Budgeten 2002 och 2003
Talmannen. -
Nästa punkt på föredragningslistan är en gemensam debatt om följande tre betänkanden:
A5-0247/2002 av Göran Färm för budgetutskottet om budgeten 2003 med anledning av medlingsförfarandet före rådets första behandling (2002/2027(BUD)),
A5-0246/2002 av Guido Podestà för budgetutskottet om budgeten 2002: genomförandeprofil, anslagsöverföringar och tilläggs- och ändringsbudgeten,
A5-0248/2002 av Guido Podestà och Kathalijne Maria Buitenweg för budgetutskottet om förslaget till Europeiska unionens ändrings- och tilläggsbudget nr 3 för budgetåret 2002.

Färm (PSE)
. Herr talman, fru kommissionär, ledamöter och åhörare! Europaparlamentet försöker se till att budgeten för år 2003 skall bli en riktig reformbudget. Det är två perspektiv som står i centrum för detta. Det ena är naturligtvis den historiska utvidgningen, och det andra är behovet av att på olika områden reformera Europeiska unionen.
Huvuddelen av budgetarbetet kommer förstås att ske i höst, men vi har förhoppningen att kunna lösa en del viktiga frågor vid förlikningen i juli i samband med rådets första behandling. Det dokument vi debatterar och som vi skall rösta om i dag handlar om att ge Europaparlamentets delegation ett speciellt mandat inför denna förlikning med det danska ordförandeskapet och kommissionen.
I det interinstitutionella avtal som styr dessa förlikningar pekar man på tre områden som det framför allt skall handla om. Det gäller jordbruket, fiskeavtalen och den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken. Jag misstänker att vi i år inte kommer att komma särskilt långt när det gäller jordbruket och fiskeripolitiken. Beträffande jordbruket väntar vi på kommissionens förslag till mid-term review, och när det gäller reformen av fiskeripolitiken saknas fortfarande många konkreta detaljer. Vi kommer förstås ändock att lyfta fram dessa frågor.
När det gäller jordbruket finns en del konkreta krav som vi vill ta upp. Reformen av jordbrukspolitiken bör nämligen innebära att man för över resurser från de traditionella marknadsordningarna till landsbygdsutveckling. Likaså kommer vi att föra fram en del krav som handlar om miljöperspektiv, om att förebygga nya katastrofer med djursjukdomar m.m. Vi hoppas då på att några punkter skall kunna tas upp redan i juli.
När det gäller fisket begär vi framför allt information om rådets planer inför fortsättningen. Vi hoppas kunna komma fram till de anslag som behövs för att vi skall kunna ingå fortsatta fiskeavtal med ett antal viktiga nationer. Vi hoppas naturligtvis att det skall kunna ske utan fjolårets dramatik, då hela avtalet med Marocko sprack och därmed skapade en besvärlig situation för hela budgetarbetet. Vi lever fortfarande med att vi också måste uppfylla det löfte vi gav i fjol om ytterligare 27 miljoner för att stödja omställningen för fiskare i Spanien och Portugal.
Jag tror att vi kommer att kunna lösa några detaljer när det gäller dessa frågor, men vi har också gett oss in på några andra huvudpunkter. Låt mig börja med utrikes- och säkerhetspolitiken. Vi hoppas att vi skall kunna få en seriös diskussion om de anslag som behövs, framför allt för att EU skall kunna sätta in en ny polisstyrka i Bosnien för att avlösa de militära trupper som vi har haft där. Vi hoppas också att vi skall kunna få till stånd en första diskussion om några andra viktiga punkter. Vi skulle åtminstone behöva litet ytterligare information om vad kommissionen och rådet avser när det gäller insatserna i Afghanistan och Mellanöstern. Detta är avgörande för att vi skall kunna lösa budgetproblemen när det gäller utrikesutgifterna.
Vår bedömning är att det finns för litet resurser. Det är ett strukturellt problem att vi har för litet resurser i kategori 4, dvs. utgifter för utrikespolitik och bistånd. Vi behöver någon form av tillförsel av nya resurser. Detta skulle kunna ske i enlighet med de förslag som kommissionen har lagt fram, men som vi vet att rådet inte tycker om, beträffande ett särskilt flexibilitetsinstrument för de externa utgifterna. Europaparlamentet har också framfört ett annat alternativ i sammanhanget, nämligen en mer aktiv användning av katastrofbiståndsreserven. Det skulle vara mycket bra om vi kunde åstadkomma en lösning av detta i juli.
Diskussioner om utvidgningen kommer troligen att bli den dominerande frågan i juli. Vi måste framför allt diskutera de administrativa resurser som behövs för att vi skall kunna förbereda utvidgningen i EU:s institutioner. Jag vill betona att vi är noga med detta. Utvidgningens tidsplan måste hållas. Förberedelserna måste därför starta så snart som möjligt. Det är mycket viktigt att nå en uppgörelse om de administrativa utgifterna i kategori 5 i juli månads förlikning.
Att vi prioriterar utvidgningen innebär dock inte att vi bara automatiskt kan spä på med mer pengar när det gäller personal och andra administrativa utgifter. Vi måste också kunna visa att vi kan genomföra aktiva, nya prioriteringar särskilt inom administration. Inom EU måste vi, liksom inom varje modern förvaltning, visa att vi kan utveckla våra arbetssätt, att vi kan omprioritera samt att vi kan bli mer effektiva och moderna innan vi begär mer pengar. Budgetutskottet har därför bestämt sig för att säga nej till användningen av flexibilitetsinstrumentet i kategori 5. Vi menar att det inte stämmer med reglerna. Utgångspunkten bör inte vara att vi skall använda flexibilitetsinstrument.
Vi vet nu att kommissionen begär medel för 500 nya tjänster för att hantera utvidgningen. Jag är övertygad om att dessa tjänster behövs, men vi måste ändock ställa en rad frågor innan vi bara säger ja till en sådan ökning. I dag arbetar över 800 personer i kommissionen med utvidgningen, varav ungefär 300 i DG Enlargement. När den stora utvidgningsomgången är klar, måste det vara möjligt att fördela om dessa resurser till arbete med den utvidgade unionen. Vi behöver således ytterligare bakgrund innan vi bara kan säga ja till en automatisk ökning med 500 tjänster.
Detsamma gäller för Relexreformen. I reformen av administrationen av utrikes- och biståndspolitiken lovade man redan 2000 att det skulle göras en ytterligare reformering 2002 och en översyn. I kommissionens Annual policy statement har det utlovats en ytterligare översyn över Relexdirektoratens samarbete och effektivitet. Vi vill se resultat på dessa punkter innan vi säger ja till 500 nya tjänster.
Vi lanserar också två nya projekt. Det gäller ett projekt om ett utvidgat gränsregionsprojekt med småföretagssamarbete i hela unionen och ett projekt om förenkling av hela unionens administration. Det är ett utomordentligt angeläget projekt.
(Applåder)
Podestà (PPE-DE)
. (IT) Ärade kolleger! Dagens betänkande, som budgetutskottet beslutade om i början av året, handlar om en förstärkning av möjligheterna att övervaka genomförandet av Europeiska unionens budget under själva genomförandefasen. Med detta betänkande tänker budgetutskottet se till att den institutionella behörigheten när det gäller antagandet av den europeiska budgeten respekteras; en behörighet som fördraget har gett parlamentet, vars uppgift det är att övervaka överensstämmelsen mellan den budget som röstats fram och det finansiella genomförandet. Detta är faktiskt ett oundgängligt villkor för att de politiska prioriteringar som parlamentet beslutar om varje år i sin finansieringsram skall respekteras, ett villkor som kommissionen ibland har en tendens att glömma bort.
Budgetutskottet har två mål: att ge en bild av läget under första halvåret för att kunna ange de första symtomen på avvikelser från den budget som röstades igenom och att ge utskottet riktlinjer inför det andra halvåret. Det faktum att ingen höjning av de egna resurserna har skett under genomförandeperioden för budgetplanerna 2000-2006 gör det ännu mer nödvändigt att uppnå dessa mål som gör det möjligt att förbättra utgifternas kvalitet.
Mot den bakgrunden har den granskning som parlamentet genomfört uppdagat två typer av problem: det överdrivna och ibland olämpliga användandet av de finansiella flexibilitetsinstrumenten och den brist på genomförande som är utmärkande för vissa rubriker. För att ge en kvantitativ uppfattning om vad vi talar om räcker det att påminna om att enbart under genomförandet av den nuvarande budgeten har kommissionen redan lagt fram förslag om överföringar som totalt omfattar 250 miljoner euro och att, till exempel under budgetförfarandet 2001, över 2 miljarder i åtaganden överfördes genom anslagsöverföringar. För att förbättra denna situation lägger kommissionen fram en genomförandeprofil från och med innevarande år.
Detta nya instrument, som parlamentet har önskat tillsammans med rådet, kommer att medge en noggrannare kontroll av situationen även om den ännu inte är perfekt. Vi anser i själva verket att kommissionen borde lägga fram profilen i samma ögonblick som den lägger fram sina äskanden för budgetmyndigheten och den borde dessutom presentera denna information på ett mer sammanhängande sätt. Sammanfattningsvis, för att garantera en närmare och mer systematisk koppling till de åtaganden som ursprungligen röstades fram borde varje begäran om en anslagsöverföring ta hänsyn till den genomröstade budgeten, det nuvarande genomförandet, de genomförandeprofiler som presenterats av kommissionen, en tidsplan för genomförandet av det återstående saldot på den budgetrubrik varifrån överföringen görs och de analyser som utförs av våra parlamentariska utskott. Om denna information inte bedöms som tillfredsställande kommer anslagsöverföringen att avvisas. I princip godkänns med andra ord inga anslagsöverföringar som minskar de budgetrubriker som röstats igenom av parlamentet.
När det gäller tilläggs- och ändringsbudgetarna uppkommer emellertid en annan typ av problem, och de gör det möjligt att bemöta oförutsedda situationer eller införa nödvändiga justeringar i budgeten sedan bokslutet har gjorts efter föregående räkenskapsår. Det var faktiskt tack vare tilläggs- och ändringsbudget nr 1 som man hittade en lösning för konventets finansiering. Ändrings- och tilläggsbudget nr 2, men även nr 3 - som skall behandlas i dag - har i praktiken återlämnat totalt 14 miljarder euro i åtaganden som aldrig utnyttjades under föregående räkenskapsår till medlemsstaterna.
För att förbättra Europeiska unionens resultat och rykte vill vi med detta betänkande försöka få kommissionen att lägga fram en plan som anger förfallodagarna för de betalningar under 2001 som annullerats, att före den 30 september lägga fram en seriös bedömning av läget för utbetalningarna hittills under 2002, att påskynda eller ställa in utbetalningarna för gamla åtaganden och att därvid även annullera åtagandebemyndiganden som blivit obsoleta. För närvarande räknar kommissionen med en procentsats när det gäller utförandet till årets slut på 100 procent för åtagandena och 97 procent för utbetalningarna. Under 2001 var den siffran bara 72 procent, så om de resultaten uppnås har vi gjort reella framsteg.
När det gäller de kommande tilläggs- och ändringsbudgetarna kommer säkerligen återuppbyggnaden av Afghanistan och förmodligen Mellanösternproblemet att kräva extra resurser. När det gäller återuppbyggnaden av Afghanistan kan de extra avsättningarna användas enbart om kommissionen kan visa att de avsättningar som redan skrivits in i budgeten har använts på rätt sätt, även mot bakgrund av de åtaganden som gjorts av andra givare.
Kära kolleger! Som ni ser så handlar det om ett betänkande som i vissa avseenden är tekniskt, men som samtidigt visar hur viktigt det är att alla utskott i vårt parlament engagerar sig i kontrollen av den verkställande makten. Under de senaste månaderna har vi, tack vare det utmärkta samarbetet mellan samtliga budgetföredragande i de olika utskotten och tillsammans med Färm kunnat skapa olika grupper för övervakning av de olika programmen. Om situationen förbättras kommer det att ske bland annat tack vare den insats, många gånger i det tysta, som görs av budgetföredragandena. De parlamentariska utskotten skulle därför i framtiden kunna göra parlamentets demokratiska kontroll av kommissionen ännu effektivare.
Jag minns att den 15 juni uppgick de icke utförda betalningarna till över 111 000 miljarder euro, vilket överskred Europeiska unionens årsbudget. Även om denna siffra motsvarar den naturliga uppdelningen av betalningarna över tid, så är det ändå nödvändigt med en konstant ansträngning från kommissionens sida för att minska tyngden från det förflutna. Att skriva av 97 miljoner i gamla åtagandebemyndiganden är ett steg, ehuru blygsamt, i rätt riktning.
Slutligen vill jag påminna om att även om samarbetet med kommissionen verkligen har varit fruktbart under de senaste månaderna, så måste vi förmodligen gå samman i en gemensam åtgärd för att resultatet skall ligga närmare det som budgetmyndigheten röstade igenom i början på året.

Buitenweg (Verts/ALE)
. (NL) Herr talman, fru kommissionär och ärade kolleger! Ändringen av budgeten för 2002 innehåller också ett antal administrativa utgifter, och det är det jag skall tala om nu.
Det är påfallande att revisionsrättens förslag är för en egenförsäkring mot terrorism. Därigenom följer revisionsrätten parlamentet. Även vi har förklarat att vi inte vill gå med på försäkringsbolagens absurda höjning av premierna. Efter den 11 september 2001 vill bolagen egentligen inte längre täcka riskerna för attentat. Jag hoppas naturligtvis att vår vägran manar försäkringsbolagen till att ändå inleda förhandlingar med oss. För om egenförsäkring blir en fråga på medellång eller lång sikt - det sker alltså utvidgning nu till flera institutioner -, skulle vi tillsammans ändå behöva se över ordentligt hur vi skall kunna täcka och finna en bra lösning för de risker som är förbundna med detta för EU-budgeten.
Herr talman! Min kollega Podestà talade alldeles nyss om det enorma överskottet från unionens budget från förra året: 15 miljarder euro förblev oanvända. Nu är jag ingen förespråkare för att slösa bort eller att nödvändigtvis spendera pengar, men vi måste se till att vi också verkligen verkställer det vi lovat våra medborgare och medborgare i andra länder.
Att det blir medel över är inte en engångsföreteelse. Det kommer nämligen att bli fallet även nästa år. Som bekant förekom de största överskotten inom strukturfonderna. Det är logiskt; det är stora program som måste få upp farten ordentligt. Därför borde den finansiella referensramen inte vara en rak linje, utan ett gradvis stigande perspektiv. Vansinnigt nog kommer vissa medlemsstater att resonera som så att det är fördelaktigt att ha en sådan ologisk ram som vi har nu, eftersom de då kan förvänta sig mer medel tillbaka i slutet av året, och det är mycket fördelaktigt för nettobetalarna.
Jag tror att man också resonerar på det sättet i fråga om kommissionens statstjänstemän. Europeiska unionen får allt fler uppgifter, ett större landområde, allt mer arbete. Men att anställa fler tjänstemän skulle också leda till att arbetet också verkligen uträttades, att medel också användes, och jag tror inte att detta är avsikten i en del medlemsstater. Jag tror att i synnerhet nettobetalarna anser att det är prima att lova saker, att ha för få människor i tjänst för att också genomföra det, att ge kommissionen skulden för detta och att få tillbaka ett par miljarder av det i slutet av året.
Herr talman! Slutligen ett sista ord om Färm-betänkandet. Jag vill gratulera min kollega hjärtligt till hans arbete, och också redan nu uppmuntra honom inför allt arbete som han fortfarande har framför sig. Det är naturligtvis fortfarande en allmän resolution, och det slutgiltiga valet ligger ännu framför oss.
Jag kan meddela att min grupp kommer att pröva den slutliga budgeten i förhållande till åtminstone tre frågor. För det första en bedömning av jordbrukspolitikens halvtidsöversyn. Färm vågar nu med rätta ta ordet ?reformer? i sin mun. För det andra utvidgningen, och för det tredje kategori fyra, externa utgifter. Båda punkterna behandlar frågan om vi håller våra löften. Om det skulle vara upp till min grupp gör vi det. Vi kräver inte att få sitta på första bänk gratis, bara den slutliga föreställningen är mödan värd.

Schreyer
Herr talman, ärade ledamöter! Denna debatt tjänar ju, som Färm har påpekat, till att förbereda det gemensamma sammanträdet mellan Europaparlamentet, rådet och kommissionen före rådets första behandling av budgeten 2003. Det handlar primärt om jordbruk och fiske, men medlen för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken samt förvaltningsutgifterna kommer också att spela en stor roll.
I fråga om jordbruket ligger kommissionens preliminära förslag mer än 2 miljarder euro under den maximala övre gränsen. Jag vill än en gång betona att detta naturligtvis i princip är mycket bra, eftersom det inom jordbruksområdet alltid måste finnas ett spelrum för oförutsedda händelser.
Jag vill tacka Färm för betänkandet om budgeten 2003 med anledning av medlingsförfarandet. Ni undrar där huruvida man i höst återigen skall lägga fram en ändringsskrivelse för jordbruksområdet, och om man i så fall inte kunde tidigarelägga den. All erfarenhet ger vid handen att just när det gäller jordbruket så kan man naturligtvis på hösten göra mycket bättre prognoser av hur mycket som kommer att användas under ett år än man kan göra på våren, eftersom de totala utgifterna är starkt beroende av utvecklingen under sommarmånaderna. Den kan man då ta hänsyn till på hösten.
Jag vill också påpeka att kursen mellan euron och dollarn ändrats avsevärt i jämförelse med kommissionens preliminära förslag. Vi hade ju där räknat med en kurs för euron gentemot dollarn om 0,88 cent per euro. Denna har naturligtvis förskjutits mycket starkt under de senaste veckorna, varigenom marginalen inom rubrik 1 för jordbruket redan har blivit 400-500 miljoner mindre. Enbart den hittillsvarande utvecklingen av euro-dollar-kursen orsakar alltså merutgifter om 400-500 miljoner euro.
Kanske också ett par ord om veterinärutgifterna, eftersom man här kommit med en anmärkning om att dessa minskar enligt kommissionens förslag. Just när det gäller veterinärutgifterna beror utvecklingen på oförutsedda händelser, nämligen om det utbryter sjukdomar eller epidemier. Sådant måste det också finnas utrymme för i marginalen. I förekommande fall skulle då denna post utökas.
Under hösten kommer också en anpassningsskrivelse att läggas fram till fiskeavtalet. Här vill jag än en gång påpeka - inte beträffande rubrik 4, utan beträffande fisket i sin helhet - att kommissionen nu också kommer att lägga fram ett förslag om en reform av fiskeripolitiken, där ytterligare 32 miljoner euro anslås till den budgetpost som är avsedd för ett enkätprogram och motsvarande åtgärder, så att det nästa år totalt skulle krävas 59 miljoner euro ur flexibilitetsreserven för fiskeripolitiken - och här speciellt just för minskningen av fiskeflottan.
Ett par ord om den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken. Jag tackar Europaparlamentet för att ni är positiva till att här öka medlen för polismissionen i Bosnien, som skall börja under loppet av detta år.
Men jag vill också uppnå enighet vid medlingen om hur man i fortsättningen skall kunna besluta om mer finansieringssäkerhet. Kommissionen hade ju lagt fram ett förslag om en särskild flexibilitetsreserv. Rådet kunde inte ansluta sig till detta. Jag konstaterar att Europaparlamentet är för det jag vill kalla näst bästa förslaget, och därmed är införstådd med att man också i högre utsträckning utnyttjar the emergency reserve för sådana krishanteringsuppgifter. Kanske kan man sedan i medlingsförfarandet uppnå enighet om det.
Helt kort något om utrikespolitiken. Här kan jag redan nu meddela att kommissionen förbereder tilläggs- och ändringsbudgeten nr 4 för i år med den marginal om 70 miljoner euro som överenskommits inom utrikespolitiken. Rådet och parlamentet hade förra året lämnat detta belopp i marginalen och sagt att det skulle aktiveras först när man hade närmare information om ett program för Afghanistan. Detta kommer snart att läggas fram för er.
Ett par ord beträffande betalningsmedlen i sin helhet. Här hade Färm också frågat huruvida man inte redan nu skulle kunna uppnå enighet beträffande betalningsmedlen. Jag anser att det är för tidigt, nämligen på grund av de frågor som rör jordbrukspolitiken och inte minst på grund av euro-dollar-kursens betydelse för betalningsmedlen i sin helhet. Det handlar naturligtvis också om att man skall ha en så konkret grund som möjligt för att göra en prognos för betalningsmedlen. Det innebär att man behöver mer information om hur budgeten 2002 genomförts, vilket man naturligtvis får när budgetåret fortlöper. Önskemålet i ert betänkande, herr Podestà, är ju att få en bättre prognos över vilka betalningsmedel som krävs och därmed en bättre avstämning mot genomförandeplanerna för det löpande budgetåret.
Jag vill tacka så mycket för ert betänkande. Men jag tror att det här också behövs en fördjupad diskussion i budgetutskottet om vilket målet egentligen är. Vi har på europeisk nivå en budget för åtagandebemyndiganden, och detta betyder att det alltid finns utestående betalningsbemyndiganden. Man kan inte likställa ?återstod att betala?, restes à liquider, med betalningsförseningar. Låt mig säga som så: en stor del av de europeiska medlen går till infrastrukturutgifter och investeringar. Investeringar kan inte göras samma år som man fastslår åtagandebemyndigandena. Låt mig ta exemplet med de transeuropeiska näten. Om åtagandebemyndigandena på detta område alltid måste klaras av inom ett år skulle man bara hinna göra undersökningar, men inte samfinansiera de verkliga projekten. Därför uppstår det här alltid betalningsbemyndiganden. Det är naturligtvis viktigt att minska på de vilande eller onormala bemyndiganden, och jag tror att man här har gjort framsteg just på det utrikespolitiska området - under det senaste året har betalningsmedlen på det utrikespolitiska området tagits i anspråk i mycket större utsträckning än under tidigare år.
Förvaltningsutgifterna är en viktig punkt. Den punkten har ju också funnits med under alla hittillsvarande debatter som rör budgetåret 2003. Svårigheten är att det i den finansiella planeringen inte tagits upp några medel för att förbereda institutionerna för utvidgningen, trots att man är ense om att dessa senast ett halvår före det konkreta utvidgningsdatumet måste vidta åtgärder för att administrativt vara förberedda för utvidgningen. Kommissionen hade i det preliminära budgetförslaget anslagit ett belopp som täcker dessa åtgärder både för kommissionen och för de andra institutionerna. Rådet har nu med anledning av den första behandlingen förberett ett beslut som kommissionen absolut inte kan godkänna. Rådet vill nämligen bevilja en ökning om 7 procent för förvaltningsutgifterna, och om man därtill lägger vissa åtgärder, exempelvis översättningskostnaderna för regelverket, föreslår rådet för sig en ökning om 12 procent jämfört med år 2003, och finansierar detta genom att minska motsvarande ökning för kommissionen. Det är ett ytterst orättvist förslag som kommissionen inte kan godta. Jag hoppas alltså att man under medlingen kan uppnå enighet om att man tills vidare lämnar denna punkt öppen, även för de intressanta förslagen från Europaparlamentet. För ögonblicket ser kommissionen emellertid ingen annan möjlighet än att förbereda användningen av flexibiliseringsinstrumentet.
Helt kort något om tilläggs- och ändringsbudget nr 3: jag tackar Buitenweg och Podestà för att de godkänt förslaget. Därigenom sätts hela överskottet in i budgeten 2002, och framför allt beviljas också de tjänster i Europeiska ekonomiska och sociala kommittén som krävs för att man från och med augusti skall kunna ta över det arbete som hamnar i denna kommitté på grund av att EKSG-fördraget löper ut. Jag hoppas att rådet under medlingsförfarandet - de kan inte höra mig nu, men jag hade i går tillfälle att också säga detta i Danmark - är öppet för Europaparlamentets argument, för stämningen och öppenheten vid medlingsförfarandet präglar hela förloppet och hela atmosfären vid budgetdiskussionerna.

Titley (PSE)
. (EN) Herr talman! Utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik anser att en av våra prioriteringar måste vara att se till att man tar hand om delegationerna i andra medlemsstater på ett lämpligt sätt, i synnerhet när det rör säkerhetsfrågor. Med hänsyn till decentraliseringen vill vi se till att det finns en lämplig infrastruktur för våra delegationer.
För det andra måste vi se till att vi får ett lämpligt system för civil krishantering. Vi är oroliga, när det rör Kosovo, för de nedskärningar som föreslås, och vi behöver mer information om varför de är nödvändiga. Om det bara handlar om hur vi betalade våra medel i förskott, så är det uppenbarligen ett mindre problem.
När det rör utvidgningen, som Färm redan har visat, är förmågan en viktig del som vi måste ta itu med under de kommande tolv månaderna. Jag uppmuntras av engagemanget för en större gränsöverskridande verksamhet, men jag känner mig fortfarande mycket tveksam om det sätt på vilket Tacis används för närvarande.
Till sist: vi måste vara medvetna om att möjligheten alltid finns för en större intervention i Mellanöstern, och jag skulle verkligen vilja veta varifrån pengarna skulle tas.

Graefe zu Baringdorf (Verts/ALE)
Herr talman, fru kommissionär! Vi har framför oss en utpräglad - eller åtminstone är den avsedd att vara det - sparbudget. På jordbruksområdet ligger vi 2 miljarder euro under Berlin, och Berlin ligger 10 miljarder euro under den hittillsvarande jordbruksriktlinjen, som ännu inte satts ur kraft. Vi ligger 20 miljarder euro under 126. Vi skickar varje år tillbaka stora miljardbelopp. Alltså måste Europaparlamentet genomföra sin uppgift och utnyttja den anslagna budgeten också för förnuftiga politiska åtgärder. Det gäller också för jordbruket, och jag tackar Färm för att han har tagit upp de väsentliga förslagen från jordbrukets sida.
Just på jordbruksområdet tvistas det: kommissionär Fischler tar upp våra förslag genom att han i huvudsak gör en omfördelning från den första till den andra pelaren. Han vill omfördela en del av kostnaderna för utvidgningen från jordbruksbudgeten - men vad sker? Genast utbryter spardiskussioner. Kommissionär Schreyer, även ni deltar i dessa, och jag anser att det är en galen dispyt för att säga det tydligt, eftersom det inte handlar om att man skall spara inom jordbruket. Det flyter inte in för mycket pengar till Europas jordbruk och landsbygd, utan - för att nu en gång säga det helt tydligt - de flyter bara in i fel kanaler. Vi har stora uppgifter framför oss, och reformer kostar pengar. Man kan inte direkt efter reformerna genast börja tala om besparingar, när vi hur som helst har en sparbudget framför oss på jordbruksområdet. Det betyder att vi måste få en balans mellan den första och den andra pelaren, om man skall kunna uppnå en acceptans för reformerna. Radikala nedskärningar inom den första pelaren kommer inte att godtas.
Jag håller med er om att det är trevligt att låta andra betala, och det är klart att nettomottagarna här har helt andra föreställningar än nettobetalarländerna. Det måste man ta hänsyn till, men kontroversen får inte utmynna i en galen spardiskussion, utan det måste handla om reformerna, och inte enbart om att säga att den bästa jordbrukspolitiken är att göra nedskärningar.

Ortuondo Larrea (Verts/ALE)
. (ES) Herr talman, fru kommissionär! Jag vill för det första betona det långsamma genomförandet av regionalpolitikprogrammet för perioden 2000-2006 när det gäller användningen av strukturfonder, sammanhållningsfonder och Ispa. I det här sammanhanget är inte de nyskapande sanktionerna något undantag, och trots vår försening i fråga om antagandet av riktlinjerna har dock ett stort antal program lagts fram inför Europeiska kommissionen, vilket visar på att parlamentet gjorde rätt i att försvara dessa sanktioner, som utgör en direkt förbindelse mellan Bryssel och regionerna. Jag anser att vi även bör ge mer rådgivning till kandidatländerna om hur de skall utforma sina förslag och öka den andel som finansieras av gemenskapen.
När det gäller finansiering av de europeiska transportnäten under den nuvarande budgetperioden är genomförandegraden fortfarande mycket låg, vilket gör att man tror att de stater som är belägna i närheten av transeuropeiska projekt kan ha större intressen av dessa än den stat där projekten genomförs, som skall stå för den största delen av finansieringen för dessa.
I allmänna ordalag anser jag att det inte är kommuner och regioner som bär ansvaret för det dåliga budgetgenomförandet utan att det i första hand har varit de europeiska institutionerna som blivit försenade med att anta och definiera riktlinjerna och programmen. Tidsfristen för att använda de ekonomiska resurserna har även varit mycket kort: två år från det att de budgeterats. Det är knappt så att de regionala och lokala institutionerna kan uppfylla denna tidsfrist eftersom godkännandet kommer så sent och sedan måste de respektera reglerna för demokratisk öppenhet för utlysning av ansökningsomgångar för utformandet av projekten, godkännande av dessa, sökande efter samarbetspartner, den efterföljande offentliga upphandlingsprocessen för tilldelning av kontrakten för att genomföra projekten osv. Allt detta leder till över två års förseningar i fråga om inledandet av arbetena, som kommissionären sade.
Vi borde inte försöka avskaffa gemenskapens regionalpolitik, utan i stället utöka den för att rätta till de territoriella obalanserna, och framför allt bör vi lyssna mer till dessa inomstatliga enheter, inte låta dem lida för våra egna förseningar i att planera och besluta, utan sätta oss i deras ställe och försöka förstå de svårigheter de har för att genomföra sina projekt på ett bra sätt och hjälpa dem.

Figueiredo (GUE/NGL)
Herr talman, kära ledamöter, fru kommissionär! Under debatten i fiskeriutskottet underströks det hur viktigt det är att behålla en adekvat finansiering av sektorn, och därför är det viktigt att få snabb och väsentlig information om den betydelse som reformen av den gemensamma fiskeripolitiken kommer att ha för budgeten för 2003, då det är riktigt att man måste ta hänsyn till detta parlaments resolution den 17 januari i år, då kommissions avsikt att reducera strukturstöden till fiskesektorn avvisades och sektorns avsikt bekräftades, vilken handlar om att försvara fortsatta gemenskapsstöd för en modernisering av flottan med hjälp av strukturella åtgärder, vilket ju kommissionen inte tog upp i sitt förslag om en omformulering av den gemensamma fiskeripolitiken.
Det är också viktigt att det finns mer exakt information om de anslag som tagits med i de internationella fiskeavtalen, med tanke på hur viktiga de som undertecknades förra året är, och utvecklingen av de nya internationella relationerna. Under tiden stöder sig förslaget om en mobilisering av flexibilitetsinstrumentet på 27 miljoner euro för att finansiera de återstående anslagen till programmet för att omstrukturera flottan som var verksam i Marocko.

Ferber (PPE-DE)
Herr talman, fru kommissionär, kära kolleger! Först ställer man sig naturligtvis frågan: är det förnuftigt att en del av budgetmyndigheten här via en parlamentsdebatt och en parlamentsresolution fastslår sin strategi för ett medlingsförfarande med rådet under första behandlingen? Jag vill principiellt ifrågasätta om detta är särskilt klokt av parlamentet, när för övrigt rådets bänk är relativt tom. Då kommer den information som vi här diskuterar inte att förmedlas till den andra delen av budgetmyndigheten.
Ändå är jag mycket tacksam mot kollegan Färm, eftersom detta naturligtvis har gett oss tillfälle att långt före de enskilda samråden via enskilda budgetposter tänka över hur vi skall ta itu med budgetåret 2003 i sin helhet. Låt mig bara komma med ett par påpekanden. För det första anser jag nog att det är lite komiskt, kära fru kommissionär, om vi å ena sidan har en tilläggsbudget, genom vilken vi ger tillbaka 15 miljarder euro till medlemsstaterna, alltså i storleksordningen långt mer än 15 procent av budgeten. Å andra sidan måste vi för att ställa upp budgeten 2003 redan använda flexibilitetsinstrumentet på områden dit det egentligen över huvud taget inte hör, nämligen för att säkra förvaltningsutgifterna. Här är det något som inte längre stämmer. Det har ganska lite att göra med budgetpåbudet om sanning, klarhet, öppenhet och allt det som vi i teorin alltid diskuterar här.
Jag vill också påpeka att flexibilitetsinstrumentet inte infördes i Berlin för att ge kommissionen möjlighet att vid budgetplaneringen göra omfördelningar redan i förväg, utan för att kunna ge aktuella svar på aktuella politiska krav. Förvaltningsutgifter är inte några aktuella politiska krav, utan det är något som principiellt måste åstadkommas med hjälp av budgeten.
Låt mig också ta upp frågan om den civila krishanteringen. Vi har från PPE-DE-gruppens sida stora förbehåll mot att skapa en ny sparbössa, ett nytt flexibilitetsinstrument som skall utnyttjas för att finansiera sådana problem. Jag har också föga förståelse för att kommissionen företräder denna idé, fastän man vet att rådet absolut inte kommer att godta den. Här skulle man önska sig något mer intelligent. Från PPE-DE-gruppens sida har vi föreslagit - och jag hoppas att majoriteten i kammaren också ansluter sig till det - att det blir möjligt att ur reserven för katastrofhjälp här ställa budgetmedel till förfogande och att vi också finner ett sätt som rådet till slut kan godta.
Låt mig avslutningsvis också säga en sak, kära fru kommissionär. Det börjar irritera mig att vi varje år har samma förfarande när det gäller att stödja vänortssamarbetet! Nu har ni återigen anslagit lägre belopp till den posten. Rådet kommer sedan än en gång att minska det, det är vi ju vana vid, och till slut måste vi återigen öka på det. Ni vet mycket väl vad parlamentet vill. Då kan ni lika gärna genast skriva in det i det preliminära budgetförslaget. Det är en kamp som vi inte måste föra med varandra.

Wynn (PSE).
Herr talman! Låt oss inte glömma bort att Färm-betänkandet handlar om att ge parlamentet vissa riktlinjer för förlikningen som kommer att äga rum den 19 juli. Om årets förlikning blir det minsta lik den som ägde rum i fjol har jag ingen lust att närvara. Jag kan hitta på mycket bättre saker att göra på en fredag än att sitta mitt emot rådet. Vi lägger fram vår sak om de tre diskussionsområdena, och sedan struntar rådet i det. Dessa tre områden är jordbruk, fiske, och den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken.
När det rör jordbruk kan vi ta upp punkterna som våra kolleger i utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling har kommit fram till, särskilt prioriteringarna de önskar för jordbruket, och vi kan diskutera kategori 2 och den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken. Jag vill ta upp en fråga som nämndes av kommissionär Schreyer - och detta är vad jag hörde genom den engelska tolkningen, inte genom den finska tolkningen - när hon sade att det kommer att behövas 59 miljoner euro, och att mekanismen för flexibilitet måste användas. En sak är att vi ännu inte har en gemensam fiskepolitik. Om och när vi får en, kommer det att skapa problem för nästkommande år. Vi har emellertid fortfarande problemet med de 27 miljoner euro, och jag väntar med intresse på vad rådet kommer att göra med detta belopp den 19 juli. När vi väl känner till rådets avsikter kan vi fatta vissa beslut om vad vi själva skall göra.
Den tredje aspekten handlar om den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken. Som Titley sade kommer vi att stödja många av de saker som har nämnts, men ökningen av medel med 10 miljoner euro till den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken kommer att innebära att vi måste skära ned på någonting annat i kategori 4. Detta är ett dilemma för oss.
Det finns områden inom vilka jag hoppas att vi kan fatta några beslut den 19 juli, och som gör det meningsfullt för mig att åtminstone närvara. Det handlar om kategori 5 och förmodligen när det gäller mekanismen för flexibilitet inom kategori 4, om denna blir av. Det är uppenbart att rådet aldrig kommer att gå med på någon ny mekanism för flexibilitet, men om vi kan nå ett visst samförstånd om användandet av den befintliga katastrofreserven på ett liknande sätt för kategori 4, som torde ske genom medbeslutandeförfarandet, kan vi möjligen göra vissa framsteg.
Men kategori 5 är det stora området. Det är tydligt att rådet vill att vi skall godta deras förslag för kategori 5 vid första behandlingen. Jag tror inte att det är möjligt, men om vi kan få en överenskommelse om vad vi vill göra under året kan vi komma till vissa slutsatser.
Vi bör också allvarligt överväga förhandstilldelning för nästa år i kategori 5. I Podestàs betänkande har man betonat en för liten användning av medel i årets budget. I kategori 5 i fjol användes 70 miljoner euro för litet med tanke på vad som tilldelats. I kategori 5 används i genomsnitt 50 miljoner för litet varje år. Om vi kan ta de medel som inte använts i år och ta i bruk ett övergripande uppsamlingskonto för alla institutioner, så kan vi kanske hitta någon metod för förhandstilldelning för att lindra plågorna i samband med nästa års budget. Om vi kan göra det, kommer vi förhoppningsvis att göra vissa framsteg tillsammans med rådet som gör det meningsfullt att närvara.

Virrankoski (ELDR).
Herr talman! Jag vill för det första tacka föredragandena Färm, Podestà och Buitenweg för bra betänkanden. Det aktuella paketet avslöjar det nuvarande tillståndet inom EU:s budgetförvaltning: det är bedrövligt. Av fjolårets betalningsbemyndiganden blev hela 16 procent av hela budgeten oanvända, det vill säga 15 miljarder euro. Genomförandet av budgeten var rekordartat svagt. De återstående åtagandena har stigit till 110 miljarder euro, vilket är mer än EU:s årliga budget. Det finns skäl att fråga sig om det över huvud taget finns någon annan organisation i världen där genomförandet av budgeten är lika bedrövligt.
Speciellt svag är situationen beträffande strukturfonderna. Av betalningsbemyndigandena förblev tio miljarder euro oanvända, och utvecklingen för de återstående åtagandena är likadan. När dessa i början av förra året var 38 miljarder euro hade de på ett år och fyra månader stigit till 82 miljarder euro. Detta tyder på att EU:s strukturpolitik hotar att kollapsa såvida man inte kan effektivera dess genomförande. Det nuvarande systemet fungerar inte. Hela lagstiftningen måste förnyas.
Nästa års budget håller på att utformas. Problemet med den är betalningsbemyndigandena, vilka är de lägsta på åratal, endast 1,03 procent av gemenskapens BNP. Skillnaden i relation till budgetplanen är hela 4,72 miljarder euro, fastän de återstående åtagandena har ökat explosionsartat. I budgetförslaget har man inte förberett sig för en minskning av ?RAL?.
Ett annat problem är förvaltningsutgifterna, vilka är på väg att överskrida budgetplanen med 66 miljoner euro. Kommissionen föreslår här att man tillämpar flexibilitetsinstrumentet. Min grupp motsätter sig absolut detta. Förvaltningsutgifterna måste med hjälp av interna överföringar och besparingar hållas under den övre finansieringsgränsen. Flexibilitetsinstrumentet är avsett för att täcka oförutsedda utgifter.

Seppänen (GUE/NGL).
Herr talman, kommissionär! Nästa års budget är lättare än vanligt. Dess andel av medlemsstaternas sammanlagda BNP är lägre än på många år. Dessutom vet vi alla att en del av anslagen fortfarande förblir oanvända. Kritiken som Virrankoski tidigare framförde, och vilken jag fullständigt instämmer i, beskriver ineffektiviteten i kommissionens handlande. Av någon anledning tillåter man kommissionen att verkställa för den viktiga program och låta bli att verkställa program som är viktiga för parlamentet.
Det interinstitutionella avtalet som gäller budgeten upprättades kort innan mandatperioden för detta parlament inleddes. Vissa begränsningar som hänför sig till detta vållar problem vid upprättandet av nästa års budget. Smärtpunkterna i upprättandet av budgeten utgörs av kategori 4 i externa åtgärder samt kategori 5 i förvaltningsutgifterna. När vi känner till EU:s sätt att sköta finanserna och vet att en stor del av betalningsanslagen förblir obetalda förstår vi att många av våra problem framför allt är av budgetteknisk karaktär och inte reella. Man strider om ärenden vilkas genomförande inte lider av penningbrist. Kategori 4 innehåller ?RAL-luft?, och i kategori 5 finns så mycket svängrum att den inte behöver utökas genom det så kallade flexibilitetsinstrumentet.
Våra verkliga problem är relaterade till utvidgningen. Med dagens takt är EU inte redo att utvidgas ännu år 2004. Erforderliga språkkunskaper och lokaliteter saknas. EU sparar hela tiden in pengar när unionen inte utvidgas. I Agenda 2000 hade man reserverat anslag för utvidgningen, vilka förblir oanvända när utvidgningsstarten försenas från de ursprungliga planerna. Man borde säkra att dessa medel används till utvidgningen, när den sker, men tekniskt sett är de ur EU:s perspektiv förlorade pengar.
Inom den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken växer andelen anslag som rådet ansvarar för, och beträffande rådets finansförvaltning borde man även ta i bruk ett ändamålsenligt förfarande för revision och ansvarsfrihet.

Turchi (UEN).
Herr talman, ärade kolleger! Låt mig först av allt tacka föredraganden, vår kollega Färm, för hans arbete. Vi känner alla till de svårigheter som är förknippade med budgetförfarandet och det tryck som den som år ut och år in skall ta ansvar för det är utsatt för. Men om ni tillåter att jag gissar, så verkar situationen i år mer komplicerad och svårare än någonsin. Teoretiskt sett befinner vi oss två år ifrån unionens utvidgning, men i verkligheten har tåget redan börjat rulla, och budgeten för 2003 borde ställa den nödvändiga finansieringen till förfogande för att ta itu med de nödvändiga förändringarna, framför allt på administrativ nivå. Det är nästan självklart att säga att vi inte är redo, att vår budget inte verkar kunna bemöta den nuvarande situationen, en finansieringsprognos som den vi har tagit del av, utan att vi utsätter oss för stora risker om vi skulle råka ut för oförutsedda utgifter. Det är därför jag anser att vi parlamentariker borde ha modet att under medlingsförfarandet hävda ett politiskt svar på den låsning vi har hamnat i, utan bokföringstekniska åtgärder eller halva löften, något som skulle vara ovärdigt för den roll vi befinner oss i.
Det är tungt att behöva upprepa sig, men med risk att verka extremt tråkig skulle jag vilja än en gång upprepa min position som utgår från en enda grundförutsättning: vi parlamentariker och vår institution är precis lika viktiga, i vår egenskap av en gren av budgetmyndigheten, som rådet, vilket betyder att det verkligen inte är självklart att vi måste böja oss för de beslut som fattas av kommissionen utan vidare spisning. Det finns verkligen inget som säger att vår roll enbart är att begränsa de skador som orsakas av en trångsynt politik som själv hävdar att den är den starkare. Vi är politiskt och moraliskt ansvariga inför miljontals europeiska väljare när det gäller att förvalta unionens finanser, och vi kan verkligen inte säga till våra väljare: ?Vi vet detta, vi har sagt det, men rådet har inte lyssnat på oss.? Det är därför jag understryker att även nu, och framför allt med de problem som vi står inför när det gäller rubrik nr 5 och äldre problem som det med åtagandena som återstår att reglera, måste vi tvinga rådet att hitta en politisk lösning med alla de konsekvenser det kan medföra. Det är bättre att göra ett försök nu än att ångra sig i morgon.

van Dam (EDD).
Inriktningen i Färm-betänkandet är: mer och åter mer medel för unionens politik. Även om unionen skulle vara det organ som utsetts att ta över allt fler uppgifter från de nationella regeringarna, (vilket inte är fallet!), motbevisar genomförandet av budgeten denna ökning av medel. Som en följd av att genomförandet av gemenskapens politik stagnerat uppgick de medel som medlemsstaterna återkrävde år 2001 sammanlagt till inte mindre än 15 miljarder euro. Vid detta konstaterande måste väl ändå alla larmklockor börja ringa?
Betalningarna ligger så långt efter i fråga om åtagandena, se punkt 26 i Podestà-betänkandet, att de totala obetalade åtagandena överstiger Europeiska unionens totala årsbudget!
Måste vi inte i ärlighetens namn konstatera att kommissionsapparaten inte är i stånd att förvalta alla dessa bemyndiganden som budgetmyndigheten har lagt över på kommissionen de senaste åren på ett bra sätt? Då budgeteras det ju helt enkelt för mycket? Kollega Buitenwegs sammansvärjningsteori övertygar mig inte.
Jag pläderar därför för att avstämma anslagen mot kommissionens genomförandekapacitet, och enbart för ändamålsenliga program. Unionen måste begränsa sig till de politikområden där europeiskt agerande har ett tydligt mervärde.
Till sist betonar jag punkt 14 i Podestà-betänkandet: till den 1 september vill vi ha detaljerad information om det sätt på vilket Europeiska unionens medel används hos parterna i fredsprocessen i Mellanöstern, vilka kontrollmekanismer som är inbyggda för detta, och vilka sanktioner som tillämpas vid missbruk!

Dell'Alba (NI).
Herr talman, kära kolleger! Det är synd att inte företrädare för kandidatländerna, eller åtminstone en lite större publik finns här för att lyssna på vår diskussion. Om de vore här skulle de kunna lägga märke till det egendomliga, för att inte säga för mycket egendomliga, med denna gemensamma debatt. Å ena sidan, vilket många kolleger redan har påpekat, ber parlamentet och kommissionen oss att utnyttja reserverna i flexibilitetsinstrumentet för att täcka kostnader som när allt kommer omkring är löpande, även om de är för stora - jag tänker på rubrik nr 5, och när jag tänker på det faktum att vi befinner oss i en byggnad som vi lika gärna kunde vara utan, så säger jag mig att när det gäller ersättningen för rubrik nr 5 så kanske det är just där som man skulle kunna få fram resurserna - varför man måste bottenskrapa tunnan, som man säger på italienska, och å andra sidan förbereder vi oss på att ge våra respektive länders ekonomiministrar, som har stort behov av det, en present på 14 miljarder i avsättningar som inte utnyttjats, ofta av dem själva. Med andra ord: ?Här är det minsann ingen som är dum?, som en stor italiensk humorist sade en gång. Det är med andra ord inte möjligt att fortsätta på den inslagna vägen: att säga i de europeiska toppmötena att det inte finns pengar för att finansiera utvidgningen och, som Virrankoski sagt, komma ned till lägsta tänkbara budget vad gäller utbetalningar under de senaste åren, en löjligt låg siffra jämfört med de maximibelopp, de tak som bestämdes i Edinburgh, för att sedan befinna oss i denna situation.
Jag tror att detta blir avgörande för vår trovärdighet under de kommande åren. Om staterna anser att de har behov av de tusentals miljarder som vi återbetalar varje år till deras budgetunderskott så är det ett allvarligt problem, men det är ett lika allvarligt problem att vi hamnat i en sådan situation.
Det var detta jag ville understryka i denna diskussion i vilken varken kommissionen eller parlamentet spelar huvudrollen. Budskapet är i första hand riktat till rådet.

Elles (PPE-DE).
Herr talman! Det är alltid nyttigt att ha en diskussion före vår första budgetbehandling tillsammans med rådet senare under månaden, men resolutionerna från Podestà och Färm belyser en viktig motsägelse, åtminstone för mig och min grupp.
För det första har vi ett underutnyttjande av medel, där det uppenbarligen - i och med att saldot som återgick till medlemsstaterna nu uppgår till 15 miljarder euro för budgetåret 2001 - finns ett betydande finansiellt och politiskt problem, särskilt när det gäller otillräckliga betalningar inom ramen för strukturfonderna. Det har emellertid, som Virrankoski sade, varit ett dåligt genomförande av betalningsanslag uppgående till 82 miljarder euro. Beror detta på de frågor som Buitenweg tog upp, om att medlemsstaterna inte vill använda dessa medel? Beror det på dåliga förfaranden? Handlar det helt enkelt om stelbenthet? Det kan också ha att göra med medfinansiering, då pengarna inte finns tillgängliga i medlemsstaterna, där vi i viss mån måste ta itu med de nästa stegen för jordbrukspolitiken, eftersom vi kan komma i visst trångmål om vi litar på att medlemsstaterna skall genomföra programmen.
För det andra finns det en motsättning mellan utrikespolitiken och förvaltningspolitiken. Vi letar faktiskt efter medel för att genomföra program som beslutats av rådet eller av vår institution i budgetförfarandet. Vi vet att parlamentet faktiskt inte har godkänt Afghanistanmedlen på 1 miljard euro, och trots detta ser vi hur kommissionen och rådet glatt går vidare, då de förutsätter att parlamentet skall godkänna saken.
Därför, mot bakgrund av dessa två mycket motsägelsefulla förhållningssätt, verkar det mycket logiskt för mig och min grupp att vi bör uppmana kommissionen till större flexibilitet när det rör det sätt på vilket medel kan överföras från en del av budgeten till en annan, eftersom vi å ena sidan har för litet, och å andra sidan för mycket. Trots detta hör vi att den socialdemokratiska gruppen vill ta bort punkt 12. Deras talesman bör förklara varför de motsätter sig ett så pass logiskt förhållningssätt.

Haug (PSE)
Herr talman, fru kommissionär, kära kolleger! Podestàs betänkande om genomförandeprofilerna är ett mycket viktigt betänkande, och först vill jag tacka föredraganden Podestà så hjärtligt. Den som känner mig, han vet att det inte hör till mina vanliga ritualer, men jag anser att Guido Podestà bör ha ett tack för att han har övertagit uppgiften från vår tidigare kollega och huvudföredragande för år 2002, Carlos Costa Neves, och ett tack för att han har fortsatt med det arbete som jag började med år 2001, nämligen att studera genomförandet av budgeten under budgetåret. Det är ett mödosamt arbete och inte så attraktivt som arbetet för det kommande budgetåret.
Genomförandet av budgeten och anslagen för de mål som vi vid slutet av ett år beslutar om för nästkommande år, genom kommissionen, detta genomförande kräver en rejäl portion uppmärksamhet. När man tittar på ett budgetårs förlopp, då undrar man ändå ibland om budgetmyndighetens vilja har följts i tillräcklig utsträckning. Ett sådant budgetår vimlar ju rentav av tilläggs- och ändringsbudgetar och hur många anslagsöverföringar som helst. Vid närmare analys kan man då konstatera att de totala anslagsöverföringarna uppvisar en förskjutning av medel mellan de enskilda posterna om cirka 1 procent av den totala budgeten. Alltså inte alltför mycket, skulle man kunna anse. Men en mängd medel betalas över huvud taget inte ut! Flera kolleger har påpekat detta. Medlemsstaterna får tillbaka 15 miljarder euro av budgeten 2001, alltså mer än 15 gånger så mycket som anslagsöverföringarna totalt sett utgjort.
Även om vi generellt inte kan förebrå kommissionen för att ignorera vår politiska vilja, så måste vi ändå alla gemensamt - alla, det betyder i det här fallet inte bara ledamöterna i budgetutskottet, utan också kollegerna i specialutskotten - under hela året se till detta, och stödja kommissionen så att den inte glömmer bort vår politiska vilja. Förtroende är bra, kontroll är bättre.
(Applåder)

Jensen (ELDR).
Herr talman! Jag vill som föredragande av budgeten för utskottet för sysselsättning och socialfrågor säga att vi har valt att inte lämna något yttrande beträffande 2003 års budget, eftersom våra synpunkter mycket väl täcks av de allmänna övervägandena i Färms utmärkta betänkande. Jag vill dock gärna framhäva två punkter. Först och främst det bristande genomförandet av budgeten för strukturfonderna, som redan har nämnts flera gånger i dag. Samma problem gör sig gällande för socialfonden, och eftersom det inte handlar om någon långsiktig uppbyggnad av infrastruktur så anser jag att det är en punkt som bör tas ytterst allvarligt.
Den andra punkten är organen, som blir allt fler. Vi måste se till att det inte sker någon överlappning av uppgifter när vi upprättar organen, men vi måste också se till att de kan utföra sina uppgifter och att deras budget för 2003 gör det möjligt för dem att klara av förberedelserna inför utvidgningen 2004.
Slutligen skulle jag vilja nämna att utskottet för sysselsättning och socialfrågor anser att det är mycket viktigt att den nya strategin på arbetsmiljöområdet också prioriteras i budgeten.

Stenmarck (PPE-DE).
Herr talman! När vi för några månader sedan lade fast riktlinjerna för 2003 års budget, fanns det en mycket stor enighet i Europaparlamentet kring tre prioriteringar för kategori fem. Det handlade om förberedelserna för den kommande utvidgningen, det handlade om nödvändiga institutionella reformer, och det handlade om att hantera både utvidgningen och de institutionella reformerna inom de budgetmässiga ramarna. Om Europeiska rådet vid sitt möte i Köpenhamn i december beslutar sig för att genomföra en big bang, innebärande att tio nya länder skall bli medlemmar i tid för nästa val till Europaparlamentet 2004, ställer detta utomordentligt stora krav. Ingen utmaning är större än just denna!
Europaparlamentet har genom en förutseende politik länge och målmedvetet arbetat för att möjliggöra den kommande utvidgningen. Det är ett arbete som nu fortsätter in i 2003 års budget. Om allt detta skall vara möjligt att klara av, måste utvidgningen ha den allra största prioritet hos samtliga EU:s institutioner och också ha en synbar effekt i det fortlöpande budgetarbetet. Det är mot denna bakgrund positivt och glädjande att det inkommande danska ordförandeskapet mycket tydligt har markerat att utvidgningen är dess allra främsta prioritet.
Detta arbete måste också få genomslag i EU:s egen organisation. Det har under detta år, inte minst från Europaparlamentets sida, funnits en mycket klar markering att varje institution måste klara förberedelserna för utvidgningen före 2004. Det ställer speciella krav på nästa års budget. Medlingen med rådet om drygt två veckor kommer att vara en mycket viktig del i detta arbete, inte minst vad gäller möjligheterna att uppnå en överenskommelse när det gäller kategori fem.
Naranjo Escobar (PPE-DE).
Herr talman, fru kommissionär, kära kolleger! Jag vill bara kort säga att om vi vill garantera medborgarna en bra och effektiv förvaltning av de resurser unionen förfogar över är det lämpligt att dra nytta av de erfarenheter vi har fått under de år den finansiella ramen har varit i kraft. Vilken läxa kan vi lära av detta, ärade kolleger? Att vi inte kan fortsätta med metoder som leder till ett så stort antal betalningsbemyndiganden inte genomförs. Vi kan antingen tala om fel i prognoserna eller brister i genomförandet. Sanningen är att vi talar om konsekvenserna av en dålig strukturering, som vår kollega Podestà mycket träffande uttryckte det.
Vår grupp betonar år efter år att det är nödvändigt att reformera arbetsmetoderna för att vi skall nå mer effektivitet, öppenhet och smidighet i budgetpolitiken, eftersom medborgarnas förtroende för det europeiska projektet i stor utsträckning beror på detta. När vi medverkar i vissa diskussioner i den allmänna opinionen om finansiella saldon, vet vi att något görs dåligt.
Parlamentet har dock bevisat att detta kräver en europeisk förvaltning som ligger i nivå med 2000-talet, men samtidigt kräver vi effektivitet, kontroll och öppenhet.
När det gäller budgeten för nästa år måste vi ta itu med gamla och nya problem och vi måste lösa dem. Att lösa dessa gamla problem kräver framför allt att vi fattar beslut med sunt förnuft. Att bromsa utgifterna är sunt förnuft, likaså rådets krav på att ökningen av förvaltningsutgifter skall dämpas. Om vi värnar om en gemensam jordbruks- och fiskeripolitik är det även sunt förnuft att de ekonomiska besluten måste överensstämma med dessa ords verkliga innebörd och att institutionerna ser till att uppfylla sina åtaganden. Därför bör den andra delen av omstruktureringen av gemenskapens fiskeflotta, som påverkas av det faktum att fiskeavtalet med kungadömet Marocko inte förnyades, finansieras av budgeten för år 2003.
Ärade kolleger! Jag anser ärligt talat att det finns marginaler för förhandlingar och för att nå enighet, och jag hoppas för allas bästa att man når ett bra resultat under nästa förlikningsrunda. För att uppnå detta räcker det med att låta sig ledas av sunt förnuft.

Talmannen. -
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag kl. 12.30.

Talmannen. -
Nästa punkt på föredragningslistan är en gemensam debatt om rapporten från Europeiska rådet och uttalandet av kommissionen om Europeiska rådets möte i Sevilla den 21-22 juni 2002, och uttalandet av rådets tjänstgörande ordförande (spanska ordförandeskapet).
Jag vill, som talesman för oss alla, uttala min tacksamhet mot det spanska ordförandeskapet och rådets tjänstgörande ordförande för den hövlighet man har visat parlamentet och mig under sitt ordförandeskap. Jag vill i synnerhet betona dess beredvillighet att samarbeta med oss, för att för framtida bruk försöka upprätta en dialog mellan institutionerna om hur våra förbindelser skall kunna fungera på ett bättre sätt och, framför allt, hur vi skall utföra det uppdrag vi har fått av medborgarna på ett bättre sätt.

Aznar López
. (ES) Herr talman för Europaparlamentet, ärade ledamöter! När jag lade fram prioriteringarna för det spanska ordförandeskapet för Europeiska unionen inför er, lovade jag att åter framträda inför Europaparlamentet för att redogöra för resultaten från Europeiska rådet i Sevilla och göra en slutlig avstämning av detta halvår.
Jag vill börja mitt tredje framträdande inför er genom att ge uttryck för min tillfredsställelse över det arbete som institutionerna genomfört under ordförandeskapet och de goda förbindelser som parlamentet, rådet och kommissionen har haft under dessa sex månader. Detta goda klimat av förståelse beror till mycket stor del på talman Pat Cox' ansträngningar. Europaparlamentet och dess talman har bidragit avsevärt till ordförandeskapets arbete. Kammaren har antagit den lagstiftningsinriktning som föreslogs i Lamfalussyrapporten, det sjätte ramprogrammet för forskning och budgetförordningen.
Under dessa sex månader har parlamentet och rådet även antagit en slutlig text om Europaparlamentets tillgång till rådets handlingar om utrikes-, säkerhets- och försvarspolitik, och vi har reformerat den europeiska lagstiftningen för det gemensamma valförfarandet. Av dessa anledningar har man vid Europeiska rådet i Sevilla välkomnat den avsevärda impuls som har getts den interinstitutionella dialogen under det spanska ordförandeskapet. Ett bra exempel på detta är inrättandet av tekniska arbetsgruppen på hög nivå för interinstitutionellt samarbete, som innebär ett stort steg framåt i dessa förbindelser. Denna grupp skall utgöra grundvalen för en framtida interinstitutionell överenskommelse om enklare och bättre lagstiftning som kommer att antas i december 2002.
Ärade ledamöter! När jag lade fram ordförandeskapets prioriteringar förklarade jag att Spanien skulle arbeta för att
stärka unionens bekämpning av terrorism genom inrättandet av ett område med frihet, säkerhet och rättvisa,
fördjupa den ekonomiska moderniseringen,
bidra till att slutföra förhandlingarna om utvidgningen och
lägga grunden för den framtida Europeiska unionen.
Jag anser mig kunna säga att vi har nått framsteg på alla dessa områden. Ordförandeskapet har fördjupat åtgärderna i Europeiska unionens handlingsplan mot terrorism. Det hade inte varit möjligt att uppnå detta mål utan parlamentets och särskilt kommissionens stöd. Jag minns väl att det senaste tillfället jag talade inför kammaren sammanföll med ett terroristattentat i Italien. Jag hyser förtroende för att dessa attentat kommer att bli allt svårare att genomföra efter de åtgärder vi har antagit under dessa månader. Vi har lyckats förstärka rambesluten om bekämpning av terrorism, rambeslutet om en europeisk arresteringsorder och om överlämnande mellan medlemsstaterna och den gemensamma ståndpunkten om frysning av tillgångar. Alla dessa åtgärder förstärker samarbetet mellan medlemsstaternas säkerhetsstyrkor och kårer, bidrar till att öka unionens internationella samarbete när det gäller kampen mot terrorism och utökar området för bekämpningen av terrorismen till hela dess stödstruktur.
Inom ramen för utvecklingen av området för frihet, säkerhet och rättvisa var ett av det spanska ordförandeskapets förslag att en gemensam invandrings- och asylpolitik skulle skapas. Europa behöver invandringen, och detta är vad de flesta européer anser, men under den senaste tiden har vi noterat uppkomsten av kriminella maffior som idkar människohandel. För att bekämpa den olagliga invandringen beslutade man vid Europeiska rådet i Sevilla att anta ett globalt och balanserat åtgärdspaket med syftet att
bekämpa olaglig invandring och människohandel,
genomföra en samordnad och integrerad förvaltning av unionens yttre gränser,
påskynda arbetet med att utforma en gemensam invandrings- och asylpolitik samt
att integrera invandringspolitiken i unionens förbindelser med tredje länder.
Låt mig stanna till vid de två sista punkterna, som är dem som har väckt störst intresse i den europeiska allmänna opinionen.
Europeiska rådet har beslutat att påskynda det pågående lagstiftningsarbetet om utformningen av en gemensam invandrings- och asylpolitik genom att genomföra en rad konkreta åtgärder inom konkreta tidsfrister. Dessa är som följer:
Före december i år kommer vi att anta villkor för vilka länder som är ansvariga för att behandla asylansökningar i Europeiska unionen.
Före juni 2003 kommer vi att anta normer om flyktingstatus, familjeåterförening och status för under lång tid stadigvarande bosatta personer.
Före december 2003 kommer vi att anta gemensamma bestämmelser för asylförfaranden.
Med tanke på en rad faktorer anser vi att det är nödvändigt att integrera invandringsfrågorna i unionens politik för tredje länder: intensifieringen av det ekonomiska samarbetet, utvecklingen av handelsutbyten, utvecklingsstöd och konfliktförebyggande, eftersom dessa är de metoder som Europeiska unionen har valt för att minska orsakerna till migrationsströmmar. Därför har rådet förklarat sig vara berett att förstärka samarbetet med ursprungs- och transitländer för invandringen. Om vi vill att unionens stöd för att bekämpa den olagliga invandringen skall vara effektivt och även trovärdigt, måste vi vara kapabla till att utvärdera och se över den i förhållande till de resultat som har nåtts för att kunna reagera inför den uppenbara bristen på samarbete för att bromsa den olagliga invandringen. I det här fallet och under exceptionella omständigheter förbehåller unionen sig rätten till att anta åtgärder inom ramen för politiken för yttre förbindelser, politiken för gemensam säkerhet och övriga politikområden. De åtaganden vi har gjort respekteras naturligtvis.
Det faktum att euron sattes i omlopp har fungerat som en drivkraft för att man vid Europeiska rådet i Barcelona kraftfullt återupptog den ekonomiska och sociala moderniseringsprocessen. Som ni säkert minns, ärade ledamöter, utvärderades resultaten från Europeiska rådet i Barcelona av kammaren under mitt framträdande den 20 mars. Jag vill bara uppehålla mig vid de ekonomiska aspekter som behandlades vid Europeiska rådet i Sevilla.
Vid det nyligen genomförda Europeiska rådet antogs de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken. I och med detta bekräftades åtagandet att nå budgetjämvikt till år 2004 och behovet att fortsätta med de ekonomiska reformerna som de enda metoderna för att unionen skall kunna öka sin tillväxt och nå full sysselsättning, ett mål som vi kom överens om för detta årtionde i Lissabon.
Efter de milstolpar som gemenskapens och medlemsstaternas ratificering av Kyotoprotokollet och de goda resultaten från toppmötet i Monterrey innebär, har vi nu två solida grunder att stå på för att ta itu med världstoppmötet för hållbar utveckling i Johannesburg. Detta toppmöte kommer att bli ett tillfälle för oss att uppfylla våra mål för kampen mot fattigdom och miljöförsämringar och för att driva på utvecklingen i de mindre utvecklade länderna. Dessa mål kommer att bli verklighet om vi i Johannesburg enas om en balanserad vision som inbegriper alla fasetter av den hållbara utvecklingen. Därför betonade man vid Europeiska rådet i Sevilla bland annat de ansträngningar som unionen gjort för att främja initiativ på vatten-, energi- och hälsoområdena och att det är viktigt att unionen tar på sig en ledarroll ur en konstruktiv synvinkel i Johannesburg.
En av ordförandeskapets prioriteringar var även att gå framåt i förhandlingarna om utvidgningen. Den förhandlingsplan som det spanska ordförandeskapet hade fastställt var mycket krävande. I slutet av detta halvår skulle kapitlen om regional- och sammanhållningspolitik, institutionspolitik, de ekonomiska frågorna och jordbrukskapitlet stängas. Jag anser att resultatet kan betraktas som positivt. Det spanska ordförandeskapet har förhandlat om totalt 96 kapitel, av vilka 52 har stängts provisoriskt och 22 har öppnats för första gången. Detta innebär att förhandlingarna har gått in i slutetappen, och jag hoppas att man vid nästa Europeiska råd i Bryssel kan utse de länder som kan avsluta sina förhandlingar i år.
Låt mig uppehålla mig ett ögonblick vid frågan om direkta betalningar inom jordbrukskapitlet. Denna fråga var en av de mest komplicerade i förhandlingarna på grund av att frågan var särskilt känslig för några medlemsstater. Vid Europeiska rådet i Sevilla lyckades man komma fram till en kompromiss som gör det möjligt för oss att börja förhandla om de flesta jordbruksfrågorna med kandidatländerna. De övriga frågor som saknas i utvidgningsförhandlingarnas finansiella paket kommer att meddelas kandidatländerna senast i november. På det sättet kan man vid höstens Europeiska råd besluta om vilka kandidatländer som kan avsluta sina förhandlingar före utgången av år 2002. När det gäller den här frågan vill jag även ta upp de framsteg som gjorts av Bulgarien och Rumänien och uppmuntra Turkiet att fortsätta med de nödvändiga reformerna och uppfylla de ekonomiska och politiska kraven, vilka är desamma som krävs av alla kandidatländer.
Ärade ledamöter! I egenskap av rådets tjänstgörande ordförande invigde jag det Europeiska konventets arbete om Europas framtid den 28 februari i år. I Sevilla lade ordförande Giscard d'Estaing fram en rapport om konventets arbete och de olika forum där det civila samhället har ombetts yttra sig. Europeiska rådet ställer sig bakom det allmänna tillvägagångssätt som konventet tillämpar.
En annan fråga som togs upp vid Europeiska rådet i Sevilla var att Irlands ratificering av Nicefördraget är ett nödvändigt villkor för att arbetet skall kunna fortskrida, och jag anser att uttalandet om att Irlands ratificering av Nicefördraget, där det bekräftas att Irlands neutralitetspolitik inte kommer att påverkas av ratificeringen av Nicefördraget, är viktig.
Som ni även vet gav man vid Europeiska rådet i Laeken även rådets generalsekreterare, Javier Solana, i uppdrag att lägga fram en rapport om reformen av rådet. Mot bakgrund av detta och i enlighet med riktlinjerna från Europeiska rådet i Barcelona lade ordförandeskapet i Sevilla fram tre grupper av förslag om reformen av rådet. Förslagen i den första gruppen handlade om att väsentligt förändra det framtida rådets förberedande, utveckling och beslutsfattande. Europeiska rådets förberedande arbete motsvarar det nya rådet (allmänna frågor) och rådet (yttre förbindelser). Man antog även andra åtgärder som kommer att förenkla Europeiska rådets arbete och göra det mer flexibelt. I Sevilla tog man ett stort steg framåt genom att tillåta att rådet i undantagsfall skall kunna utnyttja diskussionerna i Europeiska rådet för att fortsätta utvecklas i vissa bestämda frågor i enlighet med de förfaranden som fastställs i fördragen.
Syftet med den andra gruppen förslag är att ministerrådets organisation och funktionssätt skall bli mer effektivt och öppet. För detta syfte har rådet inrättat rådet för allmänna frågor och extern politik. Detta nya råd kommer att förbereda och följa Europeiska rådets arbete, kommer att vara behörigt att samordna horisontellt och kommer att leda Europeiska unionens samlade externa agerande. Vid Europeiska rådet i Sevilla beslutade man även att minska ministerrådets konstellationer från 16 till 9; man antog samarbetsreglerna mellan ordförandeskapen och regler som ger allmänheten tillträde till rådets sammanträden när rådet agerar medbeslutade med Europaparlamentet.
Slutligen lanserade det spanska ordförandeskapet debatten om halvårsvis roterande ordförandeskap för unionen. Att ändra det nuvarande systemet med halvårsvis roterande ordförandeskap innebär att fördragen måste ändras. Detta beslut skall fattas av nästa regeringskonferens. Hur som helst bör Europeiska rådet i Köpenhamn fortsätta och fördjupa frågan på grundval av principen om jämlikhet mellan medlemsstaterna.
Under det spanska ordförandeskapet var även unionens externa agerande intensivt. Toppmötena mellan Europeiska unionen och Förenta staterna och Kanada har fyllt syftet att förstärka den transatlantiska kopplingen. Vid toppmötet med Förenta staterna bekräftades det särskilda politiska åtagande som unionen har med Förenta staterna i och med antagandet av en konvention om rättsligt samarbete i straffrättsfrågor, utlämning och ömsesidigt bistående.
Europa måste stödja Ryssland med tanke på president Putins uppenbara satsning på att värna om demokratin och inleda reformer. Det var viktigt att toppmötet mellan Europeiska unionen och Ryssland blev framgångsrikt. Det faktum att kampen mot terrorism innefattades som ett nytt samarbetsområde mellan Europeiska unionen och Ryssland, erkännande av Rysslands status som marknadsekonomi och utformning av grunderna till en överenskommelse om Kaliningrad är flera anledningar till att hysa optimism om utvecklingen av förbindelserna mellan Europeiska unionen och Ryssland i framtiden.
I mitten av maj ägde även det andra toppmötet mellan Europeiska unionen och länderna i Latinamerika och Karibien rum i Madrid. Ett av målen för detta toppmöte var att driva på den regionala integreringen i området. Därför enades man om att förhandla om politiska avtal och samarbetsavtal med Latinamerika och Andinska gemenskapen, och den formella akten med slutsatserna från associeringsavtalet mellan Europeiska unionen och Chile undertecknades.
Ett av de mål som Spanien prioriterade under sitt ordförandeskap var att ge ny drivkraft åt Barcelonaprocessen, den enda process där palestinier och israeler möts direkt. Av denna anledning kan själva faktumet att konferensen Europa-Medelhavsområdet hölls, där Europaparlamentet var närvarande, betraktas som en framgång och ett lyckat drag. Associeringsavtalet mellan Europeiska unionen och Algeriet undertecknades i Valencia, och nu i dagarna har man även undertecknat associeringsavtalet mellan Europeiska unionen och Libanon.
Vid toppmötet antogs även ramprogrammet för rättsliga och inrikes frågor för Europa-Medelhavsområdet, Europeiska investeringsbankens förstärkta befogenheter och handlingsprogrammet för dialog mellan kulturer och civilisationer. Det spanska ordförandeskapet har ägnat särskild uppmärksamhet åt den svåra krisen i Mellanöstern, och har med anledning av detta antagit två förklaringar under de europeiska råden.
Det spanska ordförandeskapet har ansträngt sig för att intensifiera sitt samarbete med andra internationella aktörer. Betydelsen av ?kvartetten?, som möttes första gången i Madrid och den förklaring som Europeiska unionen, Förenta staterna, Ryska federationen och Förenta nationerna antog är ett bevis på denna ansträngning, som fortsätter; just i dag möts komponenterna i ?kvartetten? på nivån särskilda utsända för att fortsätta arbetet med att samordna sitt agerande.
En annan av det spanska ordförandeskapets prioriteringar var att förstärka den europeiska säkerhets- och försvarspolitiken. Vid Europeiska rådet i Sevilla antogs förklaringen om medverkande i den europeiska gemensamma säkerhetspolitiken i kampen mot terrorismen. Detta innebär att man tar ett första steg för att integrera kampen mot terrorismen i säkerhets- och försvarspolitiken.
Under det spanska ordförandeskapet har Europeiska unionen även bekräftat att den är beredd att axla det politiska uppdraget i Bosnien-Hercegovina den 1 januari 2003, och unionen har uttryckt sin önskan att avlösa uppdraget ?Amber Fox? i den före detta jugoslaviska republiken Makedonien.
Slutligen vill jag betona det faktum att det spanska ordförandeskapet har vidtagit alla mått och steg för att nå en överenskommelse om att de europeiska allierade som inte är medlemmar i unionen skall delta i det europeiska försvaret. Spanien och Europeiska unionen måste fortsätta arbeta aktivt med den här frågan.
Ärade ledamöter! Jag framträder i dag inför Europaparlamentet för att redogöra för det spanska ordförandeskapets resultat och särskilt för Europeiska rådet i Sevilla. Jag anser att vi har gått framåt i alla ordförandeskapets prioriteringar, trots de svårigheter och osäkra faktorer som vi har mött under dessa månader. Euron sattes i omlopp, vilket förflöt fullständigt normalt och den fick ett utmärkt mottagande, Europeiska rådet har kraftfullt återupptagit den ekonomiska och sociala moderniseringsprocessen i Europa, unionen har spelat en viktig politisk roll i världen, och slutligen har vi tagit itu med problemen med olaglig invandring och vi har vetat att reagera med beslutsamhet inför hotet från terrorismen.
Alla dessa steg bör bidra till att öka vårt förtroende för det europeiska projektet, som är en metod som redan har kontrollerats och som grundas på framgång. Denna framgång understöds av två principer som vi inte får glömma: respekt för de åsikter vi inte delar samt ett konstant sökande efter jämvikt och rättsäkerhet. Endast utifrån detta dubbla perspektiv kan vi ta itu med de två mest omedelbara uppgifter som framtiden har i beredskap för oss: utvidgningen, Europas återförening och nästa regeringskonferens, där vårt institutionella system kommer att utformas.
Jag vill inte avsluta mitt uttalande utan att önska det danska ordförandeskapet all framgång och naturligtvis försäkra att det kommer att ha Spaniens stöd under dessa sex månader, liksom de har samarbetat aktivt med oss.
Slutligen vill jag avsluta som jag började, med att tacka er ledamöter och talman Cox för det arbete ni har genomfört under det spanska ordförandeskapet. Jag vill även tacka för kommissionens och ordförande Prodis samarbete. Utan detta samarbete skulle många av de resultat som jag har lagt fram för er här i dag helt enkelt ha varit omöjliga att nå.
(Applåder)

Prodi
. (IT) Herr talman, herr rådsordförande, ärade parlamentsledamöter! För det europeiska projektet är 2002 ett avgörande år, ett år när processer och utmaningar av största betydelse sammanfaller: utvidgningen och diskussionen om unionens politiska och institutionella natur i dag och i morgon. Under de senaste månaderna har uppmärksamheten dessutom riktats mot en annan utmaning, invandringen, som kräver att vi på nytt diskuterar den balans vi måste förverkliga i de europeiska samhällena och i relationerna mellan nord och syd i världen.
Vi känner väl till dessa utmaningar, och vi måste ge det spanska ordförandeskapet en eloge som under det senaste halvåret har haft till uppgift att leda unionen i dess arbete med alla dessa problem, problem som unionen har kunnat tackla med energi och klokskap. Jag vill därför ta tillfället i akt och tacka president Aznar, hans ministrar och alla hans medarbetare för det arbete som har utförts. Jag vill också tillägga att samarbetet mellan ordförandeskapet och kommissionen har nått en mycket hög nivå, en nivå som gör att jag vågar påstå att vi tillsammans med Spanien har inrättat en metod som jag hoppas skall kunna utnyttjas igen av alla de kommande ordförandeskapen.
En av de framgångar som unionen uppnått under halvåret som gått är respekten för tidtabellen för utvidgningen. I Sevilla har vi också gjort andra framsteg: vi har kommit fram till gemensamma ståndpunkter när det gäller kapitlen jordbruket och strukturfonderna, och vi har lyft fram de sista hinder som skall klaras av. Till hösten, inför Europeiska rådet i Bryssel i oktober, måste vi komma fram till en överenskommelse inom unionen när det gäller vissa budgetfrågor, framför allt när det gäller direktbetalningar till jordbruksföretagen.
I höst kommer också de irländska medborgarna att genomföra en andra folkomröstning för ratificering av Nicefördraget. Jag har stort förtroende för att diskussionen denna gång skall handla om de grundläggande frågorna i fördraget och inte om andra problem som felaktigt läggs unionen till last och att resultatet av omröstningen därför skall bli positivt. I det sammanhanget betraktar jag den deklaration som rådet gjorde i Sevilla om respekten för Irlands militära neutralitet som mycket konstruktiv.
Jag börjar med andra ord se fram emot Europeiska rådet i Köpenhamn med stor optimism. Steg för steg tar vi oss över de tänkbara hindren för ett slutgiltigt beslut om utvidgningen. Det stora engagemang som visats av kandidatländerna under dessa år förtjänar att krönas med framgång. Jag tröttnar aldrig på att upprepa att utvidgningen och de reformer som är knutna till den är och förblir vår främsta politiska uppgift och att denna kommission inte kommer att spara någon möda för att uppnå målet, vars strategiska betydelse sträcker sig långt utanför den europeiska kontinenten.
På agendan för det europeiska råd som just avslutats hade punkten ?asyl och invandring? en framträdande plats. I Sevilla dominerade det sunda förnuftet, försiktigheten och måttfullheten. Illegal invandring och människosmuggling är oacceptabla fenomen, och unionen har gjort klart att den kommer att göra allt som står i dess makt för att bekämpa dem.
Det handlar inte bara om abstrakta deklarationer. Från Sevilla kommer uppgifter om precisa tidsplaner, som till exempel följande: avslutande av pågående föranslutningsavtal och inledande av förhandlingar med de övriga länder som angetts av rådet; förverkligandet av gemensamma åtgärder vid de yttre gränserna under 2002; inrättandet av ett gemensamt system för visering senast i mars 2003. Betydelsen av dessa datum bör absolut inte underskattas. Erfarenheten visar att endast klart bestämda datum gör det möjligt för oss att gå fram konsekvent. Jag kan garantera att vi kommer att arbeta för och vara uppmärksamma på att dessa åtaganden verkligen respekteras till punkt och pricka.
Invandringsproblematiken kräver dessutom i sin helhet en integrerad strategi som tar full hänsyn till dess olika politiska, sociala och mänskliga konsekvenser. Gränskontrollen är knuten till asylpolitiken, säkerheten till den rättvisa behandlingen av samtliga medborgare och till den inre säkerheten; effektiviteten för de olika besluten och åtgärderna inom ramen för unionen beror dessutom på förbindelserna med tredje land och det utvecklingssamarbete vi förmår organisera.
I en återfunnen Tammerforsanda har rådet inte bortsett från någon av dessa aspekter och har därigenom gett prov på ett stort mått av balans. Detta är en lugnande signal för alla medborgare, för dem som fruktar för framtiden för de legala invandrarna, som tror på öppna och toleranta samhällen och för dem som fruktar de illegala invandrarna och de personer som utnyttjar dem och som därför kräver ökad säkerhet, en säkerhet som sannerligen inte enbart är beroende av hur invandringsfrågan hanteras, utan också av en hel serie frågeställningar som måste behandlas organiskt och där unionen verkligen måste spela en avgörande roll. Detta, ärade parlamentsledamöter, är en av de lärdomar vi måste dra av Sevilla, där det tydligare än någonsin framkom hur omöjligt det är att lösa dessa problem enbart på nationell nivå och hur nödvändigt det är att utarbeta modiga och långsiktiga politiska program och beslut på europeisk nivå.
Ärade parlamentsledamöter! Den nära förestående utvidgningen gör att det nu blåser reformvänliga vindar i hela unionen. Verksamheten har två huvudinriktningar: å ena sidan konventet, som är på väg att avsluta första fasen av sitt arbete, och å andra sidan alla unionens viktigaste institutioner.
Konventet, som leds av ordföranden Giscard d'Estaing, har uppdraget att söka långsiktiga lösningar för framtidens Europa med 25 medlemsstater eller ännu fler. Konventet har också till uppgift att fundera på vilken typ av union vi vill ha på vår kontinent.
Men som jag sade så pågår andra processer inom unionen och vid dess portar, vilket president Aznar påpekade i sitt tal, processer som gör det nödvändigt att revidera våra institutioners funktion redan i dag, med beslutsamhet, snabbt, konkret, utan att vänta på att fördraget skall ändras och utan att vi stör konventet i dess arbete. Konventet är heligt; vi har ingen som helst möjlighet att lägga oss i dess arbete. Effekterna från utvidgningen när det gäller hur våra institutioner fungerar, till exempel, skall omedelbart utvärderas så att vi kan genomföra de åtgärder som krävs senast i början på 2004.
För det andra får vi inte glömma att gemenskapssystemet är baserat på en känslig balans mellan våra olika institutioner, en balans som vilar på vikter och motvikter och på att deras funktioner är inbördes beroende av varandra. Alla förändringar som görs i någon av institutionerna får strukturella effekter för alla de andra. Därför är samordningen och de gemensamma rationaliseringsinsater som pågår inom samtliga institutioner av grundläggande betydelse. Jag är glad över att kunna konstatera att detta redan, i vissa avseenden, håller på att ske på ett närmast spontant sätt: ert Corbettbetänkande, Solanas rapport och våra förslag om ändring av kommissionens sätt att fungera går alla i samma riktning. Framför allt har de nya regler som godkändes i Sevilla för Europeiska rådet och de övriga ministerråden och mina idéer om hur kommissionens kollegium skall reformeras mycket gemensamt. Båda initiativen strävar efter att göra så den inre verksamheten i de olika institutionerna blir flexiblare och enklare genom att ange en serie grundläggande uppgifter och anförtro dem till samordningsfunktioner med väl preciserade ansvarsområden.
Det gäller därför, ärade parlamentsledamöter, i denna historiska fas, att genast hitta innovativa lösningar med de instrument vi redan har, dvs. med de instrument vi förfogar över enligt gällande fördrag. Men, som sagt, vi måste agera samordnat, och detta är också andemeningen i vårt paket av förslag när det gäller hur vi skall bli bättre lagstiftare, dvs. förordningen om bättre lagar.
Det gläder mig därför att Europeiska rådet i Sevilla beslutade att inrätta en teknisk högnivågrupp för det interinstitutionella samarbetet och att man uppmanade de tre institutionerna att före årets slut ingå ett interinstitutionellt avtal för att förbättra kvaliteten på och införandet av våra lagar. Detta är den uppgift som väntar oss inom den närmaste framtiden och som, det är jag övertygad om, vi kommer att ta oss an seriöst, engagerat och i den samarbetsanda som numera är utmärkande för alla våra förbindelser. Det är just i denna samarbetsanda som jag tackar er, ledamöter av parlamentet, och president Aznar och hans medarbetare, som under detta halvår gjorde det möjligt att arbeta konkret och resultatinriktat.
(Applåder)

Figueiredo (GUE/NGL).
Herr talman, kära ledamöter! Jag skulle vilja veta om jag redan har fått något svar från rådet och kommissionen, eftersom jag har lyssnat på de olika inläggen och de inte har hänvisat till de händelser som ägde rum vid den portugisisk-spanska gränsen då portugisiska demonstranter hindrades från att åka till Sevilla, vilket bland annat innebar att man tog till våld mot en del personer, inklusive portugisiska parlamentsledamöter ...
(Talmannen avbröt talaren.)

