
Puhemies
Hyvät kollegat, tänään Saksa viettää yhdistymisensä kymmenvuotispäivää. Siitä, mikä tuntui mahdottomalta joitakin vuosia sitten, on tullut totta. Tämä yhdistyminen, jonka edellisenä vuonna tapahtunut muurin murtuminen teki mahdolliseksi, ei ollut merkityksellistä ainoastaan saksalaisille, vaan se kuvasti koko Euroopalle sitä, että itä ja länsi ovat tehneet sovinnon käytyään 40 vuoden ajan kylmää sotaa.
Haluaisin tänään kertoa parlamenttimme puolesta, miten vilpittömästi yhdymme tätä vuosipäivää viettävien saksalaisten ystäviemme iloon.

Edellisen istunnon pöytäkirjan hyväksyminen
Puhemies
Edellisen istunnon pöytäkirja on jaettu.
Onko huomautettavaa?
(Pöytäkirja hyväksyttiin.)
  

Sakellariou
Arvoisa puhemies, päätimme eilen ja se näkyy pöytäkirjastakin ottaa torstain esityslistalle keskustelun Lähi-idän tilanteesta. Emme kuitenkaan vahvistaneet määräaikaa päätöslauselmaesitysten jättämiselle. Pyydän määräajan vahvistamista, sekä varsinaisille esityksille se voisi olla tänään klo 18.00 että tarkistuksille; niiden jättämisen määräajaksi pitäisi pyrkiä vahvistamaan mahdollisimman myöhäinen aika huomenna, jotta voimme ottaa huomioon Ehud Barakin ja Jasser Arafatin huomisen Pariisin tapaamisen mahdolliset tulokset. Pyydän, että vahvistamme tämän määräajan ja että se on mahdollisimman myöhäinen.

Puhemies
Olen saanut PSE-ryhmältä pyynnön, että torstai-iltapäiväksi merkityn Lähi-idän rauhanprosessin nykytilannetta koskevan keskustelun päätteeksi annetaan päätöslauselmaesitys. Järjestän tästä pyynnöstä äänestyksen.
(Parlamentti hyväksyi pyynnön.)

Biarritzissa 13. ja 14. lokakuuta 2000 pidettävän ylimääräisen Eurooppa-neuvoston valmistelu (HVK)/Perusoikeuskirja
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana yhteiskeskustelu neuvoston ja komission julkilausumista, jotka koskevat Biarritzissa 13. ja 14. lokakuuta 2000 pidettävän ylimääräisen Eurooppa-neuvoston valmistelua (HVK), ja kahdesta suullisesta kysymyksestä, jotka koskevat Euroopan unionin perusoikeuskirjaa:
B5-0538/2000, Napolitano perussopimus-, työjärjestys- ja toimielinasioiden valiokunnan puolesta neuvostolle,
ja
B5-0539/2000, Napolitano perussopimus-, työjärjestys- ja toimielinasioiden valiokunnan puolesta komissiolle.

Moscovici
Arvoisa puhemies, arvoisa Euroopan komission puheenjohtaja, hyvät parlamentin jäsenet, olette toivoneet, että tämänpäiväisessä työssämme keskittyisimme Biarritzissa pidettävään Eurooppa-neuvoston seuraavaan kokoukseen, sillä sehän on tämän neuvoston puheenjohtajakauden näkökulmasta tärkeä vaihe.
Te kaikki tiedätte, että Eurooppa-neuvosto on jo ottanut tavakseen, oikeastaan melkein aina, kokoontua kaksi kertaa puheenjohtajakauden aikana, ja mielestäni tämä rytmi vastaa todellista tarvetta, vaikka tämä ylimääräinen kokous on oikeastaan sanoisinkin pikemminkin, että varsinkin jos tämä ylimääräinen kokous on ja näinhän asia on luonteeltaan epävirallinen.
Oikeastaan lainkaan vähättelemättä tällaisen huippukokouksen merkitystä sanoisin sen sijaan, että sen epävirallinen luonne mahdollistaa sen, että kaikkein korkeimmalla tasolla voidaan keskustella erittäin vapaasti kiperistä aiheista. Biarritzin kokouksen esityslistalla on näin ollen pääasiassa kaksi tärkeää kysymystä, joista tiedän, että ne kiinnostavat Euroopan parlamenttia, ja ne ovat toimielinuudistusta käsittelevä hallitustenvälinen konferenssi ja perusoikeuskirja.
Päivämäärästä sanoisin, että olemme valinneet sen tavalla, jolla taataan tämän huippukokouksen mahdollisimman suuret hyödyt. Tapaamme Biarritzissa ensi lokakuun 13. ja 14. päivänä, suunnilleen puheenjohtajakautemme puolivälissä; työt ovat silloin jo edenneet pitkälle, jos niitä ei vaaranneta, ja silloin koittaa hetki, joka merkitsee meille virstanpylvästä Nizzan Eurooppa-neuvoston kokousta ajatellen. Ei siis ole kyse siitä, kuten huomaatte, että puhuisimme kaikista aiheista, mikä ei olisikaan ollut kovin mielekästä.
Kuitenkin sanoisin, että Ranskan puheenjohtajakausi on päässyt täyteen vauhtiinsa ja asiat edistyvät, ja mielestäni voin sanoa tämän kaikin puolin tyydyttävästi; tiedän, että jotkut ovat saattaneet esittää kriittisiä havaintoja, mutta on selvää, että he ovat uskoneet tähän puheenjohtajuuteen, mikä on meistä imartelevaa, mutta samalla kertaa siitä ei ole meille hyötyä, koska kausi on aina liian lyhyt neljä tehokasta kuukautta, mistä muistuttaisin ja siihen liittyy liian suuria toiveita, ja helposti unohtuu, että kaikkien puheenjohtajavaltioiden tavoin meidän on otettava huomioon varsin lukuisat ja vakavat velvoitteet.
Eräät lehdistön runsaasti raportoimat tapahtumat ovat myös saattaneet jättää viime viikkojen työn varjoonsa. Tarkoitan varsinkin öljyn hinnan nopeaa kohoamista lisäisin, että tästäkin Eurooppa-neuvoston jäsenet puhuvat ja euron kurssin heilahteluja tai tanskalaisten kansanäänestystä.
Voin kuitenkin vakuuttaa teille, että jatkamme ponnistelujamme sovitun aikataulun mukaisesti, ja mielestäni tulokset ovat sellaisia kuin pitääkin. Mainitsen esimerkkinä yleisten asioiden neuvoston edellisen kokouksen, jossa saatiin aikaan alustava sopimus MEDA II:sta, jatkettiin keskustelua unionin ulkoisen avun parantamisesta, osoitettiin Serbian kansalle julkilausuma josta on voitu nähdä, että sillä oli nykytilanteen kannalta vaikutusta ja luotiin ensimmäinen tilannekatsaus laajentumisprosessiin, josta puhumme vielä tänään iltapäivällä, täälläkin. Kehitystä on tapahtunut myös oikeus- ja sisäasioiden edellisessä neuvoston kokouksessa, jossa hyväksyttiin asetus Euroopan pakolaisrahastoista sekä Europolin toimivaltuuksien lisäämisestä rahanpesun alalla ja saatiin aikaan poliittinen sopimus Eurojustin perustamisesta. Tämän päätöksenhän teimme Tampereen huippukokouksessa.
Samoin voidaan 22. syyskuuta pidetyn puolustusministerien epävirallisen neuvoston perusteella odottaa kauden loppuun mennessä saatavan aikaan varsin tyydyttäviä tuloksia kapasiteetin sitomisen alalla. Puhumattakaan niistä painopisteistä, joita kutsumme kansalaisiin liittyviksi painopisteiksi, sillä Euroopan kansalaiset ovat huolestuneita etenkin näistä seikoista, eli työllisyydestä ja kasvusta, heidän lastensa kasvatuksesta opetusasioiden neuvostohan kokoontui viime viikonloppuna tämän aiheen tiimoilta sosiaaliturvan tulevaisuudesta tai myös liikenteen turvallisuudesta öljyn hinnan taas lähdettyä rajuun nousuun. Kuitenkin tältä osin asiat on saatu liikkeelle, ja puheenjohtajavaltio on ryhtynyt toimiin saumattomassa yhteistyössä komission ja parlamentin kanssa.
Siirtyisin seuraavaksi käsittelemään Biarritzin Eurooppa-neuvoston kokouksen varsinaista asialistaa, eli aivan ensimmäiseksi hallitustenvälistä konferenssia.
Kuten totesin puheenjohtaja Napolitanon kehotuksesta 11. heinäkuuta pidetyn keskustelun aikana lähetän muuten hänelle terveiseni huolenaiheemme on ollut alusta alkaen, kuinka jatkaa keskusteluja avoimemmalta pohjalta, jotta meillä olisi parhaimmat mahdollisuudet päästä Nizzassa tyydyttävään ratkaisuun. Näin ollen olemme pyrkineet painottamaan kolmen Amsterdamissa ratkaisematta jääneen kysymyksen välistä yhteyttä. Nämä kolme seikkaahan muodostavat meidän kannaltamme kokonaisuuden, paketin, ja toisaalta olemme pyrkineet aloittamaan perusteellisen keskustelun tärkeimmästä kysymyksestä laajentuneessa Euroopassa, eli tiiviimmästä yhteistyöstä. Nämä kysymykset ovat sangen hankalia, ja minun on myönnettävä, että sen vuoksi meistä tuntui ensin siltä, ettemme voi edetä niin nopeasti kuin haluaisimme.
Uskon, että tekin olette ymmärtäneet sen; täällä parlamentissakaan puhemiehenne ei ole koskaan jättänyt muistuttamatta asiasta, kun hänellä on ollut tilaisuus siihen HVK:n kuukausittaisten ministeri-istuntojen alussa. Teidän osallistumisenne on aina varsin tärkeää. Ette ole jättäneet muistuttamatta siitä, kuinka tärkeää on ryhtyä toimiin, jotta nämä neuvottelut edistyisivät ja jotta ne saataisiin loppuun sovitussa aikataulussa.
Sekä puheenjohtajavaltio että komissio ovat tähdentäneet painokkaasti Gymnich d'Evianissa syyskuun alussa pidetystä epävirallisesta ulkoministerikokouksesta lähtien, että suurena vaarana on Nizzan kokouksen epäonnistuminen ja että Ranska neuvoston puheenjohtajavaltiona pitäisi tällaista epäonnistumista huonoa sopimusta parempana. Ja sanon taas painokkaasti: kukaan älköön ajatelko, että tämä olisi meiltä taktinen kannanotto: meistä on parempi, että Nizzassa ei päästä sopimukseen kuin että siellä solmittaisiin huono sopimus. Tämä viesti näyttää menneen perille, mutta olen voinut havaita 18. syyskuuta pidetyn yleisten asioiden neuvoston kokouksessa ja minun itseni samana iltana Brysselissä johtaman pienen piirin kokouksessa merkkejä tiedostamisen alkamisesta.
Mikä on siis konkreettisesti neuvottelujen nykytila?
Mitä komissioon tulee, huomaamme selvästi, että vaikeuksia aiheuttaa se, että jäsenvaltioiden enemmistö näyttää vastustelevan sekä komission jäsenten määrän lisäämistä että määräajassa toteutettavaa kollegion todellista uudistamista, vaikka olemme kaikki samaa mieltä siitä, että tarvitsemme vahvan ja tehokkaan komission. Minusta tässä asiassa näyttäisi olevan ristiriita, josta on päästävä eroon. Asia on olennainen unionin tulevaisuuden kannalta, sillä toistaisin vielä painokkaasti, että komissio on varmasti yhteisöjärjestelmämme tärkein lenkki.
Jokainen on voinut esittää perustelunsa täsmällisesti, mutta mielestäni joskus on osattava jättää tietyt ristiriidat taka-alalle. Minusta olisi joka tapauksessa mahdotonta, että 20, 25 tai 30 jäsenvaltion unionissa voitaisiin jatkaa nykyisen järjestelmän pohjalta sitä uudistamatta.
Äänten painotuksesta uskoisin, että kehitystä tapahtuu ja että monet jäsenvaltiot huomaavat tämän mallin, eli äänten tarkan painottamisen tarjoamat edut kaksinkertaisen enemmistöön verrattuna, olipa se sitten missä muodossa tahansa. Kuitenkin tämä kysymys painottamisesta liittyy läheisesti edelliseen kysymykseen, ja on selvää, että se voidaan ratkaista vasta neuvottelujen lopussa. Voitte olla varmoja, ettemme odota Biarritzin kokoukseen emmekä missään nimessä Nizzan kokoukseen asti ennen kuin otamme asian käsiteltäväksi. Välttämättömät valmistelut on käynnistetty. Kuitenkin mielestäni tämä on omakohtainen tunne vasta vähän myöhemmin saadaan aikaan merkittävämpää edistystä. Silti on tärkeää, että Eurooppa-neuvoston Biarritzin kokoukseen saapuvat valtioiden ja hallitusten päämiehet keskustelevat asiasta.
Sitä vastoin määräenemmistön saralla tehty merkittävä valmistelu alkaa tuottaa tulosta. Komissio on esittänyt, ja haluaisin kiittää sitä siitä, varsin rakentavia ehdotuksia, joiden pohjalta voimme edetä niin, että samalla otamme huomioon kunkin valtuuskunnan pääasialliset vaikeudet. Joten niillä artikloilla, joissa mahdollisesti siirrytään määräenemmistöpäätöksiin, alkaa olla merkitystä, ja mielestäni tulokset ovat kaiken kaikkiaan hyviä, sillä tämä aihe on ratkaisevan tärkeä, minkä me kaikki tiedämme. Ehkä se on jopa tärkein aihe HVK:ssa, aivan kuten parlamentin kannalta kysymys yhteispäätösmenettelyidemme samanaikaisesta laajentamisesta on tärkeintä. Tässäkin mielessä keskustelu HVK:ssa etenee mielestäni hienosti ja periaate yhteispäätösmenettelyn ja lainsäädännön yhteensovittamisesta on saamassa kannatusta, tai siis saamassa täyden kannatuksen.
Lopuksi todettakoon, että tiiviimmän yhteistyön osalta ongelma on ollut ja on yhä, kuten tekin tiedätte, jossain määrin se, että useat jäsenvaltiot näkevät siinä ensi kädessä vaaran kahta eri tahtia kulkevasta Euroopasta, eli vaaran siitä, että tämän avulla yritetään säästyä siltä, että 15 jäsenvaltion voimin saataisiin aikaan todellista edistystä määräenemmistöasiassa. Minun täytyy kuitenkin sanoa, että tiiviimpi yhteistyö ei ole väline pysyvän ja suljetun kovan ytimen saavuttamiseksi, eikä määräenemmistöasiassa edistymisen korvike.
Olemme käyneet paljon syvällistä ajatustenvaihtoa ministereiden kesken tässä asiassa, ja mielestäni sen avulla on voitu selventää tiiviimmän yhteistyön käsitettä ja saada kaikkein epäluuloisimmin suhtautuvien vastustelu voitetuksi. Samanaikainen keskustelu laajentuneen Euroopan tulevaisuudesta on myös vaikuttanut siihen omalta osaltaan, sanoisin jopa, että joskus myönteisesti ja ehkä joskus myös hieman kielteisesti.
Koska on niin, että jäsenvaltioiden enemmistö ei näytä kannattavan toisenlaisen toimielinmallin suuntaista radikaalia uudistamista, sanoisinko liittovaltiomaisempaa mallia, on pakko myöntää, että tiiviimpi yhteistyö on hyvä väline, joka vastaa myös sitä realistista toteamusta, että laajentuneessa Euroopassa kaikki jäsenvaltiot eivät voi tai eivät halua edetä aina samassa tahdissa. Tarvitaan siis välttämättä joustavuutta ja myöten antamista, jotta ne, jotka haluaisivat edetä nopeammin, voisivat toimia niin, kuitenkin siten, että muillekin on mahdollista liittyä pitemmälle ehtineiden seuraan, sillä on selvää, että tiiviimmässä yhteistyössä on mieltä ainoastaan, jos se on aina avointa.
Tietenkin tekemistä on vielä paljon, esimerkiksi niiden ehtojen tarkentamiseksi, joilla voitaisiin yksinkertaistaa periaatteita ja höllentää tämän mekanismin käynnistysedellytyksiä, jos se tapahtuu niin, että samalla pidetään tietenkin kiinni tietyistä takeista. On myös käsiteltävä sitä, mihin erityissäännöksiin ryhdytään yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan alalla.
Lopuksi sanoisin vielä, että puheenjohtajavaltio käsittelee yhdessä jäsenvaltioiden kanssa sitä, voitaisiinko Euroopan unionin perustamissopimuksen 7 artiklaa täydentää jäsenvaltioiden ja komission jo esittämien ehdotusten pohjalta: on selvää, että tarvitaan väline ennalta ehkäisemiseen, seurantaan ja varovaisuuteen, jotta voitaisiin tulevaisuudessa parhaiten taata unionin arvojen ja perusoikeuksien noudattaminen.
Juuri nyt pääsenkin toiseen pääaiheeseen Biarritzin kokouksen asialistalla, eli perusoikeuskirjaan.
Te tiedättekin, että valmistelukunta hyväksyi eilen 2. lokakuuta virallisesti perusoikeuskirjaluonnoksen parlamenttinne edustajien tärkeän ja erittäin tehokkaan tuen avulla. Perussopimus-, työjärjestys- ja toimielinasioiden valiokuntanne käsittelee puheenjohtaja Giorgio Napolitanon esittämänä ainakin tämän perusoikeuskirjaluonnoksen tulevaisuutta ja mahdollisuutta sen sisällyttämiseksi perustamissopimuksiin Eurooppa-neuvoston Nizzan kokouksessa.
Uskoisin tästä asiasta, että parlamentti tai ainakin perussopimus-, työjärjestys- ja toimielinasioiden valiokunta hyväksyy valmistelukunnan laatiman tekstin, tietenkin tietyin varauksin, mistä olen ainoastaan iloinen. Meillä on varmasti tilaisuus keskustella tästä uudelleen perusteellisemmin sen keskustelun aikana, joka on määrä käydä täällä marraskuussa ja joka koskee tekstin antamista julki kolmen toimielimen toimesta.
Ennen kuin vastaan täsmällisesti perussopimus-, työjärjestys- ja toimielinasioiden valiokunnan kysymykseen, sallinette minun kertoa, missä mielessä valmistelukunnan työssä on mielestäni onnistuttu kahdellakin tapaa.
Ensinnäkin meidän on pidettävä tätä onnistumisena menettelyn takia, eli valmistelukunnan perustamisen vuoksi. Tässä valmistelukunnassa on mukana Euroopan parlamentin, kansallisten parlamenttien ja Euroopan komission jäseniä sekä valtioiden ja hallitusten päämiesten henkilökohtaisia edustajia. Tässä mielessä olemme poikenneet perinteisestä diplomaattikonferenssien tai hallitustenvälisten konferenssien menetelmästä, jotka ovat tällä hetkellä, se on myönnettävä, tietyssä määrin mutkikkaita.

