete som främjar kontakterna mellan våra forskare och de kinesiska forskarna. I det sammanhanget kan jag bara instämma med slutsatserna av utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarsfrågor, eftersom det möjliggör en högre grad av yttrandefrihet för de personer som arbetar på det vetenskapliga och tekniska området i Kina samt i allmänhet.
När det gäller en möjlig tillgång till Internet, anser vi att genom denna typ av kontakter och, såsom ni sade, fru ledamot, också i fråga om elektronisk handel kommer det att finnas möjlighet till en viss form av dialog i framtiden tack vare denna typ av vetenskapliga avtal.
När det gäller frågorna om bioteknik, måste jag svara Gahrton att samtliga forskningsförslag på bioteknikområdet obligatoriskt måste uppfylla de etiska villkor som skall tillämpas för varje projekt i ramprogrammet. Denna överensstämmelse är ett obligatoriskt villkor för att ett projekt skall godkännas, vilket lämnar, antar jag, önskvärda garantier för att undvika oönskade avvikelser, såsom ni betonade. Ramprogrammet omfattar för övrigt endast civil forskning och de möjliga samarbetsområdena är inte lämpade att utnyttjas i militära syften.
Jag skulle slutligen vilja understryka att beträffande frågan om bilagan rörande aspekter av immateriella rättigheter, är det samma sak när det gäller de tre förslagen till avtal. Allmänt sett är det samma sak när det gäller alla dessa avtalstyper. Texten har utarbetats efter djupa diskussioner med alla berörda parter och med hänsyn till nödvändigheten att säkra bästa möjliga skydd åt de europeiska deltagarna.

Gahrton
, föredragande. Herr talman! Mina vänner, jag vill bara helt kort säga att jag självfallet helt och hållet instämmer i Dupuis grundläggande attityd. Vi har att göra med ett land som inte uppfyller de krav på demokrati och mänskliga rättigheter som vi har inom EU. Det är helt klart. Tror ni inte att vi ständigt talar med våra kinesiska vänner om detta? Det är just vad vi gör. Vi talar ständigt med dem om detta. Om det påverkar dem kan ifrågasättas, men vi talar absolut varenda gång vi träffar våra kinesiska motparter om att vi har en annan uppfattning än dem om det som de gör vad gäller mänskliga rättigheter. Vi säger det öppet till dem - öga mot öga - och vi säger det upprepade gånger. Vi kommer att fortsätta att säga det. Vi refererar ständigt till de resolutioner som är antagna av Europaparlamentet. Vi talar om för dem att detta inte är någon kampanj mot Kina. Vi talar om för dem att vi antar resolutioner emot i stort sett alla länder i världen, även våra egna länder när det gäller brister på mänskliga rättigheter. Allt detta gör vi med de kinesiska motparterna.
Jag tror att det möjligtvis påverkar väldigt litet, men det kan påverka. Vi kommer inte härifrån Europaparlamentet att förändra Kina fundamentalt - det måste vi inse - men vi kommer att kunna se till att när Kina av egen kraft ändras till ett mer demokratiskt land, då har vi stött detta med goda relationer. Det är mitt syfte som ordförande i delegationen för samarbete med Kina. Det var också mitt syfte när jag gjorde detta betänkande, att vi skall ha ett positivt samarbete med Kina, men vi skall definitivt inte på något sätt göra vår kritik mindre än den som finns bland de icke-statliga organisationer som arbetar med Kina.

Talmannen
Tack så mycket, herr Gahrton.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 11.00.

Avtal om vetenskapligt och tekniskt samarbete EG-Ryska federationen
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är den gemensamma debatten om betänkande (A5-0048/1999) av Quisthoudt-Rowohl för utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi om förslaget till rådets beslut om slutande av Avtalet om vetenskapligt och tekniskt samarbete mellan Europeiska gemenskapen och Ryska federationen [KOM(1999) 0324 - C5-0083/1999 - 1999/0133(CNS)].

Quisthoudt-Rowohl
Herr talman, mina damer och herrar! Det är egentligen mycket enkelt att skriva ett betänkande av det här slaget, eftersom detta betänkande består av exakt en mening: rekommenderar parlamentet att bifalla avtalet. För det andra innehåller betänkandet rekommendationen att därefter också vidarebefordra detta beslut till kommissionen och rådet. I så motto skulle man kunna luta sig tillbaka och nu efter 20 sekunder upphöra att tala. Men man kan naturligtvis ställa sig frågan: varför behöver vi nu just detta avtal? Vi vet alla att samarbetet med Ryssland, med de ryska forskarna ständigt har förbättrats och intensifierats under de senaste åren, både vad antalet forskare och även vad antalet budgetplaner beträffar. Givetvis har samarbetet varit fördelat över en rad program, bland andra - jag tar här ett på måfå - programmet INTAS, International Association for the Promotion of Cooperation with Scientists from the new Independent States of the former Soviet Union (Internationella sammanslutningen för främjandet av samarbete med forskare från de nya oberoende staterna i f.d. Sovjetunionen).
Jag var för några år sedan föredragande för detta program INTAS, och jag måste säga: det var för mig ett mycket gott exempel på att det var möjligt, trots vidriga tekniska förhållanden, trots dålig infrastruktur, att bygga upp ett samarbetsnät. Det var för övrigt ett mycket vackert exempel på - det säger jag till er, herr kommissionär, om ni inte var med ännu vid den tiden - att forskare själva tog hand om forskningspolitiken, vilket inte kommissionens dåvarande tjänstemän alltid var så glada åt!
Jag tror trots detta att experimentet, på det sätt som det utfördes, har lönat sig. Nu har vi även programmen Eureka, COST och ISTC (Internationella vetenskapliga och tekniska centrumet) i Moskva till exempel, och det är nödvändigt att vi skisserar en formellare ram för hela detta samarbete; även det är i linje med andemeningen i detta avtal. Vi kommer att beakta att detta avtal också verkligen löper enligt principerna i artikel 3. Det måste vara till ömsesidig nytta. Vi skapar här ingen utvecklingspolitik, vi skapar samarbete på forskningsområdet. Det måste förekomma ett utbyte av kunskap på ett tidigt stadium, av det totala vetande som kan vara av betydelse för samarbetsåtgärderna. Det måste finnas en välbalanserad ekonomisk och social nytta, såväl för gemenskapen som för Ryska federationen.
Nu är det så att vi, när vi har dessa bättre strukturerade ramar, trots detta skulle vilja betona ytterligare några punkter. För det första har jag i mina slutsatser tagit med förslaget från utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor. Vi utgår ifrån att det också verkligen tas hänsyn till att det är nödvändigt att göra fler kvinnor delaktiga i finansierade verksamheter, även om man då å andra sidan objektivt måste konstatera att Ryssland nu inte nödvändigtvis är på efterkälken i detta avseende.
För det andra: vi inser nödvändigheten av att närmare involvera den privata sektorn vad utvecklingen och genomförandet av programmen beträffar; för övrigt inser vi också nödvändigheten av att sikta på närmare samarbete mellan de behöriga utskotten i avtalspartnernas parlament. Ibland saknas en konkret politisk dialog. För det ändamålet kan vi för övrigt kanske i något utökad omfattning använda de moderna kommunikationsmedlen i syfte att minska resekostnaderna, men också i syfte att tillfälligt snabbt kunna komma i kontakt.
Från parlamentets sida vill vi betona att vi förväntar oss att kommissionen utarbetar en översikt över samarbetet mellan unionen och Ryssland på området forskning och teknisk utveckling. Vi har redan vid ett flertal tillfällen ställt konkreta frågor. Vi förväntar oss då också omfattande svar. Vad samarbetet på det nukleära området beträffar, så är detta uteslutet från detta avtal, och det anser jag också vara bra och absolut korrekt. Vi vill ändå här anmärka att detta var föremål för separata förhandlingar inom ramen för Euratom, och att vi även från kommissionen förväntar oss klar och entydig information om detta, vilket vi för övrigt fått löfte om.
Jag anser inte att här är rätta platsen att genom att vägra att ingå ett forskningsavtal med Ryssland sända en signal att vi förväntar oss och utgår ifrån att man eftersträvar en konkret och snabb fredslösning i Tjetjenien. För detta finns det andra politiska medel. Men jag måste ge kollega Brok rätt: det har aldrig varit så smärtsamt som nu att bifalla ett avtal, även om man rationellt står bakom avtalets målsättningar! Jag är mycket kluven här, och det skulle jag därför försiktigt vilja uttrycka här.

Paasilinna
Herr talman, bästa kolleger! Jag tackar för betänkandet. Min grupp ställer sig bakom den valda linjen. Det är förstås viktigt med tekniskt samarbete. I synnerhet när det gäller grundforskningen har Ryssland betydande vetenskapliga resurser som till stor del inte utnyttjats eller använts internationellt. Den instabila situationen i landet har inte hindrat fortsatt forskningsverksamhet, även om det finns svårigheter. Det råder brist på driftskapital, lönerna betalas försent, det är svårt att få vetenskapliga publikationer utgivna, butikernas hyllor har intagits av billig litteratur: spänning, sex och så vidare.
Under perioden 1993-1998 finansierade Europeiska unionen vetenskapligt och tekniskt forskningssamarbete med cirka 140 miljoner euro. I dessa projekt har 35 000 ryska vetenskapsmän deltagit. Det ser ut som om också en stor mängd tjänstemän reser dit, och jag skulle önska att kommissionen utreder hur stor tjänstemännens andel är i förhållande till vetenskapsmännen. För närvarande går det årligen 90 000 euro till möten och resor.
Jordbruket är bland annat ett av områdena för forskningssamarbetet. Jag skulle gärna se att det till exempel också handlar om ekologisk produktion. I Ryssland har det gått dithän att småbrukarna egentligen har tvingats till ekologisk produktion eftersom de inte har råd att köpa konstgödsel. De befinner sig alltså förbluffande nära det ekologiska ideal som man även här strävar efter. Det skulle också vara viktigt med samarbete i fråga om industriella metoder och organisationer. Där skulle man kunna göra viktiga framsteg. Man talar också om informationssamhällets teknik, den ingår i samarbetsavtalet. Men varför ingår inte informationssamhällets innehållssektor? Ryssland är i många avseenden ett innehållsrikt land. När det gäller innehållssidan ligger vi efter vår huvudkonkurrent USA, och ryssarna har verkligen mycket annorlunda synvinklar där det finns mycket att ta vara på.
Avslutningsvis skulle jag vilja ta upp kriget i Tjetjenien där striderna fortsätter utan avbrott - eller rättare sagt bombningarna. Det blir allt fler flyktingar, och förhållandena har blivit fruktansvärda. Den ryska ledningen reagerar inte ens. De egentliga offren är nu civila människor, inte dessa så kallade terrorister som de tjetjenska männen kallas. Det förefaller allt mer sannolikt att det är fråga om en del av den ryska valkampanjen. Några skyldiga till sprängningarna i Moskva har man inte hittat, de har åtminstone inte åtalats. Det handlar om ett folk som krossas, och vi måste tydligen ingripa med större allvar så att Moskva hör och lägger märke till det. Detta kan vi inte tolerera.

Pohjamo
Herr talman! Vår grupp ställer sig bakom detta betänkande. Det finns skäl att fortsätta och utveckla samarbetet mellan EU och Ryssland. För detta skapar det aktuella betänkandet bättre ramar än tidigare. Samarbetet har fördröjts på grund av att det åtminstone på den ryska sidan har splittrats mellan många olika administrativa myndigheter. Det avtal som nu är under behandling skall på ett bättre sätt samordna det vitt utspridda samarbetet.
Jag framhåller samarbetets roll i synnerhet när det gäller miljö- och klimatforskning samt informationsteknik och telekommunikation. Samarbetet på dessa områden har gett positiva följder även i Rysslands grannländer. Med hjälp av ett vetenskapligt och tekniskt samarbete kan man också befrämja utnyttjandet av de väldiga naturresurserna i nordvästra Ryssland, vilket är av stor betydelse för både Rysslands och unionens framtida ekonomiska utveckling. Samtidigt hoppas jag att det vetenskapliga och tekniska samarbete som håller på att utvecklas skall styra praktiska samarbetsprojekt till rätt objekt och bland annat förbättra genomförandet av och öka utbytet inom ramprogrammet för forskning samt av projekt som finansieras via Tacis- och Interreg-programmen.
De praktiska projekten måste samordnas på ett mer effektivt sätt, och de måste bli mer målinriktade och få bättre tidsplaner. Man måste också se till att påbörjade projekt slutförs inom den utsatta tidsgränsen, och att även den ryska parten uppfyller sitt åtagande. Under senare år har projekten ofta genomförts på ett ineffektivt sätt, de har dragit orimligt långt ut på tiden och en del av projekten har till och med inte slutförts. Detta har i viss mån urholkat entusiasmen för praktiskt samarbete med Ryssland. Resultaten av forskningsarbetet måste utnyttjas på ett bättre sätt för att bland annat förbättra situationen i miljön och ekonomin i Ryssland. Jag tror att samarbetsavtalet hjälper oss att uppnå dessa mål.