Talmannen. -
Detta är ingen ordningsfråga. Vi skall nu ha en debatt som varar i två timmar. Det står alla ledamöter fritt att ställa frågor med hänsyn till den tid som nu finns tillgänglig för debatten. Jag råder er och era kolleger att använda debatten, som är det lämpliga förfarandet, om ni har en fråga som ni vill diskutera.

Poettering (PPE-DE)
Herr talman, herr ordförande i det spanska ordförandeskapet, herr kommissionsordförande, kära kolleger! Först vill jag rekommendera att vi för debatten på samma sätt som vi gjort i många år, och inte låter den avbrytas av olika meddelanden som är olämpliga vid denna tidpunkt. Herr talman! Jag vill från vår grupps sida tacka det spanska ordförandeskapet så hjärtligt och ge dem ett erkännande för dess framgångsrika ordförandeskap, och de högljudda applåderna nyss från hela kammaren har ju också visat på detta.
Ordförande Aznar! Ni kom hit till detta parlament tre gånger och utgjorde därigenom också ett föredöme för andra ordförandeskap, och jag hoppas att de andra kommer att anpassa sig efter detta. Ett fritt samhälle kan bara äga bestånd om vi bestämt motsätter oss varje form av terrorism, och ni har, även med tanke på ETA:s terror i Spanien, långt före den 11 september 2001 här engagerat er på ett förebildligt sätt. Jag vill från vår grupps sida säga att vi kommer att engagerat stå vid er sida när det gäller att försvara friheten och demokratin mot terrorismen!
(Applåder)
Herr ordförande! Ni har tillryggalagt en viktig väg inom asyl- och invandringspolitiken - ni har talat om detta. Vi är positiva till att säkra våra gränser, och vi arbetar också för ett integrerat europeiskt gränsskydd. Men det är också viktigt - även detta har ni talat om - att vi eftertryckligen bekämpar orsakerna till invandringen, motverkar den, och konferensen i Valencia var ju ett viktigt medel för att stärka Medelhavsdialogen. Inom Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokraterna är vi fast övertygade om att våra förbindelser med den arabiska och den islamiska världen måste stärkas. Vi får inte heller jämställa terrorismen med den arabiska och islamiska världen, och bör göra allt för att just i Nordafrika skapa ett samhälle där det ges förutsättningar för ungdomen så att den inte längre emigrerar, utan får en framtid i sin hembygd.
Ordförande Aznar! Ni talade - liksom kommissionsordförande Prodi - om Europeiska unionens utvidgning. Jag vill tacka er för att just ni som företrädare för södra delen av Europeiska unionen har agerat på ett engagerat sätt när det gäller anslutningen av länderna i Centraleuropa, men också naturligtvis Cypern och Malta. Jag skall uttryckligen förklara mandatet från min grupp: vi anser att det är oansvarigt om nu en regeringschef, nämligen förbundskanslern i Förbundsrepubliken Tyskland, knyter villkor till utvidgningen, där man först och främst måste uppnå resultat när det gäller betalningar vid jordbruksförhandlingarna. Vi anser att detta är oansvarigt, eftersom det nämligen skadar förtroendet för Europeiska unionen i kandidatländerna, och i slutändan kommer att främja antieuropeiska stämningar i dessa länder. Vi uppmanar er därför och ber er ...

... ja, det tycker ni inte om, men jag säger sanningen, och om också ni skulle kritisera det, herr kollega, då skulle ni vara lite mer trovärdig än ni är här med era tillrop!
(Applåder)
Alltså, mina damer och herrar, kära kolleger, herr ordförande! Ni har också på ett engagerat sätt arbetat för stabilitetspakten, och vi säger även här att stabiliteten är grundvalen för förtroendet för den gemensamma europeiska valutan. Det är likgiltigt om det handlar om ett stort land eller ett litet land - om någon kränker stabilitets- och tillväxtpakten, då måste en varningsskrivelse som skickas ut också nå dessa länder, och jag uppmanar oss alla att försvara den europeiska valutans stabilitet.
Ni talade om konventet. Jag välkomnar det uttryckligen, och vi arbetar för gemenskapslösningar, som skall utarbetas av konventet. Under det spanska ordförandeskapet blev det möjligt att komma ett långt steg framåt med det interinstitutionella avtalet om utrikes-, säkerhets- och försvarspolitiken. Men nu hörs det rykten om att man i rådets generalsekretariat över huvud taget inte vill klassificera vissa dokument. Jag hoppas att detta inte skall leda till att man till slut undanhåller oss vissa dokument, utan att man, så som det spanska ordförandeskapet har åstadkommit, verkligen också infriar det som man avtalat om. Vi har stort förtroende för det förväntade interinstitutionella avtalet, där man på sluttampen förhandlar inte bara på hög teknisk nivå utan också på politisk nivå, för att komma fram till en betydligt bättre lagstiftning i Europeiska unionen.
Ordförande Aznar! Jag vill avslutningsvis gratulera er till reformen av rådet, det går åt rätt håll. Jag tror att vi också i framtiden skall fortsätta att arbeta på denna basis. Jag tackar er från vår grupp för ett framgångsrikt ordförandeskap, och vi sätter vår lit till den spanska regeringen och Spaniens regeringschef, och att vi även under danskt ordförandeskap kommer att fortsätta på den väg vi gått under det senaste halvåret. I den andan önskar jag er och oss alla även under det närmaste halvåret lycka till för vår gemensamma europeiska union.
(Applåder)

Barón Crespo (PSE).
Herr talman, herr rådsordförande, herr kommissionsordförande, ärade kolleger! Jag vill först och främst å Europeiska socialdemokratiska partiets grupp gratulera avgående rådsordföranden och hans tänkvärda tal här i dag.
Låt mig komma med en första observation om stämningen i Sevilla, som snarare liknade ett påskfirande än en folkfest, i en stad som karakteriseras av att vara en huvudstad för tre kulturer. Vi är emot fästningen Europa, och framför allt är vi mot ett Europa som är oåtkomligt för de europeiska medborgarna. Vi anser därför att det är på sin plats att man förklarar varför man förhindrade europeiska och iberiska medborgare - i det här fallet närmare bestämt portugiser och ledamöter - att kunna delta i Sevilla och utöva sina rättigheter.
(Applåder)
När det gäller ett roterande ordförandeskap har rådsordföranden förekommit mig i min kritik. Han kritiserade själv - här och i Oxford - ett roterande ordförandeskap. Jag instämmer i detta eftersom man självklart inte kan skriva om första Moseboken var sjätte månad. För varje ordförandeskap börjar Europa om på nytt och så får det inte vara. Till exempel, och jag avser det spanska ordförandeskapet, får det inte vara så att man omskapar Lissabonprocessen - som var en balanserad process - och ändrar målen för denna. Energifrågan är intressant, och vi är för en avreglering av energin, inte att bara privatisera den - men man måste ta itu med frågorna om offentliga tjänster och skapandet av arbetstillfällen.
När det gäller invandring och asyl till exempel: för två år sedan enades man om en övergripande strategi i Tammerfors. Det svenska ordförandeskapet förde fram frågan som intressant för Europa och för vår demografi. Nu förefaller det som om allt koncentreras på olaglig invandring. Är det så att det som de föregående ordförandeskapen gjort inte är något värt? Vi har glömt bort vårt förflutna, och detta är en viktig punkt eftersom det måste sägas, ärade rådsordförande, att ni har gett rådet (rättsliga och inrikes frågor) några mycket viktiga uppgifter: Europaparlamentet har väntat på en mer proaktiv och mindre restriktiv politik från europeisk synpunkt inom ramen för medbeslutandeförfarandet på invandringsområdet. Fem direktiv ligger och väntar på att rådet skall göra sitt arbete. Detta var det första jag ville påpeka.
(Applåder)
För det andra måste jag säga att ordförandeskapet - det har inte varit det enda - systematiskt har undvikit de känsliga frågorna. Ordförandeskapet har godkänt många utvidgningskapitel, men det måste sägas att de viktigaste frågorna fortfarande är olösta. Jag vill påminna om att Europaparlamentet, liksom vid tidigare utvidgningar, alltid har sagt att en utvidgning innebär att budgetplanen måste ses över, och detta gör ni genom bakdörren.
Europeiska socialdemokratiska partiets grupp har antagit ett dokument om den nödvändiga reformen av jordbrukspolitiken, och ni diskuterar privat, utan offentlig debatt, till och med utan att lyssna till kommissionens förslag, som visserligen kan vara mycket diskutabla, men ni är skyldiga att lyssna till kommissionen.
När det gäller utvidgningen förstår jag att Poettering i klimatet före valet i Tyskland attackerar förbundskansler Schröder som kandidat. Dock verkar det som om han inte har hört vad Stoiber säger om utvidgningen, vilket är ännu mer magstarkt.
(Applåder)
Jag vill betona att det danska ordförandeskapet i december kommer att få mycket svårt att avsluta de frågor som inte löstes i Sevilla.
För det tredje, herr rådsordförande, måste jag betona att ni, som är en sann politiker, har genomfört ert arbete på ett sätt som bryter mot ordförandeskapens neutralitet. Ni har inte dragit er för att säga - när det gäller vad som händer i mitt land - att det är socialisterna som bär skulden. Systematiskt har ni anklagat regeringarna från min politiska familj för problemen, och ni har pekat ut dessa. Detta är inte en tradition för europeiska ordförandeskap, och jag anser att vi bör återgå till mer neutrala ordförandeskap.
Slutligen, ärade rådsordförande, har vi frågan om demokratisk kontroll och reformen av rådet. Det är sant att vi har slutfört överenskommelsen om tillgång till handlingar. Ni har tagit steget att föra upp förhandlingarna om bättre lagstiftning på en politisk nivå. När ni säger att rådet skall bli mer öppet när det gäller dess medbeslutanderätt tillsammans med parlamentet, säger ni att vi får tillträde genom Internet. Vi bjuder in er när vi medbeslutar. Det minsta ni kan göra är att officiellt inbjuda när ni gör detsamma. Vi är inte bara en del av allmänheten och skall inte behöva läsa vad som händer i tidningarna.
Låt mig avslutningsvis, herr rådsordförande, även ta upp ert förslag om att rådets ordförandeskap skall sitta i fem år. I januari sade jag att ni skulle kunna vara goda värdar för konventet, eftersom ni inte hade uttryckt era åsikter. Nu, efter att ni öppet har uttryckt era åsikter, måste jag som europeisk demokrat säga er att jag motsätter mig att vi återskapar det heliga romanska-germanska imperiet och att jag är för en fortsatt tillämpning av gemenskapsmetoden.
(Applåder)

Watson (ELDR).
Herr talman! För Europeiska, liberala, demokratiska och reformistiska partiets grupp var det viktigaste testet för toppmötet i Sevilla överenskommelsen om invandrings- och asylfrågorna, vilken lyfte upp diskussionen över sökandet efter billiga tidningsrubriker, och fick den att handla om utmaningens kärnpunkt. En läsare som har tittat flyktigt i tidningarna under inledningen till toppmötet kan ha trott att Spaniens premiärminister spelade Don José och Tony Blair spelade Carmen i ett passionerat men dödligt bländverk om hur man använder utvecklingsbistånd som ett vapen i angreppen på olagliga migranter. Vi välkomnar därför premiärminister Verhofstadts och andras framgångar när det gäller att återställa balansen i Europeiska rådets möjliga slutsatser. Vi är särskilt nöjda att rådet kom ihåg betydelsen av ekonomiskt samarbete, frihandel, utvecklingsbistånd och konfliktförebyggande när man nu skall ta itu med orsakerna till olaglig invandring. Jag välkomnar rådets betoning på tillhandahållande av incitament för att få utvecklingsländerna att samarbeta när det rör hanteringen av migrationsströmmar i stället för på upphävande av utvecklingsstöd p.g.a. icke-samarbete.
I stället för att bara sätta nya mål för att nå framsteg när det gäller invandrings- och asylfrågor skulle det vara bättre om stats- och regeringscheferna slutade att hämma beslutsprocessen med nationella initiativ och stödde kommissionens förslag enligt gemenskapsmetoden. Detta innebär användning av omröstning med kvalificerad majoritet för att se till att man kan fatta beslut.
Rörande förslagen till reformering av rådets förfaranden är det naturligtvis bra att stats- och regeringscheferna talar om att införa en större insyn i rådets arbete. Detta kommer emellertid inte att uppnås bara genom att tillåta kameror i rummet under en rituell rundabordsdiskussion och under omröstningar. Vi måste åstadkomma en verklig insyn genom att ge tillgång till rådets handlingar på Internet, från tidpunkten då tjänstemännen börjar diskutera dem och ända upp på ministernivå. Det är skandalöst att tjänstemän i rådets kansli vägrar att offentliggöra möteshandlingar och andra oräkneliga handlingar.
En rationalisering av antalet råd är utan tvekan behövlig, men det skulle vara mycket bättre om detta skedde i samverkan - som kommissionens ordförande sade - med liknande åtgärder i parlamentet och kommissionen, så att gången när det gäller ansvar och vem man kan ställa till svars är tydlig. Det oroar mig också att avskaffandet av rådet (utvecklingssamarbete) kan betraktas som en nedgradering av unionens roll när det handlar om utvecklingsbistånd som vi inte får låta ske.
Efter toppmötet i Barcelona varnade jag kammaren för risken att det skulle uppstå trovärdighetsproblem om de ambitiösa målen som fastställdes för den ekonomiska reformen inte genomfördes. Jag uppmanade särskilt till att man skulle göra framsteg i riktning mot en integrerad marknad för finansiella tjänster. Jag gratulerar därför varmt det spanska ordförandeskapet till att det har säkrat en överenskommelse om pensionsdirektivet - som blockerats i rådet sedan juli i fjol - och till en överenskommelse om direktivet om marknadsmissbruk, därför att bakom uppståndelsen i samband med olaglig invandring är det en bestämd utveckling för tekniska men viktiga frågor som visar ett ordförandeskaps värde.
(Applåder)

Jové Peres (GUE/NGL).
Herr talman för parlamentet, herr rådsordförande, herr kommissionsordförande! Som jag sade till de Miguel under den förra sessionen är detta det första ordförandeskapet som har en variabel geometri.
Det är slående hur lite samband det finns mellan det uttalande som Aznar gjorde inför kammaren i början av ordförandeskapet om Europeiska unionens prioriteringar och agerande under detta halvår och vad han nu säger. Den anpassningsförmåga som han har visat genom att ändra prioriteringarna är anmärkningsvärd. När det blev svårt att uppfylla målen för utvidgningen införde man till exempel frågan om olaglig invandring i stället. Prioriteringen för terrorismen var en delvis reducerad fråga under detta mandat, en fråga som är mycket bredare och härrör från Laeken, som koncentrerades på extern politik och gemensam säkerhet. Sanningen att säga har inga viktiga framsteg gjorts när det gäller den här aspekten, och frågan om terrorismen har huvudsakligen utgjorts av den europeiska arresteringsordern och överlämnande mellan medlemsstaterna, som till en del redan utformats av det belgiska ordförandeskapet.
Er anpassningsförmåga blir ännu mer uppenbar om vi till exempel tänker på att kommissionens förslag om invandring hade bordlagts i början av ordförandeskapet. När det gällde invandringsfrågan ville man enbart ta sig an den från en repressiv och polisär synpunkt i Sevilla. Lyckligtvis mildrade några medlemsstater era förslag i den här frågan.
Integreringspolitiken, frågorna om familjeåterförening, status för under lång tid stadigvarande bosatta personer och gemensamma regler för migrationsströmmar har lämnats åt sidan - eller rättare sagt vidareutvecklingen av dessa frågor.
Mottot för ert ordförandeskap, herr Aznar, var ?mer Europa?, och bland prioriteringarna var det frågan om utvidgningen av Europeiska unionen som kanske hade längst politisk räckvidd. Det är sant att ett avsevärt antal kapitel har kunnat stängas, men alla är inte lika viktiga. Jordbrukskapitlet var det viktigaste, och inom detta är de direkta stöden mycket viktigare än någon annan fråga. Kommissionens snåla förslag om jordbruket förkastas av de flesta kandidatländerna. Det faktum att fyra medlemsstater har blockerat frågan i rådet (allmänna frågor) visar på hur allvarligt problemet är, ett problem som man inte lyckades särskilt bra med att lösa i Sevilla.
Ett avsevärt antal medlemsstater vill ha en större marknad, men inte mer Europa. Skälen till detta är budgetmässiga, och målet är till en del att avveckla eller minska de få områden där vi har gemensam politik.
Det stämmer, herr Aznar, att vi behöver mer Europa, ett större Europa, men inte tomt på innehåll. Det argument ni använde före Europeiska rådet i Sevilla är inte godtagbart: ?meningslösa ansträngningar leder endast till svårmod?. Ordförandeskapet skall göra allt som står i dess makt för att uppfylla slutmålen. I Barcelona var det inget problem för er, herr Aznar - såsom jag uppfattar det - att pressa Frankrike ända till slutet när det gällde avregleringen av elförsörjningen, trots att det pågick en valprocess i Frankrike. Inför den nuvarande valprocessen i något annat land har ni emellertid inte agerat likadant för att undvika påtryckningar om utvidgningen och minskningen av den gemensamma jordbrukspolitiken, eftersom ni säkerligen anser att det är en meningslös ansträngning. Utan att rättfärdiga er attityd inför avregleringarna är det uppenbart att ni där har använt olika måttstockar.
Ert synsätt när det gäller de ekonomiska aspekterna har även de varit ofullständiga och reducerade. Ni har lyckats ge Lissabonprocessen en mycket nyliberal prägel, men ni har glömt bort de delar som handlar om kvalitetsmässig sysselsättning, social sammanhållning och den sociala dialogens roll. Ni vägrar att inse att det råder nya ekonomiska förhållanden som skiljer sig mycket från prognoserna från Lissabon; ni vidhåller en icke-flexibel tolkning av de ekonomiska riktlinjerna för stabilitetspakten, men samtidigt gäller talesättet ?rädde sig den som kan? för att några medlemsstater skall kunna ordna upp sina problem med budgetjämvikten. Detta kan inte heller kallas för mer Europa.
I januari förklarade ni bokstavligen er avsikt att skapa ett område med större ekonomiskt välstånd, där den europeiska sociala modellen skall säkras. Europeiska rådet i Barcelona och den politik ni tillämpar i Spanien visar på det motsatta. Mellan Barcelona och Sevilla, herr Aznar, utlystes en generalstrejk. Detta var oundvikligt, eftersom er arbetsmarknadsreform, vilken minskar arbetslöshetsskyddet och gör det lättare att avskeda anställda, är ytterligare ett uttryck för det spanska ordförandeskapets uppfattning om att göra arbetsmarknaden mer flexibel.
Under ert ordförandeskap, herr Aznar, har Europeiska unionen inte spelat en verklig huvudroll för en rättvis lösning av Mellanösternkonflikten, och era förslag för Latinamerika och Medelhavsområdet har haft en oförståeligt låg profil.
Av dessa skäl, herr Aznar, kan vi inte göra en positiv utvärdering av ert ordförandeskap. De positiva aspekterna, Galileoprojektet, hälsovårdskortet, ytterligare någon sak - bleknar inför dessa skäl som jag har försökt skissera upp för er.
Man kan inte skapa mer Europa genom att försämra socialpolitiken, de offentliga tjänsterna eller de gemensamma europeiska politikområdena. Det är nödvändigt med mer Europa, men även och framför allt, ett bättre Europa. Ett annat Europa är möjligt - som tusentals medborgare har krävt före varje europeiskt råd och i allt större utsträckning, framför allt under ert ordförandeskap, i Barcelona, Madrid, Valencia och Sevilla. Mer Europa, ja, men ett mer solidariskt och mänskligare Europa, som står mer i medborgarnas tjänst och som är mer närvarande på den internationella arenan.
Jag skulle även vara tacksam, ärade rådsordförande, om ni kunde klargöra frågan om framgången med Portugal när det gäller dessa demonstrationer.

Frassoni (Verts/ALE).
Ordförande Aznar! Tiden tillåter inte att jag beskriver de positiva inslagen i ert ordförandeskap, även om det fanns sådana enligt min grupps bedömning, utan jag tänker understryka framför allt ett par saker som väcker oro.
När det gäller frågan om invandring och asylrätt var det med lättnad vi konstaterade det bristande stödet i Sevilla för ert förslag att knyta utvecklingsstödet - som redan är skandalöst lågt - till unionens krav på att kontrollera den illegala invandringen. Vi tror inte att det är genom att följa extremhögerns mest vulgära instinkter som man skall reagera på denna berättigade oro från medborgarnas sida. Grunden till en sammanhängande och begriplig politik när det gäller asyl och invandring finns redan, och det är kommissionens förslag som redan alltför länge har blockerat rådet. Vi måste följa det normala lagstiftningsförfarandet för att få framgång på detta område.
I början av ert ordförandeskap framförde jag en förhoppning om att halvåret skulle bli behagligt för er, och en kritisk synpunkt, nämligen att jag inte kunde se någon tydlig beskrivning av er vision för Europa och av institutionernas roll i ert program. Jag tror mig kunna säga i dag att ni blev så förtjust i ert ordförandeskap att ni lade fram en vision av unionen i vilken inte bara regeringarna förblir unionens ledare, utan där rådets ordförandeskap, genom att väljas för en period som är längre än sex månader, kommer att direkt konkurrera med kommissionen och därmed förstöra den institutionella balansen. Herr ordförande! Vi motsätter oss en sådan vision som vi anser strider mot behovet att göra unionen mer demokratisk och effektivare, och vi hoppas verkligen att konventet inte följer era rekommendationer.
Jag vill också redovisa vår oro inför och vårt motstånd mot att avskaffa rådet (utvecklingssamarbete), något som Watson redan har nämnt, för det kan bara innebära att utvecklingspolitiken i ännu högre grad måste underordnas Europeiska unionens geopolitiska och kommersiella prioriteringar, framför allt de prioriteringar som görs i de största medlemsstaterna. Upplösningen av rådet (utvecklingssamarbete) skulle dessutom kunna bli en förelöpare till nedläggningen av generaldirektoratet för utveckling, och i den frågan vill vi gärna få ett lugnande besked från ordförande Prodi.
Ett par ord om toppmötet i Johannesburg: vi blev mycket förvånade över att inte hitta någon hänvisning till det allvarliga misslyckandet för toppmötet i Bali, eller till Europeiska unionens initiativ för att få fart på en hållbar utvecklingsstrategi i slutsatserna från toppmötet. En sådan strategi kan inte uteslutande grundas på en avreglering av handel och ännu mindre, vilket även kommissionen antyder, på kärnenergi. Om detta verkligen skall vara unionens strategi i Johannesburg tror jag att vi i Johannesburg återvänder till Rio -10, snarare än Rio +10.
Herr ordförande! Som miljövänner var vi ganska säkra på att resultaten på miljöområdet skulle bli få under dessa sex månader. Men vi kan vara ganska nöjda med att era ansträngningar att utnyttja ordförandeskapet till att vidareutveckla den nationella vattenförsörjningsplanen, framför allt dess finansiering med EU-medel, eller till en reformering av fiskeripolitiken i den riktning som den spanska regeringen önskade inte kröntes med framgång, delvis tack vare en omfattande mobilisering av allmänheten, en mobilisering som verkligen fick vårt stöd.
Slutligen, herr ordförande, skulle även jag vilja veta av vilken anledning de gröna ledamöterna stött på problem vid gränsen till Portugal. Det skall verkligen bli intressant att höra er förklaring i denna fråga.

Collins (UEN).
Herr talman! De viktigaste målen som den spanska regeringen fastställde för sitt ordförandeskap i Europeiska unionen har uppfyllts. Förhandlingarna om Europeiska unionens framtida utvidgning har påskyndats och sker nu i ett högt tempo, och det är nu troligt att förhandlingarna med många av kandidatländerna faktiskt kan slutföras före årets slut. Det är en snäv tidsram, men en som nu kan uppfyllas på grund av de stora framsteg som gjorts under det senaste halvåret.
Barcelonamötet tidigare i vår såg till att den pågående utvecklingen av den europeiska ekonomin fortfarande är en högt prioriterad fråga. EU-regeringarna inser helt och fullt att utvecklingen av den europeiska ekonomin inte kan ske om vi inte fullständigt utnyttjar ny och kommande informationsteknik. Främjandet av e-handelsverksamhet, e-hälsoprogram, e-regerings- och e-kunskapsinitiativ i samband med handlingsplanen e-Europa 2005 håller på att genomföras i sin helhet i Europa.
Mängden snåriga bestämmelser för små och medelstora företag i Europa är fortfarande ett hinder mot arbetsskapande initiativ. Under det spanska ordförandeskapet sjösattes den nya stadgan för små och medelstora företag för att hjälpa det europeiska näringslivet att växa och frodas på ett enklare sätt.
Reformeringen av pensionssystemen i Europa har också prioriterats. Tyvärr är det så att Europas medborgare blir äldre och äldre, och EU-regeringarna måste vara innovativa för att se till att offentliga och privata pensionssystem både stöds och skyddas. Vi måste tillämpa initiativ som garanterar att äldre personer i samhället kan leva värdiga liv med trygghet och en känsla av att man tar fullständiga hänsyn till deras behov.
Från ett irländskt perspektiv var toppmötet i Sevilla ett viktigt möte. Alla i denna kammare känner till att Irland förkastade Nicefördraget i fjol med en liten marginal. Ett bekymmer för många irländare var frågan om Nicefördraget skulle äventyra Irlands traditionella neutralitet. Irländska trupper har en stolt historia av att ha deltagit i fredsbevarande och humanitära uppdrag utomlands, i enlighet med FN-mandat, och irländarna vill att det skall förbli på detta sätt även framöver.
Jag välkomnar de två förklaringar som man kom överens om i Sevilla: en undertecknad av den irländska regeringen och en godkänd av Europeiska rådet. Sammanfattningsvis säger dessa förklaringar i klara och tydliga ordalag att Irlands neutralitetspolitik är fullständigt skyddad. I linje med vår traditionella militära neutralitetspolitik är Irland inte bundet av något ömsesidigt försvarsåtagande. Om irländska trupper skall tjänstgöra utomlands kräver detta godkännande från Förenta nationerna, samtycke från den irländska regeringen och det irländska parlamentets godkännande. Våra europeiska partner har förklarat att Nicefördraget inte inför några försvarsåtaganden för någon medlemsstat i Europeiska unionen. Jag hyser hopp om att dessa förklaringar fullständigt kommer att reda ut de politiska farhågor som folk kände i samband med denna specifika fråga under folkomröstningen om Nicefördraget.
Irland hör hemma i Europa, både historiskt och politiskt. En isolering i Europa kommer bara att resultera i ekonomisk osäkerhet i vårt land, där många utländska investeringar har gjorts som skapat hundratusentals arbetstillfällen. Vi vill se till att vi även framöver är ett attraktivt land för utländska investerare, som betraktar Irland som en port till Europeiska unionens inre marknad. Vi vill inte äventyra det som varit en framgångsrik jobbskapande mekanism genom att skicka ut kraftiga signaler till investerare att vi inte vill stanna kvar i hjärtat av Europeiska unionen och i hjärtat av den inre marknaden.
Det är helt uppenbart att man måste ta itu med problemet med olaglig invandring i Europa, och jag välkomnar den överenskommelse om att intensifiera samordningsinitiativen vid havs- och landgränserna som våra politiska ledare kom fram till för att stoppa den olagliga invandringen i unionen. Vi måste fortsätta vår samordning med länder varifrån stora strömmar av olagliga invandrare kommer, och vi måste se till att arrestera och åtala brottslingar som sysslar med den fruktansvärda smugglingen av människor. Till sist: det spanska ordförandeskapet i Europeiska unionen har varit mycket framgångsrikt. Jag tackar uppriktigt ordförandeskapet. Låt oss alla samarbeta med den danska regeringen för att fortsätta utvecklingen under det kommande halvåret.

Bonde (EDD).
Herr talman! Jag skulle vilja tacka det spanska ordförandeskapet för löftet om att öppna rådets möten för allmänheten under den första och sista behandlingen. Det är i alla fall en början. Vi kör nu om Nordkorea, som nu blir det enda landet i världen som kommer att lagstifta bakom stängda dörrar. Men vi befinner oss fortfarande långt ifrån den öppenhet som kännetecknar våra nationella parlament när de lagstiftar. Samtliga övriga länder i världen kommer fortfarande att vara mer öppna än vad vi är.
Låt mig också tacka den spanska utrikesministern Piqué för hans löfte på talmanskonferensen om att ge oss alla dokument från rådets arbetsgrupper. Om det löftet infrias kommer Spanien att kunna gå till historien som det ordförandeland som på allvar öppnade Europeiska unionen. Det skulle vara en bedrift för ett land som traditionellt sett bekämpat öppenheten tillsammans med Frankrike och Tyskland.
Men i Sevilla blockerade Frankrike och Luxemburg en mer omfattande öppenhet när det gäller rådets möten. Det spanska utkastet skulle ha inneburit öppenhet överallt där antalet stjärnor på dokumentet anger att det är fråga om ett gemensamt beslutsförfarande. Chirac sade nej tillsammans med Jean-Claude Juncker. Jag skulle vilja uppmana våra franska och luxemburgska kolleger att ge sina ministrar en lektion i öppenhet och parlamentarisk demokrati.
Nu en kommentar beträffande det berömda telefonsamtalet mellan Prodi och Aznar. Kommer ni att föreslå en fördragsändring så att alla premiärministrar får rätt att ringa till kommissionens ordförande på söndagen för att få ett förslag uppskjutet och obekväma tjänstemän avskedade på måndagen?

Vanhecke (NI).
Herr talman! Jag beklagar, men jag kan enbart beskriva toppmötet i Sevilla som ett stort misslyckande, och jag beklagar ännu mer att jag måste säga att det till viss del återigen är den belgiska premiärministern Verhofstadts fel, som saboterade möjligheten till att äntligen göra något åt det jättelika asyl- och invandringsproblemet, fastän en enorm majoritet av folket i alla europeiska medlemsstater vill att åtgärder skall vidtas mot detta problem - och detta har bland annat visat sig i de senaste månadernas valresultat.
Jag beklagar också att behöva säga att man blint marscherar vidare i riktning mot en utvidgning av Europeiska unionen med de europeiska länderna från det tidigare östblocket. Även om jag personligen, principiellt och i grunden också är en förespråkare för detta, säger jag att detta inte är möjligt utan vidare utan att först vidta alla nödvändiga åtgärder, så att denna utvidgning inte på nytt kommer att sätta i gång en massiv folkvandring i riktning mot väst.
Och under tiden får det irländska folket återigen rösta. Men vi vet redan: skulle de av misstag inte rösta ?ja?, tar man helt enkelt ingen hänsyn till deras ?nej?. Numera kan det väl knappast längre finnas någon som fortfarande är förvånad över att denna Europeiska union allt mer, och av allt fler medborgare, betraktas som något odemokratiskt, och att många vänder sig bort från den, vilket är beklagligt.

Talmannen. -
En rad grupptalesmän har hänvisat till frågan om tillgång för parlamentet till känsliga rådshandlingar som faller under den andra pelaren. Jag vill bara säga att utan det spanska ordförandeskapets bestämda initiativ skulle vi inte ha ett utkast till ett interinstitutionellt avtal.
Talmanskonferensen godkände i princip detta avtal. Utkastet kommer att vidarebefordras till utskottet för konstitutionella frågor och sedan till den sammanträdande kammaren, möjligen i september. I går kväll diskuterade presidiet ett textförslag, som parlamentet också måste anta i samband med det interinstitutionella avtalet, om inre säkerhetsåtgärder som garanterar skydd av känslig information, om villkor som är förenliga med säkerhetsgarantierna i rådet och kommissionen.
När presidiet har godkänt detta textförslag kommer det också att vidarebefordras till kammaren för bedömning tillsammans med utkastet till interinstitutionellt avtal. Utan mycket bestämda initiativ under de senaste veckorna tvivlar jag på att vi hade kommit fram till denna punkt.

Galeote Quecedo (PPE-DE).
Herr talman! Jag kommer inte att använda detta inlägg för att berömma ordförandeskapet. Även om jag skulle vilja göra det, skulle det vara svårt att överträffa de beskrivande termer som till exempel rådets generalsekreterare, Solana, har använt under dessa senaste månader, eller den brittiska premiärministern, eller den nuvarande tyske förbundskanslern, alla dessa kolleger till Barón, även om det inte verkar så.
Det är däremot rimligt att säga att vi under dessa månader har gjort fler framsteg än någonsin på området för rättsliga och inre frågor. Ännu viktigare än att man enats om en gemensam definition av brottet terrorism, att man har skapat Eurojust, eller att mandatet för den europeiska arresteringsordern och överlämnande mellan medlemsstaterna har antagits, vilket kanske beror på att man har förstått att terrorismen är ett problem och ett hot som berör alla européer och som därför kräver åtgärder på gemenskapsnivå.
De som använder mord, utpressning och hot som medel för att nå sina politiska mål utgör utan tvivel ett hot mot demokratin och mot systemet med friheter. Detta gäller även dem som uppviglar eller samarbetar med terroristerna. De samarbetar till exempel i finansieringen - detta är vad Batasunas kassör anklagas för, efter det att de franska rättsliga myndigheterna funnit över 200 000 euro i bakluckan på hans bil, som enligt hans förklaring överlämnats av en ledamot av denna kammare till honom. Därför anser jag det vara lugnande, och jag anser även att vi alla bör tycka detsamma, att Europaparlamentets talmanskonferens har ingripit i detta ärende.
På tal om kränkningar av de mänskliga rättigheterna finns det få handlingar som är mer motbjudande än människohandel. Även kampen mot olaglig invandring kräver en ansträngning på europeisk nivå. Min grupp ville naturligtvis gå längre, men jag anser att vi måste vara nöjda med den kompromiss som nåtts, som är resultatet av enighet och som helt klart utgör ett framsteg, framför allt för dem som för en kort tid sedan osakligt krävde papper för alla.
Jag vill avsluta mitt inlägg genom att upprepa några ord som sades här i plenum i januari 1996, med anledning av det föregående ordförandeskapet för Europeiska unionen. Talesmannen för min grupp, Abel Matutes, sade då att det inte är den regering som tillfälligt utövar makten som har ensamrätt för ordförandeskapet, utan att ett ordförandeskap är hela landets och alla dess medborgares ansvar. Därför har Europeiska folkpartiets grupp - sade Matutes då - erbjudit sitt lojala samarbete för att nå de mål man satt upp.
Vi har uppnått detta mål och därför, herr rådsordförande, vill jag tala om för er att vi axlar detta ordförandeskaps framgångar och bakslag som våra egna. Det finns dem som denna morgon har förlorat tillfället att åtminstone visa ett minimum av institutionell lojalitet. De kommer dock att fortsätta att ta med sig strikt nationella diskussioner till Bryssel eller Strasbourg. Dessa personer kommer för det första förlora debatterna i sina hemländer och därefter återigen förlora dem här, i Bryssel eller Strasbourg.

Swoboda (PSE)
Herr talman, herr rådsordförande, herr kommissionsordförande! Som i alla ordförandeskap finns det naturligtvis positiva och kritiska beståndsdelar. Varje ordförandeskap har också möjlighet att skjuta över något på de övriga medlemsstaterna. När vi i dag snarare nämner de kritiska beståndsdelarna, så sker det naturligtvis även i debattens intresse.
Men en positiv beståndsdel vill jag nämna, nämligen det interinstitutionella avtalet, som nu skall slutas efter långt förarbete av kommissionsordförande Prodi och detta parlament. Efter många diskussioner med statssekreterare De Miguel har vi nu klarat av det. Det vill jag tacka er, herr rådsordförande, och i synnerhet statssekreterare De Miguel för.
Beträffande reformen av rådet är ju resultatet inte så lysande, i synnerhet vad gäller öppenheten: att öppenheten bara gäller en del av lagstiftningen och bara i början och i slutet och bara i en viss form är egentligen skrattretande! Vi bör ändå inte rygga tillbaka inför den öppenhet som finns i detta parlament. Fullständig öppenhet är det som vi också begär av rådet för hela lagstiftningsförfarandet.
I fråga om invandringen firar man nu som en stor framgång bekräftelsen av det som redan flera gånger bekräftats: man vill i princip förverkliga Tammerfors. Men man har inte förverkligat det. Inte heller under det spanska ordförandeskapet har man kommit särskilt mycket längre. Herr premiärminister! Ni måste ändå ärligt medge att den enda verkligt ?stora? idén, nämligen att sanktionera ursprungsländerna, inte lyckades. Tack vare vår grupp lyckades det lyckligtvis inte. Det vore ändå absurt att bestraffa just de fattigaste av de fattiga. Dem vi måste bestraffa, dem vi måste förfölja, det är de förbrytarband som lurar av de fattigaste av de fattiga deras sista pengar och lovar dem frälsning. Ofta slutar det dock med döden i Medelhavet. Samarbete och hjälp krävs för de länder som är de fattigaste av de fattiga för att minimera utvandringstrycket.
Den sista punkten: herr rådsordförande, ni har, om jag får tro ?Handelsblatt? - en i normala fall seriös tidning - sagt: ?Jag tror att vänstern har förlorat riktningen. De är rädda för den moderna världen, en värld av förändring och innovation.? Herr rådsordförande! Vänstern, åtminstone den socialdemokratiska vänstern, är inte rädd för modernisering och förändring. Vi vet bara att många människor i vår befolkning är rädda för att förlora genom denna förändring och denna modernisering. Det är ju så att det inte bara finns vinnare; det finns också förlorare i samband med modernisering och förändring. Dem måste vi bekymra oss om. Om vi socialdemokrater inte bryr oss om dem, då kommer de att hamna hos den populistiska högern och de populistiska rörelserna. Det kan inte vara vårt gemensamma intresse! Ty dessa rörelser utnyttjar rädslan inför invandringen. Dessa rörelser utnyttjar rädslan för utvidgningen av Europeiska unionen. Men vi vill ha en förnuftigt kontrollerad invandring. Vi vill ha och vi behöver utvidgningen som nästa viktiga stora steg. Därför måste också socialdemokratin se till att den sociala komponenten och momentet med solidaritet inte går förlorat i moderniseringen, privatiseringen och avregleringen.
En europeisk union, som inte också visar solidaritet just med de socialt svaga i samhället, kan inte vara framgångsrik! Det är det som socialdemokratin står för - vi är inte rädda för reformer. Vi vill hjälpa dem som är rädda för arbetslöshet och instabilitet.
(Applåder)

Malmström (ELDR).
Herr talman! Några korta punkter: Vi behöver en gemensam migrationspolitik inom EU, men den måste bygga på humanism och långsiktighet samt ta hänsyn till dels vårt ansvar gentemot människor på flykt, dels vårt framtida behov av arbetskraftsinvandring. Som liberal gläds jag därför åt att de mer repressiva förslagen inte vann gehör i Sevilla och att rådet verkar ha förstått att handel, bistånd och demokratistöd är ett bättre sätt att hindra människor från att fly än att hota med sanktioner.
Jag är försiktigt positiv till reformerna av rådet. Det är bra att formerna effektiviseras, att mötena blir öppnare och att toppmötena blir mindre ?jippobetonade?. Det är dock inte tillräckligt, utan även förhandlingarna måste öppnas upp, och dokumenten måste bli tillgängliga om lagstiftningen skall kunnas kallas demokratisk. Jag hoppas att det danska ordförandeskapet kan visa på ett gott exempel vad gäller detta.
Slutligen undrar jag också över det fleråriga strategiska programmet som rådet skall anta. Det är en fråga som vi har arbetat mycket med här i Europaparlamentet tillsammans med kommissionen. Hur skall dessa två institutioner involveras i detta arbete?

Bautista Ojeda (Verts/ALE).
Herr talman, herr kommissionsordförande, fru kommissionär, herr Aznar! Jag ber er att inte slappna av. De glansfulla dagarna som ordförande för rådet kanske har tagit slut, men inte ert ansvar.
Den massmediala ridå av framgångar som ni har skapat döljer inte de mycket allvarliga frågetecken som kan skönjas vid horisonten. Förslagen från er partikollega Fischler om reformen av den gemensamma fiskeripolitiken eller den gemensamma jordbrukspolitiken alstrar osäkerhet och oro bland våra fiskare och jordbrukare. Ni måste helt enkelt stå i samklang med den rådande verkligheten som i dagens läge är mycket avlägsen den teknokratiska virtuella verklighet som är rådande i kommissionen.
Det är nu ni måste visa den där järnhårda viljan som är förhärskande i er politik, eftersom det är här vår framtid avgörs.
Er största prestation under det spanska ordförandeskapet har varit den vilja och arbetskapacitet som ert arbetslag har visat. Grattis! Jag har aldrig sett så många memorandum läggas fram, även om framstegen har varit få i förhållande till antalet.
Ni klippte av invigningsbandet för euron. Det är bra. Men jag nedvärderar det föregående arbete som vissa genomfört.
Avslutningsvis dämpades era inledande förslag om invandringen avsevärt, tack gode Gud, och till mångas besvikelse kom alla era alarmerande prognoser på skam i och med det goda uppförande och den medborgerliga anda som invånarna i Barcelona och Sevilla visade prov på. Av den anledningen begär jag formellt, herr talman, att de europeiska institutionerna gratulerar båda städernas invånare till deras uppförande och medborgaranda samt även till deras tålamod inför detta skryt med kostsam och onödig makt.

Blokland (EDD).
Toppmötet i Sevilla framställdes som ett nytt stadium i utvecklingen av en europeisk immigrations- och asylpolitik. Jag har två kommentarer i efterhand.
För det första är jag lättad över att förslaget om en europeisk polismyndighet för gränsbevakning och idén om att skära ned på utvecklingsmedlen för motsträviga ursprungsländer för illegala invandrare inte antogs. Dessa åtgärder var framför allt inriktade på behandling av symtom, på att hålla illegala invandrare ute. Därmed kan man tillfredsställa den ängsliga europeiska medborgaren på kort sikt, men nyttan med och konsekvenserna av åtgärderna var inte tillräckligt genomtänkta.
För det andra: det är enbart en kombination av rättvis fördelning av välfärd å ena sidan och ett hanterligt europeiskt asyl- och immigrationssystem å andra sidan som ger framtidsperspektiv. Tyvärr har toppmötet inte lett till framsteg på det här området, även om det redan länge har legat förslag klara. Att utvisade asylsökande måste återvända till sitt ursprungsland förstår jag. Men vad sker med de miljoner illegala invandrare som aldrig har sökt asyl? Att man försöker begränsa inflödet stöder jag, men hur planerar man att hjälpa i gång utflödet?
Med tanke på hur känslig frågan är begriper jag att det går långsamt. Men Europeiska rådet har enbart åter bekräftat existerande beslut. Det kallas inte något nytt utvecklingsstadium, utan avstannande.

Gorostiaga Atxalandabaso (NI).
Herr talman! Under de senaste sex månaderna, trots mottot ?mer Europa?, har det spanska ordförandeskapet utvecklat de Francovänliga nationalisternas gamla auktoritära idéer. Denna praxis, herr Aznar, har gjort det mycket svårt för er att låta uppriktig. Ett upplysande exempel var er vägran att erkänna generalstrejken vid tidpunkten för toppmötet i Sevilla. Faktum är att för er och er regering inträffade aldrig denna strejk. Ert löjeväckande sätt att ignorera verkligheten är oförlåtligt inom politiken, och detta är skälet till varför mer euroskepticism eller t.o.m. direkt fientlighet gentemot Europeiska unionen återspeglar ert ordförandeskaps dåliga program.
?2002 est l'année d'une poussée spectaculaire de l'Euro-phobie, notamment dans les classes populaires européennes? (Under 2002 har eurofobin ökat på ett spektakulärt sätt, särskilt inom den europeiska arbetarklassen), som professor Dominique Réné sade.
Ni är naturligtvis inte den enda som bär skulden för Europeiska unionens rådande, patetiska bild, därför att faktum som folkmorden i Tjetjenien, Palestina och Kurdistan inte kan döljas. Herr Aznar! Ni tycker i synnerhet om att läxa upp regeringarna i Ryssland, Israel och Turkiet. Alla kan se detta genom er oemotståndliga vilja att fördöma Batasuna och alla baskiska nationalistiska organisationer. Genom detta har ni provocerat fram de bittraste grälen med baskiska biskopar, fackföreningar och en stor majoritet av det baskiska folket sedan Francotiden. Er tid som ordförande i Europeiska unionen är över, och den baskiska konflikten fortgår alltjämt. Det finns bara ett sätt att slippa undan er ändlösa baskiska mardröm: se till att vakna. Innan det är för sent måste ni sluta att dröja kvar vid toppmötena.
Herr Aznar, kom ned på jorden!

Salafranca Sánchez-Neyra (PPE-DE).
Herr talman! Jag vet inte om det var Talleyrand som sade att opposition är konsten att vara emot något, men på ett sådant sätt att man senare kan vara för det. Jag ville säga detta, herr talman, eftersom man kan i alla debatter av det här slaget kan ta itu med de problem som en sådan här situation ger upphov till från skilda synpunkter, och alla synpunkter är godtagbara, utom de personer som av påstådda moraliska skäl säger att de inte vill höja rösten för att fördöma mord på oskyldiga människor, vilket är en förolämpning mot minnet av dessa offer och ett hån, herr talman, mot parlamentets ståndpunkter.
Jag sade, herr talman, att kritik är nyttigt, men att man måste kritisera enligt vissa bestämda förutsättningar. Jag anser att det är mycket lättare att kritisera än att göra saker, och det är uppenbart att den som gör något alltid förtjänar större uppmärksamhet, även om målen inte nås till hundra procent, än en dålig kritiker.
Att kritisera, herr talman, är även lite som testamenten, det vill säga, det sista är det enda som är giltigt. Det chockerar mig uppriktigt sagt att några av de uttalanden som har gjorts här förefaller stå i tydlig motsats till fler än trettio punkter i de resolutioner som parlamentet har antagit med anledning av toppmötena i Sevilla, Madrid och Barcelona, resolutioner som den socialistiska gruppen faktiskt stödde och röstade för.
Enligt min åsikt, herr talman, är detta även en fråga om personlig stil. Alla har sin egen stil, som man har en egen näsa. Det faktum att vissa tar med sig interna debatter och frågor till parlamentet kommer att noteras noga av medborgarna, de kommer att notera dessa attityder som inte tjänar allmänna intressen, utan är ett fruktlöst försök att kompromettera bilden av Spaniens regering.
Herr talman! I debatter av det här slaget handlar det enbart om att ta reda på om Europeiska unionen utvecklas och går framåt, utan att varken framhäva framgångar eller sopa saker under mattan. Även om vissa föredrar att se saker på det sätt de skulle vilja att de var på och inte som de är, anser jag att det är uppenbart att mycket gott har gjorts under dessa sex månader. Man har arbetat seriöst, vilket har lett till goda resultat, trots många interna svårigheter, vilka beror på valprocesser i några medlemsstater och de externa problemen, som härrör från den internationella situationen.
Det är dock uppenbart att ordförandeskapet inte kan trolla bort alla de problem som plågar Europeiska unionen på en så kort period som sex månader, som om det hade tillgång till de vises sten, något universalmedel eller Fierabrás balsam. De andra fjorton medlemsstaterna räknas också, och i den här typen av situationer, herr talman, står något mycket klart: de som är värst utsatta, de som har misslyckats med att lösa problemet med sysselsättningen och konvergensen för att nå den monetära unionen, är alltid de som ger de bästa råden.
Jag beklagar att Barón inte befinner sig i kammaren för närvarande eftersom han, som faktiskt har varit transportminister, står här och ger oss en lektion i hur man seglar när hans båt läcker överallt.

Díez González (PSE).
De som finansierar terrorismens medbrottslingar är en skam för denna kammare.
(Applåder)
Det rätta sättet att lösa den baskiska konflikten är att de som förföljer och dödar oss upphör med detta och låter oss leva i frihet.
Ärade rådsordförande! Det är sant att vi kunde ha kommit längre, men vi kunde även ha nått sämre resultat, vi kunde ha gjort det bättre, men även sämre. Allt utgår från förutsättningen att det under ett roterande ordförandeskap varken finns ovedersägliga framgångar eller absoluta misslyckanden. På sex månader hinner man inte misslyckas helt, det är omöjligt, och de relativa misslyckandena har sin förklaring.
Ni har själv, ärade rådsordförande, erkänt att ett roterande system som leder till att ordförandeskapen blir tvungna att försöka lyckas, om möjligt även nationellt och på kort tid, är meningslösa. I det här sammanhanget är den reform av rådet som överenskoms i Sevilla - som redan har tagits upp - ett minimalt men positivt framsteg.
Jag är inte här för att kritisera er, men inte heller för att smickra er; jag kommer i stället att analysera läget för tre av era prioriteringar: utvidgningen, den transatlantiska förbindelsen och de externa förbindelserna.
När det gäller utvidgningen kan jag inte göra annat än att konstatera att målen inte har uppfyllts - ni sade det själv. De kapitel som ordförandeskapet hade förutsatt sig att stänga för att nå återföreningen av Europa och göra den till verklighet är fortfarande öppna. Det är svåra frågor som väcker mycket misstro i flera medlemsstater, men att neka att driva på en seriös debatt som gör det möjligt för oss att övervinna osäkerheten är inte lösningen.
När det gäller förbindelserna med vår främsta allierade måste jag erkänna, ärade rådsordförande, att ni otvivelaktigt har nått personlig framgång: ni har inbjudits till Camp David. Detta har dock inte lett till att Europeiska unionens förbindelser med Förenta staterna har konkretiserats till Europas fördel. Förenta staterna har inte ratificerat Kyotoprotokollet; de har dragit tillbaka undertecknandet av inrättandet av Internationella brottsmålsdomstolen; de vill inte lyssna till råd om Mellanöstern och våra handelskonflikter av alla de slag ökas. Kort sagt, vårt ledarskap vacklar.
När det gäller de övriga externa förbindelserna har avtalet med Chile mycket riktigt undertecknats - vi gratulerar er till det - men detta ordförandeskap har inte placerat unionens politik för Latinamerika och Medelhavsområdet på den plats där den hör hemma.
Det går inte bra för Europa, herr rådsordförande, det går inte bättre än för sex månader sedan. Jag vet att vårt ordförandeskap har infallit under svåra tider, men politiken är till för svåra tider. Med samma uppriktighet som jag erbjöd er vårt stöd för sex månader sedan, säger jag därför att jag förväntade mig och önskade mer. Fler framgångar, fler framsteg, mindre osäkerhet.
Avslutningsvis, herr rådsordförande, hade jag inte tänkt sätta betyg på detta ordförandeskap, men er utrikesminister har - som alltid - provocerat mig genom att säga att han är relativt nöjd. Kanske för att jag hör till vänstern och för att jag är kvinna, och att höra till vänstern och vara kvinna kräver att man är mer ambitiös, kan jag säga er att jag är relativt missnöjd.
(Applåder)

Dybkjær (ELDR).
Herr talman! Jag skulle vilja lyckönska och tacka det spanska ordförandeskapet, inte bara premiärministern utan även alla övriga ministrar, för deras välvilliga samarbete med Europaparlamentet. Personligen hoppas jag för premiärministerns skull att han nu får möjlighet att ta lite semester som han förhoppningsvis kommer att tillbringa tillsammans med sin förtjusande hustru.
Det följande är därför inte riktat till premiärministern personligen utan till rådet, och det gäller frågan om den illegala invandringen. Man använder i rådets uttalanden oerhört många rader, för att inte tala om sidor, om den illegala invandringen. Inga förnuftiga människor är anhängare av illegal invandring. Frågan är endast om man skall ta tag i orsakerna eller om man skall skapa ett ?Fort Europa?. Rådet har i stort sett enbart koncentrerat sig på ett ?Fort Europa?, och den text som behandlar själva orsakerna är för svag och otillfredsställande. Det står i denna text att Europeiska rådet påminner om att ekonomiskt samarbete är viktigt. Skulle det inte vara bättre om Europeiska rådet lät bli att påminna och i stället uträttade någonting, för det är nämligen det europeiska samarbetet som verkligen kan påverka i dessa frågor. Den illegala invandringen kommer att fortsätta om vi inte skapar ett vettigt samarbete med utvecklingsländerna, och så länge vi inte gör någonting kan vi heller inte säga någonting om att de kommer till Europa. Det viktigaste är därför att vi upprättar ett bra samarbete.

Nogueira Román (Verts/ALE).
Herr talman, kära ledamöter! Det räckte med de månaders ordförandeskap de hade för att de skulle förvandla det som tidigare ordförandeskap hade kommit överens om angående invandring och asyl, kvinnors utbildning och sysselsättning och hållbar utveckling till en karikatyr.
De har gjort frågan om utvidgning som bekräftades i Laeken sämre. Ordförandeskapet har inte gett några impulser till rättvisa reformer för den gemensamma jordbrukspolitiken, den gemensamma fiskeripolitiken och strukturfonderna, som är så viktiga för unionen, den spanska staten och Galicien. Det har inte fått unionens förslag om det fruktansvärda i Israel och Palestina att gå framåt. Det har övergett vårt Latinamerika.
Ordförandeskapet lade sig till med en oförskämd arrogans i konventet, och det kom att utmåla sig som unionens virtuella ordförande.
Under deras ordförandeskap åts allt upp av säkerhetsparanoian. Besatt av en önskan om att reducera sin funktion till en polisordförande för unionen kan det nästan bara visa upp förtjänsten att ha förknippat invandring med brottslighet.

Coûteaux (EDD).
Herr talman! Några toppmöten som det i Sevilla skulle vara välkomna, eftersom det senaste var så pedagogiskt. Var och en kan se hur oförmöget Europa är. Eminenserna drabbades av panik på grund av det som de kallar populism - vilket bara är vreden hos Europas folk som fråntagits sig själva - och de påstod sig bestämt ge sig i kast med problemet med invandringen. Denna ambition resulterade inte i något annat än Amsterdam 1997. Ännu en gång fråntar unionen staterna deras makt och ersätter deras politik med tomma intet. Precis som Barón Crespo nyss sade här i debatten behöver Europa börja från noll varje halvår. Det är en utmärkt lösning! Sakta men säkert blir folken medvetna om denna nolla så att deras vrede bara ökar, och det är något som kan leda långt.
Det finns en punkt i slutsatserna från Sevilla som förtjänar att betonas, även om den till stor del passerade obemärkt. Jag talar om punkt 6, där rådet uppmanas att granska frågan om språken för att förbättra den nuvarande situationen, efter vad man säger. Det finns bara ett sätt att förbättra den nuvarande situationen, och det är att tillåta parlamentsledamöterna att arbeta på sitt eget språk. Och vi har långt kvar dit eftersom vi allt oftare, exempelvis i utskotten, uttalar oss om texter som bara finns i en engelsk version, trots vår arbetsordning.
Kommer vi en dag att tvingas rekrytera ledamöter till Europaparlamentet utifrån deras resultat från ett nivåtest i engelska? Jag varnar det danska ordförandeskapet för de förslag det tänker lägga fram. Det är inte tillåtligt att välja ett eller två arbetsspråk eftersom parlamentet inte är någon internationell organisation. Det är inte heller acceptabelt att tvingas välja ett reläspråk som självfallet skulle bli engelska eller snarare angloamerikanska. Gör det misstaget, herrar federalister, och i folkens ögon kommer allt att stå klart; det blir en utmärkt illustration av Europeiska unionens verkliga ansikte, nämligen en filial till det amerikanska kejsardömet och dess verkliga funktion, som består i att utjämna alla Europas nationer och utsätta dem för amerikaniseringen i världen.

Cappato (NI).
Ordförande Aznar! Ingen kan naturligtvis ha något att invända mot att vi måste bekämpa den illegala invandringen. Det som däremot förvånar är att denna kamp blir ett mera centralt inslag i förbindelserna med tredje land och i samarbetsavtalen än främjandet av demokratin och rättsstatens principer är eller hittills har varit i politiska och konkreta termer. Med endast ett fåtal sekunder till mitt förfogande kan jag bara belysa detta resonemang med en paradox: från denna synpunkt skulle Albanien under den kommunistiske diktatorn Hoxha ha varit en perfekt partner. Ingen kunde utvandra från det landet, ingen kunde utvandra från detta militariserade samhälle. Men detta är en paradox bara i viss utsträckning, för där vi inte kan föra in demokrati och rättsstatens principer, ja, där exploderar konflikterna, som på Balkan. Det är detta som är det verkliga problemet, det som ligger till grund för de ohanterliga invandringsflödena. Så förmodligen skulle det vara bättre om Europa koncentrerade sig mer på de bakomliggande orsakerna till problemet med den illegala invandringen än på symtomen.

Evans, Jonathan (PPE-DE).
Herr talman! Jag måste börja med att säga att alla mina kommentarer om toppmötet i Sevilla har förstörts av Watsons tal. Premiärminister Aznar! Jag fruktar att jag inte kan få bort sinnebilden av era försök att förföra ?Carmen?, dvs. Tony Blair.
Jag tänkte börja med att säga vilken stor uppmuntran och vilket stort exempel ni har varit för mitten-högerpartierna i Europa. Väldigt många av de politiska framgångar vi har sett under de senaste månaderna har skett p.g.a. det goda exempel ni har varit. Om vi tittar på dagordningen i Sevilla och de områden på vilka vi vill se större framsteg, måste jag emellertid säga att jag är litet besviken på det ekonomiska reformpaketet. Jag lägger inte skulden på er för detta, herr premiärminister, jag lägger skulden på motsträviga regeringar på andra håll i Europa. Det råder emellertid inga tvivel om att det finns för mycket självgodhet om företagsstyrningsfrågor i Förenta staterna, och om antagandet att dagordningen från Lissabon på något sätt kommer att genomföras utan att det sker några märkbara förändringar i Europa. Premiärministern förstår detta, men jag är inte säker på att många andra medlemsstatsregeringar gör det.
När det gäller terrorism och olaglig invandring är det helt korrekt att ni har fört upp dessa frågor i frontlinjen. Man har sagt mycket om dem. Jag kan bara instämma i kommentarerna och i ert stöd för att ni har tagit upp frågorna med tanke på den övergripande dagordningen. När det rör utvidgningen vill mitt parti verkligen se avsevärda framsteg i förhandlingarna om den gemensamma jordbrukspolitiken och strukturreformen. Vi är ganska intresserade av vad som kan hända i Irland under folkomröstningen, vilken kan koppla på vår presidents charm.
Detta gör att jag återkommer till den fängslande bilden av ?Carmen? Blair, därför att när det handlar om reformeringen av rådet - idén om att ha ett femårigt ordförandeskap - kanske vi skulle betrakta er som den idealiska kandidaten för denna roll, men Blair har sagt till det brittiska underhuset att han - inte ni - är mannen som bestämde dagordningen i Sevilla. Han sade det inte en gång, han sade det fem gånger! Hans europaminister sade att det var premiärminister Blairs dagordning som bestämdes. Jag vill bara be er att tänka på hela Carmenhistorien, för jag anser inte att hon nödvändigtvis var en fullständigt pålitlig person, dvs. någon som man borde förföra.

Poos (PSE).
Herr talman! När vi tittar igenom slutsatserna från Sevilla om reformen av rådet konstaterar vi att Europaparlamentets rekommendationer bara delvis följts.
Europeiska rådets återgång till sin grundläggande roll, nämligen en förstärkt samordningsroll för rådet (allmänna frågor) och ökad öppenhet, går säkerligen i rätt riktning. Europeiska rådet har emellertid lidit brist på ambition när det gäller hur det fungerar konkret och när det gäller ett bättre samarbete med Europaparlamentet för att skynda på lagstiftningsförfarandet. Vi skulle dessutom ha föredragit att gemenskapsmetoden formellt bekräftas på alla stadier av förberedelserna av besluten.
Dessutom, och jag tar nu upp en annan fråga, förtjänar det spanska ordförandeskapet applådåskor för sitt uttalande om Mellanöstern. Denna korta europeiska ståndpunkt, som var klar och tydlig, skiljer sig avsevärt från president Bushs förhalningstal.
Det kommer inte att bli någon varaktig fred så länge de två krigförande parterna inte garanterar de elementära principerna inom internationell rätt och respekten för Förenta nationernas resolutioner. Vi måste få slut på både terrorism och ockupation. En provisorisk palestinsk stat är en bluff, och det finns inte någonstans i världen en stat utan gränser. Israel måste därför återgå till sina gränser från 1967 och lägga ned sina olagliga bosättningar. I uttalandet från Sevilla krävs att de militära operationerna skall upphöra. Hindren mot fri rörlighet måste avskaffas. Det är inte murar som leder till fred. Olé, herr Aznar, bravo. För er återstår det nu att övertyga våra amerikanska vänner om att endast den europeiska synen på fred i Mellanöstern kommer att göra det möjligt att stoppa massakrerna. Och även om det stämmer att det skulle gagna den slutgiltiga freden i Mellanöstern om de politiskt ansvariga blir avlösta, om det stämmer, då ber jag er herr rådsordförande att arbeta för att Sharon och Arafat säger adjö till politiken samma dag och samma tid.

van den Bos (ELDR).
I Sevilla lät regeringsledarna sig släpas med lite grand i ett flamencorus. Jag kan inte förklara deras beslut på annat sätt. Slutförklaringen talade om ?ett? anslutningsfördrag för alla kandidatländer, medan Laeken fortfarande talade om fördrag i plural. För ratifikationen betyder detta att nationella parlament bara kan acceptera eller avstå helt. Den individuella bedömning som allmänt har höjts till skyarna gäller plötsligt inte för nationella parlamentariker. Kommissionen och Europeiska rådet slår härigenom upp ett nytt demokratiskt hål. Det tidigare prejudikatet om begränsade utvidgningar gäller inte. För nu gäller det inte mindre än 10 länder som måste uppfylla väldigt många nya krav. Jag skulle gärna vilja ha ett förklarande svar från ordföranden.
Avskaffande av rådet (utvecklingssamarbete) gör att bekämpandet av fattigdom underordnas internationell politik. Just detta är nu ett felaktigt budskap till tredje världen. Herrarna har uppenbarligen satt utrikespolitikens paella i vrångstrupen också.

Ortuondo Larrea (Verts/ALE).
Herr talman, herr Aznar! Ni föreslog oss målet ?mer Europa? för ert ordförandeskap.
Resultatet i dag är ett mindre solidariskt Europa, en sammanblandning av invandring och brottslighet, och man har glömt bort att många spanjorer för inte så många år sedan var tvungna att bli invandrare för att kunna finna ett sätt för att tjäna sitt levebröd.
Vi har mindre Europa när det gäller återföreningen, och de tidsfrister för utvidgningen som fastställdes i Nice har inte uppfyllts, ett mindre demokratiskt Europa, eftersom Europeiska rådet ställning har förstärkts; den verkställande makten står över parlamentets; vi har ett mindre stabilt Europa ekonomiskt sett, eftersom den plan man enats om tidigare har blivit mer flexibel; vi har mindre Europa när det gäller utrikespolitik, med en Bushplan för Mellanöstern där den europeiska ståndpunkten ignoreras; vi har ett mindre deltagande Europa, eftersom de självstyrande regionerna förbjöds delta i ordförandeskapet - vilket skiljer sig från de belgiska regionernas regelbundna närvaro.
Det enda området där ni har främjat mer Europa har varit genom sanktioner och straff för de fattiga ursprungsländerna för invandringen. Detsamma som ni har gjort i Spanien med arbetslöshetsunderstödet eller konflikten i Baskien, det vill säga genom tvång och förtryck.
Vilken tur att andra europeiska ledare har rättat till er plan och ert globala sanktionsförslag i tid, som liksom ert ordförandeskap har varit ett dundrande misslyckande.

Berthu (NI).
Herr talman! Det spanska ordförandeskapet hade förtjänsten att kunna ändra sina prioriteringar under mandatets gång genom att placera kampen mot illegal invandring högst upp på dagordningen för Europeiska rådet i Sevilla. Det var rätt gjort. Och detta råd gjorde i sin tur rätt i att lägga de dåligt inriktade och dåligt underbyggda förslag som lagts fram av kommissionen åt sidan, och i stället föredra att fatta praktiska och operativa beslut. Det är svårt att tänka sig den skada som åsamkats den europeiska idén hos den allmänna opinionen under de senaste åren av kommissionens integrationsprojekt, där man prioriterat fri inre rörlighet utan kontroll och det mest omfattande mottagandet av medborgare från tredje land, till och med före medborgarnas säkerhet och social sammanhållning mellan Europas länder.
Jag hoppas uppriktigt att den tiden är förbi, även om jag tvivlar, för även om det verkar som om rådet bättre ser de nödvändiga prioriteringarna liknar kommissionen i stället en pråm som har svårt att ändra kurs.
Vi kan bara uppmuntra rådet att i framtiden noga se över kommissionens återstående projekt inom asyl, familjeåterförening, ställningen som långtidsbosatt, tillfälligt skydd och till och med förpassa den överstatliga kåren för gränsbevakning till glömskan. Vi måste prioritera konkreta och effektiva projekt som respekterar staternas territoriella suveränitet, vid behov på flera nivåer, exempelvis genom ett gemensamt register över visum som äntligen skulle göra det möjligt att veta vem som rest in och vem som lämnat unionen.
Jag erinrar slutligen, herr talman, om att rådets uttalande om Irland enbart gjorts för att blidka irländarna inför deras andra folkomröstning om Nice. I uttalandet förefaller man acceptera ett Europa à la carte när det gäller säkerhets- och försvarspolitiken, men i verkligheten handlar det inte alls om den underliggande filosofin eller den bokstavliga meningen i Niceprojektet.

Morillon (PPE-DE).
Herr talman, herr rådsordförande! När jag nyss lyssnade till den långa utläggningen om de uppgifter som er regering ställdes inför under de gångna sex månaderna tänkte jag, precis som Prodi, att Spanien under denna korta tid visat prov på lika stor energi som klokhet.
Under ert ordförandeskap fortsatte Europeiska unionen sin diskussion inom så grundläggande områden för dess framtid som den nödvändiga reformen av rådet inför utvidgningen, fastställandet av en gemensam politik när det gäller asyl, invandring och integration samt en nystart, äntligen, av Barcelonaprocessen för bättre ömsesidig förståelse mellan folken på båda sidor om Medelhavet, och jag kan i min tur bara här i talarstolen glädjas, och gratulera er, herr rådsordförande, till de framsteg ni gjort på alla dessa områden.
Tillåt mig ändå att beklaga att det under samma ordförandeskap varit möjligt att bli medveten om en ökande snedvridning av den transatlantiska förbindelsen mellan å ena sidan amerikaner som ensamma, eller i vilket fall som helst alltmer isolerat, skulle ta på sig arbetet med att bearbeta kriser som i Afghanistan, Mellanöstern, Kashmir eller någon annanstans fortsätter att hota freden och stabiliteten på jorden, och å andra sidan européer som enbart får uppdrag med humanitärt stöd och återuppbyggnad efter krisen eftersom, herr talman, regeringarna i Europeiska unionen inte har förstått att deras uttalade vilja att delta i förebyggandet och bearbetningen av kriserna inte är förenlig med den kontinuerliga eftergivenheten i deras försvarsansträngningar.
Alla är i talen om denna fråga överens om att kräva ett bättre utnyttjande av medlen genom en rättvisare och mer intelligent uppdelning av uppgifterna mellan de europeiska försvarsindustrierna. Det förblir en from önskan så länge man inte beslutat att inrätta en början till europeisk försvarsbudget, som kanske till att börja med begränsas till forsknings- och utvecklingsområdet.
Vi måste utnyttja medlen på ett bättre sätt, herr talman. Anser inte också ni, när det blir dags, att vi bör utnyttja mer om vi européer inte vill nöja oss med att bara vara en enkel tjänare i den amerikanska militärmakten?

Berès (PSE).
Herr talman, herr rådsordförande, herr kommissionsordförande, kära kolleger! Jag vill ta upp två punkter. 
Till att börja med slutsatserna från Sevilla när det gäller reformen av rådet: parlamentet har uppmanat rådet att genomföra reformer före Nicefördraget, så när ni tar ett litet steg skall vi inte opponera oss emot det. Det handlar ändå om ett litet steg. Mycket återstår att göra, och jag hör inte till dem som inbillar sig att eftersom konventet finns behöver ni inte göra några framsteg. Men ni skall inte heller tro att ni uttömmer ärendet eftersom ni gör framsteg. Om det finns en sund konkurrens för rådets reform utan att invänta reformen av fördraget så är det så mycket bättre. Parlamentet kommer ändå att be er om mer, och jag hoppas att konventet, jag antar att det kommer att göra det, kommer att föreslå er mer på vägen mot öppenheten och inrättandet av ett enhetligt system för ordförandeskapet, så att unionen kan fatta beslut på ett effektivt och demokratiskt sätt.
Den andra punkten gäller frågan om tillväxt och konkurrenskraft på vägen mot full sysselsättning. Beslut har fattats, det finns krav från parlamentet, och man måste ta större hänsyn till dem. Beträffande antagandet av de stora riktlinjerna för den ekonomiska politiken anser vi fortfarande, och vi upprepar det, att Europaparlamentet skall spela en större roll när det gäller att utarbeta både dem och kraven, och att parlamentet dessutom skall beaktas i större utsträckning.
Beträffande frågan om tjänster i allmänhetens intresse gjordes vissa påminnelser i Sevilla. Jag vill ändå framföra vår oro här när det gäller ramdirektivet om vilket ett exakt åtagande gjordes i Barcelona, och kring vilket rykten gör gällande att man kanske skulle invänta den eventuella reformen av fördragen innan man börjar utarbeta detta ramdirektiv. Vi tror att det skulle vara ett misstag. Vi behöver ramdirektivet utan att invänta reformen av fördragen.