Lisäisin vielä, että valmistelukunnan jäsenten ominaisuudet ja erilaisuus heidät on valittu koulutuksen, kotimaan ja poliittisten näkemysten perusteella on kiistatta rikastava tekijä.
Samoin minusta on kaikin puolin hienoa, että valmistelukunta on pyrkinyt kaksin verroin siihen, että se työskentelee avoimesti ja täydellisessä vuorovaikutuksessa kansalaisten kanssa Internetin välityksellä.
Avoimuuden takaamiseksi valmistelukunta on näin ollen valmistelunsa aikana kuullut suuria kansalaisjärjestöjä, työmarkkinaosapuolia ja ehdokasvaltioita. Tällainen avoimuus ja läpinäkyvyys ovat vaikuttaneet tehokkaasti siihen, että perusoikeuskirjan eri versiot ovat pikku hiljaa parantuneet. Tiedättehän, että niitä on ollut, en ole edes varma, 48 tai 49.
(FR) Olen omasta puolestani vakuuttunut siitä, että valmistelukunnan kokemukset osoittavat meille selvästi ainakin yhden jos ei yhtä ainutta monista poluista, joita Euroopassa voidaan vastedes kulkea, jotta se olisi avoimempi ja kuuntelisi enemmän kansalaisiaan.
Toinen suuri onnistuminen, jota ilman ensimmäisellä, tämä on myönnettävä, olisi tuskin merkitystä, on tietenkin valmistelukunnan aikaansaannos. Tästä näkökulmasta perusoikeuskirja on ensinnäkin mikä on teksteissämme niin harvinaista, että sitä kannattaa korostaa selkeä ja hyvin jäsennelty asiakirja. Siihen on koottu noin 50 artiklaa mikä on vähän ja ne on jaettu kuuteen otsikoiltaan tehokkaisiin lukuihin: ihmisarvo, vapaus, tasa-vertaisuus, solidaarisuus, kansalaisuus ja oikeudenmukaisuus, ja tulos vastaa kiistattomasti pyrkimyksiämme ytimekkyydestä ja selkeydestä, ja on mielestäni siten myös kansalaisten odotusten mukainen.
Toiseksi perusoikeuskirja on tekstinä johdonmukainen. Sen laatijat ovat osanneet ottaa huomioon kaksitahoisen vaatimuksen mikä ei ole helppoa ettei luoda tyhjästä ja että laaditaan tarkka ja samalla kehityksen huomioon ottava kuva kaikista unionissa voimassa olevista ja koko ajan kehittyvistä perusoikeuksista.
Minun täytyy myöntää, että uskon perusoikeuskirjan jäävän elämään etenkin sen sisällöllisen voiman ansiosta. Aivan ensiksi siinä painotetaan selkeästi kansalaisten perusoikeuksia sellaisina kuin ne on Euroopan ihmisoikeussopimukseen kirjattu, ja tässä mielessä perusoikeuskirjan laatijat ovat alituisesti pyrkineet välttämään sitä ikävää riskiä, että ihmisoikeussopimuksen noudattamisesta vastaavan Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen ja Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen tekstit eroaisivat oikeudellisesti toisistaan, ja siksi on tukeuduttu Euroopan neuvoston yleissopimukseen aina, kun se on vaikuttanut viimeistellymmältä ja ajankohtaisemmalta.
Tiedetään, että on varsin selvää, että perusoikeuskirjassa ei tyydytä lujittamaan jo olemassa olevia oikeuksia. Kirjaan on otettu mukaan useita uusia oikeuksia, jotka heijastavat välttämätöntä kehitystä yhteiskunnissamme, olipa kyse sitten teknologisesta kehityksestä, uusien seikkojen ilmenemisestä tai myös hallinnollisten järjestelmiemme monimutkaisuudesta.
Lopuksi sanoisin, että olen iloinen mikä varmaan ymmärretään siitä, miten tärkeitä taloudelliset ja sosiaaliset oikeudet ovat tässä tekstissä. Jos puhuisin hetken kansallisesta näkökulmasta, sanoisin, että Ranska on ajanut voimakkaasti sitä, että tätä aluetta käsiteltäisiin kunnolla, mutta olen huomannut, että se oli myös monien muiden jäsenvaltioiden tahto, mistä puheenjohtajavaltio voi vain iloita. Kyseessä oli perusoikeuskirjaa uudistava ja sen liikkeellepaneva voima sekä Euroopan sosiaalisen mallin vahvistaminen, ja se on meille kaikille täällä oleville sangen tärkeää. Tästä olen varma. Perusoikeuskirjassa taataan myös seuraavat oikeudet: oikeus ilmaiseen koulutukseen, työntekijöiden oikeus saada tietoa ja tulla kuulluksi sekä neuvotteluoikeus ja oikeus työmarkkinatoimiin sekä lakko-oikeus, oikeus suojaan kaikenlaisilta perusteettomilta irtisanomisilta, oikeus sosiaaliturvaan, vielä lapsityökielto mukaan luettuna.
Kaiken kaikkiaan olen vakuuttunut siitä, että perusoikeuskirja edustaa mitä suurimmissa määrin kollektiivista edistymistä sosiaalisten oikeuksien lujittamisessa Euroopan rakentamisen aloittamisen jälkeen, ja siihen kannattaa olla tyytyväisiä.
Joten te varmaan kysytte minulta oikeastaan tiedän, että minulta kysytään tätä: miksei tällaisen onnistumisen päätteeksi perusoikeuskirjaa sisällytettäisi heti perustamissopimuksiin? Ensinnäkin ja jotta vastaisin erittäin täsmällisesti puheenjohtaja Napolitanon esittämään kysymykseen, haluaisin muistuttaa prosessin alulle panneen Kölnin Eurooppa-neuvoston päätelmätekstistä: "Eurooppa-neuvosto ehdottaa Euroopan parlamentille ja komissiolle, että ne neuvoston kanssa yhdessä antaisivat ehdotuksen pohjalta juhlallisesti peruskirjan Euroopan unionin perusoikeuksista." Myös neuvoston on päästävä poliittiseen sopuun perusoikeuskirjasta minkä uskon ja toivon tapahtuvan epävirallisesti Eurooppa-neuvoston Biarritzin kokouksessa ja annettava sen jälkeen muille toimielimille, komissiolle, teidän parlamentillenne, ja miksipä ei myös eräille kansallisille parlamenteille, aikaa ottaa kantaa asiaan. Sen tähden aikataulusta puhuttaessa on selvää, että julistuksen antaminen, ensimmäinen vaihe pyrittäessä pitemmälle, voi tapahtua vasta Eurooppa-neuvoston Nizzan kokouksessa.
Lisäksi Kölnin päätelmissä on aina täsmennetty, että kysymystä perustamissopimuksiin sisällyttämisestä voitaisiin käsitellä vasta perusoikeuskirjan antamisen jälkeen, eli Nizzassa. Lisäksi neuvosto ei ole toistaiseksi käsitellyt tätä seikkaa. Minun on kuitenkin todettava näin minusta ainakin tuntuu että valtioiden suuri enemmistö, jollei jopa valtioiden sangen suuri enemmistö, näyttää yhä vastustavan välitöntä sisällyttämistä, mikä on tietenkin sellainen seikka, joka puheenjohtajavaltion on otettava huomioon.
Minun tekisi siis mieli vastata kysymykseenne esittämällä vastakysymys: onko otettava riski, että tämä teksti josta olen sanonut, että se jää elämään hylätään Biarritzissa, vai onko uskottava tämän perusoikeuskirjan voimaan siinä, että se omalla painollaan vahvistaa asemansa unionin arvojen kiinnekohtana ja Luxemburgin tuomioistuimen ajatusten suuntaajana?
Annetaan, kuten Ranskassa on tapana sanoa, "vähän aikaa ajalle", eli annetaan ajan tehdä tehtävänsä. Perusoikeuskirjan tulevaisuudesta käydyissä pohdinnoissa yhdistyvät mielestäni pohdinnat Euroopan tulevaisuudesta. Jotkut ovat esittäneet myös, että on tarpeen antaa Euroopalle jonain päivänä perustuslaki. Omasta mielestäni tämä vaikuttaa hyvältä, jopa erinomaiselta ajatukselta, mikäli ensin päästään yksimielisyyteen tekstin sisällöstä eli saataisiin toimivaltuudet selvitetyiksi ja jokaisen unionin toimielimen rooli ja niiden välinen tasapaino selville. Joten voitaisiin kuvitella, omasta puolestani olen joka tapauksessa valmis toimimaan niin, että perusoikeuskirja löytäisi näin paikkansa tällaisen "perustuslaillisen perustamissopimuksen" johdanto-osana. Kuitenkin on paljon tehtävää ennen kuin voidaan edetä tähän uuteen vaiheeseen. Minusta on ennenaikaista pyrkiä jo nyt laatimaan aikataulua, ja sillä voisi olla lisäksi turmiollisia vaikutuksia HVK:ssa käytävien neuvottelujen kannalta. Meidän on Nizzassa ja HVK:n tulosten mukaisesti täsmennettävä, mihin olisi järkevintä ryhtyä jatkossa.
Näin ollen pohdintoihin Nizzan jälkeisestä ajasta liittyy monenlaisia teemoja, jotka on joskus esitetty liian yksinkertaisina. Ensinnä mainittakoon 30 jäsenen muodostaman unionin toimielinten toiminnan parantamiseen liittyvä teema. Työstämme jo nyt tätä aihetta käynnissä olevassa hallitustenvälisessä konferenssissa, mutta tiedämme myös ja se on selvää että on päästävä pitemmälle, paljon pitemmälle, yhteisön menetelmän mukauttamisessa, jos haluamme säilyttää sen olennaisilta osin. Olen maininnut jotakin tiiviimmästä yhteistyöstä. Tämä näyttäisi meistä tärkeimmältä välineeltä Euroopan yhteisön käytännönläheisessä kehittämisessä toistaisin vielä Euroopassa, joka on jatkossa paljon laajempi ja paljon heterogeenisempi. En jatka tästä asiasta enempää.
Seuraava kysymys liittyy perussopimusten muokkaamiseen perustuslain kaltaisiksi, ja siinä vastataan kahteen vaatimukseen: tekstien selventämiseen, sillä meidän on tehtävä teksteistä johdonmukaisempia ja saatettava ne paremmin kansalaistemme ulottuville, ja toisaalta vaatimukseen toimivaltuuksien paremmasta esiin tuomisesta. Nämä kysymykset eivät ole uusia, ja tiedämme varsin hyvin, miten hankalia ne ovat.
Sitten on kolmaskin pohdinnan arvoinen alue, jota emme saisi kadottaa näköpiiristä ja joka koskee unionin hallinnon parantamista. Tässä mielessä haluaisin palauttaa mieliin toimielinten toimintaa koskevan uudistuksen, joka on riippumaton perussopimustenkin uudistamisesta. Tällehän on kansalaisten mielipiteiden perusteella suuri tarve, eli sille, että Euroopan suuntaviivat olisivat selkeämpiä, välineet olisivat paremmin hallussa ja ytimekkäästi sanottuna ote ohjaimista olisi parempi. Tämä edellyttää sitä, että pystymme kehittämään ja uudistamaan kutakin toimielintä poliittisesti ja näin ollen lisäämään niiden välistä tasapainoa.
Tässä mielessä puheenjohtaja Prodin ensi vuodeksi valmistelemat ehdotukset ovat varsin hyödyllisiä, ja sitä paitsi mielestäni minun on nyt aika antaa hänelle puheenvuoro. Olen varma, että hän kertoo meille tärkeimmistä ajatuksista, jotka liittyvät hänen johtamaansa keskeiseen toimielimeen. Kuitenkin toistaisin vielä mutta sen jälkeen lopetan välittömästi ja puhun tämänhetkisen puheenjohtajan asemassa, että keskittykäämme niihin tehtäviin, jotka kuuluvat meille ja yrittäkäämme kaikki yhdessä hoitaa ne hyvin. Jos sekä asiakokonaisuus hallitustenvälinen konferenssi että perusoikeuskirja edistyvät Biarritzissa hienosti, voimme valmistella hyvää Eurooppa-neuvoston Nizzan kokousta ja tietenkin parempaa Nizzan jälkeistä aikaa.
(Suosionosoituksia)

Prodi
komissio. (IT) Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisat jäsenet, Biarritzin huippukokous on ratkaiseva etappi, koska meidän on käsiteltävä siellä aiheita, joilla on ratkaiseva merkitys laajentumisen ja toimielinuudistuksen kannalta. Se, että yritämme ratkaista omat ongelmamme, ei kuitenkaan anna meille nyt oikeutta olla ajattelematta naapureitamme ja ystäviämme, joilla on edessään ratkaisevia koitoksia. Demokratia on vakiintumaisillaan Serbiassa kansan tahdosta. Tukekaamme Serbiaa sen kääntäessä viimeinkin uuden lehden ja löytäessä uudelleen roolinsa kansainvälisessä yhteisössä. Lähi-idässä sitä vastoin rauhan mahdollisuus on heikkenemässä sellaisten vastuuttomien toimien vuoksi, jotka repivät auki vanhoja haavoja ja jotka me tuomitsemme.
Komissio seisoo neuvoston ja parlamentin rinnalla, jotta Euroopan unioni voisi harjoittaa vahvaa politiikkaa sellaisissa humanitaarisissa ja rahoituksellisissa toimissa, joihin olemme jo sitoutuneet.
Euroopan yhtenäisyyden palauttaminen: siinä jo käynnistetyn laajentumisen innoittava tavoite. Komissio aikoo saattaa sen päätökseen ehdottoman uskollisena saamalleen mandaatille ja hoitaa neuvottelut objektiivisesti ja kurinalaisesti, maa kerrallaan.
Kurinalaisuus ja objektiivisuus ovat niin ehdokasvaltioissa kuin unioniin jo kuuluvissa maissakin olennaisia edellytyksiä sille, että voidaan taata yleisen mielipiteen korvaamaton tuki. On siis tullut aika lisätä jotain neuvottelijoiden toimenkuvaan: heidän on selitettävä ja pystyttävä vakuuttamaan. Unionin jäsenvaltioissa tarvitaankin kiireesti keskustelua, joka auttaisi ymmärtämään perinpohjaisesti, miten merkittävää, ainutlaatuista historian lukua unioni on kirjoittamassa pyrkiessään palauttamaan Euroopan yhtenäisyyden, ja joka samalla auttaisi arvostamaan täysin etuja, jotka saavutetaan 500 miljoonan kuluttajan markkinoiden luomisella.
Uusilla demokratioilla on käynnissä valtaisa, perustava ja ennennäkemätön ponnistus niiden poliittisten ja taloudellisten järjestelmien mukauttamiseksi yhteisön järjestelmän mukaisiksi. Ehdokasvaltioissa on kuitenkin havaittavissa toinen yhtä merkittävä ilmiö, lisääntyvä huoli täsmällisen ja lopullisen aikataulun puutteesta. Niiden ponnistuksiin ja huoleen on reagoitava.
Laajentuminen edellyttää, että aivan ensimmäiseksi toteutetaan tarvittavat yhteisön toimielinuudistukset.
Jos tarvittavia institutionaalisia muutoksia ei tehdä ja unionia laajennetaan niin, että jäsenvaltioiden määrä lähes kaksinkertaistuu nykyiseen verrattuna, tämä aiheuttaa ylipääsemättömiä ongelmia päätöksenteossa. Jos näitä muutoksia ei tehdä, aiheutamme unionissa syvän kriisin. Tämän välttäminen on Biarritzin huippukokouksen ja sitä seuraavan Nizzan huippukokouksen tehtävä.
Mikäli joulukuussa hyväksytään Nizzan sopimus, jossa edellä mainitut edellytykset toteutuvat täysin, unionin on mahdollista - kun kansallisille ratifioinneille on ensin varattu asianmukainen aika - olla valmis laajentumiseen vuoden 2003 alussa.
Kortit ovat pöydällä - olemme kuulleet neuvoston puheenjohtaja Moscovicin sanovan näin - ja myös komission kanta asiaan on tiedossa.
Vahvistetun yhteistyön mekanismeja on yksinkertaistettava. Oven tähän yhteistyöhön on aina oltava avoin niille jäsenvaltioille, jotka haluavat osallistua siihen. Yhteisön säännöstön johdonmukaisuus ja oikeudellisen kehyksen yhdenmukaisuus on säilytettävä. Vahvistetun yhteistyön on oltava osallisuutta eikä syrjäytymistä edistävä väline, mutta kukaan ei saa kieltää osaa jäsenvaltioista toteuttamasta sitä tiiviimpää unionia, joka mainitaan selkeästi perustamissopimuksissa ja jolle on määriteltävä asianmukaiset säännöt unionin toimielinkehyksessä. On myös kyettävä selviämään unionin laajentumisen vaikutuksista toimielimiin: etenkin komission on edelleen kyettävä toimimaan todella kollegiaalisesti, ja neuvoston on voitava tehdä päätöksensä äänestyksellä, joka edustaa sekä jäsenvaltioiden enemmistöä että kansojen enemmistöä.
Lisäksi on uudistettava unionin oikeusjärjestelmää, ja viime kädessä on - ja minusta tämä on Nizzan huippukokouksen onnistumisen keskeinen edellytys - rajoitettava veto-oikeuden käyttömahdollisuuksia ja supistettava mahdollisimman vähiin yksimielisyyttä edellyttävien päätösten määrä.
Nämä uudistukset ovat vähimmäisedellytys - toistan, vähimmäisedellytys - laajentumiselle, jotta voidaan estää Euroopan unionin toimintakyvyn peruuttamaton heikkeneminen.
Yhtä tärkeää Euroopan tulevaisuuden kannalta - Biarritzissa ja sen jälkeen Nizzassa - on keskustelu perusoikeuskirjasta. Neuvoston puheenjohtaja Moscovicin mukaan kyse on suuresta poliittisesta edistysaskeleesta. Tästä perusoikeuskirjasta tulee itse asiassa viitekehys niin unionin nykyisille jäsenvaltioille kuin unioniin liittymistä valmisteleville maillekin. Ehdotettu luonnos on todella esimerkillinen laadultaan ja tasapainoltaan. Haluan siis onnitella valmistelukunnan jäseniä ja puheenjohtaja Herzogia tehdystä työstä.
Arvoisa puhemies, arvoisat jäsenet, nyt Saksan yhdistymisen kymmenvuotispäivänä voimme todeta historian osoittaneen, että Eurooppa on kykenevä tarttumaan aikojen kuluessa vastaan tuleviin suuriin haasteisiin.
Jos luomme nyt katsauksen Biarritzin ja Nizzan huippukokouksen jälkeiseen aikaan, meidän on pohdittava tulevaisuuttamme. En halua nyt esittää valmista mallia huomisen Eurooppaa varten, haluan vain esittää joitakin lähtökohtia keskustelua varten.
Viimeinkin yhdentyvän Euroopan tulevaisuus ei ole valmiiksi kirjoitettu. Tämän poliittisen kierroksen tulokset riippuvat siitä, mitä haluamme tehdä: haluammeko ylläpitää status quota, joka merkitsee käytännössä Euroopan taantumista, lisätä osittain ja näennäisesti hallitustenvälistä yhteistyötä, vai haluammeko jatkaa sen sijaan unionin toimielinsuunnitelman toteuttamista demokratian, toimivaltuuksien tasapainon ja toissijaisuuden periaatteiden mukaisesti?
Minua lohduttaa saamani vaikutelma, että tarpeesta tarttua näihin kysymyksiin vallitsee nyt paljon laajempi yksimielisyys kuin viime vuonna, jolloin otin ne ensimmäisen kerran esille juuri täällä, teidän edessänne.
Jos haluamme tarkastella rakentavasti tulevaisuutta, meidän on kuitenkin lähdettävä liikkeelle nykyhetkestämme ja menneisyydestämme sekä siitä keskustelusta, jota monet arvovaltaiset tahot ovat viime kuukausina käyneet.
Kaikki ne kestävät asiat, jotka unionissa on saatu aikaan - yhtenäismarkkinoista euroon, neljän perättäisen laajentumisen kautta - ovat saaneet alkunsa ehdottoman ainutlaatuisessa järjestelmässä, joka perustuu unionin toimielinten väliseen tasapainoon.
Tämä järjestelmä, joka perustuu kolmeen toimielimeen - neuvostoon, parlamenttiin ja komissioon - on osoittautunut ainutlaatuiseksi menestykseksi.
Sen ainutlaatuisuus on epäilemättä ensinnäkin komission ja sen aloitteentekijän roolin ansiota. Komissio on sulatusuuni, jossa kootaan yhteen erilaiset jännitteet ja erilaiset kansalliset edut ja jossa syntyy ehdotuksia, joilla pyritään sovittamaan yhteen nuo usein keskenään ristiriitaiset edut. Näin komissio paitsi analysoi ajankohtaisia ongelmia ja laatii niistä synteesin myös muodostaa lähtökohdan neuvotteluille, joissa kansallisten erojen esille ottamisen jälkeen on mahdollista määritellä Euroopan yhteinen etu.
Tällä riippumattomalla, mutta kaikkien jäsenvaltioiden, niin pienten kuin suurtenkin, tasapainoa ja etua ajavalla toimeenpanevalla elimellä on elintärkeä rooli yhteisön sisäisten suvereenien alueiden näkemysten yhteensovittamisessa.
Komission rooli on elintärkeä, mutta komissio ei yksin voi rakentaa Eurooppaa. Euroopan etu on sellaisen toimielinjärjestelmän tulos, jossa parlamentilla, neuvostolla ja yhteisön tuomioistuimella on samoin ratkaiseva rooli. Synteesi on juuri tämän järjestelmän ja näiden toimielinten yhteistyön tulos.
Toisinaan on kuitenkin niitä, jotka luulevat jotakin hyvää koituvan neuvoston ja komission välisestä mahdollisesta vastakkainasettelusta, ikään kuin se hyödyttäisi parlamenttia.
Tämän virheellisempää käsitystä ei voi olla: vahva neuvosto vahvistaa komission toimintaa, ja tämä koskee yhtä lailla parlamenttia.
Euroopan järjestelmä on tasapainoinen järjestelmä, jossa kunkin toimielimen hyvä toiminta takaa yhteisen edun. Se, joka heikentää mitä tahansa näistä toimielimistä, heikentää kokonaisuutta.
Tästä huolimatta, arvoisat parlamentin jäsenet, olen pannut merkille huolestuttavan taipumuksen kuvitella, että Euroopan rakentamista voitaisiin kehittää menetelmillä, jotka perustuvat ensi sijassa hallitustenväliseen suoraan yhteistyöhön.
(Suosionosoituksia)Tämä on hyvin huolestuttavaa, koska hallitustenvälisellä mallilla olisi vain kaksi seurausta, molemmat kielteisiä: yhteisöstä tulisi kansainvälinen keskustelukerho, joka ei kykenisi saamaan aikaan yksimielisyyttä suvereenien valtioiden kesken yhteisestä edusta, tai - mikä vielä pahempaa - kansalaisia huijattaisiin perustamalla jatkuvasti uusia elimiä, jotka eivät kuulu demokraattisen valvonnan piiriin. Se olisi todellinen byrokraattien hallitus!
(Suosionosoituksia)Uusien tehtävien antaminen ministerineuvostolle, jota avustaa sihteeristö, joka ei ole vastuuvelvollinen omasta toiminnastaan, merkitsisi sitä, että minkäänlaista edistystä ei saataisi aikaan sen enempää demokratian kuin päätöksenteon tehokkuudenkaan osalta.
On itse asiassa harhaanjohtavaa väittää, niin kuin toisinaan tehdään, että yksittäisten hallitusten legitimiteetti antaisi riittävät takeet hallitustenvälisen mallin demokraattisesta vastuusta.
Eurooppalaisen prosessin demokraattisuus voi perustua ainoastaan kaksinkertaiseen legitimiteettiin: siihen, joka on saatu Euroopan kansalta ja jota te, arvoisat jäsenet, edustatte, sekä siihen, joka on jäsenvaltioilla ja joka niin ikään perustuu kansalliseen demokraattiseen äänestykseen.
Juuri tämä, Euroopan parlamentti, joka edustaa yleistä eurooppalaista äänioikeutta, on toimielin, jolla on erityinen oikeus edustaa Euroopan kansojen unionia. Komission demokraattinen legitimiteetti puolestaan perustuu äänestykseen, jolla te, Euroopan parlamentin jäsenet, hyväksytte komission. Tämän legitimiteetin rinnalla on toisenlainen legitimiteetti, joka on peräisin neuvostossa toimivilta jäsenvaltioiden edustajilta.
Vahvistamalla hallitustenvälistä mallia, mikä heikentäisi paitsi komissiota myös viime kädessä neuvostoa, heikennettäisiin siis koko Euroopan demokraattista luonnetta, ja tässä tapauksessa astuttaisiin suuri askel taaksepäin.
(Suosionosoituksia)Ottaisimme myös suuria riskejä, mikäli asettaisimme kyseenalaiseksi periaatteen oikeuteen perustuvasta yhteisöstä, jossa oikeuden kunnioittamisen takaavat tuomioistuimet, joihin kaikki kansalaiset voivat vedota.
On päästävä lopullisesti eroon nykyisestä paradoksaalisesta tilanteesta, jossa jopa 15 oikeusministerin työ sellaisilla arkaluonteisilla alueilla kuin rikosoikeus ja järjestyksen ylläpitämisestä vastaavien viranomaisten välinen yhteistyö ei kuulu parlamentin ja tuomioistuimen valvonnan piiriin.
(Suosionosoituksia)Viimeaikaisten Itävallan tapahtumien yhteydessä se tunne, että on vastustettava kaikkia rasistisia ja autoritaarisia suuntauksia - jaan itse tämän tunteen täysin - on luonut keinotekoisen kuilun jäsenvaltioiden kahdenvälisen toiminnan ja unionin toiminnan välille. Näin on syntynyt vaikutelma, että demokratia on pelkästään yksittäisille jäsenvaltioille ominainen asia. Minä kuitenkin uskon vakaasti, että demokratiaan ei voida soveltaa toissijaisuutta: sen on vallittava kaikilla tasoilla.
(Suosionosoituksia)Lisäksi en voi olla ajattelematta, että kun esille nostetaan merkittävä unionin tason ongelma, siitä on keskusteltava ennen kaikkea parlamentissa, demokratiamme keskuksessa ja foorumissa. Toisaalta on selvää, että hallitusten konkreettisen toiminnan osalta on käynnistettävä keskustelu siitä, mitä pitää ja mitä ei pidä tehdä Euroopan tasolla ja kansallisella tasolla. On selvää, että kunkin yksittäisen jäsenvaltion asia on sitten päättää, mitä on tehtävä alueellisella tai paikallisella tasolla. Olen siis yhtä mieltä siitä, että on aika käynnistää keskustelu unionin ja jäsenvaltioiden toimivallan rajoista. Valmistaudumme tähän keskusteluun laatimalla valkoisen kirjan hallintotavoista, ja työskentelemme jo sen parissa. Pyrimme siinä määrittelemään selkeästi nykyiset päätöksenteon tasot tavalla, joka paitsi on avoin ja demokraattinen niin kykenee myös takaamaan johdonmukaisuuden ja tehokkuuden.
Sitä vastoin sellainen unionin kehitys, joka nojaisi ensi sijassa hallitustenvälisyyteen, loisi Eurooppaan keskenään ristiriitaisia valtajärjestelmiä: se aiheuttaisi hajaannusta siellä, missä tarvitaan yhtenäisyyttä.
En tunne mitään tarvetta palata traagiseen kykenemättömyyteen - jonka olen jo ottanut esille parlamentissa - joka juuri päätöksentekoprosessiemme hajanaisuuden vuoksi oli ominaista toiminnallemme Balkanin sodassa. Uskottavuutemme ei ole koskaan kärsinyt toimiemme vuoksi, vaan aina sen vuoksi, että olemme olleet kykenemättömiä toimimaan.
Haluan mainita vielä kaksi esimerkkiä tästä hajanaisuudesta: ensinnäkin korkeiden edustajien virkojen perustaminen. Ulko- ja turvallisuuspolitiikan osalta Amsterdamin sopimus on vain väliaikainen ratkaisu pysyväluonteiseen tarpeeseen.
Vaikka komissio tukeekin kaikilla tavoin korkea edustaja Javier Solanaa - ihailen hänen ainutlaatuista henkilökohtaista sitoumustaan, jonka avulla hän on saavuttanut suuria ja yllättäviä tuloksia - minun on kuitenkin korostettava, että nykyinen organisaatiomalli ei ole tulevaisuutta ajatellen kestävä ratkaisu.
(Suosionosoituksia)Kyseessähän on malli, jonka perustana on hämmennys neuvoston ja komission rooleista ja joka siksi uhkaa heikentää toimielinjärjestelmän kumpaakin pilaria ja jättää parlamentin kaiken todellisen vallan ulkopuolelle.
Nykyinen tilanne on nähtävä siirtymävaiheena, joka on tarpeen Euroopan toiminnan käynnistämiseksi uudella alueella mutta josta on tarkoitus palata normaaliin toimielinkäytäntöön, kuten on tapahtunut aiemmin vastaavissa tapauksissa, esimerkiksi Schengenin kohdalla. Olen siis lujasti vakuuttunut siitä, että korkean edustajan virka pitäisi sitoa komissioon erityisellä säännöllä, jossa otetaan huomioon turvallisuuteen ja puolustukseen liittyvät vaatimukset.
(Suosionosoituksia)
Samantapaisiin ratkaisuihin meidän on päädyttävä pohtiessamme muiden alojen, kuten talouspolitiikan ja euron, hallintoa koskevia ratkaisuja. Nykyinen talouspolitiikan hoito välittää kuvan epäröivästä ja hämmentyneestä Euroopasta. Euroopan keskuspankki on riippumaton, mutta nykyään keskuspankilla ei ole rinnallaan - toisin kuin kaikilla muilla maailmantalouden toimijoilla - vakaata talouspoliittista elintä, joka edustaisi unionin ja sen jäsenvaltioiden taloudellisia suuntauksia koskevaa kokonaisnäkemystä ja joka voisi tehdä asianmukaisia päätöksiä riittävän nopeasti.
(Suosionosoituksia)Jälleen yhden korkean edustajan viran perustaminen, tällä kertaa talouspolitiikkaa varten, ei voi olla ratkaisu siihen, että pyritään luomaan tällainen viitekehys, jota kaikki rahapolitiikat ehdottomasti edellyttävät. Yksinkertainen, luonnollinen ja tehokas ratkaisu on silmiemme edessä: komission, jolla on neuvoston mandaatti, on oltava unionin talouspolitiikan äänitorvi.
Tosiasiassa tarvitsee vain lukea perustamissopimusta ymmärtääkseen, että keskuspankin, joka on rahapolitiikan ydin ja unionin talouspolitiikan maailmanlaajuisesta arvioinnista vastaava operatiivinen elin, rinnalla voi toimia vain komissio. Juuri komissio on keskuspankin tarvitsema keskustelukumppani.
Toinen esimerkki hajaannuksen riskistä on joidenkin jäsenvaltioiden hallitustenvälisessä konferenssissa esittämä toive perustamissopimuksen tarkistamisesta siten, että olisi helpompaa perustaa toimistoja, joille neuvosto voisi siirtää täytäntöönpanovaltuuksia. Tässä - haluan tehdä tämän selväksi - on se vaara, että luodaan keskenään ristiriitaisia valtakeskuksia.
Toimistojen perustamiseen saattaa olla tarpeen turvautua, jotta unioniin saadaan elimet ja viranomaiset, jotka nyt ovat olemassa kaikissa järjestelmissä, ja jotta unionin on mahdollista hoitaa paremmin toimeenpanoroolinsa ilman turhia byrokraattisia rasitteita. Tämä on kuitenkin tehtävä yhteisön järjestelmän logiikan mukaisesti. Näiden toimistojen on siis toimittava komission alaisuudessa, ja komissio vastaa niistä parlamentille.
Ei ole mahdollista valitella tehokkaan ja yhtenäisen Euroopan toiminnan puutetta ja samaan aikaan tyytyä heikkoihin välineisiin, joita yhteisö tarjoaa toimintaa varten. Viimeaikainen öljytuotteiden markkinakriisi on tästä näkökulmasta esimerkkitapaus. Yhteisen reaktion tarve oli ilmeinen, mutta yhtä ilmeistä oli sen mahdottomuus.
Euroopan yhdentymisen historiassa on sattunut usein, että komission puheenjohtaja on ilmestynyt parlamentin eteen sanomaan, että olemme tienhaarassa. Jos teen näin vielä kerran, se johtuu siitä, että nyt tämä ilmaisu on täyttä totta, enemmän kuin koskaan aikaisemmin.
Keskustelu Euroopan tulevaisuudesta laajentumisen yhteydessä on hyödyllistä ja elintärkeää. Se oli sitä myös Tanskassa vähän aikaa sitten järjestetyn kansanäänestyksen yhteydessä, vaikka pahoittelen äänestyksen tulosta. Tämä kuitenkin osoittaa jälleen kerran, että se, miten voimakas tunne Eurooppaan kuulumisesta on, vaihtelee unionin sisällä.
Viimeisen 50 vuoden aikana olemme saaneet aikaan suuria tuloksia, mutta emme saa tehdä sitä virhettä, että vähennämme valppauttamme siinä uskossa, että nämä tulokset ovat pysyviä. Jos emme ponnistele varjellaksemme sen perusrakenteen keskeisiä elementtejä, jonka perustajaisät ideoivat ja toteuttivat, heitämme hukkaan myös ne saavutukset, joita nykyään pidetään itsestään selvinä: demokraattisen vastuun, legitimoinnin ja oikeusvaltion.
Olemme luoneet ainutlaatuisen järjestelmän, jossa yhteiskuntiemme perustana oleva demokraattisen oikeusvaltion suoja on myös yhteisön rakentamisen lähtökohta. Sen täytyy vastakin olla ohjenuorana kehitettäessä Euroopan yhteistä toimintaa eteenpäin.
Moni taho maailmassa pitää eurooppalaista malliamme ja sen menestystä esikuvanaan ja seuraa tilannettamme hyvin toiveikkaana. Monet pitävät meidän alkuperäistä "vähemmistöjen unioniamme" - minusta on mukavaa nimittää unioniamme siksi - ainoana välineenä, joka kykenee sovittamaan yhteen maailmanlaajuistumisen vaatimukset ja kansalaisten oikeuksien varjelemisen.
En ole niin naiivi, että ajattelisin yhteisön järjestelmän olevan täydellinen. Olen kuitenkin tietoinen siitä, että olemme käynnistäneet ja saatamme päätökseen uudistusprosessin, joka koskee sekä komission toimintatapaa että sen hallintorakenteita. Nyt on oikeutettua odottaa kaikilta muilta toimielimiltä vastaavia ponnistuksia. Olen kuitenkin vakuuttunut - täysin vakuuttunut - siitä, että yhteisön järjestelmä, jossa eri osat tasapainottavat toisiaan, voi tulevaisuudessa parhaiten taata meille hyvin tärkeät perusarvot.
Arvoisat jäsenet, jos unionia yritetään kehittää heikentämällä komission poliittista roolia; jos meidän toimintamahdollisuuksiamme täytäntöönpanon tasolla vähennetään; jos yhteisön oikeudelliset ja institutionaaliset mekanismit pilataan laajentamalla hallitustenvälistä mallia; jos järjestelmän demokraattisen legitimiteetin, jonka parlamentti takaa, sallitaan heikentyä - jos tämän kaiken sallitaan tapahtua, tuolloin yhtenäismarkkinoiden saavutukset, yhteiset politiikat, solidaarisuuden mekanismit ja se painoarvo, joka Euroopan yhteisellä mielipiteellä on kansainvälisissä neuvotteluissa, ovat todellisessa vaarassa. Samoin on olemassa vaara, että kaikki ponnistelut sen mahdollistamiseksi, että Eurooppa voisi toimia tehokkaammin jatkaen unionin kehittämistä yhteisten arvojen ja demokratian ja oikeusvaltion periaatteiden pohjalta, tehdään tyhjiksi.
Arvoisa puhemies, arvoisat jäsenet, yhteisön järjestelmä on ollut ennennäkemätön menestys, ja sen mahdollisuuksia on vasta alettu käyttää hyväksi. Euroopan unioni on kaikkien kansojen suuri toivo, ja ne odottavat sen takaavan rauhaisan tulevaisuuden. Menneisyyden saavutukset antavat meille hyvät edellytykset tarttua tulevaisuuden haasteisiin. Nyt tarvitsemme viisautta ja kaukokatseisuutta, jotta voimme varjella perintöämme ja jättää tuleville sukupolville jotakin parempaa ja suurempaa.
(Jatkuvia suosionosoituksia)