Maes
Herr talman! Kontakten mellan vetenskapsmän är viktig för utvecklingen av vår civilisation. I grunden håller jag alltså med Quisthoudt-Rowohl, och de andra talarna efter henne, när det gäller sakens grund. Jag skulle dock vilja göra en mycket specifik dubbel reservation.
Vi vet att det här avtalet inte gäller kärnkraft. Förhandlingar om det äger rum inom ramen för Euratom. Om det finns det fortfarande en hög grad av osäkerhet, trots avtalen mellan kommissionen och parlamentet, det så kallade Kedo-avtalet som nu borde förnyas. Enligt det här Kedo-avtalet borde parlamentet informeras om läget i dessa Euratom-förhandlingar. Så har inte skett. Talmannen, Westendorp, har därför skrivit en skrivelse till Lamy, vars svar kom in i dag. I det kan vi läsa att förhandlingarna som inleddes 1994 om kärnkraft och om kärnfusion har avslutats men inte undertecknats. Vi får gissa varför? Det finns formella invändningar, säger man. Vi vet dock egentligen inte vad som ligger bakom. Man väntar på officiell bekräftelse från ryssarna. Dessutom, och det är något nytt, skulle det pågå orienteringssamtal om samarbete avseende handeln med kärnmaterial. Ni förstår att vi i vår grupp är mycket oroliga och att det här väcker nya frågor.
Oklarheterna på kärnkraftsområdet och vår oro angående detta borde egentligen vara skäl nog att formulera en reservation och till exempel säga: vi vill att båda kan avslutas samtidigt. I dag har vi emellertid ett ännu större problem. Det har även tagits upp av de föregående talarna.
Det är händelserna i Tjetjenien som tvingar oss till eftertanke. Nu när Ryssland inte upphör med att terrorisera civila medborgare i Tjetjenien med bombanfall och att låta människor, män, kvinnor och barn, sitta som råttor i en fälla, kan vi inte stillatigande stå och se på eller titta åt andra hållet och predika business as usual. Europaparlamentet måste ge en klar och tydlig signal, nu på kort sikt. Trycket på Ryssland måste ökas så att landet börjar respektera de mänskliga rättigheterna i Tjetjenien. Det kräver vi med samma eftertryck som vi gjorde det för Kosova. Vi fördömer det ryska militära ingripandet och den mänskliga kris som det orsakade. Att civilbefolkningen inte ens kan fly strider mot alla internationella regler.
Herr talman, herr kommissionär, ärade ledamöter! Jag skulle vilja överväga och be er överväga om vi inte måste skjuta upp den här omröstningen i morgon och att vi i morgon skulle kunna uttala oss om det här.

Belder
Herr talman! I princip välkomnar vi slutandet av ett avtal för samarbete på vetenskapligt och tekniskt område mellan Europeiska unionen och Ryska federationen. Mot bakgrund av det medvetna underblåsandet av västfientliga känslor bland den ryska befolkningen ger det här avtalet en tydligt positiv signal till Rysslands medborgare. EU vill tjäna deras välfärd, deras livsintressen. Det är listan över samarbetsområden ett tydligt bevis för.
Inom den tankeramen passar gemensamma regionala och lokala forskningsprojekt och även icke-statliga. På rysk sida kan man dock se en motsatt tendens. De centrala myndigheternas grepp blir allt hårdare igen, enligt Sovjetmodell. Därför uppkommer också frågan om de europeiska intressena vid det verkliga genomförandet av avtalet i tillräckligt hög grad kommer att överensstämma med Moskvas. Fäster den ryska regeringen till exempel, för att vara mycket konkret, samma vikt vid ekologiska nödsituationer som vi gör? Tidigare erfarenheter på den avgörande punkten, människors hälsa inom och utanför de egna landgränserna, är i det avseendet knappast lugnande.
Europa måste alltså kort sagt hålla fast vid grundläggande, humanitära forskningsområden som ram för avtalet. Till det lämpar sig bäst relativt små forskningsprogram, varvid vi konsekvent kan få våra ryska partner att uppfylla de ömsesidiga skyldigheter som ingåtts. För att förhindra en repris av västerländsk besvikelse i Öst behövs ju egna försiktighetsåtgärder. Jag tackar er och särskilt tackar jag föredraganden.

Kronberger
Herr talman! Ett samarbete mellan Ryssland och Europeiska unionen är enligt min uppfattning en av de viktigaste förutsättningarna för att 2000-talet skall kunna gestalta sig på ett fredligt sätt. I det sammanhanget är det värt att eftersträva ett samarbete som båda parter har möjlighet att vinna på. Ryssland kommer att bli ett av de viktigaste råvarumagasinen för Europa. Därför är det viktigt för oss att vi eftersträvar dessa samarbeten, eftersom det är enda möjligheten för oss att upprätthålla vårt eget välstånd. Vi måste också tänka på, hur masochistiskt det än kan låta, att vi i längden också måste erbjuda dem rättvisa råvarupriser.
Naturligtvis får vi inte lämna Tjetjenien därhän. Det är en mycket stor fråga och utmaning. Vi bör komma ihåg att just dessa områden runt Kaspiska havet i Kaukasus var geostrategiskt omstridda för hundra år sedan, på samma sätt som i dag. När allt kommer omkring har detta fortsatt under 1900-talet med de stora militära striderna. Jag tror därför att en av de främsta orsakerna till dessa strider, nämligen kampen om råvarorna, kommer att skärpas i detta forskningsarbete. Därigenom är också forskningen om förnybara energikällor, som är inbegripen i detta, en mycket väsentlig del.
Nästa punkt är att den icke-nukleära delen inom dessa forskningsprojekt måste prioriteras väsentligt. Vi har sett vad som äger rum i den nukleära delen. Vid alla överläggningar med Ryssland måste det stå klart att detta geostrategiskt är en av de viktigaste utmaningarna inför nästa århundrade.

Busquin
. (FR) Herr talman! Jag skulle först vilja tacka Quisthoudt-Rowohl för hennes mycket goda betänkande. Jag tror att ni har tagit upp samtliga viktiga punkter. Jag skulle bara vilja säga er att det som är mycket viktigt i det här avtalet det är aspekten om ömsesidigt intresse, i motsats till andra avtal, såsom Tacis-projektet, som är ett projekt för unilateralt bistånd.
När det gäller kvinnorna, instämmer vi fullt ut med meddelandet från kommissionen från februari 1999 om "Kvinnor och vetenskap" och vi kommer att se till att kvinnornas deltagande uppmuntras i det femte ramprogrammet.
Därefter talade ni med rätta om frågan om privata företag och vi tycker också, liksom ni, att företagens deltagande i samarbetsprojektet är en faktor som framförts när det gäller ramprogrammet i sin helhet och är särskilt viktigt i den här typen av avtal. Vi har naturligtvis också frågan om det sammanfattande dokumentet om de olika punkter som redan meddelats såsom information. Ni har redan, tror jag, fått en rad särskilda upplysningar, men inom den närmaste tiden jag kommer att sända er ett sammanfattande dokument som ger en helhetsbild.
När det mer specifikt gäller kärnkraftsfrågan och min kollega Lamy, vet ni - Maes refererade till det - att Lamy har sänt en skrivelse till ordföranden för utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi, Westendorp, just i dag där han sammanfattar läget och tydligt säger att -jag svarar här på samma gång Maes - vi fortfarande saknar den officiella bekräftelsen från Ryssland för att underteckna beslutet av den 12 december 1994. Vi har således inte avtalet från ryssarnas sida, när det gäller det svar som Lamy just har gett er.
Jag skulle också vilja säga till andra talare att elektroniska medel och informations- och kommunikationsmedel redan i hög grad används mellan forskare och att de redan har tillgång till det så mycket de kan. Denna användning måste självklart ytterligare utvecklas. Det kommer för övrigt att bidra till bättre informationsutbyte och gemensam utveckling.
När det mer grundläggande gäller den politiska fråga som ställts om Tjetjenien, är det självklart att jag ställer mig samma frågor som ni och har samma oro, men det nuvarande problemet är följande: Europeiska unionen har hittills inte vare sig avbrutit eller minskat sina diplomatiska förbindelser med Ryssland, eftersom man anser att det är nödvändigt att alltid ha kanaler för dialog med Ryssland för att våra meddelanden skall nå fram, inbegripet de meddelanden som rör vår oro över det som pågår i Tjetjenien. Jag vill för övrigt påminna om att unionen, via det finska ordförandeskapet, har delgivit den ryska regeringen och dess premiärminister, Putin, sin starka oro i det avseendet vid toppmötet mellan Europeiska unionen och Ryssland den 22 oktober 1999.
Det är därför jag är inne på den linjen, samtidigt som jag delar parlamentets bekymmer över den allvarliga situationen i Tjetjenien inte heller tror att detta avtal är det bästa sättet att visa vår oro och vårt ifrågasättande inför det som händer, och jag förstår mycket väl vilken inställning ni har i det avseendet
Liksom ni alla, är jag berörd av det som händer. Jag tror att avtalet har en stor betydelse för dialog och främjande av samarbetet på forskningsområdet och den tekniska utvecklingens område. Avtalet är således positivt. Frågan är ställd, men vi tror att det kommer att bli ett positivt steg i våra förbindelser med forskare i Ryssland och därmed till förmån för uppbyggnaden av ett frihets- och handelsutbytesområde som är det bästa möjliga.

Talmannen
Tack, kommissionär Busquin.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 11.00.

Avtal om vetenskapligt och tekniskt samarbete EG-Republiken Argentina
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0045/1999) av Linkohr för utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi om förslaget till rådets beslut om slutande av ett avtal om vetenskapligt och tekniskt samarbete mellan Europeiska gemenskapen och Republiken Argentina [KOM(99) 0292 - C5-0040/99 - 99/0125(CNS)].

Linkohr
Herr talman! Lyckligtvis har vi inte samma problem med Argentina som med Ryssland eller med Kina. Argentina har lyckligtvis sin militärtid bakom sig. Det är i dag en demokrati - cum grano salis, men det är en demokrati. Därför skulle jag som föredragande också vilja rekommendera att vi bygger in denna demokratiska aspekt i detta vetenskapliga och tekniska samarbete, det vill säga att även parlamentariker från Argentina och Europeiska unionen, alltså Europaparlamentet, diskuterar forsknings- och vetenskapsfrågor och kanske också visar på nya vägar.
Argentina har under de senaste åren ansträngt sig för att höja de offentliga utgifterna för forskning och teknik, men de är fortfarande på en relativt låg nivå. 0,5 procent av bruttonationalinkomsten avsätts till forskningen. Det är alldeles för litet, även om Argentina fortfarande är ett av de länder i Latinamerika som med detta ligger i täten. Men detta räcker inte för att bemästra 2000-talet. Såtillvida är samarbetet mellan Argentina och Europeiska unionen en uppmuntran för argentinarna och andra latinamerikaner att höja sina medel för framtidsinvesteringen.
Det är ingen hemlighet att Latinamerikas, och därigenom också Argentinas, andel i världshandeln har gått kraftigt tillbaka under de senaste 20 åren. Det har också att göra med att man inte investerar i framtiden. Det förekommer kapitalflykt, men även människor som fått sin utbildning i länderna själva, i Europa eller i USA har lämnat landet och sökt arbete på annat håll. Såtillvida är detta - jag upprepar det ännu en gång - samarbete med Europa en uppmuntran att se i samma riktning som vi, det vill säga att investera i framtiden.
Medlen är dock ringa. Ni finner i mitt betänkande en sammanställning, som härstammar från kommissionen, där det framgår att Argentina deltog i det fjärde forskningsramprogrammet med 18 miljoner euro - bara små, säkert mycket intressanta, men dock små program - 18 miljoner euro, det är inte mycket!
När det kapital man förfogar över är i den här storleksordningen måste man försöka att locka till sig större mängder kapital med det. Jag skulle vilja uppmuntra kommissionen att också använda dessa ringa medel till att uppmuntra privata företag till större forskningsinvesteringar i Argentina - och även i andra latinamerikanska länder, lägger jag till även här.
Jag har där en siffra framför mig som uppmuntrar mig - den skulle man nu kunna använda för att göra en prognos för Europeiska unionen: den tyska kemiska industrin avsätter varje år 12,3 miljarder D-mark till forskning och utveckling, till detta kommer ytterligare 5 miljarder D-mark till forskning i utlandet, i regel givetvis i USA, men även länder i Latinamerika och på andra håll kommer mer och mer i fråga som investerare i forskningssektorn. Om man gör en prognos här kommer den europeiska industrin totalt att lägga ut kanske 20 miljarder D-mark eller 10 miljarder euro på forskningsinsatser utanför Europeiska unionen, och om det skulle lyckas att använda de medel som Europeiska unionen ställer till förfogande här för att också mobilisera privata forskningsmedel vore det nyttigt, så att länder som Argentina inte bara skall vara Europas förlängda arbetsbänk, utan också blir delaktiga i forskningen och utvecklingen.
Jag skulle vilja uppmuntra kommissionen i denna riktning. Som talesman för det utskott jag är föredragande för säger jag därför att vi kommer att bifalla detta. För övrigt skulle jag liksom i fallet med Kina vilja påminna om att forskningen med dessa länder, med Argentina och andra länder, går i båda riktningarna. Vi drar också fördelar av den. Eftersom det i år är 200 år sedan Alexander von Humboldts resa till Venezuela skulle jag vilja påminna om att Alexander von Humboldt inte bara förde någonting dit, nämligen nyfikenheten, utan också tog med sig något tillbaka till Europa, nämligen kunskapen om de tropiska växterna, om denna intressanta kontinents geografi. I denna anda förväntar jag mig att också att forskningssamarbetet med Argentina och andra länder kommer att ge fördelar för européerna, för Europeiska unionen.