Gasòliba i Böhm (ELDR).
Mina herrar ordföranden, kolleger! Å partierna Convergència Democràtica de Catalunyas och Coalición Canarias vägnar konstaterar vi att de framgångar som har räknats upp av rådsordföranden är avsevärda, från Galileoprogrammet och avregleringen av energisektorn, som nåddes i Barcelona, till kontroll över olaglig invandring och befästandet av de yttersta randområdena, beslut som nåddes i Sevilla.
Vi anser dock att dessa framsteg inte har varit tillräckliga för att helt uppfylla de mål som fastställdes vid inledandet av ordförandeskapet med mottot ?mer Europa?. På invandringsområdet saknas ökad uppmärksamhet åt samarbets- och integrationspolitiken, när det gäller utvidgningen krävs det ökade framsteg när det gäller reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken och de finansiella resurserna, när det gäller de institutionella reformerna krävs ökad samklang med kommissionens och parlamentets förslag. På det internationella området har vi, trots framstegen och mötena i Valencia, Madrid och Sevilla, inte varit tillräckligt närvarande, och vi har inte nått tillräckliga resultat när det gäller att ingripa i de konflikter som de latinamerikanska kriserna ger upphov till, inte heller i den gemensamma ståndpunkten om Kuba, avkoloniseringsprocessen för Sahara eller kriserna i Mellanöstern. Kort sagt, vi kan konstatera att det gjorts framsteg, att det spanska ordförandeskapet har skötts väl, men vi skulle ha velat fira att vi har ?mer Europa? när vi gör denna avstämning.

Mayol i Raynal (Verts/ALE).
Det är dags för en summering, herr Aznar. Ni hade för ert ordförandeskap valt kodordet Más Europa (mer Europa). Hur gick det? Hur gick det, bortom de medaljer ni tilldelar er? Kampen mot terrorismen var en av era prioriterade frågor. Man har erinrat er om här att bortom denna nödvändiga kamp var det nödvändigt att ge sig på de politiska problemen. Ni föredrar dekret framför dialog. I konungariket Spanien, liksom på andra platser, göds terrorismen av den politiska blindheten. Utvidgningen var en av era prioriteringar. Som man säger i rugby hamnade bollen utanför planen: gemensam jordbrukspolitik, finanser och stöd till de framtida medlemsstaterna; ni kastade tillbaka bollen till det danska ordförandeskapets läger.
Och, för att avsluta, Sevilla: en stad som belägrades av demonstranter, ett land som lamslogs av generalstrejk. Det var nödvändigt att surfa på vågen av det ängsliga Europa, det hatfulla Europa som företräds av Le Pen, Heyder och andra som Berlusconi. Spänningarna skulle ha riktats mot jordens förtappade som skulle straffas för sin fattigdom. Ni gjorde det möjligt för Chirac att till ett lågt pris framstå som framstegsvän. Herr Chirac! För oss självständighetsivrare inom Esquerre Républica de Catalunya är er sammanställning tydlig: det är ?Menos Europa? (mindre Europa), ?Bisque Catalunya? (leve Katalonien), ?Bisque Europa? (leve Europa).
Friedrich (PPE-DE)
Herr talman, herr rådsordförande! De framsteg Europeiska unionen gjort när det gäller att bekämpa den illegala människohandeln och invandringen kan välkomnas. Detta gäller särskilt den förbättrade säkerheten mot förfalskningar och skyddet av EU:s yttre gränser. 500 000 illegala invandrare per år till Europeiska unionen kan inte godtas. De utgör en ständig källa till brottslighet, förtryck och förslavande av människor, ja äventyrande av liv och lem, till och med för barn. Människohandlare måste därför bestraffas lika hårt som narkotikahandlare. Båda utnyttjar skamlöst människornas nöd på grund av sitt penningbegär.
I samband med östutvidgningen har den tyske förbundskanslern Schröder åstadkommit årets flopp, nämligen genom att han vill göra kandidatländerna till gisslan för den interna reformen av den europeiska jordbrukspolitiken. Man kan inte ifrågasätta Europas återförenande därför att Europeiska unionen hittills inte varit i stånd att i tid göra sina läxor. Det inställande av direktbidragen till det europeiska jordbruket som förbundskansler Schröder hotar med skulle, med tanke på att amerikanerna just nu drastiskt har höjt sitt stöd till jordbruket, få katastrofala effekter på den europeiska jordbrukspolitikens konkurrensförmåga.
Europa måste hålla kursen, särskilt under svåra tider. Era förslag, rådsordförande Aznar, och även kommissionens förslag, herr kommissionsordförande, utgör därvid en bra grundval för vidareutvecklingen av Europeiska unionen. Men fortfarande hänger utgången av den andra irländska folkomröstningen som ett damoklessvärd över östutvidgningen. Europeiska unionen måste här totalt sett fortsätta att förbättra sin image för att också nå människornas hjärtan.

Terrón i Cusí (PSE).
Herr talman, herr rådsordförande! Som ordföranden för Europeiska socialdemokratiska partiets grupp, Barón, sade, kan man inte återuppfinna Europeiska unionen under varje ordförandeskap.
Ni sade, herr Aznar, att Spanien har lagt fram förslag om en europeisk invandrings- och asylpolitik. Jag vill mig minnas att det redan finns ett sådant förslag. För nästan tre år sedan i Tammerfors antog Europeiska rådet ett program för att harmonisera medlemsstaternas invandringspolitik och för att förse Europeiska unionen med en gemensam ram för invandringspolitik. Tidsfrister fastställdes för programmet, som för övrigt går ut om två år. Vid det tillfället lade kommissionen fram alla nödvändiga förslag för en sammanhängande invandringspolitik: familjeåterförening, integrering, hantering av strömmarna av laglig invandring för att täcka den brist på arbetskraft som finns i Europeiska unionen - kanske bör vi överväga om vi behöver mer översyn av arbetet och mindre gränskontroller i Europeiska unionen, vilket även det skulle vara ett sätt att komma vidare på - förbindelser med tredje länder när det gäller samordning av och samarbete om migrationsströmmar och bekämpning av olaglig invandring.
Inget av dessa förslag har antagits. I Sevilla var man hur som helst tvungen att ratificera Tammerforsdagordningen, man var tvungen att ratificera målen för denna efter tre år. Detta får mig att känna två saker: å ena sidan hopp, eftersom hoppet är det sista som överger människan, och å andra sidan oro för hur detta har gjorts. Ni har vänt upp och ned på Tammerforsdagordningen, och detta oroar mig av många anledningar, bland annat av effektivitetsskäl. Kampen mot den olagliga invandringen bör utgöras av värnande av en laglig invandringspolitik. Om den inte är det, är detta endast en kamp mot de desperata; det är ett fruktansvärt krig mot de olagliga invandrarna, ett krig som vi inte kan vinna.
Herr rådsordförande! I dagens läge har vi inte den europeiska invandringspolitik som är nödvändig för 2000-talet, men förslagen för att skapa den finns däremot. Jag hoppas att man gör verkliga framsteg i framtiden.
(Applåder)

Doyle (PPE-DE).
Herr talman! Jag vill tacka det spanska ordförandeskapet för att det har hjälpt den irländska regeringen, och förvisso ratificeringen av Nicefördraget, genom att åtminstone dämpa rädslan när det rör försvars- och säkerhetsområdena. Detta kommer förhoppningsvis att tillåta oss att föra en diskussion om de faktiska sakfrågorna i samband med Nicefördraget och, som mina kolleger har sagt, vinna det irländska folkets tilltro genom de två förklaringarna som är fogade till slutsatserna från Sevilla, i vilka det står att EU:s gemensamma utrikes- och säkerhetspolitik inte kommer att påverka Irlands traditionella hållning i samband med militär neutralitet.
Det rådde stor förvirring under den senaste folkomröstningskampanjen om Nicefördraget, med ovedersägliga skrämselhistorier om att vi kunde tvingas delta i uppdrag utomlands mot vår vilja, och t.o.m. att värnplikt skulle införas. Vi har nu ett s.k. ?tredubbelt lås?, där det krävs att allt irländskt militärt deltagande i internationella uppdrag utomlands i alla aktuella fall måste ha ett mandat från FN, såväl som ett godkännande av både den irländska regeringen och Oireachtas, dvs. det irländska parlamentet.
Jag instämmer inte i det som många på ?nej?-sidan säger, dvs. att Nato är världens spöke, och inte heller i att FN nödvändigtvis är patentmedicinen för alla världens sjukdomar. Om vi skall kunna få ett verkligt oberoende och neutralt land, som samma personer säger att de vill ha, hur kan vi då gå med på och tillåta en situation där var och en av FN:s säkerhetsråds fem permanenta medlemmar kan hindra Irland från att delta i EU-uppdrag, när vi anser att de är lämpliga? Jag menar alltså att irländska utrikespolitiska beslut inte skall kräva medgivande från Moskva eller Peking. Våra irländska trupper bör inte heller dras tillbaka just nu från Bosnien och Hercegovina, eftersom Förenta staterna, i detta ögonblick, hotar att lägga in ett veto om ett förnyat FN-uppdrag på platsen.
Till kommissionär Prodi säger jag: kan jag be er att offentligt klargöra exakt vad ni sade i Köpenhamn i går om konsekvenserna för utvidgningen av ett andra misslyckande från irländarnas sida att ratificera Nicefördraget? Det finns motstridiga rapporter och ytterligare förvirring i den irländska pressen i dag. Det vi nu framför allt behöver är ett mycket tydligt ledarskap i utvidgningsfrågan, eftersom det som utspelas på den irländska scenen är en fullständig återspegling av den oro - verklig eller inbillad - som de irländska medborgarna känner.
Sammanfattningsvis: länderna i Central- och Östeuropa har fått lida mycket, först under det fascistiska och sedan under det kommunistiska skämtet. De borde för länge sedan ha fått återbördas till den europeiska familjen. Detta är främst en moralisk nödvändighet. Kom ihåg vad Jordaniens kung sade här vid det senaste sammanträdet: ?Det finns ingen framtid för någon, utan en framtid för alla.?

van den Berg (PSE).
Herr talman! Antalet illegala invandrare i Europa stiger. Det tydliga språket från våra ledare tilltar också, men de har vad mig beträffar kränkt våra väljares oro genom att försumma att formulera målsättningar i Sevilla, som en europeisk gränspolis, en riktig europeisk migrationspolitik med partnerskapsavtal med ursprungsländerna, och riktigt och snabbt stöd till kommissionär Vitorinos förslag.
Herr talman! I fråga om den europeiska säkerhetspolitiken har man gjort framsteg. Man har gjort institutionella anpassningar, men nu är det fortfarande nödvändigt att Europa med en röst upprättar ett EU-Nato-fördrag för att kunna använda Natos tillgångar och börja fungera i tid. Vi hoppas att såväl ministrarna för utvecklingssamarbete som försvarsministrarna kommer att träffas regelbundet och på ett påtagligt sätt i rådets ?utrikesklubb? för att visa att man inom den europeiska säkerhetspolitiken lägger stark tonvikt vid konfliktförebyggande åtgärder och bekämpande av fattigdom med en stabilare värld för ögonen. Vårt resolutionsförslag från parlamentets sida talar om rådet (utrikesfrågor och utvecklingssamarbete). Det är den nya titel som vi rekommenderar helhjärtat.
Herr talman! I Mellanöstern kommer vi nu att lägga all tonvikt på den internationella konferensen. Vår PSE-grupp understryker att det palestinska folket självt beslutar över sitt ledarskap och inte president Bush, men vi anser det vara ytterst beklagligt att hundratals européer som ville stödja fredsprocessen inte släpptes in i Israel, och vi fortsätter att insistera på en politisk dialog som syftar till två stater, Israel och Palestina, som båda skall vara säkra och som båda skall vara demokratiska. Våldsspiralen, från vilken av sidorna som helst, är i slutändan alltid till nackdel för allas vår önskan om fred.
Herr talman! Vad förbindelserna mellan EU och Ryssland beträffar stöder vi framstegen när det gäller dessa. Vidare måste man i fråga om Kaliningrad se Schengenavtalen som ram för en lösning. En gemensam gränsbevakning EU-Ryssland kan vara ett första steg.
PSE-gruppen är mycket bekymrad över Indien och Pakistan. EU och medlemsstaterna måste bemöda sig om en mycket större ansträngning för nedtrappning. Pakistan måste uppfylla resolution 1373 i säkerhetsrådet, infiltrationen måste upphöra, och på den punkten behöver vi en bilateral hållning, också till Indien, och i detta sammanhang kan EU underlätta. Vi får hoppas att vi arbetar multilateralt, i motsats till de unilaterala misstagen från våra amerikanska allierade.

Hernández Mollar (PPE-DE).
Herr talman! Det finns ett uppenbart och sant faktum som förefaller irritera vänstern, och det är att det är Spaniens regering, ordförande José María Aznars regering, en regering som styrs av partiet Partido Popular, såväl i Tammerfors som i Sevilla har gett ny drivkraft åt alla riktlinjer som Europeiska unionen har antagit på invandrings- och asylområdet.
Det som händer är att den europeiska vänstern inte säger detsamma i Europaparlamentet som vad deras regeringar gör - där de har makten - de säger något annat i de internationella forumen och tvärtemot i de nationella parlamenten eller i medier. Detta är schizofreni, brist på idéer och brist på politisk inriktning. Till råga på allt ägnar de sig åt att hetsa till strejker för att försvåra arbetet vid ett toppmöte där man - framgångsrikt som tur är - ägnade sig åt att ge ny drivkraft åt de åtgärder som överenskoms i Tammerfors och att bekämpa dem som ägnar sig åt människohandel.
Herr rådsordförande! Parlamentariker från hela Medelhavsområdet samlades i Bari, och dessutom utan partiskillnader, tre dagar före toppmötet i Sevilla, och antog enhälligt en resolution där man uttryckligen stöder alla riktlinjer som avtalats i Sevilla: att ge drivkraft åt en integreringspolitik där respekt och friheter för de invandrare som lagligt är bosatta i Europeiska unionen skyddas, att dessa personer även skall respektera sina skyldigheter som medborgare och det civila samhällets samlade värden, att associerings- och samarbetsavtalen skall ingå som ett instrument i hanteringen av migrationsströmmarna och att anta nödvändiga åtgärder för att utvärdera och garantera en effektiv tillämpning av avtalen. Dessutom vill man att ursprungsländerna fördubblar sina ansträngningar i kampen mot olaglig invandring, att de bättre övervakar och skyddar sina gränser och att de tar sitt ansvar när det gäller återtagandet av olagliga invandrare.
Ärade kolleger! När man talar om de tusentals avlidna och försvunna personerna vid de andalusiska kusterna - och man måste lägga till Dovers kuster - eller det sorgliga skådespelet med fartyg överfulla av invandrare vid de italienska kusterna, får man inte ta till ens ett minimum av demagogi eller oansvariga anklagelser från ett parti till ett annat; detta underblåser endast dem som gör invandringen till en radikal ledfråga, vilket leder till allvarliga politiska konsekvenser.
(Applåder)

Imbeni (PSE).
Ordförande Aznar! Låt mig först av allt tacka det spanska ordförandeskapet, för i min egenskap av vice talman med ansvar för medlingsförfarandet måste jag säga att vi har gjort ett gott arbete. Vi har godkänt många ärenden som inte var lätta, och applåderna skall riktas till parlamentet, till rådet och även till kommissionen för dess konkreta samarbete.
Låt mig så ställa en fråga till ordförande Aznar och till ordförande Prodi. I det dokument som godkändes i Sevilla och som avsåg reformeringen av rådet nämns ett strategidokument som skulle läggas fram för en treårsperiod. Rådet förbinder sig med andra ord att redogöra för sina strategiska val för tre år efter att ha rådfrågat kommissionen. Alla hänvisningar till parlamentet saknas. Min fråga är därför tudelad: för det första, varför tre år, med tanke på att valperioden är fem år? För det andra: varför nämns inte parlamentet över huvud taget?
Jag vill också redovisa min oro på en viss punkt och komma med en uppmaning. Kollegan och vännen Poos har redan talat om det avstånd som finns mellan unionen, där Spanien innehar ordförandeskapet, och president Bush när det gäller Mellanöstern. Jag skulle vilja veta från ordförande Aznar om utvecklingen av situationen i Mellanöstern kommer att uppmärksammas under den kommande sexmånadersperioden när ordförandeskapet är danskt, med beaktande av att uttalandena nyligen från den danske utrikesministern överensstämmer perfekt med uttalandena från president Bush, såväl vad gäller den internationella konferensen om Mellanöstern som kvartetten, uttalanden som absolut inte kan betraktas som giltiga.
Låt mig avsluta med en fråga: ni, herr ordförande, kom hit den 20 mars. Dagen innan mördades en universitetsprofessor, Marco Biagi, i min hemstad av Röda brigaderna. Vid det tillfället uttryckte ni er solidaritet. Vad skulle ni anse, herr Aznar, om en minister i er regering, med hänvisning till detta offer för terrorismen, skulle säga att han var en skitstövel - jag ber tolkarna att översätta detta ordagrant - som bara gnällde för han ville att hans konsultkontrakt skulle förlängas? Herr talman! Tillrättavisa inte mig, det är inte jag som är ouppfostrad: orden är den italienske inrikesministerns. Tror ni att man med uttalanden av denna typ kan främja kampen mot terrorismen?

Vidal-Quadras Roca (PPE-DE).
Herr talman! När det spanska ordförandeskapet nu har avslutats kan man säga mycket om hur det genomförts, och vi har hört många saker sägas denna morgon, vissa mer träffande än andra. Den som vill vara det allra minsta objektiv kan dock inte komma och säga att detta har varit ett övergångshalvår, att det har handlat om att bara hantera ordförandeskapet, eller att passivt, slött och resignerat flyta med strömmen. Eller är det inte så att genomförandet av en verklig inre energimarknad var ett otänkbart mål för bara några år sedan? Eller att utformningen och utvecklingen av ett europeiskt satellitkommunikationssystem utgör ett steg framåt inom området för ny teknik, som ändrar det nuvarande panoramat på djupet och bryter ett monopol som vissa ansåg redan var oåterkalleligt? Vem kan bortse från att vi äntligen har lagt grunden till en gemensam invandringspolitik som baseras på ett generöst öppnande av vårt territorium för alla dessa personer som med all rätt önskar sig ett bättre liv, samtidigt som den olagliga och fruktansvärda människohandeln bekämpas effektivt?
När det gäller de framsteg som har nåtts i förhandlingarna med kandidatländerna har de varit spektakulära, och kritiken mot att några mycket känsliga kapitel fortfarande inte har stängts är partiell och tyder på en brist på opartiskhet. Ordförandeskapet har lyckats med en hel del med tanke på det komplicerade valklimat som har rått i Europa under de gångna månaderna.
Slutligen och när det gäller kritiken om en påstådd ändring av prioriteringarna under ordförandeskapets gång, glömmer man i eget intresse den hisnande stegringen under början av detta århundrade och karakteriserar den avsevärda anpassnings- och reaktionsförmåga ordförandeskapet har visat inför problem som uppkommer oväntat och som kräver omedelbara svar som ombytlighet.
Kort sagt, herr rådsordförande, ni lovade oss mer Europa och det har vi fått. Ordförandeskapet lade fram ett omfattande och intensivt program, och detta program har uppfyllts till stor del. Det spanska ordförandeskapets halvår inleddes med förnyade förhoppningar om unionens framtid, och denna entusiasm, trots svårigheterna och hindren, vilka har varit uppenbara, lever i dag, efter det spanska ordförandeskapet, starkare än någonsin.
(Applåder)

Aznar López
. (ES) Herr talman, ärade ledamöter! Jag vill kort kommentera några av de ståndpunkter som de politiska grupperna och några av era ledamöter har gett uttryck för.
För det första vill jag säga att ordförandeskapens uppgift, som ni alla vet, huvudsakligen är att driva på åtgärder och reformer, att ta initiativ och framför allt, att skapa och söka överenskommelser som gör det möjligt att nå framsteg, vilket är en europeisk tradition och även syftet med debatterna i Europeiska rådet.
När det gäller de frågor som har tagits upp i fråga om området med frihet, säkerhet och rättvisa och de frågor som jag lagt fram här i dag om invandringspolitiken, vill jag påminna om att vad som har utarbetats i Sevilla är den övergripande planen, den övergripande strategi som antogs vid Europeiska rådet i Tammerfors. Jag uppskattar alla påminnelser om detta, men vill samtidigt påminna om att den dåvarande österrikiske förbundskanslern Viktor Klima år 1998 under det österrikiska ordförandeskapet gav några premiärministrar i uppdrag att utveckla och lägga fram förslag och utkast för det arbete som skulle genomföras. Det var jag som för Spaniens räkning hade nöjet att få uppgiften att utveckla alla dessa frågor som berör unionens tredje pelare.
På grundval av det arbete som genomfördes och som godkändes vid det informella Europeiska rådet i Pörtschach fastställdes riktlinjerna för rådet i Tammerfors. Vid detta råd fastställdes för första gången en allmän ram för den tredje pelaren, vilken naturligtvis innehåller föreskrifter och utvecklas i förhållande till de nya omständigheter som uppstår och i förhållande till själva dynamiken i den process som fastställdes i Tammerfors. Detta gjordes i Sevilla, vilket markerades i det spanska ordförandeskapets program ända från början.
När det gäller en så komplicerad fråga som invandringen vill jag säga att vi har fyra grunder att stå på.
För det första, lagligheten. Det måste finnas en laglig grund för invandringen till våra länder. Detta är lika nödvändigt som invandringen, det är absolut nödvändigt för att invandrarna skall integreras i våra samhällen, det är absolut nödvändigt för att organisera migrationsströmmarna, vilka endast kan vila på laglig grund, och det är mycket tillrådligt för att uppehålla samlevnaden i samhällena i våra länder. Att tro att man kan föra en invandringspolitik utan att skilja mellan lagligt och olagligt och lyssna på skriken om ?papper för alla? är att göra raka motsatsen enligt min åsikt; det är att gå mot konflikt, icke-integrering och demagogier.
Av samma anledning som detta är sant ur laglig synvinkel har vi även en oeftergivlig skyldighet att bekämpa den olagliga invandringen. Vi kan inte på allvar säga i våra samhällen att det inte spelar någon roll om en invandrare är där lagligt eller olagligt, eftersom den som till slut lider mest skada är den som lagligt har följt vissa förfaranden för att få fristad och arbete i ett land. Det finns maffior som ägnar sig åt människohandel och olaglig invandring, något som är en mycket lönande affär för dessa maffior och som även har samband med andra brott, som till exempel narkotikahandel. Av dessa anledningar är det faktum att handlingsplanen mot olaglig invandring har inletts en av de viktigaste faktorerna i Sevilla och naturligtvis ett av de nya initiativ som har inletts under det spanska ordförandeskapet.
Ärade ledamöter! Att tro att vi inte behöver ägna särskild uppmärksamhet åt kontroll av de yttre gränserna och att successivt förbättra denna kontroll till dess att vi inom gemenskapens område finner den metod som vi anser vara bäst för att garantera effektivitet, vilket är ännu viktigare med tanke på utvidgningen, anser jag ärligt talat vara en brist på sunt förnuft. Vi har grundläggande skyldigheter att värna om, vi måste kontrollera och övervaka våra yttre gränser, och vi har en grundläggande skyldighet att vara mycket mer effektiva när det gäller visum till gemenskapen, expertgrupper eller säkerhetsstyrkor, arbetsgrupper eller specialstyrkor. Vi kommer - som sagt - att få ännu fler skyldigheter i och med utvidgningen.
Slutligen har vi en viktig nyhet på invandringsområdet, nämligen att detta skall inbegripas i Europeiska unionens samarbetspolitik. Det är första gången detta sker, men alla överenskommelser som Europeiska unionen undertecknar med ett land skall från och med nu innehålla en klausul om invandring, precis som det finns klausuler om kampen mot terrorism och försvar av de mänskliga rättigheterna. Alla avtal som Europeiska unionen ingår från och med nu kommer att innehålla en klausul om kampen mot och åtagandena om olaglig invandring. Det handlar inte om ännu en mer eller mindre skandalös debatt om sanktioner. Det handlar om att fundera och om att säga följande: vad händer när ett land systematiskt vägrar att följa återtagandeavtalen för olagliga invandrare? Vad händer när samarbetet med ett land om tekniska resurser inte används för att bekämpa den olagliga invandringen, utan för att främja den? Kan vi på allvar säga att Europeiska unionen i sådana fall skall låtsas som ingenting? Skall unionen fortsätta ge tekniska eller finansiella resurser till de länder som använder dem för att främja olaglig invandring och inte för att motverka den? Ärade ledamöter! Jag anser ärligt talat att en sådan ståndpunkt varken är sammanhängande, korrekt eller seriös. Just därför anser jag det vara mycket lämpligt att unionen förbehåller sig rätten att i sådana fall agera därefter om det blir nödvändigt.
Man vinner följaktligen ingenting på att inte ta itu med dessa problem. Man vinner naturligtvis ingenting på, och detta har vi nyligen fått bevis på, att ta itu med problemen med ett demagogiskt tänkande. Jag anser att man inte heller vinner någonting på att föra opersonliga debatter om huruvida Europa skall vara en fästning eller inte. Europa måste vara möjligt, och Europas kapacitet för att ta emot invandrare måste grundas på lagen, och det är på den grundvalen som vi måste föra en positiv invandringspolitik till allas fördel.
För det andra, när det gäller terrorismen, har Europa gjort framsteg i mycket viktiga aspekter i flera år, särskilt efter den 11 september 2001. Jag vill säga er, ärade ledamöter, att när det gäller den här frågan kan man varken ha förståelse för terroristaktioner eller stödja sådana, och vi får absolut inte resignera inför terrorismen. Terrorismen och terroristerna är inte bara dem som ingår i ett verkställande operativt mördarkommando. Det är även dem som stöder, gömmer undan, skyddar eller finansierar de terrorister som ingår i terroristorganisationen ...
(Applåder)
... och de är lika ansvariga som de personer som utför aktionerna i terroristorganisationen. Jag hoppas att ingen europeisk institution eller någon institution i någon av Europeiska unionens medlemsstater skyddar eller understöder dem som gömmer undan, finansierar eller stöder terroristerna. Det enda slutliga ödet för terrorismen är nämligen att vi besegrar den moraliskt, politiskt och operativt. Winston Churchill sade att ödet inte är något som obönhörligen händer oss, utom om vi inte gör något för att undvika det. För min del vill jag säga att vad vi måste undvika varje dag är att behöva uthärda att det finns terrorister som stöder sig på institutionerna för att fortsätta begå brott eller för att fortsätta finansiera eller understödja brott i hela Europeiska unionen.
När det gäller ekonomin vill jag säga att den grundläggande faktorn och det främsta målet, som ni vet ärade ledamöter, är full sysselsättning,. Detta är vårt mål, att nå full sysselsättning. Praktiskt taget alla medlemsstater i unionen genomför för närvarande arbetsmarknadsreformer eller sociala reformer för att närma sig full sysselsättning. Det är just de länder som har större problem med arbetslöshet som bör arbeta mer träget för att genomföra reformer. Full sysselsättning i Europa har två linjer: den ena är stabilitetspakten, en grund för hållbar och stabil tillväxt i Europa, och den andra är reformpolitiken för att skapa ett mer konkurrenskraftigt, öppet och produktivt område. Vi kan inte försvaga stabilitetspakten och låta bli att genomföra reformer, utan vi måste bevara stabilitetspakten och genomföra reformer. I och med detta främjar vi tillväxten, vi ökar konkurrensen och framför allt, vi uppnår vårt mål, nämligen att så många personer som möjligt har arbete i Europa. Om vi försvagar stabilitetspakten och inte driver på reformer kan vi inte genomföra politiken för full sysselsättning i Europa på ett tydligt sätt.
(Applåder)
Min tredje kommentar berör utvidgningen. Först och främst ett förtydligande: jag hoppas och önskar att Nicetidsplanen hålls. Tidsplanen från Nice avslutas i slutet av år 2002. Följaktligen befinner vi oss mitt i denna tidsplan. För det andra: de gemensamma ståndpunkterna om regionalpolitik, institutionspolitik, den finansiella ramen och jordbrukspolitiken har antagits. Följaktligen har ordförandeskapets mandat för att fastställa de gemensamma politikområdena genomförts. Inom den gemensamma politiken saknas en definition av den finansiella aspekten i den gemensamma ståndpunkten om jordbruket, vilken kommer att avslutas i november. Detta har kunnat genomföras eftersom vi nådde en överenskommelse och enighet, vilket var svårt, vid Europeiska rådet i Sevilla, och den enda faran var att vi inte skulle komma fram till en överenskommelse och därmed riskera utvidgningen. Följaktligen kommer vi att kunna fatta beslut i november och i december kommer vi att ha uppfyllt Nicetidsplanen.
Vad det handlar om är tillämpningen av gemenskapens reglerverk och att inte ifrågasätta andra politikområden: med andra ord, att blanda ihop budgetplanen och Agenda 2000 - som är i kraft till år 2006. Att blanda ihop budgetplanen med utvidgningen är ett misstag enligt min åsikt. Att blanda ihop reformer av politikområden med utvidgningen är ytterligare ett misstag. Att vilja blanda ihop dessa tre saker är att vilja motverka genomförandet av utvidgningen, och det har naturligtvis varken varit ordförandeskapets eller den spanska regeringens avsikt att driva på detta.
(Applåder)
När det gäller de yttre frågorna kan jag säga er att den gemensamma ståndpunkten om Johannesburg har fastställts under dessa månader. När det gäller denna gemensamma ståndpunkt är det mycket viktigt att man är medveten om att varken Dohaöverenskommelsen eller Monterreyöverenskommelsen bör rivas upp, vilka det tog oss så lång tid att nå.
Vad angår reformen av rådet kan jag säga att de beslut som har fattats inte innebär att fördragen måste ändras. Reformen av fördragen var inte en fråga som Europeiska rådet kunde ta upp, och följaktligen uppstår det funderingar över denna fråga. När det gäller de reformer som inte medför ändringar i fördragen anser jag att vi nått rimliga framsteg. När det gäller polemiken, dynamiken eller debatten om ordförandeskapen är frågan öppen, och man kan försvara många ståndpunkter. Om man säger att man inte är för ett roterande ordförandeskap i tre, fyra eller fem år måste man tala om vad man vill ha, eftersom ordförandeskapet för rådet måste genomföras på något sätt: sex månader, ett eller två år, men de europeiska ordförandeskapen måste organiseras på något sätt. Det gäller inte om det man föreslår är att ordförandeskapen och Europeiska rådet avskaffas, vilket jag personligen inte ställer mig positiv till.
Ärade ledamöter! Vi har lagt fram redogörelser för kammaren vid tre tillfällen. Jag hoppas och önskar att även de medlemsstater som i framtiden innehar ordförandeskapet för de europeiska råden kommer att uppfylla uppdraget att inställa sig inför kammaren för att redogöra för de europeiska råden. Vi har nu mycket viktiga utmaningar, - institutionella utmaningar, utvidgningen, säkerhet, försvar, ekonomiska utmaningar - i våra länder och i Europeiska unionen. Vi kommer att fortsätta att bidra till att unionen utvecklas och för att vi verkligen skall kunna uppfylla våra mål och ambitioner. Av den anledningen är vi efter sex månaders arbete relativt nöjda, vilket är den bästa grunden för att ta itu med framtiden.
(Applåder)

Prodi
. (IT) Herr talman, herr rådsordförande, ärade parlamentsledamöter! Dagens debatt har fört fram i ljuset några av de viktiga frågor som det spanska ordförandeskapet tagit itu med, och som jag skulle vilja kommentera helt kort.
Den första punkten avser en ytterligare fördjupning av diskussionen om terrorismen. Av den diskussionen framgår tydligt att enbart ett starkt samarbete på europeisk nivå kan lösa problemen. Och under det senaste halvåret har konkreta framsteg i den riktningen gjorts: när det gäller återförvisning, gemensamma insatser vid de yttre gränserna, det gemensamma viseringssystemet. Terrorismen besegras inte med isolerade åtgärder utan med en samordning som vi är skyldiga att genomföra på europeisk nivå.
En andra uppsättning problem gällde den internationella hjälpen och det kommande toppmötet i Johannesburg. Jag vill helt kort återkomma till dessa frågor, för sammanträdena i dag och i morgon är de sista före detta mycket viktiga toppmöte, som äger rum i slutet av augusti. Under det gångna halvåret - från Monterrey via Kananaskis - har vi kunnat skönja hur trenden mot en ständig minskning av bidragen i viss mån har börjat vända. Jag använder frasen ?i viss mån?, för å ena sidan gläds jag åt det faktum att det handlar om ett trendbrott, men å andra sidan oroas jag en aning över att det inte varit lika kraftigt som vi alla önskade. Oron ökar sedan när jag ser hur svårt det förberedande mötet inför Johannesburg har varit, det som ägde rum i Bali. Jag vill säga, som ett svar på era frågor, att vad gäller kommissionen så kommer generaldirektoratet för utveckling inte att läggas ned, utan det kommer tvärtom att förstärkas. Jag har faktiskt för avsikt att föreslå ett gemenskapsinitiativ för Afrika som utvecklar de riktlinjer för NEPAD (nytt partnerskap för Afrikas utveckling), som drogs upp under G8-mötet i Kananaskis. Vi måste absolut ägna oss åt Afrika med större engagemang och med mer energi.
I sammanhanget vill jag även helt kort beröra frågan om Medelhavet, som har förts framåt under den halvårsperiod som just varit. Men även i det här fallet är impulserna inte tillräckligt kraftfulla med tanke på dimensionerna på de problem som vi ställs inför när det gäller detta område. Alla de diskussioner vi fört i dag om invandringen, om säkerheten, om våra relationer med omvärlden, allt detta kräver en kraftfullare och tydligare Medelhavspolitik.
Slutligen, när det gäller utvidgningen så har grunden lagts för att kunna slutföra arbetet i Köpenhamn. Detta har varit ett mycket svårt mål att uppnå, och ordförandeskapet och kommissionen har arbetat intensivt på att nå det och med gott resultat. Intresset är naturligtvis stort. Det finns också frågetecken när det gäller hur förhandlingarna skall bedrivas i framtiden och framför allt när det gäller jordbruket. Jag måste säga, i ärlighetens namn, att kommissionens förslag är de enda som lyckas förena de olika kraven, de olika förväntningarna, i en pressad budgetsituation, men också i en situation där vi i så stor utsträckning som möjligt måste tillmötesgå kraven från jordbrukarna i de nuvarande medlemsstaterna. Vi har använt alla de extraresurser vi hade för direkt stöd. Under de senaste åren har vi sparat kraftigt för att komma ned under 1,27 procent som vi satt upp som gräns, och med en utvidgning med yttrligare tio medlemmar kommer vi visserligen att kunna hålla oss kvar inom 1,27 procent, men då utnyttjar vi alla våra resurser. Jag tror emellertid att detta är den enda väg vi kan gå i framtiden.
Så ett par korta svar på konkreta frågor: Bonde tog upp det berömda samtalet mellan mig och ordförande Aznar om problemen i fiskeriutskottet. Jag tycker faktiskt att detta är rätt metod. Vi har haft trettio eller fyrtio sådana här telefonsamtal under det senaste halvåret, och det är just tack vare detta löpande samarbete som vi har kunnat arbeta för vårt gemensamma bästa. Jag vill till och med uppmana Bonde att ringa mig, han också, så att vi kan stämma av vårt arbete med varandra.
(Applåder)
När det gäller Irland, Doyle, så sade jag i går klart ifrån att det inte finns någon plan inför den irländska folkomröstningen. Jag sade inte bara detta, utan jag sade dessutom att det inte finns vare sig en bakdörr eller en sidoingång. Jag var mycket tydlig, och jag hoppas att denna klarhet skall tas till protokollet för dagens sammanträde.
Imbeni, slutligen, ställde ett antal frågor som gällde den årliga planeringen av vårt arbete - detta är mycket viktigt - och den treåriga planeringsperioden som antogs av Europeiska rådet i Sevilla. Jag tror inte jag begår ett misstag när jag säger att denna årligen återkommande planering är den enda acceptabla lösningen inom de nuvarande begränsningarna för ordförandeskapet för institutionerna för att medge en institutionell kontinuitet, dvs. ett sätt att respektera varaktigheten för ordförandeskapet och samtidigt hjälpa oss att planera för en längre period. När det gäller årsplaneringen fortsätter kommissionen att lämna sina preliminära förslag inom ramen för APS-förfarandet som har en ettårig strategi, och detta påverkar såväl parlamentet som rådet. Detta är ett konkret sätt att börja samarbeta.
När det gäller den treåriga planeringsperioden, så tror jag att de tre institutionerna gemensamt borde undersöka hur denna nya idé kan bli användbar och hur man kan undvika att det blir en byråkratisk belastning. I det sammanhanget skulle det vara användbart att undersöka hur man skulle kunna anpassa planeringsperiodens längd till de olika nuvarande institutionernas mandatperioder och försöka göra dem så homogena som möjligt.
En sista kommentar, fortfarande i anslutning till en fråga från Imbeni. Jag vill här påminna om de ord, inte bara av sorg utan också av stor uppskattning och respekt, med vilka detta parlament hyllade professor Marco Biagi som så barbariskt mördades av terrorister.
(Applåder)

Talmannen. -
Nästa punkt på föredragningslistan är omröstningen.
Förenklat förfarande 
Förslag till rådets direktiv om ändring av direktiv 69/208/EEG om saluföring av utsäde av olje- och spånadsväxter (KOM(2002) 232 - C5-0301/2002/0105(CNS))
(Parlamentet godkände kommissionens förslag.)

Andrabehandlingsrekommendation (A5-0235/2002) från utskottet för regionalpolitik, transport och turism om förslaget till rådets beslut om ingåendet av Interbus-överenskommelsen om tillfällig internationell persontransport med buss (13262/1/2001 - KOM(2001) 540 - C5-0087/2002 - 2001/0242(AVC)) (föredragande: Scallon)
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)
Andrabehandlingsrekommendation (A5-0221/2002) från utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om rådets gemensamma ståndpunkt inför antagandet av Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring av direktiv 97/68/EG om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om åtgärder mot utsläpp av gas- och partikelformiga föroreningar från förbränningsmotorer som skall monteras i mobila maskiner som inte är avsedda att användas för transporter på väg (5198/1/2002 - C5-0150/2002 - 2000/0336(COD)) (föredragande: Lange)
(Talmannen förklarade den gemensamma ståndpunkten godkänd efter dessa ändringar.)
Betänkande (A5-0236/2002) av Nisticò för utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi om förslaget till Europaparlamentets och rådets beslut om produktion och utveckling av gemenskapsstatistik om vetenskap och teknologi (KOM(2001) 490 - C5-0392/2001 - 2001/0197(COD))
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)
Betänkande (A5-0239/2002) av Jackson för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring av rådets direktiv 86/609/EEG om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om skydd av djur som används för försök och andra vetenskapliga ändamål (KOM(2001) 703 - C5-0605/2001 - 2001/0277(COD)) 
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)
Betänkande (A5-0238/2002) av Jackson för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om förslaget till rådets beslut om ingående av ändringsprotokollet till den europeiska konventionen om skydd av ryggradsdjur som används för försöksändamål och annat vetenskapligt ändamål (KOM(2001) 704 - C5-0037/2002 - 2001/0278(CNS))
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)
Betänkande (A5-0240/2002) av Jackson för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om förslaget till rådets beslut om anslutning på Europeiska gemenskapens vägnar till protokollet till 1979 års konvention om långväga gränsöverskridande luftföroreningar angående minskning av försurning, övergödning och marknära ozon (KOM(2002) 44 - C5-0094/2002 - 2002/0035(CNS)) 
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)
Betänkande (A5-0245/2002) av Lehne för utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden om begäran om hävande av immuniteten för Efstratios Korakas (2001/2230(IMM)) 
Före omröstningen

Korakas (GUE/NGL).
Herr talman! Med tanke på att denna omröstning direkt berör mig, vill jag tala om att jag inte kommer att delta.

Savary (PSE).
Herr talman! Först av allt vill jag tacka kollegerna för den föregående omröstningen, och jag skulle vilja be er vara så vänliga att notera att ändringsförslag 15 till Turchi-betänkandet dragits tillbaka.

Andersson, Färm, Hedkvist Petersen, Hulthén, Hans Karlsson och Theorin (PSE)
. Vi svenska socialdemokrater valde att rösta nej till ändringsförslagen 2, 4 och 5. Vi anser att de maskiner som ändringsförslagen vill undanta är en grupp mycket orena maskiner som har stora effekter på hälsan ur användarnas synvinkel. Ökningen av vikt på dessa maskiner är viktig att ta hänsyn till ur ergonomisk synvinkel, men även de utsläpp som drabbar främst användarna.
Vi anser att den gemensamma ståndpunkten är bättre. Den ger Europeiska kommissionen mandat att ge extra tid på upp till fem år för tillverkarna att åtgärda tekniken. I det beslutet skall kommissionen dock ta hänsyn till om det verkligen behövs så lång tid eller om det faktiskt räcker med kortare tid. Detta är något som ändringsförslagen inte medger.
Vi vill slutligen framhålla att det i framtiden är viktigt att beakta maskinernas vikt när teknisk och miljömässig utveckling sker.

Isler Béguin (Verts/ALE).
Herr talman, kära kolleger! Det är alltid svårt att lämna en röstförklaring under dessa förhållanden.
När det gäller Savarys betänkande anser vi att Europaparlamentet inte gjort ett riktigt val, även om betänkandet var mycket intressant. Vi, De gröna, anser att rösterna som avgivits av parlamentet i dag urvattnar andan i förslaget till direktiv i Savarys betänkande. Gruppen De gröna är för en harmonisering av transporterna, men under förutsättning att den för Europa framåt, vilket våra landsmän kräver. En sådan harmonisering kräver fler sociala regler och ett ökat miljömedvetande. Och naturligtvis anser vi inom De gröna att denna harmonisering bara gäller om den åtföljs av en verklig transportpolitik med, jag erinrar om det, modala transporter, införlivande av miljökostnaderna i priset för infrastrukturen, ett socialt system för dem som arbetar på vägen, liksom en harmonisering för vägtransportföretagen. 
Gruppen De gröna anser också att den fria rörligheten för varor inte hotas för närvarande, eftersom järnvägen faktiskt återstår, kära kolleger, om man inte får köra på vägarna och motorvägarna på helgerna, och den är öppen hela helgen; transport sjövägen återstår också, och dessutom har vi kanalerna. Naturligtvis hade vi gröna satt vårt hopp till denna harmonisering och detta förslag till direktiv, särskilt med ändringsförslag 13 som fullständigt motsvarade medborgarnas förväntningar, bland annat när det gäller en mer omfattande vägtrafik, ett bättre beaktande av livskvaliteten. Denna harmonisering gav bland annat medlemsstaterna möjlighet att införa ytterligare restriktioner, vilket också är i linje med det som vi önskar tillföra vår politik på området.
Avslutningsvis när det gäller ändringsförslaget om blommor: även här anser vi, inom gruppen De gröna, att det är fullständigt skandalöst att detta ändringsförslag röstats igenom, för när allt kommer omkring handlar det på sätt och vis om den trojanska hästen i en lång lista. Vi anser att i och med att man beviljar ett undantag för blommor leder det oundvikligen till andra undantag.
Avslutningsvis, herr talman, kära kolleger, vill jag erinra er om att all vår transportpolitik kräver att den föregås av en minskning av vägtransporterna. Vi har missat den möjligheten i dag.

Fatuzzo (PPE-DE).
Herr talman! Jag körde motorvägen Brescia-Bergamo-Milano tillsammans med min vän Ugo Gustinetti som varit lastbilschaufför under hela sitt liv. Det var söndag, det fanns inga bilar, bara långtradare och lastbilar, och Ugo sade till mig: ?Vad det är härligt att resa på en söndag utan att störas av alla dem som åker på semester! Jag trivs verkligen, och vet du varför? Jo, för Europaparlamentet har godkänt ett direktiv av Savary, som, i sin visdom, vilket framgår av namnet, har sagt att på söndagar och lördagar skall vi först arbeta och sedan roa oss: dvs. långtradarna har förtur på vägarna och semesterfirarnas bilar får inte cirkulera.?
Var det kanske en dröm, herr talman?

Schierhuber (PPE-DE)
Herr talman! Framtiden för vår gemensamma union hänger i stor utsträckning samman med medborgarnas acceptans. Vi måste alltid komma ihåg detta när vi inför bestämmelser. Jag har därför uttalat mig för att bestämmelserna om trafikbegränsningar skall falla under medlemsstaternas ansvarsområde. Lämpliga åtgärder i samband med trafikbegränsningar på veckoslut och helger bör verkligen fattas av medlemsstaterna, eftersom dessa kan reagera bäst på särskilda förhållanden. Trafikbegränsningar skall för medlemsstaterna allmänt vara tillåtna av miljö- och säkerhetsspecifika skäl, och det är absolut nödvändigt att man beaktar de geografiska särdragen. Positivt är dock att man tar hänsyn till den särskilda transporten av färskvaror som mjölk, frukt eller grönsaker.

Ebner (PPE-DE)
Herr talman! Jag har röstat för Savarys betänkande, dock med viss svårighet, eftersom jag ansåg att det visserligen är ett steg framåt, men ett mycket mindre steg än det jag hade önskat mig. Jag tror nämligen att bestämmelser om trafikbegränsningar bör hanteras på ett mer restriktivt sätt, för att skydda miljön, befolkningen och också så att det därigenom uppstår en viss press för att utveckla alternativ, för att ta itu med alternativen. För övrigt anser jag att man borde tillämpa subsidiaritetsprincipen här, så att det även vore möjligt med regionala bestämmelser i skärpt form, eftersom när allt kommer omkring pressen att söka efter de redan nämnda alternativen blir starkare på så vis. Trots detta anser jag att detta är ett steg i rätt riktning om det snart också följs av ytterligare steg.

Bordes, Cauquil och Laguiller (GUE/NGL)
. (FR) Det är logiskt att harmonisera trafikrestriktionerna för lastbilar på europeisk nivå när varje stat i dag tillämpar sin egen lagstiftning. Men det finns ingen anledning till att harmoniseringen skall ske nedifrån, enligt önskemålen från vägtransportlobbyn, genom att man begränsar restriktionerna och tillåter de stater som är tillmötesgående när det gäller allt som transporteras per lastbil att låta transportcheferna köra omkring som de vill.
Vi har därför röstat för samtliga ändringsförslag som går i riktning mot mer restriktioner för trafiken och som ?kan motiveras på miljömässiga, topografiska eller trafiksäkerhetsmässiga grunder?.
Eftersom dessa restriktioner inte antagits har vi röstat emot betänkandet.
På ett mer allmänt plan kan inte problemet lösas genom en enkel förordning. Det skulle inte räcka med att bara förbjuda vägtransport av varor under lördagar och söndagar. Man skulle också behöva utveckla järnvägstransporterna och den kombinerade järnvägs- och vägtransporten inom ramen för en europeisk offentlig järnvägsservice.

Raschhofer (NI)
 - (DE) Frihetspartiets EU-delegation avvisar kommissionens förslag om harmonisering av föreskrifterna om trafikbegränsningar för lastfordon vid veckoslut och lagstadgade helgdagar. Direktivet bryter för det första mot subsidiaritetsprincipen och skulle i hög grad inskränka den nationella behörigheten i fråga om den österrikiska vägtrafikförordningen. För det andra skulle man inte kunna kräva en uppmjukning av veckosluts- och trafikbegränsningen under helgerna av transitlandet Österrike; redan nu visar den ökande trafiken på enorma belastningar för vår miljö och för den österrikiska befolkningen.
Vår huvudsakliga uppmärksamhet måste i stället riktas mot en alleuropeisk trafiklösning och ett påskyndande av de alternativa transportmöjligheterna.

Fatuzzo (PPE-DE).
Herr talman! Så långt tillbaka som 1963 lärde jag personligen känna Turchis far. Han var sjöman, och jag såg honom i natt, i en dröm, när han tillsammans med sonen, parlamentsledamot Turchi, föredragande, stod till rors i en segeljakt under en storm. Och medan han styrde båten i stormen ut mot havet sade han till sonen, som fortfarande var liten: ?Ser du hur man styr en båt genom stormen för att hitta rätt kurs? Jag tror att även du, i framtiden, när du blir ledamot av Europaparlamentet, skall kunna ta ut rätt kurs för de europeiska vägarna.? Hur kan jag då låta bli att följa Turchi i hans betänkande om inriktningen för det europeiska vägnätet? Därför röstade jag för.

Savary (PSE).
Herr talman! Jag har självfallet röstat för Turchis betänkande där man höjer nivån för EU-finansiering av de gränsöverskridande näten till 20 procent, men jag anser att detta förslag från kommissionen absolut inte är i nivå med utmaningarna, och särskilt inte med de nya riktlinjerna för dess politik för hållbar rörlighet.
Att till att börja med höja andelen finansiering utan att öka budgeten innebär en stor risk för besvikelse och kan ge upphov till mycket svåra skiljeförfaranden när ärendena läggs fram för oss.
För det andra kan Europa inte i evighet vara en stor påverkare och samtidigt en dålig betalare. När man ser hur arbetet från Essen har försenats, när man ser att i dag, när man föreslår oss en ny politik för hållbar utveckling som är extremt krävande när det gäller offentliga incitament, när man ser att rådet just dragit tillbaka eller ändrat de sex nya förslag som är absolut grundläggande för att genomföra kommissionens nya transportpolitik, förslag som fanns med i utkasten till riktlinjer för de transeuropeiska näten, kan man bara förespråka att problemet med finansiering av de transeuropeiska näten äntligen skall tas upp, och att vår europeiska transportpolitik äntligen får tillgång till medel som är i nivå med dess ambitioner.

Bordes, Cauquil och Laguiller (GUE/NGL)
. (FR) Föredraganden betonar den otillräckliga utvecklingen av de transeuropeiska näten såväl på transportområdet, särskilt järnvägen, som när det gäller sammankoppling av energinät. Denna otillräcklighet är en ?underprodukt? av utvecklingen av den europeiska ekonomin inom snäva nationella ramar. Men den transeuropeiska infrastrukturen lider även av denna ?brist på offentlig finansiering? som kritiseras i betänkandet.
För att kompensera denna brist nöjer sig föredraganden med att locka innehavarna av privat kapital med ytterligare anslag.
Vi har röstat emot detta betänkande eftersom vi vänder oss emot att offentliga medel används för att försörja privata vinster. Målsättningen med den ökade sammankopplingen av gas- och elnäten är inte att rationalisera distributionen av energi på unionsnivå utan att öppna gas- och elmarknaden fullständigt för konkurrens, vilket innebär ytterligare ett steg, särskilt i Frankrike, mot en privatisering av EDF och GDF, en process som vi avvisar fullständigt.
Snarare än att ytterligare gynna de stora företagen och deras aktieägare måste vi tvärtom beskatta dem ytterligare, så att de olika staterna eller Europeiska gemenskapen kan finansiera ett transportnätverk som är i nivå med 2000-talet. Vi är emellertid inte så naiva att vi tror att det kommer att genomföras av de nuvarande EU-institutionerna, som är helt helgade åt de privata intressena.

Meijer (GUE/NGL)
. (NL) Under det senaste decenniet ägnades först all uppmärksamhet åt uppbyggandet av nationella nät av motorvägar, och därefter åt byggandet och utbyggnaden av flygplatser. Först under de senaste åren investerar de flesta medlemsstater i förbättring av järnvägen och ibland också i sjöfarten på de inre vattenvägarna. En del av dessa höghastighetslinjer går emellertid ut över förbättring och underhåll av järnvägstransporterna på korta sträckor. Det är osäkert om de dyra godsjärnvägarna, som Betuwe-linjen i Nederländerna, verkligen kommer att användas så länge företag behåller friheten att frakta sina produkter billigare via landsvägen och anslutande järnvägskapacitet saknas i grannländerna.
Gentemot dessa omstridda investeringar står att det ännu inte existerar något integrerat europeiskt järnvägsnät som snabbt genomkorsar nationella gränser, bergskedjor och sund.
Föredragande Turchi har rätt när han konstaterar att investeringar i järnväg och inlandssjöfart kommer på efterkälken, och att det har gjorts små framsteg när det gäller byggandet av tunnlar under Alperna och Pyrenéerna. För att få ett slut på den intensiva lastbilstrafiken genom dessa berg och på de långa omvägar som passagerartåg tvingas att köra där måste dessa tunnlar prioriteras. Ökningen av medfinansieringen till 20 procent är därför godtagbar, men får inte bli ett krav för alla möjliga andra projekt. Då finns det ingenting mer att fördela, och stagnationen fortgår.

Miranda (GUE/NGL)
. (PT) Med detta förslag, som har accepterats av föredraganden, har kommissionen framför allt för avsikt att finansiera tolv prioriterade projekt på energiområdet, samtidigt som de ser till att konkretisera slutsatserna i Barcelona, naturligtvis om att liberalisera energisektorn. Det är med sådana mål som gemenskapens medfinansiering ökar från tio till tjugo procent.
Förutom en förändrad prioriteringsordning på området de transeuropeiska näten byter förslaget återigen fokus genom att flytta det till östra Europa till förfång för de nuvarande sammanhållningsländerna, som t.ex. Portugal, som bara behandlas marginellt i detsamma.
I förslaget menar man att det finns ett behov av ytterligare 150 miljoner euro för finansieringsplanerna för perioden 2000-2006. Kommissionen avser dessutom att satsa 100 miljoner euro som en resurs till de belopp som finns medtagna under den nuvarande gränsen för den interna politiken, vilket kommer att medföra större knapphet för andra mål i denna budgetpost. Förslaget avser dessutom att lägga om de 50 miljoner euro som återstår från de aktuella beloppen för transeuropeiska nät. Under sådana villkor kan vi inte stödja förslaget.

Fatuzzo (PPE-DE).
Herr talman! Sänk punktskatten på biobränslen. Punktskatt: det är ett ord som, eftersom jag befinner mig bland pensionärer och även på grund av mina personliga erfarenheter, får mig att tänka på sprit, öl, vin, martini. Att sänka punktskatter är med andra ord något bra och rättvist. Jag sade martini, men varför? Jo, därför att jag snart skall delta i ett sammanträde med den prestigefyllda Kangaroo Group, där greve Martini från Montelera kommer att vara gäst och där jag kommer att ha nöjet att bli offentligt upptagen. Med andra ord: hurra för sänkningen av punktskatterna på alla produkter! Hurra för öl, hurra för vin, hurra för martini!

Schierhuber (PPE-DE)
Herr talman! Det gläder mig verkligen att man i detta betänkande tagit med förslaget från utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling, enligt vilket det i framtiden vore möjligt att fullständigt befria biobränsle, samt mineraloljor som framställs av detta grundämne, från punktskatt. Men det smärtar mig verkligen att det inte blir möjligt förrän bortåt år 2010. Jag hoppas dock att det utöver denna tidsrymd kommer att bli möjligt att senare skapa denna skattebefrielse, för tillverkarna, som måste göra de nödvändiga investeringarna, behöver också en viss säkerhet. Biodiesel utgör ett viktigt bidrag för att uppnå målet från Kyoto och gör oss oberoende av de fossila energikällorna.
Till sist vill jag också eftertryckligen påpeka att produktion av förnybara råvaror säkrar befintliga och nya arbetstillfällen på landsbygden, även med tanke på utvidgningen.

Bordes, Cauquil och Laguiller (GUE/NGL)
. (FR) Det verkar absurt att diskutera om biobränslen är till nytta utan att diskutera kontrollen av samtliga energiresurser, från oljan till den vita energin, via kärnkraften. Om det finns ett område där en medveten planering på världsnivå borde ha företräde är det just produktion och transport av energi och förvaltning av energiresurser, särskilt som valet mellan olika energikällor kan få stora konsekvenser för jordens framtid.
Det är ett område som domineras av några av världens mäktigaste truster, vars största intresse är att maximera sina vinster oavsett vad det kostar mänskligheten. Dessa truster har möjlighet att påtvinga hela världen sitt val och utnyttja staterna och deras skattepolitik för att gynna den mest lönsamma energiformen. ?Unionens energiberoende?, som man i betänkandet beklagar sig över, återges i praktiken inte i förhållande till de producerande länderna utan i förhållande till dessa truster.
För att verkligen kunna diskutera valet mellan de olika energiformerna skulle man behöva kontrollera dessa trusters strategi och till och med inriktningen på deras forskning.
(Röstförklaringen kortades ned i enlighet med artikel 137.1 i arbetsordningen.)
Meijer (GUE/NGL)
. (NL) Användandet av bilbränsle skulle egentligen inte få subventioneras av skattemyndigheter. Och blandning med petroleum är bedrägerikänslig. Till och med ett förhållandevis miljövänligt biobränsle kan sättas in som ett medel för att främja och rättfärdiga tillväxten inom biltrafiken. Valet av en mer utbredd kollektivtrafik är bättre, eftersom denna trafik lättare kan använda sig av energi från vatten, vind och sol. Denna energi förblir det bästa valet som drivkraft för transportmedel.
Naturligtvis är vegetabiliska produkter att föredra framför att borra eller gräva efter mineral, varigenom landskapet vanligen ödeläggs och förgiftas. Förbränningen av de fossila bränslena bidrar starkt till uppvärmningen av jorden. Mer biobränsle betyder att det behövs ett större antal hektar jordbruksmark, och att denna mark kommer att utarmas intensivt. Inga livsmedel för jordens växande befolkning kan odlas på samma markareal. Dessa bränslen, som betraktas som miljövänliga, främjar troligtvis utvidgningen av jordbruksarealen på bekostnad av de redan allvarligt skadade tropiska regnskogarna.
Trots detta är en lägre skatt på biobränsle som framkallar färre miljöproblem tills vidare mer försvarbart som medel för att påverka konsumenters och företagares beteende. För detta behövs egentligen ingen EU-reglering, för det måste medlemsstaterna kunna göra självständigt. Jag instämmer med föredraganden när han föreslår att förstärka denna frihet.

Souchet (NI)
. (FR) Det är fullständigt berättigat att medlemsstaterna tillämpar en differentierad beskattning som syftar till att främja konkurrenskraften för bränslen av växtursprung, som kan förnyas och som inte bidrar till växthuseffekten. Medlemsstaterna måste kunna utveckla sina punktskatter på bilbränsle i riktning mot ett slags miljöskatt, som i större utsträckning slår mot fossila bränslen, eftersom de har större negativa effekter än de förnybara bränslena.
I min egenskap av föredragande för utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling gläds jag åt att parlamentet antar de viktigaste ändringsförslagen som jag lämnat och som vårt utskott godkänt enhälligt: total skattelättnad för bränsle som används för att producera biobränsle, vilket redan tillämpas för produktion av oljeprodukter; avskaffande av den fullständigt godtyckliga gränsen på 50 procent av differentierad beskattning; behovet av att undvika att främjandet av biobränsle inte leder till import av biomassa som skulle beröva Europeiska unionen både vinsten från de minskade utsläppen av växthusgaser och medproduktionen av foderprotein som kan användas som djurfoder och där vi har ett stort underskott.

Fatuzzo (PPE-DE).
Herr talman! Rübig föreslår en oberoende europeisk byrå för all kontroll av kärnsäkerheten. Det skulle vara - och är om man lyckas - ett stort företag. Rübig är emellertid känd i detta parlament som företrädare för små och medelstora företag. Det är därför glädjande att han åtar sig att leda ett stort företag, vilket det skulle vara om han lyckades inrätta detta gemenskapsorgan för kärnsäkerhet. Därför röstade jag för hans förslag.

Meijer (GUE/NGL)
. (NL) Kärnkraften är mycket omstridd, men efter en mångårig paus som följd av katastroferna i Harrisburg och Tjernobyl görs nu återigen försök att bygga nya kärnkraftverk. Så länge kärnkraft existerar, för fredliga eller för militära ändamål, förblir faran stor. Det är inte enbart anläggningar som exploderar eller smälter ned som hotar livet i ett stort område, utan det finns också farliga radioaktiva restprodukter med en ofattbart lång halveringstid. Just dessa restprodukter är attraktiva för kriminella och terrorister, som genom att hota med spridandet av farliga ämnen vill tvinga andra till underkastelse.
Föredraganden är enligt min åsikt alltför optimistisk om han tror att denna sorts problem kan undvikas helt och hållet genom en bättre kontroll. Denna kontroll är emellertid oerhört viktig under nuvarande omständigheter. Det är den nyttigast tänkbara uppgiften för vad som finns kvar av Euratom, den europeiska institution som en gång upprättades för att främja det storskaliga användandet av kärnkraft. En oberoende byrå för kärnsäkerhet och skydd, som kan kontrollera alla bolag i medlemsstaterna och de framtida medlemsstaterna direkt i fråga om säkerheten hos kärnkraftverk och kärnmaterial, måste definitivt upprättas. Även den föreslagna avvisningen av produktionen av kärnvapen inom EU har mitt stöd, liksom kontrollen för att förhindra denna produktion.

Fatuzzo (PPE-DE).
Herr talman! Genom detta betänkande vill man främja framför allt den europeiska filmkonsten, förutom övriga audiovisuella verk. Kanske får vi då äntligen - detta har jag redan talat om vid andra tillfällen - en europeisk film. Men jag menar även en film, en inspelning av Europaparlamentet, där man får se ledamöterna spela huvudrollen. Får vi kanske då se kommissionär Monti spela rollen av utredare vid polisen? Vaatanen blir chaufför och ordförande Prodi kommer naturligtvis att spela rollen av församlingspräst. För att inte tala om ordförande Watson, som spelar rektor vid universitetet, Reding skulle bli hans trogna hustru och ni, vice talman Provan, skulle inte kunna vara något annat än den skotske miljardären, medan Plooij-van Gorsel, slutligen, spelar femme fatale. Och vem är mördaren? Kanske Fatuzzo?

Alyssandrakis (GUE/NGL)
. (EL) Både ur kulturell och ur politisk synvinkel är det mycket viktigt att stödja produktionen och spridandet av filmer och andra audiovisuella verk inom EU, speciellt som en motvikt mot dominansen för motsvarande amerikanska verk, som täcker 66 procent av marknaden. Trots upprepade debatter och åtgärder har det dock gjorts ytterst få framsteg. Jag tror att den främsta orsaken är att man försöker lösa den här frågan inom ramen för marknaden och den kommersiella konkurrensen.
I betänkandet uttrycks oro över situationen och vissa i och för sig korrekta avsikter att försvara väsentliga värden, men det stannar vid fromma förhoppningar. Betänkandet visar mycket större intresse för verkens ursprungsland än för deras kvalitet, och man uttrycker en förhoppning om att (också) denna sektor skall följa reglerna för den inre marknaden, dvs. utsättas för ytterligare kommersialisering. Man föreslår inrättandet av ett organ, utrustat med ekonomiska tvångsmetoder mot de audiovisuella kulturfenomenen, ett organ som skall ersätta kvalitetskonkurrensen med ett kulturellt nivelleringsorgan, ett konkurrenskraftigt men farsartat ?Euro-Hollywood?.
Jag tror att lösningen på problemet inte är att vi konkurrerar med den amerikanska dominansen genom marknadens lagar utan att vi skapar möjligheter till utveckling, erfarenhetsutbyte och en rikare verksamhet för alla de folkliga och etniska kulturerna, både inom och utom EU. En sådan politik kommer att främja kvaliteten på subkulturens bekostnad, oavsett ursprungsland.
Därför har vi europaparlamentariker från KKE avstått från att rösta, även om vi också har noterat vissa positiva inslag i betänkandet.

Beazley (PPE-DE)
. (EN) PPE-DE:s brittiska ledamöter reserverar sin ståndpunkt om punkt 35, i vilken man föreslår att man övergår till att behandla frågor som rör artikel 151 med kvalificerad majoritet.
Oaktat denna reservation stöder de brittiska ledamöterna den övergripande hållningen i Vander Taelen-betänkandet.

Bordes, Cauquil och Laguiller (GUE/NGL)
 - (FR) Vi har inte avvisat detta betänkande, eftersom vi är för att film och kultur skall vara tillgängligt för alla, vilket det långtifrån är. Men vi har vägrat att rösta för betänkandet som anklagar kommissionen - det är höjden med tanke på dess politik! - för att bortse från det audiovisuella områdets industriella aspekt ... för att kräva mer anslag till kapital som investeras i denna sektor. Vi är inte emot att bidra till skapande och spridning av verk. Men föredragandens omsorger riktar sig i större utsträckning till kapitalinnehavarna än till tittarna.
Man skulle exempelvis behöva stödja kommuner som anstränger sig för att subventionera kvarterslokaler som spelar en viktig roll när det gäller att till låg kostnad sprida verk till en folklig publik och bidrar till att verksamheten kan fortsätta, och uppmana andra kommuner att göra samma sak. Det är emellertid inte vad man vill med detta betänkande som förespråkar att man finansierar forskning-utveckling om e-bio och utrustar salar med dyr utrustning, och preciserar att den utgår från marknaden när det gäller resten. Kort sagt, ännu en gång, för att utveckla en s.k. ?under-kapitaliserad? industri - det privata näringslivet tar inga risker utan skyddsnät - vill man låta allmänheten finansiera framtida privata vinster.

Kuntz (EDD)
. (FR) I betänkandet utforskas intressanta vägar för att säkerställa att biografindustrin upprätthålls och förstärks i Europeiska unionens medlemsstater.
Betoningen på filmens och de audiovisuella verkens både kulturella och industriella art är intellektuellt sett inte tillfredsställande, eftersom betydelsen av ett sådant ihållande intresse för sektorn ligger just i att det är den kulturella dimensionen som i första hand främjas. För att bibehålla en trovärdig europeisk filmproduktion gentemot Hollywoods superproduktioner behövs definitivt stora industrikoncerner som har möjlighet att motsätta sig massproduktion.
Förslagen i betänkandet är till största delen värda intresse. Alltifrån medfinansiering av arbetet med att digitalisera arkiven till stödet till utrustning för digital visning, via en uppmaning till skatteuppmuntran från medlemsstaterna för audiovisuella produkter och tjänster, är det ett panorama av möjliga tjänster som målas upp. Man får hoppas att det genom att man tillämpar dem verkligen blir möjligt för industrin och tjänsterna i anslutning till den audiovisuella sektorn att göra framsteg.
När det gäller utarbetandet av en ny rättslig standard för harmonisering mellan olika nationella rättssystem är den inte förkastlig i sig, men man bör undvika att dessa tillnärmanden fungerar som förevändning för att främja en illusorisk europeisk kultur.

Fatuzzo (PPE-DE).
Herr talman! Jag personligen, och det pensionärsparti som jag företräder, anser att det är viktigt att stödja den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken, så som föreslås i detta medlingsförslag till budgeten. Jag tror faktiskt att Europa bara kan bli stort om vi får ett gemensamt försvar, möjlighet att ingripa även militärt för att skydda demokratins kärnvärden. Jag tror att detta - förstärkningen av den gemensamma europeiska säkerhetspolitiken - är det enda sättet att gå från ett Europa som är gjort av papper och som bara innehåller papper till ett Europa som verkligen är starkt och som intar en ledande position i hela världen.

Hyland (UEN)
Jag vill redovisa mina skäl till att jag i dag röstar emot vissa avsnitt i Färms betänkande, särskilt de punkter som handlar om jordbruk.
Vi känner alla till att kommissionens förslag för översynen efter halva tiden av den gemensamma jordbrukspolitiken skall offentliggöras nästa vecka. Jag kommer kraftfullt att motsätta mig alla försök att förvandla denna översyn till en reform. Överenskommelsen som uppnåddes i Berlin 1999 om Agenda 2000 gäller fortfarande och kommer att ses över före slutet av 2006 i syfte att granska nästa budgetplan. En grundläggande reformering av den gemensamma jordbrukspolitiken vid denna tidpunkt är varken nödvändig eller önskvärd. Marknaderna är hyggligt stabila och Berlintaken hotas inte.
I fråga om pelaren för landsbygdsutveckling förväntas kommissionen föreslå obligatorisk modulering från direkta betalningar, och detta har också framförts av Färm. Jag förkastar denna idé, och stöder frivillig modulering, som de 15 medlemsstaterna kom överens om i Berlin. Jag stöder fullständigt målen för glesbygdsutvecklingen, men jag tror fullt och fast att direkta betalningar är viktiga för att man skall kunna hålla små familjeföretag vid liv och bevara glesbygdssamhällen i hela Irland.

Fatuzzo (PPE-DE).
Det är väl känt för alla, herr talman, att Podestà är denna församlings vice talman och lika balanserad som klok. Jag slöt ögonen för ett tag sedan, och jag såg hur han förvandlades till den nye kungen av Afghanistan, med krona, spira, långt skägg och stor makt. Men varför? Jo, därför att i punkt 13 i betänkandet från Podestà står det bland annat att parlamentet bekräftar sin beredskap att stödja återuppbyggnaden av Afghanistan och att använda det humanitära biståndet på ett korrekt och effektivt sätt för att hjälpa det afghanska folket. Han hade lyckats med sina avsikter i det ögonblick jag såg honom, och afghanerna, som var glada över att ha fått all denna hjälp från Podestà, hade beslutat att välja och kröna honom till kung av Afghanistan.

Miranda (GUE/NGL)
. (PT) I detta betänkande gör man sig skyldig till tre dödssynder: man accepterar utan förbehåll utgiftsgränsen för den nuvarande finansieringsramen, som är uppenbart otillräcklig. Man vill att kommissionen skall lägga fram förslag om att institutionalisera en politik för omfördelning av budgetanslagen, och man förespråkar större flexibilitet och förutser överföringar mellan sektorer och budgetkategorier till nackdel för en stram budget, och slutligen är kritiken mot strukturfondernas låga verkställighetsgrad avsiktligt överdriven, desto mer eftersom man inte tar hänsyn till möjligheten till någon finansram i dess inledande verkställighetsfas och inte heller de villkor som följer på en tillämpning av stabilitetspakten.
När det gäller denna sista synd är det särskilt två mål som framträder: att använda den låga verkställighetsgraden som ett argument för att minska gemenskapens utgifter för sammanhållningsländerna (detsamma händer med samarbets- och utvecklingspolitiken) med tanke på utvidgningen och för att tillfredsställa intressen i de länder som kommer med bidrag, och att förbereda ?reformer? av strukturfondernas förordningar genom att dra nytta av översynen av Agenda 2000. Därför förtjänar inte betänkandet vår röst för.

Talmannen. -
Röstförklaringarna är avslutade.
(Sammanträdet avbröts kl. 13.35 och återupptogs kl. 15.00.)

Talmannen. -
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0220/2002) av Piia-Noora Kauppi för utskottet för ekonomi och valutafrågor om Europeiska centralbankens årsrapport 2001 (C5-0196/2002 - 2002/2092(COS)).
Jag hälsar ordföranden i Europeiska centralbanken, herr Duisenberg, välkommen. Det är en stor glädje och ära för oss att ni är här i dag. Vi är alla spända på att få höra er redogörelse för eurons stigande värde!