Puhemies
Arvoisa komission puheenjohtaja, kollegojen suosionosoitukset ovat teille osoituksena siitä, missä määrin osaamme arvostaa tätä puhetta. Kiitän teitä valtavasti siitä.

Napolitano
Arvoisa puhemies, haluaisin, että sallisitte minun aivan ensimmäiseksi sanoa, että yhdyn - ja yhdyn varsin lämpimästi - parlamentin hyväksyvään kantaan puheenjohtaja Prodin merkittävään puheeseen. Puheessa käsiteltiin erityisesti aiheita, jotka ovat hyvin tärkeitä perussopimus-, työjärjestys- ja toimielinasioiden valiokunnalle, jonka puheenjohtajana minulla on ilo toimia. Haluaisin lisäksi, että sallisitte minun aloittaa kiittämällä sydämellisesti neuvoston puheenjohtaja Moscovicia hänen huolellisesta ja laajasta vastauksestaan perussopimus-, työjärjestys- ja toimielinasioiden valiokunnan puolesta esittämääni suulliseen kysymykseen. Nyt siis sen sijasta, että valottaisin tuota kysymystä - koska samainen puheenjohtaja Moscovici teki sen jo ansiokkaasti - keskityn hänen vastaukseensa ja kysymyksiin, joita hän on puolestaan esittänyt parlamentin perussopimus-, työjärjestys- ja toimielinasioiden valiokunnalle.
Minun on tuotava esille se laaja tyytyväisyys, jonka uskon täällä vallitsevan unionin perusoikeuskirjaa valmistelleen valmistelukunnan saavuttamista tuloksista, ja ilmaistava arvostavani suuresti kaikkien tähän osallistuneiden panosta, etenkin kollega Méndez de Vigon arvokkaasti johtaman Euroopan parlamentin valtuuskunnan panosta.
Yhdyn puheenjohtaja Moscovicin täsmällisiin ja perusteltuihin arvioihin siitä, mitä hän nimitti kaksinkertaiseksi onnistumiseksi, une double réussite, menettelyn ja tekstin osalta. Euroopan parlamentti ilmaisee sopivalla hetkellä kantansa perusoikeuskirjan juhlallisen julistuksen yhteydessä, mutta olen vakuuttunut siitä, että kanta tulee olemaan selvästi ja varmasti myönteinen.
Käsittelen nyt Moscovicin kysymyksiä. Ensinnäkään, arvoisa puheenjohtajavaltion edustaja, emme toki ehdota, että Biarritzissa otettaisiin riskiä perusoikeuskirjan hylkäämisestä esittämällä sen liittämistä perustamissopimuksiin. En saata kuitenkaan uskoa, että asiasta vastaavat hallitusten päämiehet eivät hyväksyisi perusoikeuskirjaa, sillä he ovat tietoisia sen sisällön ansioista.
Toiseksi on toki tarkasteltava huolellisesti ajankohtaista kysymystä - kuuntelin teitä, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, ja kyse on merkittävästä asiasta - eli sitä, että valtaosa jäsenvaltioista ei ole kypsytellyt ongelmaa riittävästi ja suhtautuu asiaan tällä hetkellä vihamielisesti. On myös totta, että on luotettava - ja monet meistä luottavatkin - perusoikeuskirjan itsensä vahvuuteen sekä kykyyn ottaa oma paikkansa Luxemburgin tuomioistuimen oikeuskäytännössä. Meidän viestimme kuitenkin on, puheenjohtaja Moscovici, että kysymystä perusoikeuskirjan sisällyttämisestä perustamissopimuksiin ei voi silti vältellä. Siitä on keskusteltava hallitustenvälisessä konferenssissa, ja Nizzassa ongelmaan on määriteltävä ratkaisu, koska on tärkeää taata perusoikeuskirjan täysi oikeudellinen tehokkuus tulevaisuudessa sekä tehdä siitä perustuslakiprosessin ensimmäinen kulmakivi.
Haluan sanoa tämän, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, koska suhtaudun myönteisesti puheenne tähän osaan. Sen sijaan, että perusoikeuskirjan sisällyttämistä perustamissopimuksiin lykättäisiin siihen asti, että saadaan määriteltyä uusi perustuslakiasiakirja, jonka johdanto-osa siitä voisi tulla, perusoikeuskirja voi toimia lähtökohtana, jotta aikanaan - tähän menee väistämättä pitkä aika - saadaan aikaan Euroopan perustuslaki.
Pyydämme lopuksi, että asiasta alettaisiin keskustella Biarritzin huippukokouksessa, että keskustelua jatkettaisiin Nizzan huippukokoukseen asti ja että Nizzassa voitaisiin siten hahmotella konkreettisesti tie, jolla jatketaan myös hallitustenvälisen konferenssin jälkeen.
(Suosionosoituksia)

Poettering
Arvoisa puhemies, arvoisa komission puheenjohtaja, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, hyvät kollegat, luomme tänään katsauksen Euroopan unionin tulevaisuuteen, ja samalla keskustelemme Euroopan tulevaisuudesta.
Katseemme kääntyy kuitenkin nyt Belgradiin ja Serbiaan. Ihailemme ihmisten vapaudentahtoa siellä, ja rohkaisemme heitä jatkamaan heidän tiellään Euroopan arvoyhteisöön. Olemme solidaarisia valitulle presidentille Vojislav Kostunicalle ja kaikille demokratian kannattajille Serbiassa. Slobodan Miloseviæille huudamme: "Tehkää kansallenne palvelus. Väistykää, jotta maanmiehenne voivat elää rauhassa ja vapaudessa."
Vapaa yhtenäinen Saksa toteutui täsmälleen kymmenen vuotta sitten 3. lokakuuta. Sen saivat aikaan miljoonat ihmiset, jotka rauhanomaisessa vallankumouksessa kaatoivat muurit, poistivat miinakentät, raivasivat tieltään ihmisiä halveksivan kommunismin. Saksan yhdistyminen oli mahdollista vain, koska Puolassa oli Solidaarisuus-liike, koska tsekeillä, slovakeilla, unkarilaisilla ja muilla Keski-Euroopan kansoilla oli vapaudentahtoa. Ja niillä on oikeus liittyä Euroopan unionin arvoyhteisöön. Ryhmämme jättää kollega Alain Lamassouren aloitteesta esityksen, jossa kannatetaan sitä, että laajentuminen etenee niin, että ensimmäiset Keski-Euroopan kansat voivat osallistua seuraaviin Euroopan parlamentin vaaleihin vuonna 2004.
(Suosionosoituksia)
Euroopan kunniakansalainen, Saksan edellinen liittokansleri Helmut Kohl, puhui muutama päivä sitten Budapestissa kiihkeästi Keski-Euroopan valtioiden Euroopan unionin jäsenyyden puolesta. Kiitämme Helmut Kohlia nyt siitä, että hän ymmärsi Saksan yhtenäisyyden velvollisuudeksi toteuttaa rohkeasti ja päättäväisesti mantereemme yhdistymistä.
(Suosionosoituksia)
Nyt katsomme Biarritziin ja näen, että neuvoston puheenjohtaja selailee ja lukee kirjaa. Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, pyydän teitä seuraamaan tätä keskustelua komission puheenjohtaja Prodin tapaan, laittamaan kirjanne sivuun ja suhtautumaan tähän parlamenttiin vakavasti!
(Suosionosoituksia)
Nyt katsomme Biarritziin, ja voin pääosin yhtyä julkilausumiinne. Arvoisa puheenjohtaja Prodi, haluaisin kiittää teitä sydämellisesti hienosta puheestanne, jonka piditte täällä. Parlamentti ainakin minun ryhmäni on päättäväisesti rinnallanne, jos puolustatte näitä periaatteita tulevaisuudessakin.
(Suosionosoituksia)
Ja nyt katsomme Biarritziin. Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, tuemme sitä, mitä sanoitte enemmistöpäätöksistä. Meidän on tietysti toteutettava demokratiaperiaatetta. Se merkitsee sitä, että enemmistöpäätösten on heijastettava myös kansan enemmistön mielipiteitä. Pyydän kuitenkin tätäkin: meidän on otettava huomioon Euroopan unionin pienten valtioiden oikeudet, on vältettävä Euroopan unionin suurten valtioiden kaikenlainen ylimielisyys. Pienilläkin valtioilla on arvonsa, ja Tanskan kansanäänestys olisi kenties päättynyt toisella tavalla, jos olisimme viime viikkoina ja kuukausina suhtautuneet eri tavalla tiettyyn asiaan.
(Suosionosoituksia)
Kannatamme tiiviimpää yhteistyötä. Tämä tiiviimpi yhteistyö ei saa kuitenkaan jättää ketään ulkopuolelle. Tuemme sitä, mitä sanoitte. Pyydän teiltä kuitenkin myös sitä, että ajattelemme Biarritzissa Nizzaa pitemmälle, ja että Nizzassa aloitetaan uudistusten seuraavat vaiheet, ja sitten meidän on pohdittava perustuslaillista prosessia, kuten aivan oikeutetusti sanoitte. Firenzen Eurooppa-instituutissa on puhuttu siitä, että meidän on jäsenneltävä perustamissopimukset varsinaiseen perussopimukseen ja muihin sopimuksiin. Sitä on pohdittava vielä. Tai sitä, mistä komission puheenjohtaja oikeutetusti puhui, että saamme Nizzassa annettua seuraavalle konferenssille tehtäväksi selvittää, mitkä ovat kenenkin tehtävät Euroopassa; mitä tekee Euroopan unioni ja mitä jäsenvaltiot? On jäsenvaltioiden asia päättää siitä, mitä paikallisella tai kunnallisella tasolla voidaan päättää. Arvoisa komission puheenjohtaja, tuemme ponnekkaasti sitä, mitä te sanoitte.
Meillä oli nyt perusoikeuskirjan valmistelukunta. Ryhmämme kiittää Roman Herzogia ja parlamenttimme puolesta Iñigo Méndez de Vigoa ja kaikkia kollegoita kaikista niistä ryhmistä, jotka osallistuivat valmisteluun. He ovat tehneet hienoa työtä, ja meidän on tietysti tehtävä tuloksesta vähitellen Euroopan unionin lainsäädäntöä. Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, olette oikeassa. Emme saa vaarantaa tätä työtä, sen vuoksi tarvitsemme hieman kärsivällisyyttä. Toivon kuitenkin ja odotan, että löydätte puitteet, joissa nämä perusoikeudet saadaan vähitellen osaksi Euroopan unionin lainsäädäntöä.
Nyt kaikkein tärkein asia, ja sen vuoksi olemme niin kiitollisia komission puheenjohtaja Prodille hänen tämänpäiväisestä puheestaan. Arvoisa komission puheenjohtaja, se oli hieno puhe, jossa te selititte, että toimimme Euroopan unionin muodostamassa yhteisössä, että emme toimi kahdenvälisten tai monenvälisten rakenteiden sihteeristöissä yhteisön rakenteiden ulkopuolella vaan yhteisön rakenteiden sisällä. Vastustamme päättäväisesti hallitusten tai sihteeristöjen välistä yhteistyötä, jos joidenkin vastuuhenkilöiden päissä sattuisi liikkumaan sellaisia ajatuksia. Haluamme Euroopan unionin yhteisöllistä toimintaa.
Euroopan unionin suurin saavutus on yhteinen lainsäädäntö, ja meidän on noudatettava tätä lainsäädäntöä. Jos joku alkaa opportunistisista syistä kiertää tätä lainsäädäntöä, hän asettaa Euroopan yhteisön perustan vaakalaudalle. Lainsäädäntö on rauhan perusta Euroopassa.
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, lopuksi esitän pyynnön teille. Te kuulutte, kuten neuvoston enemmistö, François Mitterrandin poliittiseen perheeseen. Toivotan teille rohkeutta ja voimia, että pysytte lähiviikkoina, -kuukausina ja -vuosina uskollisena François Mitterrandin eurooppalaisille ihanteille. Ja jos niin käy, silloin meidänkin poliittinen perheemme joka perustuu Konrad Adenauerin, Alcide de Gasperin ja Robert Schumanin poliittiseen perintöön on puolellanne, kun on kyse yhteisöllisen Euroopan rakentamisesta. Se on yhteinen tehtävämme.
(Suosionosoituksia)