Valdivielso de Cué
Herr talman! Linkohrbetänkandet är verkligen bra och för detta tackar jag honom hjärtligt. Europeiska ekonomiska gemenskapen och Republiken Argentina har ett stort intresse av ett ömsesidigt samarbete, eftersom jag menar att det är mycket viktigt att hela Latinamerika ansluter sig till det femte ramprogrammet för vetenskapligt och tekniskt samarbete, detta med förbehåll för att Argentina är ett ungt land.
Jag håller med föredraganden om att samarbetet måste kunna stödjas på hela Latinamerika och underlätta utvecklingen av förhandlingarna med Mercosur, ett avtal - allt måste sägas - som enligt min mening verkar ha stannat upp litet, eller annorlunda uttryckt ett avtal som inte har utvecklats så snabbt som vi hade hoppats 1995 när vi godkände och undertecknade anslutningsavtalet mellan Europeiska unionen och Mercosur i Madrid.
Med tanke på andra eventuella samarbetsavtal måste vi följa en logisk prioritering, och som man har föreslagit börja med de länder som ingår i nämnda område, det vill säga Paraguay, Uruguay, Brasilien och Argentina, för att därefter fortsätta med de länder som är associerade - Chile, Bolivia etc. med vilka, som alla vet, Europeiska unionen samtalar för en interregional associering.
Jag vill också påpeka att vi här ser ett bra exempel på ett land som ännu inte har nått en maximal utvecklingskvot, men som genom detta avtal om vetenskapligt och tekniskt samarbete förbinder sig att verka för en stabil tillväxt med respekt för miljön tack vare nyttjandet av förnybar energi.
Till sist tror jag att ett upprätthållande av regelbundna kontakter mellan Europaparlamentet och Argentinas parlament är av stor vikt, inte bara när det gäller den här frågan utan även när det gäller ekonomiska, sociala och kulturella frågor. Det är nämligen Europeiska unionens skyldighet att befästa sin närvaro i det land som vi européer har så mycket gemensamt med.

Busquin
. (FR) Jag skulle vilja tacka Linkohr för hans relevanta betänkande om samarbetsavtalet med Argentina. Det är i själva verket det första avtal som ingåtts med ett land i Latinamerika och det passar fullt ut in i riktlinjerna för unionens samarbete med utvecklingsländerna, såsom de anges i meddelandet från kommissionen 1996 i frågan och genomförs i det femte ramprogrammet.
Såsom ni underströk, har de argentinska forskarna hittills bara haft samarbetsåtgärder rörande sådana ämnen såsom föda, folkhälsa och miljö att tillgå. Avtalet gör det möjligt för båda parter att utnyttja den potential som är förbunden med ländernas kapacitet att genomföra avancerad forskning för en hållbar utveckling, såsom det har understrukits, men också, såsom ni kan bedöma, på området för det specifika programmet "Energi och miljö" samt på området för förnybara energier med hänsyn till åtagandena i Kyoto. Vi kommer också att se till att detta skall utgöra en första grund för förhandling med andra länder i Latinamerika. Jag kan meddela er att det förberedande arbetet på ett avtal med Brasilien redan har kommit mycket långt. Men vi måste kanske, såsom ni underströk, utvidga frågan till Mercosur-området i sin helhet.
Sedan, såsom jag meddelade i det allmänna uttalandet, är det självklart att parlamentet i hög grad kommer att hållas informerat om utvecklingen i samband med avtalet.

En allmän kommentar för att avsluta . En viktig aspekt i unionens samarbete med länderna i området är, såsom ni betonade, den interregionala dimensionen. I de åtgärder som hittills vidtagits betonades redan utvecklingen av samarbetsprojekt med andra länder i Mercosur, en sammanslutning i vilken Argentina spelar en viktig roll och således är en sorts brohuvud för oss i förhållande till andra länder i Latinamerika. Denna aspekt kommer således att fortsätta att vara föremål för särskild uppmärksamhet i unionens förbindelse med länderna i området. Kommissionen, liksom parlamentet, kommer att vara särskilt uppmärksam på detta.

Talmannen
Tack, kommissionär Busquin.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 11.00.

Information om nya personbilars bränsleförbrukning
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är andrabehandlingsrekommendation (A5-0040/1999) för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor områdets gemensamma ståndpunkt inför antagandet av Europaparlamentets och rådets direktiv om tillgång till konsumentinformation om bränsleekonomi och koldioxidutsläpp vid marknadsföring av nya personbilar [C5-0037/1999 - 98/0272(COD)] (Föredragande: Dirk Sterckx).

Sterckx
. (NL) Herr talman, kolleger! Vid klimatkonferensen i Kyoto lovade Europeiska unionen att minska koldioxidutsläppen med 8 procent jämfört med 1990 och att det skulle ske före år 2012. Om vi nu vet att bilar står för 12 procent av de koldioxidutsläppen, om vi vet att människor som köper bilar absolut inte är medvetna om att en bil faktiskt också är ett nedsmutsande instrument och hur mycket den smutsar ned, medan de däremot vet vad till exempel promille alkohol i blodet innebär, eller om jag visst vet att om jag köper en bil som förbrukar tre liter per 100 kilometer så är den bilen billig i drift, då är det absolut nödvändigt att vi också gör konsumenten medveten om bilarnas nedsmutsning. Först då kan vi se till att Europeiska unionen också lyckas minska koldioxidutsläppen. Vi måste övertyga människorna om att vi nu i genomsnitt släpper ut 186 gram koldioxid per kilometer med en bil och att det måste sänkas till 120 gram per kilometer. De grammen per kilometer måste vi alltså på ett eller annat sätt slå in i huvudet på människorna.
Hur skall vi göra det? I direktivet föreslås att vi ger information på fyra sätt. Till att börja med en etikett på nya bilar där det bland annat finns uppgifter om bränsleförbrukning och koldioxidutsläpp. Göra en översikt med uppgifter för alla nya bilmodeller och med en tio-i-topplista över de mest bränslesnåla och mest miljövänliga bilarna. Affischer i visningssalen med uppgifter för alla bilmodeller som säljs i den lokalen. Om det görs reklam för nya bilar så måste bränsleförbrukning och koldioxidutsläpp också nämnas i reklamen.
Europaparlamentet har lagt fram ett antal ändringsförslag i förstabehandlingen av kommissionens förslag. Vi kan konstatera att rådet införlivat en stor del av dem i sin gemensamma ståndpunkt. Parlamentet hade bett om att bränslekostnaderna inte anges. Det går rådet med på. Parlamentet hade bett om att ställa en översikt med bränsleförbrukningen till förfogande även på Internet och på europeisk nivå. Även det går rådet med på. Angivandet av koldioxidutsläpp har rådet också gått med på, det var ett förslag från parlamentet.
Två andra punkter där rådet går i vår riktning men inte helt införlivar den. Det skulle även göras en tio-i-topplista per bilkategori. Kommissionen säger att det är en invecklad fråga, men rådet ber ändå att den kommitté som skall ägna sig åt granskningen av direktivet skall göra den sortens arbete och alltså visst göra den indelningen i kategorier.
En annan punkt som också måste tas upp vid granskningen är att parlamentet hade begärt att direktivet även skulle gälla andrahandsbilar, firmabilar och bilar som endast är registrerade under en dag. Rådet säger att vi kan ta upp andrahandsbilar vid granskningen. Det är alltså också i linje med vad parlamentet hade begärt.
Eftersom rådet närmar sig parlamentets inställning så mycket, så yrkar jag för att vi skall arbeta snabbt, inte lägga fram några ändringsförslag och godkänna den gemensamma ståndpunkten nu så att direktivet kan tillämpas redan i slutet av nästa år. Jag tror att det är viktigare än att vi skulle försöka få till en innehållsmässig fulländning som ändå inte går så mycket längre än det vi nu har uppnått. Utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor stödde också det förslaget enhälligt. Det betyder inte att vi tycker att den här regleringen är perfekt.
Det finns ett antal anmärkningar från parlamentet som ändå är viktiga. Från första början stod det till exempel klart att en fullständig harmonisering var omöjlig. Medlemsstaterna kan alltså gå längre än vad som anges här. Vi begär att kommissionen ser till att det inte sker någon störning med den gemensamma marknaden. Att det sker en så enhetlig tillämpning som möjligt av det som står här i direktivet, på grundval av de bästa rutinerna i en eller flera av medlemsstaterna, och att det inte heller blir fråga om en överdriven byråkrati för tillverkare eller försäljningsställen i det sammanhanget.
Det finns tre andra punkter också. Parlamentet hade också begärt att hänsyn skulle tas till att luftkonditionering eller annan extrautrustning kan öka nedsmutsningen. Att tillverkarnas och återförsäljarnas juridiska ansvar måste anges mer exakt och att alltså firmabilar och bilar som är registrerade under en dag också skulle omfattas.
Direktivet är en början. Nu måste vi skaffa oss erfarenhet. Vi måste se om det fungerar och om konsumenten verkligen ser miljön som ett argument för att hellre köpa en miljövänlig bil än en som är mindre miljövänlig. När direktivet utvärderas så måste vi se efter om det behöver anpassas. Meningen måste i alla fall vara att minska koldioxidutsläppen på ett så effektivt sätt som möjligt och att arbeta snabbt. Därför vill jag be parlamentet att godkänna det här direktivet.

Goodwill
Herr talman! Det är många faktorer som en köpare kan vilja ta hänsyn till vid val av bilmärke. När jag köpte min första bil var mitt första villkor att bli sedd i den av det motsatta könet. Nu för tiden är andra hänsyn som aspekter på säkerhet och ekonomi mer relevanta.
Vi uppskattar denna lagstiftning därför att det är viktigt att den planerade informationen görs tillgänglig för de köpare som anser att miljömässiga och ekonomiska hänsyn är viktigast av allt.
Folk i Förenade kungariket är speciellt intresserade av låg bränsleförbrukning på grund av de straffskattenivåer för bränsle som fastställts av labourregeringen, vilket framförallt skapar problem för människor som bor på landsbygden, som där jag bor, där allmänna kommunikationsmedel ofta inte finns att tillgå.
Min första reaktion när jag såg detta direktiv var förvåning. Vi har inte bara haft ett sådant plan för publicering av information om bränsleekonomi sedan en tid i Storbritannien, utan de flesta människor förmodar att den nuvarande planen är ett resultat av ett redan gällande europeiskt direktiv. Bara Sverige och Förenade kungariket har i själva verket en sådan plan. Det känns bra att se att Europa följer efter Storbritannien. Nyckeln till framgång för Storbritanniens system är att det är ett enkelt system. Jag hoppas att direktivet såsom det planeras utformas i den gemensamma ståndpunkten inte gör konsumenterna förvirrade genom att gå längre än vårt system.
Min första förhoppning är att det blir lätt för medlemsstaterna att sprida tillgänglig information. Även om jag inser att det finns subsidiaritetsproblem i fråga om denna informationsspridning är det dock sant att olika information och olika utformning i de skilda medlemsstaterna kan snedvrida den gemensamma marknaden och förvirra konsumenter som vill göra inköp i olika stater.
För det andra föreslås i direktivet att en lista upprättas över de främsta tio fordonen efter klass. Hur definierar men dessa klasser? Om de skall grundas på bilens däckspår skall vi finna små sedaner, fyrhjulsdrivna fordon och tvåsitsiga sportbilar i samma klass, klart nonsens. Det är även möjligt för en tillverkare att flytta upp en fordonsmodell till en klass för större fordon genom att helt enkelt lägga till 15 cm av plast på fordonets främre del. Rankinglistan kan även skilja sig mellan angränsande länder.
Genom att godkänna detta system hoppas jag, om några av de problem som jag nämnt visat sig, att dessa kan lösas när det utvärderas år 2003.
Slutligen vill jag gratulera herr Sterckx för det sätt som han lade fram detta för utskottet och för hans samarbete.