Duisenberg
. (EN) Herr talman! För sex månader sedan bevittnade vi en milstolpe i den europeiska historien, dvs. införandet av ?euron, vår valuta?, i sin synliga form. De europeiska medborgarna kan nu se - och dra nytta av - den verkliga, gripbara euron, och det snabba ersättandet av de gamla nationella valutorna i början av året vittnar om det framgångsrika införandet av eurosedlar och mynt.
År 2001 innehöll särskilda utmaningar för Europeiska centralbankens penningpolitik. De allt sämre ekonomiska utsikterna åtföljdes av ett kortsiktigt, uppåtriktat tryck på priserna från olika håll, vilket komplicerade penningpolitikens utformning. Denna uppgift blev ännu svårare genom den väldiga osäkerhet som uppstod efter terroristangreppen i Förenta staterna den 11 september.
Som vanligt måste ECB:s penningpolitiska gensvar på en sådan situation väga in faktorer utöver den kortsiktiga utvecklingen genom att man koncentrerar sig på risker för prisstabiliteten på medellång sikt. Från detta perspektiv kan vi se att inflationstrycket på medellång sikt faktiskt gav vika. ECB tog hänsyn till detta genom att sänka räntenivåerna fyra gånger under 2001 med totalt 1,5 procentenheter. Till följd av detta nådde ECB:s lägsta erbjudna ränta på de huvudsakliga refinansieringstransaktionerna - den viktigaste av bankens ränteinstrument - 3,25 procent i november 2001. ECB:s viktigaste räntor har varit oförändrade sedan november, och de kort- och medelfristiga räntenivåerna har, i ett historiskt perspektiv, varit mycket låga.
Den genomsnittliga årliga inflationstakten under 2001, enligt det harmoniserade indexet för konsumentpriser, var 2,5 procent. Inflationen under 2001 påverkades av de försenade effekterna av de höjda importpriserna under 2000, och den nya påverkan av sjukdomar hos kreatur på priserna på obehandlade livsmedel. Vi är inte nöjda med ett sådant resultat, därför att det är inte förenligt med prisstabilitet. Man måste emellertid förstå att de faktorer som bidrog till utformningen av detta resultat inte kunde kontrolleras av ECB. Det är faktiskt så att penningpolitiken endast har en fördröjd effekt på inflationen, och kan inte kontrollera den på kort sikt.
Vi är nöjda med att vår politik i fjol uppfattades på ett mycket bra sätt av våra observatörer och av marknaderna. Faktum är att obligationsräntorna, såväl som andra olika indikationer på de ekonomiska aktörernas inflationsförväntningar, pekade på ett fortsatt förtroende under 2001 för att ECB skulle kunna upprätthålla prisstabiliteten på medellång sikt.
Det fanns - och finns fortfarande - vissa farhågor om valutabytets möjliga påverkan på inflationen i euroområdet, vilket också upprepats i resolutionsförslaget om ECB:s årsrapport, som utarbetats av ert utskott för ekonomi och valutafrågor. Det är faktiskt så att konsumentprisernas ökning på årsbasis från 2,0 procent i december 2001 till 2,7 procent i januari 2002 i euroområdet tyvärr av många förknippas med valutabytet. I verkligheten bidrog andra faktorer till denna ökning, som t.ex. ökningen av grönsakspriserna, som hade att göra med väderförhållandena - i synnerhet i södra Europa - och högre tobakspriser i flera länder i euroområdet. Man måste dock också beakta att, särskilt i vissa områden där konkurrensen är lägre, vissa uppåtriktade prisjusteringar kan ha ägt rum i samband med valutabytet. Prissänkningar ägde emellertid också rum i euroområdet i samband med valutabytet, och de statistiska uppgifterna har hittills bekräftat att effekterna på den övergripande prisnivån har begränsats.
När det gäller det rådande ekonomiska läget har de ekonomiska förhållandena gradvis förändrats under de senaste månaderna. Effekterna av terroristangreppen på det ekonomiska förtroendet har mattats av gradvis, och den ekonomiska aktiviteten har stabiliserats. Samtidigt som det fortfarande råder osäkerhet om styrkan hos den pågående återhämtningen är det troligaste scenariot att den ekonomiska aktiviteten gradvis tar fart och når nivåer i linje med den förväntade tillväxten senare i år.
När det gäller utvecklingen på det monetära området såg vi en hög efterfrågan på likvida och säkra tillgångar i höstas, vilket främst hade att göra med osäkerhet på finansmarknaderna till följd av terroristangreppen. Vi såg en viss återhållsamhet i början av 2002, men färska uppgifter tyder på en ny ökning av efterfrågan på likvida tillgångar. Nedgången i tillväxten av lån till den privata sektorn har dessutom avstannat, och efterfrågan på krediter har ökat under den senaste tiden. Man måste noga övervaka denna utveckling, då den kan indikera uppåtgående risker för prisstabiliteten, särskilt under en period då ekonomisk återhämtning äger rum.
Totalt sett är utsikterna för prisstabilitet nu mindre godartade än vad de var i november 2001 när vi senast anpassade ECB:s viktigaste ränteinstrument. Inflationen har hittills minskat i mindre takt och långsammare än vad vi förväntade oss vid årsskiftet. Detta har återigen delvis berott på de tillfälliga faktorer som jag nämnde tidigare, och på den förnyade höjningen av oljepriserna under första kvartalet 2002. Vid den rådande kritiska tidpunkten, även om apprecieringen av eurons växelkurs kommer att bidra till att dämpa inflationstrycket, kommer vi att fortsätta att noga övervaka all relevant utveckling mot bakgrund av att de risker som avvikelserna från prisstabiliteten skapar - som följde av den exceptionella anhopningen av uppåtriktade inflationschocker under de senaste två åren - kan ge upphov till inflationsförväntningar på lång sikt, och därigenom påverka beteendet när det rör löne- och prissättningen.
För att kunna bevara prisstabiliteten är det mycket viktigt att man visar måttlighet i samband med lönesättningen även i framtiden. I detta avseende oroas vi av den senaste tidens trender när det rör lönesättningen på olika håll. Betydelsen av en löneutveckling som är förenlig med vår definition av prisstabilitet kan inte överdrivas. Måttlighet i sammanhanget är en viktig faktor för att kunna skapa gynnsamma förhållanden för skapande av nya arbetstillfällen och för att kunna hjälpa till med att skapa förhållanden för en hållbar ökning av den möjliga tillväxttakten för ekonomin i euroområdet.
Beräkningar av den möjliga tillväxten i euroområdet ligger omkring 2-2,5 procent, och det finns ett stort utrymme för att öka den möjliga tillväxten i euroområdet. ECB kommer att lämna sitt bidrag genom att koncentrera sig på att upprätthålla prisstabiliteten på medellång sikt. Men övriga politiska aktörer måste också ta sitt ansvar. I de allmänna riktlinjerna för medlemsstaternas och gemenskapens ekonomiska politik för 2002, som just har godkänts i Sevilla, betonar man helt riktigt behovet av ytterligare strukturreformer i euroområdet. Jag har förstått att denna åsikt också uttrycks i resolutionsförslaget.
Den framtida välfärden för medborgarna i euroområdet kommer också i hög grad att vara beroende av en försiktig finanspolitik. Solidaritetspakten inom Ekonomiska och monetära unionen kräver att alla deltagare tillämpar ett medellångt perspektiv i enlighet med bestämmelserna inom ramen för Stabilitets- och tillväxtpakten. Detta innebär att budgetarna i alla länder skall ligga nära jämvikt eller visa överskott över konjunkturcykeln i sin helhet för att man därmed skall ge tillräckligt utrymme för de automatiska stabilisatorernas friktionsfria funktion. Vi har sett en del oroande utveckling inom finanspolitiken under de senaste månaderna i vissa länder. Vi upprepar därför betydelsen av att de länder som ännu inte nått en balanserad budget i enlighet med sina åtaganden hinner ikapp de övriga länderna i euroområdet senast 2003-2004.
Låt mig nu ta upp en del andra frågor som nämnts i resolutionsförslaget om ECB:s årsrapport. Vi välkomnar det klara stödet i resolutionsförslaget till ECB:s penningpolitiska strategi. I resolutionsförslaget drar man slutsatsen att kortsiktiga rörelser i monetära aggregat inte bör överdrivas, och att man inte bör tillämpa någon mekanisk reaktion på avvikelser i M3:s tillväxt i jämförelse med referensvärdet. Detta är helt förenligt med ECB:s penningpolitiska strategi och praxis. Vår strategis första pelare, som ger analysen av penningmängdens utveckling en framträdande roll, grundas på empiriska bevis på ett nära och stabilt förhållande mellan pengar och priser i euroområdet på medellång sikt. Det finns inga bevis på att denna koppling har försvagats över tiden. ECB är fullt medveten om att förändringar i penningmängden kan bero på förändringar av portföljsammansättningar på kort sikt som inte direkt har att göra med framtida konsumtionsbeslut. Det man behöver göra är att fastställa och förstå de underliggande orsakerna till förändringar i penningmängden för att kunna bedöma riskerna för prisstabiliteten på medellång sikt. I detta avseende har penningmängdsanalysen varit ett användbart instrument för ECB:s penningpolitik även under det gångna året.
Detta leder mig till en annan sak som nämns i resolutionsförslaget, dvs. vikten av att en centralbank tar hänsyn till priset på tillgångar när man bedömer riskerna för prisstabiliteten, samtidigt som man inte sänker moralen på finansmarknaderna genom olämpliga reaktioner på överdrivna förändringar i priserna på tillgångar. ECB delar fullständigt denna åsikt. Den följer noga förändringarna i priserna på tillgångar som indikatorer för penningpolitiken, men den riktar inte in sig på dem eller reagerar automatiskt på dem.
När det gäller det föreslagna stödet till ECB-rådets makroekonomiska prognoser, tillåt mig då att återigen klargöra rollen för dessa prognoser i samband med ECB:s penningpolitiska beslut. Dessa prognoser spelar en viktig roll för oss, men de spelar på intet sätt en helt avgörande roll. De utgör en viktig insatsdel för ECB-tjänstemän och tjänstemän vid nationella centralbanker för att de på ett konsekvent sätt skall kunna sammanfatta och bedöma effekterna av en stor mängd information för framtida inflation. Vi är emellertid fullständigt medvetna om hur svårt det är att göra prognoser. Vi inser i synnerhet att det i en enda prognos är omöjligt att sammanfatta all relevant information för bedömning av hur prisstabiliteten skall upprätthållas. Med tanke på hur svårt det är att göra prognoser om en lång tidsperiod och osäkerheten rörande den lämpliga ekonomiska modellen förespråkar vi inte användningen av en enda prognos för att analysera riskerna för prisstabiliteten. Vi granskar därför aktivt många andra indikatorer och analyser i samband med vår strategi med två pelare, och vi försöker inte dölja svårigheten att fatta penningpolitiska beslut bakom utarbetandet av en enda prognos från ECB-rådet.
Prognoserna återspeglar bedömningar av sakkunniga inom Eurosystemet, och vi föredrar att hålla dessa åtskilda från ECB-rådets bedömning av den övergripande utvärderingen av riskerna för prisstabiliteten. Vårt beslut att tydligt hålla isär utarbetandet av prognoserna från ECB-rådets analys är fullständigt genomsynligt, eftersom det ärligt återspeglar beslutsprocessen inom ECB.
När det gäller kommunikation har vi alltid tillämpat ett förhållningssätt som säkrar en hög grad av öppenhet och tydliga budskap. Våra månatliga presskonferenser är viktiga i detta avseende. Lägligheten och mängden information när det rör vårt pressmeddelande har inget motstycke. Samtidigt har vi inte ändrat vår åsikt när det rör offentliggörandet av protokoll. Vi fruktar att, med tanke på att många länder är inblandade, som ECB-rådet måste ta hänsyn till, offentliggjorda protokoll - eller ett förfarande där man offentliggör motstridiga åsikter i ECB-rådet (t.o.m. då inga namn nämns) - kan leda till otillbörliga påtryckningar på chefer vid nationella centralbanker att avvika från ett synsätt som tillämpas inom euroområdet. Detta kan inte ligga i euroområdets intresse, vilket inte heller gäller önskan om att ECB-rådet skulle sluta att tala med en röst.
I resolutionsförslaget föreslås också att röstfördelningen i ECB-rådet bör offentliggöras på ett anonymt sätt. Som jag sade i mitt senaste anförande hyser jag vissa tvivel om att detta skulle ge marknaderna mer klarhet eller mer öppenhet än vad som är fallet just nu. I vilket fall som helst anser jag att det är nödvändigt att vi i vårt meddelande fortsätter att lägga betoningen på de ekonomiska sakskälen bakom penningpolitiska beslut i stället för på ett mönster av avvikande åsikter i ECB-rådet.
Sammanfattningsvis vill jag återigen kort ta upp valutabytet. Med en gemensam valuta har våra medborgare nu en gemensam symbol för den europeiska identiteten som de kan använda i sina dagliga liv. Det är förvisso så att euron har skapat de grunder som kan stimulera ytterligare integration - inom det politiska och ekonomiska området. I detta avseende kan ?euron, vår valuta? ge en ny och solidare grund på vilken vi kan skapa en ?allt fastare sammanslutning mellan de europeiska folken?.
(Applåder)

Talmannen. -
Tack så mycket, ordförande Duisenberg! Ni har också fans på åskådarläktaren, men de får tyvärr inte vara med och applådera. Ledamöterna här i kammaren får dock göra det.

Kauppi (PPE-DE)
. (FI) Herr talman, bäste herr Duisenberg, ärade kolleger! Stabilitets- och tillväxtpaketet är en nödvändig del av euroområdets trovärdighet. De åtgärder som vidtagits av regeringarna inom euroområdet för att sanera den offentliga ekonomin har skapat en grund för hållbar ekonomisk tillväxt och förstärkning av euron. Fastän jag inte i detta skede ser något behov av att ändra stabilitets- och tillväxtavtalet från 1997 understöder jag dock idén enligt vilken man även borde beakta medlemsstaternas eventuella pensionsåtaganden som saknar täckning och nuvarande skattenivå vid bedömningen av euroländernas iakttagande av stabilitets- och tillväxtavtalet; fonderade pensionsåtaganden och en låg skattenivå ger ju mer spelrum i en krissituation.
Euron har under de senaste månaderna förstärkts i förhållande till dollarn. Trots att pariteten inte i sig har någon ekonomisk betydelse är den ändå ett psykologiskt viktigt bevis på att aktörerna på marknaden och i näringslivet har förtroende för stabiliteten inom euroområdet och utvecklingen som bedöms som positiv. Jag instämmer i ECB:s bedömning att förstärkningen av euron gentemot dollarn är positiv, förutsatt att förstärkningen av valutakursen sker kontrollerat och inte för snabbt. De ökade privata investeringarna inom euroområdet visar att placerarna litar mera på euroområdets framtid än på de ekonomiska utsikterna för USA på medellång sikt. Enron, Xerox, Worldcom och eventuella kommande fall torde med stor sannolikhet ytterligare förstärka denna utveckling.
Då infinner sig frågan på vilket sätt förstärkningen av euron påverkar inflationstrycket. Vi har under de senaste dagarna fått motsägelsefulla signaler bland annat från Eichel och Solbes. Det har till exempel påståtts att eurons paritet i förhållande till dollarn minskar trycket att höja räntan. Andra har igen oroat sig över förstärkningen av euron i förhållande till dollarn, bland annat i kommissionär Solbes intervju förra lördagen. Och hur skall man i detta sammanhang bedöma det att ECB förra fredagen i samarbete med den japanska centralbanken intervenerade på valutamarknaden? Jag skulle gärna höra Duisenbergs åsikt i denna fråga och speciellt huruvida förstärkningen av euron i förhållande till dollarn gör det möjligt att hålla räntenivån på nuvarande nivå. Inflationen är för tillfället 1,7 procent, den lägsta nivån sedan december 1999.
Förra veckans M3-tillväxttal var högre än beräknat. Frågan uppstår på vilket sätt detta påverkar ECB:s nuvarande penningpolitik. Frågan som är av grundläggande karaktär berör hela den första pelarens roll. Vi stöder strategin med två pelare. De flesta forskarna erkänner sambandet mellan pengar och inflation på lång sikt. Förvaltningen av den första pelaren är dock komplicerad och lämpar sig inte alltid för det dagliga beslutsfattandet. Jag hoppas därför att ECB ger en detaljerad redogörelse över den första pelarens innehåll och ställning i penningpolitiken.
I en tid med hög volatilitet på marknaden är det ännu viktigare än tidigare att ECB är öppen. Jag vill därför ta tillfället i akt och tacka Europeiska centralbanken och dess ordförande för en förbättrad informationspraxis och en positiv attityd till den penningpolitiska dialogen med parlamentet.
Samtidigt uppmuntrar parlamentet Europeiska centralbankens råd att utnyttja det beslutsfattande som EU-fördraget ger möjlighet till genom att rösta. Detta gör det möjligt att vid behov reagera snabbare på förändringar i utvecklingen. Resultatet från rådets omröstningar borde också meddelas offentligt. Det att man anonymt offentliggör avvikande åsikter och eventuella omröstningsresultat förstärker redan i sig marknadens förtroende för Europeiska centralbanken. Ökandet av den tillgängliga informationen möjliggör en ännu bättre förhandsberäkning av den framtida utvecklingen.
Ärade kolleger, herr Duisenberg! Våra medborgares åsikter skapar grunden för vår verksamhet. Två tredjedelar av euroområdets konsumenter tror att man i och med övergången till euron höjde priserna och att produkterna blev dyrare än vid ett normalt årsskifte. Konsumenternas känsla får dock inte stöd av inflationsstatistiken. De ekonomiska stabiliseringsåtgärderna i medlemsstaterna ledde under de senaste tre åren till en mycket låg genomsnittlig inflation. De enskilda och helhetsmässigt sett mycket små prisstegringarna inom servicesektorn upplevdes av konsumenterna överraskande starkt. Vi bör alltså i fortsättningen komma ihåg att ge medborgarna tydlig information om eurons utveckling.
Enligt forskningsresultaten uppfattar över 60 procent av konsumenterna fortfarande inte produktpriserna i euro. Jag uppmanar därför medlemsstaterna att bibehålla den dubbla prissättningen, varvid vi alla får mer tid på oss att vänja oss vid vår nya valutas proportioner. Det får inte bli ett avbräck i prismedvetenheten, och konsumenterna måste även i fortsättningen med sina egna köpbeslut kunna agera som förebyggare av onödig inflation. Dubbelprissättningen garanterar även att den kommande semestersäsongen i Centraleuropa löper problemfritt.
En mycket central person i vår diskussion i dag, Luxemburgs långvariga premiärminister och en av eurons fäder, Pierre Werner, somnade in förra veckan 88 år gammal. Werner sammanställde på 1970-talet Werner-rapporten, namngiven efter honom, vilken skapade grunden för inrättandet av Europeiska centralbanken. Jag vill därför som föredragande för Europaparlamentet ägna sista delen i mitt anförande åt Werners minne. Pierre Werner var de stora visionernas man. Europeiska unionen baserar sig på gemensamma visioner, vår kontinents medborgares och statsmäns syn på hur man skall lösa gemensamma europeiska utmaningar. Vi måste ha dessa visioner, gemensamma mål och även gemensamt överenskomna principer om en ansvarsfull och hållbar ekonomisk politik i åtanke när vi söker lösningar för vår kontinents politiska och ekonomiska frågor.
(Applåder)

Karas (PPE-DE)
Herr ECB-ordförande, herr talman, herr kommissionär, mina damer och herrar! Jag vill dela upp min redogörelse i fyra delar: för det första tackar jag föredraganden för ett mycket omfattande betänkande, där det både görs en bedömning av ECB:s rapport, och där den utvidgas och kompletteras med kraven på framtiden, även dem från utskottet för ekonomi och valutafrågor. För det andra tackar jag er, ordförande Duisenberg, och ECB:s direktorat för det goda samarbetet med parlamentet och framför allt med vårt utskott, där det behövs förbättringar på båda sidor. Vi bemödar oss å ena sidan om att intensifiera den monetära dialogen, att göra den mer spännande, ställa klarare frågor och även att locka ur er tydligare svar, och av er förväntar vi oss ett stärkt offentlighetsarbete.
ECB:s beslut är ofta inte så lätta att begripa för medborgarna. Men vi vet alla att Europeiska centralbankens politik får direkta effekter på köpbeteendet och på valutan; därför är det nödvändigt med ett stärkt offentlighetsarbete för att främja mer öppenhet och acceptans hos Europas medborgare och för att få mer dynamik i ekonomin inom ramen för det som ni har sagt.
Vi gratulerar er, inte bara till ert arbete och till ert resultat, utan framför allt också till er verksamhet i samband med den 11 september, där det särskilt gav ett positivt intryck att ni i samarbete med Federal Reserve Bank vidtog samordnade ränte- och likviditetspolitiska åtgärder som en direkt reaktion på attentaten, vilket lyckades förhindra en hotande finanskris. Vi gratulerar också till framgången när eurokontanterna infördes, där vi konfronteras med problemet att vi å ena sidan har statistik som visar att införandet skedde friktionsfritt, men å andra sidan kan konstatera en mycket stor osäkerhet hos medborgarna, och därför har vi också tagit hänsyn till detta i punkt 18 i resolutionen.
Jag vill ta dagens tal till anledning för att klargöra att stabilitets- och tillväxtpakten utgör en del av framgången för euron och ECB, och att vi avvisar alla försök att av dagspolitisk kortsiktig opportunism omtolka och urholka stabilitets- och tillväxtpakten; det krävs ytterligare strukturreformer och reformer i samband med utvidgningen av politiken och av ECB. Vi hoppas att ni i fortsättningen arbetar på samma framgångsrika sätt och också klarar av dessa utmaningar.
(Applåder från höger)

Randzio-Plath (PSE)
Herr talman! Europeiska socialdemokratiska partiets grupp stöder föredragandens betänkande. Det stämmer att Europeiska centralbanken särskilt bör gratuleras när det gäller årets presentation, eftersom man inom euroområdet kunde synliggöra hur viktig euron är som svar på externa chocker, men också därför att införandet av eurokontanterna blev så framgångsrikt.
Vi noterar att inte alla medborgare är nöjda med de nya pengarna. Men Europeiska unionen har hur som helst visat att man kan åstadkomma något när man arbetar tillsammans. 64 procent av alla medborgare känner sig, enligt en enkät, äntligen lite mer som européer när de har euro i plånboken.
När det gäller medborgarnas priskänsla står det inte till så som det borde, eftersom den reella, statistiskt begripliga och ytterst låga prisökningen i euroländerna inte motsvarar den inflation man tycker sig uppleva. Därför var det rätt av Europaparlamentet att hela tiden satsa på en informationskampanj, hela tiden satsa på att betrakta införandet av euron inte enbart som en teknisk omställning, utan också som en omställning med stor psykologisk betydelse. Därför är det också viktigt att vi ger positiva signaler. Det faktum att konsumenterna i varje fall känner fördelarna med valutaunionen jämfört med gårdagen, när de tar ut pengar med hjälp av kortet, är mycket viktigt. Ytterligare fördelar kommer exempelvis att märkas nu i semestertider. Detta kan man säkert också tacka Europaparlamentets ansträngningar för.
Låt mig helt kort gå in på oron över eurons uppvärdering. Det är säkert önskvärt med en långsam kurva för att närma sig en dollar-euro-paritet. Men den går inte att styra. Därför kan man förvisso inte tillräckligt understryka att de sjunkande importpriserna under detta svaga uppsving inom euroområdet utgör en positiv miljö för en expansiv penningpolitik och i varje fall inte nödvändiggör några beslut om att ändra räntan i någon riktning. Unionen är beroende av detta för att hålla Lissabonprocessen i gång.
Europeiska centralbanken har ett stort ansvar. Man kan hoppas att samordningen av den ekonomiska politiken äntligen faktiskt skapar en positiv miljö för alla aktörer. Utvecklingen av instrumenten för penningmängderna har inte varit så positiv på senare tid. Men det finns i detta också en positiv beståndsdel, eftersom utvecklingen är ett uttryck för ett uppsving, ty den är ett tecken på att företagen tar upp krediter för att investera med tanke på en kommande ekonomisk tillväxt, vilket är livsviktigt för Europa.
Jag tror att en ännu större öppenhet inom Ekonomiska och monetära unionen skulle vara viktig. Jag satsar mycket högt på att Europeiska centralbanken är tillgänglig för parlamentets argument, enligt vilka vi också vill känna till alla beslutsskäl bakom de penningpolitiska besluten. Det är också bra för Europeiska centralbankens pålitlighet och trovärdighet.
Europeiska centralbanken har också till uppgift att bidra till den finansiella stabiliteten. Jag räknar verkligen med att Europeiska centralbanken även i fortsättningen främjar den finansiella stabiliteten och, i motsats till den amerikanska centralbanken, inte penningpolitiskt också stöder bildandet av spekulativa grupper. ECB får inte heller i fortsättningen tillåta någon moral hazard genom sitt eget agerande!

Huhne (ELDR).
Herr talman! Eftersom det finns ett mycket stort samförstånd i kammaren om den grundläggande politik som skall föras gentemot ECB vill jag ta upp en specifik åtgärd som vi har i resolutionsförslaget, som vi har begärt tidigare utan att ha fått ett formellt svar från ECB-rådet i årsrapporten, och jag hoppas att detta kommer att åtgärdas. Det handlar om offentliggörandet av röstfördelningen på ett anonymt sätt, så att marknaderna och parlamentet kan bedöma växlande ståndpunkter över tiden.
Herr Duisenberg! Ni har tidigare haft invändningar mot en sådan åtgärd, eftersom ECB-rådet brukar fatta sina beslut i samförstånd. Det gladde mig att ni sade till oss i utskottet att ni skulle tänka på saken. Jag hoppas att ni beslutar er för att fatta beslut genom majoritetsomröstning, både därför att detta skulle resultera i ett effektivare beslutsfattande och därför att ni uppmanas att göra det i fördragen.
Jag vill klargöra att jag inte delar kritiken under det gångna året, att ECB har handlat för sällan och för sent. Saken är den att ECB sänkte räntan för första gången i maj 2001, trots en fortsatt ökning av inflationen, som sedan skulle hamna på 3,4 procent. Ni har endast följt ert monetära referensvärde när det nått brytningspunkten, och under 26 av 41 månader har ni låtit inflationen överstiga ert riktvärde. Detta är en pragmatisk institution. Vi känner emellertid till från ministerrådet att samförståndsomröstning, med andra ord enhällighet, är långsammare och svårare än majoritetsomröstning.
Bara av detta skäl skulle det vara klokt om ECB använde majoritetsomröstning i framtiden. Det faktum att de nuvarande förfarandena inte resulterat i misstag är inte ett argument mot en förbättring av dem, särskilt när det är detta som krävs enligt fördraget. I artikel 10 i protokollet om stadgan för Europeiska centralbankssystemet anges tydligt att ECB-rådet skall verka genom enkel majoritet.
Jag hoppas därför att ECB-rådet också uppmärksammar sina skyldigheter enligt fördraget när det rör dess beslutsfattande med majoritetsomröstning.

Kaufmann (GUE/NGL)
Herr talman! I ECB:s rapport anmärks det på att de flesta euroländer år 2001 inte lyckades uppnå sina budgetmål. Tyskland, Frankrike, Italien och Portugal noterade återigen relativt höga underskott. Man varnar för att underskotten kan stiga ytterligare. Med andra ord, den budgetkonsolidering, som vid sidan av bibehållandet av prisstabiliteten är det andra primärmålet för den europeiska ekonomiska politiken, äventyras. Det uppnås alltså inte tillräcklig stabilitet, och inte heller skapas det utrymme för någon politisk gestaltning, vilket inte är mindre viktigt. Tyvärr behandlas denna fråga inte tillräckligt i parlamentets betänkande.
I motsats till kollegan Karas anser jag att stabilitets- och tillväxtpakten med all rätt är omstridd. Den befinner sig enligt min åsikt i en svår kris, eftersom den på grund av sin godtyckligt fastslagna 3-procentsgräns är alltför oflexibel. Under tider av stagnation och recession visar sig dess bojor vara rena giftet för den ekonomiska stimulansen. Det är ingen tillfällighet att finansministrarna inom euroområdet redan uppmanat kommissionen att ta större hänsyn till cykliska svängningar när de utvärderar budgetläget i medlemsstaterna. Jag vädjar därför eftertryckligen om att man reformerar stabilitetspakten och kompletterar den med en sysselsättningspakt, som kräver en omfattande samordning av den ekonomiska politiken i medlemsstaterna.
Stabilitetspakten är i själva verket - som vi nu hörde från det konservativt styrda Frankrike - inte utmejslad ur marmor. Målet måste vara att snabbt skapa spelrum för en anticyklisk ekonomisk politik. Naturligtvis får man inte glömma bort begränsningen av skulderna. Det får inte heller vara så att vissa länder berikar sig på bekostnad av andra länder genom att deras skulder stiger över sina bräddar, utan att de blir bestraffade med högre räntor. Men stabilitetspolitik får å andra sidan inte heller begränsa sig till penningvärdet, och framför allt får den inte skada den sociala balansen i samhället.

Berthu (NI).
Herr talman! Årsredovisningen från Europeiska centralbanken för 2001 som förefaller sansad, teknisk och ärlig gör det knappast möjligt att gissa att detta år, liksom det föregående, var katastrofalt för euron på valutamarknaderna. Ett diskret diagram på sidan 59 visar emellertid hur kursen för den europeiska valutan fallit betydligt djupare än all den turbulens som de deltagande nationella valutorna upplevt sedan 1994. På samma sätt visar diagrammet på sidan 65 över nettofinansflöden inom euroområdet under 2000 och 2001 stora utflöden som vittnar om investerarnas låga intresse för vårt område eller vår valuta, eller båda delarna.
Men, kommer man förmodligen att svara mig, man gjorde rätt i att i redovisningen från Europeiska centralbanken inte betona dessa föga glädjande aspekter eftersom euron nu klarar sig bättre och den svarta perioden är över. Det är ett påstående som behöver kontrolleras. Det man för närvarande ser är inte någon entusiasm från investerarna när det gäller euron utan snarare ett visst avståndstagande när det gäller dollarn, i anslutning till att luften gått ur teknikbubblan, i anslutning till finansskandalen och framför allt, det får vi inte glömma, den stora skillnaden i räntesatser som slår mot Förenta staternas valuta.
Dollarns olycka leder för ögonblicket alltså till eurons lycka, men man måste fortsätta att vara försiktig eftersom de underliggande problemen för den europeiska valutan fortfarande är stora. Till att börja med är den europeiska tillväxten fortfarande svag och eurons införande har inte stimulerat den, i motsats till vad man lovat. Och framför allt kvarstår i sin helhet det stora frågetecknet för framtiden, det som gäller den problematiska samexistensen mellan en gemensam valuta och ett oförenligt ekonomiskt och socialt område vars underavsnitt kan skilja sig från varandra.
För att åtgärda detta drömmer vissa om en mer eller mindre tvingande integration. Vi för vår del, herr talman, hoppas att Europa trots denna obekväma situation kommer att kunna förbli flexibelt och liberalt.

Goebbels (PSE).
Herr talman, kära kolleger! I motsats till Berthu anser jag att Europeiska centralbanken kan skryta över en mer än tillfredsställande balansräkning. Euron är en framgång: över 50 länder förfogar redan över ett valutasystem där euron, åtminstone delvis, fungerar som referens. Vår gemensamma valuta har blivit dollarns jämlike. När euron sjunkit i förhållande till dollarn har vissa kommentatorer ifrågasatt den så kallade avsaknaden av strukturreformer i Europa.
Logiskt sett borde den nuvarande återhämtningen för euron jämfört med dollarn vara konsekvensen av en lyckad strukturpolitik inom Europeiska unionen, om inte utvecklingen av växelkursen mellan dollarn och euron beror mindre på det som är väsentligt än på finansmarknadernas växlande humör. Efter det irrationella överflödet på börsmarknaderna och efter att bubblan inom den så kallade nya ekonomin spruckit är det nu dags för svikna förhoppningar. Virtuella börsvinster har förvandlats till verkliga förluster. Skuldsättningsnivån för företagen och enskilda är mer än oroande. Till detta kommer att många av vinnarna inom den nya ekonomin visar sig vara manipulatörer och banditer. Under finanskrisen i Asien kritiserade många kommentatorer crony capitalism, den samförståndskapitalism som rådde i dessa länder. Men den nuvarande situationen i Förenta staterna, och även i Europa, visar oss att tillrättavisarna från Wall Street, City och andra ställen bekvämt hade slagit sig ned i ett slags snabbköp där företagsledare, affärsbankirer, analytiker och revisorer ömsesidigt tagit för sig.
Finansvärlden upplever faktiskt för närvarande en slags krypande krasch som påminner om krisen 1929 och följande år. Det krävs därför omfattande reformer av den internationella finansen. Framför allt centralbankerna, EUF och Europeiska centralbanken måste lämna förslag på en bättre reglering och en bättre övervakning av finansmarknaderna, inbegripet de s.k. hedge funds. Enligt artikel 110.1 i fördraget har det europeiska systemet med centralbanker rätt att lämna rekommendationer och yttranden. Jag hoppas verkligen på rekommendationer från ECB för att bekämpa samförståndskapitalismen och inrätta en bättre reglering och övervakning, kort sagt skapa villkor för att den stora allmänheten på nytt får förtroende för en moraliskt upphöjd finanssektor. Det är inte faran med inflationen som hotar oss för närvarande, utan faran för implosion på finansmarknaderna. ECB kan inte undandra sig sitt ansvar. ECB:s uppmaningar om att dämpa lönerna skulle vara betydligt mer trovärdiga om Duisenberg använde samma språk om dämpning gentemot kapitalägarna.
(Applåder från vänster)

Solbes
. (ES) Herr talman! Jag kommer att fatta mig mycket kort. För det första vill jag tacka för möjligheten att delta i denna debatt om Europeiska centralbankens årsrapport.
Jag vill tacka parlamentet och särskilt utskottet för ekonomi och valutafrågor och utskottets föredragande, Kauppi, för ett utmärkt betänkande. Kommissionen delar fullständigt många av de åsikter som tas upp i betänkandet. Detta gäller särskilt den positiva utvärdering som har gjorts av politiken för Europeiska centralbanken.
Jag kommer endast att ta upp två punkter i debatten, som är av särskilt intresse för kommissionen.
För det första stabilitetspaktens roll i den aktuella processen. Enligt vår åsikt har stabilitetspakten varit en bidragande faktor till budgetpolitikens goda reaktioner på den avmattning i tillväxttakten som vi nyligen haft. De länder som redan hade nått jämvikt i överskotten har kunnat använda de automatiska stabilisatorerna och har på så vis kunnat mildra effekterna av den minskade tillväxten. Till skillnad från andra situationer har inget land med underskott genomfört expansiv skattepolitik, något som är svårt att försvara. Medlemsstaterna har dessutom kunnat fortsätta att utveckla sin politik för skattereformer, vilket utan tvivel kommer att bidra till att undanröja rigiditeter i utbudet.
Generellt sett skulle jag säga att kombinationen av den ekonomiska och monetära unionens politik under de första åren har varit lämplig för att bidra till ekonomisk tillväxt och vår makroekonomiska stabilitet.
Mer nyligen har en kombination av en monetär politik till stöd för tillväxten och en något mer flexibel skattepolitik stött den cykliska återhämtningen. Dock ligger bristen på skattekonsolidering under år 2000, när den ekonomiska tillväxten blomstrade, till grund för några av de hinder vi för närvarande möter, särskilt i de länder som har de högsta underskotten. Därför anser vi att vårt främsta huvudmål är att fortsätta med skattekonsolidering och de strukturella reformerna som ger oss möjlighet att förbättra vår tillväxtkapacitet.
För det andra och när det gäller den effekt euron har haft på priserna har Eurostat genom att använda kvartalsuppgifter kommit till slutsatsen att eurons effekt på inflationen låg på 0,16 procent under det första kvartalet 2002 i jämförelse med det sista kvartalet 2001. Man måste dock vara försiktig när man använder denna siffra. För det första för att det är svårt att göra sådana kalkyler och för det andra på grund av att det enligt vår åsikt endast är några varor och tjänster som konsumeras regelbundet som har haft ovanligt höga prisökningar, även om det är en övergripande korrekt siffra, och i och med detta får medborgarna intrycket av att ökningen har varit mycket större. Det tredje skälet är att det inte är mindre sant att euron på medellång sikt skall bidra till att förbättra konkurrensklimatet och den ekonomiska effektiviteten, och på så vis minska konsumtionspriserna.
Detta var det jag ville säga här i kväll, och nu ger jag ordet till ordföranden för Europeiska centralbanken, Duisenberg, som säkerligen kommer att ta upp ytterligare frågor.

Duisenberg
. (EN) Herr talman! Låt mig först och främst, på samma sätt som Kauppi, betyga min aktning för den bortgångne Pierre Werner, en av grundarna till Europeiska unionen, som vi aldrig kommer att glömma. När jag den 2 januari gav Werner en reservoarpenna för fira och tacka honom för hans bidrag till Europeiska unionen kunde han inte längre tala, men tårarna som rann nedför hans kinder sade mer än vad ord kunde uttrycka.
Flera ledamöter har återigen tagit upp frågan om större öppenhet och, i synnerhet, offentliggörandet av protokoll eller, som Huhne sade, åtminstone röstfördelningen i ECB-rådet. Jag gav ett formellt svar redan i mitt inledande tal, men jag vill tillfoga - jag riktar mig särskilt till Huhne - att samförståndsbeslut inte nödvändigtvis innebär att det råder enhällighet i så motto att alla röstar på samma sätt om en omröstning äger rum.
Att besluta genom samförstånd innebär att de slutsatser som ECB-rådet når om ett visst beslut, i en viss riktning, eller för att besluta att inte ändra någonting, stöds av hela ECB-rådet - av vissa mer entusiastiskt än av andra - men detta kräver ingen omröstning. Man måste alltid komma ihåg att även om ECB-rådets ledamöter kommer från alla medlemsstater företräder de inte sina medlemsstater, varken när det rör chefer för nationella centralbanker eller deras centralbank. De är där som privatpersoner och är fullständigt oberoende.
Detta gäller också beslutsförfarandet, och vi vill till varje pris bevara fenomenet att ECB-rådets beslut är beslut som fattas av ett kollegium, och att varje enskild ledamot av detta kollegium kommer att försvara och beskriva resultatet av vissa diskussioner som om denne fullständigt stöder dessa beslut. De kommer att stödjas av hela ECB-rådet. Vi vill inte undergräva denna inställning i ECB-rådet.
När det gäller priser och effekterna av kostnaderna för valutabytet, som olika ledamöter har tagit upp, är det sant att allmänheten hänför många av de prisökningar som observerats till valutabytet till eurosedlar och mynt, och avrundningseffekterna i sammanhanget. Detta är sant i synnerhet när det rör varor som vi handlar varje dag. Man betalar t.ex. inte sin hyra varje dag, så där finns det inga problem. Man köper inte en dator varje dag, så där finns det inga som helst problem eftersom dessa priser har sjunkit. Man kan emellertid märka en prishöjning på cafeterior, kaféer eller restauranger, eller när man försöker att parkera bilen på det vanliga stället.
På det hela taget har Eurostat statistiskt uppskattat att av den 0,8-procentiga ökningen i inflationstakten som konstaterades under det första kvartalet i år kan mellan 0 till 0,16 procent tillskrivas valutabytet. Det finns emellertid en skillnad mellan allmänhetens uppfattning i stort och statistiska uppgifter, nu när - som vi förväntat oss - inflationen till sist verkar vara på väg nedåt. Vi känner till Eurostats senaste uppskattning av inflationen i juni, då man kom fram till siffran 1,7 procent, dvs. en nedgång på 0,3 procent sedan i maj. Även om den definitiva siffran skulle vara marginellt högre än 1,7 procent är trenden nu nedåtgående. Det är också sant att vi på ECB väntar oss att inflationen under återstoden av året och nästa år pendlar kring 2 procent; vi befinner oss alltså i en situation där vi måste vara oerhört vaksamma när det gäller riskerna att siffran kan överstiga tvåprocentsgränsen på medellång sikt.
Det finns både uppåt- och nedåtriktade risker. De uppåtriktade riskerna definierade jag som att de har samband med penningmängdens utveckling, och möjligen med nuvarande lönetrender, om tidigare inflationssiffror får genomslag i löneavtalen. Dessa risker dämpas - och det är jag tacksam för - genom den senaste tidens betydande appreciering av euron, så vi bedömer alltså ständigt balansen hos riskerna. Vid ECB-rådets senaste sammanträde i början av juni, som behandlade vår penningpolitiska ståndpunkt, resulterade detta i att vi drog slutsatserna att riskerna finns, de dämpande effekterna verkar få genomslag och att vi måste vänta och se hur saker och ting utvecklas.
När det gäller Berthus fråga om investeringsbeslut i förhållande till Europa, som nu verkar vara litet mer attraktivt än tidigare på grund av växelkursen, skulle jag vilja säga att de enorma kapitalflödena från Europa till i synnerhet Förenta staterna verkar ha avstannat - både när det gäller direkt- och portföljinvesteringar. Det finns vissa indikationer på att flödena i vissa fall har vänt, men utflödena har i hög grad avtagit, för att uttrycka sig milt.
För att fastställa om Europa är en attraktiv plats för potentiella investerare - rörande både direkt- och portföljinvesteringar - är växelkursen bara en av de faktorer man tar hänsyn till, och den är dessutom mindre viktig. Vi måste skapa ett klimat i Europa genom vår politik, genom vår lönesättning och genom vår miljö, som gör Europa mer attraktivt att investera i än vad som uppenbarligen har varit fallet under de senaste åren. Också av detta skäl är det nödvändigt att våra stats- och regeringschefers avsikter att kraftfullt gå vidare med strukturreformer snabbt omvandlas från ord till handling.
För att avsluta med Goebbels fråga rörande regleringen av finansmarknaderna, så stöder ECB helt och fullt handlingsplanen för finansiella tjänster och kommer att göra allt som står i dess makt för att främja planens genomförande och främja ytterligare harmonisering av förordningar som behandlar kapitalmarknadsinstrument, så att vi får en öppnare och mer jämförbar kapitalmarknad i Europa.
När det gäller tillsyn kommer ECB att göra allt som står i dess makt för att uppfylla sitt mandat enligt fördraget att främja en friktionsfri tillsyn. Jag måste emellertid påminna er om att detta är det enda mandat som ECB får enligt fördraget, inte utövandet av själva tillsynen eller utformningen av de förordningar som är i kraft. Vi kan främja den; vi kan hjälpa till med att göra den så friktionsfri som möjligt; vi kan fungera som en katalysator för ett gott samarbete, men i princip faller tillsynen under subsidiaritetsprincipen. Vi kommer att göra vårt yttersta, och vi gör vårt yttersta för att uppnå just detta.
Jag hoppas att jag har svarat på de viktigaste frågorna.
(Applåder)

Goebbels (PSE).
Herr talman! Tack för att ni gav mig ordet.
Herr Duisenberg! Jag hade ytterligare en liten fråga att ställa till er. Ni säger med rätta att fördraget endast ger er begränsad befogenhet när det gäller tillsyn. Men enligt artikel 110 har ni möjlighet att utforma rekommendationer och lämna yttranden. Kommer ni att dra nytta av den möjlighet fördraget ger er?

Duisenberg
Herr talman! Att använda denna artikel för specifika åtgärder inom området banktillsyn eller för allmän reglering av finansiell verksamhet, innefattande andra finansiella branscher inom detta område, skulle - anser jag - ligga bortom våra befogenheter med tanke på att fördraget är så restriktivt när det gäller att ge precisa befogenheter för banktillsyn till Europeiska centralbanken.

Talmannen. -
Tack, åter en gång!
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Talmannen. -
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om två betänkanden från utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor:
(A5-0229/2002) av Antonios Trakatellis om förslaget till Europaparlamentets och rådets förordning om spårbarhet och märkning av genetiskt modifierade organismer och spårbarhet av livsmedel och foderprodukter som är framställda av genetiskt modifierade organismer och om ändring av direktiv 2001/18/EG (KOM(2001) 182 - C5-0380/2001 - 2001/0180(COD)),
(A5-0225/2002) av Scheele om förslaget till Europaparlamentets och rådets förordning om genetiskt modifierade livsmedel och foder (KOM(2001) 425 - C5-0368/2001 - 2001/0173(COD)).

Trakatellis (PPE-DE)
. (EL) Herr talman! Vi diskuterar i dag förslaget till en förordning som gäller för det första spårbarhet och märkning av genetiskt modifierade organismer, för det andra spårbarhet av livsmedel och foderprodukter som är framställda av genetiskt modifierade organismer och för det tredje en ändring av direktiv 2001/18 om avsiktlig utsättning av genetiskt modifierade organismer i miljön.
Vår främsta strävan är att åstadkomma en harmonisering av reglerna inom Europeiska unionen för att den inre marknaden skall fungera mera effektivt och för att konsumenten skall få bättre information. Tyvärr innehåller dock varken kommissionens förslag eller ändringsförslagen från utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor några garantier för att dessa mål skall kunna uppnås. Tvärtom öppnar de dörren för fusk och bedrägeri, vilseledande av konsumenten, snedvridning av priser och konkurrens och en sämre behandling av producenter och företag inom Europeiska unionen.
Det aktuella förslaget har ett samband med Cartagenaprotokollet om biosäkerhet, men detta protokoll innehåller inte någon bestämmelse om spårbarhet av produkter som är framställda av genetiskt modifierade organismer. Detta leder till bristande rättssäkerhet, och det är en svaghet, kanske t.o.m. ett hinder, när det gäller antagandet av regler inom gemenskapen, inte bara för gemenskapens egna produkter utan framför allt för de importerade produkterna. Och detta beror på att det inte finns någon juridisk skyldighet att lämna ut alla uppgifter i varje led i produktionen. Därigenom öppnar man dörren för allt slags bedrägeri och vilseledande bland producenter och leverantörer från tredje länder. Resultatet blir en snedvridning av konkurrensen. Samtidigt som producenterna i Europeiska unionen kommer att vara skyldiga att följa förordningen, kommer nämligen producenter och leverantörer från tredje länder att kunna påstå att produkterna framställs av naturliga råvaror, dock utan att någon kan kontrollera och konstatera att det verkligen är så. Om Europeiska unionen ensidigt uppfyller kraven på spårbarhet och märkning av importerade produkter och vidtar kontrollåtgärder utan tillräcklig vetenskaplig grund, finns det en risk för handelstvister med tredje länder och att frågan kan hänskjutas till Världshandelsorganisationens organ.
I stället för att förespråka en framtidsteknik som biotekniken, som är allmänt erkänd och mycket löftesrik för mänskligheten under 2000-talet, går man till frontalangrepp mot denna teknik. Jag ställer mig frågande och undrar därför vilka det är som utarbetar sådana förslag. All verksamhet på livsmedelsområdet har hittills byggt på analys med vetenskapliga metoder, t.ex. kontroll av fusk med livsmedel, av BSE, av dioxiner etc. För att den aktuella förordningen skall bli helt effektiv måste den kombineras med vetenskapliga metoder för att upptäcka de skillnader som finns mellan produkter som framställs av genmodifierade organismer och produkter som framställs på konventionellt sätt. De metoder vi har i dag är för övrigt utomordentligt känsliga när det gäller att spåra genmodifierat DNA eller genmodifierat protein. Med stöd av denna analysteknik kan jag som föredragande urskilja följande kategorier: den första kategorin omfattar de produkter som innehåller genmodifierat DNA eller protein; i fråga om dessa produkter kan vi alltså tillämpa spårbarhet och märkning. Den andra kategorin omfattar emellertid produkter som framställs av genmodifierade organismer men som inte innehåller vare sig DNA eller protein eller något annat som skiljer dem från de konventionella produkterna. Men när vi behandlar absolut identiska produkter olika i fråga om märkning, då gör vi dem också olika och de får ett annat mottagande på marknaden och naturligtvis snedvrider de priserna och vilseleder konsumenten, som eventuellt kommer att betala mera. Detta slags hantering leder alltså till en snedvridning hos konsumenten och öppnar dörren för bedrägeri, för man kan inte kontrollera märkningen och man kan inte göra någon vetenskaplig kontroll av sanningshalten i det som står på etiketten. Jag anser det alltså uppenbart att kommissionens förslag, i synnerhet med den utformning det fått vid behandlingen i utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor, är mycket motsägelsefullt, och om vi accepterar principerna i förslaget kommer vi att avlägsna oss från varje tänkbar vetenskaplig grund och logik och börja märka livsmedlen i överensstämmelse med våra politiska och ideologiska uppfattningar. Om djuren t.ex. äter GMO-produkter i tio dagar, eller i 20 dagar, skall vi alltså märka köttet, mjölken, smöret och osten, och detta är då en logisk följd av kommissionens förslag.
Följaktligen, herr talman, tror jag att Europeiska kommissionen har framlagt detta förslag för oss efter påtryckningar om att upphäva moratoriet. Förslaget är helt omöjligt att genomföra. Det ger ingen rättssäkerhet, för det kan inte accepteras av något rättsskipande organ, som t.ex. domstolarna. Mitt förslag är således det enda som är praktiskt genomförbart när det gäller produkter framställda av genmodifierade organismer, och det innebär att man skall fastställa och spåra upp genmodifierat DNA och protein och således genom vetenskaplig kontroll garantera att förordningen tillämpas i praktiken.

Breyer (Verts/ALE)
Herr talman! Detta var inte den ståndpunkt som utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor hade, och tyvärr har Trakatellis inte hållit sig till seden att lägga fram utskottets betänkande, utan han har tyvärr återgett sin egen ståndpunkt. Jag anser att det är mycket irriterande och beklagligt, men jag ber er som talman att i framtiden se till att föredragandena återger utskottets ståndpunkt. Om de inte kan göra det, bör de ändå hålla sig till seden att återge betänkandet i stället för att återge sin personliga åsikt som en ståndpunkt för utskottet.
(Applåder)

Talmannen. -
Om sanningen skall fram gällde ert inlägg inte precis en ordningsfråga!

Scheele (PSE)
Herr talman, kära kolleger! Det förslag till förordning som jag är föredragande för handlar om tillstånd för och märkning av genetiskt modifierade livsmedel och foderprodukter, och denna förordning skall naturligtvis betraktas i nära samband med förordningen om spårbarhet. Jag välkomnar - och det har också utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor kommit fram till - liksom många andra den av kommissionen föreslagna kommande räckvidden för märkning av likvärdiga produkter, alltså av produkter som tillverkas av genetiskt modifierade ingredienser, och där den genetiska modifieringen inte längre kan påvisas i slutprodukten. Det är ett stort framsteg i gemenskapens lagstiftning, och man hörsammar därmed ett krav som konsumenterna ställt under många år.
Denna ändring kommer också att leda till märkning av en rad livsmedel som i dag inte behöver märkas. Som lagen ser ut för närvarande kan en olja bestå av 100 procents genetiskt modifierad majs, och ändå behöver den inte märkas. Systemet med spårbarhet möjliggör denna märkning. I diskussionen uppträder man visserligen - och det har vi just sett - som om detta skulle vara den första lagstiftning där man ger konsumenten sådan information vars sanningshalt inte kan beläggas genom analytiskt förfarande, men i Europeiska unionen finns det redan lagbestämmelser, exempelvis den föreskrivna ursprungsangivelsen för många livsmedel, exempelvis frukt och grönsaker, som är baserade på ett effektivt spårbarhetssystem, alltså på dokument.
För att konsumenten skall ha största möjliga valfrihet kräver utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor också märkning av djurprodukter och enzymer. Efter att vi naturligtvis - visserligen utifrån - följt diskussionerna i rådet gör vi oss inga illusioner: detta kommer med största sannolikhet inte att utgöra någon beståndsdel av den föreliggande lagstiftningen. Men jag anser verkligen att det är nödvändigt att sprida ringar på vattnet i samband med dessa frågor och fortsätta den politiska diskussionen i ämnet. För en sak står klar: Frågan om huruvida enzymer och djurprodukter måste märkas kommer säkert inte att ha klarats av genom föreliggande lagstiftning.
Det har i samband med märkningen alltid funnits diskussioner om huruvida man skall använda märkningen ?genteknikfri?. I alla dessa diskussioner har jag tydligt och klart sagt att det vore godtagbart för mig som tilläggskoncept, men inte som alternativkoncept. I utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor hade vi just en diskussion där det sades: det som kommissionen lägger fram för oss skickar vi tillbaka, och vi vill enbart ha en ?genteknikfri?-märkning.
I kommissionens förslag finns ett tröskelvärde för tekniskt oundvikliga och tillfälliga föroreningar. Vi är väl här alla ense om att vi behöver ett sådant tröskelvärde. Här måste det klargöras att detta tröskelvärde gäller just för denna tekniskt oundvikliga förorening. Det påstås ofta - jag har också läst det i många tidningsartiklar - att Europeiska unionen nu beslutar att märkningen måste göras först från och med 0,5 respektive från 1 procent - det är naturligtvis nonsens.
Jag anser inte att det är godtagbart - samma åsikt har majoriteten i utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor - att dessa tröskelvärden också skall gälla sådana genetiskt modifierade organismer som inte är tillåtna inom gemenskapen. Med tanke på tröskelvärdets nivå hoppas jag att majoriteten i kammaren stöder ändringsförslag 162-164 som lagts fram av min grupp, där det fastslås ett tröskelvärde om 0,5 procent, och där det också krävs lägre tröskelvärden så snart sådana möjliggörs vetenskapligt och tekniskt.
Jag har på nytt lämnat in ytterligare två punkter, och de har också antagits av utskottet: här handlar det visserligen om centralisering av förfarandet för tillståndsprövning, men också om de nationella myndigheternas roll, framför allt när det gäller miljökonsekvensutredning. I kommissionens förslag föreslås att den europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet skall genomföra miljökonsekvensutredningarna i framtiden. Jag tror inte att detta är adekvat, och jag vill här inte krossa det nyligen, nämligen 2001, beslutade utsättningsdirektivet, utan här låta de ansvariga myndigheterna i medlemsstaterna behålla ansvaret för dem. Vidare handlar det i flera av mina förslag om att stärka allmänhetens rätt till information, och jag hoppas att även den stora majoriteten i kammaren - liksom i utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor - stöder denna rätt till offentlighet.
(Applåder)

Seppänen (GUE/NGL)
Herr talman, fru kommissionär! Vi har att göra med en mycket komplicerad fråga. Fastän yttrandet från utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi till utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor verkar rätt så enhälligt, löstes flera punkter i omröstningen med endast en rösts marginal. Man kan säga att utskottet delades itu, och minoriteten har till sin stora belåtenhet kunnat konstatera att företrädarna för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor stöder deras ståndpunkt bättre än det egna utskottets yttrande.
När gener manipuleras blir resultatet arter och underarter som inte uppstår i av sig själv i naturen. Ingen kan på förhand veta vad som händer när genetiskt manipulerade organismer förs ut i naturen. De kan korsa sig med naturliga arter och resultatet kan vara något som man inte avsåg med genmanipuleringen. Man måste agera i överkant.
Det är motiverat att kräva att alla genmanipulerade organismer skall kunna spåras tillräckligt långt bakåt i tiden. I Joe Cartagenas biosäkerhetsprotokoll krävdes att man preciserar genmanipulerade organismers registreringsdata. Utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi talar mer för producenterna och vill inte ha sådant.
Det hör även till konsumenternas privilegier att få välja sin mat, och det har de rätt till. Därför föreslås ett krav på märkning av GMO-produkter. Utgående från det kan konsumenten undvika produkter som han/hon inte vill använda. Den ståndpunkt som avviker från kommissionens ursprungliga förslag vann med knapp marginal i omröstningen i utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi. Enligt utskottet skall märkningen ske så att produkten märks när den är GMO-fri, och inte när den innehåller genetiskt manipulerade organismer. Utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor har intagit en annan ståndpunkt i den här frågan än utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi, och den ståndpunkten torde bättre motsvara en ökning av konsumenternas valmöjligheter.

Redondo Jiménez (PPE-DE)
. (ES) Herr talman! Vi behandlar två betänkanden: ett som handlar om spårbarhet och märkning av genetiskt modifierade organismer och spårbarhet av livsmedel och foderprodukter som är framställda av genetiskt modifierade organismer och ett annat om genetiskt modifierade livsmedel och foder. Dessa frågor måste lösas för att få slut på rådets moratorium för genetiskt modifierade organismer. Vi måste jämka samman de olika prioriteringar som måste beaktas - för det första konsumenternas rättighet till information, för det andra att hälsa och miljö måste prioriteras och för det tredje den inre marknadens funktion - det är ingen lätt uppgift, men den är inte förhandlingsbar.
Att man skall behöva höra saker som att generna går ut i miljön ... Ärade ledamöter! Jag skulle verkligen uppskatta lite mer stringens i inläggen. Jag känner inte till någon gen som har frigjort sig på det viset och flugit ut i miljön. Jag anser att vi måste föra en stringent, seriös debatt och utreda kommissionens två förslag, som jag anser vara relativt rimliga, och försöka anpassa vårt förslag till vad marknaden och konsumenterna behöver.
Den främsta prioriteringen bör vara att hålla konsumenterna informerade och att dessa skall få valmöjlighet. Den andra prioriteringen bör vara att detta skall vara en garanti för hälsan. Den tredje prioriteringen är att vi alltid måste respektera den inre marknadens frihet och att vi kräver detsamma av tredje länder som vi är beredda att kräva av oss själva. Vi kan inte ha olika regler, och våra konsumenter får inte fullständigt översvämmas av genetiskt modifierade organismer, utan märkning, som kommer hit från andra länder för att vi inte är kapabla att införa våra regler i de internationella organen.
Herr talman! Jag vet att jag överskrider talartiden, men jag ber er att visa lite flexibilitet, eftersom en ledamot i min grupp inte kommer att göra något inlägg. Jag vill även säga att märkningen inte nödvändigtvis innebär att säkerheten ökas. Jag anser inte att det är parlamentet, som är politiskt, som är behörigt att fastställa en norm som anger om vi skall välja siffran 0,5 procent eller 0,3 procent. Det bör vara en behörig kommitté som fastställer denna parameter, som bör vara mätbar. För att avsluta, ...
(Talmannen avbröt talaren.)

Gebhardt (PSE)
Herr talman, fru kommissionär, herr kommissionär! Utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor har tagit med en hel rad ändringsförslag från utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden, och det är bra. Dessa ändringsförslag betyder ju för det första att man undanröjer oklarheter, exempelvis preciseras ändringsförslag 22. Där sägs det att kommittéförfarandet bara skall tillämpas när det handlar om att lägga till nya produkter till användningsområdet för denna förordning, och absolut inte motsatsen. Jag tror att sådana förtydliganden alltid är välkomna.
För det andra handlar det om samstämmigheten i lagstiftningen, och man bör i varje fall undvika att de kompromisser i novel food-förordningen och i utsättningsdirektivet, som man tidigare med möda uppnått, återigen urholkas genom nya bestämmelser som nu läggs fram.
För det andra handlar det här om medborgarnas berättigade anspråk på tillgång till information. Det kan bara finnas myndiga konsumenter om vi också i fortsättningen erbjuder dem öppenhet och insyn. Vi talar här i parlamentet mycket om frihet, öppenhet och solidaritet. Låt oss omsätta orden i handling, så att medborgarna fritt kan besluta om vad de vill förtära, och om vad de vill låta stå kvar på hyllorna, genom att vi genomför en klar märkning av produkterna.
Hit hör naturligtvis också frågan om tröskelvärdena, och ni vet att utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden inte har fattat något beslut om dem. Efter att utskottet fått olika förslag drogs dessa ändringsförslag tillbaka med påpekandet att utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor hade bättre överblick i denna fråga, men jag vill inte dölja att jag även i fortsättningen anser att ett tröskelvärde om 0,1 procent vore absolut eftersträvansvärt.

Sommer (PPE-DE)
Herr talman, mina damer och herrar! Vad behöver man genetiskt modifierade växter till? Genom en förändring av några få beståndsdelar i det genetiska materialet anpassas en växt bättre till negativ miljöpåverkan, exempelvis skadedjursangrepp eller ogräskonkurrens. Den blir i sig själv mer motståndskraftig. Användning av ogräs- och insektsbekämpningsmedel kan starkt reduceras. Miljön avlastas. I kvalitet och näringsvärde skiljer sig dessa genetiskt modifierade livsmedel inte på något sätt från traditionella födoämnen. Det säkerställs genom omfattande tester.
Åsikterna om föreliggande förslag från kommissionen, vilket rör spårbarhet och märkning, skiljer sig mycket åt inom parlamentet. Det vet vi. Vi är ense på en punkt: förslagen är inte särskilt lyckade. Det är svårt att förstå varför kommissionen inte vill reglera alltsammans i en enda förordning. Sådana omfattande och enhetliga bestämmelser skulle då också kunna innefatta utsäde, som nu, vilket vi inte heller förstår, behandlas genom kommittéförfarandet, där alltså Europaparlamentet så att säga utesluts.
Trots dessa brister vill vi ändå inte återförvisa kommissionens förslag, eftersom varje ytterligare fördröjning skulle vara rena giftet för tillståndet för de genetiskt modifierade produkterna inom EU. Det de facto-moratorium som funnits i några år skulle fortsätta på samma vis.
I båda förslagen från kommissionen handlar det om att säkerställa klar, sanningsenlig information för konsumenten med tanke på genetiskt modifierade organismer i livsmedel och foderprodukter. Naturligtvis är även jag, utan varje inskränkning, positiv till omfattande information till konsumenterna. Det är klart! Men sådan information kan bara åstadkommas om man förser sådana produkter med märkning om GMO-innehåll som också verkligen innehåller GMO. Vetenskaplig spårbarhet med hjälp av genetiskt modifierad DNA eller modifierade proteiner, eller i framtiden kanske också med hjälp av andra nya analysmöjligheter, är här det första budet. En sådan produktrelaterad märkning är den enda möjliga vägen. Kommissionens förslag går här åt fel håll. En så kallad processbaserad märkning av livsmedel och foderprodukter, oberoende av den genetiska modifieringens spårbarhet i slutprodukten, är helt enkelt inte genomförbar, utan skulle inbjuda till bedrägerier. Som konsekvens av detta skulle en våg av förmenta skandaler välla över Europa, och konsumenternas förtroende för våra ändå kvalitativt högvärdiga livsmedel skulle onödigtvis bli ytterligare rubbat.
Av samma anledning bör man därför avvisa utvidgningen av märkningsplikten till animala produkter, exempelvis kött, ägg och mjölkprodukter som kommer från djur vilka någon gång kommit i kontakt med genetiskt modifierade foderprodukter. En sådan märkningsplikt vore lika dunkel som den som gäller livsmedel vilka producerats med användning av genetiskt tillverkade eller modifierade ingredienser, exempelvis enzymer, eftersom det inte i något av fallen finns någon som helst genetisk modifiering av själva livsmedlet. Det finns ingen skillnad i jämförelse med konventionella produkter.
Exakt samma sak gäller också för starkt raffinerade produkter, exempelvis matoljor eller socker. Det finns bevisligen inte längre någon genetisk modifiering i produkten. Varför skall man då märka den?
Ett sådant förfarande med att märka varje produkt som verkligen bara har tittat på GMO skulle motverka idén med konsumentupplysning respektive information. Då skulle nämligen näst intill varje livsmedel behöva förses med märkningen ?tillverkat av GMO eller med användning av GMO?.
Ytterligare en nyckelfråga: tröskelvärdet för den tillfälliga eller tekniskt oundvikliga förekomsten av GMO i produkter. I utskottet för miljöfrågor, folkhälsa och konsumentfrågor sänktes tröskelvärdet för den tillfälliga och tekniskt oundvikliga förekomsten av GMO från 1 procent, enligt kommissionens förslag, till 0,5 procent, mot PPE-DE-gruppens votum. Vi är ändå ense om att detta tröskelvärde enbart är ett politiskt värde och inte har någon vetenskaplig grund. Som politisk storhet måste detta värde ändå rätta sig efter vad som är genomförbart, vad som kan göras. Genomförbarhetströskeln uppnås emellertid gott och väl med en undre gräns på 1 procent. Ett tröskelvärde på 0,5 procent kan helt enkelt inte iakttas för närvarande. Det skulle vara ett förhindrande värde, en förhindrande tröskel.
På denna punkt var emellertid, det måste också sägas, kommissionens förslag ytterst olyckligt formulerat. Naturligtvis orsakar det obehag när det talas om GMO som är otillåtet inom EU. Man associerar det ungefär med att vara hjälplöst utlämnad. I grund och botten är detta tröskelvärde ett, särskilt i övergångsfasen, nödvändigt toleransvärde för GMO, som på grund av de facto-moratoriet ännu inte tillåtits, men däremot har genomgått den kontroll som gjorts av de ansvariga vetenskapliga kommittéerna i EU, vilket gav till resultat att de inte innebär någon fara för människans hälsa eller för miljön. De är mogna för att tillåtas, de står på väntelistan. Det riktiga begreppet måste alltså vara preauthorized. Jag skall försöka att förankra detta begrepp i lagstiftningen.
(Applåder)

Lund (PSE).
Herr talman! De två förslagen till förordning och betänkandena som vi behandlar i dag utgör viktiga komplement till direktivet om avsiktlig utsättning av genetiskt modifierade organismer, som vi antog förra året. Regler om spårbarhet och märkning är naturligtvis helt nödvändiga, dels för att man skall kunna genomföra en effektiv kvalitetskontroll, men också för att man skall kunna dra tillbaka produkter från marknaden om det uppstår en oförutsedd negativ påverkan på vår hälsa eller på miljön, och slutligen även för att man skall kunna ge konsumenterna en reell möjlighet att välja mellan genetiskt modifierade produkter och icke genetiskt modifierade produkter. Jag kan därför fullständigt ansluta mig till utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågors linje, vilken kommer att garantera att vi får ett effektivt spårbarhetssystem och att vi som konsumenter får fria valmöjligheter. Vi får upplysningar om huruvida en produkt består av eller innehåller genmanipulerade organismer, och vi får också upplysning om huruvida en produkt är framställd av genmanipulerade organismer. Detta gäller naturligtvis också animaliska produkter som mjölk, ägg och kött som kommer från djur som utfodrats med produkter som innehåller genetiskt modifierade organismer. Vi har som konsumenter naturligtvis rätt att få upplysning både om innehåll och om produktionsmetod med avseende på de livsmedel vi konsumerar. Jag kan dessutom stödja att gränsen för oavsiktlig kontaminering med genmanipulerade organismer sätts så lågt som över huvud taget är möjligt och allra högst till 0,5 procent.
Låt mig därnäst göra ett påpekande beträffande de multinationella kemikoncernerna, som ligger bakom de genetiskt modifierade produkterna, och för övrigt även beträffande den engelska regeringen som ju intar den märkliga ståndpunkten att man inte anser att det skall förekomma någon märkning, bortsett från att företagen skall få lov att märka sina varor som fria från genetiskt modifierade organismer. Detta skulle vara en katastrofal lösning. För det första skulle detta system förmodligen inte tillämpas i så hög utsträckning av företagen, eftersom det skulle vara frivilligt. Många företag skulle inte tillämpa det enbart av ansvarsmässiga skäl. För det andra skulle ett sådant system innebära ett stort svek mot konsumenterna. Alla de produkter som inte är märkta som fria från genetiskt modifierade organismer kan ju antingen vara genetiskt modifierade produkter eller icke genetiskt modifierade produkter. Detta får konsumenterna i så fall ingen upplysning om, vilket naturligtvis också är syftet bakom kemiindustrins önskan.
Slutligen skulle spårningen av genetiskt modifierade organismer omöjliggöras fullständigt om det inte sker en positiv märkning av genetiskt modifierade organismer i alla produktions- och distributionsled. Man skulle då inte ha någon möjlighet att spåra genetiskt modifierade organismer som visade sig ha en negativ inverkan på vår hälsa eller på miljön. Sett i historiens ljus kan man onekligen förundra sig över att just den engelska regeringen går in för ett system som förhindrar spårbarhet på livsmedelsområdet. Jag kan helt enkelt inte förstå den marknadsföringsstrategi som tillämpas av industrin för genetiskt modifierade produkter. Man argumenterar hela tiden för så lite upplysning till konsumenterna som möjligt. Tror man verkligen att man på det sättet kan skapa en tilltro till genmanipulerade livsmedel? Det är helt obegripligt, och därför kan jag bara säga att jag mycket väl förstår en stor majoritet av konsumenterna i Europa. När man hela tiden möter inställningen att konsumenterna skall få veta så lite som möjligt, måste det betyda att de inte själva hyser någon tilltro till produkterna.
(Applåder)

Sterckx (ELDR).
Herr talman! Det får mig lite grand att tänka på ett grekiskt drama: det slutar alltid illa vad man än väljer. Och jag tror att vi också i detta fall står inför ett sådant drama. Målet är tydligt, det är vi överens om. Konsumenten måste ha ett val: endera med eller utan GMO, och etiketten måste alltså upplysa konsumenten på ett tydligt och pålitligt sätt. Och detta måste vi till viss del bedöma på grundval av pappersbevis. Vi måste bygga upp ett system som vi kan lita på, och det är inte nödvändigtvis enbart vetenskapliga tester.
Vår grupp vill inte ha någon etikett på de metoder som livsmedel tillverkas med, alltså processhjälpmedel. Vi diskuterar fortfarande produkter från djur som någon gång har matats med GMO. Men om vi räknar med dessa två måste vi sätta en etikett på ungefär allt, och då är min fråga: hjälper vi konsumenten genom detta? Kommer denne då att få lättare att hitta i djungeln? Vi pläderar därför för upprättande av ett system med icke-GMO, som nu förresten redan används som argument av ett antal distributionskedjor. Det största problemet vid pappersbevis borde vara bedrägeri. Jag tror att om vi inte upprättar ett bra och pålitligt system - med tanke på att vi framför allt har att göra med länder utanför unionen - så kan vi förvänta oss den första skandalen.
Vad tröskelvärdet beträffar: för oavsiktlig förekomst kommer min grupp att stödja 0,5 procent eller lägre.
Eurostats siffror visar tydligt att en majoritet av konsumenterna vill ha en bra märkning. Men måste vi då följa kommissionens system? Ger det de nödvändiga garantierna för att kontrollera pappersbeviset i en total handel i ett antal produkter? Är vi då säkra på att vi har en verkligt bra märkning? Andra frågan: om vi inför maximal märkning, således även för enzymer, således även för animaliska produkter, kommer vi då inte att börja märka nästan alla produkter, och har konsumenten någon nytta av det? Enligt min åsikt är den bästa lösningen att kombinera en icke-GMO-etikett med en etikett med GMO på för produkter som också innehåller GMO. Det systemet är inte heller vattentätt, det är inte heller perfekt, men jag tror att det minsta antalet offer kommer att falla i min version av det grekiska dramat.

Sjöstedt (GUE/NGL).
Herr talman! Frågan om genetiskt modifierade grödor och livsmedel kan ses ur flera olika synvinklar. För vår grupp gäller det biodiversitet, miljö, hälsa och livsmedelssäkerhet. Det gäller också konsumenternas grundläggande rätt att få välja vad de vill köpa och vad de vill äta. Frågan kan dessutom ses ur ett maktperspektiv. Makten över våra livsmedel och grödor ligger till betydande del hos multinationella bolag som ibland säljer genmodifierade utsäden som är direkt beroende av deras egna bekämpningsmedel. Alla dessa skäl kan vara grund till att man som konsument vill välja bort GM-produkter.
Det finns ingen vetenskaplig enighet om GM-teknikens välsignelse på livsmedelsområdet. Tekniken är omstridd, och vår kunskap på området växer snabbt. Det råder inte minst osäkerhet beträffande inverkan på biodiversitet och möjliga effekter för allergiker. Därför måste försiktighetsprincipen tillämpas, och vi stöder medlemsländers rätt att med ett moratorium stoppa den kommersiella odlingen av GM-grödor.
När kommissionen har agerat för att modernisera Europeiska unionens politik på området har regler för spårbarhet, märkning och företagens ansvar gjorts till förutsättningar för politiken. Vi menar att det i konsekvens med detta och som ett minimikrav inte skall tillåtas någon kommersiell odling av GM-grödor innan dessa förändringar är gjorda och genomförda i nationell lag.
När det gäller märkning och spårbarhet måste utgångspunkten vara att skapa heltäckande system som ger konsumenterna rätt att välja. Det innebär att även varor framställda med hjälp av GM-produkter, såsom kött framställt med GM-foder, skall märkas. Inblandning av rester från icke tillåtna GM-produkter skall självfallet inte tillåtas. När det gäller oavsiktlig inblandning av rester från GM-grödor bör tröskelvärdet vara så lågt som det bara är möjligt. Vi anser att förslaget på 0,5 procent är alltför högt men att det kan vara en utgångspunkt för att kunna sänka i framtiden.
Det är anmärkningsvärt att de som normalt försvarar konsumenternas valfrihet på marknaden nu inte vill ge konsumenterna denna valfrihet genom en effektiv märkning av GM-mat. Kan det möjligen vara så att man inser att de flesta konsumenter skulle använda sin valfrihet till att välja bort GM-produkterna?
Ett system med märkning av GM-fria produkter vore en betydlig sämre lösning än den nu föreslagna. Ett sådant system utgår från att den genetiskt modifierade maten är regel och den GM-fria undantaget. Vi vill att det skall vara tvärtom.
Vi vet att det i denna fråga finns en hård press från industri och från vissa nationella regeringar om att rösta emot den linje som antogs i miljöutskottet. Jag skulle vilja vädja till ledamöterna att ta sitt ansvar för miljön och konsumenterna och att stödja miljöutskottets linje i denna fråga och inte ge efter för vare sig industrin eller 10 Downing Street.
Breyer (Verts/ALE)
Herr talman, kära kolleger! Genom omröstningen i morgon äger prövningen rum i Europaparlamentet om huruvida vi skall skapa mer insyn för konsumenterna, eller om vi skall böja oss för industriintressena och även i fortsättningen i hemlighet pracka på konsumenterna genmanipulerade livsmedel. Att inte anta den omfattande märkningen och den därmed förbundna spårbarheten vore en konsumentpolitisk sanningsförsäkran från parlamentets sida och ett knäböjande inför genteknikintressena. Om spårbarheten och öppenheten misslyckas skulle konsumenternas rättigheter trampas ned. Därför vädjar jag särskilt till PPE-DE-gruppen att ge upp sin blockadinställning och äntligen ställa sig på konsumenternas sida och sluta upp med att omyndigförklara dem.
Det är ändå helt oacceptabelt att kallpressad olja eller tomater, när det finns bevis, blir märkta, och samma olja, så snart den upphettats, eller samma tomat, så snart den omvandlats till ketchup, inte skall märkas. Vi behöver en omfattande märkning eftersom konsumenterna har rätt att få veta vad de äter. Marknaden skall avgöra, dvs. konsumenterna. Vi måste verkligen betrakta dem som myndiga konsumenter och får absolut inte omyndigförklara dem. Inte minst sedan BSE-skandalen vet vi också att konsumenterna vill veta hur och med vad djuren utfodras.
Vi är naturligtvis helt klart emot ett tröskelvärde för otillåtna gen-livsmedel, för därmed skulle kommissionens mål att sörja för mer livsmedelssäkerhet verkligen ledas in absurdum. Bara sådant som uttryckligen tillåtits får förekomma på marknaden. Allt annat vore fullständigt oacceptabelt och skulle ställa livsmedelslagstiftningen på huvudet. Även värdet på 1 procent för tillåtna produkter anser vi vara alltför högt och för godtyckligt. Det skulle betyda att man i en genomsnittlig skeppslast med genteknikfria sojabönor ändå fick blanda in mer än 3 000 ton genetiskt modifierade sojabönor. Kommissionen måste äntligen föreslå mer säkerhetsåtgärder för att förhindra att det sker föroreningar, för vi behöver verkligen mer märkning och säkerhet för konsumenten.

Nobilia (UEN).
Herr talman! Vi avvisar inte helt GMO och användningen av dem. Vi är i stället för en reglerad användning av dem, vilket för övrigt är nödvändigt med tanke på den globala situationen: 50 miljoner hektar i världen odlas med användning av GMO mot endast 12 000 i Europa. Detta borde leda till att man ifrågasätter den europeiska forskningen, förutom Europas roll i samband med GMO och användningen, ofta skönsmässig och okontrollerad, av produkter som innehåller GMO i utvecklingsländerna. På samma sätt borde detta leda till ett ifrågasättande av värdet av att skydda den biologiska mångfalden samt betydelsen av de garantier och den säkerhet som vetenskapen ännu inte förmår ge konsumenterna. Men detta är inte tillfället att föra den diskussionen.
Det som emellertid väcker förvåning i de förslag som behandlas och i föredragandenas arbete är sättet att överföra principerna från Cartagenaprotokollet. Det verkar faktiskt som om försiktighet och öppenhet, grundläggande inslag i det protokollet, har tolkats på ett sätt som ibland är rent förvridet, framför allt om man läser den andra förordningen, den om spårbarhet och märkning. Det finns inte spår av en enhetlig metod som kan intyga att operatörerna verkligen har vidtagit alla de åtgärder som krävs för att undvika föroreningar, och inte heller förutses en myndighet som kan intyga att dessa åtgärder verkligen har vidtagits, eller för övrigt att det finns en harmoni mellan de mängder föroreningar som tillåts. På samma sätt kan man säga om de prov som skall lämnas in samtidigt med begäran om tillstånd, där ansvaret för provtagningen överlämnas till den som begär auktoriseringen. För övrigt verkar det inte vara passande att ge de ekonomiska operatörerna ansvaret för att visa kvaliteten i de vetenskapliga analyserna, något som för övrigt skall bestämmas subjektivt, eftersom inte ens Cartagenaprotokollet på ett avgörande vis tar upp frågan om ansvarighet, utan hänskjuter undersökningen av den frågan, av själva grundbegreppen, till fyra år efter det att själva protokollet har trätt i kraft.
Om målet alltså är spårbarhet, i enlighet med försiktighetsprincipen, så förstår jag inte varför en auktorisering skulle gälla tio år efter förordningen, medan den dokumentation som stödde den i stället bara skulle förvaras under fem år enligt den andra förordningen. Förhoppningen när det gäller föredragandenas arbete och framför allt Scheeles arbete, som faktiskt har förbättrat förslaget från kommissionen, är att dessa frågetecken skall rätas ut för att vi skall komma fram till en samsyn som åtminstone fungerar.

Blokland (EDD).
I debatten om genetiskt modifierade organismer kan vi inte begränsa oss till de tekniska diskussionerna, utan de etiska aspekterna bör eftertryckligen få uppmärksamheten. Vi får använda Guds skapelse för att fylla vårt livsmedelsbehov. Detta betyder emellertid inte att vi skulle få skada den levande naturens särprägel. Berörda företag hävdar emellertid att biotekniken är nödvändig för lösningen på livsmedelsbristen.
Problemet är emellertid inte att det inte finns tillräckligt med livsmedel, utan att dessa är dåligt fördelade. Dessutom är pengabrist ofta orsaken till att människor inte har livsmedel. Om vi ser på hungersnöden i länderna i södra Afrika ser vi tydligt att dessa problem inte går att lösa genom bioteknik.
Förra året godkände vi ett direktiv som möjliggjorde introduktionen av genetiskt modifierad mat på marknaden under vissa villkor. Villkoren är skydd för miljö och hälsa, valfrihet för konsumenten och ?förorenaren betalar?. Om industrin inte kan uppfylla dessa villkor bör vi ändå avstå från att introducera genetiskt modifierad mat på marknaden.
Mitt bekymmer är att det inte finns några garantier för äkta valfrihet trots de stränga märkningsvillkoren. Det kommer alltid att förekomma oavsiktlig förorening. Dessutom anser jag att GMO-fria produkter inte skall vara dyrare än GMO-produkter.