Barón Crespo
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission puheenjohtaja, hyvät parlamentin jäsenet, nyt kun on kulunut kymmenen vuotta Saksan yhdistymisestä, joka merkitsi kylmän sodan päättymistä ja jonka hyväksi myös toimielimemme toimi aktiivisesti, olemme saapuneet uuteen vaiheeseen. Tämä ei kuitenkaan ole vain kulunut sananparsi: meidän on nyt toimittava siten, että koko manner voi lopullisesti yhdistyä ja että voimme löytää ratkaisun maailmanlaajuistumiseen liittyvässä kysymyksessä.
Kuuntelimme tarkkaavaisesti neuvoston puheenjohtajan selvitystä sekä komission puheenjohtajan erinomaista puhetta. Hän onkin täällä nyt ensimmäistä kertaa kesän jälkeen, ja mielestäni tämän pitäisi tavallaan vahvistaa tiettyä rytmiä toimielimissämme, sillä komissio nimitettiin juuri vuosi sitten, ja nyt meidän on keskusteltava tästä vaiheesta, johon olemme tulleet, sekä Euroopan tulevaisuudesta. Itse sanoisin, että kyse on lyhyesti sanottuna siitä, että on tehtävä uudistuksia laajentumista silmällä pitäen, mutta myös sitä varten, että toimielimemme olisivat toimivia, emmekä saa unohtaa, että meidän on myös johdettava unionia yhdessä voidaksemme löytää ratkaisuja Euroopan kansalaisten ongelmiin ja pyrkimyksiin.
Biarritzin huippukokous käynnistyy pian, ja minun on sanottava ryhmäni ja myös poliittisen perheeni eli Euroopan sosiaalidemokraattien ryhmän puolesta, että mielestämme valmistelukunta on perusoikeuskirjaa laatiessaan tehnyt onnistunutta työtä, kun tarkastellaan työn tuloksia ja siinä käytettyä menetelmää. Haluan nyt kiittää julkisesti siitä työstä, jota ovat tehneet paitsi meidän kollegamme jäsen Méndez de Vigon johdolla myös kaikki ne, jotka ovat osallistuneet ja työskennelleet myös kesän aikana tähän työhön, joka on ollut onnellista odotusaikaa, sillä se on kestänyt yhdeksän kuukautta.
Biarritzin huippukokousta silmällä pitäen on tärkeää, että neuvosto hyväksyy perusoikeuskirjan. Minkä vuoksi? Sen vuoksi, että siinä pyritään antamaan sisältö Euroopan kansalaisuudelle. Siinä pyritään antamaan selkeät ja konkreettiset ääriviivat Euroopan unionin perustamissopimuksessa kymmenen vuotta sitten annetulle julistukselle. Tämä on ollut tärkein tehtävä perusoikeuskirjan valmistelun loppuvaiheessa: että sen sisältö olisi progressiivinen ja että siihen sisältyisi paitsi henkilökohtaisten oikeuksien, myös taloudellisten ja sosiaalisten oikeuksien ulottuvuus, ja tällainen sisältö saatiin aikaan työn loppuvaiheessa.
Arvoisa puhemies, perusoikeuskirja antaa siis tällä hetkellä mielestäni tärkeän viestin kansalaisillemme ja myös ehdokasvaltioille. Laajentumista koskevasta keskustelusta, joka pidetään tämän jälkeen, ryhmäni on sitä mieltä, että on hyvin tärkeää antaa näille valtioille myönteinen viesti.
Kun laaditaan päätöslauselma, jossa on 120 kohtaa, on aivan ensimmäiseksi sanottava, että haluamme, että koko laajentumisprosessi toteutetaan selkeästi ja avoimesti, vastaamalla näiden valtioiden tarpeisiin, mutta myös vakaassa tahdissa. Myös se on tärkeää, että parlamentti antaa sellaisen viestin, että on ehdottoman tärkeää laatia aikataulu heti, kun olemme saaneet Nizzan Eurooppa-neuvostolta tarvitsemamme hyväksynnän.
Toiseksi perusoikeuskirja on tärkeä myös niiden vaarallisten populismin, epäsolidaarisuuden ja muukalaisvihan kehitysprosessien kannalta, jotka nostavat unionissa päätään. En voi ymmärtää ja nyt puhun neuvoston puheenjohtajalle sitä, että kun kerrankin saamme aikaan jotain todella hyvää, johon me kaikki voimme olla todella tyytyväisiä, niin miksi sitten perusoikeuskirja laitetaan Nizzan huippukokouksen jälkeen niin sanotusti jääkaappiin odottamaan.

En tarkoita sitä, että se pitäisi sisällyttää suoraan perustamissopimuksiin, mutta jos väittelemme 6 ja 7 artiklasta, on arvoyhteisöämme ehdottomasti vahvistettava. Omasta puolestani minun on hyvin vaikeaa selittää äänestäjillemme, että olemme tehneet merkittävän työn, johon me kaikki olemme tyytyväisiä, mutta että jäämme kuitenkin vielä odottamaan. Neuvoston ja hallitusten on mielestäni pohdittava tosissaan, millaisen julkisivun haluamme unionillamme olevan. Perusoikeuskirja kuvastaa tätä julkisivua.
Toiseksi menetelmän osalta emme ole löytäneet viisasten kiveä, mutta huomasimme, että tämä menetelmä on demokraattinen, sillä se on julkinen, avoin ja se antaa kansalaisille ja kansalaisyhteiskunnalle mahdollisuuden seurata työskentelyämme reaaliajassa. Totuus on se, että kuultuani neuvoston puheenjohtajan julkilausuman hallitustenvälisen konferenssin edistymisestä hän puhui hienotunteisesti ja tyylikkäästi, kuten puheenjohtajan tulee tehdäkin, varsinkin, jos hän on ranskalainen, mutta hän sanoi meille, että olemme täydellisessä pattitilanteessa, ja hän käytti ilmaisua "paradoksaalisessa" tilanteessa ihmettelen, eikö valmistelukunnan käyttämää menetelmää voisi soveltaa hallitustenvälisiin konferensseihin?
(Suosionosoituksia)
Tämän on hyvin perustava kysymys, joka ratkaisisi suurimman osan ongelmista. Hallitustenvälisissä konferensseissa nimittäin tiedämme tämän sen perusteella, mitä meille on kerrottu, ja meillä on konferenssissa kaksi edustajaa, joiden kärsivällisyyttä koetellaan henkilökohtaiset edustajat vain noudattavat ohjeita, jotta päämiehet voivat sitten neuvotella viimeiset viisi minuuttia, ja tämän tuloksena syntyy sellaisia sopimuksia kuin meillä nyt on, ja ne ovat täysin käsittämättömiä myös uusille jäsenille.
(Suosionosoituksia)
Näin ollen meidän on mielestäni annettava toinenkin viesti hallituksillemme, kun ne kokoontuvat Biarritzissa ja Nizzassa, ja tämä viesti on se, että seuraava, jopa tämäkin, hallitustenvälinen konferenssi voitaisiin korvata valmistelukunnan menetelmällä.
Kolmanneksi komission puheenjohtajan tulevaisuutta koskevista pohdinnoista; olen samaa mieltä siitä perusajatuksesta, että silloin, kun onneksi voidaan käydä sellaista keskustelua, jossa puhutaan perustuslaista ja liittovaltiomallista ja jossa valtionpäämiehemme huomenna keskusteluun osallistuu presidentti Ciampi antavat häikäiseviä lausuntoja unionin tulevaisuudesta, on sanottava, että valtioiden ja hallitusten päämiehet puoltavat julkisissa puheissaan unionia huomattavasti enemmän verrattuna siihen, millaisia päätöksiä he ovat valmiita tekemään yksityisesti. On kuitenkin hyvä, että he puhuvat siitä.
Arvoisa komission jäsen, on totta, että tulevaisuutta on rakennettava nykyisyyden pohjalta. Nykyisyys perustuu kolmen toimielimen yhteistyöhön. Tämän osalta olemme ehdottomasti samaa mieltä, ja myös siitä, että meidän on pyrittävä hyödyntämään tätä kolmen toimielimen yhteistyötä. Uskon puheenjohtaja Prodin ymmärtäneen tämän, sillä ellen erehdy, hän oli Amsterdamin huippukokouksessa, jossa ulkopolitiikan korkean edustajan tehtävä luotiin. Omista virheistään oppii. Nyt hän puolustaa asteittaista yhdentämistä sellaisessa asiassa, jota parlamentti oli puolustanut jo ennen Amsterdamin huippukokousta.
Hän sanoi toisesta esimerkistään talouspolitiikasta erään hyvin tärkeän asian: että perustamissopimuksissa on määritelty selkeästi komission toimivalta tällä alalla. Sanon hänelle ryhmäni puolesta: arvoisa komission puheenjohtaja Prodi, toimikaa, sillä Euroopan keskuspankin rinnalla tarvitaan ehdottomasti myös Euroopan unionin talouspolitiikan johtajaa, eikä sitä varten tarvitse muuttaa perustamissopimuksia.
(Suosionosoituksia)
Arvoisa puhemies, minun on päätettävä puheenvuoroni. Unioni on selvästi menossa kohti luovaa kriisiä. Jos on olemassa selkeää tahtoa ratkaista ongelmat kansalaisemme huomioon ottaen, avoimesti ja julkisesti ja yhteisön menetelmää käyttämällä, uskon, että toimimme lopulta siten, kuin eräs täällä vieraillut johtohahmo jolla on valtavasti moraalista auktoriteettia pyysi meitä toimimaan: presidentti Havel sanoi, että tarvitsemme selkeän perustuslain, jonka pystymme selittämään lapsillemme.
Tämä voi mielestäni todellakin auttaa meitä ohjaamaan unionia kohti tulevaisuutta.
(Suosionosoituksia)

Cox
Arvoisa puhemies, arvoisa puheenjohtaja Prodi, tämä aamu on ollut hienoin hetkenne sen jälkeen, kun astuitte Euroopan komission johtoon. Olen sitä mieltä, että olette valinnut sopivan hetken, että olette esittänyt yhtenäisen ja merkittävän vision ja että olette muotoillut haasteen osoittaen suurta henkilökohtaista vakaumusta. Sanon teille parlamentin jäsenenä, että pidän suuresti arvossa sitä, että päätitte juuri parlamentin edessä kertoa tästä tärkeästä, strategisesta visiosta.

Kuunnellessani viime kuukausina käytyjä keskusteluja - laajempaa eurooppalaista keskustelua hiipivästä hallitustenvälisyydestä ja Tanskassa käytyä keskustelua lähes kaikesta muusta paitsi eurosta - mieleeni tulivat erittäin kuuluisan Nobel-palkinnon saajan ja irlantilaisen runoilijan, William Butler Yeatsin sanat, kun hän puhui erään toisen poliittisen taistelun yhteydessä seuraavilla termeillä: "Parhailta puuttuu kaikki usko, kun taas pahimmat/
Ovat täynnä väkevää voimaa."
Tänään, puheenjohtaja Prodi, te olette osoittanut uskoa ja väkevää voimaa. Pyydän teitä pysymään tällä tiellä. Pankaa tämä parlamentti liikkeelle kanssanne. Kuten tiedätte, me seuraamme teitä. Pankaa komissionne liikkeelle viemään tätä viestiä eteenpäin; tuokaa tämä viesti Ecofin-neuvostoon; tuokaa tämä viesti yleisten asioiden neuvostoon; tuokaa tämä viesti pääkaupunkeihin; tuokaa viestinne tiedotusvälineisiin; tuokaa viestinne Euroopan kansoille. Me keskustelemme nyt sellaisen unionin sydämestä ja sielusta, jonka haluamme rakentaa. Se, mitä te olette tänään selvittänyt siitä, jota kutsun "perinteiseksi yhteisön menetelmäksi" - joka on pantu koville viime keskusteluissa - on lähestymistapa, jossa pidetään huolta suurten ja pienten maiden erojen ja etujen tasapainosta sekä tasoissa pitämisestä; jossa pidetään huolta siitä, että eurooppalainen hanke saadaan toimintakykyiseksi. Jopa menneisyydessä, jolloin olemme valinneet hallitustenvälisen tien, kuten esimerkiksi Schengenin sopimuksessa, olemme havainneet, että juuri siihen liittyneiden välineiden puute on pakottanut meidät paluuseen takaisin kohti yhteisön menetelmää.
Mitä tulee korkea edustaja Solanasta tekemiinne huomautuksiin, niissä on erittäin tärkeä visio. Huomasitte tavasta, jolla parlamentti reagoi, että teitä kannatetaan paljon pitkällä aikavälillä. Kuitenkin lyhyellä aikavälillä ryhmäni suree niiden teknokraattien tänä kesänä tekemää iskua, jotka ottaessaan käyttöönsä mieluummin salailun lain kuin avoimuuden lain, ottivat meiltä pois oikeutemme tietää, puhumattakaan oikeudestamme neuvotella. Taistelemme sitä vastaan. Pyydämme teitä liittymään joukkoomme avoimuuden nimissä.
(Suosionosoituksia)
Lopuksi sanon ryhmäni puolesta, että puheenjohtaja Prodi on tänään esittänyt sen, mihin me uskomme. Eräässä toisessa taistelussa, toisessa paikassa Winston Churchill sanoi kerran, että hänen kansansa ei koskaan antautuisi, ja hän puhui taistelusta rannoilla, taistelusta laskeutumiskentillä ja taistelusta tantereilla ja kaduilla. Meistä on tultava katutaistelijoita Euroopan puolesta. Teidän on säilytettävä tuo väkevä voima ja saatava tuo viesti perille, koska me taistelemme sen asian sydämen ja sielun puolesta, johon me uskomme.

Lannoye
Arvoisa puhemies, useampi kerta ei ole pahitteeksi, ja aloittaisinkin puheeni kiittämällä kumpaakin puhujaa, sekä neuvoston puheenjohtaja että komission puheenjohtajaa, heidän puheidensa laadusta. Kiittäisin erityisesti puheenjohtaja Moscovicia hänen ehdotustensa selkeydestä ja täsmällisyydestä ja poliittisemmasta näkökulmasta katsottuna kiittäisin myös hänen kannanottoaan perustuslaillistumisprosessin puolesta. Puheenjohtaja Prodin osalta uskoisin, että meidän on oltava hänelle kiitollisia siitä, että hän otti rohkeasti esiin tiettyjä toimielimiimme liittyviä toiminnallisia puutteita, ja varsinkin siitä, että hän varsin selvästi kyseenalaisti hallitustenvälisen menetelmän.
Tämä tarkoittaa, ettei pidä antautua euforian valtaan. Muutkin puhujat ovat sanoneet sen ennen minua: meidän on tiedostettava, että koko Euroopan unionissa on nähtävissä luottamuspula unionin toimielimiä kohtaan. Tämä luottamuspula näkyi selvästi Tanskassa, ja vaikka pidettyä äänestystä voidaankin tulkita eri tavoin, ei ole syytä epäillä, etteikö osa tanskalaisista äänestäjistä olisi halunnut osoittaa tiettyä epäluottamusta unionia kohtaan, varsinkin sen kyvyttömyyttä tai sen poliittista tahdottomuutta kohtaan sosiaalisissa asioissa, ympäristönsuojelun alalla ja demokraattisen avoimuuden alalla.

Nizzan huippukokoukseen on tällä hetkellä aikaa kolme kuukautta, ja meidän kannaltamme katsottuna kyse on mielestäni tämän luottamuksen palauttamisesta. On pystyttävä antamaan vastaukseksi visio ja tässä mielessä minussa alkaa herätä toivo vahva visio; on hylättävä se, mikä on ollut keskusteluissa valitettavasti liian kauan vallalla, eli eräänlainen kylmäkiskoinen realismi, joka on yleisesti ottaen sukua jähmeydelle.
(Suosionosoituksia)
Muutama sana perusoikeuskirjasta, josta uskaltautuisin olemaan eri mieltä edellisiin puhujiin verrattuna. On ilmeistä, että kyse on innostavasta hankkeesta. Valmistelukunnan perustaminen on merkinnyt tärkeää askelta kohti demokraattisempaa Eurooppaa, sikäli kuin prosessi poikkeaa hallitustenvälisestä menetelmästä. Tältä osin olen samaa mieltä. Tuloksen suhteen uskaltautuisin sen sijaan olemaan kriittisempi. Jos tutkitaan lopullista tekstiä perusteellisemmin, huomataan, että siinä on nähtävissä tietty epätasapaino taloudellisten ja omistusoikeuksien sekä toisaalta sosiaalisten ja ympäristöoikeuksien välillä.
Joten olemme joutuneet paradoksaaliseen tilanteeseen, jossa on vastakkain poliittisesti suhteellisen heikko peruskirja ja toisaalta pyrkimys olla suomatta sille välttämätöntä velvoittavaa luonnetta, joka tekisi siitä kansalaisille suunnatun välineen, jonka avulla jokainen Euroopan kansalainen voisi ajaa asiaansa tuomioistuimessa oikeuksiaan puolustaakseen.
HVK:n osalta voin nähdä toivoa näiden viime kuukausien tyhjäkäynnin jälkeen, mutta on varmaa, että neuvoston puheenjohtaja Moscovici sanoi sen selvästi jos ensi joulukuussa pidettävässä HVK:ssa tilanne ei avaudu, erityisesti määräenemmistön laajentamisen osalta, mikä tarkoittaa veto-oikeuden hylkäämistä ja yhteispäätösmenettelyn ottamista yleiseen käyttöön, seurauksena on epäonnistuminen, ja siitä on jatkettava eteenpäin. Mielestäni lykkääminen olisi kaikkein huonoin valinta sekä Euroopan kansalaisten että ehdokasvaltioiden kansalaisten kannalta.
Mitä tulee laajentumiseen, minulla ei ole aikaa puuttua yksityiskohtiin, mutta, arvoisa puhemies, haluaisin lopuksi painottaa erästä toista tähän laajentumiseen liittyvää seikkaa: edellytämme ehdokasvaltioilta, että ne mukauttavat toimielimiään, mukauttavat talouselämäänsä ja lainsäädäntöään, mutta meidänkin on mukautettava politiikkaamme. Sen välttäminen, että Euroopan unionista tulee ainoastaan 500 miljoonan kuluttajan suurmarkkinat, jossa rakenteellinen epätasapaino on suurta, on varmasti meille suurin haaste, ja siinä onnistumiseksi meidän olisi mielestäni aloitettava Nizzassa sellainen perustuslaillistumisprosessi, jonka avulla tällainen perusteellinen toimielinuudistus ja arvohierarkian uudistaminen olisi mahdollista ja joka siirtäisi lopultakin vapaakaupan pois ensimmäiseltä sijalta.
(Suosionosoituksia)

Wurtz
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission puheenjohtaja, yhdyn mielelläni puheisiinne, arvoisa puheenjohtaja Prodi, sillä te otitte esiin nykyisen hallitustenvälisen mallin rajoitukset. Olisin jopa teitäkin ankarampi sanoissani. Kyseessä on monessakin mielessä hiipunut, ellei jopa kalkkeutunut järjestelmä, josta on päästä eroon. Kuitenkaan eteenpäin ei missään nimessä päästä keskittämällä valtaa komission käsiin. Minun nähdäkseni koko toimielinjärjestelmää on muutettava, komissio mukaan luettuna, ja nimenomaan sosiaalisen liikkeen toimijat ja kansalaiset, ne jotka puuttuvat näkyvästi puheistanne, ovat ne uudet tekijät, joihin muutoksissa on keskityttävä.
Pyydän teitä kuuntelemaan tarkasti seuraavat lauseet. Kansalaiset ovat ymmärtäneet, miten loppuun kulunut julkisen toiminnan järjestelmä on tietyssä mielessä. Tämä hallinnointikriisi koskettaa unionia suoraan unionin edessä. Unioni syntyi ja rakentui pikemminkin suljetun piirin sisällä kuin avoimesti. Nyt eurooppalaisten on yhä vaikeampaa hyväksyä, että he ovat tapahtuneen tosiasian edessä. Sekä prosessi ja ongelmien määrittely että täytäntöönpano ja ratkaisujen arviointi yhdessä on tehtävä demokraattiseksi. On kyse siitä, että osapuolten ja avaintoimijoiden sallitaan osallistua laajemmin. Tällainen on tämän päivän Euroopalle heitetty poliittinen haaste.
Nämä lauseet eivät ole omiani. Ne on otettu asiakirjasta, jonka edeltäjänne tilasi lähes kaksi vuotta sitten komission tulevaisuudentutkimuksen yksiköltä ennen sen lopullista hautautumista. Minusta siinä on kuitenkin erittäin teräviä huomioita. Meidän on pyrittävä siihen, että vakuutamme keskenään erilaiset kansalaiset yhdistymisen tärkeydestä heidän yhteisen tulevaisuutensa ohjaamiseksi. Emme onnistu siinä, jos komissiolla ja hallituksilla on valtaristiriitoja keskenään, vaikka se parlamenttia mairittelisikin.
Tarvitsemme onnistuaksemme tästä olen vakuuttunut osallistuvaa demokratiaa, sosiaalista edistystä, solidaarisuuden siteitä, sivistyshankkeita ja eettistä intoa. En kuullut tänä aamuna mistään tällaisesta. Ytimekkäästi sanottuna tarvitsemme politiikkaa sen jalossa muodossa, sillä mielestäni Euroopan tulevaisuus riippuu siitä.