Lange
Herr talman, fru kommissionär, kära kolleger! Detta direktiv hör hemma inom EU:s koncept för att sänka koldioxidutsläppen inom trafiken, och detta baseras ju på fyra pelare: användarinformation - detta direktiv -, skattemässig uppmuntran från medlemsstaternas sida, övervakning av koldioxidreduktionerna på trafikområdet i fråga om personbilar och på avtalet mellan kommissionen och bilindustrin.
Direktivet motsvarar inte hundraprocentigt parlamentets idéer på alla områden. Ändå kan jag stödja föredraganden, som jag skulle vilja rikta ett stort tack till för hans arbete. Vi vill se detta direktiv genomfört så snabbt som möjligt. Därför vill vi inte heller ha några småaktiga diskussioner här. Man skulle ju till exempel kunna diskutera om vi använder realistiska värden, för alla vet att luftkonditionering eller en kupévärmare har mycket stor påverkan på koldioxidutsläppet hos en personbil.
För det andra kan man naturligtvis fråga sig: när någon från Danmark köper en bil i Tyskland eller någon från Frankrike i Italien, varför har de inte tillgång till samma information när det gäller utformningen? Men detta har lämnats öppet. Vi vill ha detta direktiv så snabbt som möjligt.
Huvudbeståndsdelen i strategin, de frivilliga avtalen mellan kommissionen och bilindustrin, skulle jag dock vilja ta upp här på nytt. Om det verkligen kommer att bli på det sätt som avses med 140 g 2008, då är det någonting positivt. Visserligen - och där har parlamentet yttrat både det ena och det andra i fråga om kritiska punkter ett flertal gånger - finns det vissa risker. Det var inte särskilt roligt för parlamentet - i synnerhet inte för de i utskottet för miljö som har varit ansvariga för detta - att inte få delta i arbetet med uppgörelsen och avtalet mellan Europeiska unionen och de japanska och koreanska tillverkarna. Jag tror, fru kommissionär, att här borde ni på nytt tydligt finna ett modus vivendi för att även i framtiden säkerställa att lagstiftaren parlamentet blir delaktigt vid frivilliga självförpliktelser på lämpligt sätt.
Det nu föreliggande direktivet ger konsumenten möjligheten att inte bara bygga sitt beslut på hästkrafter, på maxhastighet, utan också på koldioxid och i enlighet med detta köpa en bil, även med avseende på en hierarki, en ranglista med de tio förmånligaste i förbrukningshänseende.
Medan andra i Bonn försöker att strunta blankt i att ta sitt ansvar och inte vill minska koldioxiden, nöjer vi oss inte med halvmesyrer här - vi skapar lagen och ger konsumenten också möjligheten att själv minska på koldioxiden!

García-Orcoyen Tormo
Herr talman! Först och främst vill jag uttrycka min enorma glädje för detta initiativ, ett initiativ som utan tvekan är ett stort steg mot öppenhet vid information om personbilars miljöegenskaper och därför kommer att underlätta konsumenternas val.
I all korthet vill jag dock ta upp den fråga som det här direktivet är framsprunget ur: energieffektiviteten hos personbilar. Den har faktiskt fördubblats mellan 1973 och 1986. Förbrukningen gick ned under samma period från 17,8 till 8,7 liter per 100 kilometer. Under samma period bidrog en striktare utrustning med 4 procent av sparandet och lättare chassier stod för de återstående 96 procenten. Sedan 1986 har emellertid bränsleförbrukningen bara ökat med 10 procent.
Enligt vår mening beror detta på att de tekniska utvecklingssystem som används inom bilindustrin försvårar en global förbättring av produkten på grund av den höga specialiseringen i bolagens forsknings- och utvecklingslaboratorier. Dessa laboratorier, ofta belägna mycket långt från varandra och utan någon samarbetsstrategi eller kommunikation sinsemellan , investerar mycket för att förbättra synnerligen konkreta aspekter av bilarna och mycket litet för att förbättra personbilen som ett system som gör att vi kan förflytta oss från en punkt till en annan.
På det här sättet - och direktiv som dem vi i dag behandlar är mycket välkomna - så menar jag att Europaparlamentet måste påskynda och stödja initiativ där man vill integrera produktpolitiken och ge forskning och utveckling när det gäller design, i det här fallet personbilens, all den uppmärksamhet som krävs. Tar vi inte upp frågan om integrerad produktion, det vill säga från det ögonblick råvara väljs, över tillverkning, framställningsprocess, användande och slutligen återvinning, eller vad som till slut görs med bilen när köparen inte längre använder den, så kommer vi inte att kunna vidta några verkligt effektiva åtgärder för att minska drivhuseffekten.
På det här sättet, jag menar bara på det här sättet kommer vi att kunna förhindra att personbilen slösar bort mellan 80 och 85 procent - tänk er - av energi innan den tas i bruk. På det här sättet menar jag att den där listan med de tio mest effektiva bilarna också skulle kunna vara, om vi fortsätter så här, listan på de mest ineffektiva, men aldrig listan på de mest utmärkande.

Schnellhardt
Herr talman, fru kommissionär, mina damer och herrar! I ungefär två års tid, sedan Kyotokonferensen, har vi diskuterat hur de förpliktelser vi tagit på oss i fråga om sänkningen av koldioxidutsläpp kan genomföras i europeisk lag. Vid sidan av det oekonomiska avtalet med biltillverkarna och de skattemässiga åtgärderna är konsumentinformationen och insatsen för att höja medvetenheten den tredje byggstenen i vår strategi. Den gemensamma ståndpunkt som rådet har lagt fram för oss ger fullständigt rättvisa åt denna tredje utgångspunkt. Den är välbalanserad och tar med Europaparlamentets väsentligaste krav från den första behandlingen. Jag vill också säga att det är de väsentliga punkterna. Vi måste nämligen vara tacksamma gentemot rådet - det säger jag nu verkligen inte bara på skämt - för att så många av parlamentets krav från första behandlingen gallrades ut, vilka säkerligen råkat komma med i överdriven iver och inte heller hade mitt bifall. Kära kollega Lange, ta inte illa upp att jag räknar just detta krav på bensin- och bränsleförbrukning hos kupévärmare och luftkonditioneringar hit. När vi börjar med att vilja inskränka en viss lyx, en viss kvalitet som vi har vant oss vid, då irriterar vi konsumenten. Denne kommer inte heller att låta sig hindras av detta. Därför är jag glad att direktivet nu är litet klarare, och att sådana krav har tagits bort.
Som en följd av detta direktiv tror jag också att vi absolut måste begränsa våra lagtexter till väsentliga och begripliga utsagor. Detta är desto viktigare när vi i framtiden i ökad omfattning kommer att ha att göra med komplexa och tekniska ämnen. Då har vi i Strasbourg tillgång till ett liknade direktiv som ju innehåller just dessa tekniska processer.
Det diskuterade direktivet är säkerligen en viktig del av vår strategi för att bekämpa koldioxidutsläppen. Jag tror dock att det är på plats med en viss skepsis med avseende på dess verkan. Jag hyser mina tvivel om publiceringen av förbruknings- och avgasvärden har någon avgörande styrande funktion vid konsumenternas köpbeslut. Förbrukningsvärdena är i alla fall av stor betydelse just i en tid med stigande bensinpriser. Kunderna informerar sig med andra ord helt av eget intresse.
Även omnämnandet av koldioxidutsläppet tjänar enligt min åsikt till att höja medvetenheten om problemet. Det är som jag ser det egentligen också en tyngdpunkt i detta direktiv: höjning av konsumentens medvetenhet för att denne skall ägna sig litet mer åt problemet med koldioxidsänkning i fråga om hans älsklingsbarn bilen, och den här gången också lägger det på minnet. För om vi vill förverkliga våra ambitiösa mål från Kyoto, då behöver vi alla och inte bara regeringar till detta!
Vad är det egentligen jag vill komma till? Som europeisk lagstiftare kommer vi inte heller i framtiden att kunna underlåta att ställa upp klara gränsvärden och tidsfrister för att uppnå en märkbar minskning av utsläppen av skadliga ämnen. Här är ambitionen hos många medlemsstater begränsad. Fru kommissionär! Jag tror att vi där har ett gemensamt arbete framför oss för att övertyga dem.
Som avslutning tackar jag föredraganden för att han åtagit sig detta betänkande. Jag tycker att det är helt fantastiskt. Vi stöder det. Jag tror inte att det är några problem med det längre!

Flemming
Herr talman, fru kommissionär, kolleger! Ett av målen för den föreliggande gemensamma ståndpunkten är också att ge information till potentiella köpare av nya motorfordon. De måste känna till hur stor bränsleförbrukningen är och hur stora koldioxidutsläppen är. Underbart! Planscher, reklamtrycksaker, handledningar, upplysningar, helt fantastiskt, och vi - Europaparlamentet - har antagit 29 förslag varav 14 kommit med i den gemensamma ståndpunkten. Tillåt mig att jag här också i någon mån berömmer det österrikiska ordförandeskapet som enligt vad jag tror också har åstadkommit detta. Jag håller också fullständigt med föredraganden i hans förhoppning om att det inte bara skall bli tomt prat nu igen! Låt oss ta detta som rådet kommit överens om på ett så fantastiskt sätt och se till att det träder i kraft så snabbt det bara någonsin går.
Men - det har redan sagts, det är inte så många här, det är sent, vi är trötta - vi skulle kanske också ägna oss en del åt sanningen, som då lyder: koldioxidutsläppet från personbilarna ökar ständigt, och det kommer att öka även i fortsättningen. Så låt oss nu inte bete oss som om vi hade räddat världen i dag! Vi har över huvud taget inte räddat den. Tåget har gått för länge sedan, eller de många bilarna har gått. Vi kommer inte att rädda världen med detta direktiv. Det är nödvändigt, det är viktigt, jag är glad att vi har det, kanske har vi alla i någon mån litet dåligt samvete när vi sätter oss i bilen nästa gång, men vi skall inte tro att vi med sådana små steg, och när det fortfarande återstår så många, verkligen räddar denna värld. För att göra det behövs helt andra handlingar. Jag frågar mig om vi någonsin kommer att fatta beslut om ett sådant direktiv!

Wallström
. Herr talman! Jag vill först vända mig till miljöutskottet och förstås till Sterckx och berömma honom för hans arbete med denna andrabehandlingsrekommendation, framför allt för att man härmed har bevisat att det också går att arbeta snabbt och effektivt.
Nu har herr Goodwill gått ut, men annars skulle jag vilja säga att målet måste vara att miljövänliga bilar också skulle kunna imponera på det motsatta könet. Vi hoppas att det kan bli så en vacker dag, och att man kan ha god grund för att påstå att det är en miljövänlig bil.
Vi stöder föredragandens rekommendation att godta denna gemensamma ståndpunkt utan ytterligare ändringar. Av andrabehandlingsrekommendationen och av Sterckx inlägg framgår det ju också att den gemensamma ståndpunkten tar hänsyn till många av Europaparlamentets synpunkter.
Vi anser att konsumenterna skall informeras systematiskt och utan onödiga dröjsmål om nya personbilars bränsleförbrukning och koldioxidutsläpp. På så sätt får konsumenterna hjälp att fatta rätt beslut. Det är riktigt att detta inte kommer att förändra världen, men det kan vara ett litet steg i en större strategi. Det behövs förvisso, precis som Flemming sade, fler åtgärder framöver.
Vi följde diskussionerna i utskottet mycket noggrant. Även om det fanns några förslag på hur man skulle kunna förbättra den gemensamma ståndpunkten, ansågs ju ett snabbt genomförande vara viktigast. Vi är fullt medvetna om att direktivet i dess nuvarande version bara är det första steget på vägen mot en förbättrad konsumentinformation. Två exempel på det: För det första avser vi att så snart som möjligt utveckla direktivet ytterligare genom att använda artikel 9 i fråga om granskningsprocessen och artikel 10 när det gäller att inrätta kommittén. Kommissionens tjänstemän arbetar för närvarande med genomförandet av dessa artiklar. Under arbetets gång kommer vi med största sannolikhet att återkomma till några av utskottets kommentarer.
För det andra har kommissionen dessutom planer på att skapa en Internetsida med information om bränsleförbrukning och koldioxidutsläpp från de personbilar som är till salu inom Europeiska unionen. Det visar att vi vill att konsumenten skall få informationen så snart som möjligt.
Jag vill säga till Lange - det är ju inte första gången som vi diskuterar detta - att jag tar denna fråga på allra största allvar. Vi måste återkomma till frågan om hur Europaparlamentet skall involveras och också hållas informerat om arbetet med frivilliga avtal. Jag vill ändå gärna påminna om att Europaparlamentet, rådet och sammanslutningen för europeiska biltillverkare samtliga hävdade att avtalen med biltillverkare som inte är medlemmar i europeiska sammanslutningar var mycket brådskande. Men, som sagt, jag tar Europaparlamentets synpunkter på allvar. Jag vill också säga att jag inte har några planer på att introducera förslag på ytterligare miljöavtal, så länge frågan om Europaparlamentets inblandning inte är löst.
Avslutningsvis vill jag bara säga att kommissionen är nöjd med att den gemensamma ståndpunkten fick ett så gott mottagande av föredraganden och miljöutskottet. Vi hoppas att man vid plenarmötet kommer att följa föredragandens rekommendationer.