Thomas-Mauro (NI).
Herr talman! Genom att uttala oss om betänkandena från Scheele och Trakatellis om genetiskt modifierade produkter är vi skyldiga att bidra till att fastställa en trovärdig strategi för säkerheten när det gäller genetiskt modifierade livsmedel för att återupprätta de politiska talens auktoritet på området.
När det gäller tillämpningsområdet för den föreslagna lagstiftningen anser vi att märkningen bör tillämpas på genetiskt modifierade organismer och produkter som utvinns från dessa i livsmedel och djurfoder, och att den bör bygga på fullständig spårbarhet av genetiskt modifierade organismer, utan att begränsas av kriterierna för att upptäcka genetiskt modifierad DNA, så att försiktighetsprincipen kan respekteras.
Vi avvisar däremot ändringsförslagen som syftar till att främja en märkning av typen ?ej genetiskt modifierade organismer? och/eller ?utan genetiskt modifierade organismer?, eftersom en sådan åtgärd skulle innebära ökade produktionskostnader för branschen ?utan genetiskt modifierade organismer?.
När det gäller otillåtna genetiskt modifierade organismer i Europeiska unionen förespråkar vi ?nolltolerans?. Det skulle faktiskt vara motsägelsefullt att förstärka förfarandet med att tillåta genetiskt modifierade organismer å ena sidan och å andra sidan acceptera att ej tillåtna genetiskt modifierade organismer förekommer i livsmedel. När det gäller gränsen för undantag från märkning, om genetiskt modifierade organismer som är tillåtna i Europa sprids av misstag, stöder vi gränsen på 0,5 procent.
Men vi hävdar ändå att eftersom det är svårt att identifiera produkter som innehåller genetiskt modifierade organismer innebär själva förekomsten av en sådan gräns ett problem. Denna typ av tvetydighet i debatten om genetiskt modifierade organismer måste snarast lösas i våra samhällen som har allt större tendens att agera mot rädslan och hoten, till den grad att dessa begrepp i dag blivit mer strukturerande än själva riskbegreppet.
(Applåder)

Grossetête (PPE-DE).
Herr talman! Debatten om genetiskt modifierade organismer har ofta skapat mer förvirring än klarhet. Det märker man återigen här i kammaren i kväll. Vi måste avstå från varje spektakulärt och medieinriktat initiativ, och i stället främja ett pragmatiskt och vetenskapligt synsätt i frågan, så att alla känslomässiga påtryckningar eller beaktanden kan läggas åt sidan. Den alltför stora ogrundade kritiken mot de genetiskt modifierade organismerna återspeglar inte detta vetenskapliga synsätt. Vi får inte glömma bort att man tack vare genetiken kunnat göra viktiga framsteg, exempelvis på läkemedelsområdet. Vi kan inte tillåta att en sådan broms hindrar forskningen.
Vi måste i gengäld se till att livsmedel och djurfoder inte innebär någon som helst risk för människors eller djurs hälsa eller för miljön, och att användningen av genetiskt modifierade organismer inte innebär risker. Vi måste skydda konsumenterna mot varje möjlig fara, tala öppet om fördelar och nackdelar med genetiskt modifierade organismer genom att för konsumenterna beskriva de risker vi utsätter oss för när vi vill vända denna teknik ryggen. Säkerheten är emellertid fortfarande den viktigaste ingrediensen i livsmedlen. Experiment med genetiskt modifierade organismer måste därför göras enligt principen om vetenskapligt godkännande ?etapp för etapp?, enligt homogena och centraliserade kriterier, tillsammans med all öppenhet som krävs både när det gäller villkoren för dessa experiment och de erhållna resultaten. Att i dag förfoga över femton olika system för tillstånd bidrar till ökad förvirring där det snarare skulle behövas harmonisering.
Jag skulle därför vilja delge er den oro som skapas av vissa förslag i betänkandena. Jag erinrar om att vår trovärdighet beror på de texter vi röstar igenom och de realistiska åtgärder det leder till. Vi vet att livsmedel kan förorenas och att genetiskt modifierade organismer kan finnas där av misstag. Men man måste också kunna upptäcka det på ett säkert sätt. Vetenskapen förespråkar en gräns på 1 procent och ifrågasätter starkt om det är genomförbart att sänka gränsen till 0,5 procent, och det förefaller faktiskt orealistiskt och oklokt för närvarande.
Den gräns som väljs för att nämna förekomsten av genetiskt modifierade organismer måste vara realistisk, och det leder oss till frågan om märkning. Att säga till konsumenten att man kan garantera livsmedel utan några som helst genetiskt modifierade organismer skulle vara detsamma som att ljuga. Införandet av denna politik kräver naturligtvis att det vetenskapliga godkännandet, kontrollerna och de tillämpliga sanktionerna förstärks.
Jag önskar att Europeiska unionen på bästa sätt skall kunna informera konsumenterna för att ge dem verklig valfrihet och trovärdig information om genetiskt modifierade organismer, bland annat genom en klar och tydlig märkning, utan tvetydighet men också utan överdrifter, dvs. en märkning som bygger på ett system som kräver komplett och tillförlitlig information om förekomsten av genetiskt modifierade organismer och produkter som framställs av dessa, och som bygger på möjligheten att upptäcka och analysera DNA och modifierade proteiner. Att i dag vilja utvidga detta krav till att märka livsmedel som tillverkats av djur som matats med genetiskt modifierade organismer orsakar problem och kan göra informationen oklar. För att de två betänkanden man föreslår oss skall vara effektiva måste de vara homogena. Men jag oroar mig för bristen på konsekvens som skulle kunna uppstå om dessa två texter röstas igenom. Hur skall vi göra om båda betänkandena avviker från en gemensam riktlinje? Hur skall vi förklara denna brist på överensstämmelse för den allmänna opinionen? Hur skall vi tillämpa dessa åtgärder som i slutändan inte kan tillämpas?

Bowe (PSE).
Herr talman! Jag välkomnar kommissionens förslag. Det är ett verkligt och ärligt försök att ta hänsyn till allmänhetens krav i samband med denna fråga. Föredragandens betänkanden har varit ett verkligt försök att förbättra detta förslag.
Det innebär att vi kommit ett steg närmare en lämplig och rationell användning av genmodifierande teknik i Europa. Jag hoppas att det är ett steg närmare en upphävning av moratoriet, så att vi kan börja godkänna nya genmodifierade produkter som kommer att vara till nytta för alla och använda den nya lagstiftningen, som jag utarbetade i fjol. Den ger mycket bättre skydd i jämförelse med den lagstiftning som används för närvarande vid de försök med grödor som för närvarande sker i Europeiska unionen.
Vi måste fortsätta att ställa frågor. Är detta verkligen vad allmänheten vill ha? När medborgare kontaktar mig, genom e-post, brev, telefon eller personliga besök, säger de inte: ?var snäll och ge oss möjlighet att äta mat som innehåller mindre än 1 procent genetiskt modifierade organismer?. De säger: ?var snäll och ge oss möjlighet att äta mat som inte innehåller några genetiskt modifierade organismer, som är fri från genetiskt modifierade organismer, så att vi kan göra ett verkligt val mellan genetiskt modifierade organismer och inga genetiskt modifierade organismer?.
Jag tror inte att detta kommer att ske genom detta förslag. Det kommer att se till att det sker en märkning av livsmedel som innehåller betydande mängder genetiskt modifierade organismer, men det kommer i affärerna fortfarande att finnas många olika ämnen och produkter som inte är märkta, men som innehåller genetiskt modifierade organismer. Allmänheten kommer att vilseledas; allmänheten kommer att bli förvirrad; allmänheten kommer återigen att sakna förtroende för de märkningssystem som vi i kammaren förslår till gagn för medborgarna.
Vi måste fundera på saken igen. Jag tvivlar på om detta förslag, i sin nuvarande form, om det inte ändras grundligt, kommer att bli till praktisk nytta för allmänheten. Vi måste säga sanningen till folk om vad som finns i deras livsmedel. 99 procent av sanningen är inte ärlig; det är inte tillräckligt; det är inte de nödvändiga 100 procenten.
(Applåder)

Davies (ELDR).
Herr talman! Oron om genetiskt modifierade organismers påverkan på människors hälsa överskuggas hos många av oss av farhågor om deras påverkan på andra växtarter eller djur, och om en handfull företags kontroll över världens fröbank. Men det är djurs och människors hälsa som är den fråga som behandlas, och ELDR-gruppen står enhällig i sin tro att produkter måste märkas på ett tydligt sätt, så att konsumenterna kan göra lämpliga val.
Vi är emellertid splittrade när det gäller hur vi skall uppnå detta på bästa sätt. En majoritet godtar kommissionens förslag, men vill att produkter med mer än 0,5 procent genetiskt modifierade organismer eller mindre, om det är praktiskt genomförbart, skall märkas. Man bör upprätta bestämmelser om spårbarhet, så att detta kan göras även då man inte kan fastställa DNA som genmodifierats. Men vi riskerar att begrava konsumenten i information om vi märker vartenda livsmedel som tillverkats av produkter som kommer från djur som utfodrats med foder som innehåller genetiskt modifierade organismer.
Jag motsätter mig åtgärder som till sist kommer att leda till att bara produkter som uppges vara fria från genetiskt modifierade organismer kommer att märkas, om detta är möjligt, eftersom detta kommer att resultera i att normala livsmedel klassificeras som speciella, och flyttar bort bevisbördan och kostnaderna från producenter som framställer genetiskt modifierat livsmedel. Vi kanske måste göra detta till sist, men inte ännu. Genetiskt modifierade grödor har potentialen att föra med sig stora fördelar, men de utgör också hot för miljön. Bestämmelser för handeln behövs, men jag sörjer inte om konsumenternas vilja saktar ned utvecklingen av genetiskt modifierade organismer och ger oss mer tid för att bedöma de fullständiga effekterna av deras användning.

Papayannakis (GUE/NGL).
Herr talman! I dag diskuterar vi inte om de genmodifierade livsmedlen är bra eller dåliga eller farliga för vår hälsa, även om det förvisso finns välgrundade misstankar om detta. I dag diskuterar vi hur vi skall kunna garantera medborgarnas och konsumenternas rätt att få information och att kunna välja bland de produkter som de erbjuds att köpa.
För att detta skall bli möjligt måste produkterna ha en identifikation och något slags märkning som ger denna identifikation. I dag är det tekniskt möjligt att låta denna identifikation ange produktens faktiska ursprung, av vilket material och på vilket sätt den har tillverkats. Jag stöder alltså inget ändringsförslag som syftar till att begränsa spårbarheten av de genmodifierade organismerna och att begränsa spårbarheten endast till produktens slutgiltiga form, medan vi enligt kommissionens förslag kan få ett system som ger oss mera information under alla produktionens faser, så att vi kan få en mera exakt och fullständig bild av slutproduktens ursprung.
Principen om konsumentskydd och omsorgen om medborgarnas rätt till information och fritt val talar för att vi bör stödja kommissionens grundläggande förslag och deras inriktning. Vi får inte som parlament inta en mera konservativ ståndpunkt som innebär att vi kan anklagas för att vilja undanhålla information. Jag stöder också kravet på att man skall kunna spåra de genmodifierade organismerna - naturligtvis även i djurfoder - och jag skulle vilja tillägga, herr talman, att gränsvärdet 1 procent för tillfällig kontaminering förefaller mig alltför högt. Jag har hört att ett gränsvärde på 0,1 procent är fullt möjligt, och då förstår jag inte varför vi inte kan besluta om det.
Avslutningsvis skulle jag vilja framföra följande uppmaning till kommissionen: man har infört ett system med centraliserad kontroll, framför allt med stöd av principen om livsmedelssäkerhet. Men av många skäl, även med tanke på hur tillfälliga tillstånd eventuellt kommer att hanteras, anser jag att man dessutom även måste skapa garantier för en stark kontrollfunktion hos de nationella myndigheterna.

Evans, Jillian (Verts/ALE).
Herr talman! Dessa betänkanden handlar om att ge folk möjlighet att välja om de vill äta genetiskt modifierat livsmedel eller inte. Det enda sättet att uppnå detta är genom ett effektivt system för märkning och spårbarhet som kommer att informera konsumenterna exakt om det som de vill veta, dvs. om livsmedlet eller djurfodret tillverkats med användande av genetiskt modifierade organismer. Detta innebär att man måste märka livsmedel eller djurfoder som innehåller genetiskt modifierade organismer, eller producerats med användning av genetiskt modifierade organismer, så att folk kan se om det är en genetiskt modifierad produkt eller inte när de läser på ett paket eller en burk i en affär. Man skulle inte få denna effekt med en märkning som inte informerar om att det är en produkt som innehåller genetiskt modifierade organismer.
Förutom när det gäller svårigheten att se till att produkter är 100 procent fria från genetiskt modifierade organismer, varför skulle vi lägga allt ansvar, alla utgifter och allt besvär på dem som inte använder genetiskt modifierade organismer? Detta skulle driva upp priset på många produkter som är fria från genetiskt modifierade organismer och göra dessa oåtkomliga för många konsumenter. De som använder genetiskt modifierade organismer bör enligt lag vara skyldiga att märka sina produkter och vidta alla nödvändiga åtgärder för att undvika att vanliga eller ekologiska produkter smittas.
Att tala om trösklar för tillfällig smitta, men sedan göra dem som inte använder genetiskt modifierade organismer ansvariga för att tröskelnivån inte överskrids, är oförenligt med principen om att förorenaren betalar. Vi bör förkasta alla trösklar för otillåtna genetiskt modifierade organismer, som inte bör få möjlighet att nå marknaden. När det gäller godkända genetiskt modifierade organismer bör vi emellertid godta endast den lägsta, praktiskt möjliga toleransnivån. Detta innebär att man kommer att ta hänsyn till de senaste rönen inom forskningen och den senaste tekniken.
Genom mina egna väljares reaktioner känner jag till att konsumenterna är oerhört intresserade av denna fråga och att de verkligen vill ha ett system för spårbarhet och märkning av genetiskt modifierat livsmedel och djurfoder. Jag vet också att många större frivilligorganisationer, konsumentorganisationer och stormarknader kraftfullt stöder denna typ av system.
Jag hoppas att detta parlament i morgon kommer att anta ett strängt system för att ge konsumenterna det faktiska val och det förtroende som de kräver av oss.

Kronberger (NI)
Herr talman! I diskussionen om användningen av genetiskt modifierade livsmedel befinner vi oss i dag på ungefär samma ställe där vi stod för 25 år sedan när vi diskuterade kärnkraften. Talrika undersökningar betygar den fullständiga riskfriheten. Man måste utgå från att de flesta av dessa undersökningar finansieras av den industri som drar ekonomisk nytta av genmanipulationen. Framstående forskare i Skottland, t.ex. professor Pusztai, har däremot kommit fram till resultatet att svåra hälsoskador konstaterats exempelvis vid djurförsök med genetiskt manipulerad potatis.
Principiellt är det problematiskt att låta konsumenterna själva besluta om de vill konsumera genetiskt manipulerade livsmedel eller inte, eftersom kunskapen om de eventuella effekterna är mycket liten även hos högutbildade personer. Märkningsplikten måste därför tillämpas ytterst noggrant. Gränsvärdet måste hållas så lågt som möjligt.

Oomen-Ruijten (PPE-DE).
Det här är inte den första diskussionen om livsmedel och GMO som jag får engagera mig i intensivt. Jag vill ännu en gång påminna om debatten kring non-food-förordningen som var aktuell för bortåt fem år sedan. Vad min grupp, och även jag, förkunnade som ståndpunkt var för det första: det går bra med GMO i livsmedel om konsumenten önskar det, men då måste vi välja ett säkert och öppet system, där enbart tillåtna GMO får användas och som således också är säkra.
För det andra: det måste finnas valfrihet för konsumenten. Det vill säga att konsumenten måste informeras optimalt, vara optimalt informerad, för att göra det egna valet.
Herr talman! Dessa två utgångspunkter var vid tiden för non-food-förordningen orsaken till att vi uttryckligen var emot may contain-etiketten. Denna may contain-etikett ger nämligen ingen information; ingen blir klokare av den. Vi introducerade, eller rättare sagt jag introducerade på min grupps vägnar, i samband med denna non-food-förordning via ändringsförslag att märkning även krävs när genetiskt modifierad DNA kan påvisas i livsmedlet. Jag minns protesterna från livsmedelsindustrin vid det tillfället, och jag minns också mycket väl stödet från många organisationer, också den nederländska konsumentorganisationen, i den situationen.
Herr talman! Konsumenten har ingen valfrihet genom förslaget som vi diskuterar i dag, men inte heller i den nuvarande praktiken, även om man påstår något annat. Varför? Helt enkelt därför att det i den så kallade trash hold således får finnas ett minimum på 1 procent modifierad DNA i livsmedlen utan att man behöver någon märkning. För tydlighetens skull bekräftar Europeiska kommissionen nu denna så kallade icke-märkning under 1 procent. Det innebär alltså att det finns livsmedel på marknaden som inte är märkta och som ändå innehåller nästan 1 procent modifierad DNA.
Det förslag från Europeiska kommissionen som nu ligger framför oss gör konsumentens valfrihet ännu mer dimmig. Jag skall förklara detta. Principen om analytisk påvisbarhet i slutprodukten har övergivits. Vi har alltid velat ha den principen, med 1-procentsgränsen, under vilken det inte krävs någon märkning. Vad som nu är nytt är att alla tillsatser i slutprodukten som på papperet härstammar från eller bereds med hjälp av GMO nu ändå måste märkas. Det kan i praktiken leda till att när man tillsätter socker eller möjligen vitamin C eller en tillsats till en flaska juice, där det på papperet är fastställt att den efter de många beredningsstadierna kan komma från GMO-majs, måste denna flaska juice märkas som genetiskt modifierad.
Detta är bisarrt, herr talman! DNA som på papperet är tusenfaldigt modifierat måste märkas, medan flaskan utan vitamin C inte behöver märkas, trots att den ändå kan innehålla 1 procent modifierad DNA.
Herr talman, kolleger! På det här sättet kommer tiotusentals produkter där det inte går att påvisa GMO att märkas. Jag nämner här osten på pizzan, mjölken i chokladkakan. Herr talman! Att införa denna papperstiger är enligt min åsikt att missleda konsumenterna. Det är nu den enda orsaken till att jag är emot detta förslag. Vad jag tillsammans med mina kolleger kommer att fortsätta att arbeta för med kraft är en uppriktig, en objektiv och påvisbar information för kunderna, där man verkligen får möjlighet att välja.

Sacconi (PSE).
Herr talman! Den inställning som dominerar i utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor, framför allt tack vare vår föredragandes utmärkta arbete, innebär en välbehövlig förstärkning av det mycket strikta system för spårbarhet och märkning som föreslås av kommissionen. Det är i första hand unionens skyldighet att garantera största möjliga säkerhet i alla de olika leden i produktions- och distributionskedjan, samt att ge korrekt information om de olika marknadsfaktorerna. Sedan får konsumenten avgöra om han vill köpa genetiskt modifierade livsmedel eller inte. Denna valfrihet förutsätter emellertid ett strikt och säkert märkningssystem som anger om produkterna innehåller genetiskt modifierade organismer eller inte, men även om de framställts med utgångspunkt från dessa eller med deras hjälp.
PPE-DE-gruppens försök att på nytt i kammaren lägga fram det förslag som redan avvisats av utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor måste därför tillbakavisas. Att begränsa sig till att enbart märka livsmedel eller foder i vilka man genom analys kunnat påvisa förekomsten av modifierat DNA eller protein, och kullkasta kommissionens uppläggning, skulle bereda vägen för ett slags kolonisering av det europeiska systemet för livsmedelsproduktion. Här handlar det i själva verket inte enbart om de potentiella riskerna för hälsan eller principen om öppenhet gentemot konsumenterna. Det som står på spel är även, och kanske framför allt, försvaret av den konventionella eller ekologiska livsmedelsproduktionen.
Det kan verka överdrivet, men omröstningen i morgon är en viktig omröstning för européerna. Å ena sidan gäller det att vi måste bidra till att övervinna deras osäkerhet. Å andra sidan kan och måste vi förstärka idén om mångfaldens Europa, en idé som kan hjälpa Europa på dess väg mot enhet.

Olsson (ELDR).
Herr talman! Det är bra att vi nu har fått ett par direktiv som handlar om märkning av genetiskt modifierade organismer. Jag tror dock att de kommer för sent, ca 10-15 år för sent, eftersom det redan nu används GMO i framställningen av mycket stora delar av våra livsmedel.
När människan för ungefär tiotusen år sedan började odla grödor och hålla husdjur började man också förädla egenskaperna i naturen. Nu kan vi inte bara välja mellan olika växter och olika individer, utan vi kan välja egenskaper i individen. Det är samma mål som vi har haft i tusentals år, men vi har nya metoder. Låt mig bekänna att jag tror på vetenskapen, jag tror på denna teknik, och jag tror att vi skall använda vår kunskap, men vi skall vara medvetna om att ny kunskap alltid innebär nya risker och kräver ökad försiktighet. Två områden är viktiga att ta hänsyn till i detta sammanhang, dels människors hälsa, dels om miljön hotas.
Många människor känner oro. Vi har anledning att ta denna oro på allvar. Konsumenten kräver märkning, och konsumenten har alltid rätt. Vi som politiker måste ta vårt ansvar. Om man tar miljöaspekten på allvar, vilket jag i motsats till Trakatellis gör, måste alla livsmedel märkas, även i de fall då GMO inte kan upptäckas, och även då de bara har använts som hjälp i produktionen. Jag stöder därför fullt miljöutskottets förslag. Jag stöder dessutom en del av de ändringsförslag från PSE-gruppen och gruppen De gröna som går ett steg längre. Jag tror att det är väldigt viktigt att även vi som tror på själva tekniken är ärliga.

Fiebiger (GUE/NGL)
Herr talman! Spårbarheten hos livsmedel är ett måste, från fältet fram till butiksdisken. Parallellt med detta måste det finnas en frivillig väg för producenterna att åstadkomma en öppen kvalitetssäkring, som garanterar miljontals konsumenter hög säkerhet. Tyvärr är förfarandena i medlemsstaterna fortfarande alltför olika och alltför oöverskådliga. Utan sträng kontroll kommer det inte att gå, och varje missbruk i fråga om märkning måste förhindras. Konsumenterna kräver naturliga livsmedel och motsätter sig användning av all sorts teknik vid livsmedelsproduktionen. Märkningen och spårbarheten garanterar inte automatiskt någon säkerhet. Den största faran ligger i förfarandet för att tillåta genetiskt modifierade organismer i gemenskapens livsmedelskedjor om dessa står i motsatsställning till de allmänna produktstandarderna i WTO:s regelverk.
Kommissionens projektplanering när det gäller reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken förtätas dagligen. De avsedda förändringarna är en provokation mot medlemsstaternas medbeslutanderätt och mot staternas intresseorganisationer. Dessutom omorganiseras jordbruket till ett slags sysselsättningsorganisation, där förvaltnings- och kontrollsystem får mer betydelse än den goda fackmässiga praxisen. Det nya villkoret om degression i samband med storlekar hör hemma under rubriken politiska felbeslut och är därför oacceptabelt. Föreliggande betänkande visar långt in i framtiden. Det borde kunna sägas även om en reform.

Lannoye (Verts/ALE).
Jag skall inrikta mitt inlägg på två viktiga aspekter av förslagen från kommissionen som, i sin helhet, går i rätt riktning. Det kvarstår emellertid ett antal brister som jag anser hade kunnat lösas av utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor, och jag hoppas att kammaren kommer att instämma i utskottets förslag.
Den första punkten är införandet av en gräns för tolerans på 1 procent för otillåtna genetiskt modifierade organismer om de har kommit dit av misstag eller det inte varit tekniskt möjligt att undvika dem. Det är fullständigt ologiskt: om det handlar om en otillåten genetiskt modifierad organism skall den inte finnas i våra livsmedel. Det är ett förslag som uppmanar till bedrägeri och som utgör ett flagrant brott mot andan och bokstaven i direktiv 2001/18/EG, som antogs förra året. Det är därför oacceptabelt.
Den andra viktiga punkten är problemet med samexistens mellan odling av genetiskt modifierade organismer och odling av organismer som inte är genetiskt modifierade. Att behandla problemet genom att fastställa gränser för förorening är en fullständigt otillräcklig åtgärd. Det är viktigt att ta upp sakfrågan, nämligen frågan om operatörernas rättsliga ansvar. Det innebär i klartext att de jordbrukare som odlar eller kommer att odla genetiskt modifierade organismer måste vidta alla åtgärder som krävs för att undvika att traditionella eller ekologiska produkter förorenats. Det är principen att förorenaren betalar som skall tillämpas, och det är fallet med ett synsätt som detta. Jag hoppas alltså att morgondagens omröstning kommer att gå i den riktningen.

Souchet (NI).
Herr talman, kära kolleger! Jag tror att om man bara anser att de två betänkanden som i dag överlämnats för behandling till oss endast gäller problem med livsmedelssäkerhet skulle det vara restriktivt på ett märkligt sätt. De verkliga utmaningarna när det gäller genetiska manipulationer handlar egentligen om etik och miljö. Etik eftersom manipulation av kromosominformation faller under andra gränser än de som är tekniskt möjliga, och miljö eftersom man, genom att införa främmande gener i de växter som odlas, bestämt tar risken att sprida oönskade gener i den vilda floran.
Jag underskattar inte de nya möjligheter som genetiken tillför när det gäller att förbättra odlade växter jämfört med de klassiska metoderna för växturval. Forskningen måste naturligtvis gå framåt, men sedan måste vi fråga oss hur långt man har rätt att leka trollkarlens lärling när det gäller biotekniken. Man måste konstatera att hittills är fördelarna med genetiskt modifierade organismer betydligt mer verkliga för de amerikanska utsädesföretagen än för jordbrukarna eller konsumenterna.
Det finns ett mycket starkt motstånd mot genetiskt modifierade organismer hos konsumenterna, jordbrukarna och medborgarna. Lagstiftarna måste lyssna till detta. Lagstiftarna måste ställa upp gränser för industrin som den måste respektera, och se till att gränserna gäller lika strängt för produkter som importerats från tredje land som för produktion som sker inom Europeiska unionen. För konsumenterna måste lagstiftarna kräva en märkning som motsvarar doser som kan mätas så exakt som möjligt enligt nuvarande vetenskapliga metoder.

Hyland (UEN).
Herr talman! Det gläder mig att dagens debatt har utformats som en gemensam debatt om frågor som rör livsmedels- och djurfodersäkerhet. Samtidigt som medierna spetsar öronen bara man nämner begreppet ?genetiskt modifierade organismer? är det viktigt att vi sätter saker och ting i rätt perspektiv.
Vi tar upp denna fråga som en del av en allmän oro för konsumenternas hälsa mot bakgrund av den senaste tidens historier i samband med livsmedel och djurfoder. Jag menar att det är viktigt att vi lämnar de känslomässiga aspekterna av debatten och koncentrerar oss på vår roll som europeiska lagstiftare, dvs. att garantera konsumenterna att vi får till stånd en rättslig ram som garanterar den bästa kvaliteten och de säkraste produkterna. De bör dessutom ha en så tydlig och fullständig information som möjligt om livsmedelsprodukterna, så att de kan göra val på grundval av denna information.
Det är viktigt att lagstiftare lyssnar på alla sidor och når rätt balans, vägledda av den obestridliga principen om att våra medborgare skall ha säkra livsmedel. I detta avseende anser jag att kommissionen, på det hela taget, har kommit med ett mycket balanserat förslag. Vi måste ha märkning och öppenhet. Det måste finnas riktlinjer om ingredienserna.
Jag kan inte stödja en rad ändringsförslag som är mer långtgående än nödvändigt. Många av ändringsförslagen som antagits i utskottet skulle ge avsevärda nackdelar för det europeiska jordbruket i förhållande till våra handelspartner, för att inte nämna den risk vi löper att inte kunna följa våra åtaganden inom ramen för Världshandelsorganisationen. I slutändan bör vi undvika krångel som inte skapar någon märkbar nytta för konsumenterna och som bara ger ammunition till dem som anser att EU skapar en betungande överreglering.
Om man tillhandahåller fullständig information innebär detta att konsumenterna har valmöjligheter. Om konsumenter vill köpa livsmedel som härrör från djur som inte ätit genmodifierat foder, så kan de göra detta genom att köpa ekologiskt livsmedel. Låt oss ta itu med verkligheten och grunda våra beslut på vetenskapliga rön. I framtiden är det troligt att allt mer livsmedel kommer att härröra från genmodifierade grödor. Jag anser att säkerhetsbestämmelserna finns för att garantera att dessa livsmedel har utprovats och testats innan de träder in i livsmedelskedjan.
Om en konsument beslutar sig för att undvika sådana produkter är det hans eller hennes rättighet. Det är vårt ansvar att ge dem information, så att de kan göra detta val. Det skulle vara fel att kapitulera för försök att demonisera genetiskt modifierat livsmedel och djurfoder. Låt oss lyssna på sunda vetenskapliga råd och förlita oss på vårt eget system för livsmedelssäkerhet, som jag anser inte har någon motsvarighet.

Purvis (PPE-DE).
Herr talman! Bioteknik är en central fråga i Lissabonprocessen för att göra Europeiska unionen till världens mest dynamiska och konkurrenskraftiga kunskapsbaserade ekonomi. I linje med denna strävan är bioteknik en högprioriterad fråga i det sjätte ramprogrammet för forskning, som vi godkände helt nyligen. Framsteg inom bioteknik för grödor innebär stor nytta för vår miljö och våra konsumenter. Om vi, för ett ögonblick, kan tänka på andras intressen kommer de att vara till enorm nytta för dem som är hungriga eller lider av blindhet och sjukdomar i tredje världen.
Det är därför skamligt att vi böjer oss för de destruktiva dagordningar som Jordens vänner och Greenpeace förespråkar, där man försöker att kollra bort allmänheten med obefogade skrämselhistorier. Deras syfte är uppenbarligen att förhindra alla framsteg på detta område som har så goda vetenskapliga möjligheter, för det är just detta som texterna från Trakatellis och Scheele skulle innebära.
Utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi förstod dessa konsekvenser för industrin, våra jordbrukare, våra internationella handelsförbindelser, vårt forskarsamhälle och, javisst, för våra konsumenter. Det röstade för ett märkningssystem som i princip är fritt från genetiskt modifierade organismer, som skulle fungera på ett lätt sätt och vara mycket mindre byråkratiskt och förenligt med konsumenternas önskemål om en enkel och lättbegriplig information - mycket mer direkt än det nuvarande förslaget från kommissionen, för att inte tala om den absurda text som ligger på våra bord.
Vissa medlemsstater skulle verkligen föredra denna lösning. Jag uppmanar kommissionen att ha i åtanke, när det handlar om medbeslutande, att detta alternativ har stöd i parlamentet. Om den verkligen står fast vid sin handlingsplan för bioteknik borde den granska detta alternativ ytterligare. Jag uppmanar faktiskt kommissionen att den i eftermiddag meddelar att detta alternativ fortfarande är möjligt.

Corbey (PSE).
Kolleger! Konsumenter har rätt att veta vad de äter. Om det förekommer genetiskt modifierade ingredienser måste detta uppges tydligt. Om GMO används i produktionsprocessen måste detta också framträda. Vad mig beträffar kan man gå långt när det gäller detta och följa föredraganden. Men vi måste ändå inse betydelsen av detta. Om vi följer föredragandens förslag måste minst 80 procent av livsmedlen inom kort märkas som GMO. Och nästan 100 procent av de bearbetade och av de förpackade livsmedlen får en GMO-etikett. På detta sätt förlorar informationen sin betydelse för de val som konsumenten vill göra. Vi måste också inse att vi genom detta definitivt ger genetisk modifiering en viktig plats i livsmedelsproduktionen. Vad mig beträffar är det utmärkt;, det kan finnas många fördelar med genetisk modifiering, och jag anser att det är bra om tabut på GMO bryts, men jag är ändå orolig. Man kan ju lätt förutspå att biotekniken på detta sätt kommer att tränga undan den normala genteknikfria produktionen, och det måste vi förebygga.
Därför pläderar jag för att även införa en ?GMO-fri?-etikett vid sidan av föredragandens förslag. Och då menar jag också verkligen GMO-fri, det vill säga 0 procent GMO och inget användande av GMO under produktionen. Etiketten GMO-fri stimulerar också till GMO-fri produktion, och det kommer att bli möjligt att utse GMO-fria områden. Och detta har samtidigt en skalfördel. GMO-fritt förblir då överkomligt för alla, och GMO-fritt får vad mig beträffar inte bli några elitlivsmedel. Konsumenter har också rätt att välja GMO-fritt till överkomliga priser.
En andra punkt gäller de tredje ländernas ställning. I all livsmedelslagstiftning den senaste tiden har vi sett till att import från tredje länder måste uppfylla europeiska normer. Men tredje länder kan fortfarande vädja om likvärdighet. Tyvärr hotar vi nu att använda ett annat tillvägagångssätt och att i praktiken omöjliggöra import från tredje länder. Med denna fort-Europa-taktik avskärmar vi oss från världen och vänder ryggen åt utvecklingsländerna. För mig är detta oacceptabelt.
Till sist skulle jag gärna vilja lyckönska de båda föredragandena, och framför allt till ett gott samarbete, för jag tror att det för närvarande är oerhört svårt att förverkliga en god ståndpunkt från parlamentet.

Patakis (GUE/NGL).
Herr talman! Greklands kommunistiska parti motsätter sig helt det direktiv som tillåter att de genmodifierade organismerna släpps ut på marknaden, för vi anser att dessa organismer är ett hot mot folkhälsan och mot miljön och att de främst leder till ökade vinster för ett litet antal multinationella företag som, förutom allt annat, kommer att få en total kontroll över livsmedelsproduktionen.
I den vetenskapliga utvecklingens namn, som de stora multinationella livsmedelsföretagen gärna åberopar, gör nu människor ett ingrepp i de levande organismernas genetiska koder, samtidigt som ingen med säkerhet kan säga vilka följder de genmodifierade produkterna kommer att få, följder som varken är förutsägbara eller direkt synliga utan som kommer att märkas först sedan de åstadkommit stor förödelse.
Även om vi anser Europaparlamentets ändringsförslag vara mera positiva, finns det en allvarlig risk för att de skall få mera negativa resultat därför att ansvaret för lämpligheten genom etiketterna förs över från de ansvariga statliga aktörerna till konsumenterna, som inte alltid har förmåga eller lämpliga kunskaper för att ta ställning till dem. Även om dessa förslag skulle få vissa resultat, så skulle de vara till nytta endast under en begränsad tid eftersom kontamineringsförfarandet och förslaget från kommissionen om att gränsvärdet 1 procent skall gälla för att beteckna produkter från genmodifierade organismer som rena om några få år kommer att innebära att alla produkter är kontaminerade, i synnerhet växter, genom korsbefruktning.
Jag fruktar verkligen att syftet med allt detta är att lugna den allmänna opinionen, att släta över riskerna och att skapa en opinion som är positiv till de genmodifierade organismerna. Man gynnar de multinationella företagen inom livsmedelsbranschen, som kan mångdubbla sina vinster, samtidigt som det finns stora risker för folkhälsan och för balansen i ekosystemet.

Auroi (Verts/ALE).
Herr talman, fru kommissionär, kära kolleger! Den viktigaste utmaningen med detta dokument - och det är kommissionens vilja - består i en tydlig märkning av både livsmedel och djurfoder eller enzymer.
Det bör erinras om att när vi äter djur äter vi också foder som de ätit. Konsumenterna vill alltså veta, men ett stort antal jordbrukare vill också veta vad djuren äter.
Eftersom jag ursprungligen utnämnts till föredragande av yttrandet i frågan, i min egenskap av ledamot av utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling, kände jag mig tvingad att inte lämna detta yttrande i mitt namn eftersom mina kolleger tvärtom ville sprida förvirring i debatten, och Redondo, patenterad produktivist och försvarare av genetiskt manipulerade organismer, illustrerade det nyss.
Jag är därför förtjust över att kunna instämma med Scheele och utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor, som inte bara kräver tydlig märkning utan också sänker gränsen för spårbarhet till 0,5 procent. Vetenskapsmännen säger i dag att de kan spåra livsmedel som innehåller genetiskt modifierade organismer ned till 0,01 procent. Om man verkligen vill att konsumenterna skall få veta det de vill veta är det därför fullständigt möjligt.
Den andra punkt man absolut inte får glömma bort är att kraven måste vara desamma för importerade produkter, så att konsumenten kan känna sig lugn både när det gäller produkter utifrån och produkter som tillverkats inom Europeiska unionen. Det är endast på detta sätt som vi verkligen kommer att kunna lugna och återförena konsumenter och producenter.

Doyle (PPE-DE).
Herr talman! För det första måste jag fråga varför vi har utarbetat två betänkanden. Är det för att det skulle passa två generaldirektorat som inte kunde lägga fram ett förslag tillsammans? Jag skulle vilja säga att ni har spätt på förvirringen - som om detta behövdes - i denna specifika fråga, och jag är besviken, eftersom vi nu har två fullständigt olika förhållningssätt till samma fråga, som inte har gjort någonting för att kasta ljus över - i stället för att skapa en hätsk debatt om - den aktuella frågan.
För många är själva uttrycket ?genetiskt modifierad organism? ett begrepp som verkar taget direkt från science fiction-världen. Saken är emellertid den att gentekniken redan har förbättrat livskvaliteten för så många människor, och med en balanserad och praktiskt reglerbar miljö har den en spännande framtid inom läkemedels-, sjukvårds-, livsmedels- och djurfoderområdena, för att bara nämna några.
Vi måste upphäva moratoriet och få ett rationellt förhållningssätt när det rör reglering av genteknik, för att göra det möjligt för konsumenterna att göra val som bygger på fullständig information. Jag måste emellertid säga att jag är oerhört besviken på industrins brist på försvar för sina produkter och processer och, förvisso, även på deras fältförsök, mot obefogade skrämselhistorier. Det är näst intill sorgligt. De förtjänar inte att någon av oss uttrycker vårt försvar för deras produkter eller deras framtid, eftersom de har flytt undan och gömt huvudet i sanden från första början, och gjort det väldigt svårt att hinna ikapp och få en rationell och förnuftig diskussion på området. De måste ta smällen för att de misslyckats med att försvara sina produkter.
Jag är också bekymrad över att förhållningssättet till viss grad saknar vetenskaplig stränghet på detta område. Jag stöder fullständigt min kollega Trakatellis förhållningssätt. Om det vi gör och den lagstiftning vi antar inte har en god grund i vetenskaplig stränghet ger vi EU:s alla föreskrivande förfaranden dåligt rykte, och många av frågorna i de aktuella betänkandena skall behandlas enligt dessa förfaranden. Vårt förhållningssätt saknar inte bara vetenskaplig stränghet, utan vi kommer kanske också att komma i konflikt med WTO.
Vi behöver ett försiktigt förhållningssätt, men inte ett som verkar preventivt. Detta kommer att vara en mycket viktig roll för den nya Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet inom detta område, däribland en sträng riskbedömning av allt genetiskt modifierat livsmedel, innan man ger tillstånd för användning i EU. Det finns ingen analysmetod för att fastställa om animaliska produkter härrör från djur som ätit genetiskt modifierat foder, och inkonsekvens i samband med en sådan märkning kommer att öppna dörren för oriktiga framställningar, bedrägeri, snedvridning av konkurrensen, osv. Enda sättet att bekräfta kommer att vara genom inspektioner på plats på jordbruken med ytterligare en armé av inspektörer. Var snälla och se till att vi inte hamnar där igen.
Till sist, en vädjan för whiskyindustrin: Hur ser övergångssituationen ut? Whiskyn skall åldras i upp till mellan 12 och 20 år. Om vi insisterar på retroaktiv märkning, hur skall de kunna konkurrera? Kan ni se till att vi får klarhet om whiskyindustrins framtid? De är synnerligen bekymrade inom denna industri.

Stihler (PSE).
Herr talman! Jag hade tänkt att välkomna mina föräldrar till kammaren, men eftersom jag blev ombedd att komma tillbaka kl. 21.00 vet jag inte om de har kommit tillbaka ännu. Om de inte kände till så mycket om genetiskt modifierade organismer före kl. 15.45, så gör de sannerligen det nu.
I år är ämnet genetiskt modifierade organismer mycket aktuellt och kontroversiellt. Det har varit en viktigt fråga i det skotska parlamentet. I den walesiska församlingen talar man om ett Wales som är fritt från genetiskt modifierade organismer. Man håller för närvarande på att utföra försök med grödor i Skottland. Ett av dessa sker just nu i en liten by i Munlochy i Highlands (the Black Isle), där befolkningen t.o.m. har hållit vakt vid platsen för ett omfattande försök. Det finns ingen möjlighet att komma undan denna fråga.
Skrämmande händelser på livsmedelsområdet under det senaste årtiondet har inneburit att konsumenterna vill vara säkra på att det de äter är ofarligt. För närvarande är folk väldigt rädda för genetiskt modifierat livsmedel. Även om allt material pekar på att genetiskt modifierat livsmedel är ofarligt är folk osäkra på deras konsekvenser för miljön och det som vi uppenbarligen ännu inte känner till. Hur lugnar vi folk när det gäller denna fråga? Hur sätter vi i gång något - som Scheele sade - i frågor som denna? Märkning och spårbarhet är ett svar. Det enda sättet att få konsumenternas förtroende är att erbjuda ett fullständigt spårbart, genomsynligt och pålitligt informationssystem. Spårbarhet lägger bevisbördan på producenten. Antingen tröskeln ligger på 1 procent eller 0,5 procent, om möjligt, är detta ett steg framåt.
När det gäller märkning vill folk ha så mycket information som möjligt. Detta måste grunda sig på kvalitetsinformation. Det finns ingen jury. Man har talat om en märkning av produkter som är fria från genetiskt modifierade organismer. Det finns mycket möjligheter här, men det kan också vilseleda konsumenterna på grund av tillfällig smitta. Det finns bestämmelser i Tyskland, Österrike och Nederländerna om märkning av produkter som är fria från genetiskt modifierade organismer, men livsmedelsproducenterna kan inte garantera att produkterna är helt fria från genetiskt modifierade organismer. Dessa produkter bör inte bli en kostnadskrävande nischmarknad. Scheeles kommentarer i frågan är välkomna.
Diskussionen kommer att fortsätta. Vi kan inte låta denna möjlighet att få en lämplig, praktisk spårbarhet och märkning gå oss förbi. Precis som det står i en artikel i dagens Guardian, så befinner vi oss vid ett vägskäl. Omröstningen i morgon kommer att bestämma framtiden för genetiskt modifierat livsmedel i Europeiska unionen.

De Roo (Verts/ALE).
Herr talman! 70 procent av de europeiska medborgarna vill inte äta någon genmat. Men vi äter alla omärkt genmat. Magnum-glassar är till exempel tillverkade med bearbetad gensoja. Unilever, regeringarna i Förenade kungariket och Nederländerna vill gärna låta det vara så. Kristdemokraterna, högerliberalerna och David Bowe från socialisterna vill också gärna låta det vara på det sättet.
Men konsumenterna har rätt till information angående om de äter genmat eller inte. Kristdemokrater och de högerliberala vill hålla de europeiska medborgarna ovetande. De har ett enda övertygande argument, nämligen att det föreslagna systemet kan leda till bedrägeri. Men även när det gäller ursprunget för livsmedel och i samband med märkning av ekologiska livsmedel förekommer bedrägeri. Och då röstade kristdemokraterna och högerliberalerna ändå för. Kristdemokraterna och liberalerna vill låta våra medborgare äta omärkt genmat. Usch, så äckligt!

Talmannen. -
Värderade kolleger! Jag skulle vilja framföra en välkomsthälsning till delegationen från Taiwans parlament, under ledning av Guang, som har tagit plats på åhörarläktaren. Jag vill å allas vägnar önska delegationen framgång i dess arbete och tillika en givande vistelse här i Europaparlamentet.
Talmannen. -
Här avbryts debatten om Trakatellis' och Scheeles betänkanden för att återupptas kl. 21.00 i kväll. I enlighet med föredragningslistan övergår vi nu till kommissionens meddelande om företagens sociala ansvar.

Talmannen. -
Debatten om kommissionens meddelande kommer att äga rum i enlighet med artikel 38 i arbetsordningen, enligt metoden ?catch-the-eye?.
Diamantopoulou
. (EN) Herr talman! Det gläder mig att i dag kunna tillkännage kommissionens antagande av sin nya strategi för företagens sociala ansvar. Denna handling är en uppföljning av grönboken om företagens sociala ansvar som vi lade fram under sommaren i fjol, och efter sex månader av samråd fick vi ett stort antal mycket konstruktiva och positiva gensvar över hela unionen.
Jag vill gratulera och tacka parlamentet och, i synnerhet, föredragande Howitt för hans bidrag till samrådet om grönboken om företagens sociala ansvar. Kortfattat är det grundläggande målet för denna strategi att stärka den roll som företagen spelar när det gäller att skapa en hållbar utveckling i Europeiska unionen och även utanför den. Hållbarhet rör inte bara styrelseskick eller individer, utan även företag.
Företagens sociala ansvar handlar om företags integrering av sociala och miljömässiga frågor i sin affärsverksamhet och i sitt samspel med sina intressenter på frivillig grund. Många företag har redan insett betydelsen av en ansvarsfull affärsverksamhet och, som ett resultat av detta, har program om företagens sociala ansvar skjutit upp som svampar ur jorden. Europeiska unionen kan emellertid skapa ett mervärde genom att göra programmen genomsynligare, öppnare och i slutändan trovärdigare.
Företagens sociala ansvar och företagsstyrning är två sidor av samma mynt. Att ?tvätta? sitt sociala och miljömässiga resultat är lika illa som att ?tvätta? företagsvinster. Detta är skälet till att fler och fler företag inser att företagens sociala ansvar inte längre bara är en uppgift för marknadsföringsavdelningen.
Genom den nya strategin för företagens sociala ansvar som antagits i dag - som lagts fram av mig och kommissionär Liikanen, som är den kommissionär som har ansvar för företagspolitik - försöker vi att komplettera befintliga initiativ från företagen själva och från internationella organisationer som t.ex. OECD och Förenta nationerna.
Denna strategi stöder initiativ från företagen och andra intressenter för en bättre kompromiss mellan ekonomiska, sociala och miljömässiga behov i en globaliserad ekonomi. Den försöker att förbättra kunskaperna om företagens sociala ansvar genom informationsutbyte om god praxis, forskning om uppdraget för företagens sociala ansvar och utveckling av ansvarsfulla färdigheter för företagsledningen.
Vad har vi då lagt fram i dag i konkreta termer? Låt mig nämna tre huvudpunkter. För det första har vi lagt fram förslag om att inrätta ett ?forum för flera olika intressenter? (?European Multi-Stakeholder Forum?). Vem är det till för, vilket är dess syfte och vad kommer man att göra? Detta forum kommer att föra samman ledande europeiska företrädarorganisationer för arbetsgivare, arbetstagare, konsumenter och det civila samhället, såväl som företagsnätverk över hela Europa. Detta forum kommer att tillhandahålla information om god praxis och söka samförstånd om vägledande principer för instrument i samband med företagens sociala ansvar, som t.ex. uppförandekodexar, rapportering, märkningssystem och utvärderingsmekanismer. Detta är ett gensvar på en av de uppmaningar som riktats till kommissionen i Howitt-betänkandet om grönboken.
Vi anser att forumet kan spela en viktig roll vid fastställandet av ett gemensamt förhållningssätt i Europeiska unionen, grundat på riktlinjer som företagen och intressenterna kommer överens om. Kommissionen strategi för främjande av företagens sociala ansvar bygger på frivillighet från företagens sida. Forumets roll kommer att vara att öka samförståndet mellan företagen och andra intressenter. Detta kommer att hjälpa företagen att få ut så mycket som möjligt av sina initiativ inom ramen för företagens sociala ansvar.
För det andra kommer strategin att stödja främjandet av företagens sociala ansvar i små och medelstora företag, särskilt genom initiativ för kunskapsökning och skapande av förmåga, därför att företagens sociala ansvar inte på något sätt bara är förbehållet stora multinationella företag.
Till sist, kommissionen kommer att verka för en integration av principerna i samband med företagens sociala ansvar i Europeiska unionens alla politikområden: sysselsättning och sociala frågor, företag, utveckling, handel och offentlig upphandling.
När det rör uppföljning kommer forumet att uppmanas att lägga fram en rapport om sin verksamhet till kommissionen före sommaren 2004, som sedan kommer att utvärdera resultaten, fatta beslut om dess framtid och överväga om det krävs några andra initiativ som särskilt rör företagen och andra intressenter, för att ytterligare främja ansvarstagande företag.

Bushill-Matthews (PPE-DE).
Fru kommissionär! Jag välkomnar verkligen era kommentarer. De är mycket förnuftiga, som så ofta är fallet. Jag tycker särskilt om det sätt på vilket ni återigen har betonat vikten av frivilliga initiativ, som många av oss anser är så viktiga för att företagens sociala ansvar skall bli en framgång, och det sätt på vilket ni har belyst att användningen av företagens sociala ansvar faktiskt har att göra med spridningseffekter.
Jag är säker på att ni välkomnar - som förhoppningsvis alla i denna kammare gör - meddelandet i gårdagens Financial Times om att en rad företagsledare kommer att inrätta en akademi inom ramen för företagens sociala ansvar, i European Institute of Business Administration (Insead), Fontainbleau, på fredag. Det visar att näringslivet redan tagit till sig budskapet som nu kommer att spridas genom fler och fler nivåer i näringslivet. Vi bör stödja er och det arbete som ni utför, och se till att vi förstår att ?den frivilliga karaktären? i sammanhanget verkligen måste beaktas från och med nu.

Howitt (PSE).
Herr talman! Jag vill tacka kommissionären för hennes vänliga ord och uttrycka mina uppriktiga gratulationer till henne och till kommissionär Liikanen för denna vitbok. Det gläder mig att kunna upprepa parlamentets stöd till utvecklingen av en europeisk ram för företagens sociala ansvar. Jag tackar kommissionären i synnerhet för att hon ändrat dess inriktning och tagit till sig våra förslag till ett forum för olika intressenter och till ett större engagemang för den internationella dimensionen och de internationella konsekvenserna för europeiska företag.
Jag vill ställa tre frågor till kommissionären:
För det första, i avsnitt 7.6 säger kommissionären helt riktigt att offentligt ekonomiskt stöd till företagen från medlemsstaterna bör följa etiska normer. Kan kommissionären bekräfta att hon kommer att tillämpa detta argument i samband med kommissionens eget stöd till företag?
För det andra, kan kommissionär Diamantopoulou upprepa sin försäkran, som hon gjorde i parlamentet den 30 maj, att - om företagen misslyckas med att göra framsteg när det rör den årliga sociala och miljömässiga rapporteringen - kommissionen kommer att överväga att göra denna rapportering obligatorisk?
Till sist, när kommissionen säger i avsnitt 4.3 att den kommer att diskutera lagstiftning som har att göra med företagens sociala ansvar, kan hon säga vilken lagstiftning hon syftar på?

Jensen (ELDR).
Herr talman! Även jag vill uttrycka min glädje över att den frivilliga aspekten har framhävts i detta meddelande om företagens sociala ansvar. Det var någonting vi lade stor vikt vid i samband med yttrandet från Europaparlamentet, och i detta sammanhang fäste vi också vikt vid utbytet av best practice. Jag skulle vilja fråga kommissionären hur detta multistakeholder-forum skall organiseras. Vi föreslog att man skulle använda sig av Dublininstitutet som redan sedan tidigare har erfarenhet av utbyte av goda rutiner mellan arbetsmarknadens parter och har ett stort nätverk. Är detta institut involverat i detta multistakeholder-forum? Är de omkostnader som kommer att uppstå när det gäller information till små och medelstora företag om företagens sociala ansvar inräknade i budgeten?

Liikanen
. (EN) Herr talman! Jag tackar alla ledamöter av parlamentet för deras stora intresse av och stöd för detta förslag. Kommissionen har gjort sitt bästa för att ta hänsyn till era kommentarer.
När det gäller vad som kommer att ske härnäst är det mycket viktigt att vi respekterar andemeningen i meddelandet, då vi säger att forumet nu måste spela en nyckelroll. Alla intressenter kommer att träffas i forumet och dra slutsatser, och sedan kommer vi att göra en utvärdering. Om vi nu föregriper slutsatserna, innan forumet har inrättats, agerar vi inte på ett lämpligt sätt.
För det andra, företagens sociala ansvar - hela idén sjösattes för flera år sedan av Jacques Delors, när han vände sig till företagen och bad om deras stöd och bidrag till överenskomna europeiska mål. Allt har skett på frivillig grund. Det är mycket viktigt att man tar fullständig hänsyn till denna verksamhet när man organiserar framtida arbete, däribland forum. Jag är säker på att kommissionär Diamantopoulou känner till mycket mer om arbetet vid institutet i Dublin och dess erfarenheter på detta område, och jag är säker på att kommissionen är beredd att ta hänsyn till detta.
När det gäller de etiska kriterierna för gemenskapsfinansiering skulle det vara fullständigt otänkbart att någon form av gemenskapsfinansiering skulle ges på grundval av kriterier som inte fullständigt tar hänsyn till de etiska normer som vi delar i vårt fördrag och våra värderingar. Om det finns fall som tyder på motsatsen måste vi agera för att komma till rätta med saken.

Diamantopoulou
. (EN) Herr talman! Jag vill svara på två frågor. Först och främst tar jag upp Howitts fråga om vad vi menar med detta förslag för företagens sociala ansvar angående medlemsstaternas rättsliga ramar. Vi har redan uppgifter om befintlig lagstiftning i alla medlemsstater, och det skulle vara mycket bra om vi kunde sprida de bästa metoderna, inte bara när det rör affärspraxis, utan också om praxis på statlig nivå, så att vi kan se om det blir goda resultat av en tvingande bestämmelse eller av en förordning i en medlemsstat. Sedan kan vi sprida resultaten till de övriga medlemsstaterna.
Precis som kommissionär Liikanen sade kan vi inte föregripa det slutliga resultatet efter två års verksamhet vid forumet. Vi hoppas verkligen att, p.g.a. företagens och andra intressenters enorma och mycket konstruktiva bidrag under vårt samrådsförfarande, vi i mitten av 2004 kommer att ha en konkret rapport, och att kommissionen kommer att lägga fram sitt initiativ på grundval av denna rapport.

Rübig (PPE-DE)
Herr talman, mina damer och herrar! Företagens sociala ansvar är en verklig utmaning. Företag består ju av arbetstagare och arbetsgivare. Min oro här gäller att vi förra året hade en ökning av konkurserna med 19 procent, och i Tyskland med 32 procent. Det betyder att enbart i Tyskland har 50 000 företag tvingats ge upp, och därvid har mer än 100 000 arbetstagare förlorat sina arbetsplatser. Därför skulle det intressera mig att höra vilka arbetsgivarföreträdare ni här avser att ta med, och om ni då också kommer att diskutera modeller för en optimal yrkesutbildning och vidareutbildning.

Diamantopoulou
. (EN) Det finns naturligtvis företagsnätverk som redan är mycket aktiva i fråga om företagens sociala ansvar, och det finns naturligtvis europeiska deltagare som företräder företag och små och medelstora företag på europeisk nivå.
När det gäller problemet med förluster av arbetstillfällen - det är faktiskt så att ett enormt antal arbetstillfällen har gått förlorade under de senaste två åren - vill jag bara påminna er om att det finns ett annat initiativ från kommissionen om social omstrukturering. Detta initiativ sjösattes för några månader sedan, och genom det erbjuds arbetsmarknadens parter att samarbeta i partnerskap med lokala myndigheter och med staten för att hitta nya sätt att rädda arbetstillfällen.

Purvis (PPE-DE).
Herr talman! Jag vill fråga litet mer om detta forum. Hur stort är det? Hur ofta kommer man att sammanträda? Var kommer man att sammanträda? Hur mycket kommer det att kosta? Vem kommer att betala för det? Kan ni ge några kompletterande uppgifter?

Diamantopoulou
. (EN) Herr talman! Ungefär 40 organisationer kommer att delta i detta forum. Det kommer att sammanträda två gånger per år, och det finns ingen specifik budget för forumet. Det finns en inre budget som rör kommissionen och aspekter av organiseringen av forumet, men inte när det rör deltagarna.

Bushill-Matthews (PPE-DE).
Herr talman! Bara en följdfråga. Kommer forumets sammanträden att hållas offentligt? Kommer därmed Europaparlamentariker att kunna närvara, som observatörer, vid något av dessa sammanträden?

Diamantopoulou
. (EN) Alla observatörer i detta forum och, naturligtvis, parlamentet kommer att bjudas in från första början, och det kommer också att finnas observatörer från internationella organisationer. Vi måste ha deltagare från tredje världen eftersom det finns en internationell dimension när det gäller företagens sociala ansvar.

Rübig (PPE-DE)
Fru kommissionär! Jag håller fast vid min fråga: hur många av de 40 organisationerna kommer att skickas från arbetsgivarsidan? Har ni redan en idé om det?

Diamantopoulou
. (EN) Nej, jag kan inte vara mer specifik för tillfället. När vi är klara kommer jag att meddela detta i parlamentet.

Talmannen. -
Debatten är avslutad.
Sammanträdet avbryts i två minuter. Sedan följer frågestund med kommissionen kl. 18.00.
(Sammanträdet avbröts kl. 17.58 och återupptogs kl. 18.00.)

Talmannen. -
Nästa punkt på föredragningslistan är frågestunden med frågor till kommissionen (B5-0253/2002). Vi skall nu behandla en rad frågor till kommissionen.
Första delen
Talmannen. -
Fråga nr 54 från Ewa Hedkvist Petersen (H-0487/02):

Angående: Åtgärder för att säkra rättssäkerheten
I samband med antagandet av en europeisk arresteringsorder i den svenska riksdagen har en debatt om rättssäkerheten inletts. De riktlinjer som idag finns för hur medlemsstaterna skall leva upp till kraven på rättssäkerhet är alltför svaga. För att kunna gå vidare med det rättsliga harmoniseringsarbetet måste nya, tydliga regler tas fram. Annars riskerar reformerna öka osäkerheten och misstron mot projektet. Till exempel bör det finnas en övre gräns för hur länge misstänkta får sitta arresterade före en rättegång.
Kommissionen tog i början av året fram ett konsultationspapper för detta område. Vilka konkreta åtgärder planerar kommissionen att genomföra utifrån remissrundan?

Vitorino
Herr talman, kära ledamöter, kära ledamot! Kommissionen har publicerat ett samrådsdokument på den webbplats som tillhör generaldirektoratet för rättsliga frågor och inrikesfrågor om processuella garantier för misstänka och tilltalade vid straffrättsliga processer. Tidsfristen för svaren gick ut den 15 april 2002. Efter en analys av svaren tänker kommissionen vidta följande konkreta åtgärder: ett expertmöte kommer att anordnas i september, då de olika åtgärderna som var med i samrådsdokumentet kommer att diskuteras, och med utgångspunkt från denna diskussion tänker kommissionen publicera en grönbok före årets slut om straffrättsliga garantier som antagligen kommer att täcka frågan om en begränsning av åtalsperioden.
Förutom det arbete som redan har lagts ned på de allmänna aspekterna på de straffrättsliga garantierna har kommissionen börjat analysera problemet med häktning och alternativen till sådana frihetsberövanden. Denna fråga kommer att bli föremål för en annan grönbok som kommer att presenteras i slutet av detta år eller i början av 2003, då rättssäkerhetsaspekter i fråga om individer som är häktade kommer att granskas. Enligt rättspraxis vid Europarådet för mänskliga rättigheter i Strasbourg innebär begreppet skälig tid före rättegång inte ett exakt antal dagar, veckor eller t.o.m. år, eller flera tider som bestäms i förhållande till överträdelsens grovhet. De europeiska organen med behörighet på området mänskliga rättigheter godkände mycket längre häktningstider, upp till två och ett halvt år.
Men gripandet är bara berättigat om det bedöms som nödvändigt för att fullfölja något legitimt syfte. Då frågan behandlas om att ta reda på om villkoren i Europeiska konventionen respekteras för att skydda de mänskliga rättigheterna, särskilt artikel 5.3, granskar och bedömer Europarådet alltid om underlaget för ett gripande är adekvat enligt bestämmelserna om respekt för den individuella friheten och antagandet om oskuld som är grunden för alla gripanden som inte varit föremål för dessa bestämmelser.
Rambeslutet som rör den europeiska arresteringsordern grundar sig på principen om ömsesidigt erkännande, vilket också förutsätter ett ömsesidigt förtroende för medlemsstaternas straffrättsliga system. Med avsikten att uppnå sådant ömsesidigt förtroende och respekt som krävs för ett sant område av frihet, säkerhet och rättvisa, bör de skyddsbestämmelser som getts de misstänka och häktade vid straffrättsliga processer vara lika i hela unionen. Personer som åker utomlands måste kunna känna förtroende för de existerande bestämmelserna, vilka bör ge ett likadant skydd, oberoende av vilken medlemsstat det handlar om, för att inte hindra personens fria rörlighet av rädsla för att få möta ett system som inte ger denne tillräckligt skydd.

Hedkvist Petersen (PSE).
Tack, herr kommissionär, för detta svar. När vi fattar rambeslut i EU som innebär att EU-medborgare kan utlämnas och ställas inför rätta för brott i alla medlemsländer måste vi också garantera rättssäkerhet. Det framkom också av svaret, vilket jag är mycket glad för. Detta hör till grunderna för vår union, och vi har sagt detta i stadgarna om grundläggande rättigheter. Medborgarna måste veta vilka rättigheter de har.
Jag lyssnade mycket intresserat till vad kommissionären sade om arresteringstider. Det är klart att det finns olika skäl till olika långa arresteringstider, men det är ändå viktigt att medborgarna vet vilka tider som gäller och att man också kan få ett arresteringsbeslut omprövat. Jag undrar därför om rätten till omprövning av arresteringar kan bli ett element i frågan om arresteringstider. Jag undrar också om det kan behövas någon form av EU-funktion för att garantera den rättssäkerhet som jag vill ha och som kommissionen uppenbarligen kommer att lägga fram förslag om.
Vitorino
Fru ledamot! Jag är helt överens med er, och jag skulle vilja fästa uppmärksamheten på den omständigheten att den europeiska arresteringsordern måste respektera de grundläggande rättigheterna, och särskilt de eviga principerna i artikel 6 i fördraget om Europeiska unionen, som hänvisar till Europeiska konventionen om mänskliga rättigheter i fråga om processuella garantier. Och då en persons frihet inskränks är Europeiska konventionen om mänskliga rättigheter tydlig då den förutser möjligheten till en omprövning genom att väcka talan vid en rättsenhet.
Det som kommissionen tänker göra efter detta samrådsdokument är att ta reda på om det är nödvändigt med någon lagstiftande åtgärd på EU-nivå för att få dessa gemensamma regler att närma sig medlemsstaternas, som finns med i Europeiska konventionen om mänskliga rättigheter, och på så sätt stärka det ömsesidiga förtroendet mellan medlemsstaterna, samtidigt som garantier om rättslig säkerhet ges. Jag hoppas att vi kan presentera en slutsats vid årets slut som parlamentet och rådet sedan kan reflektera över.

Talmannen. -
Fråga nr 55 från Marit Paulsen. Frågeställaren ersätts av Olle Schmidt (H-0493/02):

Angående: Koncentrationen inom livsmedelsbranschen
Livsmedelsbranschen i Europa präglas idag av en påtagligt ökande koncentration, där ett fåtal dagligvarukedjor lägger under sig allt större andelar av marknaden. Ett alltför nära samarbete - framförallt på inköpssidan - mellan så stora kedjor hotar den fria konkurrensen och konsumenternas valfrihet. Dessutom uppstår en allvarlig risk för att regionala produkter och små producenter slås ut från marknaden då de inte kan tillhandahålla så stora volymer som det storskaliga systemet kräver.
Har kommissionen ansett sig föranledd att granska ägarkoncentrationen inom Europas dagligvaruhandel? Om så är fallet, vad är era slutsatser beträffande hotet mot valfriheten och den europeiska mångfalden på livsmedelsområdet? Om någon granskning inte har ägt rum, anser ni inte att en sådan granskning bör genomföras å det snaraste?

Bolkestein
. (EN) Ledamoten har rätt när hon påpekar att vi under de senaste åren har bevittnat en rad koncentrationer inom dagligvaruhandeln i Europa, och i detta avseende har kommissionen varit tvungen att bl.a. granska sammanslagningar mellan t.ex. Rewe och Meinl, Carrefour och Promodes samt Ahold och Superdiplo. Kommissionen kommer rent allmänt att granska parternas ställning genom att dela in de olika produktgrupperna och distributionskanalerna.
När det t.ex. rör fallen Carrefour/Promodes och Rewe/Meinl har kommissionen observerat, i de fall där en viss kunds andel av en viss leverantörs omsättning blir större än en viss nivå, att det finns en risk att leverantören kan gå i konkurs om man förlorar denna kund. Kommissionen kommer därför att granska om parternas respektive och kombinerade andelar av deras leverantörers omsättning når kritiska nivåer.
Då leverantörer har ett begränsat antal stora kunder, som var och en står för en betydande andel av omsättningen, finns det en risk att inköparna skapar en kollektiv, dominerande ställning.
I Carrefour/Promodes-beslutet granskade kommissionen denna risk på den franska marknaden, men drog slutsatsen att de nödvändiga kriterierna för en kollektiv, dominerande ställning inte var uppfyllda. En annan faktor som man tar hänsyn till vid bedömningen av marknadsställningen på inköpsmarknaden är en dagligvarukedjas möjliga vertikala integration i produktionen eller dess strategiska användning av egna varumärken. Analysen av inköpsmarknaden kommer att vara särskilt relevant i de fall där den sammanslagna organisationen kommer att vara en stor aktör på dagligvarumarknaden. Som kanske framgått av det som jag just sade är kommissionen fortfarande på sin vakt när det gäller dagligvarukedjors möjligheter att påverka inköpsmarknaden.

Schmidt, Olle (ELDR).
Jag skall göra mitt bästa för att ersätta frågeställaren, Marit Paulsen.
Herr kommissionär, jag uppfattar ert svar som att ni egentligen delar frågeställarens oro. I frågan finns ett påstående att situationen är mycket allvarlig i hela Europa. Det kräver att kommissionen vidtar speciella åtgärder och granskar situationen. Av kommissionärens svar förstår jag att ni delar uppfattningen att en sådan granskning behövs. Vad vi önskar, och vad frågeställaren önskar, är att kommissionär Bolkestein i dag kan lova att ärendet inte bara följs noga, utan att man också är beredd att vidta åtgärder och genomföra en undersökning och en analys.
Avslutningsvis vill jag bara berätta för herr Bolkestein att i mitt hemland Sverige, där vi har de dyraste livsmedelspriserna, pågår ett uppror för att skapa bättre förutsättningar. Vi vet nämligen att livsmedelspriserna utgör en mycket stor del av det som Europas invånare måste betala varje månad, inte minst för dem som tjänar minst pengar.

Bolkestein
. (EN) Jag förstår mycket väl oron som ledamoten känner och hans fruktan för att mångfalden inom livsmedelsområdet kan minska. Jag upprepar att kommissionen har granskat den senaste tidens utveckling inom detta område. Detta återspeglas faktiskt i de senaste besluten som kommissionen har fattat i Carrefour/Promodes-fallet, som jag har nämnt tidigare.
Samtidigt som kommissionen för närvarande inte har någon officiell ståndpunkt om den möjliga framtida utvecklingen inom denna sektor vill den understryka att den kommer att vara lika noggrann som tidigare när det gäller att analysera och besluta om möjliga effekter av alla framtida koncentrationer på det aktuella området. Jag försäkrar Paulsen och Schmid, hennes ersättare, att kommissionen även framöver kommer att vara aktiv när det gäller granskning av denna fråga. Allt har att göra med att man först gör en korrekt analys. Om omständigheterna är sådana att kommissionen bör vidta rättsliga åtgärder på området, kan jag försäkra Paulsen och Schmid att jag inte kommer att tveka.

Rübig (PPE-DE)
Herr talman, herr kommissionär, mina damer och herrar! Handelskedjorna är i regel mycket bra utrustade med eget kapital, vilket naturligtvis inte är fallet med deras konkurrenter, de små och medelstora företagen. Tvärtom, en stor del av de små och medelstora företagen har inget som helst eget kapital och inte heller något riskkapital. Vilken effekt tror ni nu att Basel II kommer att få på detta? Har ni redan utformat något slags inledande nationalekonomisk balansräkning för Basel II för att se vilken effekt detta nya regelverk kommer att få på våra små och medelstora företag?

Bolkestein
. (EN) Jag vill tydligt slå fast att kommissionen anser att förhandlingarna inom ramen för Basel II handlar om bankernas kapitaltäckningsgrad och inte om dagligvarukedjornas, oaktat deras välfyllda kontantkassor.
Basel II har att göra med bankernas kapitalbas. Små och medelstora företag diskuteras också i samband med Basel, eftersom de - särskilt i Tyskland - finansieras med långfristiga krediter. Bankerna värderar dessa krediter på ett annat sätt än kortfristiga krediter, och det är därför små och medelstora företag diskuteras i samband med Basel.
Detta är kanske varken rätt tid eller plats att diskutera Baselförhandlingarnas alla aspekter, även om jag gärna diskuterar saken mer ingående någon annan gång med ledamoten. Jag försäkrar parlamentsledamöterna att man inom ramen för Basel II-diskussionen tar fullständig hänsyn till de små och medelstora företagens ställning.
I dessa diskussioner arbetar vi i riktning mot en tillfredsställande lösning, som kommer att ta lämplig hänsyn till de små och medelstora företagens intressen. Jag tror inte att ledamoten behöver känna oro i detta sammanhang.

Talmannen. -
Fråga nr 56 från Brian Crowley (H-0500/02):

Angående: Euron och bankavgifter
Är kommissionen medveten om att bankerna i euroområdet tillämpar avgifter på uttag av euro från bankomater om uttaget sker i en annan medlemsstat än den egna? Håller kommissionen med om att sådana avgifter på eurotransaktioner är omotiverade och strider mot meningen med euron? Kommer kommissionen att så snart som möjligt undersöka frågan och rapportera om situationen?

Bolkestein
. (EN) Frågan från Crowley handlar om uttag från bankomater. Kommissionen känner till att avgifterna för uttag av eurosedlar i euroområdet är olika om uttaget sker i ett annat land.
Läget förändrades emellertid i går, eftersom förordning 2560/2001 om gränsöverskridande betalningar i euro antogs den 19 december i fjol. Avgifter för uttag av euro från bankomater och för användning av betalkort i euro måste från och med i går vara samma för både inhemska och gränsöverskridande transaktioner. Fram till i går kunde utfärdare av betalkort ta ut olika avgifter för gränsöverskridande transaktioner i euro. Detta är inte längre möjligt.
I lagstiftningen fastställs nu att de avgifter som tillämpas vid en inhemsk penningöverföring - t.ex. uttag från bankomater - måste vara lika höga som de som tillämpas vid gränsöverskridande transaktioner. Ett kännetecken för den förordning som jag nyss nämnde är enkelhet. Bestämmelserna om identiska avgifter är lätta att förklara för turister som använder ett betalkort eller ett bankkort för uttag från bankomater. Kommissionen utfärdade ett pressmeddelande i slutet av juni i vilket vi förklarade de nya bestämmelserna, som jag antar gläder Crowley.
Detta parlament spelade en viktig roll under utarbetandet av förordningen, vilken är ett exempel på de praktiska fördelar som gemenskapsåtgärder kan ge alla medborgare i Europeiska unionen och i andra länder när de befinner sig i euroområdet - fördelar som visar sig när de tar ut pengar från en bankomat.

Crowley (UEN).
Jag tackar kommissionären för hans svar.
Jag måste tillkännage ett personligt intresse i frågan. Som en person som har ett bankkonto i Bryssel, som ibland reser till Strasbourg, har ett bankkonto i Irland och reser till andra länder, har jag lagt märke till att avgifterna per transaktion under den senaste tiden varit enorma, i synnerhet här i Frankrike, till skillnad från Belgien.
Det gläder mig att förordning 2560/2001 nu har trätt i kraft fr.o.m. den 1 juli. Jag välkomnar också det faktum att vi har fått ett pressmeddelande från kommissionen om saken. Om vi emellertid upptäcker att bankerna inte följer sina skyldigheter när det rör liknande eller samma avgifter för inhemska och gränsöverskridande transaktioner, och om vi ser att bankerna lägger till ockeravgifter vid kortanvändning mellan medlemsstaterna, vilka åtgärder kan då vidtas av en enskild konsument utan att denne behöver gå igenom hela proceduren med inlämnande av ett officiellt klagomål till kommissionen?
Vilka åtgärder har kommissionen vidtagit för att se till att allmänheten får fullständig information om dessa bestämmelser och om sina rättigheter? Kanske kan ett sätt vara att anmoda bankerna att sätta upp anslag på sina kontor, där man kan läsa om dessa regler och bestämmelser.

Bolkestein
. (EN) Crowley började med att säga att han har ett personligt intresse i frågan. Jag skulle vilja säga att vi alla har ett personligt intresse i frågan. Den berör alla medborgare i euroområdet som reser utomlands och som vill ta ut kontanter från en bankomat. Det är en tjänst som är tillgänglig för alla medborgare, och alla som reser från sitt hemland till en annan del av euroområdet kommer att vara nöjda med den.
Crowley frågar också vad bankomatanvändare kan göra om de upptäcker att uttagsavgiften utomlands inte är samma som i hemlandet. Det finns tre sätt på vilka de kan få gottgörelse. För det första kan de gå till banken och klaga, fråga varför man inte följer lagen. Detta kan följas upp skriftligen, och jag är säker på att banken kommer att ta till sig kritiken. Detta är det andra sättet på vilket man kan få gottgörelse.
Om användaren emellertid anser att bankens svar är otillfredsställande kan denne kontakta en bankombudsman. På franska kallas detta en médiateur bancaire. Han kan nå en sådan ombudsman på Internet via ?FIN-NET?. Användaren kan då ta del av en förteckning över alla sådana ombudsmän som behandlar denna typ av problem. Om detta inte ger resultat kan den berörda personen kontakta myndigheterna i dennes medlemsstat, eftersom verkställandet i detta fall, precis som i andra fall, utförs av nationella myndigheter. Jag är säker på att de nationella myndigheterna i Irland kommer att vara tillräckligt aktiva för att kunna hjälpa missnöjda kunder att få vad de vill ha. Dessa tre sätt att få gottgörelse borde vara fullt tillräckliga.
När det gäller den sista punkten om hur kommissionen hade tänkt sig att upplysa de 370 miljoner EU-medborgarna om detta förhållande, skulle jag först och främst vilja säga att den turist som reser utomlands - åtminstone inom euroområdet - omedelbart kommer att få kännedom om saken, eftersom avgiften kommer att redovisas på kvittot med uttagsuppgifter. Man kan då jämföra med de inhemska avgifterna och omedelbart konstatera om lagen följs eller inte.
För det andra är bankerna skyldiga att informera kunderna om - förutom om sina avgifter vid överföring av pengar eller vid kontantuttag utomlands - avgiften har ändrats. I denna förordning regleras också öppenheten. Eftersom det råder öppenhet kommer kunderna att veta vad de betalar för och kan jämföra detta med andra bankers avgifter. Man hoppas på detta sätt att konkurrensen kommer att se till kunderna drabbas av lägsta möjliga avgifter.
Jag hoppas att Crowley är nöjd med detta svar. Jag hoppas att han gläder sig över situationen, som jag är säker på att han sett fram emot i flera månader.

Korhola (PPE-DE).
Herr talman! Jag ville av rent allmänt intresse fråga kommissionen huruvida ärade kollegan Crowleys fråga hade betydelse för tidtabellen för genomförandet av ärendet eller om det endast var en tillfällighet. Ni förstår säkert att frågan på ett visst sätt är intressant för ledamöterna. Samtidigt uttrycker jag min glädje över att man fick ordning i frågan.

Bolkestein
. (EN) Jag är inte säker på om jag förstod frågan, men jag tror att ledamoten vill att jag skall säga om Crowleys fråga organiserades av kommissionen i dag så att hela saken återigen kunde förklaras offentligt i parlamentet.
Jag kan försäkra ledamoten att kommissionen är mycket skicklig och aktiv när det gäller att organisera tillräckligt stöd för vad den gör, men i detta fall var det bara ett lyckligt sammanträffande. Crowley och jag har inte träffats så ofta. Jag har inte hans telefonnummer. Jag är säker på att han inte behöver några uppmaningar från någon kommissionär för att ställa frågor i parlamentet.
Denna förordning om avgifter för kontantuttag antogs oerhört snabbt av både rådet och parlamentet. Jag kan inte komma på något annat fall då en förordning godkändes och antogs så snabbt. Detta beror på att allmänheten har önskat en liknande förordning i många år. Korhola nämnde just detta. Lyckligtvis kan kommissionen nu försäkra parlamentsledamöterna att, när det gäller kontantuttag, läget nu är som parlamentet har önskat. Nästa år är det möjligt att samma sak kommer att tillämpas vid penningöverföringar som sker på annat sätt än genom bankomater.

Talmannen. -
Fråga nr 57 från Bernd Posselt (H-0513/02):

Angående: Överenskommelse med Republiken Tjeckien om traditionella beredningssätt
I tjeckiska medier förekommer fortfarande rapporter om att ?utopenec? (en mycket populär korvspecialitet som består av en korv som lagts in i en glasburk med ättiklag, paprika och lök och som efterhand förtärs, och som även finns på restauranger där den förvaras i tillslutna glasburkar) och det traditionella destilleringsförfarande som tillämpas vid framställning av det berömda mähriska plommonbrännvinet (slivovitz) skulle förbjudas efter Republiken Tjeckiens anslutning till Europeiska unionen. Har Europeiska unionen redan ingått överenskommelser med Republiken Tjeckien i syfte att bevara dessa traditionella beredningssätt? Om detta inte är fallet, hur långt har man nått i förhandlingarna?