Collins
Arvoisa puhemies, Tanskan kansan 28. syyskuuta tekemä päätös liittymisestä Euroopan valuutta-alueeseen tulee epäilemättä esille Biarritzin Eurooppa-neuvoston kokouksessa. EU:n jäsenvaltioiden hallitusten on nyt vakavasti pohdittava, mitä Tanskassa on tapahtunut. Tanskalaisten päätös syntyi kaksi kuukautta ennen kuin EU:n johtajien on määrä kokoontua Nizzassa uudistaakseen voimassa olevia EU:n sopimuksia ja politiikkoja.
Kannatan Euroopan unionin laajentumista. Se auttaa vahvistamaan demokraattisia ja hallinnollisia rakenteita Itä- ja Keski-Euroopassa, laajentamaan markkinatalouksia, ja se auttaa rakentamaan itsensä kanssa sovussa olevan Euroopan mantereen. EU:n jäsenvaltioiden hallituksilla on kuitenkin vastassaan vaikeita valintoja. Emme voi kieltää, että Tanskan kansa käytti äskeistä kansanäänestystä testatakseen luottamusta Euroopan unionin rakenteisiin. Tanskan kansanäänestyksellä oli enemmän tekemistä Euroopan unionin suunnan ja tulevan poliittisen yhdentymisen kanssa kuin oikeastaan itse euroalueeseen kuulumisen kanssa.
Tanskalaisten äänestäjien keskuudessa ilmaistiin vakavaa huolestumista siitä, että verotusta koskevien veto-oikeuksien poistaminen Euroopan unionissa hävittäisi sosiaaliturvaetuuksia tulevaisuudessa. En välttämättä kannata tätä. Itse asia pysyy kuitenkin samana: nimittäin se, että Euroopan unionin jäsenvaltioiden hallituksilla, Euroopan komissiolla ja Euroopan parlamentilla on vakava taistelu käytävänään, jotta ne vakuuttaisivat Euroopan unionin 370 miljoonalle kansalaiselle, että lujempi poliittinen ja taloudellinen yhdentyminen on Euroopan unionille oikea tie eteenpäin. Tämä on ydinkysymys.
Jos jäsenvaltioiden hallitukset vievät kysymyksen poliittisesta yhdentymisestä liian pitkälle Nizzassa, meillä on todellisia vaikeuksia varmistaa asian hyväksymistä kansanäänestyksissä, joita on pidettävä useissa Euroopan unionin valtioissa. Jokaisen Euroopan unionin perustamissopimuksiin tehtävän muutoksen on oltava oikeudenmukainen ja harkittu. Sen on suojeltava pienempien jäsenvaltioiden etuja, emmekä saa auttaa rakentamaan kahden kerroksen Eurooppaa, jossa suuremmat jäsenvaltiot pyörittävät Euroopan unionia pienempien jäsenvaltioiden kustannuksella. Meidän on myös suojeltava kansojen kulttuurista ja kielellistä monimuotoisuutta.

Martinez
Arvoisa puhemies, arvoisa komission puheenjohtaja Prodi, arvoisa neuvoston puheenjohtaja Moscovici, Biarritzissa juuri perusoikeuskirja on ratkaisun avain toimielinongelmiin. Tietenkin tämä teksti näyttää arkipäiväiseltä, mutta siinä on paljon voimaa tämän hetken tapahtumien valossa.
Esimerkiksi johdanto-osassa ihmisarvon ja vapauden turvaaminen tuo mieleen Palestiinan. Ja 21 artiklan osalta huolestuminen syrjinnästä uskonnon tai etnisen alkuperän vuoksi, tietenkin 15 jäsenvaltiossamme, vaikka muualla pieniä 12-vuotiaita poikia ammutaan kuin jäniksiä juuri heidän uskontonsa tähden, on meiltä karkeaa kieltä, jopa loukkaus näitä nuoria kohtaan, jotka todella kokevat syrjintää ja saavat surmansa.
On siis löydettävä kohtuullisuuden ja suhteellisuuden taju perusoikeuskirjan 48 artiklan osalta ennen kuin puhutaan etuoikeutettujen suulla harkitsemattomia ihmisoikeusasiassa.
Sitä paitsi juuri tämän kohtuullisuuden ansiosta saadaan Nizzassa aikaan ratkaisuja, sillä loppujen lopuksi unioni voi laajentua esimerkiksi Kopernikuksen tai Johannes Paavali II:n Puolaan, ehkäpä myöhemmin ortodoksiselle Venäjälle, joka on kristillisen maailman itäinen vahtisotilas, ja tämä voidaan tehdä järkyttämättä toimintasääntöjä. Riittää, kun sovelletaan peruskirjan filosofisia periaatteita.
Näin ollen johdanto-osassa tarkoitetun kansallisen identiteetin kunnioittamisen nimessä tarvitaan ministerineuvostoa, jossa päätetään yksimielisesti olennaisen tärkeästä kansakuntien vapaudesta. Eri valtioihin jakautuneiden ihmisten tasa-arvon kunnioittamisen nimessä tarvitaan vähintään yksi komission jäsen valtiota kohden komissioon. Ja lopuksi perusoikeuskirjan 21 artiklan tarkoittaman syrjinnän kieltämisen nimissä ei voida sallia kahdessa tai kolmessa eri tahdissa etenevää Eurooppaa, sillä saman perheen jäsenet, samassa Euroopan kodissaan etenevät yhdessä kohti tulevaisuutta ilman, että ketään jätetään jälkeen.
Tätä perusoikeuskirjassa vaaditaan. Älkäämme alkako rikkoa sitä, ennen kuin olemme edes panneet sitä täytäntöön.

Butel
Arvoisa puhemies, kun on kuultu viime päivien kommentteja, voisi luulla, että mitään oikein tärkeää ei ole tapahtunut viime syyskuun 28. päivän jälkeen. Kuitenkin minusta näyttäisi siltä, että Tanska on antanut meille opetusta demokratiassa. Tanskan kansa on tarttunut sille tarjoutuneeseen tilaisuuteen lähettääkseen meille selvän viestin, ja meidän on oltava siitä Tanskalle kiitollisia.
Sanoessaan "ei" tanskalaiset ovat osoittaneet, ettei Eurooppaa voida rakentaa ilman niitä, joille Eurooppa on arkipäivää, eikä heitä vastaan. He ovat osoittaneet, että nyky-Eurooppa on harhateillä. Euroopastahan on tulossa vain joidenkuiden, vaikka sen pitäisi olla kaikkien Eurooppa. Älkäämme kuitenkaan vääristelkö. Se, että sanotaan "ei" jollekin tietylle eurooppalaiselle mallille, ei merkitse sitä, että ollaan Eurooppaa vastaan. Näin ajatteleminen olisi paha virhe. Biarritzia edeltävinä päivinä Euroopan johtajien on tajuttava oikein heille lähetetty viesti. Tanskalaisten "ei"viestin taustalla nähdään vaatimus sellaisesta Euroopasta, jossa erilaisuus on todellista ja joka perustuu kansakuntien ja niiden erilaisuuden kunnioittamiseen. Tässä on Euroopan todellinen rikkaus. Tämän oikeuden erilaisuuteen ja kunnioitukseen olisi oltava kaiken keskustelun taustalla, varsinkin Biarritzissa. Tämä on elintärkeää, jotta vältettäisiin yhtenäistämisen ja yhdenmukaistamisen välimailla itseään etsivän Euroopan nykyinen harhailu, jota eurooppalaiset eivät syystä tunne omakseen.
Tämä on valitettavasti se tie, jota hallitustenvälisessä konferenssissa halutaan kulkea keskittymällä määräenemmistöpäätösten laajentamiseen. Esimerkiksi ympäristöä ei suojella paremmin, jos halutaan valita sellainen politiikka, jossa ei välitetä kansojen taloudellisesta todellisuudesta ja tarpeista. Joten käyttäkäämme HVK:ssa tällä hetkellä käytäviä keskusteluja hyväksemme, jotta lopultakin korjaisimme järjestelmää, joka on saavuttanut äärirajansa. Nykyinen pyrkimys laajentaa määräenemmistöäänestyksiä ei lähennä Eurooppaa ja kansalaisia toisiinsa. Päinvastoin siinä jätetään syrjään ne, jotka eivät mukaudu yhtenäiseen ajattelutapaan. Tällainen sisäinen jännite ei vahvista Eurooppaa kansainvälisissä neuvotteluissa. Kuinkahan monen eri tahdin Eurooppaa kohti oikein viette meitä? Valittavissa on useita mahdollisuuksia. Tässä joitakin niistä.
Olisi esimerkiksi hyväksyttävä toissijaisuusperiaate ja edistettävä sitä. Euroopan on rajoituttava toimivaltuuksissaan niihin, joista jäsenvaltiot eivät pysty itse suoriutumaan tehokkaasti. Tavaroiden ja henkilöiden vapaan liikkuvuuden periaatteella on edistettävä eri kulttuurien ja toisenlaisten elämäntapojen välistä vaihtoa ja ymmärtämistä, eikä pitäisi yhdenmukaistaa kaikkea. Olisi annettava puheenvuoro takaisin politiikalle. Olisi annettava puheenvuoro takaisin kansalle.
Lopuksi todettakoon, että meidän on kuunneltava ja kunnioitettava kansakuntia enemmän ja yritettävä ymmärtää, miksi kansalaiset kääntyvät pois tästä Euroopasta. Voimme siis jatkossa edetä kaikki yhdessä.

Gorostiaga Atxalandabaso
Arvoisa puhemies, "nel decimo anniversario dell'unificazione tedesca" (Saksan yhdistymisen kymmenvuotispäivänä), kuten te sanoitte, puheenjohtaja Prodi, Euroopan unionin huippukokous pidetään Baskimaassa, kappaleiksi revityssä maassa. Eteläinen osa, joka on Espanjan vallan alla, on jakautunut kahteen autonomiseen alueeseen: Navarraan ja niin kutsuttuun Euskadiin. Pohjoista osaa, joka on Ranskan vallan alla, ei tunnusteta virallisesti millään lailla, siitä huolimatta, että kaksi kolmasosaa kansalaisista ja valituista edustajista selvästi tahtoo saada baskeille oman hallinnollisen alueen.
Kuinka Euroopan unioni voi kokoontua Biarritzissa antaakseen uuden julistuksen Euroopan unionin kansalaisten perusoikeuksista, kun samaan aikaan Baskimaan kansan kaikkein perustavimmat oikeudet, nimittäin kieli ja itsehallinto, evätään täysin? Puheenjohtaja Prodi, voimmeko me baskit asua Euroopassa ilman maamme sisäistä rautaesirippua?

Méndez de Vigo
Arvoisa puhemies, puheenvuoroni aluksi haluan minua edeltäneiden puhujien tavoin onnitella puheenjohtaja Prodia hänen puheenvuorostaan. Sitä seuranneet suosionosoitukset osoittavat hyvin selvästi sen, että kun on olemassa selkeä poliittinen tavoite, parlamentin tukeen voi luottaa.
Haluan onnitella myös neuvoston puheenjohtaja Moscovicia. Puheenjohtaja Moscovici esitteli erinomaisella tavalla aihetta, jota aion käsitellä, ja kukaan tuskin hämmästyy siitä, että keskityn perusoikeuskirjaa koskevaan kysymykseen. Puheenjohtajan puhe oli erinomainen viimeiseen minuuttiin saakka. Viimeisen minuutin aikana en enää ymmärtänyt häntä.
Miksi sanoin, että hänen puheensa oli erinomainen? Siksi, että hän antoi kiitosta sellaisesta asiasta, johon me kaikki olemme tyytyväisiä. Valmistelukunnan menetelmä toimi ja suoraan sanoen se toimi lähes ihmeellisellä tavalla. Itse en ollut niinkään yllättynyt, mutta jotkut teistä varmaan sanovat, että kristillisdemokraatti, joka ei usko ihmeisiin, ei ole kunnon kristillisdemokraatti. Näin ollen uskon ihmeisiin, ja valmistelukunta oli sellainen. Se, että hallitusten edustajat, Euroopan parlamentin ja jäsenvaltioiden parlamenttien jäsenet yhdessä komission kanssa pääsisivät kymmenessä kuukaudessa sopimukseen Euroopan unionin perusoikeuskirjasta, näytti saavuttamattomalta tavoitteelta. Siitä huolimatta onnistuimme siinä, ja uskon tämän olevan loistava uutinen Euroopan unionille. Se on loistava uutinen nyt, kun vietämme Saksan yhdistymisen kymmenettä vuosipäivää, loistava uutinen nyt, kun unionin suuri laajentuminen on vain muutaman vuoden päässä. Näin ollen menetelmä oli toimiva, samoin kuin perusoikeuskirjan sisältö. Neuvoston puheenjohtaja Moscovici sanoi sen erittäin selkeästi. Perusoikeuskirjan sisältö on hyvä.
Puheenjohtaja Guterres sanoi meille Feiran Eurooppa-neuvostossa: "Älkää olko huolissanne perusoikeuskirjan oikeudellisesta arvosta, vaan keskittykää sen sisältöön, tehkää hyvä perusoikeuskirja." Niin me teimmekin. En ole lukenut perusoikeuskirjan sisältöä koskevaa kritiikkiä. Minua edeltäneet puhujat ovat puhuneet perusoikeuskirjasta hyvää, sillä se on hyvä peruskirja, jossa sovitetaan yhteen klassiset 1800-luvulta peräisin olevat oikeudet ja uudet 2000-luvun oikeudet. Tämä perusoikeuskirja on tarkoitettu kansalaisille, jotka ovat osallistuneet hyvin aktiivisesti sen laatimiseen. Täällä sanottiinkin, että tämä on ollut virtuaaliperusoikeuskirja.
Nyt on kuitenkin niin, että perusoikeuskirjasta, joka on laadittu omaperäistä menetelmää soveltamalla ja jonka sisältö on hyvä tulen nyt puheenjohtaja Moscovicin puheenvuoron loppuosaan sanotaankin näin: annamme nyt sitä koskevan julistuksen ja jäämme odottamaan, mitä tulevaisuudessa tapahtuu. Neuvoston puheenjohtaja viittaa siis siihen, että on olemassa vaara, että kaikki jäsenvaltiot eivät hyväksy perusoikeuskirjaa oikeudellisesti sitovaksi välineeksi. Se on totta, tämä vaara on olemassa. Arvoisa puheenjohtaja Moscovici, uskon kuitenkin, että asiat ovat muuttumassa. Uskon, että alussa monilla hallituksilla oli vahvoja epäilyksiä, mutta nyt ne ovat muuttaneet asennettaan. Jotkin niistä Espanjan hallitus on viime päivinä tuonut tämän selvästi esille puoltavat perusoikeuskirjan sisällyttämistä perustamissopimuksiin. Vaikka myönnänkin, että se, mitä sanotte, on totta, että jotkin hallitukset eivät halua sisällyttää perusoikeuskirjaa perustamissopimuksiin, sanon teille erittäin selkeästi, että Euroopan kansalaisilla ja parlamentin jäsenillä on kuitenkin oikeus tietää, mitkä hallitukset eivät sitä halua. Meillä on oikeus tietää se, oikeus siihen, että meille sanotaan, ketkä eivät halua, että perusoikeuskirja sisällytetään perustamissopimuksiin. Tämän vuoksi, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, kannustan teitä jatkamaan edeltäjänne viitoittamaa tietä toisessa valmistelukunnassa ja neuvoston puheenjohtajavaltio Ranskaa olemaan rohkea, olemaan jälleen rohkea ja olemaan aina rohkea.