Talmannen
Tack, fru kommissionär.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 11.00.

Europas gemensamma marknad
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är muntlig fråga (B5-0032/1999) för utskottet för rättsliga frågor och inre marknaden till kommissionen om kommissionens meddelande till Europaparlamentet och rådet: En strategi för Europas gemensamma marknad.

Palacio Vallelersundi
Herr talman, herr kommissionär! Det är inte första gången jag i egenskap av medborgare tar ordet här i kammaren, för mig är det nämligen viktigt att som medborgare tala från medborgarskapet. I vanliga fall har jag yttrat mig om betänkanden som tar upp det som medborgarna alltid har satt i främsta rummet: frågor från tredje pelaren, det vill säga rättsliga frågor och medborgarrätt.
Med tanke på det jag sade vid det sista plenarmötet - med Tammerfors skickas signaler ut till de europeiska medborgarna om att Europa inte längre är en inre marknad - så skulle jag i dag klart och tydligt vilja säga att medborgaren, med det strategiska dokument om den inre marknaden som presenterats för parlamentet, och som vi i dag debatterar, kommer att få en klar bild av marknaden i dess helhet och se att marknadens första och främsta huvudperson är marknaden själv. Den viktigaste huvudpersonen i den inre marknaden är medborgaren och de små och medelstora företagen.
Varför denna förvirring? Helt klart därför att den inre marknaden utan tvivel är en fantastisk framgång, en success story, men varken medborgarna eller de små och medelstora företagen uppfattar den på det sättet. Än i dag tror man att den inre marknaden är något för de multinationella företagen, för de stora företagen, för byråkraterna, för Bryssel, för teknokrater som inte förstår fotfolkets oro, för alla initiativ som staplas ovanpå varandra utan ordning och reda och utan styrning och som i många fall uppfattas som ännu ett problem i ett redan svårlevt liv i en utvecklad gemenskap eller i att driva en liten eller medelstor affärsrörelse.
Herr talman, jag tror inte att det bara handlar om att bestrida uppfattningen om att det dåliga för medlemsstaterna kommer från Bryssel och det som är bra är regeringarnas verk. Det är inte bara det. Det är något mer. Fram till nu har man lagstiftat mycket, man har lagstiftat mycket bra och med tydliga följder, men helt utan någon strategi. Nåväl, strategin finns och strategin är absolut grundläggande om vi vill att medborgaren skall förstå att den inre marknaden inte bara är något som berör lagstiftningen om de fyra friheterna utan att den också drabbas hårt.
Därför vill jag tacka kommissionen och uttrycka vårt ovillkorliga stöd för den här idén som vi från parlamentets sida tycker verkar vara intressant att utveckla. Utifrån detta, våra önskemål. Först och främst vill vi från parlamentets sida vara intimt förknippade med var och en av de steg som planeras för den inre marknaden med val av strategi, val av mål för nivå två samt val av konkreta mål.
Vi vill också vara med och avgöra jämvikten mellan lagstiftnings- och icke-lagstiftningsåtgärder. Vi anser att vissa åtgärder inte skall vara lagstiftande då det inte alltid är nödvändigt att lagstifta, ibland räcker det med soft law. I initiativen får man dock inte förlora ur siktet att vi måste undvika en falsk idé om harmonisering, vi måste undvika rättsosäkerhet liksom falska förväntningar om den inre marknaden. Detsamma gäller när vi skall välja mellan harmonisering eller ett ömsesidigt erkännande. Enligt vår mening måste vi även där uppnå en rättvis jämvikt och parlamentet hoppas att dess synpunkter till fullo kommer att beaktas.
När det gäller medborgarens mera konkreta idéer instämmer vi helt och hållet med det allmänna strategiska målet, men vi vill att medborgaren bättre skall känna till sina rättigheter och framför allt kunna utnyttja dem till fullo. Vi vill ha smidigare konfliktlösningssystem, mera otvetydiga, och är de förutom rättsliga även utomrättsliga är det ännu bättre, det är också bättre med en självreglering för att disciplinera marknaderna.
Givetvis vill vi också att man avslutar de fyra friheterna. Vi vill att den fjärde friheten - fri rörlighet för personer, som hamnat mellan den inre marknaden och rättsliga frågor och medborgarrätt - blir verklighet.
Framför allt, herr kommissionär, vill vi framhålla rättssäkerheten och därför ber vi er ta initiativ till en genuin administrativ processrätt - något som saknas i er strategi - för allt som berör handläggning av lagöverträdelser, all handläggning där medborgaren är part.
Vi vill definitivt att Europa skall kunna presentera sig med en enda röst när det gäller den inre marknaden och, varför inte, tjäna som modell för den internationella överenskommelsen. För detta behövs en tydlig rättsordning, en rättsordning med egna principer för den inre marknaden, en rättsordning som kan sprida sin glans till andra politiska områden, och genom vilken medborgarna kan få en klar bild av vad som gjorts de senaste 50 åren, en rättsordning som vi med de här initiativen tror att vi för framtiden har säkrat.

Bolkestein
. (NL) Herr talman! Får jag börja med att tacka fru Palacio så hjärtligt för att hon här ger mig tillfälle att här gå närmare in på den strategiska planen för den inre marknaden och för de kommentarer hon gjorde inledningsvis. Jag skulle också gärna vilja tacka för hennes lyckönskningar till kommissionen och alltså till den avdelning som jag ansvarar för.
Handlingsplanen ligger nu bakom oss. Nu behöver vi en strategi. I kommissionens meddelande handlar det om en kombination av en sådan strategisk vision på lång sikt och prioriterade åtgärder på kort sikt. Det borde kunna bilda en sammanhängande ram för utarbetandet av en politik. Målet är att öka den inre marknadens ändamålsenlighet till förmån för både medborgare och företag. Vi måste kunna övertyga alla intressenter, medborgare, konsumenter och små och medelstora företag om att den inre marknaden är bra för dem, att det därigenom kan skapas förutsättningar för ett välmående affärsliv och för ett konkurrensläge som är bättre inriktat på globaliseringens utmaningar.
Vi måste också, och det är kanske en ännu större utmaning, övertyga konsumenterna om att den inre marknaden leder till ett större utbud av varor och tjänster, till lägre priser, utan att det för den skull kommer att prutas på säkerheten och kvaliteten.
För integreringen av femton nationella marknader krävdes det att en ny rättslig ram kom till stånd, en ram som just nu understöds av nästan 1 500 direktiv. Det arbetet är inte avslutat. Det kommer alltid att fattas nya beslut. Just nu behandlas ett antal viktiga åtgärder här i parlamentet, till exempel i fråga om den elektroniska handeln. Er fråga, fru Palacio, betonar dock, med rätta tycker jag, den ökande betydelsen av icke-lagstiftningsåtgärder och initiativ som skall se till att de överenskomna reglerna fungerar bra i praktiken.
De riktade åtgärderna är inga statiska långsiktiga åtgärder. De kommer att granskas varje år och bytas ut mot andra så snart de är slutförda. Det är av mycket stor vikt att parlamentet som medlagstiftare är engagerat i granskningen. Bearbetning och anpassning av åtgärderna kommer huvudsakligen att grunda sig på den resultattavla för den inre marknaden som kommissionen ställer upp två gånger per år och på Cardiff-rapporten om hur produkt- och kapitalmarknaderna fungerar.
Rådets slutsatser av Cardiff-rapporten, som man kommer överens om vid rådet (inre marknaden) i februari eller mars, kommer också att vara ett viktigt bidrag. Det vore perfekt med en parallell insats från parlamentet. Tidsfristerna är korta. Det är sant.
Cardiff-rapporten presenteras i mitten av januari. Kommissionen måste lägga fram sina förslag om nya riktade åtgärder i april. Jag är dock övertygad om att era institutionalister klarar den utmaningen.
Åtgärder av icke-lagstiftande slag omfattar en bred skala av verksamheter. Det kommer att finnas områden där gemenskapen, vanligtvis kommissionen, skall ta initiativet och dit hör till exempel följande tre delar.
För det första, dialogen med medborgarna och näringslivet som ger information om på vilket sätt man exakt kan utöva sina rättigheter. För det andra, förenkling. Initiativ, såsom SLIM och business test panel som är avsedda att lätta de administrativa bördorna för näringslivet. För det tredje, främjande av en gemensam europeisk administrativ kultur med en hög servicenivå gentemot medborgarna. Vi måste stimulera nationella tjänstemän att utbyta bra erfarenheter och att lösa problemen snabbt och informellt, så att rättsliga medel kan undvikas.
Parlamentets ståndpunkt är av avgörande betydelse eftersom parlamentet känner till medborgarnas och näringslivets behov. Det skulle jag vilja betona. Jag tror att jag skall kontakta parlamentet, kanske via utskotten, redan i början av utarbetandet av den här sortens initiativ.
En annan form av icke-lagstiftningsåtgärder som kan understödja och förstärka den rättsliga ramens funktion är självreglering, eller snarare ett tillvägagångssätt där reglering och självreglering är inbyggt och där flera aspekter i lagstiftningen har reglerats, och där dessutom lösningar fastställs vid förhandlingar mellan olika intressegrupper.
Det börjar först nu gå upp för oss vilka möjligheter ett sådant tillvägagångssätt medför inom det mycket snabbt förändrande området elektronisk handel, till exempel i samband med klagomålsförfaranden via direktanslutning. Det kan inte överlåtas åt lagstiftaren, unionen eller medlemsstaten, själv att ägna sig åt sådana ämnen. Vi måste samarbeta med dem som är närmast berörda: konsumenterna och näringslivet.
Parlamentet befinner sig i en bra position för att starta diskussionen om den sortens initiativ. Kanske också främst för att tillkännage den oro som finns hos de vanliga medborgarna, vilka man kanske inte alltid lyssnar lika noga på i Bryssel.
Den nya institutionella jämvikt som kom till stånd genom Amsterdamfördraget kräver att parlamentet, rådet och kommissionen samarbetar när det gäller lagstiftning. Jag hoppas att strategin för den inre marknaden skall ge oss tillfälle att utvidga det här samarbetet till förberedningsfasen då de prioriterade åtgärderna fastställs och till genomförandefasen då vi måste se till att reglerna fungerar optimalt.
Så långt mitt svar på Palacios fråga. Herr talman! Ni kanske tillåter mig att efter de olika inläggen säga ytterligare några ord för att avsluta mitt bidrag i den här debatten. Tack så mycket för den möjligheten.