Andra delen
Frågor till Lamy
Fischler
Herr talman, mina damer och herrar ledamöter! Som svar på ledamoten Posselts fråga vill jag säga följande: kommissionen känner inte till att Republiken Tjeckien skulle ha begärt ett undantag från gemenskapens livsmedelsrätt för ?utopenec?-korv. Kommissionen utgår från att tillverknings- och försäljningsförfarandet för ?utopenec? står i samklang med gemenskapens säkerhetsföreskrifter för livsmedel, eller åtminstone kommer att göra det från och med tidpunkten för anslutningen.
Från Republiken Tjeckiens sida har inte heller under förhandlingarnas gång någon särskild anmodan inkommit om att traditionella eller lokala ?utopenec?-produkter skulle registreras, även om sådana anmodanden kommit beträffande andra produkter. Republiken Tjeckien har emellertid tillkännagett sin avsikt att efter anslutningen eventuellt komma med ytterligare registreringsanmodanden.
I fråga om slivovitz står dess tillverkningsförfarande inte i samklang med gemenskapens begreppsbestämning när det gäller fruktbrännvin, så som den fastslagits i artikel 1.4 i förordning 15/76, eftersom man nämligen tillsätter etylalkohol, alltså industrialkohol, i slivovitz. Enligt denna förordning får det på etiketten för en dryck med tillsats av etylalkohol inte finnas någon form av den allmänna beteckningen fruktbrännvin. Gemenskapen anser därför att ett ständigt undantag från begreppsbestämningen för fruktbrännvin för den tjeckiska slivovitz inte kan godtas. Det vore möjligt att för denna tjeckiska alkohol fortfarande använda namnet slivovitz, men att antingen beteckna den som spritdryck och inte som fruktbrännvin, eller att ändra tillverkningsförfarandet så att den motsvarar reglerna för fruktbrännvin.

Posselt (PPE-DE)
Tack så mycket, herr kommissionär, för detta mycket exakta svar. Frågan spelar en stor roll i den tjeckiska inrikespolitiken, och man trycker mycket hårt på den bland de krafter som är skeptiska mot EU. Tack därför för klargörandet när det gäller slivovitz, varvid jag måste säga att Slivovitz från Mähren är en av de bästa som över huvud taget finns. Beträffande utopenec kommer jag att undersöka saken. Jag vill bara göra er uppmärksam på att det uppenbarligen handlar om en hygienföreskrift. Jag ber er fortsätta att undersöka denna sak och framför allt meddela mig vid tillfälle vilka specialiteter som man begärt undantag för.

Fischler
Herr talman, herr ledamot! Er sista begäran om en lista över de produkter för vilka man begärt undantag skall jag gärna uppfylla; det är över huvud taget inget problem. Beträffande den andra frågan, huruvida alla livsmedelstillverkningsföreskrifter har iakttagits vid korvproduktionen, kan jag säga att tjeckerna naturligtvis har möjlighet att anpassa detta på lämpligt sätt fram till anslutningen, och eftersom de inte har anmält det som en förhandlingspunkt är de också förpliktade att göra det. För övrigt är jag egentligen mycket tacksam mot er för att ni har tagit upp denna fråga, eftersom det i själva verket är så att europakritiska krafter i Republiken Tjeckien alltid sprider sådana tidningsankor som saknar varje grund.
(Applåder)

Talmannen. -
Fråga nr 58 från Lennart Sacrédeus (H-0496/02):

Angående: Ståltullar och arbetstillfällen i Europa
USA har beslutat att införa tullar på 30 procent på stål producerat utanför landet, för att skydda den inhemska produktionen. Europeiska unionen har i sin tur besvarat detta genom att tullbelägga amerikanska produkter. Har kommissionen gjort beräkningar på vilka effekter den amerikanska tullen kommer att få på arbetstillfällen inom stålproduktionen i Europa? Har man i så fall även landspecifik statistik, så att man kan utläsa hur man beräknar att produktionsbortfallet drabbar de enskilda medlemsländerna inom Europeiska unionen?

Lamy
. (FR) Som svar på de amerikanska protektionistiska åtgärderna har Europeiska unionen infört en strategi i tre punkter, vars målsättning är att få våra rättigheter respekterade inom den multilaterala handeln. Punkt ett gäller åtgärder inför WTO för att få de amerikanska åtgärderna fördömda, punkt två gäller antagande av ett europeiskt skydd som beräknas så att tillträdet till den europeiska marknaden behålls, samtidigt som handelsflöden skyddas som skulle strömma tillbaka till den europeiska marknaden när de uteslutits från den amerikanska marknaden, och punkt tre slutligen innebär krav på kompensationer från Förenta staterna för de förluster de europeiska exportörerna gjort på grund av de amerikanska åtgärderna, vilket motsvarar vår tolkning av WTO:s texter om bevarandeklausuler.
Vi har ännu inte infört några ytterligare tullavgifter på amerikanska produkter, men vi har nu en förordning från rådet som antogs den 13 juni och som ger unionen möjlighet att skjuta upp de tariffära villkoren, vilket är WTO:s korrekta språk, på vissa amerikanska produkter från och med den 18 juni 2002.
Vår viktigaste målsättning är att på kort sikt uppnå en samling uteslutanden och/eller kompensationer, vilket kan kräva ytterligare tidsfrister för att förhandla om dem, och vi kommer, såsom överenskommits med rådet, att lämna en rapport före den 19 juli om läget i ärendet. Det är i ljuset av denna rapport och våra rekommendationer som ett beslut eventuellt kommer att fattas om att införa extra avgifter på ett begränsat antal amerikanska produkter till ett värde av ca 400 miljoner euro.
Genom förordningen kommer höjningar av tullavgifter att införas på ett handelsbelopp som motsvarar den skada som lidits, dvs. för ett mycket större belopp, över två miljarder euro, om inte Förenta staterna drar tillbaka sina åtgärder efter WTO:s fördömande, dvs. i mitten av 2003.
Frågan är: vilken effekt får de amerikanska åtgärderna på sysselsättningen? Det är både svårt och alltför tidigt att bedöma effekten av de amerikanska åtgärderna på sysselsättningen inom stålproduktionen i Europa. Svårt därför att de amerikanska åtgärderna bara har en begränsad livstid och för att de europeiska stålföretagen, efter höjningen av stålpriset i Förenta staterna och i andra länder, tenderar att skjuta rygg under några månader och gör sig alltså inte av med de arbetstagare de utbildat och som är kompetenta och produktiva. Alltför tidigt eftersom denna effekt kommer att bero på hur stora undantag vi kommer att erhålla från den amerikanska administrationen och i vilken utsträckning de europeiska stålföretagen kan få avsättning på andra marknader för produkter som inte längre har tillträde till Förenta staterna. Det är tydligt att de europeiska stålföretagen som måste betala tullavgifter, vilka kan uppgå till så mycket som 30 procent extra, är starkt förfördelade jämfört med de företag som inte behöver betala dem. På detta stadium kan vi därför inte ge fler siffror. Vi har ingen särskild statistik om effekten av de amerikanska åtgärderna i respektive medlemsstat, eftersom detta sköts på unionsnivå och våra samarbetspartner är stålföretagen, av vilka de flesta nu är mångnationella i Europa. Paradoxalt nog är det snarare i Förenta staterna som effekten på sysselsättningen riskerar att bli allvarlig, särskilt inom de sektorer av den amerikanska ekonomin som använder stål och som sannolikt blir de som berörs mest på kort sikt på grund av deras oförmåga att låta prishöjningarna få återverkningar för de egna kunderna eller på grund av att en sådan situation kommer att leda till att de vänder sig mot andra kontinenter.

Sacrédeus (PPE-DE).
Jag tackar kommissionär Lamy för svaret. Jag kan förstå att det kan vara ett klokt förhandlingsupplägg att inte för tidigt göra en bedömning av hur många arbetstillfällen, hur stora exportintäkter och hur stor exportvolym vi förlorar. Kan kommissionären tänka sig att i ett senare skede, när det blir nödvändigt, ta fram någon form av statistiskt underlag? Många vanliga medborgare undrar nämligen över konsekvenserna i framtiden. Jag tänker bl.a. på människorna på ett antal orter i mitt eget land Sverige, t.ex. Borlänge i Dalarna, som har ett stort stålverk.
Bedömer ni att detta blir en långvarig konflikt med USA? Eller är ni hoppfull om att de motåtgärder Europeiska unionen nu planerar kommer att leda till en tillnyktring från amerikansk sida?
Lamy
. (FR) Vår målsättning, herr Sacrédeus, är att det inte skall finnas något ?senare?, dvs. att dessa åtgärder dras tillbaka av amerikanarna så snart som möjligt, dvs. innan de fördöms av WTO - vilket självfallet skulle vara den bästa lösningen, men föga trolig, uppriktigt sagt - eller när de kommer att ha fördömts av WTO, vilket borde ske ungefär i mitten av nästa år.
Det är alltså ett ?senare? som inte är ?så sent?, och det är vår huvudsakliga målsättning.
Under tiden vill vi utnyttja alla våra rättigheter inom WTO för att utöva påtryckningar på Förenta staterna så att, såsom jag sagt, vi kan erhålla kompensationer och/eller undantag på ett sådant sätt att effekten på vår stålindustri, vartefter amerikanerna beviljar undantag, som egentligen är undantag från avgiftshöjningen till förmån för våra exportörer, skall bli så positiv som möjligt. Det finns redan ett antal paket av undantag som aviserats, andra kommer, och vi måste upprätthålla de påtryckningar som krävs. Vi kommer att använda de åtgärder WTO ger oss rätt till beroende på våra intressen och det faktum att Förenta staterna, in fine, måste rätta sig efter de internationella reglerna.

Rübig (PPE-DE)
Herr talman, herr kommissionär, mina damer och herrar! Först vill jag tacka kommissionär Lamy så hjärtligt för hans strategi i detta fall. För det första tror jag att det konsekventa genomförandet av våra rättigheter på WTO-nivå är en väsentlig grundval. För det andra leder denna bristande konkurrens på den amerikanska marknaden för stålprodukter i Amerika i slutändan till högre priser och även till kvalitetsproblem för stålprodukterna, vilket för den europeiska industrin återigen betyder att möjligheterna att avsätta förädlade produkter från Europeiska unionen ökar. Kan man här med hjälp av statistik redan se att europeiska produkter nu kan säljas med mer framgång på den amerikanska marknaden?

Lamy
. (FR) Herr Rübig! Svaret på er fråga är: ja. De amerikanska skyddsåtgärderna har lett till avsevärda prishöjningar på den amerikanska marknaden. På andra håll, även i Europa, följer priserna för närvarande en motsatt tendens på kort sikt. Skillnaden i pris mellan den amerikanska marknaden och den europeiska har ökat. För att som exempel ta varmvalsat stål är det europeiska priset ca 250 euro per ton, jämfört med 400 euro per ton i Förenta staterna. Skillnaden är alltså ganska stor.
Skillnaden kan jämföras med en bubbla, som skapas av det amerikanska skyddet, som leder till en situation när det gäller pris, lönsamhet och kassa som är mer bekväm för det amerikanska näringslivet. Det är meningen att denna bubbla skall användas för att omstrukturera det amerikanska näringslivet. Hela frågan handlar om huruvida det, inom den mycket korta tid som WTO och vi ger dem, finns en rimlig möjlighet att den amerikanska industrin omstrukturerar sig och behandlar de konkurrensproblem som orsakar deras svårigheter. Vi har ännu inte svaret på frågan, men min personliga prognos är tyvärr reserverad.
Punkt två: jag anser att vi försöker skydda unionens intressen och se till att reglerna för den internationella handeln efterlevs. Om alla medlemsländer i WTO började utnyttja skyddsklausulen på det sätt som amerikanerna tolkar den i dag skulle det säkerligen råda oordning på ett antal världsmarknader. För att lugna Rübig vill jag säga att när ministerrådet och parlamentet står enade bakom förhandlaren underlättas hans uppgift betydligt.

Purvis (PPE-DE).
I The Wall Street Journal drog man slutsatsen att president Bushs vändning i mars, då han tillkännagav dessa ståltullar, som åtföljdes av hans jordbruksstöd och hans protektionism mot timmer från Kanada, var vändpunkten från ett frihandelssystem till ett protektionistiskt system där Förenta staternas intressen sätts i främsta rummet. Anser ni att detta är fallet, eller är er vän, Zoellick, och president Bush fortfarande frihandelsinriktade?

Lamy
. (FR) Purvis tvingar mig att kommentera tidningsartiklar, vilket alltid är mycket farligt, men låt oss säga att jag, ännu en gång, inte är helt överens med det som Wall Street Journal skriver. Det har redan hänt, och det kommer sannolikt att hända igen. På detta stadium tror jag att det skulle vara överdrivet att betrakta de åtgärder som amerikanerna vidtagit som en omsvängning i deras handelspolitik. Det är i alla fall vad både Bush, i samband med Europeiska unionens toppmöte, och Zoellick, som jag har regelbundna kontakter med, sade när vi träffade dem. Min egen tolkning består i att bekräfta att det framför allt handlar om en valfeber - jag hoppas att den är övergående -, snarare än en fullständigt ändrad inriktning.
I verkligheten kommer fredsdomaren, herr Purvis, att uttala sig om några veckor när man slutför frågan om Fast Track-lagstiftningen, som hädanefter kallas Trade Promotion Authority. Den dag kongressen, dvs. senaten och kammaren, bestämmer om den skall ge den amerikanska administrationen rätt att förhandla både på multilateral och bilateral nivå ser vi om den amerikanska politiken fortsätter att tillämpa en handelsliberalism, som förvisso här och där innehåller undantag för att, som vanligt, skydda Förenta staternas intressen, eller om vi i stället ännu en gång kommer att få uppleva mycket svårare tillfällen, då våra egna val sannolikt noggrant måste ses över.

Talmannen. -
Fråga nr 59 från Margrietus J. van den Berg (H-0508/02):

Angående: TRIPS-avtalet och tillgång till läkemedel
Kan kommissionen redogöra för vilka framsteg som gjorts inom ramen för WTO för att uppfylla åtagandet från Doha att säkra att TRIPS-avtalet inte förhindrar tillgången till läkemedel till rimliga priser i länder med låg eller ingen inhemsk läkemedelsproduktion?
Kan kommissionen bekräfta att Europeiska Unionen kommer att verka för att finna en lösning, som säkrar tillgång till läkemedel för WTO:s medlemsstater på villkor som överensstämmer med de som fastställdes i Dohaförklaringen angående TRIPS-avtalet och läkemedel?
Anser kommissionen att en överenskommelse för att tillåta framställning av läkemedel för export enligt artikel 30 i TRIPS-avtalet i alla avseenden överensstämmer med andan i Dohaförklaringen genom att varje beslut om tvångslicenstillverkning uteslutande förläggs till förbrukningslandet?

Lamy
. (FR) Frågan gäller immaterialrättigheter och tillgång till läkemedel. Som ni vet ger uttalandet från Doha om immaterialrättigheter och folkhälsa WTO:s särskilda råd i uppdrag att snabbt finna en lösning på de problem som de medlemmar i WTO möter vars produktionskapacitet på läkemedelsområdet är otillräcklig eller obefintlig, eller som har svårigheter att på ett effektivt sätt använda beviljandet av obligatoriska licenser.
Dessa fattiga länder har varken tillräcklig flexibilitet eller möjlighet att förhandla med läkemedelsföretagen som är etablerade i länder med möjlighet att utfärda en obligatorisk licens. Det är därför fullständigt möjligt att de stöter på mer svårigheter än andra när det gäller att få del av stora prissänkningar på viktiga läkemedel. Vi anser å vår sida att en snabb lösning är en lösning som skulle göra det möjligt att åtgärda situationen inom WTO före årets slut.
Flera möten har nyligen ägt rum i WTO:s särskilda råd. I mars lade unionen fram ett meddelande där man föreslog två vägar. En vilar på tolkningen av artikel 30 i avtalet om immaterialrättigheter och den andra på en ändring av artikel 31. Vi var då den enda av WTO:s medlemmar som föreslog ett skriftligt dokument med en tydlig ståndpunkt. Övriga medlemmar yttrade sig muntligt och fyra möjligheter lades fram: tolka artikel 30, ändra artikel 31, utfärda ett moratorium om skiljeförfaranden och slutligen utarbeta ett system för undantag.
Ett nytt möte ägde rum i det särskilda rådet förra veckan, och vi lade där fram ett nytt dokument som uppstått ur diskussionen och vår granskning av de olika förslagen och som innebär en ändring av artikel 31. Vi föreslår att man i denna artikel skall lägga till ett nytt stycke som skulle innebära ett tydligt fastställt undantag från en restriktion som införs genom artikel 31 när det gäller beviljande av exportlicenser för läkemedelsprodukter som tillverkas under obligatorisk licens.
Vi anser för vår del att i sakernas nuvarande tillstånd tillåter artikel 30, som är ett alternativ, bara alltför begränsade undantag från rättigheterna i anslutning till de exklusiva licenserna och att den lösning vi tänkte oss i Doha går längre än de gränser som fastställdes i artikel 30. Vi måste också ta hänsyn till våra samarbetspartners ståndpunkter och föreslå en lösning som vi i slutändan anser godtagbar för de flesta av WTO:s medlemmar. En ändring av artikel 31 skulle, ur den synvinkeln, ha större framtid än ett tydliggörande av artikel 30, eftersom ingen av WTO:s medlemmar avvisat en ändring av artikel 31 medan vissa, och inte så få, bestämt motsatt sig ett tydliggörande av artikel 30. De berörda utvecklingsländerna, som är dem vi tänker mest på här, har angivit att de var beredda att granska den ändring av artikel 31 som vi föreslagit.
Vi anser att tillägget av en bestämmelse till detta avtal om immateriell äganderätt skulle innebära en tydlig lösning som är juridiskt tillförlitlig och permanent och som inte skulle kullkasta den nuvarande rättsliga ramen, dvs. den i artikel 31. Detta avtal, ändrat såsom vi föreslagit, skulle tydligt innebära att ett land som inte kan producera ett läkemedel kan be ett annat land att bevilja en licens i exportsyfte. Detta förslag förefaller oss vara det enklaste och, när allt kommer omkring, det som är bäst lämpat för att lösa det problem som togs upp i uttalandet från Doha och som tvingar oss att finna en lösning på problemet. Det är vår ståndpunkt. Andra uttalar sig i Genève, och vi fortsätter, i den anda som styrt oss hittills, att försöka finna en lösning som förenar de stora principerna när det gäller immaterialrättigheter å ena sidan och å andra sidan möjligheten för de fattigaste länderna att få tillgång till läkemedel som är absolut nödvändiga för dem.

van den Berg (PSE).
Tack för kommissionärens svar. Parlamentet har tillsammans med honom på ett enligt mig framgångsrikt sätt fört kampen för genombrottet i Doha på den här punkten. Han avvisar en avsägelse eller ett moratorium eller ett undantag som lösning, och vi instämmer med honom.
Han säger om artikel 30 och artikel 31 att han är ute efter att värva stöd, så att det som vi har åsyftat verkligen kan ske där. Vi är i det här sammanhanget naturligtvis medvetna om trycket från Förenta staterna, och också från ett antal medlemsstater. Det är förmodligen läkemedelsindustrin som ligger bakom detta. Nu är denna punkt under diskussion: kan man, om man använder artikel 31 - och ni vet att vi nu väntar på det juridiska yttrande som vi har bett om från parlamentets sida - utgå ifrån att det land som vid en viss tidpunkt ber om att få införa en licens från ett annat land självt skall få ta det beslutet om sin egen hälsosituation? Många jurister hävdar ju att, när det handlar om artikel 31, detta beslut inte längre ligger hos det berörda landet utan på WTO-nivå. Vi vill gärna få visshet på den punkten.

Lamy
. (FR) I sakfrågan tillstår jag att det sätt på vilket ni lägger fram problemet, herr van den Berg, är korrekt. Vi måste, såsom jag redan sagt, förena de stora principerna inom immaterialrätten liksom möjligheten för de länder som inte har någon läkemedelsindustri att via import få tillgång till generika.
Undantaget förefaller oss inte vara någon bra idé eftersom det bara handlar om en tillfällig lösning som, på sätt och vis, nöjer sig med att sätta ett plåster över problemet i avvaktan på bättre tider. Jag tror inte att det är rätt sätt att gentemot den allmänna opinionen förena dessa två krav som vi bör uppfylla.
Vi är mer positiva till artikel 31 än till artikel 30. När det gäller artikel 31 är problemet med att veta om ett land, som begär att få importera generika, befinner sig i en katastrofsituation inte en fråga som automatiskt måste underställas WTO. Tillsammans kan vi på ett tvingande sätt fastställa vad begreppet nationell katastrofsituation består i, på samma sätt som vi gjorde när det gällde artikel 6 i Doha.
Jag vill erinra om att i de fall som omfattas av artikel 31 skall de länder som vill importera läkemedel vända sig antingen till ett i-land som har möjlighet att producera och är innehavare av en obligatorisk licens, eller till ett annat utvecklingsland. Om man väljer den senare lösningen kommer det utvecklingsland som får i uppdrag att tillhandahålla generika definitivt att ha intresse av det.
Jag tror därför att ur den synvinkeln finns det ingen risk att systemet skall bli alltför slutet, vilket ni tycks oroa er för. Jag tror tvärtom att det är just genom att utnyttja artikel 30 som vi samlar ihop krav som gör det svårare att få tillgång till läkemedel.

Talmannen. -
Fråga nr 60 från Mihail Papayannakis (H-0469/02):

Angående: Delegation från GD Miljö på besök i Grekland
En delegation från GD Miljö på kommissionen var nyligen för andra gången på tre månader på besök i Grekland för att undersöka fall där det inlämnats klagomål mot landet.
Vilka slutsatser ledde utredandet av dessa klagomål till? Hur bedömde kommissionens delegation de brott mot gemenskapens miljölagstiftning som begåtts i Grekland? Meddelade de grekiska myndigheterna kommissionens delegation vilka åtgärder man vidtagit för att rätta sig efter EG-domstolens beslut om fullständigt skydd för sköldpaddan Caretta-caretta?

Wallström
. (EN) I samband med sammanträden mellan kommissionen och nationella myndigheter i syfte att granska tillämpningen av gemenskapslagstiftningen i medlemsstaterna - de s.k. paketsammanträdena - besökte en delegation från kommissionens generaldirektorat för miljö Grekland i maj i år.
Huvudsyftet med sammanträdet var att diskutera frågor som hade samband med luftföroreningar. Kommissionen ställde särskilt frågor om åtgärder som vidtagits av de grekiska myndigheterna i syfte att införliva och genomföra direktiv 96/61, om samordnade åtgärder för att förebygga och begränsa föroreningar, och granskade tekniska frågor rörande överträdelser och klagomål om dålig tillämpning av direktiv 84/360 om bekämpning av luftförorening från industrianläggningar. De grekiska myndigheterna gav dessutom ny information om flera andra överträdelser, däribland om Caretta caretta-fallet - den oäkta karettsköldpaddan.
De grekiska myndigheterna har lovat att skicka ingående svar till kommissionen om alla dessa fall. Informationen i dessa svar kommer att bedömas med hänsyn till om Grekland har följt sina åtaganden enligt Europeiska gemenskapens miljölagstiftning. I synnerhet när det gäller åtgärderna som vidtagits i syfte att följa domstolens dom om misslyckande att upprätta och tillämpa ett effektivt och strängt system för skydd av den oäkta karettsköldpaddan, Caretta caretta, så har de grekiska myndigheterna beskrivit skyddssystemet som omfattar lagstiftnings- och de konkreta skyddsåtgärderna. Man är i färd med att formulera skrivelsen till kommissionen.

Papayannakis (GUE/NGL).
Fru kommissionär! Om jag har förstått rätt, säger ni att ni för närvarande inte alls har utvärderat de svar som ni fick i Grekland? Inte i någon fråga? Speciellt skulle jag vilja ta som exempel det som ni själv nämnde, skyddet för sköldpaddan Caretta-caretta. Jag vet inte vad ni har fått höra om det skriftligen, men vi har nu tiotals vittnesbörd och besök på plats, även av mig personligen, och av miljöorganisationer, och allt tyder på att det som står i papperen inte alls tillämpas. När kommer vi till sist att få en utvärdering från er av de svar ni fick?

Wallström
. (EN) Vi har ännu inte fått svaren, skrivelserna, från Grekland. När det rör Caretta caretta-fallet förväntar vi oss att få svaret i juli. När det gäller resten av sakfrågorna som togs upp under detta s.k. paketsammanträde förväntar vi oss att få svar före årets slut.
Vi kommer att få möjlighet att granska dem så snart som vi har fått dem, och sedan kan vi återkomma till dessa frågor.

Talmannen. -
Fråga nr 61 från Nuala Ahern (H-0482/02):

Angående: Mätningar av tritium utanför Wales kust
I maj 2002 publicerade den brittiska strålskyddsstyrelsen (United Kingdom National Radiological Protection Board) en rapport om nivåerna på radioaktivt tritium som har uppmätts i havet utanför Wales och Bristolkanalen. Vad är kommissionens bedömning av denna rapport? Har mätningar av medlemsstaternas utsläpp av tritium ingått i kommissionens studie Marina II av radioaktiv exponering?

Wallström
. (EN) Kommissionen känner till den vetenskapliga uppsats som publicerades i tidskriften Radiation Protection Dosimetry i maj i år, och brittiska National Radiological Protection Boards relaterade publikation om samma fråga. Båda publikationerna hänvisar till RIFE-rapporten (radioaktivitet i livsmedel och i miljön), som publicerats av brittiska Food Standards Agency och Scottish Environmental Protection Agency. Denna rapport omfattar uppmätta koncentrationer i skaldjur utanför den walesiska kusten och i Bristolkanalen nära Cardiff.
Resultaten av dessa undersökningar uppvisar förhöjda värden av tritium i fisk och musslor som fångats nära en industrianläggning där man tillverkar radioaktivt material som används inom medicin, forskning och industri. I direktiv 96/29/Euratom om säkerhetsnormer anges dessa koefficienter per intag som tas upp, både för organiskt bundet tritium och för tritierat vatten. Även om man skulle anta att skaldjurskonsumtionen låg över den genomsnittliga, ligger de uppmätta tritiumnivåerna i fisken från Cardiffbukten som härrör från radioaktiv strålning mycket lägre än gränsen för den årliga dosen för allmänheten.
Hänvisningar till tritiumutsläpp till havsmiljön och till frågan om organiskt bundet tritium finns i Marina II-undersökningen ?The radiological exposure of the European Community from radioactivity in North European marine waters?. Man planerar att offentliggöra denna undersökning i slutet av augusti i år.

Ahern (Verts/ALE).
Tack för ert svar, fru kommissionär. Jag bedömer att - och jag skulle vilja att ni uttryckte oro om saken - tillsynsmyndigheterna på kärnkraftsområdet har missbedömt hälsoriskerna från ett av världens mest spridda radioaktiva, förorenande ämnen. Det finns dubbelt så stor risk, i jämförelse med tidigare rön, att vuxna utvecklar cancer efter att ha exponerats för tritium, och detta specifika tritium släpptes ut från en fabrik.
Utsläppet av tritium från BNFL:s upparbetningsanläggning i Sellafield i Cumbria och Chapelcross kärnkraftverk, för att bara nämna ett utsläpp, är oerhört stort - miljoner liter tritierat vatten och luft varje år. Faktum är att dosen kan vara 12 gånger farligare för barn enligt den färska undersökningen.
Jag menar att detta är en stor oroskälla, eftersom tillsynsmyndigheterna har missbedömt saken. Det gläder mig att ni säger att man kommer att hänvisa till den i Marina II-undersökningen. Men eftersom det bara är en kort tid sedan dessa uppgifter blev kända, verkar det osannolikt att man inom ramen för undersökningen har hunnit titta närmare på saken, och jag vill ha en försäkran från er att man kommer att följa upp detta på ett seriöst sätt.

Wallström
. (EN) Det finns alltid skäl till oro när vi ser förändringar och en ökning av utsläpp i våra vatten. Vi antar också att de brittiska myndigheterna kommer att undersöka saken ingående. Jag har förstått att de har inlett forskning om problemet, och att de kommer att undersöka skälen till ökningen av doserna.
Det är också en fråga för kommissionen i så motto att gemenskapslagstiftningen inte reglerar högsta tillåtna tritiumhalter i livsmedel. Tillsammans med Internationella kommissionen för skydd mot icke-joniserande strålning och en grupp sakkunniga, som inrättats i enlighet med bestämmelserna i artikel 31, diskuterar kommissionen för närvarande möjligheten att fastställa högsta tillåtna tritiumhalter i livsmedel. Detta är viktig information för er, och man måste naturligtvis också granska frågan inom ramen för Marina II-undersökningen. Vi tar saken på allvar, vi kommer att fortsätta våra diskussioner och vi kommer absolut att följa upp saken. Vi har en skyldighet att följa dessa fall mycket noga och se till att vi handlar enligt denna skyldighet.

Talmannen. -
Fråga nr 62 från Carlos Bautista Ojeda (H-0471/02):

Angående: ?Friterad småfisk?
Känner kommissionen till om Fischler, den kommissionsledamot som ansvarar för fisket, vet vad som menas med ?friterad småfisk?? Känner kommissionen till varifrån den ?småfisk? kommer som de flesta medborgare i Sydeuropa för närvarande konsumerar? Känner kommissionen till vilken eller vilka fiskeflottor som i dag fiskar den ?småfisk? som dagligen konsumeras i Andalusien? Känner kommissionen till i vilken utsträckning de tredje länder som i dag fiskar ?småfisk? engagerar sig för miljön och för att bevara fiskbestånden?
Är kommissionen medveten om att de flottor som tills för ett par år sedan fiskade ?friterad småfisk? var de enda som värnade om de biologiska återhämtningsperioderna och i dag är de enda som ligger på de torrlagda varven?
Om så är fallet, varför försöker kommissionen ständigt att dra åt tumskruvarna med sina förslag till gemensam fiskeripolitik som genom olika handelsavtal tillåter och främjar dessa tredje länder som varken respekterar biologiska återhämtningsperioder eller fiskbestånd och som dessutom gör att enorma industriella handelsflottor - bland dem några europeiska redare - är dem som levererar den ?friterade småfisk? vi konsumerar?
Anser inte kommissionen att dess förslag till gemensam fiskeripolitik, som döljer sig bakom ett falskt kriterium av uthållighet, i själva verket går ut på att få den småskaliga flottan att försvinna - den enda flotta som ger sysselsättning och samtidigt respekterar miljön - till förmån för en industriell och mäktigare fiskeflotta som inte respekterar fiskbestånden?

Fischler
Herr talman, mina damer och herrar ledamöter! När det gäller ledamotens fråga kan jag försäkra er att jag inte bara vet vad ?friterad småfisk? är, utan att jag också många gånger har ätit denna rätt i Spanien. Jag är också klar över att ?friterad småfisk? ofta tillreds av fisk som inte uppnår den i gemenskapsrätten föreskrivna minimistorleken. Den fisk som används fångas både i tredje land och av den europeiska flottan. För den fisk som landats i gemenskapen såväl som för den importerade fisken gäller samma minimistorlekar, vilka i båda fallen måste kontrolleras av medlemsstaternas myndigheter. I detta sammanhang vill jag påpeka att vi efter flera inspektioner i Spanien har kommit fram till att kontrollerna i detta land är mycket bristfälliga, eftersom det finns stora mängder fisk på marknaden som är mindre än maskorna i näten. Vi har också tagit konsekvenserna av detta och inlett ett fördragskränkningsförfarande mot Spanien.
Kommissionen har också informerats om att dessa fiskar tidigare fångades av den spanska flottan inom ramen för Marockoavtalet. Som ni vet var det tyvärr inte möjligt att förnya detta avtal, men gemenskapen har tagit sitt ansvar och vidtagit åtgärder till förmån för de drabbade fartygen och deras besättningar.
Slutligen vill jag påpeka att vi i våra förslag till en reform av den gemensamma fiskeripolitiken klart arbetar för ett ansvarsfullt och hållbart fiske även i vattnen utanför gemenskapen. Vi vill inom ramen för våra fiskeriavtal hjälpa tredje land att förvalta bestånden på ett hållbart sätt. Det inkluderar naturligtvis också fångst och försäljning av ungfisk.
På er sista fråga måste jag tydligt och klart svara att våra reformförslag inte på något vis syftar till att utplåna någon som helst del av gemenskapens flotta. Ni kommer i våra förslag inte att finna något belägg för att vi föredrar den industriellt fiskande flottan till förmån för det småskaliga kustfisket. Vi föreslår att man minskar fiskeansträngningarna där så krävs, nämligen när det gäller de hotade bestånden, det vill säga det blir färre dagar till havs. Varje medlemsstat kan sedan själv besluta i enlighet med sociala och ekonomiska synpunkter hur man delar upp dagarna till havs mellan fartygen, och därmed också mellan de större och mindre fartygen.

Bautista Ojeda (Verts/ALE).
Herr kommissionär! Jag har använt orden ?friterad småfisk? med all respekt. Det är en vardaglig benämning som vi använder i Andalusien för den färska fisk som äts dagligen, som levereras dagligen och som ni vet steks med olivolja av högsta kvalitet.
Verkligheten är att misslyckandet i förhandlingarna med Marocko i kombination med förslagen i den gemensamma fiskeripolitiken med ett hållbarhetskriterium, som även vi tycker är viktigt, kommer att leda till att den icke-industriella flottan praktiskt taget försvinner. Min allvarligt menade fråga, och jag delar er oro för hållbarheten, herr kommissionär, är som följer: skulle ni godta min och min grupps inbjudan att besöka de andalusiska fiskecentralerna, att komma och fiska med oss ett par dagar och se vilka problemen med hållbarheten är samt de sociala och ekonomiska problemen och alternativen? Jag anser att detta skulle vara mycket viktigt för att ge trovärdighet åt er ståndpunkt, och det skulle vara en mycket viktig gest inför medborgarna och när det gäller alla de kriterier som även vi som värnar om fisket vill förmedla.
Fiskevattnen oroar oss - vi vet att de är överexploaterade - men vi lämnar havet i händerna på industriella fiskeflottor som inte, vilket ni mycket väl vet, respekterar de biologiska återhämtningsperioderna, och vi kan inte kontrollera den fisk som fångas i nät på samma sätt som vi kontrollerar fiskarna i den icke-industriella fiskeflottan.
Jag upprepar vår inbjudan, herr Fischler, och jag vill att ni skall veta att jag är bekymrad.

Fischler
Herr talman, herr ledamot! För det första vill jag tacka er så hjärtligt för denna inbjudan att komma till Andalusien. Jag älskar denna del av Spanien, som ni vet. Vi måste naturligtvis organisera det på lämpligt sätt, men jag är i varje fall principiellt beredd att naturligtvis också komma till Andalusien, på samma sätt som jag reser till många andra delar av gemenskapens kustregioner.
Än en gång till själva saken: jag förstår er oro när det gäller det småskaliga fisket, och det stämmer att tendensen är att dessa mindre fartyg har en konkurrensnackdel gentemot de stora fartygen. Vid den tidpunkt när vi i kommissionen fattade beslut om förslagen till fiskerireformen sade vi också att vi är beredda att inom ramen för rådets förhandlingar tillsammans med medlemsstaterna och naturligtvis också tillsammans med parlamentet diskutera möjligheter för hur man kan fortsätta att särskilt hjälpa detta småskaliga kustfiske. Här har vi absolut samma uppfattning. Även jag anser att vi måste göra allt för kunna bibehålla detta småskaliga kustfiske.

Marinos (PPE-DE).
Herr talman! Också jag skulle vilja framföra mina egna farhågor och ställa en fråga till kommissionären. Jag är fritidsfiskare, och jag konstaterar något som jag tror är allmänt känt, att det speciellt i Medelhavet inte förekommer någon kontroll av de stora motordrivna fartyg som med sina nät bokstavligen finkammar havsdjupet och förstör inte bara fiskarnas ägg och yngel utan också floran så att havsbotten förvandlas till öken. Jag skulle vilja fråga om det finns något motsvarande intresse för storleken på de fiskar man drar upp. Här talar vi inte längre om storleken på fiskar utan om en total förstörelse av havsdjupets fauna. Och jag skulle vilja fråga, eftersom jag hela tiden ser hur dessa fartyg bokstavligen förstör havsbotten, åtminstone i mitt hemland Grekland, om detta kan tillåtas och om man kommer att vidta någon åtgärd för att hindra denna förstörelse.

Fischler
Herr talman, herr ledamot, mina damer och herrar! Frågan om hur man kan säkerställa ett hållbart fiske i Medelhavet är säkert en mycket viktig fråga. Här vill jag erinra om att ni av de förslag som vi har lagt fram kommer att se att vi planerar ett särskilt meddelande till parlamentet och rådet, som enbart föreskriver en handlingsplan särskilt för Medelhavet.
Här handlar det om mycket, mycket mer, inte bara om industrin eller de stora fartygen, som också fiskar i delar av Medelhavet. Här handlar det till att börja med om att vi tyvärr i samband med Medelhavet, exempelvis i jämförelse med nordöstra Atlanten, förfogar över mycket färre vetenskapliga uppgifter, och att det inte heller finns någon institution som kan jämföras med ICES för nordöstra Atlanten. Det handlar alltså först om hur eller varifrån vi kan få de uppgifter som är nödvändiga för att vi skall kunna fatta förnuftiga beslut om hanteringen.
Den andra punkten det handlar om när det gäller Medelhavet är - det har ni helt rätt i - att inte bara gemenskapens fartyg fiskar där, utan också fartyg från de andra staterna runt Medelhavet. Just i Egeiska havet är det som bekant alltid problem med en grannstat till Grekland. Vi måste överväga om det inte är möjligt att också åstadkomma en regional styrning i detta område med deltagande av tredje land. Och slutligen måste vi gå in på de sociala och socioekonomiska särdragen i Medelhavsfisket.
Men en sak kvarstår entydigt: i förhållande till Atlanten är andelen mindre fartyg många gånger större i Medelhavet, och fortfarande utövas den största delen av fiskeaktiviteterna av dessa små fartyg, och inte av de stora.

Talmannen. -
Fråga nr 63 från John Joseph McCartin (H-0474/02):

Angående: Introduktion av ny fångstkapacitet i den irländska fiskeflottan
Kan kommissionen bekräfta tidningsuppgifter att ett nytt fiskefartyg, ?Atlantic Dawn? (som med en längd på 144 meter har världens största fångstkapacitet för ett enskilt fiskefartyg) har uppförts på registret för den irländska fiskeflottan och att det har tillåtelse att ta fångster inom den irländska kvoten? Kan kommissionen ange om befintliga tonnage med motsvarande kapacitet har eller kommer att tas ur bruk och har kommissionen avbrutit de rättsliga åtgärder som den inledde mot den irländska regeringen med motiveringen att introduktionen av såpass stor fångstkapacitet strider mot den gemensamma fiskeripolitiken?

Fischler
Herr talman, mina damer och herrar! ?Atlantic Dawn? har nu i vederbörlig ordning införts i den irländska myndighetens register för fiskefartyg och har därför också kommit med i gemenskapens flottregister. Detta fiskefartygs verksamhet är emellertid en sak för den irländska regeringen och inte för kommissionen. Medlemsstaterna är förpliktade att iaktta de mål när det gäller fångstkapacitet och fiskeansträngningar som fastställts för dem i det fleråriga utvecklingsprogrammet. Så länge dessa värden inte överskrids, får medlemsstaterna använda sina registrerade fartyg hur de vill. ?Atlantic Dawn? är berättigat att fiska i europeiska vatten inom de irländska kvoterna.
I fråga om målen för det fleråriga utvecklingsprogrammet överskrider Irland nu kapacitetsmålen i sitt pelagiska segment. Därför inledde kommissionen ett fördragskränkningsförfarande mot Irland. Irland minskade då kapaciteter ur detta segment, och informerade kommissionen om att man fram till slutet av denna månad kommer att dra tillbaka ytterligare fångstkapaciteter för att uppnå målen. Vi får se huruvida detta också faktiskt sker inom loppet av denna månad, och vi kommer att mycket noga fortsätta att följa denna utveckling.

McCartin (PPE-DE).
Samtidigt som vi på många sätt välkomnar den utveckling som införandet av detta specifika fartyg för med sig, och vi välkomnar modern teknik, i ett läge då många fiskare inte kan hitta tillräckligt stora bestånd för att komma upp till den befintliga kapaciteten, verkar det underligt att införa ett nytt fartyg som kan få tillstånd och godkännas och som kan fånga hälften eller kanske två tredjedelar av hela den irländska kvoten.
Jag har förstått att Europeiska kommissionen inledde överträdelseförfaranden mot den irländska regeringen med hänsyn till detta fartyg, och att dessa överträdelseförfaranden inte har dragits tillbaka. Kan kommissionen förklara vad som har ändrats och varför den för närvarande inte ser någon olaglighet, medan det för ett år sedan verkade som att den irländska regeringen hade överträtt bestämmelserna inom ramen för den gemensamma fiskeripolitiken genom att tillåta detta fartyg att fiska på gemenskapens vatten?

Fischler
Herr talman! Jag vill än en gång helt kort upprepa vad det här egentligen exakt handlar om. Faktum är att den irländska regeringen begärde att detta fartyg, som är mycket stort, ett av de största fartygen över huvud taget, skulle tas upp i flottregistret, och att det till att börja med tog en viss tid innan Irland över huvud taget kunde uppfylla förutsättningarna för registreringen. Enligt den information som kommissionen fick uppfylldes dessa förutsättningar, respektive den irländska regeringen tillkännagav att de uppfylldes. Det visade sig sedan att målen för det fleråriga utvecklingsprogrammet överskridits i det pelagiska segmentet. Därpå inledde vi förfarandet. Inom ramen för detta förfarande har nu den irländska regeringen meddelat oss att man skall minska kapaciteten ytterligare så att den totala kapaciteten i detta segment inte längre överskrids. Om detta är fallet har vi inte längre någon anledning att genomföra något förfarande.
Men det är i sista hand ett beslut från den irländska regeringen. Om den irländska regeringen anser att det från dess synpunkt är bättre att fördela en större kvotandel på detta enda stora fartyg och i gengäld färre på andra mindre fartyg, då kan vi inte ingripa. Det har vi inte möjlighet att göra.

McKenna (Verts/ALE).
Angående en ordningsfråga. Jacksons fråga nr 67 borde ha tagits upp här. Om Jackson kommer till kammaren kanske det finns tid för henne att ställa en kompletterande fråga, eftersom de två frågorna gäller samma sakfråga.
Jag vill fråga kommissionären om McHugh, ägaren till ?Atlantic Dawn?, har ansökt om att få använda fiskeavtalet mellan EU och Mauretanien? ?Atlantic Dawn? och ?Veronica? är i färd med att landa i Las Palmas. Eftersom ?Veronica? nu seglar under bekvämlighetsflagg undrar jag vad kommissionen gör för att hindra ?Veronica? från att lämna sin last i Las Palmas?
När ni nämner kapacitetsminskningen i den irländska flottan glömmer ni det faktum att det är ?Veronica? som står för minskningen och att fartyget numera seglar under bekvämlighetsflagg, vilket innebär att det nu kan fiska utan några som helst kontroller. Jag trodde att kommissionen skulle tillämpa en hård linje i frågan.
Uppriktigt sagt har ni inte svarat på McCartins fråga i samband med det faktum att ni har vidtagit rättsliga åtgärder mot Irland av två skäl, av vilket ett hade att göra med registreringen av detta fartyg. Det registrerades som ett handelsfartyg och fick sedan tillstånd att fiska. Den irländska regeringen hade fel, och McHugh har nu hittat sätt att komma förbi kommissionen, i huvudsak p.g.a. att det gynnar honom. Såvitt jag förstår finns problemet med registreringen fortfarande kvar, eftersom det fortfarande finns i flottan, men var inkorrekt från första början.

Talmannen. -
Ja, fru McKenna, jag är medveten om att fråga 67 liknar fråga 63, men kommissionen har lämnat den till oss som en enskild fråga, och detta har godtagits. Hur som helst kommer Jackson även att ställa en följdfråga, och då kommer vi säkert få hela svaret på den här frågan.

Talmannen. -
Fråga nr 67 från Caroline F. Jackson (H-0505/02):

Angående: ?Atlantic Dawn? och fisket i Mauretanien
Kan kommissionen bekräfta att det irländska fartyget ?Atlantic Dawn?, med hemmahamn i Las Palmas, för närvarande fiskar på mauretanska vatten i enlighet med Europeiska unionens fiskeriavtal eller privata avtal med Mauretanien, med tanke på att fartyget kringgått bestämmelserna beträffande storlek på trålare genom att inte vara registrerad som trålare utan som ett handelsfartyg? Om så är fallet, vad avser kommissionen vidta för åtgärder, eftersom allt ansvar för detta inte kan överlämnas på de mauretanska myndigheterna?

Fischler
Herr talman! Ni har med all rätt konstaterat att frågan som ledamoten nu har ställt egentligen ordagrant överensstämmer med den fråga som Jackson har ställt. Jag är gärna beredd att nu besvara även denna fråga. Kanske skall jag genast börja med det.
Det är så att det i detta avtal med Mauretanien infördes en storleksbegränsning för det pelagiska segmentet, nämligen på omkring 9 500 bruttoton, vilket alltså innebär att ?Atlantic Dawn? inte har möjlighet att fiska inom ramen för Mauretanienavtalet. Det har emellertid ingenting att göra med bekvämlighetsflagg, utan ?Atlantic Dawn? har sedan träffat ett privat arrangemang och fiskar med en privat licens i mauretanska vatten. Ägaren till ?Atlantic Dawn? har fått denna licens direkt från den mauretanska regeringen, och det ligger därför utanför det område där vi har något inflytande. Vi kan ju bara kontrollera den del som täcks av avtalet. Vilka avtal den mauretanska regeringen därutöver träffar med andra stater eller med privatpersoner, det kan vi inte påverka.
För att det inte skall uppstå några missförstånd när det gäller fördragskränkningsförfarandet: jag har sagt er att situationen fortfarande är så att Irland när det gäller det pelagiska segmentet befinner sig utanför målen för det fleråriga utvecklingsprogrammet. Därför fortlöper också detta förfarande. Men ?Atlantic Dawn? är i vederbörlig ordning registrerad, och förfarandet mot ?Atlantic Dawn? har därför inställts.

Jackson (PPE-DE).
?Atlantic Dawn? verkar vara ett ganska gåtfullt fartyg som seglar utanför Irlands kust, utanför Mauretanien eller var som helst. Byggdes ?Atlantic Dawn? med hjälp av pengar från Europeiska unionens budget som gick till Irland i detta syfte, eller inte? Om så är fallet, hur mycket pengar handlar det om?

Talmannen. -
Herr kommissionär! Ni kan besvara frågan nu eller efter nästa fråga om ni vill tänka över svaret.

Fischler
Herr talman! För så enkla frågor behöver jag inga fem minuter. Det är så att ?Atlantic Dawn? inte stöds av gemenskapen, och därför är det här inte fråga om några gemenskapspengar. Men jag måste påpeka att detta inte är något som bara gäller ett irländskt fartyg. Exempelvis fiskar också nederländska fartyg med privata licenser i marockanska vatten. Inte heller här har vi någon möjlighet att ingripa. Vi måste hålla oss till de nationella lagarna. Vi kan ju inte marschera in i Mauretanien eller Marocko för att de ger licens åt ett privat fartyg.

Talmannen. -
Fråga nr 64 från Camilo Nogueira Román (H-0476/02):

Angående: Konsekvenserna av den danska fiskeflottans fångster ämnade att användas i framställning av fiskmjöl för fiskeresurserna i gemenskapens vatten
Som alla vet intar Danmark en gynnad ställning vad beträffar fördelningen av fiskerättigheter i gemenskapens vatten: landet har rätt att fiska lika mycket som Frankrike och Spanien tillsammans. En stor del av denna kvot gäller fångster ämnade att användas i framställning av fiskmjöl. Enligt kommissionsledamot Franz Fischler handlar detta om fiskmjöl som skall användas i vattenbruk och att detta fiske därför inte berör bestånd eller arter som fiskas för matbordet.
Kan kommissionen tillhandahålla kvantitativa uppgifter som visar i vilken grad detta fiskmjöl helt eller delvis används i vattenbruk? Kan kommissionen tillhandahålla faktauppgifter som visar att denna fångst av arter ämnade för industriellt bruk inte påverkar bestånden av matfisk?

Fischler
Herr talman! Användningen av fiskmjöl och fiskolja inom vattenbruket har under de senaste åren ökat starkt, framför allt därför att vattenbruket som sådant har vuxit avsevärt. Den internationella sammanslutningen av fiskmjöls- och fiskoljetillverkare anger att 10 procent av fiskmjölet och 16 procent av fiskoljan år 1990 användes inom vattenbruket. År 2000 hade dessa andelar vuxit till 35 procent för fiskmjöl och 60 procent för fiskolja. Man kan utgå från att denna tillväxt kommer att fortsätta.
De danska landningar som bearbetas till fiskmjöl och fiskolja ligger i storleksordningen 1-1,5 miljoner ton fisk per år. De huvudsakliga fiskarterna är sandål med 60 procent, skarpsill med cirka 20 procent, ungtorsk med cirka 6 procent och blå-vitling, också med cirka 6 procent. Alla dessa bestånd förvaltas av ICES med hjälp av TAC (tillåten totalfångst) och kvoter på grundval av expertutlåtanden. ICES bedömer varje år tillståndet för de viktigaste ekonomiskt utnyttjade fiskbestånden, och av dessa bedömningar framgår att bifångsterna av matfisk inom det industriella fisket har minskat, och att utvecklingen av bestånden av matfisk därför påverkas föga. Fram till 1996 fångades inom det industriella fisket i Nordsjön, Skagerack och Kattegatt fortfarande sill, vitling och kolja. 1996 införde gemenskapen sedan bifångstbestämmelser samt ett omfattande övervaknings- och kontrollsystem, och sedan dess har bifångsterna verkligen massivt gått tillbaka, och det finns inte längre någon risk för matfisk. Inom ramen för ICES finns det också en arbetsgrupp som ägnar sig åt fiskets återverkan på ekosystemen, och denna grupp har också gjort bedömningar av de indirekta effekterna av fångsten av större mängder industrifisk på den marina näringskedjan. Man har inte funnit några belägg för att fångsterna av industriellt utnyttjade arter skulle begränsa produktiviteten hos matfiskbestånden. När det gäller fiske av blå-vitling har ICES varnat för att större mängder ungfisk av samma art här skulle kunna fångas vid sidan om. Vi har därför också redan skriftligt vänt oss till ICES med anhållan om vetenskaplig rådgivning av hur dessa bifångster kan undvikas i framtiden.

Nogueira Román (Verts/ALE).
Herr talman, herr kommissionär! Jag måste faktiskt erkänna innan jag ställer min fråga att de uppgifter jag gav om fångster i Danmark i jämförelse med Spanska staten och Frankrike var felaktiga: det är inte lika mycket som i Spanska staten och Frankrike, men i alla fall sex gånger mer än Spanien och sex gånger mer än i Frankrike. Danmark har på grund av den s.k. principen om relativ stabilitet 44 procent av fångsträttigheterna på gemenskapens vatten, samtidigt som Frankrikes och Spaniens siffra bara når upp till 13 procent. De uppgifter som kommissionär Franz Fischler gav oss är för mig mycket förvirrande, och jag hoppas att denna arbetsgrupp som studerar påverkan av tillgångar som används för människans konsumtion avslutar sitt arbete innan reformen av den gemensamma fiskeripolitiken skall börja fungera.
Hur som helst är min fråga denna: tydligen finns det nu i Europeiska unionen fångstmässigt privilegierade länder, och jag undrar om det är möjligt med en reform av den gemensamma fiskeripolitiken utan att tillämpa den så antieuropeiska principen om relativ stabilitet? Vilka politiska skäl finns det för att behålla den, så som det sägs i grönboken och nu vid reformen av den gemensamma fiskeripolitiken?

Fischler
Herr talman, herr ledamot! Att Danmark fiskar sex gånger så mycket som Spanien och Frankrike tillsammans torde snarast vara ett rykte, men jag tror inte det är särskilt meningsfullt att vi här ömsesidigt överöser varandra med siffror. Jag föreslår följande: vi kommer att skriftligt meddela er ifrågavarande uppgifter om omfattningen och de konkreta mängderna för industrifisket. Då får ni allt svart på vitt. Det tror jag är det enklaste.
En helt annan sak är den fråga ni tagit upp som gäller den relativa stabiliteten. Här handlar det i huvudsak om två saker: å ena sidan bibehållandet av tolvmilsgränsen respektive sexmilsgränsen, och å andra sidan den relativa stabiliteten när det gäller fördelningen av TAC och kvoter. Ni vet själv att det hittills funnits en särbestämmelse som går tillbaka på anslutningsfördraget med Spanien och Portugal, och denna bestämmelse kommer att utlöpa i slutet av detta år, men ni måste tro mig, att denna bestämmelse utlöper betyder att samma lagar gäller för alla - inklusive Spanien och Portugal - och därför också samma principer för att fastslå TAC och kvoter och samma principer när det gäller tillgången till vattnen. Det kommer vi också att ordna, det ser vi till, och ni kommer för första gången att få uppleva det när sedan TAC och kvoter i slutet av året fastslås för nästa år.

Miguélez Ramos (PSE).
Jag skulle vilja ställa en mycket enkel fråga till kommissionären, som har mer att göra med de frågor som ställdes tidigare, eftersom jag kom lite för sent för att ställa min följdfråga.
Anser ni, herr kommissionär, att den situation som ni och några av ledamöterna just redogjort för - att enorma fartyg från medlemsstaterna fiskar i samma fiskevatten där gemenskapsflottan gör ansträngningar för att bevara resurserna - är rättvis, eller anser ni att vi bör kunna undvika denna situation genom till exempel en rad mekanismer som vi kommer att sätta i gång under dessa månader av debatter för att reformera den gemensamma fiskeripolitiken som vi har framför oss?
Anser ni att det i de i fiskevatten som gemenskapsflottan har övergett, eller i dem där gemenskapskraven för att bevara resurserna är mycket höga, är tillåtligt att stora fiskefartyg, även om man inte mottar gemenskapsmedel, utövar ett enormt tryck på resurserna?
Detta är min fråga.

Fischler
Herr talman, fru ledamot! Denna fråga kan vi gärna diskutera, för kommissionen anser på det hela taget att det är meningslöst att anslå betydande gemenskapsmedel till nyanskaffning av fartyg och att det vore bättre att använda pengarna så att de fattiga små yrkesfiskarna, som har stora ekonomiska svårigheter, får bättre möjligheter i framtiden.
Det är ett av grundkoncepten i den reform som vi föreslår. Vi kommer säkert att få många tillfällen att diskutera detta med varandra.

Talmannen. -
Fråga nr 65 från María Izquierdo Rojo (H-0497/02):

Angående: Tobaksodling
Hur många kvinnor och hur många unga jordbrukare arbetar med tobaksodling inom Europeiska unionen?

Fischler
Herr talman! På denna fråga vill jag svara som följer: kommissionen känner förvisso till hur många företag som producerar tobak i Europeiska unionen. Det är ungefär 100 000 företag. Fördelningen av de anställda inom tobakssektorn, enligt de kriterier som ledamoten har nämnt - alltså hur många av dessa 100 000 som är unga jordbrukare och hur många som är kvinnor - det har vi tyvärr ingen statistik över, och därför kan jag inte ange några siffror för att besvara er fråga på lämpligt sätt.

Izquierdo Rojo (PSE).
Herr talman! När det gäller att bevara tobaksodlingen i Granada på ett hållbart sätt skulle jag vilja veta om Polens inträde - ett land där tobak odlas - eller handelsflödet med Zimbabwe är faktorer som skulle kunna framkalla en minskning av den mängd tobak som odlas i provinsen Granada.
Den första delen av kommissionärens svar är mycket bristfälligt när det gäller kvinnorna. Jag kan tala om för er hur många kvinnor som arbetar med tobaksodling i Granada, men det är överraskande att ni, som är europeisk kommissionär med ansvar för det här området, inte känner till antalet kvinnor - vilket var vad jag frågade - eller antalet unga jordbrukare.
Hur som helst ber jag er att svara på min följdfråga, eftersom den kommer just från Granadas tobaksodlare. De är bekymrade, eftersom det sägs där att Polens inträde och handeln med Zimbabwe kommer att skada deras verksamhet. Kanske ni kan skingra denna oro.

Fischler
Herr talman, fru ledamot! Ni kan tro mig, jag beklagar också att jag inte kan ge er denna information när det gäller sysselsättningen av kvinnlig arbetskraft inom tobaksodlingen. Men statistikmyndigheten förfogar tyvärr inte över sådana siffror att man skulle kunna skilja mellan manlig och kvinnlig arbetskraft. Kanske vore det ett initiativ att vi vände oss till statistikmyndigheten med en begäran, så att man i framtiden också samlar in sådana könsspecifika data.
Till er andra fråga: jag kan inte inse att Polens anslutning till Europeiska unionen kommer att utgöra något särskilt problem för tobaksodlingen som sådan i Europeiska unionen. Det problem som vi får i framtiden inom Europeiska unionen kommer i huvudsak att bestämmas av att det ju finns ett parlamentsinitiativ om att avbryta stödet till tobaksodlingen. Där ser jag att vi kommer att få ett problem, eftersom det naturligtvis kommer att få motsvarande sociala konsekvenser för de berörda odlarna.
Men Polens anslutning till gemenskapen kommer knappast att föra med sig några förändringar i odlingsförhållandena. Och ni får inte heller glömma bort att det ju i fråga om tobaksodlingen också mycket beror på de sorter som odlas. De konkurrerar ju inte heller direkt med varandra.

Miguélez Ramos (PSE).
Eftersom vi är i färd med att reformera den gemensamma jordbrukspolitiken och eftersom man uppmuntrar jordbrukarna att engagera sig i mångsidighet, vilket innebär skydd av landsbygden genom diversifiering, och eftersom man erkänner - till exempel vid rådets möte (jordbruk) den 27 maj 2002 - den så viktiga roll som kvinnorna kan spela i diversifieringen av landsbygden, skulle jag vilja fråga kommissionären om han inte anser att kommissionen kanske bör tänka i liknande banor när det gäller den gemensamma fiskeripolitiken, eftersom - och detta har jag sagt många gånger - ett mycket stort antal kvinnor arbetar i denna verksamhet. Dessutom spelar de kvinnor som inte direkt arbetar i verksamheten en sekundär roll vid sidan av sina män - vilket är ännu allvarligare, eftersom deras arbete är osynligt och de inte får något som helst erkännande, varken socialt eller ekonomiskt, för detta.
Jag skulle vilja fråga herr kommissionären om han planerar att lägga fram någon handling eller åtgärd när det gäller den här frågan.

Fischler
Herr talman, fru ledamot! Jag håller helt med er om att de kvinnliga arbetsplatserna spelar en stor roll inom fiskerisektorn, och inte bara inom förädlingssektorn. Inom förädlingsindustrin, inom konservindustrin, arbetar ju många kvinnor, men också när det gäller själva fångstverksamheten spelar kvinnor en växande roll. Det är absolut värt att överväga, framför allt i samband med fiskeristrukturpolitiken och framtiden för denna politik, där det ju handlar om anpassningen av stödet, att här ta upp specifika åtgärder för kvinnor på samma sätt som när det gäller utvecklingspolitiken för landsbygden.
Jag vill inte här och nu lova att vi kommer att lägga fram ett eget dokument, men jag kommer att fundera på det, och jag kommer att ta upp detta önskemål på lämpligt sätt och även meddela er på vilket vis vi gör det.

Talmannen. -
Eftersom den tid som avsatts för frågestunden har tagit slut, och i beaktande av att fråga 67 har besvarats samtidigt med fråga 63, kommer frågorna 66 samt 68-86 att besvaras skriftligen.
Frågestunden är avslutad.
(Sammanträdet avbröts kl. 19.45 och återupptogs kl. 21.00.)

Müller, Emilia Franziska (PPE-DE)
Fru talman, fru kommissionär! Trakatellis och Scheele har lagt fram ett omfattande arbete som klart kommer att bidra till att förbättra informationen och öppenheten och ge de europeiska konsumenterna valfrihet. Människors och djurs hälsa skall prioriteras. Det viktigaste kriteriet måste ändå vara att dessa rättsliga ramvillkor är genomförbara. De måste i synnerhet stå i samklang med WTO:s regler, och får inte på grund av överdriven byråkratisering hindra utvecklingen av biotekniken i Europa. Vi behöver för det första tillämpbara bestämmelser om tillfällig och tekniskt oundviklig förekomst av GMO i produkter som inte är genetiskt modifierade. Det tröskelvärde på 1 procent som kommissionen har förslagit är förnuftigt och realistiskt och en orientering för tillverkare och konsumenter. Tröskelvärdet är viktigt för samexistensen av olika odlingsformer, eftersom exempelvis pollenspridning tekniskt aldrig kan uteslutas i naturen.
Den andra viktiga punkten är att bara sådana produkter skall märkas som innehåller vetenskapligt påvisbar GMO, medan angivelse av sådana ingredienser som isolerats ur genetiskt modifierade växter inte är meningsfull eftersom det exempelvis i oljor, socker och smakförstärkare inte längre finns någon GMO i slutprodukten. Även märkning av kött, ägg och mjölk från djur som någon gång har utfodrats med GMO-foder bör avvisas, för den är vilseledande för konsumenten. Jag är för produktinriktad märkning och avvisar uttryckligen en processorienterad märkning som av tekniska skäl inte går att kontrollera. En märkning bör bara ske där det också är möjligt med bevisning och följaktligen med kontroll av märkningsföreskrifterna.

Scheele (PSE)
Fru talman! Jag blir nu aningen förvirrad. Jag hade ju i början fem minuters talartid, och jag har naturligtvis många saker att säga, men jag skulle upprepa mig. Ståndpunkten från min sida är klar, och eftersom det redan är sent sparar jag de två minuterna talartid.

Keppelhoff-Wiechert (PPE-DE)
Fru talman, fru kommissionär, herr kommissionär! Trakatellis och Scheeles betänkanden hör ju nära samman. Det har redan sagts mycket om detta i dag i denna diskussion.
Den offentliga åsikten i Europa är att tillämpning av modern bioteknik utanför laboratorier i största utsträckning bör avvisas. Men det finns där olika aspekter. Undersökningar ger vid handen att de flesta människor känner sig för dåligt informerade för att kunna göra en klar bedömning. Omkring 86 procent av de tillfrågade i Europeiska unionen angav att de gärna vill veta mer innan de konsumerar GMO-livsmedel. Forskarna drar av sina resultat den slutsatsen att livsmedel som framställts gentekniskt har en marknad i Europa, om de erbjuder entydiga fördelar. Men möjligheten till valfrihet för konsumenterna bör stå i förgrunden. Konsumenterna vill fritt kunna välja mellan GMO-produkter och konventionella produkter.
De nya märkningsdirektiven har vi ju i dag redan häftigt diskuterat. Ur min synvinkel bör en märkning bara ske där det är möjligt med bevis och där man följaktligen kan kontrollera märkningsföreskrifterna. Om genetiska modifieringar inte kan bevisas i själva produkterna, vilket till exempel är fallet i fråga om kött, mjölk och ägg som kommer från djur som utfodrats med genetiskt modifierade foderprodukter, uttalar jag mig mot detta krav. Och det som är mycket viktigt för mig: okalkylerbara ansvarsrisker för företagen vill jag inte rekommendera. Därför är det absolut nödvändigt att man fastslår användbara gränsvärden. Jag vädjar därför om ett enhetligt gränsvärde på 1 procent. Kommissionen påpekar i sitt arbetsdokument att nolltolerans i praktiken inte är genomförbar, och många av mina kolleger har ju redan upprepade gånger tagit upp de oberäkneliga saker vi har i naturen. Därför vill jag inte tillfoga något ytterligare.

Fiori (PPE-DE).
Fru talman! Det är uppenbart att vi på allt sätt stöder antagandet av normer som garanterar stor säkerhet och en hög skyddsnivå för konsumenter och miljö, men vi är dessutom för åtgärder som tillämpas kraftfullt och öppet. En av dessa åtgärder är utan tvekan märkning, som vi anser borde genomföras inom ramen för ett system med vetenskapligt verifierbara kontroller.
Samtidigt som jag tackar de båda föredragandena för det enorma arbete de utfört i en fråga som är så svår och komplicerad, så måste jag också säga att de båda betänkandena innehåller en del synpunkter som väcker viss osäkerhet. Det gäller till exempel den godtyckliga sänkningen till 0,5 procent av toleranströskeln för den oavsiktliga förekomsten av genetiskt modifierat material, ett gränsvärde som tidigare låg på 1 procent. Det gäller till exempel det som för oss verkar vara en ytterligare komplikation när det gäller tillståndsförfarandet utan någon förbättring av säkerheten eller andra fördelar för konsumenterna. Och sedan - en annan fråga som väcker viss oro - bristen på lämpliga åtgärder när det gäller den oavsiktliga förekomsten av rester av genetiskt modifierade produkter.
En kommentar skulle jag vilja göra när det gäller ?oavsiktlig förekomst?, ett begrepp som tillämpas för att ange den icke avsedda förekomsten av små kvantiteter av ett visst, icke typiskt material, i ett annat material. När vi diskuterar jordbruket - som i vanlig ordning är en sektor med speciella förutsättningar - kan en oavsiktlig förekomst av spår av andra sorter uppkomma när som helst under sådd, skörd, transport eller distribution när det gäller olika odlade sorter av grönsaker, växter eller utsädesmaterial. Under alla omständigheter kan den oavsiktliga förekomsten även vara resultat av ett utbyte av pollen mellan olika växtsorter som odlats på åkrar nära varandra.
I den normala verksamheten inom jordbruket kommer vi då att hamna i objektiva svårigheter på grund av punkt 9 i förslaget. Det är viktigt att undvika gränsvärden som inte tar hänsyn till verkliga förhållanden.

Flemming (PPE-DE)
Fru talman, ärade herr kommissionär, kära fru kommissionär! Först vill jag gratulera de båda kommissionärerna. Jag tror att ni har levererat ett mycket ambitiöst förslag, en bra grund för en diskussion med parlamentet. Men när man betänker att om alla era förslag antas så måste 70-80 procent av alla de livsmedel som redan finns i handeln märkas, och då kan man nog säga, som den store socialistiske visionären David Bowe här i kammaren gjorde: nåja, vore det inte klyftigare att vi vänder på saken och bara genomför en positiv märkning? Jag gratulerar David Bowe till hans ärliga och storartade tal.
Vi suggererar naturligtvis konsumenten så att han, om han bland de många märkta produkterna äntligen finner något där det inte står GMO, tror att dessa återstående 20 procent är helt rena. Men konsumenten vet det inte, kanske bör han heller inte veta det. Han har det i alla fall svårt, för det blir ju ändå värre. 1 procent - där kunde det kanske innehålla något. Och redan har vi kommit fram till en skönhetstävling: 0,5 procent, 0,1 procent menar Gebhardt. Ja, varför då inte 0,01 procent? Vår store vetenskapsman Trakatellis säger att om några få år kommer vi att kunna bevisa allt. Då har vi äntligen kommit så långt att vi kan märka 99 procent av alla livsmedel. Vad skall då den stackars konsumenten göra? Han förstår ingenting. Vi är över huvud taget mycket elaka mot konsumenten, för vi säger ju åt honom: dessa 1 procent måste inte finnas med i märkningen, men företagaren kan ha varit lömsk och avsiktligt låtit bli, eller han kanske inte har kunnat skaffa fram det. Vad bryr sig egentligen konsumenten om det? Är det för konsumenten mer eller mindre hälsosamt om företagaren kan lägga fram bevis eller inte? Det är en sådan fars! Det är en sådan teater att jag verkligen förstår om konsumenterna - och jag är också konsument - är förvånade över vad politiker håller på med.
Ärade fru kommissionär och herr kommissionär! Mitt förtroende för er är gränslöst. Kommissionen föreslog den 12 januari 2000 i vitboken om livsmedelssäkerheten att det skulle läggas fram en förordning om märkning av GMO-fria livsmedel. Som tillägg till ert förslag vore det ett underbart, glasklart ärende. Vi är tacksamma för att liberalerna har lagt fram lämnat in det som ändringsförslag. I Österrike har vi gått denna fantastiska österrikiska väg. Jag vill nu inte säga att ni skall agera på österrikiskt sätt, fru kommissionär, även om vi alltid hjärtans gärna inbjuder er till att bestiga berg i Österrike och vandra med oss där. Men vi har tid fram till den andra behandlingen att gå denna goda väg, nämligen att som tillägg också göra en positiv märkning. Då kan man vara helt nöjd med ert förslag, min dam och mina herrar kommissionärer. Jag har förtroende för er!

Klaß (PPE-DE)
Fru talman, mina damer och herrar! Om genetiskt modifierade organismer vore farliga, då måste de genast förbjudas. Det är vi ense om, och vi skulle göra det genast. I dag handlar det om märkning, om spårbarhet. Konsumentinformation är det första budet, frihet att välja - det arbetar vi alla för. Konsumenten skall själv kunna besluta vad han ställer på bordet, och därför behöver vi en märkning.
Inom unionen har redan en rad genetiskt modifierade organismer underkastats en bedömning av de vetenskapliga kommittéerna, och där konstaterades det att dessa ämnen inte utgör någon risk för hälsa och miljö. Ändå är det viktigt just med information när det handlar om livsmedelssektorn, och vi anser att vi här också får en bättre acceptans av användningen av gentekniken. Enligt kommissionens förslag skall nu GMO från och med ett maximalt värde på 1 procent tas med i märkningen. Genom ett ändringsförslag, som antogs i utskottet mot rösterna från PPE-DE, skall detta tröskelvärde nu sänkas till 0,5 procent.
Vi måste i fråga om allt som vi kräver komma ihåg att det skall vara möjligt att genomföra och praktisera förordningarna. Här uppstår också frågan huruvida en tillfällig kontaminering över huvud taget kan undvikas. I realiteten visar det sig ändå att en nolltolerans nästan aldrig kan garanteras. Och särskilt problematiskt - jag upprepar än en gång det som kollegerna just har sagt - är kravet att märka alla köttprodukter, ägg och mjölk som kommer från djur som utfodrats med GMO eller med fodermedel som innehåller GMO-andelar. Om slutprodukterna varken innehåller DNA eller genetiskt modifierat protein kan det ändå inte vara så att GMO trots detta måste anges i märkningen. När allt kommer omkring kan bara det som också finns i produkten finnas med i märkningen. Vilken jordbrukare, som har djur som betar ute i det fria, kan garantera att djuren inte får i sig GMO som spritts av vinden? Detta faktum, och även små andelar i fodret, skulle då få till följd att allt kött måste märkas med GMO. Och det är något som man varken kan begära av Europas jordbrukare eller konsumenter. Konsumenterna skulle då få lov att ta till sig intetsägande information, och för jordbrukarna skulle det betyda ett tekniskt olösligt problem. Det är oacceptabelt också därför att jordbrukarna ju i slutändan inte själva kan göras ansvariga för införandet och spridningen av GMO.