Berès
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission puheenjohtaja, hyvät kollegat, komission puheenjohtaja kertoi meille äsken, ettei demokratiaan voi soveltaa toissijaisuutta. Haluaisin vastata hänelle: myöskään ihmisoikeuksiin ei voi soveltaa toissijaisuutta. Nyt siis tästä näkökulmasta unionimme näytti eiliseen asti hieman orvolta. Sillä voidaksemme pitää Euroopan unionin mittana olevia ihmisoikeuksia ominamme tarvitsisimme vielä tekstin, perusoikeuskirjan, jotta voimme tarkistaa sen sisällön.
Tämä perusoikeuskirja kuuluu ensinnäkin niille, jotka elävät Euroopan unionissa, ja mielestäni se kuuluu myös kaikille niille, jotka haluavat tulla joukkoomme. Tämä on erittäin vahva poliittinen viesti, ja haluan painottaa sen tärkeyttä. Sillä Kööpenhaminan kriteereistä puhuaksemme ne ovat joskus hieman rajoittuneita, koska on kyse yksilöiden oikeuksista. Mielestäni tätä ongelmaa ei tällä hetkellä enää ole. Tämä perusoikeuskirja on sisällytettävä yhteisön lainsäädäntöön.
Meille sanotaan, että Euroopassa asiat ovat huonosti. Kuinka voimme kuitenkaan vastata kysymykseen: "Mitä haluamme yhdessä tehdä?", jos meillä ei ole edes tämäntasoista perusoikeuskirjaa? Mielestäni tämä on tärkeä vaihe. Kun 62 henkilöä, joilla on erilaiset ja toisinaan keskenään kilpailevat taustat, laativat 9 kuukaudessa yksimielisesti yhtenäisen tekstin siviiliyhteiskunnan seuratessa jatkuvasti sivusta, näen siinä ennen kaikkea merkin unionimme poliittisesta terveydestä, ja voimme olla vain tyytyväisiä siihen.
On sanottu, että Kölnin mandaatti oli rajallinen. Valtioiden ja hallitusten päämiehet eivät helpottaneet tehtäväämme: mandaatti oli sellainen, että se ei suonut meille oikeutta keksiä uusia oikeuksia, emme saaneet kehittää yhtäkään unionin toimivaltuuksista ja jotkut ovat halunneet tulkita mandaatin ainoastaan luvaksi kopioida joitakin Euroopan ihmisoikeussopimuksen artikloista. Uskon, että tämän parlamentin uskollisina palvelijoina olemme käyttäneet mandaatin kokonaisuudessaan, mutta ei pelkästään sitä, ja voin vain iloita tästä. Perusoikeuskirja on tällä hetkellä kaikkien käytettävänä, se on luettavissa ja selkeä. Kuitenkin siihen sisältyy mielestäni myös merkittävää edistystä, muun muassa nykyteksteihin verrattuna. Emme voi muuta kuin iloita tänään tästä tekstistä, olla siitä ylpeitä ja puolustaa sitä.
Haluaisin jo nyt painottaa joitakin seikkoja sisällöstä, vaikka tiedänkin, että meillä on mahdollisuus palata siihen marraskuisten keskustelujen yhteydessä. Ensimmäisen kerran kansainvälisessä asiakirjassa tunnustetaan oikeuksien jakamattomuus; meillä on tänään edessämme osoitus siitä, että tällainen on mahdollista, ja se koskee koko Euroopan unionia, mielestäni voimme jälleen kerran olla siitä ylpeitä. Lisäksi ensimmäisen kerran meillä on teksti, jossa tunnustetaan lajien neutraalius. Ranskalaiselle tämä on joka tapauksessa suuri tyytyväisyyden aihe, mutta mielestäni se ei koske ainoastaan ranskankielisiä.
Tässä peruskirjassa tunnustetaan uusia oikeuksia, totesin sen hetki sitten. Tässä mielessä se on uudenaikainen teksti, jossa tunnustetaan oikeudet bioteknologian, tietosuojan, ympäristön ja hyvän hallinnon alalla. Lisäksi uskon, että tekstimme rakenne on itsessään omaperäinen ja uusi, ja tekin, arvoisa ministeri, painotitte sitä. Enää ei puhuta yksilöiden oikeuksista samalla tavalla, sillä tällä hetkellä ensimmäisenä, perusluonteisena oikeutena on oikeus ihmisarvoon. Seuraavana tulee hieno sarja muitakin oikeuksia, joista olen jälleen ylpeä: ihmisarvo, vapaus, tasavertaisuus, solidaarisuus, kansalaisuus, oikeudenmukaisuus.
Taloudelliset ja sosiaaliset oikeudet on otettu tekstissä täysin huomioon, mutta ei ainoastaan solidaarisuutta käsittelevässä luvussa. Niitä löytyy eri puolilta tekstiä. Niitä on vapauksia koskevassa luvussa ja tasavertaisuutta koskevassa luvussa, ja on hyvä, että näin on, sillä tekstillä todella edistetään taloudellisia ja sosiaalisia oikeuksia. Sitten mainittakoon vielä oikeus hyvään hallintoon. Arvoisa komission puheenjohtaja, luulen, että se on teille erityisen tärkeää. Tämän oikeuden olemme sisällyttäneet kansalaisuutta käsittelevään lukuun. Se ei ole ainoastaan kansalaisia varten, vaan kaikkia varten. Olemme tietyssä mielessä laajentaneet ja kehittäneet perussopimuksiimme kirjattua kansalaisuuden käsitettä, jolla ei toistaiseksi ole ollut minkäänlaista konkreettista ilmentymää. Minusta tämän perusoikeuskirjan laatiminen merkitsee huomattavaa edistystä, jota meidän on tuettava ja käytettävä hyväksemme.
Muutama sana menetelmästä. Ennen minua monet ovat sanoneet, että on mahdollista, että tällä hetkellä käsiteltävänä oleva peruskirjaluonnos jää nykyiselleen tai valmistelukuntaa pyydetään jatkamaan sen työstämistä. Kuitenkin ennen kuin se annetaan julki, mielestäni ainoastaan valmistelukunnan tulisi voida muuttaa tiettyjä kohtia, jos sellainen jostain syystä katsotaan tarpeelliseksi. Muistakaa, ettemme ole Rooman konferenssin jälkeen yrittäneet aloittaa näin omaperäistä prosessia. Mielestäni ero on kuitenkin tällä kertaa siinä, että menetelmä toimi kaikin puolin hyvin. Se ei estänyt valtioiden ja hallitusten päämiehiä lähettämästä ohjeitaan, heidän edustajiaan tekemästä keskenään työtä, mutta kuitenkin he toimivat avoimesti kaikkien osapuolten seuratessa valppaina vierestä. Nämä osapuolethan, parlamentti etunenässä, ovat osoittaneet, että tällaisessa prosessissa onnistutaan kantamaan vastuuta ja osoittamaan tahtoa pyrkiä ja päästä kaikkien kannalta mielenkiintoiseen tulokseen.
Lopuksi muutama sana sisällyttämisestä. Tästä asiasta on puhuttu paljon, ja arvoisa neuvoston puheenjohtaja, te olette äsken kertonut meille, missä määrin hallitustenvälisessä konferenssissa on ryhdytty muuttamaan 7 artiklaa. Mielestäni emme voi olla aloittamatta tätä keskustelua ja pohtimatta tämän perusoikeuskirjan asemaa. Olisi ristiriitaista tehdä siitä oikeudellisesti epäselvä, kun voimme päivittäin huomata, että on tarpeen vahvistaa arvojemme perustamisprosessia. Olisi ristiriitaista, että kutsuisitte Nizzassa koolle uuden hallitustenvälisen konferenssin, jonka tavoitteena olisi perustamissopimustemme yksinkertaistaminen, perustuslaillisen prosessin mahdollinen käynnistäminen ja tämän perusoikeuskirjan sisällyttäminen jossakin vaiheessa perustamissopimuksiimme, ja samalla kun odottaisimme tämän kuvitellun HVK:n tuloksia, pitäisimme perustamissopimuksemme nykyisellään.
Mitä perustamissopimuksessamme tällä hetkellä sanotaan? Ne periaatteet, joiden varaan unioni rakentuu, löytyvät 6 artiklasta: siinä viitataan perustuslaillisiin perinteisiimme ja Euroopan ihmisoikeussopimukseen. Voimmeko perusoikeuskirjan sisällyttämistä perustamissopimukseen odottaessamme hyväksyä sellaisen perustamissopimuksen, jossa viitataan vain Euroopan ihmisoikeussopimukseen, vaikka kaikki unionin toimielimet ovat sopineet, että ne tekevät työtä tämän perusoikeuskirjan laatimiseksi, joka on hieno kirja ja jota kukaan juristi ei voi sivuuttaa?

Duff
Arvoisa puhemies, mitä Biarritzin kokouksen olisi tehtävä perusoikeuskirjan kanssa? Sen olisi tehtävä selväksi, mitä se tarkoittaa julistuksella. Mikä on julistus? Ehkä se on lasi samppanjaa ja jousikvartetti, ehkä se on Euroopan unionin perustuslain ensimmäinen rakennuspalikka, mutta tämä kaikki olisi tehtävä selväksi. Parlamentteja ei käytetä asioiden julistamiseen.
Toiseksi Biarritzin kokouksen olisi harkittava uudelleen kysymystä Euroopan unionin liittymisestä voimassa olevaan Euroopan ihmisoikeussopimukseen.
Kolmanneksi sen olisi harkittava tulevia tarkistuksia ja menettelyä perusoikeuskirjan lausekkeiden tarkistamiseksi tulevaisuudessa.
Lopuksi sen olisi pyydettävä komissiota käynnistämään laaja kampanja, jolla yleisölle tiedotetaan tästä suuresta hankkeesta.

Voggenhuber
Arvoisa puhemies, yksi asia komission puheenjohtaja Prodille. Voin sanoa puheestanne vain: lopultakin! Olen odottanut, kuten monet täällä ovat, näitä selviä sanoja jo pitkään.
Arvoisa ministeri Moscovici, Euroopan parlamentti on alusta alkaen vaatinut, että perusoikeuskirja sisällytetään perustamissopimuksiin, että siitä tehdään oikeudellisesti sitova ja että ihminen joutuu sitä rikkoessaan Euroopan yhteisöjen tuomioistuimeen. Tämä vaatimus ei edusta mitään poliittista kannanottoa. Se syntyy väistämättä asioiden tilasta, perusoikeuksien olemuksesta, ja se vastaa ihmisten odotuksia, oikeuksia. Voiko oikeuksia edes julistaa vakavasti ankkuroimatta niitä lainsäädäntöön? Voiko julistaa vakavasti oikeuksia, mutta kieltäytyä samanaikaisesti tekemästä niistä omia lakejaan? Voiko tunnustaa perusoikeuksia, mutta olla antamatta ihmisille välineitä niiden puolustamiseen?
Tämän kirjan jokainen artikla sisältyy jo kansainvälisiin sopimuksiin tai jäsenvaltioiden perustuslakeihin tai kansainväliseen oikeuteen tai EU:n sopimuksiin ja pöytäkirjoihin. Ne eivät ole mitään uutta. Ne edustavat Euroopan 200 vuoden perusoikeusperinteen summaa. Ainoa selvitettävä kysymys liittyy siihen, alistuvatko Euroopan unioni ja sen toimielimet jäsenvaltioiden tavoin tähän Euroopan perusoikeusperinteeseen.
Arvoisa ministeri Moscovici, voiko olla totta, että hallitukset pelkäävät kauan sitten vahvistettujen oikeuksien muuttamista Euroopan unionin todella voimassa olevaksi, lailliseksi sisäiseksi oikeudeksi? Eivätkö Eurooppa-neuvosto ja jäsenvaltioiden hallitukset myöntäisi silloin koko maailmalle, että kaikkia näitä vuosikymmenten aikana solmittuja kansainvälisiä sopimuksia pidetään vain poliittisina tunnustuksina ilman oikeudellista merkitystä? Eikö se synnyttäisi ihmisten keskuudessa epäilyksen siitä, että Eurooppa-neuvosto ja jäsenvaltioiden hallitukset yrittävät jättää hallitusten välisen yhteistyön perusoikeuskirjan ulkopuolelle ja suojella omaa valtaansa ja omaa täysivaltaisuuttansa oikeusvaltion periaatteilta, lainsäädännölliseltä valvonnalta ja perusoikeuksia koskevilta laeilta. Tällaista aletaan epäillä!
Arvoisa ministeri Moscovici, on jo hieman hullunkurista, että valtioiden ja hallitusten päämiehet haluavat julistaa oikeutta puolustautua valtiota vastaan. Parlamenttien tehtävänä on julistaa perusoikeuksia ja tehdä niistä lakeja. Olen kuitenkin sitä mieltä, että hallitusten ja Eurooppa-neuvoston on tässä tilanteessa hyvä pitää parlamentin kantaa oikeudellisesta sitovuudesta ja perustamissopimuksiin sisällyttämisestä tärkeimpänä perusteenaan ja noudattaa tätä vaatimusta.

Kaufmann
Arvoisa puhemies, minun on sanottava, että Brysselissä koettiin eilen liikuttava hetki, kun ehdotus perusoikeuskirjaksi voitiin allekirjoittaa. Myönnän, että epäilin valmistelukunnan jäsenenä viimeisen kymmenen kuukauden aikana välillä syvästi, onnistuisiko hanke. Työ on kuitenkin tehty, ja nyt haluaisin - jos sallitte - esittää sydämellisen kiitoksen parlamentin valtuuskunnan puheenjohtajalle, jäsen Méndez de Vigolle, hänen henkilökohtaisesta panoksestaan.
Perusoikeuskirja on todella tärkeä poliittinen hanke Euroopan unionin tulevaisuuden kannalta. Siinä esitetään kansalaisten oikeudet Euroopan unionin elimiin ja laitoksiin nähden, ja se poistaa aukon ihmisten perusoikeussuojasta. Nyt käsiteltävänä oleva teksti on epäilemättä herkkä poliittinen kompromissi kaikkien 15 jäsenvaltion erilaisten etujen välillä, unionin poliittisten puolueiden ja voimien ja niiden erilaisten yhteiskuntapoliittisten lähestymistapojen ja arvojen välillä, ja perusoikeuskirjan tekstillä on sekä vahvoja että heikkoja puolia.
Minusta sosiaalisten perusoikeuksien kohdalla on epäkohta. Niistä on turha etsiä oikeutta oikeudenmukaiseen korvaukseen työstä, vaikka kaikki valtiot ovat vahvistaneet sen jo vuoden 1961 sosiaalisessa peruskirjassa. Ympäristö ja kuluttajansuoja: kansalaisille ei taata yksilön oikeuksia, ja valitettavaa on myös se, että turvapaikkaoikeutta ei vahvisteta kolmansien valtioiden kansalaisten yksilön oikeudeksi.
Toisaalta näen myös perusoikeuskirjan vahvuudet. Kansalaisten perusoikeussuoja vastaa Euroopan ihmisoikeussopimusta ja takaa jopa sitä paremman suojan. Se sisältää oikeuden lakkoon, oikeuden kieltäytyä asepalveluksesta, ja olen erityisen iloinen siitä, että miesten ja naisten välinen täydellinen tasa-arvo pääsi perusoikeuskirjaan.
Yhdyn edellisiin puhujiin. Minusta Kölnin Eurooppa-neuvoston päätöstä pitää korjata. Biarritzissa tarvitaan kahtalaista poliittista merkkiä: ensinnäkin unionissa on käytävä laaja julkinen keskustelu perusoikeuskirjasta. Kansalaisten on saatava osallistua tähän keskusteluun. Toiseksi tarvitsemme päätöksen, jotta perusoikeuskirja voidaan sisällyttää perustamissopimuksiin. Tämä asia pitäisi mielestäni antaa kuitenkin kansalaistenkin päätettäväksi. Voisin kuvitella, että esimerkiksi vuoden 2004 Euroopan parlamentin vaalien yhteydessä pidettäisiin kaikissa jäsenvaltioissa kansanäänestys, jossa kysyttäisiin kansalaisten mielipidettä siitä, pitäisikö perusoikeuskirja sisällyttää perustamissopimuksiin.

Berthu
Arvoisa puhemies, viimeviikkoisessa euroa koskeneessa kansanäänestyksessään tanskalaiset sanoivat "ei" Euroopan yhdentymiselle ja supervaltio-Euroopalle, ja sen sijaan "kyllä" keskenään erilaiselle Euroopalle ja kansallisia demokratioita kunnioittavalle Euroopalle.
Unionin toimielimiä pohtivassa Euroopan neuvoston Biarritzin kokouksessa ja kolmen kuukauden päästä pidettävässä Nizzan kokouksessa on tehtävä tulosten perusteella tärkeä päätelmä. Vastaus laajentumiseen ei ole kaikkia unionin jäseniä tai vain joitakuita kovaan ytimeen liittyneitä koskevan ylikansallisuuden ja Brysselin sitovan vallan lisääminen.
Seuraavaksi annettakoon toinen opetus, joka koskee tällä kertaa ranskalaisia ja epäilemättä muitakin kansakuntia. Maanmieheni hyväksyivät yhteisen rahan vuonna 1992, koska heille sanottiin, että se olisi mahdollista ilman supervaltioita. Nyt on ilmennyt, että näin ei ollut. Tällä hetkellä sen voi nähdä selvästi euron laskun myötä. Ranskalaiset siis päättivät vuonna 1992 väärien tietojen perusteella. Tapahtuneen vuoksi heidän olisi tällä hetkellä päätettävä uudelleen, mutta tällä kertaa rehellisten ja täydellisten tietojen pohjalta.

Dell'Alba
Arvoisa puhemies, arvoisat kollegat, kuten puheenjohtaja Prodi muistanee, italialaiset radikaalit äänestivät viime vuonna hänen nimittämistään vastaan. En tiedä, olisimmeko tehneet niin, jos te, arvoisa puheenjohtaja, olisitte pitänyt tuolloin saman puheen, jonka piditte tänään Euroopan parlamentille. Otitte esille - ja annan teille tästä tunnustusta - kaikki ne epäkohdat, joita on kertynyt Euroopan rakentamisprosessin aikana, ja ne, joita on vaarassa syntyä Nizzan huippukokouksessa, jos vallalla on yhä sama metodi ja henki, joka valitettavasti on ollut ominainen viimeisille hallitustenvälisille konferensseille. Jäsen Enrique Barón muistutti teitä aivan oikein siitä, että olitte mukana allekirjoittamassa Amsterdamin sopimusta, jolla luotiin hahmo nimeltä herra YUTP, ja lisään, että juuri teidän hallituksenne kuului tämän - enkä nyt vähättele korkea edustaja Solanan henkilökohtaisia ansioita - uuden ja epäsuhtaisen oikeudellisen hahmon sitkeimpiin puolustajiin.
Tästä syystä arvostan sitäkin enemmän tämänpäiväistä lausuntoanne hallitustenvälisestä mallista, jota parlamentti on aina pitänyt yhtenä syynä Euroopan heikkouteen, niin sisäiseen kuin kansainvälisellä tasolla ilmeneväänkin. Jos jatkamme näin, puheenjohtaja Moscovici, emme onnistu laajentumisessa, ja Nizzan huippukokouksessa voitte enintään käynnistää menettelyn uudelleen, vaikkapa kutsumalla koolle uuden hallitustenvälisen konferenssin.
Kuten muut puhujat ovat jo sanoneet teille, puheenjohtaja Prodi, komission on tartuttava jälleen voimakkaasti rooliinsa Euroopan yhdentymisen moottorina, ja te olette tänään hahmotellut tätä varten suuret linjat. Jos jatkatte tässä hengessä, tuotte äänenne vahvana kuuluviin sekä Biarritzissa että Nizzassa ja jos noudatatte Euroopan parlamentin kantoja, jotka tässä asiassa ovat järkeviä ja viisaita, niin olen varma, että parlamentti tukee ja kannustaa teitä.

Van Dam
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja ja arvoisa komission puheenjohtaja, kysymyksissä, jotka kollega Napolitano on esittänyt perussopimus-, työjärjestys- ja toimielinasioiden valiokunnan nimissä neuvostolle ja komissiolle, esitetään perusoikeuskirjasta sellainen näkemys, jota ryhmämme ei valitettavasti voi hyväksyä.
Euroopan perusoikeuksien paremman suojelun kannalta ei ole lainkaan tarpeen laatia tätä perusoikeuskirjaa. Tämän tunnustavat myös eurooppalaisen perustuslakiasioiden asiantuntijat. Jos tästä perusoikeuskirjasta tulisi osa perustamissopimuksia, se tapahtuu Euroopan neuvoston aseman ja Euroopan ihmisoikeussopimuksen kustannuksella. Pitkällä aikavälillä tämä johtaa melko varmasti kiistoihin toimivallasta ja eturistiriitoihin Euroopan unionin ja Euroopan neuvoston välillä. Juridisesti sitova perusoikeuskirja ei ole ainoastaan tarpeeton vaan jopa vahingollinen perusoikeuksien noudattamisen kannalta. Näiden perusoikeuksien tehokkaaksi suojaamiseksi Euroopassa nyt ja myöhemmin riittää se, että Euroopan unioni liittyy Euroopan ihmisoikeussopimukseen. Siten luomme samalla Euroopan unionin toimielimiin kohdistuvaa todellista ulkoista valvontaa.
Meidän osaltamme Euroopan unionin liittyminen Euroopan ihmisoikeusyleissopimukseen voisi siksi olla yksi aiheista, joista jäsenvaltiot neuvottelevat HVK:n puitteissa. Mielestämme neuvottelut perusoikeuskirjasta voitaisiin jättää pois. Tämä pätee sitäkin vahvemmin, kun tarkastelemme perusoikeuskirjan tekstiä, jossa tehdään selväksi, että perusoikeuskirja toimii ainoastaan Euroopan muodostaman valtion sisällä. Demokratian ja monimuotoisuuden Eurooppa -ryhmässä toivomme kuitenkin, että tällaista liittovaltiota ei tule koskaan.

Hager
Arvoisa puhemies, minua ilahduttaa se, että unionissa vallitsevat taas pakotteiden poistamisen jälkeen normaalit olot, kenties lukuun ottamatta muutamien sellaisten ihmisten aiheuttamia poikkeuksia, jotka vähät välittävät mistään. Sen vuoksi voin hyvillä mielin keskittyä perusoikeuskirjaan. Laaditusta tekstistä voi olla montaa mieltä. Sitä voi arvioida tyydyttäväksi tai vähemmän tyydyttäväksi, ja sitä voi pitää hieman heppoisena valtavaan vaivannäköön nähden. Yhden asian voi kuitenkin todeta puolueettomasti. Varsinaista tavoitetta ei ole saavutettu niin kauan kuin tälle perusoikeuskirjalle ei ole myönnetty oikeudellista sitovuutta. Siihen asti se pysyy pelkkänä puheena.
Jää muuten nähtäväksi, olisiko vielä yksi valmistelukunta ylipäänsä sopiva väline käsittelemään huomattavasti monimutkaisempaa Euroopan unionin perustuslakikysymystä. Kansallisten parlamenttien mukaan ottaminen on tietysti hyvä asia. Minusta on kuitenkin kyseenalaista, voidaanko niin laajalta pohjalta saada aikaan järkevää tulosta tässä vaikeassa asiassa.
Biarritzista haluaisin sanoa, että sieltä ei ole pitkä matka, eikä varsinkaan kovin pitkä aika Nizzaan. On vielä täysin auki, pystyvätkö jäsenvaltiot solmimaan uuden sopimuksen Nizzassa. Pidän järkevänä puheenjohtajavaltio Ranskan asennetta, jonka mukaan jäädään mieluummin ilman sopimusta kuin solmitaan huono sopimus. Käsitykset hyvästä ja huonosta sopimuksesta ovat kuitenkin hyvin kaukana toisistaan. Johtavat eurooppalaiset diplomaatit eivät lisäksi ole säästäneet puheenjohtajavaltio Ranskaa neuvottelujen johtamista koskevalta arvostelulta. Juuri puheenjohtajavaltio Ranskan käyttäytymisestä riippuu kuitenkin, saavatko ennen kaikkea pienet jäsenvaltiot hallitustenvälisen konferenssin neuvotteluista sen vaikutelman, että niiden epäilyksille ja kannoille annetaan vähemmän painoa kuin suurten.