Lehne
Herr talman, herr kommissionär, mina damer och herrar! Till att börja med skulle jag vilja tacka kommissionen för att de mycket snabbt och utan några som helst dröjsmål vänt sig till parlamentet med detta dokument och på ett uttömmande sätt informerat oss om de strategiska avsikter man har.
Dokumentet är visserligen mycket allmänt, men det är trots det viktigt. Den inre marknaden är även i sig själv någonting mycket fint som har fört oss ett bra stycke framåt i Europa, men som - vilket Palacio Vallelersundi redan har sagt - säkerligen ännu inte överallt har haft den framgång hos konsumenterna och hos medborgarna som den egentligen borde ha haft. Av den anledningen finns det verkligen en del som behöver förbättras även i politiken för den inre marknaden.
I synnerhet menar jag - det framkommer också tydligt i det resolutionsförslag som nu ligger framför oss - att det är av stor betydelse att lagstiftningen för den inre marknaden blir mer sammanhängande i framtiden, vilket var fallet tidigare. Enligt min erfarenhet från de gångna fem åren i detta parlament var det tidigare tyvärr så att enskilda rättsliga områden med avseende på den inre marknaden hela tiden behandlades så att säga som lappverk, utan att man alltid insåg sammankopplingarna och problemen i relation till andra rättsfrågor på lagstiftningsområdet. Detta berör enligt min erfarenhet i synnerhet även och just frågor som avser konsumentskyddslagstiftning, där det synnerligen ofta har förekommit motsägelser mellan olika direktiv, mellan olika lagstiftningar på Europanivå, till exempel redan när det handlat om att fastställa konkreta återtagandefrister eller skyddsfrister för konsumenten, vilka ofta var olika. Där finns det i vissa direktiv frister på sju arbetsdagar, i andra på sju dagar. I slutändan är det inte längre någon som vet vad det egentligen handlar om. Detta bara som exempel på bristande koherens, där man måste göra mer.
Egentligen anser jag att det var fel att den gamla europeiska kommissionen vid början av den föregående mandatperioden inte fortsatte arbetet med en europeisk obligationsrätt - så kallar jag det -, vilket ju påbörjades av Lando och hans kommission, trots att denna kammare, parlamentet, ställt motsvarande medel till förfogande för detta.
I fråga om lagstiftningen för den inre marknaden har vi i dag synnerligen ofta problemet att vi saknar någonting sådant som ett framework, någonting sådant som en gemensam struktur i lagstiftningen. Jag tror att en förnuftig vetenskaplig förberedelse och bearbetning på förberedelsestadiet skulle ha bidragit till att lagstiftningen i fråga om den inre marknaden fram till i dag redan kunde ha varit avsevärt mer koherent. Kommissionär Bolkestein har ju redan pekat på denna nödvändighet under det gemensamma sammanträdet i utskottet rättsliga frågor och den inre marknaden och utskottet för ekonomi och valutafrågor i Strasbourg.
Det är enligt min mening naturligtvis också av stor betydelse att särskild uppmärksamhet ägnas åt det rättsliga samarbetet. Utan förbättrat rättsligt samarbete, men också utan möjlighet för konsumenten att hävda sina rättigheter inom denna inre marknad, är den inre marknaden ändå inte värd mer än hälften av det den skulle vara värd.
Det är inte allting i detta dokument, i detta resolutionsförslag som i dag har lagts fram som jag är entusiastisk över. När det i detta dokument till exempel ställs krav på att konsumenten i framtiden skall uppmärksammas på sina rättigheter genom en informationslapp som bifogas produkten, så anser jag det lindrigt sagt vara nonsens! Det föreligger redan en skillnad om någon går in på apoteket och köper en medicin där och på ett utförligt sätt blir upplyst om risker, eller om man köper en vara på vanligt sätt på marknaden. Jag anser det inte vara förnuftigt att upplysa varje konsument om dennes rättigheter genom en informationslapp.
Låt mig också få komma med några kommentarer om de ändringsförslag som lagts fram till detta resolutionsförslag. De socialistiska ändringsförslagen är till stor del inte godtagbara för PPE-gruppen, delvis helt enkelt därför att de i vissa delar är för socialistiska, för att bara nämna ändringsförslag 7 och ändringsförslag 8. Jag tror inte ens att Gerhard Schröder eller Tony Blair skulle varav särskilt entusiastiska över dessa ändringsförslag. Vi är det inte heller!
Utöver detta finns det dock en stor mängd ändringsförslag som vid första anblicken verkar förnuftiga, men där vi trots detta anser att de inte hör till detta dokument om strategi för den inre marknaden, eftersom de framför allt tar upp sociala frågor, utan att de borde behandlas någon annanstans. Av den anledningen kommer vi inte heller att bifalla dessa ändringsförslag.
Låt mig som avslutning också säga något om den besvärliga frågan "Vill vi nu ha mer harmonisering eller vi ha mer ömsesidigt godkännande?". Det är en fråga som man verkligen måste avgöra från fall till fall. Principen om ömsesidigt godkännande har ofta fördelar. Det är bara där som det inte längre är praktiskt, eftersom systemen helt enkelt är för olika, som harmonisering är den enda vägen. Därför kommer man inte att kunna avgöra denna fråga principiellt, utan man kommer i varje enskilt fall faktiskt att bli tvungen att fatta beslut beroende på vilken fråga som är aktuell.

Berger
Herr talman, ärade herr kommissionär, kära kolleger! Vi vet alla att det i politiken - tyvärr, tillägger jag - är så att politiker alltid tycker att det är mer lockande att koncipiera nya idéer och åtminstone inleda genomförandet av dem i den första fasen än att fullständiga och förbättra befintliga och beprövade. De sistnämnda röner ju inte heller någon större massmedial uppmärksamhet. Jag tror att vi därför skall vara desto tacksammare gentemot kommissionen för att den inte betraktar den inre marknaden som någonting gammalt där man numera vid något enstaka tillfälle bara behöver rätta till några bucklor, utan som ett projekt som löpande kräver nya politiska initiativ.
I denna anda välkomnar jag det föreliggande meddelandet från kommissionen om den europeiska inre marknaden. Jag anser också att de fyra strategiska målen är mycket väl valda och att metodiken med avseende på utvärdering och övervakning är riktig.
Jag tillåter mig ändå att komma med några kritiska förslag. Den ena kritiska anmärkningen gäller uppbyggnaden av det föreliggande meddelandet. Jag måste medge, trots att jag numera inte längre är någon helt oerfaren parlamentariker, att den mångsidighet som präglar meddelandet med strategiskt mål, operativt mål, projektmål, lagstiftnings- och enskilda icke-lagstiftningsåtgärder verkligen inte har gjort det lätt för mig att förstå detta meddelande och vad kommissionen vill säga oss. Jag hoppas att den europeiske medborgaren kommer att förstå det bättre, för det är ju för denne som allt detta skall vara till nytta i slutändan.
Jag tror också att kommissionen delvis är för hövlig när det handlar om att påvisa orsakerna till det som fortfarande hindrar den inre marknaden. Jag tror att medlemsstaternas ansvar borde uttalas klarare.
Inte heller tar man upp det förfarande där Europaparlamentet kommer att engageras i förloppet och den snäva tidsmässiga ramen för den planerade så kallade årliga cykeln, i syfte att fullständigt iaktta Europaparlamentets rättigheter. Här förefaller det dock snarare som om det är rådets tidsmässiga krav som står i centrum. Jag hoppas också att det förfarande, enligt vilket vi nu här i parlamentet varit tvungna att behandla detta meddelande, inte kommer att tjäna som förebild för det framtida tillvägagångssättet, eftersom just detta förfarande, herr kollega Lehne, också har lett till att vi inte hade någon chans att diskutera ändringsförslag med varandra i utskottet och att vi blev tvungna att tillämpa ett förfarande som ändå är mycket atypiskt för detta parlament.
Jag tror också att vi starkare borde gå in på att den inre marknaden och andra politiska områden inom EU delvis har lett till sådan utveckling som medborgaren helt enkelt uppfattar som absurd eller avskräckande. När enstaka produktbeståndsdelar i dag delvis transporteras tusentals kilometer genom Europa för att sedan delvis komma tillbaka till ursprungslandet, då är inte bara transportkostnaderna för låga, utan då är det också någonting i systemet som är fel, till exempel med exportersättningssystemet eller de regionala ursprungsbeteckningarna.
När i dag ett och samma växtskyddsmedel är belagt med 20 procents mervärdesskatt i en medlemsstat och med bara 3 procent i annan, uppenbarligen i överensstämmelse med det sjätte mervärdesskattedirektivet, då är det någonting som inte stämmer här! Vi borde inte att vänta tills stunden för den stora skatteharmoniseringen är inne, utan göra något här så fort som möjligt! Var snäll och tolka detta som bevis för att vi har ett trängande behov av denna nya strategi för den inre marknaden.

Wallis
Herr talman! Jag är glad att å min grupps vägnar få uttala mig om detta strategiska handling. Generellt kan vi godkänna det vilket speglas av det faktum att vi inte har lagt fram några ändringsförslag. Vi verkar gå framåt med den inre marknaden och förhoppningsvis till sist få en marknad som fungerar riktigt och rättvist för alla våra medborgare och företag.
Jag skulle vilja framhäva två saker som krävs för att få en perfekt inre marknad. Det första är en lämplig balans mellan strävan efter harmonisering och respekt för subsidiaritetsprincipen. Jag vill uppmärksamma detta med hänsyn till unionens avlägset belägna regioner vilkas status nu har särskilt godkänts enligt artikel 299 i fördraget. Vår grupp kommer att försöka få igenom ett ändringsförslag till det förslag som stöder detta.
Den andra och kanske större utmaningen är de nya tekniken, ankomsten av elektronisk handel. Vi har den bästa möjligheten någonsin att göra den inre marknaden till en realitet för många enmansföretag och små och medelstora företag i våra medlemsstater som tidigare kanske inte har haft en tanke på att sälja utanför sina egna närområden. Denna kommersiella revolution av det sätt som vi bedriver handel på kommer också att kräva en omställning i vårt juridiska tänkesätt. Som advokat vet jag att mitt yrke inte är speciellt känt för att vara revolutionärt. De system med handelsrätt och civilrätt som finns i de olika medlemsstaterna inrättades till stor del under 1700-talet och 1800-talet, som svar på de industriella och kommersiella förändringarna under dessa århundraden. Vi behöver våra egna nya system för 2000-talet.
Jag har framfört liksom andra kollegor våra farhågor för det sammanförda innehållet från ramdirektivet för elektronisk handel och revideringen av Brysselavtalet och Luganoavtalet. Man fruktar att den elektroniska handeln kan bli strypt redan vid uppkomsten av förordningar som kanske innebär att affärsmän måste ta hänsyn till 15 olika europeiska domsrättsområden, medan samtidigt samma förordningar kan misslyckas med att ge våra medborgarerätt att väcka talan vid domstol på ett enkelt och överkomligt sätt. De gamla avtalen och juridiska synsätten måste göras föremål för nya och uppfinningsrika tankesätt om vi verkligen skall kunna få igång utvecklingen av den elektroniska handeln. Några har föreslagit en ny lex mercatoria. Kanske borde det vara e-lex.
Med hänsyn till den fråga som Palacio Vallelersundi ställde är det likaså riktigt att parlamentet måste vara helt engagerad i denna process. Med nya lagstiftningsförslag bör vi inte stressas att tillhandahålla synpunkter och betänkanden i en halsbrytande fart vilket ger oss kort tid för eftertanke och samråd med berörda grupper och medborgare. Oavsett om regleringen sker på det sättet, eller genom så kallade nya mjuka lagstiftningsmetoder måste parlamentet återigen vara fullt och vederbörligt engagerad i processen.
Det finns inte plats för fuskverk eller brist på klarhet. Den nya handelsmetoden skall kräva ett ramverk som skapar säkerhet för både konsumenter och handlare. Vi har utmaningar framför oss. Ge denna kammare tid och instrument som kommer att göra det möjligt för oss att svara på denna utmaning på ett sätt som uppfyller inte bara förväntningarna hos Europas medborgare utan också hos dem på den globala marknadsplatsen som väntar att vi skall gå i frontlinjen.

MacCormick
Herr talman! Jag tackar kommissionären för hans goda initiativ att lägga fram detta klara, förnuftiga och strategiska dokument som hjälper oss att inse hur kommissionen avser att lägga fast strategin för den inre marknaden. Tack även till min kollega Palacio Vallelersundi för att hon har gjort ett sådant utomordentligt arbete med att sammanställa tankar och idéer i ett resolutionsförslag om denna strategi. Vi uppskattar det väldigt mycket, men vi skall föreslå ett ändringsförslag: att klargöra situationen för artister i gemenskapen, i synnerhet på områdena fri rörlighet, etablering och beskattning.
I huvuddokumentet är vi speciellt intresserade - liksom andra - av tonvikten på nödvändigheten att få en samstämmig strategi om regler för Internet och elektronisk handel; även immateriella rättigheter, distansförsäljning och dataskydd - och gruppera ihop dem för att skydda konsumenternas rättigheter och garantera adekvata genomförandebestämmelser. I vår grupp vill vi naturligtvis att man för att uppnå en fungerande inre marknad får en balans - som kommissionären själv påpekade - mellan fri marknad och behovet att skydda miljö och konsumenternas hälsa och förtroende.
Jag vill också nämna vår uppfattning - som eran - att de vanliga medborgarna måste få se en ökad takt och effektivitet vad gäller överträdelseförfaranden mot försumliga medlemsstater när rättigheter för Europeiska unionens medborgare utövade inom den inre marknaden inkräktas på eller förnekas.
Som medlem av den akademiska yrkeskåren är jag mycket upprörd över att återigen se frågan om lektorer i främmande språk på de italienska universiteten läggas fram utan att en resolution efter elva år, efter tre domar till förmån för rättigheterna för dessa vanliga medborgare som försöker utöva fri rörlighet och utnyttja den grundläggande principen i unionen och den inre marknaden med ingen diskriminering på grund av nationalitet. Det är verkligen skandalöst att denna fråga fortfarande är olöst. Jag hoppas att kommissionären som ansvarar för den inre marknaden och hans kollegor skyndsamt skall ta tag i denna fråga för att få den löst. Kommissionären har visat sig vara klok och framsynt i sitt strategidokument. Jag är säker på att han skall visa sig minst lika beslutsam när det gäller att föra i hamn ärenden som skyndsamt måste slutföras.