Wallström
. Fru talman, ärade parlamentsledamöter! Jag vill först och främst rikta ett tack till föredragandena, herr Trakatellis och fru Scheele, men jag vill också tacka för en livlig och intressant debatt. De förslag som vi diskuterar i dag är kopplade till många viktiga och allmänna frågor. Allmänheten är mycket orolig över hur genetiskt modifierade organismer hanteras. Det är vår skyldighet som lagstiftare att se till att konsumenternas hälsa och säkerhet garanteras och att miljön och den biologiska mångfalden skyddas. Vi måste dessutom säkerställa att våra medborgare får en möjlighet att själva välja vad de vill konsumera på basis av tillförlitlig information. Marknadsföringen av genetiskt modifierade produkter skall därför regleras på ett sätt som gör att vi uppnår en hög nivå av säkerhet, insyn och tillförlitlighet.
Direktiv 2001/18, förordningen om nya livsmedel och förslaget om genetiskt modifierade livsmedel och djurfoder har alla utvecklats med utgångspunkt från dessa behov. Tillstånd för utsläppande på marknaden av genetiskt modifierade produkter skall därför enligt denna lagstiftning, och i överensstämmelse med försiktighetsprincipen, ge en hög skyddsnivå för människors hälsa och för miljön. I EU-systemet ingår kravet på en omfattande riskbedömning före utsläppandet på marknaden. Spårbarhet gör det lättare att vidta åtgärder efter det att en produkt har släppts ut på marknaden, t.ex. att övervaka produkten eller dra tillbaka den. Det gör det också lättare att tillhandahålla korrekt information till alla aktörer i hela produktions- och distributionskedjan.
I detta förslag fastställs att genetiskt modifierade produkter skall följas i alla steg av utsläppande på marknaden. Det föreskrivs också att produkter som innehåller genetiskt modifierade organismer skall vara märkta i alla etapper av utsläppandet på marknaden. Slutmålet är att sådan information skall ge konsumenterna och allmänheten möjlighet att välja själva. Vi anser att dessa åtgärder är ett viktigt steg på vägen för att återställa konsumenternas och allmänhetens förtroende. I förslaget föreskrivs en rad entydiga skyldigheter för operatörerna, utan att detta leder till onödiga eller orimliga belastningar för operatörer eller kontrollmyndigheter.
En rad viktiga frågor har tagits upp i de ändringsförslag som Europaparlamentet har lagt fram. Det gäller t.ex. omfattningen. Frågan om huruvida produkter som framställts av djur som utfodrats med genetiskt modifierat foder skall omfattas av förslaget kommer att tas upp mera detaljerat av min kollega David Byrne. Jag vill dock nämna att kommissionen har övervägt denna fråga mycket noga i samband med att förslaget utarbetades. Efter många diskussioner och samråd kom vi fram till att det vore ogenomförbart och oförenligt med gällande gemenskapslagstiftning. Kommissionen kan därför inte stödja ändringsförslagen med detta innehåll.
Det finns även ett antal ändringsförslag som syftar till att begränsa kommissionens förslag. Dessa förslag begränsar spårningskraven till produkter bara då DNA och proteiner är möjliga att påvisa. Detta skulle tillåta relevant märkning av produkter som är producerade av genmanipulerade organismer, men som inte längre innehåller modifierat DNA eller protein. Denna ansats innebär dock ett antal begränsningar, som har lyfts fram under vårt förberedande arbete. Den viktigaste invändningen är att detta inte skulle säkerställa konsumenternas möjlighet att göra ett informerat val. Kommissionen kan därför inte acceptera dessa ändringsförslag.
När det gäller syftet är det viktigt att tänka på att även om spårbarhet underlättar genomförandet av säkerhetsåtgärder, där sådana behövs, kan det inte anses vara en säkerhetsåtgärd i sig självt. Försiktighetsprincipen kan därför tillämpas på lagstiftning som rör tillståndsgivning utgående från riskbedömning, men inte på genomförandet av ett spårbarhetssystem inom ramen för detta förslag. Kommissionen kan därför inte heller stödja ändringsförslag 2 och 6 som kopplar försiktighetsprincipen till förslaget.
Jag vill också påpeka att spårbarhet inte utgör något redskap för att behandla frågan om samexistens. I det meddelande om biovetenskap och bioteknik som antogs i januari detta år har kommissionen åtagit sig att ta upp frågan om samexistens mellan organiska, konventionella och genetiskt modifierade grödor. I detta förslag behandlas enbart frågan om spårbarhet och märkning för genetiskt modifierade organismer. Sådan spårbarhet och märkning kan inte fungera som instrument för att behandla samexistens, eftersom denna fråga förutsätter beslut när det gäller jordbrukets produktionssystem. Kommissionen kan därför inte godta ändringsförslagen - 27 helt och 3 delvis - som berör denna fråga.
Ytterligare några ändringsförslag avser spårbarhetskraven. När det gäller den information som skall vidarebefordras för att garantera spårbarheten är det viktigt att tänka på att syftet med spårbarhet för genetiskt modifierade organismer är ett annat än för produkter som framställts av genetiskt modifierade organismer. Det är viktigt att kunna identifiera genetiskt modifierade organismer som avsiktligt skall sättas ut i miljön för odling, eftersom sådana produkter innehåller livsdugliga genetiskt modifierade organismer som kan föröka och sprida sig. Det föreskrivs därför i förslaget att operatörer skall kunna ange exakt vilka genetiskt modifierade organismer som ingår i produkterna samt att de skall vidarebefordra dessa uppgifter till den operatör som tar emot produkterna. De potentiella riskerna för miljön med produkter som innehåller genetiskt modifierade organismer som är avsedda för direkt användning i livsmedel, foder eller bearbetning är däremot begränsade, eftersom dessa organismer inte kommer att odlas.
Kommissionen anser därför att det både är lämpligt och tillräckligt om produkter som innehåller genetiskt modifierade organismer för livsmedel, foder eller bearbetning, även i bulklaster, åtföljs av dokumentation i vilken detta anges tillsammans med en förteckning över de unika koderna för de genetiskt modifierade organismer som kan tänkas ingå i produkten eller transporten. Dessa informationsbestämmelser överensstämmer med bestämmelserna i fråga om gränsöverskridande transporter i protokollet om biologisk säkerhet. Kommissionen anser att vi inte bör gå längre än bestämmelserna i protokollet om biologisk säkerhet för att kunna garantera harmoniserade och samstämmiga förfaranden i handeln med tredje land.
Kommissionen kan därför inte godta ändringsförslagen 16 och 41 som går ut på att operatörerna exakt skall ange vilka genetiskt modifierade organismer som ingår i en transport genom att ange deras unika koder. Kommissionen anser också att bevarandet av information och dokumentation för spårbarhetssyften bör begränsas till fem år. Det finns inga praktiska skäl till att denna period skulle förlängas från fem till tio år. Detta skulle medföra onödiga extra belastningar för operatörerna. Kommissionen kan därför inte godta de förändringar som syftar till att förlänga denna tidsperiod till tio år, dvs. ändringsförslagen 17 och 22.
Kommissionen håller med Europaparlamentet om att bestämmelserna i detta förslag är förenliga med bestämmelserna i direktiv 2001/18 och inte inskränker dem på något vis. I det sammanhanget är det nödvändigt att upphäva artikel 4.6 i direktivet där det fastställs att medlemsstaterna skall vidta åtgärder för att garantera spårbarhet i alla stadier av utsläppande på marknaden av genetiskt modifierade organismer. Om artikel 4.6 inte upphävs är det uppenbart att nationella åtgärder skulle kunna löpa parallellt med de åtgärder som omfattas av förslaget, vilket skulle störa den inre marknaden och leda till rättslig osäkerhet.
Kommissionen kan därför inte godta ändringsförslagen 28 och 33, eftersom de behåller spårbarhetskraven i det direktivet. På samma sätt avvisar kommissionen ändringsförslag 32 som innebär att nya tillstånd förbjuds fram till dess att unika koder tilldelats de genetiskt modifierade organismerna i enlighet med detta förslag. I de nuvarande gemenskapsramarna för tillståndsgivning ingår redan ett antal villkor för tillstånd för genetiskt modifierade organismer och genetiskt modifierade livsmedel, bl.a. att de inte får leda till skadliga effekter på människors hälsa och miljö. Om de gällande kriterierna för tillstånd utvidgas till att omfatta de unika koderna enligt detta förslag, skulle ett element av osäkerhet om hur gemenskapslagstiftning skall implementeras introduceras, vilket kommissionen inte kan acceptera.
Avslutningsvis vill jag säga några ord om oavsiktlig förekomst och tröskelvärden. En viktiga fråga är den oavsiktliga men tekniskt oundvikliga förekomsten av genetiskt modifierat material i konventionella produkter. Idag odlas genetiskt modifierade grödor på över 50 miljoner hektar runtom i världen. Detta innebär att genetiskt modifierat material oavsiktligt och oundvikligen förekommer i importerade produkter, i synnerhet bulklaster av säd för livsmedel, djurfoder och bearbetning. Det är nu en realitet som knappast låter sig undvikas. En fortsatt frysning av tillståndsgivningen i EU förvärrar bara situationen, eftersom vi skulle få se spår av ett ökat antal icke-EU-auktoriserade genetiskt manipulerade organismer.
I gemenskapslagstiftningen finns redan föreskrifter rörande märkning av tröskelvärden för oavsiktlig förekomst. Följaktligen är det logiskt att oavsiktlig förekomst undantas, under specifika förutsättningar, från föreskrifterna för märkning och spårning också i detta förslag. Att fastställa tröskelvärden är en mångfacetterad uppgift, och kommissionen är av uppfattningen att den mest effektiva lösningen uppnås med en sektorsbaserad ansats. Kommissionen kan därför inte acceptera ändringsförslagen 45 och 56, som föreslår att kompetensen för etablering av tröskelvärden för livsmedel, djurfoder eller bearbetning överförs från förslaget rörande livsmedel och foderprodukter.
Jag upprepar att kommissionen till fullo stöder principen att upprätta tröskelvärden för oavsiktlig förekomst, som föreslagits i ett antal ändringsförslag. Förslaget att inkludera en artikel som upprättar sådana tröskelvärden är dock mer relevant för förslaget rörande genetiskt manipulerade livsmedel och djurfoder.
Fru talman! För att underlätta hanteringen har jag ställt samman kommissionens detaljerade ställningstagande rörande samtliga ändringsförslag. Denna sammanfattning kommer att bifogas det fullständiga förhandlingsreferatet

Byrne
. (EN) Låt mig först och främst tacka för allt arbete som gjorts i de olika utskotten i samband med detta förslag till förordning om genetiskt modifierat livsmedel och djurfoder, och också tacka föredragandena för deras hårda arbete - även kommissionens personal i båda generaldirektoraten, som har arbetat hårt med detta förslag under de senaste två åren.
Frågorna i detta sammanhang är komplicerade och känsliga, och ger ofta upphov till starka känslor och splittrade åsikter. Omröstningen i utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor resulterade ofta i att ändringsförslagen förkastades eller antogs med mycket liten marginal. Detta är belysande för frågans komplexitet - men tjänar också, enligt min åsikt, till att visa att kommissionens förslag når en bra, förnuftig och balanserad kompromiss mellan de skilda synsätten.
Jag har inte för avsikt att ta upp varje enskilt ändringsförslag, utan jag vill i stället koncentrera mig på fyra huvudfrågor. Den första är förslagets räckvidd. I vissa ändringsförslag föreslår man en utvidgning av förslagets räckvidd till att omfatta processtekniska hjälpmedel och animaliska produkter från djur som utfodrats med genetiskt modifierat foder, och också begränsa förslagets räckvidd till produkter som härrör från genetiskt modifierade organismer som innehåller spårbart modifierat DNA eller protein.
Vid utarbetandet av förslaget övervägde kommissionen noga vilka produkter som skulle omfattas. Vi beslutade oss för att endast ta med produkter som framställts från genetiskt modifierade organismer. Processtekniska hjälpmedel behandlas inte i förordningen om nya livsmedel, eftersom dessa inte anses vara livsmedelsingredienser. Detta är också skälet till varför, med hänsyn till gemenskapslagstiftningen, processtekniska hjälpmedel inte behöver redovisas på slutprodukten. För enhetlighetens skull anser kommissionen att det skulle vara olämpligt att kräva tillstånd för och märkning av genetiskt modifierade processtekniska hjälpmedel utan att ha samma krav på konventionella processtekniska hjälpmedel.
För första gången omfattar kommissionens förslag specifikt genetiskt modifierat djurfoder. Att utvidga dess räckvidd till att omfatta produkter som t.ex. mjölk, ägg och kött från djur som utfodrats med genetiskt modifierat djurfoder skulle emellertid avvika i hög grad från den befintliga livsmedelslagstiftningen om animaliska produkter. Kommissionen anser inte att det varken är möjligt eller praktiskt att omfatta produkter från djur som utfodrats med genetiskt modifierat djurfoder i förordningen. Kommissionen förkastar därför bestämt alla ändringsförslag som pekar i denna riktning.
Låt mig nu ta upp de ändringsförslag som lades fram i förra veckan och som syftar till att begränsa förslagets räckvidd, både när det gäller tillstånd och märkning.
Kommissionen föreslår en utvidgning av de nuvarande märkningskraven och ett krav på obligatorisk märkning av livsmedel, livsmedelsingredienser och djurfoder som framställts med genetiskt modifierade organismer, t.o.m. i fall då det inte finns modifierat DNA eller protein - dvs. då det inte går att spåra i livsmedlet, djurfodret eller i ingrediensen. Det klassiska exemplet är matolja som härrör direkt från genetiskt modifierad majs, genetiskt modifierade sojabönor, eller genetiskt modifierade rapsfrön. Genom raffineringsprocessen har allt transgent material avlägsnats. Därigenom uppstår frågan om det bör märkas som genetiskt modifierat eller inte. Det handlar inte om säkerhet här. Denna fråga hanteras vid tillståndsförfarandet. Märkningen syftar till att informera konsumenterna och användarna och ge dem valmöjligheter.
Något som framstår som mycket tydligt för mig är att det är viktigt för ett stort antal konsumenter att få veta om det finns genetiskt modifierat material i produkterna. Vi känner också till att många medlemsstater vill ha den obligatoriska märkningen av genetiskt modifierade derivat. En rad av dessa medlemsstater har tydligt visat att de inte skulle stödja tillstånd för nya genetiskt modifierade organismer om man inte krävde märkning och spårbarhet för genetiskt modifierade derivat. De som argumenterar emot obligatorisk märkning av alla genetiskt modifierade derivat, oaktat förekomsten av modifierat DNA eller protein, menar att det inte skulle gå att genomföra en kontroll av denna skyldighet och att det skulle resultera i många bedrägerier.
Jag vill mycket tydligt säga att jag inte kan godta detta argument. Jag kan inte godta att rättsliga krav inte går att verkställa om efterlevnaden inte går att kontrollera genom analytiska metoder. Saken är den att ett stort antal bestämmelser och lagfästa rättigheter, från obligatorisk märkning om produkternas geografiska ursprung till immaterialrättsliga rättigheter, verkställs utan tillämpning av fysiska kontroller. Ingen av de praktiska svårigheter som man förutspått i samband med märkning av genetiskt modifierade produkter har visat sig vara oöverstigliga i dessa sammanhang. Det är faktiskt så att just det krav som vi diskuterar i dag redan gäller i många delar av gemenskapen, även om det tillämpas av företag inom livsmedelskedjan i stället för genom gemenskapslagstiftning.
Jag har ännu inte träffat någon i livsmedelsbranschen som medgett att han eller hon inte känner till ursprunget hos de ingredienser som han eller hon använder. Det finns goda skäl för det. Att medge att man inte vet om insatsvarorna är genetiskt modifierade är samma sak som att medge, på samma sätt, att man inte vet om man kanske använder genetiskt modifierade varor som inte är tillåtna. Det är förmodligen av just detta skäl som de som motsätter sig obligatorisk märkning av produkter som inte innehåller modifierat DNA eller protein också föreslår att man skall göra undantag för dessa produkter när det gäller tillstånd.
Jag är rädd att detta skulle vara fullständigt oacceptabelt för kommissionen. Det skulle innebär att vi vred tillbaka klockan mer än fem år, till tiden före antagandet av förordningen om nya livsmedel, just när det håller på att växa fram ett internationellt samförstånd, särskilt när det rör Codex Alimentarius, att alla livsmedel som framställs av genetiskt modifierade organismer skall underkastas ett godkännandeförfarande innan de kan släppas fria på marknaden. Budskapet till konsumenterna skulle vara oacceptabelt. För närvarande lyder budskapet: ?Vi kan tyvärr inte säga om denna matolja är genmodifierad eller inte.? Om man antog dessa ändringsförslag skulle vi få tillfoga: ?... vi måste tyvärr också nämna att, om detta är genetiskt modifierade organismer, vi inte kan säga om de genetiskt modifierade organismer som de härrör från är godkända eller inte?.
Jag vill, slutligen, ta upp frågan om märkning av produkter som uppges vara fria från genetiskt modifierade organismer. Ni har redan förstått att kommissionen inte kan godta märkning av produkter som uppges vara fria från genetiskt modifierade organismer som ett alternativ till den obligatoriska märkningen av genmodifierade derivat. Jag tror emellertid inte att det ändringsförslag som har lagts fram till förslaget till förordning i förhållande till ett frivilligt system för genetiskt modifierade organismer är lämpligt. Men låt oss titta på detta igen vid den andra behandlingen.
Jag tar också upp saken att allmänheten kommer att vilseledas av förslaget som vi lägger fram, om vi påstår att det skall bli ett system för märkning av produkter som uppges vara fria från genetiskt modifierade organismer. Det finns en överväldigande risk att allmänheten skulle vilseledas av ett system för märkning av produkter som uppges vara fria från genetiskt modifierade organismer på grund av det faktum att man inte kan ge allmänheten sådana garantier, och att försöka göra detta genom ett obligatoriskt märkningssystem, med stöd av gemenskapslagstiftningen, skulle - enligt min mening - riskera att ge lagstiftningen dåligt rykte. Därför - genom att vi skrev in detta mål i vitboken om livsmedelssäkerhet för två år sedan - funderade vi länge och mycket på detta. Jag måste säga till er, fru Flemming, att efter det att vi funderat på saken kom vi fram till att detta inte var rätt väg att gå - av de skäl som jag har angett. Detta är skälet till varför vi har lagt fram detta specifika förslag.
När det gäller miljöriskbedömning utmanar man genom en rad ändringsförslag förslaget att Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet bör utföra miljöriskbedömningen som en del av den övergripande bedömningen av ett genmodifierat livsmedel eller foder.
Det är faktiskt så att dessa ändringsförslag på ett effektivt sätt skulle förhindra att den föreslagna förordningen skulle få ställning som sektoriell lagstiftning i enlighet med betydelsen i direktiv 2001/18/EG. Doyle frågade tidigare varför vi lägger fram två lagstiftningsakter och späder på förvirringen. Den lagstiftningsakt som kommissionär Wallström är ansvarig för är i likhet med direktiv 2001/18/EG en övergripande lagstiftningsakt. I direktiv 2001/18/EG antog man att det vid lämplig tidpunkt skulle läggas fram sektoriell lagstiftning. Det är denna lagstiftningsakt som jag är i färd med att främja - livsmedels- och djurfoderlagstiftningen. Det var ett krav enligt direktiv 2001/18/EG att denna kammare skulle genomförda en omröstning i vilken man uppmanade till sektoriell lagstiftning. Kommissionen håller just nu på att hörsamma denna uppmaning. Detta har varit målet från första början. Det är detta som parlamentet redan har röstat om.
Kommissionen bedömer att man i den föreslagna förordningen om genmodifierat livsmedel och djurfoder tar fullständig hänsyn till dessa krav.
På samma sätt skulle det förhindra tillämpningen av principen om ?en dörr, en nyckel?. Detta skulle resultera i att företagen måste lämna in fler än en ansökan för samma genetiskt modifierade organismer, även om ansökningarna skulle innehålla mer eller mindre samma information. Jag anser att förslaget om ?en dörr, en nyckel? är grundläggande och att det är till stor nytta, inte bara för ansökandena, utan också för konsumenterna. Kommissionen kan därför inte godta de ändringsförslag i vilka man kräver att miljöriskbedömningen för genetiskt modifierade organismer, som behandlas i livsmedels- och djurfoderförslaget, endast skall genomföras enligt direktiv 2001/18/EG.
Det har lagts fram en rad ändringsförslag i syfte att stärka informationskraven i förslaget. Kommissionen är beredd att godta vissa av ändringsförslagen för att ytterligare öka allmänhetens tillgång till information, men jag anser inte att det är lämpligt eller förnuftigt att försöka att ändra allmänna bestämmelser om kommittéförfarandet genom detta instrument.
Det är också viktigt att vi inte glömmer bort företagens immaterialrättsliga rättigheter. I detta avseende vill jag fästa uppmärksamheten på artikel 31 i förslaget som, enligt min mening, skapar rätt balans mellan skyddet av sådana lagliga rättigheter och öppenhet.
I en rad ändringsförslag föreslås att mycket små mängder av otillåtna genetiskt modifierade organismer och genetiskt modifierat material inte bör godtas i livsmedel eller djurfoder.
Det skulle helt enkelt inte vara praktiskt genomförbart om förslagen inte godtog en viss toleransnivå - under vissa förhållanden - när det rör små mängder genetiskt modifierade organismer eller genetiskt modifierat material i livsmedel eller djurfoder. Det ligger faktiskt till på det viset att t.o.m. när en aktör försöker att undvika genetiskt modifierade organismer eller genetiskt modifierat material kan små mängder av dessa rent tekniskt vara oundvikliga under odling, skörd, transport och bearbetning.
Jag har sagt det tidigare, och jag kommer att säga det igen. Antingen vi tycker om det eller inte, så har detta blivit verklighet. Vi måste leva i den verkliga världen. Detta är inte bara ett problem som uteslutande gäller genetiskt modifierade organismer. Vid produktion av livsmedel, djurfoder och utsäde är det praktiskt sett omöjligt att ta fram slutprodukter som är hundraprocentigt rena och helt fria från främmande ämnen.
I EU har de vetenskapliga kommittéerna redan granskat en rad genetiskt modifierade organismer, och kommit fram till att de inte utgör någon risk för miljön eller människors hälsa. När det gäller vissa genetiskt modifierade organismer har man emellertid ännu inte slutligt godkänt dem.
Jag tycker därför att det är förnuftigt att man genom förslaget tillåter dessa genetiskt modifierade organismer och detta genetiskt modifierade material, som man ansett vara tillräckligt säkra - mot bakgrund av en komplett, positiv riskbedömning från EU:s vetenskapliga kommitté - för att finnas i livsmedel eller djurfoder i mängder på upp till 1 procent. Detta under förutsättning att förekomsten av genetiskt modifierade organismer är tillfällig eller tekniskt oundviklig. Lannoye sade tidigare att vi tillät en förekomst på upp till 1 procent av otillåtet genetiskt modifierat material. Detta stämmer inte. Vi måste göra en tydlig åtskillnad mellan otillåtet genetiskt modifierat material som aldrig tagits upp i någon ansökan, och genetiskt modifierat material som tagits upp i en ansökan, genetiskt modifierat material som granskats av den vetenskapliga kommittén, genetiskt modifierat material som i samband med denna ansökan godkänts vid en riskbedömning, men för vilket tillstånd inte erhållits på grund av moratoriet. Detta är två skilda situationer. Det är för den senare typen vi tillåter en förekomst på upp till 1 procent, inte för den tidigare. Detta är en viktig åtskillnad som jag vill att parlamentet skall ta till sig.
I andra ändringsförslag föreslår man att det skall upprättas en högsta märkningsnivå på 0,5 procent för tillfällig förekomst av otillåtet genetiskt modifierat material. Jag anser att vi bör följa principen som anges i direktiv 2001/18/EG, dvs. att nivåerna skall bestämmas vid kommittéförfarandet, för att därmed ta hänsyn till teknisk och vetenskaplig utveckling. Jag anser att det är rätt väg, eftersom man kan reagera snabbare vid kommittéförfarandet eller vid förfarandet för sekundärlagstiftningen, i stället för att skriva in detta i en lagstiftningsakt, som har föreslagits i ändringsförslaget. Om vi någonsin behöver göra ändringar kommer vi att bli tvungna att göra det genom de vanliga förfarandena som vi är vana vid, vilket mycket väl kan ta längre tid än ett eller två år.
Jag upprepar att kommissionen anser att de två förslagen tillsammans når en bra och balanserad kompromiss mellan de olika synsätten. Jag anser dessutom bestämt att de tillhandahåller rätt förhållningssätt när det gäller att skapa förtroende hos allmänheten och social acceptans för användningen av bioteknik i livsmedelsproduktionen inom jordbruket. Jag hoppas att parlamentet förstår resonemanget bakom beslutet att förkasta eller delvis godta bara vissa av de framlagda ändringsförslagen. Kommissionen kommer att ge parlamentet en fullständig förteckning över kommissionens ståndpunkt om vart och ett av ändringsförslagen. Jag har inte för avsikt att läsa upp dem var för sig, men jag antar att detta kommer att tas med i protokollet.

Talmannen. -
Den gemensamma debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Talmannen. -
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkandet (A5-0234/2002) av Trakatellis för Europaparlamentets delegation till förlikningskommittén om förlikningskommitténs gemensamma utkast till Europaparlamentets och rådets beslut om antagande av ett program för gemenskapsåtgärder på folkhälsoområdet (2003-2008) (PE-CONS 3627/2002 - C5-0204/2002 - 2000/0119(COD)).

Trakatellis (PPE-DE)
. (EL) Fru talman! Vi diskuterar i dag det gemensamma utkastet till beslut om antagande av ett program för gemenskapsåtgärder på folkhälsoområdet under åren 2003-2008, vilket enhälligt godkändes den 8 maj av parlamentets delegation i förlikningskommittén med rådet. Detta utkast är det lyckade resultatet av de långvariga ansträngningar som började för två år sedan, och jag vill gärna påpeka att arbetet har varit mycket konstruktivt både i fråga om samarbetet mellan de tre organen och när det gäller den slutgiltiga utformningen av programmet. Antagandet av programmet för gemenskapsåtgärder på folkhälsoområdet är Europeiska unionens första stora satsning för att skydda folkhälsan. Skyddet av folkhälsan är något som i högsta grad engagerar och oroar unionens medborgare. Hälsan måste ha prioritet framför politiska och ekonomiska kompromisser. Programmet som fr.o.m. den 1 januari 2003 kommer att ersätta gemenskapens tidigare sektorsvisa och isolerade insatser för folkhälsan med ett nytt heltäckande program är framför allt inriktat på att förebygga sjukdomar och att bidra till införande av kvalitetsstandarder på folkhälsoområdet.
Mot bakrund av erfarenheterna från de 8 tidigare programmen, men också arbetet inom nätverket för observation av epidemier och kontroll av smittsamma sjukdomar inom gemenskapen, eftersträvar programmet en mera integrerad och heltäckande strategi på hälsoområdet. Programmets tre allmänna mål är: för det första, bättre information och kunskaper om folkhälsans utveckling; för det andra, snabba och samordnade insatser vid olika hot mot folkhälsan och för det tredje, hälsofrämjande åtgärder och förebyggande av sjukdomar genom att man tar hänsyn till avgörande hälsofaktorer i all politisk verksamhet.
Dessa faktorer som har samband med livsstilen, såsom rökning, alkoholkonsumtion, kostvanor och även viktiga samhällsekonomiska och miljörelaterade faktorer, är jämte de genetiska faktorerna de främsta orsakerna till sjukdom. Programmet, som skall vara ett komplement till de politiska insatserna på nationell nivå, syftar till att uppnå en hög nivå i fråga om somatisk och psykisk hälsa och välbefinnande, men också större jämlikhet i hälsofrågor inom hela gemenskapen.
Här skulle jag också vilja göra en liten utvärdering av arbetet i förlikningskommittén, som lett till en väsentlig förbättring av texten och rådets gemensamma ståndpunkt. Budgeten på 312 miljoner euro är väsentligt större än den summa på 280 miljoner som föreslagits av rådet, men också i jämförelse med den summa på 300 miljoner euro som föreslagits av Europeiska kommissionen. Ökningen kommer att svara mot programmets ambitiösa mål, men också kraven från vissa ytterligare verksamheter.
Det är en anmärkningsvärd bedrift, för det är andra gången sedan medbeslutandeförfarandet infördes som slutsumman blivit högre än den som föreslagits av Europeiska kommissionen. Kommissionens uttalande om finansieringen enligt artikel 7 innebär dessutom att den ekonomiska ramen kommer att omprövas såväl vid de nya staternas anslutning som under förberedelserna för revideringen av budgetplanen.
För att garantera en effektiv tillämpning och samordning av programmet har Europeiska kommissionen gjort ett andra uttalande om strukturella regler för att programmet skall kunna fungera bättre. De flesta av Europaparlamentets ändringsförslag, 37 av de 50 som framlades vid andrabehandlingen, har godkänts av rådet, antingen i sin helhet eller efter omformulering, och ingår nu i det gemensamma utkastet. Ändringsförslagen gäller hur man skall möta olika hot mot folkhälsan, av fysisk, kemisk eller biologisk natur, nödsituationer, strategier för vaccination och immunisering, psykisk hälsa, resistens mot antibiotika, reella folkhälsoproblem, som är mycket mycket viktiga.
Jag anser att stärkandet av den europeiska integrationens grundvalar förutsätter konvergens, inte bara på politisk och ekonomisk nivå utan också inom enskilda områden, som t.ex. på folkhälsoområdet. Med full respekt för subsidiaritetsprincipen kan vi gå vidare med nya former av konvergens som breddar den europeiska integrationen. Jag anser alltså att det nya programmet innebär början på en sådan process på folkhälsoområdet, som är av så vital betydelse.
Avslutningsvis skulle jag vilja tacka alla medlemmar i den delegation som arbetat fram det tillfredsställande förlikningsresultatet. Jag vill tacka kommissionen och kommissionär Byrne personligen liksom även det spanska ordförandeskapet för det konstruktiva samarbetet med parlamentets delegation i syfte att komma fram till en överenskommelse som möjliggör ett snabbt igångsättande av programmet. Därför rekommenderar jag Europaparlamentet att godkänna programmets text och följaktligen att sätta i gång med det viktiga och banbrytande programmet.

Tannock (PPE-DE).
Herr talman! Låt mig först gratulera min vän, föredraganden professor Trakatellis, för hans utmärkta arbete. Han lyckades anmärkningsvärt nog vid förlikningen med att öka de tillåtna medlen bortom de ursprungliga förslagen från kommissionen till 380 miljoner euro över fem år, vilket står i kontrast till det ursprungliga rådsförslaget på bara 280 miljoner euro.
EU-åtgärder på folkhälsoområdet är fortfarande kontroversiellt för en del människor, då det inte bara finns risk för överlappning med Världshälsoorganisationens europeiska aktiviteter, utan också en potentiell konflikt med det faktum att det ligger helt inom medlemsstaternas behörighetsområde att ge och finansiera folkhälsovård. Om EU-initiativ belyser bästa praxis eller stimulerar efterfrågan på dyra behandlingar eller sjukdomsförebyggande åtgärder kan detta leda till budgetproblem för medlemsstaterna.
Icke desto mindre förändras fokus på livsstilen när avgörande faktorer för folkhälsan, med fokus speciellt på informationsspridning om rökning, alkoholkonsumtion, matvanor och motion, räcker långt för att minska denna risk. EU:s hyckleri, som fortfarande subventionerar tobaksodlarna med cirka 1 miljard euro om året, behöver reformeras omgående.
En del anser att de aktuella beloppen på EU-nivå är så små jämfört med nationella folkhälsoutgifter att det är tveksamt om vi kan åstadkomma något meningsfullt på EU-nivå. Trots det jag har sagt deltog jag likväl konstruktivt vid första behandlingen tillsammans med ett antal kolleger i det konservativa partiet, för att belysa frågan om psykisk hälsa som ett prioriterat behov och vikten av att etablera formella ramar för att samordna de olika finansierade aktiviteterna och knyta samman hela programmet i mitten med riktlinjer och ledarskap. Behovet att utveckla samförståndsförklaringar om bästa praxis är viktigt, och det är mycket viktigt att engagera kandidatländerna som ofta ligger långt efter på det här området.
Till sist, ett snabbt reaktionssystem för insatser vid överhängande hälsorisker, som vi har sett i samband med dioxinskandalen i Belgien eller BSE-krisen, är högst lämpligt. Det är den sortens åtgärder som kommer att föra EU närmare folken i Europa, som troligen bryr sig mycket mer om folkhälsopolitiken än något annat på den politiska dagordningen.

Malliori (PSE).
Herr talman, herr kommissionär! I dag befinner vi oss i slutfasen av godkännandet av ett ambitiöst program på folkhälsoområdet. Programmet innehåller tre mål: förbättrad information och kunskap, snabbt agerande vid hot mot avgörande hälsofaktorer genom hälsofrämjande åtgärder och förebyggande av sjukdom. För att förverkliga dessa mål är det naturligtvis nödvändigt att inrätta ett organ som garanterar kontinuerlig observation och samordning, som höjer effektiviteten och som ger information till medlemsstaterna om de bästa praktiska erfarenheterna och en heltäckande utvärdering av programmet. Jag anser att man på denna punkt lyckats komma fram till en kompromiss som garanterar ett korrekt genomförande av programmet i den riktning som anges i parlamentets ändringsförslag. En annan viktig punkt gäller vidare Europaparlamentets förslag om hur man skall agera i extrema nödsituationer, även till följd av terrorattacker. På denna punkt har man tillsammans med rådet kommit fram till en tillfredsställande kompromiss.
Jag skulle emellertid också vilja kommentera programmets budget. Om vi vill leva upp till kraven och målen för det här programmet anser jag att vi också måste få fram de nödvändiga resurserna. Europaparlamentet har föreslagit summan 380 miljoner euro, och jag anser att den summan borde godkännas av rådet eftersom en stor del av dessa pengar redan har förbrukats av pågående program som löper fram till slutet av år 2002. Dessutom kommer det nya programmet att gälla inte bara de 15 medlemsstaterna utan också de tio nya medlemmarna.
Avslutningsvis, de ursprungliga målen har efter händelserna den 11 september kompletterats med ett avsnitt om biologisk krigföring. Jag är inte nöjd med den slutsumma på 312 miljoner euro som godkänts, även om summan är större än den som föreslagits av kommissionen och rådet. Jag är emellertid glad över att den ansvarige kommissionsledamoten Byrne har utlovat att vi skall ompröva den finansiella ramen efter de nya staternas anslutning. Detta påverkade för övrigt på ett avgörande sätt slutomröstningen under förlikningsförfarandet.
Till sist skulle jag vilja tacka föredraganden för hela samarbetet och för alla hans ansträngningar, som har lett fram till en riktig kompromiss.

Ries (ELDR).
För den liberala gruppens räkning vill också jag uttrycka vår tillfredsställelse. Resultatet från förlikningen hade inte varit möjligt, det vill jag betona, utan professor Trakatellis uthållighet eller detta konstruktiva samarbete mellan delegationen från vårt parlament, det spanska ordförandeskapet och kommissionär Byrnes enheter.
Trots kärva förhandlingar som huvudsakligen gällde budgetavsnittet har de tre institutionerna först av allt velat framföra ett gemensamt budskap till de europeiska medborgarna. Hälsan hör numera till våra första prioriteringar, och det måste vi glädjas åt eftersom det var grundläggande att Europa så att säga ?sköter om sin hälsa? och äntligen skaffar sig en global och integrerad strategi i frågan. Osäkerheten när det gäller livsmedel, den ökande förbrukningen av alkohol och tobak, särskilt bland ungdomar, kräver mer än någonsin denna typ av samordnad åtgärd på gemenskapsnivå när det gäller att förebygga sjukdomar.
När de gäller de snabbt ökande farsoterna, som aids eller tuberkulos, eller uppkomsten - som det talats om - av handlingar av biologisk terrorism krävdes från unionens sida denna förmåga till snabb reaktion. Det är alla orsaker och orosmoment som motiverar en lämplig budget för de sex kommande åren: domen har fallit, och det blir alltså 312 miljoner euro som kommer att betalas ut utöver ett uttalande från rådet som innebär att en ny granskning skall göras av den finansiella ramen i ljuset av utvidgningen, liksom nya budgetplaner. Det är visserligen mindre än de 380 miljoner som vi hade hoppats på, men det är ändå mycket mer än de 280 miljoner som rådet ursprungligen beviljat. Denna kompromiss är därför, det kan man verkligen säga, en seger för vårt parlament, och den politiska viljan har här segrat över budgetdogmatismen.

González Álvarez (GUE/NGL).
Fru talman! Jag vill - som andra kolleger har gjort - tacka för Trakatellis uthållighet.
Som det erinras om i det slutliga dokumentet säger Världshälsoorganisationen att de fem främsta orsakerna till sjukdom är neuropsykiatriska rubbningar, cancer, hjärt- och kärlsjukdomar, ofrivilliga skador och sjukdomar i andningsorganen, som blir allt mer allvarliga på grund av motståndskraften mot antibiotika.
Vi trodde att syftet med de åtta tidigare programmen var att försöka - och de bidrog till att göra detta - förebygga en del av dessa sjukdomar, men vi anser att syftet med detta handlingsprogram - som kommer att inledas inom kort - dessutom är att komplettera den nationella politiken på det här området, att på ett övergripande sätt ta itu med de tre mål som föreskrivs i dokumentet: information och kunskap, kapaciteten att reagera inför oväntade risker, hälsofrämjande samt förebyggande av sjukdomar. Vi anser att detta kommer att bidra till att obalanserna minskar och även att utvärdera hur detta påverkar de sociala, miljömässiga och ekonomiska aspekterna på hälsoområdet. Vi anser att det är nödvändigt att samhället, de icke-statliga organisationerna och fackföreningarna deltar - som det mycket väl tas upp i dokumentet - för att framgångsrikt ta itu med denna plan.

Byrne
. (EN) Fru talman! Jag är mycket tacksam mot parlamentet för dess ansträngningar att tillsammans med oss och rådet utveckla detta ambitiösa nya program. Under hela medbeslutandeförfarandets gång har ni svarat för en enorm arbetsinsats - genom att analysera de olika frågorna och lägga fram nya idéer och närmanden.
Det råder inga tvivel om att programmet, som ett resultat av detta, har stärkts påtagligt och att det kommer att ge en fast grund för utvecklingen av gemenskapens folkhälsostrategi som innefattar nya arbetsområden, såsom utvecklandet av en vaccinationsplan och insatser mot hotet om bioterrorism. Era ansträngningar har vidare stärkt de tre målen som kommissionen fastställde i förslaget från första början.
De är: förbättrad information i syfte att stärka folkhälsan, snabba insatser vid hälsorisker och arbete med avgörande faktorer för folkhälsan.
De här tre åtgärdsområdena svarar mot de europeiska medborgarnas prioriteringar och oro, och kommer att göra programmet direkt relevant för dem.
Tack vara er uthållighet, och inte minst de personliga bidragen från professor Trakatellis och vice talman Imbeni, har en realistisk överenskommelse nåtts vid förlikningsförfarandet.
Från min ståndpunkt ger utgången en rättvis och genomförbar balans mellan de kommande aktiviteternas omfång, de kommande åtgärderna för att genomföra programmet - de så kallade strukturella ordningarna - och den totala budgeten för programmet.
Jag skulle vilja uppmärksamma de två förklaringarna från kommissionen för att underlätta överenskommelser i de här frågorna. Den första rör budgeten. Den upprättades för att beakta den oro som er delegation uttryckte om huruvida budgeten på 312 miljoner euro var tillräcklig för programmet, i synnerhet med avseende på den kommande utvidgningen av Europeiska unionen.
Kommissionen förklarade att: ?Finansieringsramen för programmet skall ses över både i samband med att nya stater ansluter sig till unionen och vid förberedandet för en omarbetning av budgetplanen, där etablerandet av strukturella ordningar och utveckling av nyckelprioriteringar tas med i beräkningen - finansiella förslag kommer att läggas fram om det är lämpligt?.
Vi framförde också en förklaring om programmets genomförande. Den understryker vår fullständiga enighet med parlamentet om vikten av att se till att detta viktiga program fungerar så effektivt som möjligt.
I förklaringen förtydligade vi en serie steg som vi avser att ta. De kommer att innefatta ett tidigt tillsättande av programkommittén, lämplig organisation av kommissionens egna avdelningar, användandet av vetenskapliga och tekniska experter för att förstärka vår kapacitet och en fortsättning när det gäller att undersöka möjligheterna till outsourcing - i synnerhet i fråga om att skapa en administrativ instans.
Det är nu upp till kommissionen att se till att programmet startar på allvar i början av nästa år. Vi kommer naturligtvis att hålla er informerade om utvecklingen enligt tillämpliga regler.
Låt mig avslutningsvis än en gång få tacka föredraganden, professor Trakatellis, utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor och absolut hela parlamentet för deras utmärkta arbete med detta program. Jag är säker på att den slutliga versionen som har arbetats fram kommer att göra det möjligt för oss att verkligen bidra till att förbättra de europeiska medborgarnas hälsa.

Talmannen. -
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Talmannen. -
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkandet (A5-0243/2002) av Lisi för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring av rådets direktiv 96/82/EG om åtgärder för att förebygga och begränsa följderna av allvarliga olyckshändelser där farliga ämnen ingår (COM(2001) 624 - C5-0668/2001 - 2001/0257(COD)).

Lisi (PPE-DE)
. (IT) Fru talman, fru kommissionär, ärade kolleger! De dramatiska olyckor som har drabbat den kemiska industrin på senare tid, men framför allt de människor som lever i deras närhet och miljön, kan inte undvika att tilldra sig Europeiska unionens uppmärksamhet. Baia Mare, Aznalcollár, men framför allt Toulouse och Enschede har blivit synonymt med mänskliga och miljömässiga tragedier som vi inte kan undvika att reagera kraftfullt på. Det är i detta känsliga läge som kommissionen lagt fram sitt förslag för parlamentet och rådet om en ändring av direktiv 96/82 av den 9 december 1996 om åtgärder för att förebygga och begränsa följderna av allvarliga olyckshändelser där farliga ämnen ingår, bättre känt som ?Seveso II?.
Detta förslag är resultatet av ett grundligt vetenskapligt arbete. Vi måste med andra ord erkänna kommissionens vilja att ta itu med bristerna i direktiv 96/82 i en konstruktiv anda, vilket i dag ger oss en möjlighet att skicka en tydlig signal såväl till den kemiska industrin som till allmänheten. Vi skall göra allt för att se till att tillräckliga kontrollåtgärder införs och respekteras.
I min egenskap av föredragande har jag försökt främja en metodisk strategi som utgår från såväl de föreslagna ändringarnas vetenskapliga grund som bedömningen av den effekt dessa får på det europeiska ekonomiska systemet. Att införa eller skärpa försiktighetsnormer är sannerligen inte enkelt; vi måste därför absolut finna en rättvis balans mellan nödvändigheten av att utarbeta hållbara ändringar för den kemiska industrin och nödvändigheten av att ge allmänheten en klar signal om ökad säkerhet.
Metoden för att hitta de nödvändiga förändringarna är enkel: det gäller att utgå från de olyckor som inträffat tidigare och se till att de inte inträffar fler gånger. I verkligheten ändrar förslaget två grundläggande typer av kriterier: gränsvärdena för förekomsten av ämnena på anläggningarna och införande eller omklassificering av nya farliga verksamheter eller ämnen för att förstärka kontrollen och de förebyggande åtgärderna. Allt detta kommer naturligtvis att skapa en betydande ökning av antalet anläggningar som berörs av det nya direktivet, men man får inte glömma att det handlar om allmänhetens säkerhet och försvaret av miljön från ämnen som kan orsaka permanenta skador. Jag tänker därför utnyttja denna metod för att helt kort presentera de viktigaste ändringarna som föreslagits av kommissionen och ändringsförslagen från vårt parlament.
Olyckorna i Baia Mare i Rumänien och Aznalcollár i Spanien har fått kommissionen att inom direktivets ram även ta med gruv- och avfallshantering. Utskottet för miljö har, på förslag av föredraganden, preciserat villkoren för dessa tillägg och förklarat att alla anläggningar där man iordningställer preparat av eller bearbetar farliga ämnen, oberoende av typen av bearbetning, omfattas av direktivet ?Seveso II?. Vi har å andra sidan preciserat att det enbart gäller aktiva anläggningar eller gruvor och inte vanliga avfallsdeponier.
För det andra har den dramatiska olyckan i Enschede lett till att kommissionen har omdefinierat bestämmelserna om explosiva ämnen. Trots de olika förslag som lagts fram av kollegerna har kommissionens förslag bedömts som det lämpligaste för att uppnå de angivna målen. Olyckan i Toulouse, slutligen, som inträffade i ett klimat av stigande osäkerhet, lever fortfarande starkt i vårt gemensamma minne. Av tekniska och tidsmässiga skäl har ammoniumnitrat, det ämne som orsakade explosionen, inte behandlats av kommissionen. Med såväl utskottets som parlamentets och rådets totala stöd har man nu sett till att denna lucka täpps igen.
Frågan om ammoniumnitrat är mycket komplicerad, och det har krävts flera möten för att bestämma vilken indelning och vilka gränsvärden som skulle vara lämpliga för de olika typerna av ammoniumnitrat för att minimera riskerna för en olycka. Det gäller att förstå om vi på europeisk nivå skall gå på den strängaste linjen när det gäller gränsvärden eller tillåta att varje medlemsstat som anser det nödvändigt får anta mera långtgående åtgärder på grundval av artikel 176 i fördraget, vilket de för övrigt redan har rätt till.
Personligen vill jag föreslå kammaren ett ändringsförslag som innehåller ett högre gränsvärde för den fjärde klassen av produkter som innehåller ammoniumnitrat för att garantera att jordbruksföretag undantas från direktivets tillämpningsområde utan några möjligheter till misstag. Det finns dessutom en sista möjlighet, som jag här bara vill nämna helt kort och som vi har angett i vårt betänkande: att be kommissionen att inom rimlig tid lägga fram ett förslag som anger de kriterier och metoder som bör användas för den fysiska planeringen - ett annat allvarligt problem som framkommit - dvs. var dessa anläggningar skall vara placerade. Som allra sista punkt vill jag påminna om att kommissionen har försökt förstärka informationen till allmänheten, en aspekt som vi anser vara särskilt intressant och framför allt något som är en skyldighet gentemot våra medborgare.
Avslutningsvis vill jag tacka alla kolleger som har deltagit och samarbetat, samt utskottets sekretariat.

Corbey (PSE)
 från utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi. (NL) När brödet är bakat kastar vi in jästen i ugnen. Detta är tyvärr bara alltför sant, men nu måste vi sköta vår brödbakning på ett bättre sätt. Svåra olyckor har skett i Seveso och i Bhopal. Dessa har lett till åtgärder, men varje gång har det visat sig att de inte är tillräckliga. Och varje gång återigen en enorm tragedi.
I Enschede visade det sig att den nuvarande Seveso-lagstiftningen är otillräcklig. En fyrverkerifabrik som inte föll under direktivet ödelade ett helt bostadsområde. Det mänskliga lidandet var stort, och sorgen över offren finns kvar. Invånarna i denna stadsdel hade ingen kännedom om fyrverkerifabriken. Myndigheter innehade enbart mycket begränsad information. En skärpning av bestämmelserna är därför självklar.
Jag pläderar som talesman för utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi för fyra ändringar.
För det första en sänkning av tröskelvärdena. Det handlar här framför allt om ammoniak, nitrat och om explosiva ämnen.
För det andra, en förbättring av informationsplikten. Ingen information får undanhållas på grund av hemligheter eller på grund av faran för terrorism. Det är alltför skrattretande.
För det tredje måste det skapas ett bättre samarbete och en bättre samordning i Bryssel, för vi måste lära så mycket som möjligt av katastroftillbud. Det går om vi organiserar detta via Europeiska kommissionen och gör det via gemenskapens institutioner.
Till sist, och detta är en viktig punkt som Lisi också har berört, måste vi få en noggrann bestämmelse om ett säkert avstånd. Det är tydligt att farliga företag inte hör hemma i bostadsområden. Det måste komma en aktiv politik till stånd som tar bort dem därifrån igen. Om möjligt också med stöd av europeiska fonder. Och vi måste nu få tydlighet i frågan vad som precis är ett säkert avstånd. Europeiska kommissionen måste utarbeta riktlinjerna för detta.
Skärpning av bestämmelserna är en sak. Efterlevandet av bestämmelserna är en annan historia. Vi kan upprätta så många bestämmelser som vi vill, men om de inte ger något resultat i praktiken i kommunerna gör dessa i slutändan inte mycket nytta. Anmälningsplikten äger samma tillämpning när det gäller oss själva, kommissionen och de nationella myndigheterna. Säkerhet är inte enbart en fråga om bestämmelser, utan just också om kultur. Det är en allmän uppgift att även stimulera den kulturen aktivt. När det handlar om säkerhet får vi aldrig förlika oss med overksamhet.

Ferreira (PSE).
Fru talman, fru kommissionär, herr föredragande! Vi minns alla tydligt de industrikatastrofer som nyligen ägt rum och försänkt Europa i sorg.
Dessa olyckor har ägt rum trots gällande lagstiftning. Vi måste därför ställa ännu högre krav och i så stor utsträckning som möjligt förebygga olyckorna genom att i första hand agera inom tre områden. Till att börja när det gäller själva produkterna, vidare när det gäller anläggningarna, deras uppbyggnad och geografiska situation och slutligen när det gäller människorna, både samtliga anställda och de invånare som lever eller arbetar i närheten av industrianläggningar.
När det gäller produkterna, och det har redan sagts, har kommissionen sett över förteckningarna och gränserna för att ta hänsyn till både de olika olyckorna som ägt rum och utvecklingen av vetenskapliga uppgifter. Det har emellertid förefallit oss nödvändigt att också ändra gränserna för ammoniumnitrat med tanke på olyckan som ägde rum i Toulouse.
När det gäller anläggningarna föreskriver lagstiftningen redan riskanalyser. Man måste emellertid ge behöriga myndigheter möjligheten att kräva att sådana analyser som genomförs av företaget vid tveksamhet kan expertgranskas av en tredje person.
För personalens räkning förefaller satsningar på utbildning nödvändiga, eftersom det är ett sätt att bättre förebygga olyckor. Utbildningen skall också vända sig till personal hos underleverantörer som arbetar vid anläggningen, eftersom dessa blir allt fler.
Att mobilisera inom företagen är nödvändigt, men även utanför, för om en olycka sker är det i andra hand befolkningen som lever i närheten av anläggningarna som drabbas. Det är alltså nödvändigt att ansluta dem till genomförandet av externa katastrofplaner genom att göra det möjligt för företrädare för befolkningen att ingå i samrådande kommittéer och även genom att informera all berörd befolkning om riskerna och om vad de skall göra om problem uppstår.
Att göra medborgarna till aktörer som är fullt delaktiga i sin säkerhet är en av våra målsättningar. Det räcker inte med möjligheten att få tillgång till handlingar. Därför måste informationskampanjer avsedda för den berörda befolkningen regelbundet genomföras. I skyddsåtgärderna för de boende i området måste man beakta den svåra samexistensen mellan farliga anläggningar och bostadsområden. Ändringar i den riktningen har antagits av utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor. Gruppen De gröna och min grupp har lagt fram två ändringsförslag där vi ber det verkställande utskottet att utveckla en metod för att fastställa säkerhetsavstånd när det gäller framtida anläggningar och bostadsområden, men också beakta andra kriterier i den nuvarande utvecklingen. Dessa förslag förefaller oss nödvändiga, men för att de verkligen skall fungera måste de åtföljas av ett rättsligt ansvar för behöriga myndigheter när det gäller stadsplanering. Vår grupp har därför lämnat ett ändringsförslag i den riktningen.
Alltför många stora olyckor har ägt rum sedan det första direktivet antogs 1976. Det är i dag på tiden att lagstiftningen tillämpas. Det är vi skyldiga alla offer för detta slag av olyckor.

Ries (ELDR).
Jag vill liksom mina kolleger tacka vår föredragande Lisi för kvaliteten i hans arbete med en mycket teknisk fråga som också har stor betydelse för våra opinioner.
Ursprungligen skulle Seveso 3 bara vara ett förbättrat Seveso 2. Efter katastroferna i Baia Mare och Enschede syftade översynen av direktivet huvudsakligen till att utvidga tillämpningsområdet så att det också omfattar gruvdrift och sänker gränserna för pyrotekniska ämnen.
Den 21 september förra året ändrades villkoren i och med katastrofen vid AZF-fabriken i Toulouse, ett mycket grymt återkallande till verkligheten. För att en lag skall vara effektiv måste den framför allt tillämpas fullt ut. Det var uppenbarligen inte fallet här: ingen riskanalys hade gjorts i den byggnad där explosionen ägde rum, inte heller någon ny bedömning - sedan 1995 - av de ammoniumnitrater som tillverkades och lagrades, och det är anledningen till att jag, utan att ifrågasätta de utmärkta bestämmelserna när det gäller riskbedömning som redan finns i Seveso 2, är positiv till att förstärka de skyldigheter som skall uppfyllas av den som driver anläggningen. Artikel 9 är ryggraden i detta direktiv. Vi måste därför agera tidigare, se till att säkerhetsrapporten utarbetas så öppet som möjligt och uppdateras så snart en förändring sker vid anläggningen.
Den liberala gruppen välkomnar därför att utskottet antagit ändringsförslag 17-19.
När det så gäller säkerhetsrapporten, och i större utsträckning en annan avgörande punkt i denna översyn, nämligen kontroll av stadsplaneringen kring dessa industrianläggningar, kan jag konstatera att medlemsstaterna har mycket olika metoder för att beräkna hur stort riskområdet är, och ibland är de till och med motsägande, och det är anledningen till att vi gläds åt att utskottet röstat för ändringsförslag 20 som syftar till att på sikt införa en gemensam europeisk metod för hur detta område skall beräknas. Såsom en företrädare för kommissionen sade till de franska parlamentsledamöterna efter katastrofen i Toulouse, jag citerar: ?en process där man försöker harmonisera synsätten utan att harmonisera grundfilosofierna kan aldrig lyckas?.
Detta, liksom strävan efter konsekvens, är anledningen till att den liberala gruppen också är positiv till ändringsförslag 55. Fortfarande med tanke på säkerheten förefaller det oss grundläggande att, såsom planeras i ändringsförslag 39, sänka gränserna för den fjärde kategorin av ammoniumnitrater, de som består av avfall och som exploderade i ZDF-fabrikens förråd.
Sammanfattningsvis, fru talman, bör de behöriga nationella myndigheterna se till att de skyldigheter som redan åligger anläggningen uppfylls, och dessa skyldigheter kommer här att förstärkas med nätverk 3.
Att oavbrutet bekämpa denna banalisering av riskerna inom vissa industrisektorer är vår prioritering till minne av de 52 offren i Toulouse, i Enschede och alla andra drabbade platser.

Isler Béguin (Verts/ALE).
Fru talman, fru kommissionär, kära kolleger! Nio månader efter katastrofen vid AZF-fabriken i Toulouse skulle vi ha kunnat uttala oss om ett nytt direktiv som vi skulle ha kallat Toulouse, såsom vi föreslog i oktober 2001.
I brist på Toulouse 1 kommer vi att nöja oss med Seveso 2 och översynen av det. Vi vill emellertid inte heller kasta ut barnet med badvattnet. Enligt undersökningsresultaten har AZF-fabriken inte följt de regler som ställdes upp i Seveso 2. Det är därför svårt att uttala sig om hur effektivt det är. Och det är för att De gröna strävar efter högsta möjliga säkerhet vid högriskanläggningarna som vi stöder betänkandet från Lisi och gratulerar honom. I och med betänkandet förbättras faktiskt kommissionens förslag till översyn, och det kommer bland annat att göra det möjligt att bättre satsa på frågan om ammoniumnitrat. En mycket positiv punkt är att den nya klassificeringen innebär att betydligt flera anläggningar kommer att omfattas av Sevesodirektivet.
Vi ber också om stöd för ändringsförslag 49-55, särskilt de två sista. Ändringsförslag 54 kommer att göra det möjligt att utvidga säkerhetsavståndet för nya högriskanläggningar genom att man lägger till hyreshus, transportvägar, industrianläggningar och rekreationsområden. Efter dessa ändringar och efter en översyn skulle direktivet Seveso 2 kunna bli ett värdefullt verktyg för lokaliseringspolitiken inom Europeiska unionen.
Det andra ändringsförslaget jag vill försvara gäller utarbetandet av lämpliga säkerhetsavstånd mellan framtida anläggningar som omfattas av direktivet och de känsliga områden som räknas upp i punkt 1. Vi anser faktiskt att det är nödvändigt att kommissionen inom tre år lägger fram en metod som utarbetats i samarbete med medlemsstaterna för att fastställa detta minimisäkerhetsavstånd.
Avslutningsvis, kära kolleger, vill jag erinra om att den franska regeringen i går beslutade att på nytt öppna en del av AZF-fabriken i Toulouse, trots att befolkningen kräver att verksamheten skall flyttas utanför bebodda områden.
Om det ändrade direktivet Seveso 2 hade tillämpats skulle AZF ha stängts, eftersom man inte tillämpade EU:s lagstiftning. Europeiska unionen skulle då leva upp till folkens krav på säkerhet.

Blokland (EDD).
Tack så mycket, fru talman! En viktig aspekt som förvärrade följderna av olyckan i Enschede och också i Toulouse är läget för företagen i fråga, i direkt närhet till bostadsområden. Detta visar att fysisk planering är av avgörande betydelse för att förekomma framtida olyckor eller för att hålla följderna av en olycka så små som möjligt.
Vi instämmer därför i sig med de föreslagna ändringarna i detta direktiv beträffande aspekten om fysisk planering. Det är mycket viktigt att man på sikt får till stånd en åtskillnad mellan farliga företag och bostadsområden eller andra platser som är välbesökta av allmänheten.
Jag vill ändå betona att detta är en viktig uppgift för de individuella medlemsstaterna. Fysisk planering är ett ämne där varje land kan och måste ta sitt eget ansvar, i synnerhet där det handlar om skydd av sina egna invånare. Vi är därför belåtna med Europeiska kommissionens utfästelse vad beträffar utarbetandet av artikeln om fysisk planering, att förstärka samarbetet med medlemsstaterna. Jag tackar också Wallström för att hon så snabbt uppfyllde den utfästelse som hon gjorde till en delegation från Nederländerna.

Wallström
. (EN) Fru talman! För det första skulle jag vilja tacka föredraganden, Lisi, och även Corbey, för deras hårda arbete. Jag vet också att de är mycket intresserade av denna viktiga fråga.
Den 3 oktober förra året framförde jag en förklaring här i parlamentet om olyckan i Toulouse. Jag föreslog att vi skulle arbeta vidare med detta ändringsförslag. Under tiden har vi haft möjlighet att i ändringsförslaget lägga in några slutsatser från Toulouseolyckan. Jag är dock fortfarande övertygad om att Toulouseolyckan inte inträffade på grund av brister i Seveso II-direktivet. Jag är inte heller av den uppfattningen att lagstiftning är det enda medlet för att garantera industrisäkerheten. Säkerheten beror på en mängd olika faktorer, men ansvaret ligger först och främst hos verksamhetsutövarna vid farliga anläggningar. Därefter är det de offentliga myndigheternas uppgift att kontrollera verksamhetsutövarna och inspektera anläggningarna.
Enligt min uppfattning - och jag verkar inte vara ensam om denna uppfattning - var Toulouse mycket mer ett problem som gällde praktisk tillämpning av lagstiftningen än ett problem där lagstiftningen var undermålig. Så länge vi möter problem med upprätthållande bör vi hellre koncentrera våra ansträngningar på gott samarbete, både inom industri och inom offentliga myndigheter, för att förbättra säkerheten i praktiken och inte bokstavligt efter lagen.
Målet för kommissionens förslag var således inte en total omarbetning av Seveso II-direktivet. Som ni vet har Seveso II-direktivet ersatt det ursprungliga Sevesodirektivet från 1982 som har gällt i över 15 år. Själva Seveso II har utgjort en stor omarbetning av europeisk lagstiftning avseende allvarliga olyckshändelser och har endast gällt i tre år. Jag betonar därför att kommissionen i nuläget inte ämnar gå från Seveso II till Seveso III.
När detta är sagt måste jag tyvärr säga att bara ett fåtal av de 55 ändringsförslagen tar itu med frågor som togs upp i själva kommissionsförslaget. Majoriteten av de övriga ändringarna verkar ha utarbetats i skuggan av den tragiska olyckan i Toulouse och tar upp frågor som inte har något samband med direktivets omfattning.
Jag skulle vilja göra er uppmärksamma på det faktum att AZF-anläggningen i Toulouse fullständigt täcktes av Seveso II-direktivet till skillnad mot Biomare och Enschede. Det har sagts upprepade gånger, däribland i rapporten från utredningskommissionen som tillsattes av den franska generalförsamlingen, att Seveso II-direktivet bidrar markant till att förbättra säkerheten. Dessutom kommer några av de föreslagna ändringarna faktiskt att öka byråkratin utan någon direkt inverkan på säkerheten. Jag skall ge några exempel. I alla fall har kommissionen noggrant studerat ändringsförslagen med målet att anta så många som möjligt. Så vi har en mycket positiv inställning till det hela.
Låt mig ge några detaljerade kommentarer till några av ändringsförslagen. För det första, när det gäller gruvdrift kan kommissionen inte gå med på att stryka orden ?kemisk och termisk? som det föreslås i ändringsförslag 6. I detta sammanhang avvisar vi också ändringsförslag 43 som föreslår hänvisningar till direktivet om upprättande av en ram för gemenskapens åtgärder på vattenpolitikens område och direktivet om farligt avfall. Enligt vår åsikt skall Seveso II-direktivet endast gälla när kemiska processer är inblandade och kemiska ämnen lagras. Det är inte menat som gruvdrifts- eller avfallslagstiftning, och det kommande direktivet om avfallshantering vid gruvdrift bör täcka säkerhetsaspekter för avfallsanläggningar.
För det andra, beträffande sprängämnen, definitionen av de två nya sprängämneskategorierna är ett resultat av en överläggning med flera intressenter som siktar på att förstärka direktivet utan att lägga orimlig börda på industrin. Kommissionen avvisar därför ändringsförslag 49. Medlemsstaterna har möjlighet att tillämpa artikel 176 i EG-fördraget för att införa lägre gränsvärden på nationsnivå på samma sätt som Nederländerna har gjort.
Beträffande ammoniumnitrat kan kommissionen godta ändringsförslag 39, i princip ändringsförslag 48 och delvis ändringsförslag 53. Jag kan också informera er om att rådets ståndpunkt avseende ammoniumnitrat nästan är identisk med ändringsförslagen, och det är ett tecken på gott samarbete mellan rådet, parlamentet och kommissionen, vilket i hög grad kommer att underlätta en överenskommelse.
När det gäller fysisk planering är jag medveten om parlamentets starka önskan att förstärka artikel 12 i Seveso II-direktivet. Kommissionen kommer därför att godta ändringsförslag 13, och till viss del ändringsförslag 54, men avvisa ändringsförslagen 51 och 55. Dessutom anser kommissionen att utvecklingen av system med stimulansåtgärder och/eller finansiering för omlokalisering av anläggningar är en uppgift som bör utföras av medlemsstaterna, och kommissionen kan därför inte godta ändringsförslag 31 heller.
Det finns fler saker att säga om markanvändning, och jag förstår hur viktigt parlamentet tycker att detta är. Vi kommer absolut att följa upp denna fråga, och vi har också genomfört europeiska seminarier om fysisk planering. Som ett resultat beslutades det att återinföra en europeisk arbetsgrupp för fysisk planering med intressenter från alla inblandade parter och på alla nivåer för att utveckla harmoniserad vägledning om teknisk rådgivning, och att industriella risker med fysisk planering tas med i beräkningen. Detta är vad parlamentet eftersträvar i ändringsförslag 30.
Det finns andra ändringsförslag som kommissionen inte kan godta. Jag skall ge er några exempel. Ändringsförslag 35 föreslår införandet av en ny artikel om personalutbildning, som skulle tvinga driftsföretagen att förse behöriga myndigheter med en utbildningsrapport vartannat år. Utbildningsfrågan tas dock upp på lämpligt sätt i bilaga III och bilaga IV. Eftersom säkerhetsrapporten måste visa att säkerhetsaspekterna har trätt i kraft, måste den ovillkorligen innehålla information om personalutbildning. Vi stöder inte det dubbelarbete som det skulle innebära att sammanställa en särskild rapport om utbildning.
Sist men inte minst syftar flera ändringsförslag till att reglera hur allmänheten skall informeras - tidningar, post, Internet - och går så långt som till att införa vissa skyldigheter för borgmästare i samhällen. Detta väcker inte bara frågan om subsidiaritetsprincipen, utan också följande fråga: skall tillhandahållandet av information vara enkelriktad, eller anser vi att ansvarskännande medborgare även aktivt bör utnyttja sin rätt att få kunskap genom att begära information? En av kärnnyheterna i Seveso II-direktivet är att det ger allmänheten fler rättigheter, men det är också en balansgång mellan aktiv och passiv information, och ger därmed industriverksamhetsutövare, offentliga myndigheter och medborgare lika mycket ansvar.
Låt mig bekräfta kommissionens inställning till ändringsförslagen. Kommissionen kan godta ändringsförslagen 1, 2, 8, 27, 32, 37, 39, 40, 42 och 45. Kommissionen kan i princip godta ändringsförslagen 9, 13, 16, 18, 23, 24, 46 och 48 och delvis ändringsförslagen 7, 17, 25, 26, 30, 50, 53 och 54. Kommissionen kan inte godta ändringsförslagen 3-6, 10-12, 14, 15, 19-22, 28, 29, 31, 33-36, 38, 41, 43, 44, 47, 49, 51, 52 och 55.
Sammanfattningsvis, och ursäkta att jag talat så pass länge, skulle jag vilja betona att det ligger i vårt gemensamma intresse - de europeiska medborgarnas intresse - att detta förslag antas och genomförs snabbt. Jag skulle därför vilja be er att godta kommissionens inställning - vilken i stort sett delas av rådet - och att inte se det aktuella förslaget som ett tillfälle till en stor omarbetning av Seveso II-direktivet. Som ni ser har jag redan ansträngt mig för att godta så många ändringsförslag som möjligt, och därigenom har jag gått utöver vår ursprungliga avsikt. Jag lovar att kommissionen, inom tidrymden för det sjätte miljöhandlingsprogrammet, kommer att åta sig att samla all erfarenhet som uppnåtts i fråga om tillämpningen av det nuvarande direktivet och lägga fram ett nytt förslag för en mer heltäckande översyn av Seveso II om så erfordras. Tack för debatten.
(Applåder)

Talmannen. -
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Talmannen. -
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkandet (A5-0223/2002) av Van Lancker för utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor om sexuella rättigheter och reproduktiv hälsa (2001/2128(INI)).

Van Lancker (PSE)
. (NL) Herr talman, ärade kolleger! Innan jag inleder denna debatt vill jag hjärtligt tacka de kolleger som på ett konstruktivt sätt har försökt att nå ett så brett avtal som möjligt när det gäller detta ämne. Jag vet att det är ett känsligt ämne för vissa kolleger, och jag uppskattar deras ansträngning.
Jag skulle vilja använda min talartid till att få två missförstånd ur världen, som har givits näring genom en aggressiv e-postkampanj som vi alla fallit offer för under de senaste dagarna.
För det första, detta förslag pläderar inte för harmonisering av lagstiftning på Europanivå. Det tar inget i anspråk hos medlemsstaterna eller kandidatländerna. Vi förblir övertygade om att lagstiftning och åtgärder måste fortsätta att vara medlemsstaters befogenhet, och förslaget tar alltså fullständig hänsyn till subsidiaritetsprincipen. Vad det däremot gör är att lansera en vädjan för att få i gång en inlärningsprocess på Europanivå, att samla uppgifter om situationen i medlemsstaterna, att undersöka hur politiken avseende sexuell och reproduktiv hälsa och därtill hörande rättigheter är upplagd i medlemsstaterna och vilka åtgärder som ger goda resultat.
Kolleger! Jag har god anledning att hålla denna plädering. Det finns för det första mängder av områden på vilka Europeiska unionen har inlett ett jämförbart tillvägagångssätt med goda metoder, med ömsesidigt lärande, med utbyte av information. För mindre än en timme sedan behandlade vi i denna kammare Trakatellis-betänkandet om en europeisk hälsostrategi, i vilken man försvarar och uppmuntrar ett sådant tillvägagångssätt inom ramen för en handlingsplan. Nåväl, sexuell och reproduktiv hälsa måste vara en del av en kampanj för hälsofrämjande åtgärder, och jag vet därför inte varför detta inte skulle tillämpas här.
För det andra, när vi talar om politiken för utveckling och samarbete förespråkar detta parlament och hela unionen med rätta att sexuella och reproduktiva rättigheter måste vara en del av en sådan politik för utveckling och samarbete. Det skulle ändå vara underligt om vi förespråkade detta för utvecklingsländerna fastän de europeiska rösterna tystnade i samma ögonblick som det började handla om vår egen politik. Det finns förresten anledning till att oroa sig. Det råder enorma skillnader i situationen i medlemsstaterna på planet för sexuell och reproduktiv hälsa.
Hur kan det komma sig att antalet aborter i vissa kandidatländer är upp till 10 gånger högre än i de medlemsstater som uppvisar bäst resultat på detta område? Det är förståeligt eftersom priset på preventivmedel i vissa kandidatländer ligger på en tredjedel av kvinnornas lön, medan aborter är gratis. Detta är ändå inte den sortens politik som vi vill stimulera!
Ännu ett exempel: hur kan det vara så att man ser en otrolig stigning av oönskade tonårsgraviditeter i ett antal länder, medan andra länder lyckas hantera detta problem? Måste vi då fråga oss om tonåringarna är så olika eller om politiken är så olikartad? Alltså, bästa kolleger, låt oss lära oss av varandra utan att harmonisera.
Den andra fördomen. Detta är inget abortförslag. Tvärtom, betänkandet söker efter vägar att ge kvinnor möjlighet att välja om, när och hur många barn de vill ha, och att erfara sin sexualitet på ett sunt sätt. Det betyder att betänkandet vill förebygga oönskade graviditeter och alltså även aborter. Punkt 8 säger mycket tydligt att abort inte får uppmuntras som familjeplaneringsmetod. Vi bör emellertid utveckla en treledad politik.
Ett första led är öppen sexuell uppfostran och information. Alltför många unga människor tror inte att man kan bli gravid första gången man har samlag, eller får sin sexuella uppfostran genom porrfilmer. Denna information borde handla om att forma relationer och om att umgås på ett ansvarsfullt sätt med varandra. Om sexuell uppfostran reduceras till biologi går det snett.
Det andra ledet är att varje kvinna måste kunna göra ett fritt val i fråga om sin sexuella och reproduktiva hälsa. Det betyder att hon måste ha tillgång till ett brett urval av preventivmedel och bra tjänster, och måste få information om för- och nackdelarna. Detta val finns inte om kvinnor måste betala upp till en tredjedel av sin lön. Det innebär också att vi måste göra en extra ansträngning för de grupper som inte nås nu. Alla kampanjer som säger att detta är eugeniskt prat sprider lögner. Jag är övertygad om att akuta preventivmedel för nödsituationer också måste vara en del av detta koncept. Det innebär alltså dagen-efter-piller. Och jag hoppas att PPE-DE kommer att fortsätta att stödja de ändringsförslag som de båda grupperna har lagt fram.
Det tredje ledet är det mest kontroversiella. Jag anser också att abort skall vara den sista nödlösningen i en politik beträffande sexuella och reproduktiva rättigheter för kvinnor för vilka preventivmedel misslyckats. Abort är för övrigt legaliserat i de flesta länder. Och låt oss inte blunda för abortturismen, för de obligatoriska förflyttningar som en del kvinnor måste bemöda sig med eftersom de misslyckats att förhindra graviditet. Detta medför en allvarlig social orättvisa, eftersom enbart de som är nog välbemedlade har råd med den resan. I betänkandet uppmanas för övrigt medlemsstaterna att inte åtala de kvinnor som ändå har undergått en olaglig abort. Därmed upprepar vi bara det som organisationen Peking + 5 redan har sagt.
Till sist, fru talman, under inledningen av denna debatt förekom oerhört många diskussioner mellan oss. Även alldeles före detta sammanträde gjordes försök att nå maximalt samförstånd. Jag hoppas att dessa ansträngningar kommer att belönas i morgon, och att kommissionen kommer att stödja oss i ett initiativ.
(Applåder)

Müller, Emilia Franziska (PPE-DE)
Herr talman, herr kommissionär, värderade kolleger! Sexuell och reproduktiv hälsa samt sexuella och reproduktiva rättigheter är ett ämne som vi måste behandla med största varsamhet i europeiska sammanhang. Det gäller att framför allt ta hänsyn till den förenade mångfald som finns i EU av kulturer, religioner och traditioner, liksom att ställa de etiska aspekterna i förgrunden. Europeiska unionen har ingen behörighet just när det gäller abortlagstiftningen och utformningen av hälsovårdssystemen. Detta är medlemsstaternas uppgift. Subsidiaritetsprincipen måste på detta känsliga område tillämpas fullständigt och får inte ignoreras. Även den reproduktiva hälsan faller under medlemsstaternas ansvarsområde. EU:s uppgift är att här varsamt utarbeta riktlinjer och stödja medlemsstaternas samarbete.
Föreliggande betänkande begränsar sig till andra frågor än dem som nämns i rubriken. Till exempel är det citerade begreppet ?akuta preventivmedel för nödsituationer? absolut vilseledande. I klartext handlar det här om dagen-efter-pillret, och detta är entydigt inte någon sorts preventiv åtgärd, utan helt enkelt en mycket tidig abort. Det därmed sammanhängande kravet att utan formaliteter som standardpraxis främja abort och dagen-efter-piller i EU och i kandidatländerna är oacceptabelt. PPE-DE uttalar sig också klart mot att legalisera aborter. Vi har dessutom i många europeiska stater i författningen förankrat rätten till statligt skydd för det ofödda livet. Ingen har rätt att besluta om någon annans liv. Annorlunda utformade krav motsäger andan i vår humanistiska kultur.
I betänkandet tas inte hänsyn till de nödvändiga förutsättningarna för effektiva förebyggande åtgärder. Det ömsesidiga ansvaret i en relation nämns över huvud taget inte, och inte heller föräldrarnas och familjens roll som måste tas med inom sexualupplysningen, två avgörande grundvalar för att ofrivilliga graviditeter skall undvikas. Genom detta betänkande ger vi inte bara en vilseledande signal till medlemsstaterna i EU, särskilt till Irland, utan också till kandidatländerna. Jag har fått många brev och telefonsamtal - liksom ni alla - från oroade organisationer och enskilda personer i kandidatländerna. Människorna där har länge levt under odemokratiska regimer som godtyckligt kontrollerade livets alla områden, även de intimaste. Det är en anledning till att föreliggande betänkande inte bara oroar människorna i de central- och östeuropeiska länderna, utan det väcker också rädsla och underblåser misstroende gentemot Europeiska unionen. Det ställs grundläggande krav på regeringarna i kandidatländerna, medan dessa inte på något vis är delaktiga i beslutsprocessen. Detta motsäger vår demokratiska förståelse. Stadgan om de grundläggande rättigheterna förpliktar oss att respektera människans värde och skydda livet. Subsidiaritet och bibehållande av den kulturella mångfalden räknas till Europeiska unionens principer. Det får vi inte heller glömma bort när vi i morgon röstar om föreliggande betänkande.
(Applåder)

Gröner (PSE)
Herr talman! Jag vill framför allt tacka Anne van Lancker så mycket; hon har verkligen ansträngt sig för att åstadkomma ett samförstånd här i kammaren. Det är ett mycket ömtåligt område - det har redan sagts - eftersom det ju ingriper i medborgarnas intimaste sfär. Vad handlar detta betänkande om i slutändan? Det handlar om den rättighet som när allt kommer omkring ingen här i kammaren skulle vilja bli fråntagen. Det handlar om rättigheten att själva bestämma över den egna kroppen. Det kan man inte undanhålla kvinnorna, det får man inte heller undanhålla de mindre privilegierade i Europeiska unionen, det får man inte heller undanhålla de medborgare som skall komma in i Europeiska unionen. Utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor har otvivelaktigt erkänt medlemsländernas primära ansvar när det gäller att säkerställa den sexuella och reproduktiva hälsan och de sexuella och reproduktiva rättigheterna.
Men Europeiska unionen har också ett stort ansvar, vilket vi ju också, som förkämpar i världen, framförde vid Världskvinnokonferensen i Beijing. Vi försvarade säkerställandet av den sexuella hälsan och de reproduktiva rättigheterna. Van Lancker har på ett mycket konkret sätt anslutit sig till dessa riktlinjer och har i betänkandet presenterat en mängd best practices. Det viktigaste är och förblir en god uppfostran som syftar till eget sexuellt ansvar. Där måste man varsamt ledas av expertisen. Vi behöver allmänna professionella rådgivningscentraler; det måste medlemsstaterna se till. Man måste ha könsspecifika kontakter med ungdomarna, och den ömsesidiga respekten och ansvaret för sexualiteten måste tas upp.
Man måste i medlemsstaterna se till att unga kvinnor, som blir gravida, inte utesluts från utbildningen. Det är tyvärr fortfarande en realitet i stor utsträckning. I vitboken ?Nya insatser för Europas ungdom? finns upplysningar om det. Vi måste här erbjuda ett politiskt nät, och därför måste Europaparlamentet och kommissionen också agera här.
Vi måste titta närmare på situationen i kandidatländerna; här finns det knappast preventivmedel till överkomliga priser, och aborter ingår ofta i familjeplaneringen. Som det i van Lanckers betänkande mycket klart sägs: det måste vi förhindra! Aborter kan aldrig vara en lösning, utan den ofrivilliga graviditeten i sig måste förhindras. Bakgrunden är förmodligen att man vill behålla kvinnorna i beroendeställning, och jag är själv upprörd över detta som återigen angripits här i parlamentet: med en halvsanning, med suspekta medel gör man miljoner kvinnor osäkra om huruvida aborter skulle kunna öka risken för bröstcancer. Halvsanningar används för att göra miljoner kvinnor osäkra och avskära dem från deras rättigheter. Det kan vi inte längre acceptera, och därför hoppas jag att vi i morgon får en stor majoritet för van Lanckers betänkande.
(Applåder)

Van der Laan (ELDR).
Tack så mycket, herr talman! Bisarr är det minsta man kan kalla vägen till detta betänkande. Förnuftiga texter om sexualitet som borde vara så självklara att man nästan skulle kunna kalla dem ?öppna dörrar?. Och ändå finns det ledamöter i detta parlament som anser att betänkandet måste tas bort. Mycket bisarrt.
I min grupps ögon hör dessa frågor till medlemsstaternas kompetens. Men när det en gång beslutats att lägga fram ett betänkande medarbetar vi helt enkelt konstruktivt i riktning mot ett bra innehåll. Och det har kollega Van Lancker lyckats bra med. Våra uppriktiga gratulationer till detta. Hon pläderar med rätta för goda resurser.
Sexuell upplysning är väsentlig för förebyggande av oönskade graviditeter och sjukdomar. Det visar statistiken tydligt. Därutöver, som kollega Gröner redan har nämnt, är det en rättighet att bestämma över sin egen kropp och sin sexualitet. Enligt min åsikt en grundläggande rättighet som borde vara garanterad, inte enbart i Europa och i kandidatländerna, utan överallt i världen.
De flesta länderna i unionen har bra lagstadgade bestämmelser beträffande födelsekontroll och abort. I dessa länder har hälsoriskerna minskat. Det skulle därför inte alls vara trovärdigt om vi godtog ändringar i detta parlament i morgon som skulle föra Van Lancker-betänkandet ett steg tillbaka i förhållande till de goda bestämmelserna i medlemsstaterna. ELDR är därför emot en övervägande majoritet av de inlämnade ändringsförslagen, eftersom dessa hotar att förstöra den mycket balanserade texten. Vi stöder den nuvarande texten särskilt på de två känsligaste punkterna: dagen-efter-pillret måste vara billigt och finnas för receptfri försäljning, och abort måste vara säkert och lagligt. De som inte stöder detta riskerar att mycket sårbara kvinnor och flickor snart hamnar i mörka rum med sticknålar igen. Om det är den signalen som detta parlament sänder ut i morgon deltar inte vår grupp.
(Applåder)

Fraisse (GUE/NGL).
Herr talman, kära kolleger! Jag skulle bara vilja kommentera ett ändringsförslag som lämnas till oss i morgon och som består i att man vill ändra titeln på betänkandet genom att ta bort ordet ?rättigheter?.
Vi befinner oss i ett parlament och i demokratier, vi har vi upplevt två FN-konferenser, 1994 i Kairo om befolkningen, och 1995 i Peking om kvinnorna. Men vad sade dessa två konferenser? Dels att frågan om fruktsamhetskontroll och reproduktion var en mänsklig rättighet, dels 1995 i Peking att det var en kvinnlig rättighet. Människors eller kvinnors rättigheter - i vilket fall som helst är det rättigheter. Man talar alltså om en mänsklig rättighet och sysslar inte med att begränsa befolkningen.
I den e-post och den lavin av brev som jag får upptäcker jag att man diskuterar befolkningens ekonomi, kvinnors fertilitet, allas pension, våra länders nativitetsminskning - man skulle också kunna diskutera nativiteten, varför inte - och det är det som jag kallar folkets ekonomi. Det har inget med rättigheter att göra. Jag tror därför att det ändringsförslag som lämnats in är representativt för den polemik vi har här. Men om vi accepterar att vara i ett rättsland kan vi gå så långt som till att säga det som jag säger, att rätten till preventivmedel, rätten till fruktsamhetskontroll, är kvinnornas Habeas corpus. Vi sade för trettio år sedan att vår kropp tillhör oss. Det är det man kallar en Habeas corpus, det är den exakta översättningen från engelskan av our bodies, our selves. Det kallas Habeas corpus.
Men om vi resonerar på det sättet skall vi inte fantisera om den subsidiaritet som på nytt bekräftas i artikel 1. Vi skall inte fantisera om att abort skulle bli till preventivmedel. Ingen har lust att göra abort, ingen önskar någon en abort. Det har inget med preventivmedel att göra. Om vi alltså resonerar på så vis handlar det om kvinnors rättigheter som motsvarar ett stort antal mänskliga rättigheter, och det är ur den synvinkeln, tycker jag, om vi inte vill motsäga oss själva, som vi måste rösta för betänkandet av Van Lancker.
(Applåder)

Sörensen (Verts/ALE).
Herr talman, kolleger! Tillåt mig först och främst att uttala vår stora respekt för föredraganden, och även för det sätt på vilket hon har åstadkommit detta väl underbyggda betänkande. Van Lancker har inte bara tagit stor hänsyn till alla grupper, utan också till de olika ömma punkterna inom grupperna.
Den ömma punkten i detta betänkande kan inte undgå någon. Det rör ett material som är i trängande behov av en tydlig politik. Det råder än i dag stor skillnad mellan de olika medlemsstaterna vad beträffar kvinnans rättigheter på området för sexuell och reproduktiv hälsa. Det innebär att också rättigheten till att besluta vad som skall ske med den egna kroppen är olika i medlemsstaterna. Alla medlemsstater borde ta sitt eget ansvar på det här området.
I vissa länder är det än i dag omöjligt att avbryta en graviditet på ett lagligt och säkert sätt. Följaktligen ser vi mer och mer ?abortshopping?. Anne Van Lancker har precis talat om just detta. Men kvinnor kommer att ta sig dit där de kan få hjälp. Förra året åkte exempelvis inte mindre än 6 600 kvinnor från Irland till Storbritannien för att avbryta sin graviditet. Antalet ökar varje år. Min kollega här kan verkligen vittna om detta. Hon kommer från Irland.
Sådana siffror visar att det är något som nästan alla familjer stöter på förr eller senare. I synnerhet i de länder där sexuell upplysning och tillgång till preventivmedel fortfarande finns i alltför låg grad. Jag har förståelse för människor som är emot en legalisering av abort, men ställ mig frågan om våra politiska strateger har rätt att neka kvinnor att avbryta en graviditet? Varje politisk strateg måste vara grundligt medveten om sin uppfostrande roll, och just därför måste vi också förhindra att graviditet i framtiden blir en risk som det skall vara möjligt att försäkra sig mot eller inte. Det får inte i någon enda situation, under vilken påtryckning det än må vara, vara möjligt att tillgripa avbrott av graviditet utan att kvinnan rådfrågas.
Till sist, frågans kärnpunkt är därför skyddet av gravida kvinnor å ena sidan, och å andra sidan accepterandet av att det alltid är kvinnan själv som i slutändan måste besluta vad som skall ske med hennes kropp. Det finns alltså en enorm uppgift för medlemsstaterna när det gäller att förebygga avbrott av graviditet som inte görs av specifika kvinnorelaterade orsaker som fattigdom, karriär eller stigmatisering. Vi kommer att rösta för i morgon.