Cornillet
Arvoisa puhemies, tämä perusoikeuskirja on hieno hanke kaikkien kannalta ja minun mielestäni etenkin parlamentin kannalta. Näen siinä kolme hyvää puolta. Ensimmäinen on menetelmä, joka valittiin, eli valmistelukuntamenettely, jossa on järkevästi sulautettu kansalliset ja unionin legitimiteetit, vaikka mukana on ollut neljäskin taho, mitä komission jäsen Vitorino korosti. Muskettisotureita olikin kolmen sijasta neljä, mutta he pystyivät todella luomaan sellaisen menetelmän, jota olisi käytettävä muulloinkin asioiden edistämiseksi Euroopan unionissa.
Toinen hyvä puoli on komissiossa tehty työ. On osoitettava kunnioitusta jäsen Mendez de Vigolle hänen tekemästään työstä. On voitu nähdä, miten merkittävä painoarvo Euroopan parlamentin valtuuskunnalla on joka tapauksessa ollut hyväksytyissä tarkistuksissa.
Kolmas hyvä puoli on toimiva parlamentaarinen työskentely, josta minkä tahansa parlamentin on aina osattava iloita. Ennen minua puhuneiden henkilöiden puheiden laatu saa minut mainitsemaan asian lyhyesti, mutta on totta, että todellista lisäarvoakin on saavutettu. Soveltamisalan osalta on noudatettu toissijaisuutta, eikä ollut niin helppoa laatia sekä juridisesti asianmukaista että sellaista perusoikeuskirjaa, joka olisi edes jossain määrin jännittävä ja kansalaisten kannalta luettava.
Näiden kolmenlaisten ansioiden vastapainona on kolminkertainen vastuu. Ensimmäinen koskee kommentteja. Mielestäni meidän olisi päästävä meille luonteenomaisen yksimielisyyden karttelun ylitse niin, että me parlamentin jäsenet saisimme kuulla tästä peruskirjasta pikemminkin ylistäviä kommentteja kuin että jankuttaisimme siitä, mitä olisimme vielä halunneet lisätä.
Toinen vastuu liittyy perusoikeuskirjan hyväksymiseen. Toivoisin, että parlamentti voisi hyväksyä perusoikeuskirjan marraskuussa niin virallisesti kuin on tarpeen, sillä perinteeksi on muodostunut, että parlamentit ovat kansalaisvapauksien vartijoita, ja Euroopan parlamentin on tartuttava tähän tilaisuuteen osoittaakseen tämän todeksi.
Lopuksi kolmas vastuu, joka koskee perusoikeuskirjan noudattamista, ja siinä meidän on osoitettava sinnikkyyttä. Olemme hyväksyneet valtaenemmistön äänin päätöslauselman, jossa vaaditaan perusoikeuskirjan sisällyttämistä perussopimuksiin. Tiedän, että Nizzan kokouksen esityslista on jo täyteen tungettu, enkä ole vakuuttunut siitä, että on järkevää politiikkaa vaatia sisällyttämistä Nizzassa. Voimme Nizzassa pyytää erittäin täsmällistä aikataulua perusoikeuskirjan sisällyttämiseksi tietyn ajan kuluessa, vaikka mielestäni lakimiehet voivat vahvistaa tämän perusoikeuskirjalla on oikeudellisia vaikutuksia heti sen jälkeen, kun olemme hyväksyneet sen ja kun valtioiden päämiehet ovat antaneet sen julki, sillä mikään ei estä tuomioistuinta tukeutumasta siihen.
Meillä on siis kaiken tämän jälkeen teksti, jolla on suuri arvo Euroopan sisällä, monien on täytynyt tähdentää tätä. Se on lisäetu kansalaisten kannalta. Saan itse iloa ajatellessani, että kyseessä voisi olla tulevaisuudessa omaksuttavan perustuslain tuleva johdanto-osa. Lopuksi sanoisin, että ulkomaailman osalta ihmisoikeudet ovat mielestäni Euroopan todellinen viesti. Meillä on nyt tässä eurooppalainen opas, jonka voimme toimittaa kumppaneillemme muissa yhteyksissä. Ensinnäkin niille, jotka haluavat liittyä meihin ja toiseksi niille, joiden kanssa käymme neuvotteluja.

Paciotti
Kiitän puheenjohtaja Prodia hänen vaikuttavasta puheestaan, joka heijastelee sitä suurta visiota, jonka hyvin monet meistä jakavat. Yhdyn myös siihen, mitä on sanottu perusoikeuskirjan innovatiivisuudesta, sillä perusoikeuskirjalla turvataan perusoikeuksien jakamattomuus riippumatta perinteisestä jaosta kansalaisoikeuksien, taloudellisten ja sosiaalisten oikeuksien sekä uuden sukupolven oikeuksien välillä ja sillä taataan miesten ja naisten tasa-arvo kaikilla inhimillisen toiminnan aloilla.
Tänään käsiteltävä perusoikeuskirja on kuitenkin ensi sijassa symboli, joka kuvastaa siirtymistä markkinoiden Euroopasta poliittiseen Eurooppaan ja jäsenvaltioiden Euroopasta kansalaisten Eurooppaan. Euroopan unionin - joka koostuu kansoista ja kansakunnista, jotka haluavat säilyttää erilaisuutensa perinteiden, kielten ja uskontojen osalta - identiteetti ei perustu samaan etniseen ryhmään, samaan kotimaahan tai samaan verenperintöön vaan yhteisiin periaatteisiin ja yhteisiin kansalaisten perusoikeuksiin. Juuri tämä on se Euroopan kulttuurimalli, joka on mahdollistanut kansoillemme kestävän rauhan vuosisatojen veristen konfliktien jälkeen, ja juuri tätä rauhaa ja tätä yhteiskuntamallia tarjoamme ehdokasvaltioille: emme pyydä heitä omaksumaan samoja perinteitä ja uskomuksia vaan hyväksymään yhteiset säännöt, joilla taataan jokaiselle vapaus ja ihmisarvo.
On todettu aivan oikein, että ainutlaatuinen menetelmä, jolla perusoikeuskirja on laadittu, on kantanut nopeasti hedelmää. Tästä on kiittäminen kansojen ja hallitusten edustajien osallistumista ja kaikkien niiden kansalaisyhteiskunnan tahojen keskinäistä sopimista, jotka ovat halunneet saada äänensä kuuluviin, sekä niiden toiminnan avoimuutta ja kollegiaalisuutta, valmiutta kuunnella eri näkökantoja ja hyväksyä asianmukaisia kompromisseja. Hankalat, puolisalaiset tai salaiset neuvottelut, jotka ovat ominaisia hallitustenväliselle mallille, eivät kanna samalla lailla hedelmää.
Tämä symbolinen asiakirja on virstanpylväs Euroopan unionin perustuslakiprosessissa - sillä minun mielestäni unionin perustuslaki ei synny yhdestä yksittäisestä toimesta tiettynä hetkenä vaan yhteisten toimielinten asteittaisesta vakiinnuttamisesta ja yhteisten perussääntöjen määrittelystä - ja siitä on tultava konkreettisesti sovellettavaa oikeutta.
Perustamissopimuksilla unionista on tehty vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuva alue. Siihen on liityttävä velvollisuus kunnioittaa selkeästi määriteltyjä perusoikeuksia. On jäsenvaltioiden, perustamissopimusten vartijoiden, tehtävä määrätä tämä velvollisuus takaamalla parhaaksi katsotulla tavalla perusoikeuskirjan oikeudellinen asema.
Perusoikeuskirjan, joka on unionin sielu, tilanne ei voi pitkään olla epäselvä, vaan se on sisällytettävä voimassa olevien säännösten joukkoon. Hallitusten on otettava vakavasti kansalaisten oikeudet, pantava ne tehokkaasti täytäntöön ja annettava konkreettista sisältöä Euroopan kansalaisuudelle. Vain niin kansalaiset saadaan todella pitämään Eurooppaa yhteisenä kotinaan.

Malmström
Arvoisa puhemies, Biarritzissa pidettävä huippukokous merkitsee puoliaikaa uudesta sopimuksesta käytävässä ottelussa. Valitettavasti ottelu on tähän mennessä ollut melko tylsä ja maaliton. Euroopan kansalaiset odottavat tuloksia kärsimättöminä.
Ehdokasvaltioissa odotetaan myönteisiä merkkejä siitä, että tie jäsenyyteen lyhenee kaikesta huolimatta. Jäsenvaltioissa me kaikki odotamme, että ministerineuvosto osoittaa poliittista rohkeutta ja tahtoa ryhtyä todellakin uudistamaan nykyistä yhteistyötä. Nykyään on vaikea sanoa, onko tällaista tahtoa olemassa. Uutta sopimusta koskevia neuvotteluja käydään aivan liian salaisesti.
Ranskan puheenjohtajistolla on sen vuoksi suuri vastuu siitä, että Nizzassa päästään konkreettisiin ja todellisiin tuloksiin, ja uuden perustamissopimuksen on todellakin luotava eurooppalainen unioni uusille jäsenille. Toimielimiä koskevat kysymykset on ratkaistava ja eurooppalaista kansalaisystävällistä ja ymmärrettävää perustuslakia koskevalle jatkuvalle työlle on annettava selkeä valtuutus. Perusoikeuskirjan on sisällyttävä tähän perustuslakiin ja toivon, että tällainen merkki annetaan Biarritzissa.
Meistä liberaaleista on itsestään selvää ja sen on oltava täysin selvää että nykyisen hallitustenvälisen konferenssin on oltava viimeinen ennen uusien jäsenvaltioiden hyväksymistä. Euroopan yhdistämistä koskevan historiallisen tehtävämme siirtämisessä ei voi vedota siihen, että Eurooppa-hankkeen tulevaisuutta koskevat kysymykset ovat vieläkin ratkaisematta. EU ei tule koskaan valmiiksi, mutta ehdokasvaltioiden on osallistuttava aktiivisesti tulevaisuudessa käytäviin keskusteluihin. Valmistelukunnan menetelmä on ehkä sopivampi kuin nämä hallitustenväliset konferenssit, joita meillä on aiemmin ollut.
Odotukset ovat korkealla ennen Biarritzissa pidettävää huippukokousta. Me kaikki kaipaamme merkkejä edistyksestä. On aika tehdä joitakin maaleja, jotta toivo ja kiinnostus koko ottelua kohtaan säilyisivät.

Frassoni
Arvoisa puhemies, uskon, että ruumiinkieli kertoo toisinaan enemmän kuin sanat, mutta toivon, että neuvoston puheenjohtaja Moscovicin keskustelussamme osoittama hajamielinen ja periksi antava suhtautuminen ei edusta hänen johtamansa neuvoston suhtautumistapaa.
Tiedän varmasti, että näin ei ole, ja toivon, että ne maat, jotka ovat tänään kuunnelleet huojentuneina ja innokkaina puheenjohtaja Prodin puhetta, osaavat toimia tästä eteenpäin Nizzan huippukokoukseen asti niin, että siitä on mahdollista tehdä todellinen menestys.
Haluaisin arvioida muutamalla sanalla valmistelukuntaa menetelmänä. Totta on, että se on parempi kuin hallitustenvälinen konferenssi, mutta - kiinnitättehän tähän huomiota, kollegat - myös valmistelukunnan on ollut pakko saavuttaa yhteisymmärrys jokaisesta yksittäisestä sanasta. Lopulta, varsinkin yhteenvedon osalta, saimme seurata eräänlaista hallitustenvälistä konferenssia numero kaksi, jossa meidän puheenjohtajamme täytyi neuvotella jäsenvaltioiden kanssa eikä parlamentin edustajien kanssa, tai pelkästään parlamentin edustajien kanssa.
Katson siis, että jälleen kerran ongelma yksimielisyyden vaatimuksesta, joka koskee paitsi lopputulosta myös perusoikeuskirjan joka ainoaa sanaa, on merkittävä rajoitus arvioitaessa perusasiakirjan sisältöä.

Ainardi
Arvoisa puhemies, komission puheenjohtaja Prodi viittasi Tanskan kansanäänestykseen. Mielestäni tämä äänestys kertoo tyytymättömyydestä, joka ulottuu kauas kyseisen maan rajojen ulkopuolelle. Monet eurooppalaiset ihmettelevät unionin tilannetta, sen tavoitteita ja jopa sen rakentamisen mielekkyyttä. Sanoisimme, että kyseessä on toimielimiä kohtaan tunnettu luottamuspula. Mielestäni tämä luottamuspula johtuu erityisesti kuilusta sosiaalisten odotusten ja sen välillä, että niihin ollaan kyvyttömiä vastaamaan. Samalla, kun kasvu on jatkunut, epätasa-arvoisuudesta on tullut yhä sietämättömämpää. Vaatimukset oikeudenmukaisesta jaosta ovat voimistuneet. Odotetaan myös kovasti yhteistoimintaa, avoimuutta ja julkista keskustelua. On ymmärrettävä enemmän.
Menetelmästään huolimatta johon olen tyytyväinen perusoikeuskirja, jonka olisi oltava Euroopan unionin sosiaalinen kivijalka, ei vaikuta minusta siihen ladattujen odotusten ja pyrkimysten veroiselta. Valmistelukunnan viimeisessä vaiheessa tekemistä myönteisistä lisäyksistä huolimatta kuilu kansalaisliikkeiden panosten, niiden toiveiden ja nykyisten tulosten välillä on suuri. Lisäisin jopa, että perusoikeuskirjassa on paljon epäselviä kohtia. On vielä aikaa kehitellä niitä, ja ottaa sitä varten suuremmassa määrin huomioon useiden järjestöjen, liittojen ja edistysmielisten tahojen esittämät ehdotukset. Samoin työllisyyden ensisijaisuus, syrjinnän torjuminen ja elinikäinen oppiminen ovat ensisijaisia, mutta niiden toteutuminen kilpistyy vakaussopimuksen logiikkaan ja vapauttamisen opinkappaleisiin.
Kollegani Wurtzin jälkeen haluisin sanoa, miten suuressa määrin toimielinten välttämättömän uudistamisen yhteydessä joudutaan ratkomaan unionin demokratisoitumista koskevaa kysymystä. Kaikissa esitetyissä pohdinnoissa on räikeä puute: kuinka luodaan sellaisia toimielimiä, joissa kansalaisten osallistuminen on mahdollista? Tämä on ehtona sille, että voidaan rakentaa kestävälle pohjalle kansakuntien Eurooppaa.

Segni
Arvoisa puhemies, kommenttini komission puheenjohtajan puheesta mahtuu yhteen sanaan: bravo. Me kuitenkin tiedämme, että asiat ovat huonosti, parempi sanoa se nyt suoraan. Neuvottelujen tähänastiset tulokset ovat olleet negatiivisia ja tuottaneet pettymyksen: sikäli kuin tiedämme, yhdestäkään niistä 75 kohdasta, joista pitää saavuttaa yksimielinen äänestystulos, ei vallitse täydellistä yhteisymmärrystä, ja Italiassa muutama päivä sitten tehty mielipidetutkimus osoittaa, että Euroopan kannatus laskee ensimmäistä kertaa yhdellä tärkeimmistä alueista, Koillis-Italiassa.
Totuus on, että Eurooppa on kuin lentokone, joka lähtee nousuun: joko se kiihdyttää noustessaan tai putoaa maahan. Siispä, puheenjohtaja Prodi, teillä on suurin vastuu asiasta, lähtekää täyttä vauhtia eteenpäin. Teiltä, kuten meiltäkin, edellytetään ehdotonta johdonmukaisuutta, mutta kaksi asiaa on tehtävä: ensinnäkin on sanottava heti, että jos Nizzan huippukokous epäonnistuu, puhkeaa sisäinen kriisi, joka voi tarvittaessa johtaa myös komission eroon. Toiseksi on sanottava yhtä selvästi, että laajentumista ei voida toteuttaa ennen todellista uudistusta.
Eurooppa on vaarassa langeta kompromisseihin, ei kriiseihin. Kriisit - kun ne merkitsevät ajatusten vaihtoa - ovat tervehdyttäviä.

Fiori
Arvoisa puhemies, kuten kaikki hyvät pyöräilijät, puheenjohtaja Prodi kiihdyttää oikealla hetkellä. Tämä on ajatuksena tämänpäiväisessä puheessa, joka on antanut uutta toivoa.
Kiinnitän huomioni kahteen seikkaan, jotka herättävät luonteeltaan erilaisia tunnelmia: toisaalta valmistelukuntaan, joka herättää tyytyväisyyttä, ja Tanskan kansanäänestyksen tulokseen, jota pahoittelen. Nämä tapaukset ovat tuloksiltaan erisuuntaisia, mutta mielestäni ne liittyvät kiinteästi uuteen aikaan ja ennakoivat sitä. Tanskan kansanäänestyksen äänestysvilkkaus oli lähes 90 prosenttia, mikä osoittaa kiistatta kansalaisten kiinnostuksen Eurooppaa koskevien päätösten tekoa kohtaan. Tämä tulos, jota kunnioitamme kaikin puolin, osoittaa kuitenkin, että kansalaiset kokevat ehkä olevansa vielä kaukana eurooppalaisesta ihanteesta.
Ongelma on luultavasti yleinen. Meidän on sanottava, että kun yhteisöelämää on eletty 50 vuotta, puuttuu luultavasti edelleenkin tunne kuulumisesta yhteen Eurooppaan, joka ei ole pelkästään maantieteellinen alue. Toki nykyään sisärajat ja pian liikkeellä oleva yhteinen raha ovat hyödyllisiä ja tarpeellisia symboleja, jotka konkreettisella vaikutuksellaan arkielämään vahvistavat osaltaan Euroopan ihannetta, mutta ne eivät täytä sitä kansalaisten toivetta, että heitä kuultaisiin paremmin ja että heidän etujaan ja ennen kaikkea heidän toiveitaan tuotaisiin paremmin esille.
Tiedämme, että tämänhetkisessä hallitustenvälisessä konferenssissa asetetut päämäärät eivät vastaa täysin tätä tarvetta, vaikka äänten painotusjärjestelmän uudistus ja määräenemmistöäänestysten laajentaminen menevät tähän suuntaan. Jo jonkin aikaa on puhuttu Nizzan huippukokouksen jälkeisestä ajasta, ajanjaksosta, jonka aikana toimielimiä ja toimintasääntöjä pitäisi uudistaa perusteellisemmin, myös ja ennen kaikkea laajentumista silmällä pitäen.
Uskon monien lailla, että valmistelukunta ei saa jäädä yksittäiseksi tapaukseksi ja että valittua mallia on käytettävä uudelleen asianmukaisesti mukautettuna, jotta uudistusprosessit - kuten presidentti Chirac hiljattain toivoi - vastaisivat yhä enemmän tarpeeseen tuoda toimielimemme lähemmäs kansalaisia.
Valmistelukunta on ollut menestys koko Euroopalle valitun mallin, aikataulun osalta saavutetun merkittävän tuloksen sekä kaikkien osallistujien vastuuntunnon vuoksi. Pyrimme levittämään tätä mallia laajemmalle sellaisen tulevaisuuden luomiseksi, jossa Euroopan toiveet toteutuisivat.

Van den Burg
Arvoisa puhemies, minäkin olen ylpeä perusoikeuskirjasta, joka esitellään Biarritzin huippukokouksessa. Tämä on ensimmäinen kerta, kun annetaan ihmisoikeuksien jakamattomuudesta tulkinta, jota on vaadittu kansainvälisissä keskusteluissa vuonna 1993 järjestetystä Wienin ihmisoikeuskonferenssista lähtien. Olen puhunut sen puolesta, että sosiaaliset, taloudelliset ja kulttuuriset oikeudet liitettäisiin yhteen perinteisten perusoikeuksien kanssa. Se on onnistunut. On kuitenkin kaksi kielteistä asiaa.
Puheenjohtajisto ei ole vastannut valmistelukunnan suuren enemmistön toiveisiin siitä, että perusoikeuskirjassa viitattaisiin selkeästi uuteen Euroopan neuvoston sosiaaliseen peruskirjaan. Se on mielestäni typerää, mutta lähden siitä, että EY:n tuomioistuin kuitenkin tekee niin tulkinnassaan sosiaalisista oikeuksista. Yhteisiä toimia ja lakko-oikeutta koskevan artikkelin tekstiä on korjailtu viime hetkeen saakka. En kerro tässä siitä yksityiskohtia. Komission jäsen Vitorino tietää tarkalleen, mistä on kysymys. Odotan, että hän esittää korjauksen ja selvennyksen perusteluissa.
Entisenä työmarkkinajärjestön neuvottelijana olen tottunut puolustamaan neuvottelutuloksia. Minulta ette siis kuule luetteloa asioista, jotka puuttuvat tai joita ei ole muotoiltu riittävän kauniisti. Mielestäni on saatu aikaan hyvä perusoikeuskirja. Sen tulee sitoa koko laaja eurooppalainen politiikka oikeusvaltion ja hyvinvointivaltion normeihin ja periaatteisiin. Se oli Kölnissä annettu tehtävä, ja sen voi perusoikeuskirja myös saada aikaan, tuleepa siitä sitten sitova tai ei.
Perusoikeuskirja täytyy luonnollisesti sisällyttää perustamissopimukseen, ja sen kuuluu toimia Euroopan perustuslain pohjana tulevaisuudessa. Jotkin jäsenvaltiot tarvitsevat kuitenkin hieman enemmän aikaa tottuakseen tähän ajatukseen. Uhkana on se, että hitain määrää tässä tahdin, mutta se ei ole mikään syy heittää perusoikeuskirjaa paperikoriin, jos siitä ei voi nyt heti tulla sitovaa. Päinvastoin, mielestäni meidän täytyy nyt keskittyä täysin jatkoon. Emme siis saa jäädä lepäämään laakereillamme, puheenjohtaja Moscovici. Perusoikeuskirjasta täytyy tulla elävä väline sekä juridisesti että poliittisesti.
Juridisesti on ajateltavissa muitakin täytäntöönpanon muotoja kuin välitön suora ja yksilöllinen täytäntöönpano EY:n tuomioistuimessa. Esimerkiksi Euroopan neuvostolla ja ILO:lla on runsaasti kokemusta ilmoitusmenettelyistä, asiantuntijakomiteoista sekä ammattiliittojen ja kansalaisjärjestöjen kollektiivisesta valitusoikeudesta, ja perusoikeuskirjaa voidaan valvoa juridisesti myös sillä tavalla.
Vähintään yhtä tärkeää on se, että perusoikeuskirja voi poliittisena hankkeena olla edelleen keino sitoa kansalaiset Eurooppaan. Keskustelu, joka syntyi komission jäsen Verheugenin kansanäänestystä koskeneiden lausuntojen jälkeen, on osoittanut kiusallisella tavalla, kuinka pahasti puutteellista viestintä Brysselin ja kansalaisten välillä on. Myös Tanskan kansanäänestystä voidaan pitää epäluottamuslauseena.
Haluaisin tukea perusoikeuskirjaa mahdollisuutena laajaan yhteiskunnalliseen keskusteluun siitä, mitä me haluamme Euroopalta. Pintassilgo ja hänen asiantuntijaryhmänsä ehdottivat tätä jo vuonna 1996. Kansalaisjärjestöt ja ammattiyhdistysliike ovat valmiita siihen. Ne ovat tähän saakka osallistuneet todella vahvasti prosessiin. Meidän täytyy pitää kiinni tästä mukanaolosta ja kehittää sitä.
Benelux-maiden hallitukset ehdottivat viime viikolla HVK:ta (hallitustenvälistä konferenssia) koskevassa muistiossa, että ensi vuonna Belgian puheenjohtajuuden aikana täytyy esittää Euroopan tulevaisuutta koskeva suuntaa antava suunnitelma, jossa täytyy ottaa esille sentyyppiset asiat kuten perusoikeuskirjan vahvistaminen mutta myös keskustelu toimielinten uudistamisesta ja toimivallasta, josta puheenjohtaja Prodi puhui.
Olen sitä mieltä, että realistinen aikataulu on sellainen, että Euroopan tulevaisuutta koskeva hanke esitetään seuraavan puheenjohtajuuskauden aikana ja että perusoikeuskirjalla on siinä paikkansa.