Peijs
Herr talman! Den inre marknadens grundtanke grundar sig på att affärer skall kunna göras i en konkurrensomgivning utan gränser där samma lagar gäller för var och en, level playing field. Allt oftare konstaterar jag dock att tolkningen och upprätthållandet av lagen på den inre marknaden skiljer sig totalt från land till land. Det ena landet upprätthåller den inte alls, och i det andra landet är det upprätthållandet en tung press på näringslivet. Till och med uppfattningarna om vilket resultat man vill uppnå med en viss lag kan vara helt olika i det ena eller det andra landet.
Jag kan ge er flera exempel: Direktivet om färskt kött, avregleringen av telekommunikationsmarknaden, miljödirektiv, slakthusdirektivet. Tulltjänsterna tolkar också EU-besluten helt olika. Det som går i det ena landet är otänkbart i det andra. En källa till olikheter är minimi- eller maximiharmonisering. På grund av de enhetliga resultaten föredrar jag för övrigt maximiharmonisering, som i direktivet om distance selling eller helt enkelt ömsesidigt erkännande. Allt det övriga kommer till slut att leda till en situation som är så varierad att det verkar som om det aldrig funnits någon inre marknad.
Direktivet om posttjänster är ett bra exempel. I Nederländerna tror vi, naiva som vi är, att det rör sig om ett avregleringsdirektiv. Nej då, säger den franska departementschefen, hur kan ni tro det. Det här rör sig om ett direktiv för skydd av det offentliga området. Resultatet kommer att bli att den nederländska posten blir mycket sårbar för övertaganden men med pengar som förtjänats i en monopolsituation. Kommissionär Monti har mycket riktigt sagt att det aldrig gjorts någon undersökning om huruvida förbudet mot korssubventioner verkligen följs vid köp. Medlemsstater och företag kan straffas väldigt hårt om de följer den europeiska lagstiftningen. Rättvis konkurrens är svår. Om det ena "time sharing"företaget följer lagstiftningen och det andra inte gör det. Inte görs det något åt det heller.
Kommissionen har för avsikt att, på grund av en förståelig överbelastning av EG-domstolen, låta nationella domare besluta om befrielser i enlighet med artikel 85.3. Jag kan försäkra er, herr kommissionär, att domarna i Neapel eller till exempel i Frankfurt kommer att tolka artikel helt olika.
Jag tror på den inre marknaden men jag är mycket bekymrad, eftersom jag är övertygad om att marknaden hotas i sitt innersta av en brist på enhetligt upprätthållande av lagen. För stora skillnader i införlivandet av direktiv och, som ni själv säger det i er strategi, lagar som inte införlivas eller inte upprätthålls.
Ni talade om SLIM-programmet men, herr kommissionär, SLIM-programmet fungerar inte alls. Förenklade gamla lagar fungerar avskräckande för företag som redan uppfyllt de gamla lagarna. Det ni gör är att belöna företag som aldrig uppfyllt lagstiftningen. Jag tycker inte att det är något att sträva efter. Dessutom fungerar inte heller själva SLIM-programmet. Upprätthållandet är en prioritet.

Medina Ortega
Herr talman! Med det här dokumentet har kommissionen velat visa oss litet vänlighet. På mycket kort tid har kommissionen och kommissionär Bolkestein lagt fram meddelandet om en strategi för Europas gemensamma marknad.
Nåväl, precis som Wallis poängterade så agerar vi allt vad tygen håller, kanske för att vi har ont om tid och för att vi måste skynda oss. Kommissionen har uppenbarligen haft litet tid på sig för att utforma dokumentet, och vi har haft än mindre tid. I morgon skall vi rösta om ett resolutionsförslag. Jag tror att den socialdemokratiska gruppen kommer att rösta för förslaget, men givetvis har vissa ändringsförslag införts som återspeglar den socialistiska tanken.
För Lehne, som utan tvekan inte hade läst kommissionens strategi då han sade att sociala överväganden inte var medtagna, vill jag säga att kommissionens strategiska mål nummer ett är att förbättra medborgarnas levnadsvillkor. Inom ramen för detta strategiska mål, bland de operativa målen, är det fråga om att främja sysselsättningen och säkerställa en samordning av den sociala tryggheten och allt som rör värnandet om medborgarnas rättigheter. De socialdemokratiska ändringsförslagen försöker därför att komplettera detta tomrum.
Bland de socialdemokratiska ändringsförslagen finns ett som Wallis framhöll och som visar de ultraperifera regionernas särskilda ståndpunkt, regioner som är helt åtskilda gemenskapens förvaltningsområde. Det är mycket avlägsna regioner och när det gäller tillämpningen av gemenskapsrätten enligt fördragets nya artikel 299.2 så kan de inte regleras av samma normer som dem som tillämpas på den gemensamma kontinentala inre marknaden.
Jag håller helt och hållet med MacCormick när det gäller artisternas situation, vilket kan gälla hela det intellektuella skapandet, om att det inom Europeiska gemenskapen råder brist på i första hand yttre konkurrens. Jag håller också med honom om att man måste garantera fri rörlighet och fritt utövande av det intellektuella yrket inom Europeiska gemenskapen.
Jag vill också säga att Peijs har rätt när hon menar att en av de svårigheter vi i dag har när det gäller gemenskapsfrågor är att gemenskapsrätten tolkas och tillämpas olika i vart och ett av de femton medlemsländerna. Problemet är att gemenskapen måste lagstifta, för om man inte lagstiftar så lagstiftar länderna själva för gemenskapen. Just nu har vi en omfattande gemenskapslagstiftning i femton medlemsländer, femton olika nationella lagstiftningar och i många fall, som i till exempel de federala länderna, många fler. Lagstiftar inte gemenskapen, ger gemenskapen inte en rättslig ram, så kommer det här att sluta illa.
Jag hoppas därför att kommissionen efter det här första meddelandet är ute i god tid när man presenterar ett strategiskt program, inklusive den lagstiftning som behövs, för parlamentet. Jag hoppas också att vi under den här mandatperioden kan förverkliga den inre marknaden, och att när den förverkligas blir till gagn för medborgarna och till gagn för arbetstagarna samt tillåter oss att fortsätta befästa den europeiska sociala modellen som enligt min mening många länder utanför Europeiska unionen är avundsjuka på.

Fiori
Herr talman! Jag instämmer i tacket till kommissionen. Det strategiska dokument vi har fått ta del av innebär säkerligen en viktig fas på den inre marknaden och utvidgar och befäster föreställningen om den inre marknaden som är en av de centrala punkterna i det europeiska bygget. Bland annat kan man här skymta en rad scenarier i vilka den inre marknaden säkerligen också medför nya friheter och möjligheter för den vanlige medborgaren.
Jag vill inte uppehålla mig vid de juridiska frågor som redan Lehne och Palacio har hanterat så väl, utan är mer intresserad av att ta upp några politiska frågor som ännu inte har behandlats fullt ut i handlingarna men som säkerligen kommer att bli föremål för diskussion i detta parlament eftersom Europatanken växer fram genom dem. För det första: hur skall vi göra den inre marknaden effektiv när staterna tenderar att verkställa protektionistiska åtgärder - vi har sett några sådana fall, också på den senaste tiden - och hur avser kommissionen på bästa sätt utnyttja överträdelseförfarandet och göra den snabbare och uppmana medborgarna och deras organisationer att anmäla de brott mot gemenskapsrätten som dagligen begås i de olika medlemsstaterna.
En annan fråga är användandet av ny teknik. Europeiska unionen måste skapa en direkt rättslig ram för att möjliggöra den fria rörligheten och den fria tjänsteutövningen och undvika konflikter och hinder för den fria rörligheten som ställs upp av alltför motstridig lagstiftning i gemenskapens länder. Direktivet om elektroniska signaturer kommer säkerligen att följas av direktiv om elektronisk handel och upphovsrätt i informationssamhället, om konsumentskydd vid distansförsäljning av finansiella och andra produkter. Alla de europeiska institutionerna måste övervaka att de gemensamma rättsreglerna är inbördes konsekventa. I dessa frågor innebär en riktig balans mellan offentlig reglering och de berörda instansernas självreglering att marknaden kan fungera utan brott mot medborgarnas och konsumenternas rättigheter. För övrigt fordrar denna nya teknik för att kunna utnyttjas fullt ut att konsumenterna litar på den. Att lämna ut sitt kontonummer bör inte och får inte vara riskabelt.
Sedan har vi en tredje fråga: hur tänker kommissionen gå till väga med den successiva utvidgningen av den inre marknaden till att omfatta kandidatländerna för utvidgningen. Detta måste genomföras utan att ifrågasätta gemenskapens regelverk eller rubba den, om än ömtåliga, jämvikt som nu finns. Kandidatländernas nationella marknader måste integreras med gemenskapens marknad utan att skakas och det blir därför nödvändigt att eventuellt vidta övergångsåtgärder om dessa länder inte är redo. Vårt mål måste emellertid vara att hjälpa dem att bli redo från den första dagen efter anslutningen.
En sista fråga: vad innebär denna handling för de internationella ekonomiska förbindelserna, som inom kort kommer att genomgå en viktig fas i och med Millennium Round? Vi upplever ett historiskt skede utan motstycke som kräver en gedigen förmåga att anpassa sig till förändringar för att undvika att den europeiska modellen lämnar den internationella scenen som förlorare. Vår tid är det ömsesidiga beroendets tid: olika aspekter av det ekonomiska och sociala livet på global nivå går i varandra och de olika intressena skär varandra. Det ömsesidiga beroendet kräver att övergången från de många till den enda genomförs med hänsyn till olikheterna i alla situationer där detta är möjligt och den måste regleras med bibehållen jämvikt mellan identitet, olikhet och samexistens mellan modellerna. Den ofrånkomliga konfrontationen med olikheterna innebär att kunna anpassa sin egen identitet i den utsträckning som är nödvändig för att kunna konkurrera med andra på lika villkor.
I de sektorer som berörs av det internationella utbytet kan vi då se att den ömsesidiga påverkan mellan olika ordningar på global nivå blir allt större för varje dag som går. Vi vet att den europeiska modellen redan har återinförts som grund för den transatlantiska dialogen. Vi måste förhindra att våra bemödanden riktas mot att få oss att anta andra för oss främmande modeller.

Berenguer Fuster
Herr talman, herr kommissionär, ärade kolleger! Oavsett vad man har för åsikt om kommissionens meddelande, som vi i dag behandlar, så måste man ta i beaktande att det handlar om ett dokument som lades fram just när den nya kommissionen inledde sitt arbete. Ett sådant beaktande gör att vi måste framhäva de positiva sidorna och i viss mån förekomma eventuella negativa kommentarer. Därför vore det orättvist att beteckna dokumentet som föga ambitiöst, men det är sant att en sådan kritik skulle kunna uttalas om det var fråga om ett dokument som lagts fram av en kommission med litet längre flygtid.
Detta kan emellertid inte dölja att vi står inför en enkel avsiktsförklaring, vilket vi noterar. Under tiden väntar vi på att nämnda avsikter skall omvandlas till konkreta åtgärder, till åtaganden med angiven tidsfrist för att fullgöra dem. Då och bara då kommer vi att kunna formulera ett mera exakt omdöme om kommissionens anspråk.
Bland de frågor som förtjänar vårt särskilda godkännande finns den som berör värnandet om konsumenternas intressen. Om någon skall dra nytta av bildandet av den inre marknaden så är det konsumenten, det vill säga alla konsumenter. Herr kommissionär, därför oroar vi oss för en mening som står att läsa i meddelandet. Man påstår bokstavligen att "en intensivare handel med varor och tjänster mellan medlemsstaterna kan medföra ytterligare risker för konsumenten". Den här meningen för oss till frågan om konsumentskyddet som ett oförsvarligt krav för att hindra den fria omsättningen av varor enligt rättspraxis från Dassonville, Cassis de Dijon etc. Det leder oss oundvikligen till principen om ömsesidigt erkännande, vilket verkar vara ett kärt ämne för Bolkestein.
Jag vill att min ståndpunkt uppfattas klart och tydligt. Det ömsesidiga erkännandet är en princip som var viktig för att undvika hinder i den fria omsättningen av varor, men den är bara delvis anpassningsbar för bildandet av en inre marknad i frånvaro av en harmoniserad lagstiftning. Vill man fördjupa den inre marknaden måste man insistera på harmoniseringsprincipen. Med harmoniserad lagstiftning i konsumentskydd skulle en kommentar som denna vara omöjlig att göra.

Harbour
Detta är ett mycket viktigt dokument och jag är verkligen ledsen över att det inte är fler ledamöter här för att diskutera det. Det som jag mest uppskattar är att det är ett erkännande från kommissionen att vi nu går mot en helt ny och annorlunda fas i utvecklingen av den inre marknaden mot någon vi sett tidigare. Det första jag vill säga är en upprepning av vad flera kollegor har sagt, nämligen att denna strategi måste vara påverkbar och flexibel.
Företagens devis nu är att nyskapa bolag, använda ett nytänkande på det vi gör. Den typ av ny teknik som finns tillgänglig för företagen och konsumenter som många av oss nämnt i kväll kommer naturligtvis att bli drivkraften för att få den inre marknaden att utvecklas ännu snabbare. Den fråga jag verkligen vill ställa till kommissionen i kväll är om denna strategi i själva verket är tillräckligt ambitiös. Jag upprepar vad mina socialistkollegor sade en stund tidigare därför att vi måste se på den nya elektroniska tekniken som drivmotorn för att skapa den inre marknaden. En sak som denna strategi måste göra är att verkligen uppmuntra företag och konsumenter att börja använda den nya elektroniska handelstekniken så snart som möjligt därför att av sig själva kommer de att vara det som skapar denna inre marknad i framtiden.
Jag påminner er, damer och herrar, att tänka över detta, att som konsumenter med möjlighet att börja använda denna teknik, att många av de hinder som för närvarande finns framför dem, lagstiftningen till exempel om handelskommunikationssystem, om det sätt som varor kan presenteras för kunder kommer att bli överflödiga. Den information som sänds direkt till människor i deras hem skall inte beröras av den särskilda samlingen av olika och i många fall inkräktande bestämmelser som för närvarande påverkar handelskommunikationen i Europeiska unionen. I framtiden måste vi lita på konsumenter, vi måste ge dem information, vi måste möjliggöra för dem att använda den information som de har tillgång till, och de kommer att vara de personer som vänder utvecklingen av denna inre marknad.
Det kommer att komma nya generationer av nya små företag som uppstår för att utnyttja och utveckla den teknik som kommer att finnas för att tillhandahålla tjänster till dessa konsumenter. En annan sak vi måste se till är att uppmuntra dessa nya företag så att de kan utvecklas, uppmuntra nya entreprenörer, se till att de traditionella idéerna om den europeiska samhällsmodellen som Medina nämnde tidigare inte faktiskt hindrar arbetet med att göra Europa till platsen som kommer att ha den typ av kraft och begeistring för att införa dessa nya tekniktyper som vi just nu ser i Förenta staterna. Jag är därför positiv till detta och ber kommissionen att överväga nästa steg för att främja ny teknikutveckling och uppmuntra konsumenter och företag att använda den.