Angelilli (UEN).
Herr talman! Även om jag inser föredragandens engagemang och även om jag riskerar att inte bli betraktad som folklig, så kan jag absolut inte stödja detta betänkande. Jag kan inte stödja det bland annat på grund av det språk som används, som jag anser ligga mycket långt från min personliga hållning och inställningen hos många europeiska katolska kvinnor, men även icke-religiösa kvinnor, som är djupt övertygade om värdet av liv, familj och moderskap. För att bara ge ett exempel: i hela texten talas det upprepade gånger om reproduktiva rättigheter, om medvetenhet när det gäller fortplantning, definitioner som verkar lämpligare för boskapshjordar än för kvinnor, som är mänskliga varelser.
Det skulle väcka större respekt att tala om rätten till moderskap, ett medvetet moderskap, om utbildning i empati. Men framför allt, förutom ett antal allmänna uttalanden som vem som helst kan stödja, är enligt min mening hela betänkandet koncentrerat på huvuduppgiften att hävda rätten till preventivmedel, och framför allt preventiva nödfallsåtgärder, dvs. dagen-efter-piller och abort, såväl i medlemsstaterna som i kandidatländerna. Allt detta är oacceptabelt, för man trampar subsidiaritetsprincipen under fötterna, och därmed friheten för varje enskild medlemsstat att själv utforma sin hälsovårdspolitik, men framför allt eftersom man banaliserar aborten som ett medel och förnekar all verklig respekt för livet och fostrets rättigheter.
Det är dessutom ett förslag som slösar mycket få konkreta ord på en seriös politik för solidaritet och familjen, för adoptioner och för försvaret av de unga mödrarna, som fullständigt struntar i alla de lagstiftningsåtgärder, den goda praxis till stöd för moderskapet, som skulle kunna konkret hjälpa kvinnorna som väntar barn, som avråder dem från att tillgripa abort genom ett program med ekonomiskt stöd och ett seriöst socialt och psykologiskt stöd. Därför, herr talman, röstar min grupp mot detta betänkande.

Sandbæk (EDD).
Herr talman! 1994 antog 179 länder, inklusive samtliga EU-länder, ICPD-programmet om samhällsomfattande tillgång till reproduktiv hälsa år 2015. Man hade kunnat förväntat sig att det skulle ha gjorts framsteg på detta område sedan 1994, men tyvärr är fallet det omvända. De arabiska länderna har ingått en ohelig allians med president Bush om att hindra Förenta nationernas arbete för att ICPD-målen skall kunna uppnås. Jag har just besökt den amerikanska kongressen i Washington i samband med en utfrågning om Bushs Mexico City Policy. Jag var där tillsammans med en ledamot av den ryska duman som kunde meddela att efter att IPPF inrättat reproduktiv hälso- och sjukvård i Ryssland har abortsiffrorna minskar med hela 25 procent. Varför? Svaret är ganska logiskt. Om man blivit gravid utan att vilja det och vänder sig till en klinik för att få abort i stället för att själv utföra aborten blir man alltid upplyst om andra möjligheter än abort. Man blir upplyst om hur man i framtiden kan undvika oönskad graviditet, och man uppmärksammas på risken att smittas av HIV. De politiska åtgärder som man i detta betänkande föreslår att medlemsstaterna skall införa skulle alltså inte leda till fler utan färre aborter. Därför är den kampanj som abortmotståndare fört mot betänkandet absurd och i vissa fall direkt osmaklig. Jag tänker på det e-brev som sänts av The Truth of God, i vilket påstås att man i själva verket vill genomföra en rasrening för att bli av med de fattiga, och att IPPF grundats av engelska Eugenic Society. Sådana kommentarer utgör en förolämpning mot vår intelligens, och borde följas upp av åtal för smutskastning.
En röst för detta betänkande är en röst för en garanti för alla människors grundläggande rätt att träffa obundna och välinformerade beslut på det känslomässiga, sexuella och reproduktiva planet och för att alla skall ha samma möjligheter att utveckla och skydda sina sexuella och reproduktiva rättigheter - inte minst att skyddas från HIV-smitta. Viljan att garantera de grundläggande rättigheterna borde räcka för att man skall rösta för betänkandet, och minskningen av risken för spridning av HIV gör det oundviklig att göra det.

Bonino (NI).
Herr talman! Ibland får man ett intrycka av att även om åren eller decennierna går, så står vi alltid här och säger samma saker. Fram till 1995 hade samtliga medlemsstater - jag menar verkligen samtliga - frivilligt undertecknat FN:s deklaration om reproduktiva rättigheter. Man kan tycka vad man vill om själva begreppet, men detta är något som medlemsstaterna redan har gjort på egen hand. Det finns med andra ord inte något Europa som tvingar någon till något, inte minst eftersom själva betänkandet bekräftar att ämnet hör till medlemsstaternas behörighetsområde, de medlemsstater som, jag upprepar, redan 1995 självständigt och i full frihet skrev under på allt detta. Om det är något man eventuellt borde påpeka så är det att detta betänkande inte går tillräckligt långt när det gäller kvinnans rätt att fritt välja sitt moderskap, att det inte uttalar sig när det gäller artificiell insemination, ett problem som man till exempel i mitt land har diskuterat mycket under senare tid och som inte diskuteras tillräckligt ambitiöst i till exempel RU 486. Om alltså detta av försiktighetsskäl sätter vissa gränser för detta betänkande, så röstar jag ändå för. Jag vill emellertid understryka att det verkar vara ett betänkande som upprepar dokument som redan godkänts av medlemsstaterna, och som enligt min mening inte medför några större framsteg. Men med tanke på den politiska motsättningen röstar jag för.
Vi hade kanske kunnat vara lite ambitiösare, till exempel när det gäller den nya teknik som vetenskapen ställer till förfogande när det gäller kvinnans reproduktiva hälsa och rättigheter. Att detta sedan dessvärre fortfarande är en fråga för kvinnor visar närvaron i denna kammare. Och trots att frågorna om just barn och familj borde beröra både man och kvinna, så visar sammansättningen av denna kammare med all önskvärd tydlighet - och kanske är det riktigt att det är på det viset - att i slutändan är detta fortfarande ett problem som man bara kan överlämna åt kvinnornas fria val.

Kratsa-Tsagaropoulou (PPE-DE).
Herr talman! Van Lanckers betänkande behandlar en fråga som i hög grad har engagerat utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor och min politiska grupp, men också var och en av oss.
Vi har kunnat konstatera två saker. Dels bristen på information i det moderna samhället om frågor som gäller sexuell och reproduktiv hälsa, såsom smittsamma sjukdomar, metoder för att bekämpa dem, preventivmetoder, deras fördelar och nackdelar. Vidare skillnaderna och bristerna i vissa länder i fråga om politik för familjeplanering, sexualupplysning, insatser för sexuell och reproduktiv hälsa, och vi har kommit överens om att främja en modern politik på detta område och att utbyta erfarenheter i fråga om effektiva åtgärder.
Samtidigt har vi fört en dialog mellan de politiska grupperna i utskottet, men också med företrädare för det europeiska samhället, och vi har kommit överens om hur viktiga alla dessa frågor är för de europeiska medborgarnas och framför allt kvinnornas liv i dagens samhälle. Men vi kunde också konstatera något annat, och jag kan tala om att vi har fått mycket skarpa reaktioner från regeringar, politiska partier, men också från företrädare för kvinnoorganisationer, för att vi kommer in på frågor som inte tillhör Europeiska unionens kompetensområde, även om vi nöjt oss med uppmaningar och vägledning - och inte fattat några beslut. Denna oro har gett ett politiskt budskap med speciell betydelse för min grupp, när vi nu försöker fastställa vårt kompetensområde på europeisk och på nationell nivå. Budskapet innebär att vi skall övertyga folken i Europeiska unionen och kandidatländerna om att vi arbetar med respekt för demokratin, subsidiariteten och de kulturella särdragen, och vi har fått veta att vi inte har någon laglig rätt att begära att medlemsstaterna skall legalisera abort eller sluta åtala kvinnor som genomgår illegal abort eller dela ut dagen-efter-piller utan läkarrecept. Vi kommer att skapa förvirring och misstänksamhet bland medborgarna.
Vid mitt besök i Polen, herr talman, tillsammans med mina kolleger från utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor betonade vi alla hur viktigt det är att det sker en dialog om kvinnornas rättigheter på alla nivåer och på livets alla områden och att politiken utvecklas och anpassas till de sociala och medicinska realiteterna, men Europa kommer inte att verka nivellerande på ideologier, moraluppfattningar och samveten och inte heller kulturella särdrag.
Jag vill ge föredraganden min erkänsla för hennes arbete och för hennes goda avsikt att vi skulle komma överens om en text, och personligen hade jag hoppats att vi skulle kunna komma fram till en text som kan accepteras både av oss och av folken i Europeiska unionen. Vi inom Europeiska folkpartiets grupp anser tyvärr inte att budskapet i betänkandet är sådant att Europaparlamentet bör vidarebefordra det, och därför kommer vi inte att rösta för betänkandet.

Torres Marques (PSE).
Herr talman! Jag vill lyckönska ledamot Anne van Lancker, som behandlade den så svåra frågan om sexuella rättigheter och reproduktiv hälsa intelligent, initierat och modigt. Detta betänkande, som jag anser vara utmärkt, har varit föremål för många diskussioner och extrema ställningstaganden. Den mest kontroversiella punkten är nog utan tvivel frågan om abort, även om föredraganden i början uttryckligen säger att abort inte får användas som familjeplaneringsmetod. Abort måste ses som den sista utvägen, och betänkandet anger olika vägar för att kunna lösa problemet.
Men abort är ett existerande samhällsdrama. Skulden, smärtan, abortens fysiska och psykiska våld bärs främst av kvinnor, och därför har man redan funnit lagliga lösningar i Europeiska unionens alla medlemsstater, med undantag för Irland och Portugal, för att samhället skall svara för den rättighet som alla kvinnor har, om de vill, att få medicinsk hjälp vid abort. Det räcker med det drama som det innebär att göra det. Låt det bli ett slut på att se det som ett brott och att offentligt förfölja det i domstolar och massmedier! Detta betänkande är för mig en hoppingivande handling för kvinnorna i mitt land, för ni skall veta att vi, här i Europa, kämpar för att alla kvinnor skall ha samma rättigheter, för tolerans, solidaritet, för ett slut på hyckleriet och för att försvara alla kvinnors hälsa och värdighet. Den tolerans, respekt och solidaritet som vi ber om svarar ibland mot den gränslösa obskyriteten och strängheten. I Portugal, i en icke bindande folkomröstning, där mindre än en tredjedel av befolkningen deltog och röstade, vann ?nej? till avkriminalisering av abort. Situationen då som nu är fortfarande allvarlig. Beviset är att många kvinnor redan har ställts inför rätta; jag själv har blivit bombarderad med meddelanden från aktivister från ?nejsidan? för att jag skulle rösta mot betänkandet, och som kulmen på alltihop har en förening som anser sig ?värna om livet? just lämnat in en anmälan till en portugisisk domstol mot ledamot Anne van Lancker. Hade detta varit för trehundra år sedan så hade man överlämnat henne till inkvisitionen! Det är tråkigt, men sådan är situationen i Portugal, och därför är det så viktigt för oss portugiser att få se detta betänkande antaget och kunna känna Europas solidaritet i en så känslig fråga.
(Applåder)

Figueiredo (GUE/NGL).
Herr talman, kära ledamöter! Jag tackar ledamot Anne van Lancker för hennes betänkande. Det är ett utmärkt arbete som ligger nära de slutgiltiga deklarationerna från konferenserna i Kairo och Beijing som Förenta nationerna anordnade för ett utbyte av god praxis på området fortplantningshälsa och försvar av kvinnors rättigheter och värdighet. Som det nyss stod klart i Portugal då 17 kvinnor blev föremål för skammen att bli prövade i en domstol, med ett fräckt uppvisande av deras privatliv, på grund av en anklagelse om olaglig abort - som inte prövades, utom i ett fall -, och då en ung kvinna blev dömd, vilket är oacceptabelt, så bekämpar man inte olaglig abort här. För den som har pengar kan alltid vända sig till ett annat land där aborten är fri. Portugisiskorna gör det t.ex. i grannlandet Spanien.
Det stämmer ju att aborten inte bör användas som familjeplaneringsmetod, som nämndes i betänkandet, och det är viktigt att det finns en hälso- och socialpolitik som gör det möjligt att minska tillgången till abort, särskilt genom att främja sexualundervisning och familjeplanering rätt inriktad på ungdomar för att undvika oönskade graviditeter, särskilt tonåringars. Men det är lika viktigt att ett frivilligt avbrytande av havandeskap är lagligt, säkert och allmänt tillgängligt för att vara rädd om reproduktiv hälsa och kvinnors rättigheter, som betänkandet också säger, och att den skall vara tillgänglig för alla kvinnor, oberoende av deras ekonomiska förhållanden, och inte bara för dem som kan göra det på en bra klinik i grannlandet. Det är hyckleri och det måste försvinna så fort som möjligt!

Ribeiro e Castro (UEN).
Herr talman! Inte någon av frågorna i betänkandet ligger inom gemenskapens kompetens, utan detta faller under de nationella politiska organen. Därför borde vi varken vara här nu och diskutera det eller rösta om det i morgon. Detta övergrepp med ingripande utifrån mot självbestämmande och folkets fria samvete når sin absurda gräns i punkt 28, då det vill tvinga våra skattebetalare att finansiera åtgärder i tredje land som tjänar en militant abortfrämjande plan. Det är också betänkandets svaga punkt: uppenbar vilseledning och stor förvirring. I betänkandet blandas saker samman som i sig är positiva, som förkastande av abort som familjeplaneringsmetod, behovet att uppnå en minskad tillgång till abort, beaktandet av sexualundervisning på ett heltäckande och positiv sätt, grundat på ömsesidig respekt och ansvar, med andra som antingen exakt motsvarar den motsatta doktrinen eller medför ett motsatt resultat. Därför kan detta, vid en global tillämpning av dessa riktlinjer som har varit dominerande i många länder, så som det har sammanblandats i betänkandet, inte leda till något annat än katastrofala resultat, varav några av dem är erkända, i betänkandet är det för övrigt antalet ungdomsgraviditeter och den alarmerande spridningen av sexuellt överförbara sjukdomar, trots all den information som spritts vida omkring.
Enligt pressen skulle mitt land vara ett av de direkta målen för detta betänkande. Portugal genomförde en folkomröstning för fyra år sedan om liberalisering av abort, då ?rätten till liv? vann. Därför beklagar jag att jag här ser några tillfälliga federalister som ser på gemenskapen som en resursinstans och stöder en liten listig påtryckningsgrupp mot folkviljans yttrandefrihet. Debatten kommer naturligtvis att fortsätta. Men denna debatt, som är en allvarlig debatt, handlar inte om kvinnors rättigheter, den handlar om barnets rättigheter, det skapade barnet, det som skall födas. Det är det som splittrar oss, inte kroppen för den som kan välja utan livet för den som inte kan välja. Betänkandet tar ställning för de starkaste och mot de svagaste. Men de svaga är många gånger kvinnorna, övergivna av sina makar eller sambor, eller pressade av omgivningen att göra en abort som de innerst inne inte vill. De svagaste är i alla fall alltid barnen i en sårbar och försvarslös tillväxtfas. De är de svagaste som behöver skyddas av samhället och lagen och som tittar på oss och ber om det. I mitt land valde vi att göra så; vi ville ta parti för de svagaste. Det är vår rättighet att göra så då lagen är sådan och folket ville det.

Belder (EDD).
Tack så mycket, herr talman! Så glada kandidatländerna kommer att bli. I nästan varje punkt i detta betänkande berörs de aktivt. Äntligen tas de på allvar.
Tyvärr, det är raka motsatsen. De gav mycket riktigt anledning till detta betänkande om sexuella rättigheter och reproduktiv hälsa, men på ett oangenämt sätt. Parlamentet tvingar på kandidatländerna sina egna, tidsbundna normer angående abort, preventivmedel och sexuell upplysning om fri sex.
För det är det som döljs bakom de vackra orden. En ideologi där den individuella sexuella och reproduktiva självbestämmanderätten prisas som ideal, medan skuggsidorna av detta förtigs. Rättslösa ofödda barn, kvinnors och mäns skadade liv och förvridna uppfattningar om kärlek och sex.
Urgamla värden som trohet och kärlek inom ett äktenskapsförband såsom det beskrivs i Bibeln förblir de bästa garantierna för det mänskliga välbefinnandet. Men i det här betänkandet söker man förgäves efter en väsentlig upplysning som stimulerar människornas såväl kroppsliga som själsliga hälsa.
Det som återstår är ett betänkande om ett politikområde som inte angår unionen, men som trots detta vill tvinga kandidatländerna, utan någon respekt för deras självständighet, att ta över den rådande ogudaktiga moralen.

Montfort (NI).
Detta betänkande faller under ett underligt förfarande: till att börja med förakt för subsidiaritetsprincipen, för det handlar faktiskt om att Europeiska unionen blandar sig i inte bara medlemsstaternas utan även kandidatländernas angelägenheter genom sin strävan efter att tvinga dem att införliva bestämmelser som strider mot deras etik som ett villkor för deras anslutning till unionen. Begreppet med sexuella rättigheter och reproduktiv hälsa finns inte i något direktiv, inte i någon europeisk överenskommelse eller i den europeiska stadgan om de grundläggande rättigheterna. Det är för övrigt underligt att rätten till reproduktion består av en katalog förfaranden som förhindrar just denna reproduktion.
Det är avslutningsvis oansvarigt att till mycket små barn erbjuda en urskillningslös pedagogik om sexualiteten. Val av undervisning på detta område är föräldrarnas och familjekretsens ansvar. Man kan för övrigt inte begränsa sexualundervisningen till preventivmedel, eller betrakta abort som en metod för familjeplanering. Skulle abort vara den enda lösningen på en gravid kvinnas bedrövelse? Sexualundervisning handlar tvärtom om att lära ut frihet, ansvar och respekt för sin egen och andras kropp. Respekten för den mänskliga värdigheten och uppmärksamheten för kvinnor i svårigheter skulle ha lett oss till mer ansvariga åtgärder som bättre respekterar livet. Det blev tyvärr inget av det, och jag kommer därför att rösta emot betänkandet.

Doyle (PPE-DE).
Herr talman! Betänkandet framför oss gör de ämnen som det tar upp en stor otjänst, vare sig man är för eller emot abort, eftersom det avser att diktera för medlemsländerna en särskild inriktning i förhållande till sådant som är mycket viktiga subsidiaritetsfrågor för medlemsländerna. Varken detta parlament eller kommissionen är kompetenta på det här området. Medan det kan vara bra att diskutera de här frågorna och locka fram dem, skapar valet av tidpunkten för detta betänkande, som jag medger varit på gång under en längre tid, väldigt stor oavsiktlig skada, som det kanske inte var meningen att den skulle göra.
Jag hävdar bestämt att ämnet för detta betänkande finns på webbsidor i Irland till och med i dag och används av ?nej till Nice-kampanjen? för att slå i huvudet på sådana som jag själv, som skulle vara en del av ?ja-kampanjen? avseende Nicefördraget. Det används redan på webbsidor, inklusive en parlamentsledamots webbsida för att säga att 'det är detta som Europa handlar om; se vad de kommer att göra om de får möjligheten. De kommer att bestämma över oss i etiska frågor'. Jag vädjar till kolleger att vad än er åsikt är i de viktiga frågorna i detta betänkande, låt inte det vi gör i parlamentet missbrukas och utnyttjas av de här människorna.
Jag är särskilt känslig när det gäller frågan i Irland vid den här tidpunkten. Det ligger inte bara i vårt intresse i Irland att vi ratificerar Nicefördraget, det ligger i alla kandidatländernas intresse som vill tas upp i den europeiska familjen. Kandidatländerna har själva kontaktat flera av oss och ledare för flera grupper om de ökade svårigheterna som detta betänkande orsakar.
Jag vet personligen att tre kandidatländer har allvarliga problem. De måste kämpa för att vinna hemmaopinionen för att gå med i Europa, på samma sätt som vi i Irland gör just nu för ratificeringen av Nicefördraget. Jag har inget emot er inställning till den här frågan. Det är i nuläget sekundärt jämfört med den oavsiktliga skada som detta betänkande orsakar i kandidatländerna och i Irland. Det oroar mig mycket.
En hel del andra frågor har väckts. Personligen har jag inga problem med dagen-efter-pillret. Jag ser det inte som ett abortframkallande medel. Vissa av mina kolleger, som precis som jag kommer att rösta emot detta betänkande, instämmer nog inte med mig i det. Men det är lika bra att vi får korrekta biologiska fakta. Det är ett nödpreventivmedel. Det är inte ett abortframkallande medel eftersom det befruktade ägget inte är implanterat förrän 72 timmar efter befruktning. Det kan inte vara en abort om man inte är gravid. Låt oss hålla oss till fakta.
En stor del av betänkandet, anser jag, är mycket dåligt utarbetad och mycket repeterande. Men den viktiga punkten är att det är en subsidiaritetsfråga, och vi får inte ge några indikationer på att det inte är det. Vi har inte den kompetensen i parlamentet. Den indirekta skadan är i nuläget enorm. Jag beklagar det.

Bastos (PPE-DE).
Herr talman! Detta initiativbetänkande lider av flera dödssynder. Den första av dem har att göra med subsidiaritetsprincipen som vilar under gemenskapsrätten.
Detta förslag till resolution kränker den princip som inte bara gäller att respektera utan också att uppmuntra medlemsstaternas utövande av sitt självbestämmande i frågor inom deras behörighet och att utesluta oberättigade angrepp utifrån på staternas interna angelägenheter. Europeiska unionen bör avstå från att ingripa i det som är medlemsstaternas behörighet. Det är typiskt och uppenbart att detta betänkande handlar om frågor som går utanför Europeiska unionens behörighet, då den lägger sig i hälsovårdspolitiken och rättsväsendet.
En annan av dödssynderna gäller den allvarliga omständigheten att detta förslag avsiktligen och öppet inte respekterar den uttryckliga folkviljan som har kommit till uttryck fritt och demokratiskt vid folkomröstningar om att avkriminalisera aborter i någon medlemsstat, som t.ex. i Portugal. Syftet att anta betänkandet är att få ett påtryckningsmedel för att på nytt införa en diskussion om frivilligt avbrytande av havandeskap på den politiska dagordningen i några medlemsstater. Och det kan få den perversa konsekvensen att det skapar misstro hos medborgarna i medlemsstaterna och i kandidatländerna, och därför tjänar detta betänkande Europeiska unionen illa.
Europeiska unionen är en originell politisk modell som stöder sig på kulturell mångfald och respekt för det historiska och etiska kulturarvet i var och en av nationerna som ingår i unionen. Byggandet av Europa bör ge företräde åt dessa värden. En fördjupning av den europeiska andan måste gå via respekten för skillnaderna och förstärkningen av principen att alla beslut bör fattas på en nivå som är så nära unionens medborgare som möjligt. Dessa två krav saknas i det betänkande som vi diskuterar i dag.
Så därför känner vi inte igen oss i detta förslag, och vi har inget annat alternativ än att rösta emot. Ett sista ord för att tacka kollegan Emilia Müller för hennes arbete, skuggföredragande i detta polemiska betänkande, som inte sparade på sina ansträngningar för att försöka göra det bättre.

Karamanou (PSE).
Herr talman! Jag anser att Van Lancker är värd varma gratulationer och allt tänkbart beröm för att hon tagit initiativet till detta viktiga betänkande, som har inlett en dialog och lyft fram ett problem som berör själva kärnpunkten i fråga om de grundläggande fri- och rättigheterna för hälften av jordens befolkning, dvs. för kvinnorna. Trots att det under de senaste åren skett en del förbättringar i fråga om kvinnornas sexuella och reproduktiva hälsa, pekar siffrorna fortfarande på en mycket stor andel aborter, framför allt bland tonåringarna, liten användning av preventivmedel och snabb spridning av sexuellt överförda sjukdomar.
Det värsta av allt är att man på många områden inom unionen åter börjat omfatta anakronistiska och förlegade uppfattningar om sexuella rättigheter om preventivmetoder, om jämställdhet mellan könen och om kvinnornas rätt att själva bestämma över sina liv. Mycket betecknande för situationen är mobiliseringen bland konservativa och religiösa kretsar som nu i dagarna har bombarderat oss med diverse trycksaker för att förmå oss att inte rösta för detta viktiga betänkande.
Under förevändningen att man vill skydda livet föreslår de i själva verket att man kriminaliserar abort, att man ställer kvinnorna till ansvar, t.o.m. att man väcker åtal mot dem efter mönster från Portugal. Det är de kända motståndarna till jämlikhet mellan könen och kvinnors rättigheter, och vi vet att när de talar om moral, så menar de vanligtvis en dubbel moral med olika måttstockar för de båda könen.
Det finns naturligtvis ingen som föreslår abort som preventivmetod, men ofta är en abort nödvändig och utförs i regel under trycket från olyckliga sociala, ekonomiska, psykologiska och kulturella förhållanden. Finns det någon som betvivlar att många graviditeter är ett resultat av olika slags våld mot kvinnor? Men bortsett från kvinnornas hälsa och rättigheter, borde vi inte se till så att barnen föds i miljöer där de är välkomna, så att de kan få en normal psykisk, kroppslig och intellektuell utveckling? Det är värt att framhålla att antalet aborter enligt tillgänglig statistik är mycket lågt i de områden där man kostnadsfritt kan få kvalificerad hjälp i fråga om reproduktiv hälsa och födelsekontroll, i länder där man ger materiellt stöd till de gravida kvinnor som har det svårt, t.ex. ogifta kvinnor, där den liberala lagstiftningen om avbrytande av graviditet kombineras med en seriös och effektiv sexualupplysning och information, i synnerhet till ungdomar.
Avslutningsvis, jag anser att Europeiska unionen och rådet, liksom även kandidatländerna, bör göra ytterligare ansträngningar och prioriteringar för att vi skall få en integrerad europeisk politik för reproduktiv hälsa, med tonvikt på förebyggande åtgärder, födelsekontroll och sexualupplysning och information till de unga. Principen om subsidiaritet får under inga omständigheter tjäna som förevändning för att Europaparlamentet inte skall ta ställning i en så viktig fråga.

Bordes (GUE/NGL).
Vi kommer att rösta emot betänkandet eftersom man där föreslår en politik som främjar sexualundervisning och preventivmedel, eftersom man där tydligt anger att abort skall vara legal, säker och tillgänglig för alla, och eftersom man uppmanar regeringarna att i samtliga fall avstå från rättsliga åtgärder mot kvinnor som genomgått illegal abort.
Jag beklagar emellertid att man i betänkandet nöjer sig med att rekommendera eller uppmana regeringarna i stället för att tvinga dem att i sin lagstiftning skriva in lagar som går i den riktningen. Jag anser inte mer än någon annan kvinna att abort är ett normalt preventivmedel. Men kvinnans rätt att själv bestämma över sin kropp borde vara en oförytterlig rätt. Det är upprörande att denna rätt i vissa av Europeiska unionens länder kränks legalt och att den i andra länder kränks i praktiken. Och jag tycker det är mycket chockerande att talare till och med här i Europaparlamentet vågar opponera sig mot det fåtal förbättringar som föreslås i betänkandet och rösta emot det genom att hänvisa till idéer som är lika barbariska som reaktionära.

Vanhecke, Frank (NI).
Tack så mycket, herr talman! Med tanke på den sena timmen och den begränsade talartiden måste jag begränsa mig till en enda orsak av den långa rad orsaker som dock ligger till hands för att förkasta detta betänkande, och jag hoppar för enkelhetens skull över det faktum att parlamentet inte har någon som helst befogenhet i fråga om grunden till detta betänkande, och att det som föreligger egentligen måste betraktas som en sorts ideologisk sysselsättningsterapi, som det femtielfte intrånget på subsidiaritetsprincipen och som ett försök att påtvinga kandidatländerna aborten som ett slags gemenskapens regelverk, och det är hur som helst oacceptabelt.
En grundläggande orsak: jag begriper verkligen inte hur man så nonchalant kan se ett avbrott av livet genom abort som en sorts seger på området för de mänskliga rättigheterna. Jag kan utan vidare ta upp en debatt med människor som ber om förståelse för nödsituationer, men den knappt ens kamouflerade abortpropagandan i detta betänkande bjuder mig emot. Jag anser för övrigt att dödande av ett liv är motsatsen till reproduktiv hälsa. 
Sanningen är för övrigt att väldigt många aborter, majoriteten av dem, är följden av det faktum att föräldrar inte har de materiella medlen att ta emot ett barn, exempelvis för att äktenskapet fortfarande straffas i skattemässigt avseende, eftersom barnbidragen är för låga eller för att vårt samhälle inte sätter tillräckligt stort värde på familjer. Likväl finns det ett enormt demografiskt problem i Europa som naturligtvis inte kan lösas med abort, utan med en genomtänkt positiv familjepolitik, en genomtänkt barnvänlig politik.

Avilés Perea (PPE-DE).
Herr talman! Initiativbetänkandet om sexuell och reproduktiv hälsa är en polemisk fråga i denna debatt, främst på grund av att det handlar om ett område som fortfarande är medlemsstaternas behörighet. Detta område faller under subsidiaritetsprincipen, och även om detta erkänns i ett ändringsförslag från min grupp vill man att samma politik skall följas i alla medlemsstater, det vill säga, att alla länder har samma lagstiftning om en fråga som faller inom subsidiaritetsprincipen, men som framför allt är en fråga om medlemsstaternas egna övertygelser, traditioner och regelverk.
Det finns relativt många positiva punkter i detta betänkande, särskilt när det gäller information och förebyggande av sexuellt överförbara sjukdomar, ökad utbildning och information i skolorna och bättre tillgång till hälsovårdsmottagningar och familjeplanering, särskilt för ungdomar.
Det är ett faktum att oönskade graviditeter har ökat bland ungdomarna, och det rör sig dessutom om mycket unga människor, men vi kan inte tillåta att fri abort främjas för att lösa detta problem, eftersom slutmålet för detta initiativbetänkande är att införa fri abort och dagen-efter-pillret i Europeiska unionens medlemsstater och i kandidatländernas lagstiftningar som ett effektivt medel för att bekämpa de oönskade graviditeterna. Detta är oacceptabelt för många européer, såväl ur moralisk synpunkt som ur hälsovårdssynpunkt. Man inbegriper kandidatländerna som inte har fått tillfälle att delta i den här debatten, och följaktligen förutsätter vi helt vilka åsikter de har.
Ungdomarna måste få mer information och hjälpmedel för att förebygga oönskade graviditeter. Den offentliga hälsovården bör ta på sig ansvaret för att ge bättre information, och även skolorna, och vi får inte glömma bort föräldrarnas viktiga roll och deras nödvändiga deltagande.
Jag beklagar att vi inte nått en större enighet om nyckelfrågorna och hoppas att vi kan göra detta i omröstningen, om någon av personerna här kan tona ned sina extrema åsikter. Om inte, anser jag, liksom resten av min grupp, att vi måste rösta mot betänkandet.

Ghilardotti (PSE).
Herr talman! De senaste dagarna har jag och flera av mina kolleger dränkts av e-brev och faxmeddelanden som innehåller kraftfulla uppmaningar om att rösta mot Van Lancker-betänkandet eftersom det innebär en uppmaning till legaliserad abort i hela Europa. Detta är en mycket allvarlig desinformationskampanj, som leds från höger, och som måste tillbakavisas med beslutsamhet. Detta betänkande tar upp det känsliga problemet med kvinnors hälsa och sexuella och reproduktiva rättigheter, det berör frågan om kvinnans reproduktiva hälsa, det rör spridningen av preventivmedel, det handlar om en politik för ungdomars sexuella hälsa och utbildning och det rör naturligtvis också frågan om oönskade graviditeter och abort.
Denna fråga behandlas emellertid inom ramen för de rekommendationer som riktas till medlemsstaterna och till kandidatländerna i syfte att skydda kvinnors hälsa och reproduktiva rättigheter. Föredraganden förlorar sig i en mångfald olika rekommendationer som gäller prevention. Medlemsstaternas och kandidatländernas regeringar uppmanas att verka för en hälsovårds- och socialpolitik som medger en minskning av antalet aborter, framför allt genom att inrätta ett nät av tjänster för familjerådgivning och familjeplanering.
Betänkandet föreslår att man skall garantera en opartisk och vetenskaplig information om den reproduktiva hälsan, inklusive att oönskade graviditeter förhindras; det understryker att en avbruten graviditet inte skall främjas som en metod för familjeplanering, och det rekommenderar att aborten skall vara legal, säker och tillgänglig för alla för att skydda kvinnornas hälsa och reproduktiva rättigheter.
För övrigt visar erfarenheterna från länder som har en lag om avbrytande av graviditeter att antalet aborter minskar om de dras fram i ljuset och utförs på säkra platser, under strikt läkarkontroll och utan risker för hälsan. I Italien har till exempel antalet aborter minskat med 40 procent mellan 1980 och 1998.
Med detta mycket balanserade betänkande kränker inte Van Lancker subsidiaritetsprincipen. Hon föreslår inte att de europeiska institutionerna skall ta över medlemsstaternas behörighet och ansvar, utan hon rekommenderar dem en preventiv politik - sexualutbildning - och påminner om att sexualiteten och den reproduktiva hälsan framför allt är en rättighet för kvinnorna.

Zrihen (PSE).
Men vad är det för debatt vi har om detta betänkande? Man skulle kunna tro att det är en administrativ debatt. Det är det inte frågan om: det handlar mycket riktigt om en debatt om mänskliga rättigheter, och de reproduktiva rättigheter som vi talar om i kväll utgör ytterligare ett steg.
Om den första generationen grundläggande rättigheter handlade om civila och politiska rättigheter har den andra koncentrerats till sociala rättigheter och slutligen, nu har vi kommit dit, till att tala om reproduktiva rättigheter; vi talar om kvinnors rätt till sin kropp.
Vi befinner oss nu på ett stadium där vi håller på att fastställa dessa rättigheter, och i det hänseendet är WHO:s uppfattning, att hälsan är en grundläggande rättighet, ett stöd till ansträngningarna för att utarbeta en ram som rättsligt fastställer den reproduktiva hälsan. Men vi skall vara mycket medvetna om att valen när det gäller fortplantning i Europa och i världen inte är fria. För att män och kvinnor skall få tillgång till denna frihet måste de också få tillgång till information om de olika möjliga valen och deras respektive konsekvenser, och därför krävs sexualundervisning och undervisning om känslor som spelar en huvudroll.
Men villkoren för denna undervisning är politiska, kulturella och familjerelaterade, och det handlar alltså om stora frågor: bygga upp ett område för en möjlig debatt, som respekterar individerna och deras kultur, en debatt där respekten för varje individ skall tvinga oss till en undervisning som tar upp alla frågor och, i vilket fall som helst, inte censurerar informationen.
I dag syftar den offentliga politiken i många länder till att ge kvinnor självständighet genom en rad åtgärder, däribland utbildning som, för att vara ett demokratiskt verktyg, skall beröra livets alla aspekter. Att utesluta vissa aspekter innebär att man ägnar sig åt censur och obskurantism och att man inte respekterar individernas förmåga att välja fritt. Att föra lagarna närmare livets realiteter är att bidra till ett samhälles utveckling mot frigörelse. Detta är ännu en signal, ännu ett projekt som Europa kan framhäva och som vi kan vara mycket stolta över.

Hermange (PPE-DE).
Kära kolleger! Vi har inte på en sida barbarerna och på den andra de civiliserade, på en sida de reaktionära och på den andra sidan de framstegsvänliga, på en sida de moraliska och på den andra sidan de omoraliska. Debatten måste äga rum med respekt för alla, och vi bör därför tacka Van Lancker och skuggföredraganden för vår grupp, Müller, för deras samarbete. Men det är fortfarande så att debatten inte är aktuell. Och Van Lancker erkänner det själv i sitt betänkande, jag citerar: ?lagstiftande och reglerande politik i fråga om reproduktiv hälsa och i synnerhet aborter faller inom medlemsstaternas ansvarsområde ...?. Förslaget till resolution som vi i dag diskuterar, som sannolikt felaktigt godkänts av parlamentets presidium inom ramen för vår institutions initiativrätt, förefaller därför inte välgrundad, särskilt som vi för en månad sedan - vi är verkligen paradoxala - röstade för betänkandet av Lamassoure om fördelning av befogenheter mellan det som faller under gemenskapen och det som hör till staterna, och vi måste därför tillämpa på oss själva det som vi röstar fram. Det är den första anledningen till att jag inte kommer att rösta för betänkandet.
Den andra anledningen är att jag undrar hur vi skall kunna införa normer inom alla områden. Det finns ett antal kulturella skillnader, men vilken är rätt norm? Jag tar ett exempel: i Frankrike har vi infört en lag om dagen-efter-piller. Låt oss anta att man utgår från den franska lagstiftningen. Den är fullständigt bristfällig. Varför? Eftersom dagen-efter-pillret i dag är tillåtet i Frankrike och enbart delas ut i skolorna - det kan inte ges på sjukhusen - men skolorna är bara i gång 150 dagar av 365. Skall vi utgå från en annan lagstiftning? Det kommer alltid att finnas brister. Vilken är ramen för goda tillämpningar?
Den tredje beståndsdel som verkligen oroar mig är att jag tror att kopplingen mellan å ena sidan de förlängda tidsfrister som förespråkas vid abort och å andra sidan vetenskapens framsteg, som i dag gör det möjligt att allt tidigare upptäcka eventuella avvikelser hos det barn som skall födas, i kombination med framstegen inom biotekniken och ett antal läkare, och inte de minst framstegsvänliga - jag tänker exempelvis på professor Nisand i Frankrike, riskerar att i morgon, direkt eller indirekt, någonstans leda till en statlig rashygien som jag tror är skadlig för det människornas Europa vi så gärna vill ha.

Talmannen. -
Tack, fru Hermange.
I min egenskap av ledamot av presidiet erinrar jag om att det är talmanskonferensen som styr föredragningslistan.

Valenciano Martínez-Orozco (PSE).
Herr talman! I Van Lancker-betänkandet talas det om förebyggande, utbildning och hälsa, men några grupper har försökt förvandla detta till ett betänkande om abort. De ljuger, manipulerar, idkar utpressning och tvång. De går så långt som att förklara att abort ger bröstcancer. Graden av de påtryckningar vi har varit utsatta för är fullständigt intolerabel.
Syftet med Van Lancker-betänkandet är att bryta med några hycklerier, till exempel att ge vissa kvinnor rätten att själva bestämma, men bara de privilegierade, och förneka de kvinnor som inte är privilegierade den rätten. Kvinnor som har en hög socioekonomisk nivå lyckas lösa problemet. De kvinnor som inte kan lösa problemen är de som har minst möjligheter. Betänkandet bryter även mot hyckleriet att inte utveckla den sexuella upplysningen tillräckligt och även att neka abort.
Herr talman! Vi spanjorskor reste till London för att göra abort. I dag är det portugisiskorna som reser till Spanien. Är detta rättvist, vettigt och balanserat? Har det någon mening inom Europeiska unionen?
I Van Lancker-betänkandet ges riktlinjer som skall minska antalet aborter. Mer förebyggande och mer utbildning betyder mindre aborter. Van Lancker-betänkandet är balanserat, och föredraganden har varit flexibel och generös mot högergrupperna i förhandlingarna om ändringsförslagen, men företrädarna för högern vill inte förstå detta. De förstår inte, antagligen för att de inte stannar kvar vid debatterna; de säger vad de tycker, och sedan går de.
Vi tror att det finns många kvinnor i Europeiska unionen och utanför unionens gränser som väntar på resultatet av detta betänkande. Betänkandet bör antas av plenum eftersom det finns många kvinnor som väntar på vägledning, och alla de som har utövat utpressning måste lära sig läxan av att plenum antar det utmärkta betänkandet av Anne E. M. Van Lancker på torsdag.

Martens (PPE-DE).
Herr talman! Jag beklagar att betänkandet accepterats på vår föredragningslista av majoriteten av gruppordförandena och talmanskonferensen.
Ämnet faller inte under europeisk befogenhet; det har redan sagts. Det är också underligt eftersom socialisterna och liberalerna förra året vägrade att gå med på en debatt om ett lika etiskt och känsligt ämne, eutanasi, eftersom en debatt om ett sådant ämne inte ansågs falla under den europeiska befogenheten. Nu placeras ett initiativbetänkande på föredragningslistan alldeles före utvidgningen med omfattande implikationer för kandidatländerna utan att de har engagerats i sammanhanget. Om dem, men utan dem. Det kommer inte att ge något större förtroende för den demokratiska beslutsprocessen i framtiden.
Om betänkandet antas skapar det en risk för utvidgningsprocessen. Doyle har redan nämnt det, jag tänker på Polen, jag tänker på folkomröstningen i Irland och på andra ställen. Jag hoppas att alla som röstar i morgon är väl medvetna om detta.
Jag har fått många negativa reaktioner från olika europeiska länder, från Öst- och Västeuropa, så sent som i dag från hela Europeiska forumet för lekmän i Erfurt.
Ämnet är viktigt, herr talman, och hänger ihop med några aktuella frågor som ökningen av sexuellt överförbara sjukdomar, det höga antalet oönskade graviditeter, även bland ungdomar, det höga antalet legala och illegala aborter och de eventuella negativa konsekvenserna för kvinnor av dessa, vikten av relationer och familj, vikten av uppfostran på det här området och så vidare. Tyvärr missade detta betänkande - i synnerhet i den ursprungliga versionen - en stor del av detta. I motsats till vad som sägs här handlade det här framför allt om rätten till, tillgängligheten till - helst gratis - och upplysningen om abort och preventivmedel. Läs igenom alla punkterna. Där finns knappt någonting om de ovannämnda punkterna, om möjlig prevention av oönskade graviditeter eller exempelvis männens ansvar i detta. Jag gläder mig åt att ändringsförslagen om detta från vår grupp åtminstone antogs.
Betänkandet skulle inte ha blivit upptaget på föredragningslistan, eftersom ämnet inte hör till vår befogenhet. Jag anser dessutom inte, av flera anledningar, att det är ett bra betänkande. Trots förbättringarna anser jag att det är för ensidigt och ibland inkorrekt. Inkorrekt där betänkandet är för positivt när det gäller resultaten av den långtgående liberala abortlagstiftningen och den bekväma tillgången till preventivmedel. Forskning visar att detta inte är någon garanti för en låg abortsiffra.
Betänkandet är också synnerligen motstridigt. Det anser att abortlagstiftning är en befogenhet för medlemsstaterna, men vill ha legalisering i alla länder. För dem som nyss kallade detta för högerpropaganda skall jag läsa en del av punkt 12: ?anser att aborter bör vara lagliga, säkra och tillgängliga för alla?.
Det står att det finns för få statistiska uppgifter, men ändå innehåller det slutsatser och jämförelser. Det vittnar framför allt, herr talman, om en människobild som inte tilltalar mig. Det är enbart skrivet utifrån ett perspektiv om rättigheter och inte utifrån ett perspektiv om ansvar. Vår grupp har lagt fram kompromissändringsförslag. Därigenom skulle de vassa kanterna slipas bort som vi ser det. Jag har förstått att socialisterna och liberalerna till stor del inte kan acceptera detta. De vill uttrycka sina egna åsikter genom Europaparlamentet, även om ämnet inte faller under vår befogenhet, även om det skapar en fara för anslutningsprocessen och även om det är förmyndaraktigt i förhållande till kandidatländerna.
Jag förstår många av problemen, men detta betänkande på vår föredragningslista just nu förstår jag inte. En felaktig väg för ett allvarligt problem. Politiskt ostrategiskt.

De Rossa (PSE).
Herr talman! Jag skulle vilja ta upp en ordningsfråga. Det har föreslagits i denna debatt att ledamöter skall rösta emot detta betänkande därför att det kan få negativ effekt på folkomröstningen om Nicefördraget i Irland. Jag ber ledamöterna att bortse från detta hänsynstagande. Det irländska folket är fullt kapabelt att ta hand om sig självt. Det behöver inte skyddas från sig självt, och det tycker inte om att behandlas som barn och bli ombett att lämna rummet när sex diskuteras.
(Applåder)
Jag skulle också vilja påpeka att abort inte skulle vara ett problem någonstans i världen om män kunde bli gravida.

Talmannen. -
Kära kollega! Jag tror ni får svårt att säga till vilken punkt i arbetsordning ert inlägg hänvisar, och jag måste därför avbryta er, men jag tror att alla har förstått er.

Byrne
. (EN) Jag är glad att jag har beretts möjlighet att tala, på Europeiska kommissionens vägnar, vid avslutningen av plenardebatten om detta betänkande.
Van Lanckers betänkande tar upp ett antal viktiga frågor som är bland de känsligaste och mest signifikanta hälsofrågor och etiska frågor som våra samhällen står inför i dag. Låt mig från början uttrycka min erkänsla för föredragandens arbete med att hålla sig inom Europeiska unionens rättsordning. Precis som föredraganden mycket riktigt säger faller det utanför Europeiska unionens kompetens att ge sig i kast med frågor som gäller tillhandahållande av sjukvård. Det framgår klart och tydligt av fördraget.
Fördraget börjar i artikel 152.5 med ?När gemenskapen handlar på folkhälsoområdet skall den fullt ut respektera medlemsstaternas ansvar för att organisera och ge hälso- och sjukvård?. Därför vill jag betona, vilket även görs i betänkandet, att det faller inom medlemsstaternas ansvarsområde att ge hälsovård. Detta gäller också politiken i fråga om att tillhandahålla sexuell och reproduktiv hälsovård.
I detta avseende noterar jag, som Van Lancker har sagt, att den stora majoriteten av rekommendationer i betänkandet riktar sig till medlemsstater och kandidatländer. Det kommer att vara upp till dem att avgöra hur de skall svara i linje med sina egna konstitutions- och lagstiftningsramar.
Låt mig ta tillfället i akt att betona att kommissionen inte har några ambitioner att engagera sig i system för att ge hälso- eller sjukvård. För närvarande har vi inte makt att göra det. Jag kan inte se att denna situation kommer att förändras i framtiden. Subsidiariteten är den underliggande principen för att ge hälsovård, och det bör respekteras.
Jag skall vara tydlig. Kommissionen vill inte lägga fram några förslag inom områden som gäller att ge hälsovård. Det är medlemsstaternas ansvar.
Samtidigt som en fullständig och ärlig debatt om hälsofrågor är nödvändig måste vi också respektera distinktionen mellan medlemsstaternas och gemenskapens kompetens när vi överväger generella rekommendationer på känsliga områden.
Det är tydligt att det finns viktiga kulturella, etniska, etiska och religiösa skillnader mellan våra invånare i sådana frågor. Genom att belysa vikten av sexuella rättigheter och reproduktiv hälsa måste man vara lyhörd mot avvikande attityder i frågor som abort i våra medlemsstater. Frågor som avser sexuell och reproduktiv hälsa är kärnämnen i den sociala och allmänna hälsodebatten i Europa i dag. Dessa frågor berör våra medborgares liv på ett sätt som andra frågor aldrig skulle kunna. Av den anledningen är detta frågor som lämpligen bör avgöras så nära dem det berör som möjligt. Men i samband med utvecklandet av en allmän hälsovårdspolitik finns det ett antal frågor som kräver noggrant övervägande och analys. Och betänkanden, så som det som diskuteras i kväll, ger insikt i de komplexa frågor som påverkar dagens politiskt ansvariga.
I alla aspekter av sexuell och reproduktiv hälsa är det så att ju mer informerade och utbildade individerna är, desto större är chansen att de kommer att undvika fallgropar genom att ta ansvar för sin hälsa och sitt välbefinnande. I ofta mycket svåra livssituationer måste naturligtvis individer gå ifrån informationsintag till att utveckla en holistisk förståelse för hur dessa frågor påverkar deras liv.
I den här debatten finns det naturligtvis avsevärd uppmärksamhet riktad mot kvinnors ansvar och rättigheter avseende deras hälsa och välbefinnande. Jag tror dock att mer uppmärksamhet måste riktas mot mäns ansvar på det här området. Alltför ofta förbiser vi vikten av att förbättra mäns utbildning för att förändra beteenden, attityder och engagemang. Jag hoppas att våra medlemsstater kommer att lägga större vikt vid utbildning och information för män på detta viktiga område.
Kommissionens rapport från 1997 om kvinnors hälsotillstånd i Europeiska unionen ger också viktiga analyser. Den uppmärksammade det faktum att frågor om sexuell och reproduktiv hälsa är mycket viktiga för kvinnor i fertil ålder. Arbete med indikatorer för allmänhetens hälsa pågår inom Europeiska kommissionen. Experter utvecklar indikatorer som kommer att ge en grund för insamling och analys av hälsoinformation i Europa. De kommer att innefatta en lång rad indikatorer som tar upp olika aspekter på sexuell och reproduktiv hälsa.
Kommissionen är beredd att sammanställa och utföra statistiska, epidemiologiska undersökningar som grundar sig på insamlade data. Jag måste dock betona att kvaliteten på ett sådant arbete kommer att bero på kvaliteten och kompatibiliteten i fråga om de data som medlemsstaterna tillhandahåller.
Inom det nya allmänna hälsoprogrammet kommer den tredje linjen att ta itu med avgörande faktorer för hälsan genom sjukdomsförebyggande och hälsofrämjande åtgärder. Detta gäller även sexuell och reproduktiv hälsa.
Precis som i det allmänna hälsoprogrammet kan kandidatländerna delta. Lokala hälsofrämjande och sjukdomsförebyggande strategier är dock medlemsländernas ansvar. Detta skulle innefatta skolhälsovårdsutbildning och PR-projekt som kan bygga på vetenskapliga data som genereras av denna analys.
Beträffande USA:s regerings ?Mexico City-politik? som betänkandet hänvisar till, anser sig Europeiska kommissionen inte ha någon anledning att kommentera eller reagera. Detta är en fråga som USA:s regering måste besluta i. Jag har därför begränsat mina kommentarer i dag till de områden som faller inom kommissionens kompetens.
Jag vill sammanfatta med att betona vikten och känsligheten i frågorna som väckts och utforskats under dagens diskussion som ett resultat av Van Lanckers arbete.

Talmannen. -
Tack, herr kommissionär.
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Talmannen. -
Nästa punkt på föredragningslistan är en gemensam debatt om följande betänkanden:
(A5-0203/2002) av Quisthoudt-Rowohl för utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi om det ändrade förslaget till Europaparlamentets och rådets beslut om regler för företags, forskningscentras och universitets deltagande samt om regler för spridning av forskningsresultat för genomförande av Europeiska gemenskapens ramprogram 2002-2006 (KOM(2001) 822 - C5-0017/2002 - 2001/0202(COD)),
(A5-0205/2002) av Quisthoudt-Rowohl för utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi om det ändrade förslaget till rådets beslut om regler för företags, forskningscentras och universitets deltagande i genomförandet av Europeiska atomenergigemenskapens ramprogram (Euratom) 2002-2006 (KOM(2001) 823 - C5-0236/2002 - 2001/0327(CNS)).

Quisthoudt-Rowohl (PPE-DE)
Herr talman! När det gäller bestämmelser om deltagande i ett forskningsprogram - vad kan det då handla om? Nå, det finns pengar för forskningsverksamhet, nämligen pengar som - det vill jag här tydligt betona - kommer från det allmänna. Det är allmänna pengar; skattebetalaren finansierar forskningsverksamheten. Anbud för projekt infordras, anbud inlämnas, och någon gång kommer godkännandet - eller också inte. Vad var det egentligen som var viktigt för oss? Till att börja med att anbudsinfordran naturligtvis är klar, entydig och enkel. Att det därmed är möjligt att skriva klara, entydiga och enkla anbud. Därför har vi arbetat för ett tvåstegsförfarande, som också har visat sig hålla måttet tidigare. Kommissionen har gått med på detta förslag från oss. För det andra är det naturligtvis viktigt att det går att göra en snabb bedömning, att man inte måste sitta och vänta så länge: kommer nu detta projekt att godkännas eller inte? För oss som parlament var det viktigt att man vid sidan av de självklara kriterierna med expertis och innovation också tar hänsyn till mjuka kriterier. Jag tänker till exempel - många damer har ju just gått härifrån - på kvinnornas deltagande i forskningen. Det är också viktigt att finansiera ett europeiskt mervärde. Med andra ord: det gemensamma arbetet skall utmynna i något mer än om var och en forskar för sig.
Att arbeta gemensamt betyder att det skall finnas solidaritet mellan medlemmarna i denna grupp. Det betyder också solidaritet vad gäller ansvaret, om - vilket naturligtvis ingen förväntar sig - något någon gång skulle gå snett. Men här skall återigen solidariteten inte gå så långt att - som kommissionen hade föreslagit - det uppstår gemensamt skuldansvar för alla deltagare. Detta har ändå nu genomförts med framgång. Gemensamt ansvar inom bestämda gränser - ja. Vi har klarat av att finna en bra medelväg mellan den nödvändiga solidariteten, men också ett ansvar för den enskilde.
Naturligtvis skall penningflödet vara flexibelt, men också utformat så det är kontrollerbart. Och pengarna skall betalas ut till specifika målgrupper. Här vill jag bara ta ett exempel: schablonbelopp ja, om det är nödvändigt. Men bara om de hänför sig till faktiska merkostnader i samband med den europeiska forskningen och om det finns belägg för dem, även om beläggen läggs fram först efteråt. Med andra ord: expertnät, ett gemensamt europeiskt forskningsområde ja, men inte i form av något som helst samarbete som inte är helt mätbart. Även här har vi lyckats vidareutveckla kommissionens förslag i den riktning ni avsåg.
En viktig punkt i diskussionen var för parlamentet dessutom följande: kommissionens förslag gav det intrycket, och jag säger här helt medvetet ?gav det intrycket? - vi talade länge om det, och kom till slut också till fram till att kommissionen egentligen ville dra sig tillbaka lite grand. Att den helt enkelt ville säga att det finns en projektansvarig, han får pengar, och han är ansvarig för allting. Detta är inte möjligt. Vi kan inte friställa den som innehar den verkställande makten från sitt ansvar. Denne är ansvarig för de belopp som han har godkänt, och han är den ende som är direkt ansvarig inför revisionsrätten. Enligt min åsikt har vi alltså tack vare många kollegers bidrag lyckats att av ett bra förslag formulera en ännu bättre slutlig text.
Jag vill här säga några ord om förfarandet, eftersom detta förfarande är ganska ovanligt. I fråga om det första betänkandet handlar det här om ett betänkande med fullt medbeslutande; när det gäller betänkandet om Euratom fungerar vi ju bara som rådgivande. Men låt oss uppehålla oss vid det första betänkandet och vid medbeslutandet. Det handlar här om ett medbeslutande, och vi kommer att lyckas att godkänna en text efter bara en behandling. Varför? Vi har haft ett utmärkt samarbete med rådet, och jag vill här uttryckligen nämna statssekreterare Marimón. Genom en mycket stor personlig insats har han använt sitt inflytande så att vi i samtalen, i dialogen kom fram till ett enande. Men jag måste också säga att jag konstaterat mycket stor beredvillighet hos kommissionen till att föra en dialog. Totalt sett fanns det på alla sidor stor öppenhet för de övrigas ståndpunkter, och vi lyckades skissa en text som redan efter omröstningen i utskottet antogs av rådet. Man har så att säga underkastat sig den kommande omröstningen, som i morgon - det utgår jag från - kommer att utfalla positivt med stor majoritet. Att det uppstår en sådan sämja efter den första behandlingen är bara möjligt genom att alla är villiga att samarbeta, och det vill jag här hjärtligt tacka för.
Jag vill också tacka alla kolleger från de andra grupperna. På grund av mitt övergående handikapp gällde särskilda villkor - ni har ju alla här sett mig ständigt fara omkring - och dessa särskilda villkor medförde att man från alla sidor - från kommissionen, rådet, kollegerna - visade stort överseende - tack för det, än en gång - men även att flexibilitet och innovativa arbetsmetoder utvecklades. Dessa kvaliteter - flexibilitet, innovativa arbetsmetoder - önskar jag alla deltagare i det sjätte ramprogrammet, och det önskar jag också kommissionen, som ju nu naturligtvis kommer att ta på sig arbetet med att fördela pengarna. Vi kommer att följa deras arbete under de närmaste åren med ett kritiskt, men välvilligt öga.

Marques (PPE-DE).
Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! Vi uppskattar ett förslag från kommissionen som syftar till att fastställa regler för företags, forskningscentras och universitets deltagande, samt regler för spridning av forskningsresultat, inom ramen för verkställandet av ramprogrammet 2002-2006.
Jag tackar kollegan föredraganden av detta hennes utmärkta betänkande som jag stödjer helt och hållet. Liksom föredraganden stöder jag kommissionens metod att underlätta tillgången till finansiering med hjälp av en förenklad lagstiftning och större operationell flexibilitet. Jag är därför glad över de nya föreslagna målen, nämligen införandet av enkla och lättförståeliga deltaganderegler, en snabbare och enklare förvaltning och skydd av gemenskapens ekonomiska intressen.
Låt mig nu i slutet av detta inlägg, som ledamot vald av ett yttre randområde, den autonoma regionen Madeira, fokusera på en punkt som direkt rör de yttre randområdena. Vid skäl 9 i kompromissändringsförslaget nämns behovet att sjätte ramprogrammets verksamhet bör gynna de yttre randområdenas deltagande i gemenskapen. Även i det tidigare ramprogrammet hänvisade man till behovet att ta hänsyn till dessa regioners specifika drag.
Då förespråkade jag i ett ändringsförslag att vi borde gå längre för att följa upp detta skäl; jag ser det som nödvändigt att det finns ett förbättrat gemensamt mervärdeskriterium för de projekt som utformas i ett yttre randområde. En förbättring av detta slag skulle vara mycket viktig, för då skulle de yttre randområdena slippa bestraffas, särskilt på grund av deras svårigheter att hitta samarbetspartner utifrån som är beredda att samarbeta med institutioner som är belägna i dessa regioner trots de kandiderande projektens kvalitet. Då man förespråkar deltagarnas fullständiga jämlikhet och ett allmänt öppnande av projekten för nya deltagare skulle det förbättrade gemensamma mervärdeskriteriet vara oundgängligt för att garantera tillgång till sjätte ramprogrammet för projekt som kommer från dessa regioner.

Talmannen. -
Eftersom vi har passerat midnatt vill jag meddela våra vänner tolkarna att debatten kommer att pågå ytterligare ca en kvart. Jag tackar för deras tålamod.

Linkohr (PSE)
Herr talman! I anslutning till era ord vill jag säga: god morgon. Kanske är detta också ett tecken för det nya uppbrottet som vi planerar i och med det sjätte ramprogrammet för forskning. Mitt tack gäller också föredraganden. Jag säger det inte bara av hövlighet, för jag tror att vi har arbetat bra tillsammans och också i stor utsträckning har följt föredragandens förslag. Jag vill än en gång uttryckligen tacka för initiativet.
I fråga om reglerna för deltagandet måste jag säga att vi har lagt på kommissionen ett stort ansvar, och vi begär därigenom också mycket av den. Jag avundas inte kommissionen, för det kommer att bli mycket svårt att genomföra det sjätte ramprogrammet för forskning, till exempel i fråga om beslutet att kommissionen skall motivera varje eventuellt beslut om att avvisa ett förslag. Det är ett gammalt krav från oss, men när det gäller de många tiotusentals projekten innebär detta ett enormt ansvar för kommissionen. Om den klarar av det, då måste jag säga: lyft på hatten, för detta bidrar säkert till att begeistringen hos många som deltar i det europeiska forskningsprogrammet inte avtar. Men det kommer inte att bli enkelt.
Den stora svårigheten i fråga om detta sjätte ramprogram för forskning är ändå att så många medlemsstater deltar i det. 15 medlemsstater, plus de stater som vill anslutas till Europeiska unionen, plus staterna i Europeiska ekonomiska samarbetsområdet, plus Israel och i framtiden också Schweiz. Det betyder att det är väldigt många deltagare, och att ?förvalta? dessa, dvs. att genomföra ramprogrammet för forskning på ett korrekt sätt, kommer inte att bli enkelt. Jag förstår också önskemålet att helst åstadkomma stora projekt, expertnätverk och integrerade projekt, och förmodligen kommer detta också att utgöra framtiden för det europeiska ramprogrammet för forskning. Men det betyder att de andra, framför allt de mindre projekten, mer och mer måste övertas av medlemsstaterna och regionerna, dvs. det kommer att leda till en mer utpräglad arbetsfördelning mellan Europeiska unionen och medlemsstaterna.
Det gläder mig utomordentligt att frågan om tvåstegsförfarandet har beskrivits närmare. Jag förväntar mig att detta tvåstegsförfarande skall underlätta det hela, beroende på hur man genomför det. Kommissionen har ju viss erfarenhet av det. Jag hoppas att den kommer att lyckas förbättra det. Ju snabbare vi genomför det sjätte ramprogrammet för forskning, desto mer pengar kommer vi att spara. Parlamentet har lämnat sitt bidrag; det finns samförstånd om det. Nu handlar det om att betala ut pengarna så snabbt som möjligt. Jag önskar er stor framgång med detta, herr kommissionär.

Plooij-van Gorsel (ELDR).
Jag vill gärna gratulera Quisthoudt på den liberala gruppens vägnar till hennes grundliga betänkande, och framför allt också till hennes stora förhandlingskapacitet under den informella trepartsförhandlingen, såväl med det spanska ordförandeskapet som med, framför allt, Europeiska kommissionen.
Det spanska ordförandeskapet har gjort ett utmärkt arbete i det här ärendet. Resultatet är nu att vi kan godkänna bestämmelserna för deltagande i ramprogrammet på en enda behandling, så att det sjätte ramprogrammet kan inledas i tid. Det är goda nyheter för alla forskare i Europa, men också för forskningsklimatet och innovationen i Europeiska unionen. För det har nyligen visat sig att Europeiska unionen faller längre tillbaka i fråga om forskning och konkurrenskraft. Skillnaden mellan Europa och Förenta staterna i investeringar i forskning har ökat starkt de senaste åren. 1994 var den skillnaden fortfarande 51 miljoner euro varje år, och det har ökat till inte mindre än 124 miljoner euro år 2000.
Förutom de nationella myndigheterna måste framför allt näringslivet investera mer. Men kolleger, det fordrar ett mycket bättre investeringsklimat för att göra det attraktivt för företag att investera i Europa. Även deltagande i ramprogrammet utifrån den privata sektorn måste stimuleras. Det är då också viktigt att parlamentet har fått sin vilja fram i fråga om deltagarnas ansvar vid ett konsortium i ramprogrammet. Det kan ändå inte vara så att de andra deltagarna är ansvariga gemensamt och individuellt om en enda deltagare begår kontraktsbrott, som kommissionen ville? Rådet förstod det lyckligtvis också, så att texten kunde anpassas.
Jag vill vidare påpeka att Europeiska kommissionens behandling av kontrakt medför många problem. Betalningar sker alltför sent, och det administrativa trycket är starkt. Detta medför problem för framför allt de små och medelstora företagen. Kommissionen kommer att få problem med att få bra projekt på det här sättet, eftersom innovativa företag inte längre vill delta. Och detta beror delvis på att projekt annulleras utan att orsaken anges. Detta sorts förfarande stimulerar inte den privata sektorn och kommer inte att leda till större investeringar i Europa, och definitivt inte till 3 procent av nationalprodukten som kommissionen gärna vill. Jag uppmanar således kommissionen att tillämpa reglerna effektivt och flexibelt.

Piétrasanta (Verts/ALE).
Herr talman, herr kommissionär, fru föredragande, kära kolleger! Gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen har verkligen önskat att genomförandet av ramprogrammet skulle förenklas och, för att tala klartext, göras mänskligare. Betänkandet från Quisthoudt-Rowohl, som jag verkligen vill tacka för hennes tillgänglighet och för bestämmelserna fulla av sunt förnuft som hon valt när det gäller reglerna för deltagande, för in oss på rätt väg. Jag betonar att för första gången i ramprogrammet kommer kandidatländerna att ha samma rättigheter som medlemsstaterna, och organisationer inom europeiskt vetenskapligt samarbete och associerade länder kommer att kunna delta på samma nivå som enheter etablerade i medlemsstaterna.
Det gläder mig också att se att organisationer i tredje land kan delta fullt ut i ramprogrammets åtgärder. Det är särskilt viktigt för vår grupp som vill intensifiera forskningen med utvecklingsländerna och länderna i Medelhavsregionen och Latinamerika. Med tanke på de nya förvaltningsbestämmelserna - som tillförts bland annat genom de nya verktygen - blir det sannolikt nödvändigt att optimera funktionen under genomförandet av programmet och samtidigt akta sig för att förespråka formella förlikningsförfaranden. I det sammanhanget tackar vi rådet och Marimon, som arbetat mycket med denna fråga, för att de anslutit sig till vårt förslag avsett att påskynda det hela. Det är anledningen till att vi gärna vill upprätthålla regelbundna kontakter med parlamentet och kommissionen, vilket blir fullt möjligt tack vare Busquins välvilliga kompetens, och bland annat för att eventuellt kunna uppdatera programmet vid utvärderingen efter halva tiden 2004.

McNally (PSE).
Herr talman! Jag skulle vilja gratulera föredraganden som använde sin erfarenhet av det femte ramprogrammet och hennes professionella erfarenhet som forskare till allas fördel, i synnerhet efter hennes olycka.
Jag skulle också vilja tacka Busquin, en skicklig kommissionär, som tillsammans med sin personal mycket skickligt har sett till att vi kunnat nå resultat tidigt i processen. Naturligtvis vill vi alla tacka Marimon för hans tålamod och goda humör. Jag tackar också forskarsamhället som inte tvekade att ge oss råd och påpeka nödvändigheten av enkelhet, snabbare administration och finansiell omsorg.
De här nya instrumenten är spännande, men vi måste vara säkra på att många människor inte hindras från att delta i programmen på grund av brist på kännedom om dem. Ansvar såg ut att bli ett stort problem, men som tur är övervanns det.
Jag vill för parlamentet påpeka vikten av ändringsförslag 29 och dess motsvarighet i Euratomprogrammet, ändringsförslag 38, som bidrar med kriterier som kan och bör beaktas, inklusive aktiviteter för att öka kvinnors roll inom forskning och att se över samverkan med utbildning. Lättillgänglighet innebär att spridning bör ske ganska enkelt, men parlamentet anser att spridning är ett viktigt steg i denna process. Ni kan vara säkra på att vi mycket noggrant skall följa upp det sjätte ramprogrammet genom att besöka projekt, tala med forskare och be om utvärderingar.
I och med morgondagens antagande av Quisthoudt-Rowohls betänkande har den sista pusselbiten lagts på plats. Tack vare Caudron och föredragandena för det specifika programmet har vi arbetat effektivt, och vi har nu massor med tid för våra forskare att förbereda sig, med vetskapen att vårt mål är att göra det sjätte ramprogrammet effektivt, välstyrt, lätt att delta i och oklanderligt ur ekonomisk synvinkel. Ännu en gång tack till alla inblandade.

Busquin
. (FR) Herr talman, mina damer och herrar parlamentsledamöter! I och med beslutet om själva ramprogrammet och de särskilda programmen utgör reglerna för deltagande och spridning den tredje beståndsdelen i systemet för att genomföra ramprogrammet om forskning.
Det är inte det minst viktiga. I reglerna för deltagande fastställs den rättsliga och finansiella ram som föregår genomförandet och finansieringen av forskningsverksamheten inom det sjätte ramprogrammet.
Jag skulle mycket varmt vilja tacka föredraganden Quisthoudt-Rowohl för det mycket omfattande arbete hon utfört om förslaget rörande dessa regler i nära samarbete med berörda områden.
Jag tackar också föredragandena av yttrandena Linkohr, Plooij-Van Gorsel, Piétrasanta och Alyssandrakis och utskottets ordförande Westendorp för det utmärkta klimat de skapat i dessa diskussioner.
Och ni gör rätt, fru Quisthoudt-Rowohl, i att betona i vilken utsträckning denna överenskommelse nåtts tack vare ett intensivt arbete med fruktbara diskussioner där alla deltagit. Jag skulle som ni vilja betona det spanska ordförandeskapets roll, särskilt Marimons, och jag tror att det uppnådda resultatet bekräftar vår gemensamma vilja att förenkla och underlätta, jämfört med det tidigare programmet, samtidigt som den nödvändiga stramheten behålls.
Den nya modellen grundar sig på principen om större självständighet för konsortier vilka kommer att förstärkas via en ökad flexibilitet när det gäller regler och kontrakt, samt en avsevärt lättnad när de gäller de höga administrativa krav som ställs på dem.
Avsikten var egentligen att göra dessa regler enklare, lättare och behagliga att använda; de skulle vara lättlästa och förståeliga för deltagarna och mer flexibla, och ändå vara fortsatt strama.
Ni gör även rätt i, fru Quisthoudt-Rowohl, att upprepa att om man tror att kommissionen skulle avhända sig alla sina företrädesrätter och därmed det ansvar den har, särskilt när det gäller bedömning och urval av förslag som skall finansieras, var urvalet av deltagare som åtnjuter gemenskapsmedel och inrättandet av ett effektivt system för övervakning av finansierade projekt, liksom beslutet om betalningar som skall göras, bara ett intryck. Ni betonade det tydligt; det är inom denna ram som man måste förstå hela solidaritetsprocessen.
Jämfört med vad som gäller i dag har självfallet reglerna anpassats för att ta hänsyn till nyheter som införs med det sjätte ramprogrammet, till att börja med nya instrument för ekonomiskt stöd. Bland de största förändringarna, av vilka vissa uppkommit på initiativ av parlamentet, finns bland annat det faktum att deltagande i ett forskningsprojekt - med undantag av särskilda fall - är öppet för alla juridiska enheter, och inte bara för dem som har en särskilt forskningsverksamhet. Organisationer från kandidatländerna och från medlemsstaterna befinner sig nu på jämställd nivå när det gäller villkoren för deras deltagande - en stark politisk signal när man nu talar om utvidgningen. Att låta juridiska enheter som är etablerade i tredje land och som åsyftas när det gäller internationellt samarbete delta och erhålla finansiering utvidgar också det europeiska området för forskning. Låt oss också nämna möjligheten för internationella organisationer av gemenskapsintresse att delta fullt ut, det minskade antalet standardkontrakt och ett nytt förfarande för kontraktens ikraftträdande, förenklingen av finansieringssystemen, anslag ur budgeten och anslag till integration för integrerade projekt respektive expertnätverk, användningen av revisorsintyg för att motivera deltagarnas utgifter för större ekonomisk säkerhet under villkor som kräver färre förfaranden och, slutligen, förenklingen av reglerna när det gäller immaterialrätt tillsammans med principen om en gemensam definition av en helhetsram och allmänna principer som skall respekteras, medan de detaljerade bestämmelserna kan variera beroende på vilken typ av åtgärder det är frågan om.
Kring alla dessa punkter och ett stort antal andra har de fördjupade och kontinuerliga diskussionerna som ägt rum mellan Europaparlamentet, rådet och kommissionen gjort det möjligt att uppnå ett avtal.
Kommissionen kan därför formellt acceptera det enda kompromissändringsförslag som förverkligar detta avtal, och jag tror att rådet uttryckt samma åsikt.
Bland de punkter i kompromissen som jag vill framhäva vill jag särskilt nämna: ökningen av minimiantalet obligatoriska deltagare från två till tre, införandet av en bedömning av mottagna förslag i två etapper, begränsningen av användandet av anonymitet vid bedömning av förslagen till vissa särskilda fall, en mer omfattande serie av kriterier för att bedöma förslagen, obligatoriska eller frivilliga kriterier som exempelvis verksamhet, vilket McNally betonade, som syftar till att öka kvinnors roll inom forskningen och skapa synergi med utbildning på alla nivåer, ett klargörande av hur deltagarnas ansvar skall utövas, definition av beräkningsmetoden för gemenskapens ekonomiska bidrag till expertnätverken - det är en fråga som orsakat mycket diskussion - och införandet av begreppet med konsortiumavtal som ett viktigt instrument för att inrätta forskningsprojekt.
Jag vill säga några ord om Euratoms regler för deltagande. De är till stor del likadana som dem som fastställts för ramprogrammet och därmed acceptabla. Det enda ändringsförslaget som inte ingår i kompromissen innebär en finansieringsgrad för ?fusioner? som tyvärr inte är tänkbar på denna nivå, inom gränserna för det planerade totalanslaget. Kommissionen kan inte acceptera det, men vi skall försöka att finna en kompromiss.
Herr talman, mina damer och herrar! Trots svårigheterna och tack vare ansträngningarna och viljan hos föredraganden kommer reglerna för deltagande i det sjätte ramprogrammet att antas, hoppas jag, i morgon vid den första behandlingen. Det kan vi verkligen glädjas åt. Det handlar för den vetenskapliga världen och för företagen om en grundläggande beståndsdel för genomförande av detta ramprogram, som är ett instrument inom det europeiska området för forskning. Jag tror att den vetenskapliga världen redan delvis har förstått budskapet. Över femton tusen intresseanmälningar har kommit in och kommer att offentliggöras. Det gör det möjligt för oss att under bästa möjliga förhållanden förbereda genomförandet av det sjätte ramprogrammet före årets slut.
Jag vill ännu en gång tacka parlamentet för dess mer än konstruktiva agerande.

Talmannen. -
Tack, herr kommissionär.
Jag vill i mitt namn också tacka vår föredragande som verkligen gjort stora ansträngningar, trots vissa hälsoproblem, för att åstadkomma detta dubbla betänkande. Jag vill gratulera henne dubbelt till det.
Den gemensamma debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.
Jag tackar alla kolleger och tolkar för att de varit tillgängliga och närvarande och avbryter sammanträdet.
(Sammanträdet avbröts kl. 00.25.)