Bolkestein
. (NL) Herr talman! Hjärtligt tack för att ni låter mig få ordet för andra gången i kväll. Får jag särskilt tacka de parlamentsledamöter som i kväll har lagt fram sina tankar om och även sin kritik mot den handling som behandlas i kväll.
Jag skall försöka ge närmare svar på flera punkter. Jag kan kanske inte behandla alla punkter fullständigt. Jag vill dock övertyga parlamentsledamöterna om att jag själv och mina medarbetare noga har noterat allt det som lagts fram, och jag skulle vilja understryka att vi med stor noggrannhet skall försöka passa in de idéer och tankar som råder i parlamentet i den handling vi behandlar i kväll.
Jag skulle också gärna vilja tacka de parlamentsledamöter som uttryckt sin uppskattning för kommissionen och ägnat de vänliga orden åt den nya strategin för den inre marknaden. Det är kommissionen mycket tacksam för. Kommissionen är ny för den här mandatperioden. Vi har gjort vårt bästa för att arbeta så snabbt som möjligt och delge parlamentet den här handlingen så att parlamentet också kan lämna sin åsikt om den så snart som möjligt.
Naturligtvis kan man föra fram kritik på flera punkter, och det har vissa ledamöter gjort också. Å andra sidan håller jag inte med Medina Ortega som anmärkte att den inre marknaden måste förverkligas till förmån för alla medborgare. Den inre marknaden är en verklighet. Den inre marknaden existerar och alla medborgare har mycket stora fördelar av det i form av en låg inflation, låga priser, stort urval av varor och tjänster. Jag skulle med andra ord vilja säga till Medina Ortega: Den inre marknaden är en verklighet till förmån för var och en och absolut för konsumenterna, det är de kanske inte tillräckligt medvetna om. I det avseendet har både kommissionen och parlamentsledamöterna i uppgift att föra fram det ännu tydligare till de konsumenterna.
Ett antal ledamöter, inte minst Palacio, har talat om vad som nu för tiden kallas för soft law. Det är med andra ord instrument som inte är till för lagstiftning utan som hänger samman med användningen av ett ömsesidigt godtagande av normer, med saker som peer group pressure och med överföring av de bästa arbetsmetoderna från andra medlemsstater. Det är en viktig del av det här meddelandet. Vi försöker nämligen mycket riktigt härmed falla tillbaka på de ursprungliga metoder som använts för att fullända den inre marknaden, det var Lord Cockfields projekt år 1992. Det finns verkligen viktiga fördelar med det ömsesidiga erkännandet av standarder och normer. Det skulle vi vilja fortsätta med.
Det är säkert så att det finns en skillnad mellan harmonisering och det ömsesidiga erkännandet av standarder. I det avseendet håller jag med Lehne som anmärkt att man måste avgöra från fall till fall om man skall tillämpa harmonisering eller ömsesidigt erkännande av standarder och normer. Det är något som måste avgöras från fall till fall, men jag skulle ändå vilja betona, det görs också i en av punkterna i den föreslagna resolutionen, den stora betydelsen av det ömsesidiga erkännandet av standarder, eftersom det fungerar snabbare och är flexiblare i den här världen som ändras så snabbt och även eftersom det är ett extra tillmötesgående av syftet med subsidiariteten. Det är något som Wallis tog upp. Jag håller med henne helt. Man måste naturligtvis se till att hitta den rätta jämvikten mellan å ena sidan harmonisering och å andra sidan subsidiaritetsprincipen. Det förefaller mig absolut vara så att användandet av ömsesidigt erkännande av normer och standarder är ett tillmötesgående på den punkten.
Berger sade att hon tyckte att handlingens struktur var en aning rörig. Jag är glad att MacCormick ansåg motsatsen. Han talade nämligen på engelska om ett clear and rational document. De två uttalandena motsäger naturligtvis varandra. Jag tycker själv att handlingen är logiskt uppbyggd. Det finns fyra strategiska målsättningar och de fyra målsättningarna är var och en uppdelad i tre, fyra, fem eller sex operativa målsättningar. På det sättet får naturligtvis de målsättningar som skall få ett konkret innehåll en chans. Jag kan alltså inte med den bästa viljan i världen förstå varför Berger säger att handlingens uppbyggnad är rörig.
Hon tar dock upp något viktigt när hon yrkar för att Europaparlamentet skall vara involverat i den årliga cykel som förklaras i handlingen. Det tycker jag är en mycket viktig punkt. Jag skulle också vilja betona att kommissionen väldigt gärna, varje år på de tidpunkter som gäller, skall lyssna till Europaparlamentets kommentarer och idéer när konkreta target actions kan granskas igen och fastställas vidare.
Vi anser att Europaparlamentets inblandning är av yttersta vikt. Det är inte bara för att rådet, Europaparlamentet och kommissionen utgör de tre punkter i den europeiska författningstriangeln som skall bestämma allt det här på ett balanserat sätt, utan även eftersom de parlamentsledamöter som är samlade här ändå har de bästa möjligheterna att översätta vad medborgarna tycker, och det är ju om dem som allt det här rör sig om, så att kommissionen kan dra de bästa slutsatserna av det. Jag skulle alltså vilja övertyga Berger och andra ledamöter av detta parlament om att vi med stor uppmärksamhet skall lyssna till parlamentets åsikter som kommer att föras fram en gång om året, eller kanske två gånger per år i mindre sammanhang med kommissionen.
Jag skulle sedan särskilt vilja gå in på MacCormicks anmärkningar om artister. Jag erkänner att MacCormick har något väsentligt när han tar upp de turnerande artisterna i Europa som alltså arbetar i olika länder, till exempel en konsertpianist eller en dansgrupp, när han tar upp dessa kulturarbetare och producenter. Jag skulle själv gärna vilja göra något för att inte bara ta upp den fria rörligheten i Europeiska unionen till diskussion utan även när det gäller beskattningen, att ge en bättre rättslig grund för det här. Det är dock, och det håller MacCormick säkert med mig om, ingen enkel sak. Det finns ingen europeisk inkomstskatt. En sådan kommer inte heller att införas på länge än, och det är kanske bara bra, men i varje fall så håller jag med MacCormick om att skattefrågorna vad gäller artister som arbetar i unionens olika länder behöver uppmärksammas, och jag är själv beredd att gå in på det här om jag får några nyktra förslag.
När det gäller lektorer vid italienska universitet som inte har italiensk nationalitet så kan jag säga till MacCormick att jag i dag undertecknat en skrivelse om den saken till en ledamot av Europaparlamentet som hade ett klagomål om samma sak. I det avseendet är vi uppmärksamma och vi är sysselsatta med saken.
Peijs tog upp kontrasten mellan minimi- en maximiharmonisering. Hon sade att hon absolut föredrar maximiharmonisering. I det avseendet håller jag med Peijs. Det bästa vore om en maximinivå för harmonisering avtalades för hela unionen och att varje land håller sig till den. Det finns dock naturligtvis mycket försvarliga undantag till den allmänna principen. Om man tänker på de sociala normerna som är högre i vissa länder än i andra. Om man tänker på vissa normer för försvar och skydd av miljön som i vissa länder är högre och strängare än i andra länder, då kan man väl ändå inte hindra de länderna från att gå längre än den allmänt accepterade normen. Min utgångspunkt är mycket riktigt samma som Peijs. Även jag gillar maximistandarder och maximinormer men inom vissa områden kan man inte hindra länder från att gå längre än vad som är allmänt accepterat. I det avseendet tror jag att vi måste försöka komma fram till en lämplig jämvikt mellan å ena sidan den inre marknaden och å den andra önskningar med avseende på miljön eller på sociala normer som går längre.
Hon tog vidare även upp - och det är en särdeles viktig punkt - postdirektivet. Mina avdelningar, och även jag själv, är ivrigt sysselsatta att se efter hur vi kan gå vidare med den saken. Just nu är det kanske för tidigt att tillkännage några detaljer. Jag håller dock med Peijs när hon säger att företag köps upp av vissa postföretag som har en monopolställning, vissa företag köps med andra ord upp av de som utövar en monopolsituation och det är en situation som vi inte vill ha. Vi vill inte att monopol används för att köpa upp företag som gör samma sak, men som är oberoende. Det är nämligen i så fall en tydlig anvisning om att avregleringen på postområdet inte gått tillräckligt långt eller att avregleringen åtminstone inte tillämpas på rätt sätt av vissa postföretag. Vi måste vara mycket uppmärksamma på det här, vi kan nämligen inte acceptera det och det är också ett av skälen till att jag hoppas att inom en inte alltför avlägsen framtid kunna lägga fram mer utförliga tankar om hur postdirektivet skall hanteras vidare.
Jag hoppar över Peijs anmärkningar om decentraliseringen av konkurrensbeslut. Inte för att jag inte skulle vilja. I en förfluten tid sysslade jag själv som minister i en nederländsk regering med konkurrenspolitik, men det här hör alltför mycket till min kollega Montis område för att jag skulle vilja gå in närmare på det i dag.
Hon avslutade sitt inlägg med orden "upprätthållande är en prioritet". I det avseendet håller jag med Peijs. Att bestämma en politik är en sak, men att upprätthålla den politiken är en annan. Det är naturligtvis också en av kärnpunkterna i den här handlingen med den nya strategin, att vi godtar att lagar utarbetats i stora drag, att det nu gäller genomförande, upprätthållande och kontroll av det genomförandet så att kommissionen även kan stödja ett riktigt genomförande av den inre marknadens bestämmelser.
Min näst sista anmärkning gäller något som Berenguer Fuster gjorde när han sade att försvaret av konsumenten ändå inte får ske på bekostnad av den inre marknaden. I den handling som vi lagt fram och som behandlas i kväll försöker vi i den första strategiska målsättningen skapa just en jämvikt mellan å ena sidan den inre marknaden och å den andra försvaret av konsument- och miljöintressen. Vi försöker, och förhoppningsvis har vi lyckats med det, skapa den jämvikten och på det sättet förhindra att förvaret av konsumenternas intressen, att skyddet av konsumenterna skall ske på bekostnad av den inre marknaden. Den inre marknaden är ju naturligtvis även till för producenterna, naturligtvis även för industrin, men i första hand för konsumenterna. Om konsumentskyddet skulle ske på bekostnad av den inre marknaden, så skulle vi med andra ord skjuta oss själva i foten och det är inte det vi vill. Inte heller parlamentets ledamöter, tror jag.
Avslutningsvis, herr talman, Harbours kommentar som jag uppskattade mycket. Jag vet att Harbour är mycket positivt inställd till den här handlingen om den inre marknadens strategi. Jag tackar honom också för hans närvaro vid utfrågningen i fredags, förra veckan, Palacio gjorde förresten en mycket uppskattad allmän inledning och jag tackar även henne så mycket för det. Harbour sade att den inre marknaden ändå främst måste vara responsive and flexible och alltså svara mot det landets konsumenters och medborgares önskemål och även vara flexibel. Det håller jag fullständigt med honom om. Vi lever i en värld som förändras i ett rasande tempo. De nya elektroniska hjälpmedlen som kan användas för att bedriva handel är välkända, blir allt mer kända och skapar sina egna problem. Kommissionen måste kunna svara mot det här. Får jag övertyga Harbour och alla andra ledamöter i parlamentet om att det är kommissionens avsikt att vara just responsive and flexible, så att vi verkligen, med ögonen öppna för konsumenternas intressen, på ett flexibelt sätt kan reagera på de behov som för ögonblicket finns.
Herr talman! Jag hoppas att jag inte talat för länge. Jag tackar er för ert och ledamöternas tålamod. Jag tackar dem även för uppmärksamheten. Det skulle vara mig ett nöje att utbyta ännu mer utförliga tankar med parlamentet om detta viktiga ämne.

Talmannen
Tack, herr kommissionär.
Debatten är avslutad.
Jag har mottagit ett förslag till resolution, som har ingetts på grundval av artikel 40.5 i arbetsordningen.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 11.00.
(Sammanträdet avslutades kl. 22.05.)