Procacci
Arvoisa puhemies, arvoisa komission puheenjohtaja, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisat kollegat, meneillään on vahvan kehityksen vaihe Euroopan ja koko maailman, ei pelkästään unionin, historiassa. Perusoikeuskirjan laatiminen ja hyväksyminen samaan aikaan mahdollisesti suuria muutoksia tuovan hallitustenvälisen konferenssin sekä laajentumisen kanssa ovat historiallisia tapauksia, jotka saattavat olla tunnusomaisia tämän vuosisadan alulle. On kuitenkin olemassa vaara, että tässä merkittävässä historian taitekohdassa ei saada hyödynnettyä kaikkia olemassa olevia mahdollisuuksia, jos perusoikeuskirjalla ei ole oikeudellista merkitystä, jos hallitustenvälisessä konferenssissa ei tehdä uudistuksia ja jos tämän seurauksena laajentuminen uhkaa jarruttaa poliittista yhdentymistä.
Ongelma, joka tällä hetkellä koskee läheisesti monia kansalaisia, jotka haluavat poliittisen Euroopan eivätkä pelkästään suurta kaupallista aluetta, on tämä: jos hallitustenvälisessä konferenssissa ei saada aikaan toivottuja uudistuksia, kannattaako silti jatkaa laajentumisen tiellä? Todellisuudessa, jos jatkamme kuitenkin laajentumisen tiellä - mikä on toivottavaa - ainoa toivomme on vahvistettu yhteistyö. Sille ei kuitenkaan missään nimessä pidä asettaa liian tiukkaa, ennalta määriteltyä aikataulua, vaan sen on annettava halukkaille jäsenvaltioille mahdollisuus lähteä hyväksytyn oikeudellisen ja institutionaalisen kehyksen puitteissa tiiviimmän poliittisen yhdentymisen tielle ja jätettävä muille mahdollisuus tehdä näin sitten, kun ne haluavat tehdä niin.
Kaikkien on voitava noudattaa unionissa omaa poliittista suunnitelmaansa erilaisuuden hyväksyvässä sopusointuisessa ilmapiirissä, joka on Euroopan unionin historiassa jo todettu parhaaksi ratkaisuksi.

MacCormick
Arvoisa puhemies, monien muiden parlamentissa olevien tavoin pidin hyvin myönteisinä puheenjohtaja Prodin meille tänä aamuna lausumia sanoja, jotka koskivat sekä unionin ja sen toimielinten rakenteita että perusoikeuskirjaa. Olen yksi niistä, jotka uskovat, että perusoikeuskirjan hyväksyminen, vaikka vain toteavassa muodossakin, on tervetullut askel eteenpäin, koska se johtaa varmasti aikanaan täysin oikeudellisesti sitovaan perusoikeuskirjaan.
Tahtoisin kiinnittää parlamentin ja komission huomion kysymykseen, joka nousee esille tänä perjantaina, jolloin keskustelemme Italian yliopistoissa työskentelevien vieraiden kielten lehtoreiden oikeuksista. Tässä meillä on tilanne, jossa unionin kansalaisten oikeudet on evätty kahdentoista vuoden ajan ja kauemminkin. Perusoikeuskirjasta sopiminen korkeimmalla tasolla ei hyödytä mitään, ellei tehokkaasti korjata vääryyksiä, joita valtio on aiheuttanut yksittäisille kansalaisilleen. Vaadimme sen vuoksi, että samalla tavalla kuin kuulimme tänään komission sitoutuvan perusoikeuskirjaan, se sitoutuu myös suojelemaan yksittäisten kansalaisten oikeuksia.

Sjöstedt
Arvoisa puhemies, ehdotettu perusoikeuskirja ei merkitse kansalaisten oikeuksien paranemista. Se ei tuo mitään uutta EU:n, jäsenvaltioiden ja Euroopan neuvoston nykyiseen tätä aluetta koskevaan politiikkaan. Tämä käy selvästi ilmi myös perusoikeuskirjan 50 artiklasta.
Vasemmiston näkökulmasta perusoikeuskirjan tekstissä esiintyy suuria puutteita. Perusoikeuskirjaa voidaan sen vuoksi pitää vain yrityksenä siirtää Euroopan unionille kansalaisoikeuksia koskeva vastuu niiltä toimielimiltä, joille se nykyään kuuluu. Me torjumme tällaisen kehityksen. Sen tarkoituksena on ainoastaan johdattaa EU:ta kohti liittovaltion rakentamista.
Meidän mielestämme on olemassa parempia vaihtoehtoja, nimittäin se, että EU allekirjoittaa tätä asiaa koskevan Euroopan neuvoston ihmisoikeussopimuksen ja siten liittyy siihen. Lisäksi tämä vahvistaisi yhteiseurooppalaista yhteistyötä tässä asiassa eikä heikentäisi sitä niin kuin EU:n perusoikeuskirja saattaa tehdä.

Camre
Arvoisa puhemies, Tanskan kansanäänestyksen tuloksesta ei saa tehdä vääriä johtopäätöksiä. Tanskan kielteinen päätös ei merkitse eristäytymistä tai nationalistisuutta korostavaa kieltäytymistä. Se ei ole osoitus siitä, että tanskalaisten enemmistö torjuisi Euroopan tason yhteistyön, eikä se ole osoitus siitä, että tanskalaiset eivät olisi hyvin selvillä kaikista Euroopan unionin oloista ja kehityssuunnitelmista. Tanskalaisten enemmistö on tehnyt kielteisen päätöksen, kuten myös vuosina 1992 ja 1993, Euroopan yhdentymisen lisäämisestä, torjunut suvereniteetista luopumisen ja torjunut välineet, jotka palvelevat näiden päämäärien saavuttamista - siis torjunut euron, enemmistöpäätökset ja Euroopan perustuslain. Sallikaa minun korostaa, että kieltäytymisen puolesta äänestäneet edustavat koko poliittista kenttää, myös lähes puolet hallitusvastuussa olevan sosiaalidemokraattisen puolueen äänestäjistä on äänestänyt euroa vastaan. Ei pidä kuvitella, että komission puheenjohtaja Prodin niin selkeästi kuvaama Euroopan-hanke pystyisi vakuuttamaan tanskalaisia tai saisi heitä asettumaan myönteiselle kannalle äänestyksessä. Tanskan hallitus ja euroa kannattaneet puolueet ovat yrittäneet kaikin keinoin vähätellä käynnissä olevaa yhdentymisestä ja suvereniteetista luopumista. Unioni on kuollut kuin kivi -ilmausta on käytetty hauskuttamaan ihmisiä, jotka ovat olleet itsenäisiä 1000 vuoden ajan. Jos Tanskan hallitus olisi puhunut yhtä selvin sanoin kuin komission puheenjohtaja Prodi ja jäsen Poettering ovat tänään puhuneet, euron vastustajia olisi ollut huomattavasti enemmän. Sallikaa minun sen vuoksi sanoa teille kaikille: ne, jotka haluavat lisätä unionin valtaa, saavat mennä yksin eteenpäin, koska Tanska ja muut vapaat eurooppalaiset, jotka saavat järjestää kansanäänestyksen, vastustavat unionin vallan lisäämistä.

Maij-Weggen
Arvoisa puhemies, Biarritzin epävirallisessa huippukokouksessa ei varmastikaan vielä saavuteta läpimurtoja. Sen täytyy itse asiassa tapahtua Nizzan huippukokouksessa. Epävirallinen huippukokous voi kuitenkin luoda pohjan Nizzan huippukokoukselle, ja siten tämä keskustelu on tosiaankin järkevä parlamentaarisen viestimme antamiseksi.
Toivon lämpimästi Biarritzin huippukokouksesta, että Amsterdamin huippukokouksessa ratkaisematta jääneet asiat voidaan ratkaista pikaisesti. Mitä tulee komission jäsenten lukumäärään, mielestämme yksi komission jäsen jäsenvaltiota kohti riittää. Parlamentin jäsenten määrä voi olla enintään 700. Lisäksi - tämä on tärkein asia - kaikesta unionin lainsäädännöstä tulee päättää määräenemmistöllä, ja mikä tärkeää, parlamentissa yhteispäätösmenettelyllä, sillä kuulen siellä täällä sanottavan, että nämä kaksi asiaa eivät kuulu automaattisesti yhteen.
Arvoisa puhemies, on kuitenkin myös tarpeen, että Biarritzin huippukokouksessa katsotaan hieman pitemmälle. Tiedämme oikein hyvin, että nykyiset perustamissopimukset eivät ole riittäviä ja että tulevaisuudessa on tarpeen kehittää unionille parempi ja toisenlainen rakenne, siis perustuslaillisempi rakenne, jossa myös ilmaistaan selkeämmin, mitä jäsenvaltioiden ja unionin toimivaltaan kuuluu. Mielestäni komission puheenjohtaja Prodi on tehnyt hyvän ensimmäisen siirron tässä asiassa.
Arvoisa puhemies, sitten vielä jotakin perusoikeuskirjasta. Minulla on ollut kunnia saada olla mukana laatimassa perusoikeuskirjaa. Haluan ensinnäkin kiittää Roman Herzogia ja myös Inigo Mendez de Vigoa erinomaisesta työstä sekä siitä, millä tavalla kompromisseja on toistuvasti tehty. Myös komission jäsen Vitorinon rooli on ollut hyvin myönteinen, ja tulos on hyvä. Kansalaisten arvokkuus, kuolemanrangaistuksen kieltäminen, kansalaisvapaudet, koulutus, työ ja yritystoiminta kaikissa jäsenvaltioissa, hyvin laaja - vielä laajempi kuin Amsterdamin sopimuksessa - syrjinnän estämistä koskeva artikla sekä miesten ja naisten yhtäläinen kohtelu, eikä pelkästään perinteisillä osa-alueilla, kuten työssä, palkkauksessa ja sosiaaliturvassa, vaan kaikilla unionin osa-alueilla. Tämä kaikki on määritelty perusoikeuskirjassa, ja se on edistystä.
Toivon ehdottomasti - sanon tämän vahvasti painottaen - että tämä perusoikeuskirja tosiaankin onnistutaan joskus sisällyttämään perustamissopimuksiin.
Arvoisa puhemies, sitten vielä loppuhuomautus professori Prodin voimakkaasta ilmauksesta. Minun täytyy sanoa, että hänen hyvää tarkoittava varoituksensa siitä, että pitäisi lopettaa hallitustenvälisen mallin tunnustaminen ja kehittäminen, kosketti minua voimakkaasti. Se vahvistaa edelleen Euroopan unionin epädemokraattista luonnetta, ja puheenjohtaja Prodi on tänään rakentanut todellisen muurin näitä toimia vastaan. Toivon, että puheenjohtaja Moscovici ymmärsi tämän hyvin, ja toivon myös todellakin, että Nizzan ja Biarritzin huippukokouksissa voidaan pysäyttää tämä suuntaus ja että niissä tehdään käännös takaisin.

Cederschiöld
Arvoisa puhemies, haluan aloittaa ilmaisemalla toiveeni siitä, että hallitusten päämiehet tekevät Nizzassa perusoikeuskirjasta, siis koko paketista, suoran henkilökohtaisen turvan kansalaisille. Oikeusjulistuksemme on tämän vuosituhannen ensimmäinen. Se on maailman nykyaikaisin, ja se on laadittu maailman suurimmalla yhteisellä oikeusalueella. Perusoikeuskirja on tärkeä viesti kansalaisille ja muulle maailmalle siitä, mihin oikeusvaltion periaatteisiin valtiomme nojaavat.
Ensimmäistä kertaa kansalaisten valitsemat edustajat ovat osallistuneet aktiivisesti Euroopan unionin kehityksen yksityiskohtien muokkaamiseen. Vanhanaikainen, kankea ja yksipuolinen malli on korvattu demokraattisella ja tehokkaalla mallilla. Eurooppalainen identiteettimme ja arvoyhteisömme vahvistuvat. Perusoikeuskirja vaikuttaa myös vapauttavasti Euroopan talouteen. Yksityishenkilön mahdollisuudet yrityksen perustamiseen ja itsensä elättämiseen paranevat. Yksityisomistus ja henkiseen omaisuuteen liittyvä omistus saavat voimakkaan suojan. Tämä yksilöllinen suoja on tärkeä laajentumisen peruste - EU:n prioriteetti lähivuosina. Myös ehdokasvaltioiden kansalaisten on saatava osansa EU:n oikeuksista ja vapauksista. Muotoilemme tässä ja nyt eurooppalaista kansalaisuutta, joka antaa erityisesti pienten valtioiden kansalaisille suurten valtioiden edut.

Sudre
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission puheenjohtaja, hyvät kollegat, Euroopan unionin neuvoston puheenjohtajuuteen on harvoin liittynyt näin paljon haasteita ja tapahtumia.
Haasteena ovat ennen kaikkea hallitustenvälinen konferenssi sekä, laajentumisen valmistelu, ja nämä kaksihan liittyvät selvästi toisiinsa. Tapahtumista tarkoitan euron vaikeuksia, öljyn hinnan rajua nousua ja toisaalta toivoa siitä, että Jugoslaviassa siirrytään demokratiaan.
Tämä tarkoittaa, että puheenjohtajavaltio Ranskan tehtävä ei ole helppo.
Meidän on valittuina edustajina sekä kannustettava Ranskaa jatkamaan vaikeuksista huolimatta eteenpäin että välitettävä omista kotimaistamme saamiamme viestejä.
Ensinnäkin kohtaamiemme taloudellisten ja sosiaalisten vaikeuksien vuoksi on havaittavissa huolestumista, vaikka kasvu on kestävällä pohjalla ja tulosta vuosien ponnisteluista, kaikkien kansalaistemme taholta. Näistä kansalaisiamme eniten kiinnostavista aiheista odotamme unionin puheenjohtajavaltio Ranskalta, että saamme nähdä sen reagoivan lujasti yhdessä 15 jäsenvaltion kanssa ja että tällaisen kehityssuuntauksen varsin nopea pysäyttäminen on mahdollista. Jos näin ei toimita, ei ole syytä ihmetellä skeptisyyttä, jopa sitä, että kansalaiset kääntävät selkänsä Euroopalle.
Seuraavaksi siirtyisin kannustaviin viesteihin unionin laajentumista edeltävistä HVK-neuvotteluista. Tiedämme, että nämä neuvottelut ovat varsin vaikeita ja antavat aihetta pelätä Nizzan kokouksen päättyvän epäonnistumiseen tai minimisopimukseen, mikä olisi vielä vakavampi asia, ja te, arvoisa ministeri, olette jo myöntänyt tämän.
Euroopan parlamentti ja sen kautta Euroopan kansat odottavat Biarritzissa pidettävältä ylimääräiseltä Eurooppa-neuvoston kokoukselta, että se tarjoaa tilaisuuden maidemme johtajien havahtumiseen ja poliittiseen heräämiseen. Pienten askelten politiikka ei ole enää kohtaamiemme haasteiden mukaista, mutta olen aistinut toteamuksissanne määrätietoisen kannan kummankin puolesta. Annetaan Euroopalle takaisin sen inhimillinen ulottuvuus, ja tässä mielessä perusoikeuskirjan sisällyttäminen perussopimuksiin on merkittävä vaihe tässä kehityksessä. Yrittäkäämme 15 jäsenvaltion kesken järjestää asiat niin, että voimme ottaa hyvissä olosuhteissa vastaan nämä ovellemme kolkuttavat maat. Osoittakaamme vihdoin selväjärkisyyttä Euroopan rajojen määrittelemisessä.
Alussa muistutin Jugoslavian tapahtumista. Jos pystyisimme edes valamaan rohkeutta ja sitkeyttä vaikeuksissa olevien ystäviemme serbien auttamiseksi, Eurooppa pääsisi eteenpäin ja kansamme ymmärtäisi ja tukisi unionia enemmän.

Ferber
Arvoisa puhemies, arvoisa komission puheenjohtaja, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, hyvät kollegat, meillä on historiallinen hetki tehdessämme perusoikeuskirjaa koskevaa päätöstä Euroopan parlamentissa. Tämän työn päättyminen on tärkeä tapahtuma Euroopan unionin historiassa ennen kaikkea kansalaisten kannalta. Entisen liittopresidentin Roman Herzogin johtaman valmistelukunnan työ on ollut ilahduttavaa. Haluaisin kiittää nyt myös tohtori Ingo Friedrichiä, joka oli ryhmämme johtaja valmistelukunnassa.
Haluaisin kuitenkin kysyä nyt vielä kerran aivan selvästi: haluammeko luoda ihmisten kaikkien muuttumattomien ja luovuttamattomien oikeuksien peruskirjan? Vai haluammeko tehdä toiveluettelon kaikesta siitä, mitä olisi mukava saada? Onko maksuton opetus ja maksuton pääsy työvoimatoimistoon perusoikeus siinä missä oikeus elämään tai ihmisarvo? Saksassa oli jo Weimarin tasavallassa laaja perusoikeusluettelo, joka kuitenkin tämän laajuutensa vuoksi rappeutui tavoitteeksi, jota ei lainsäädännöllisesti voitu panna täytäntöön. Niin ei saa käydä nyt. Me haluamme luoda Euroopan kansalaisille aidon perusoikeussuojan.
Polttoaineen hintakysymyskin vaikuttaa minusta erityisen tärkeältä viime aikojen tapahtumien valossa. Nykyistä tilannetta, joka on sietämätön erityisesti monille itsenäisille kuljetusyrityksille ja maataloudelle, on joka tapauksessa parannettava. Ei riitä, että valtiovarainministerit vannovat Versailles'ssa, että veroja ei alenneta, ja jälkeenpäin ne valtiot sortuvat, joissa protestoidaan äänekkäimmin.
Euroopan unionin toimielinuudistusta koskeva hallitustenvälinen konferenssi kolmannesta asiasta puhuakseni on sekin erityisen tärkeä parlamentille. Jos neuvostossa siirrytään laajempaan enemmistöpäätösten tekoon, se voi tapahtua vain Euroopan parlamentin mukanaoloa vaativaa yhteispäätösmenettelyä samanaikaisesti lisäämällä. Kaikki muut menettelytavat merkitsisivät suurta demokratiavajetta. Toimivallat on rajattava selkeästi. Perustamissopimuksen 87 artiklaan on sisällytettävä sosiaali- ja kulttuurialaan sekä hyväntekeväisyyteen liittyviä etuja koskevat yleishyödylliset palvelut, jotta nämäkin tärkeät välineet voidaan suojata pysyvästi.

Kauppi
Arvoisa puhemies, kunnioitettu komission puheenjohtaja Prodi, kuten tässä salissa on jo useaan kertaan todettu, perusoikeuskirja on aidon demokraattisen yhteistyön lopputulos. Sitä työstivät edustajat sekä omasta parlamentistamme että kansallisista parlamenteista ja hallituksista. Tämä yhteistyö tuotti epäilyksistä huolimatta erinomaisen lopputuloksen. Voikin kysyä, tulisiko tätä menestyksellistä yhteistyömallia jatkaa tulevaisuudessakin?
Lukuisat kansalaiset kokevat Euroopan unionin etäiseksi ja byrokraattiseksi. Kansalaisten epäluulot unionia kohtaan on otettava vakavasti. Meidän tulee kiinnittää erityistä huomiota kansalaisten ja unionin toimielinten välisiin suhteisiin. Olenkin sen vuoksi erittäin iloinen, että perusoikeuskirjassa korostetaan avoimuuden periaatetta, vaikka se voisi olla mukana vieläkin painokkaammin.
Huolimatta tänäänkin tässä salissa esitetyistä vaatimuksista näyttää siltä, että perusoikeuskirjasta ei ole tulossa oikeudellisesti sitovaa, vaan ainoastaan poliittinen julistus. Käyttämäni ilmaisu "ainoastaan" voidaan kuitenkin kyseenalaistaa, sillä uskon, että huolimatta julistuksenomaisesta luonteesta EY-tuomioistuin tulee oikeuskäytännössään soveltamaan perusoikeuskirjan artikloja itseään sitovina periaatteina, joiden kanssa tuomioistuimen tulkinnan on luonnollisesti oltava sopusoinnussa. Tätä kautta niistä muodostuu pikkuhiljaa myös de facto oikeudellisesti sitovia oikeusnormeja.
Perusoikeuskirja on osoituksena siitä, että unioni kantaa vastuuta ja huolta ihmisoikeuksista. Jotta ihmisoikeuksien toteutumista voidaan kuitenkin valvoa myös käytännössä, unionilla on oltava olemassa selvät säännöt mahdollisista sanktiomekanismeista jäsenvaltioita vastaan. Tällä hetkellä neuvosto pohtii tällaisten mekanismien sisällyttämistä 7 artiklaan. Menettelyistä sopiminen sinänsä on hyvä asia, mutta on huolehdittava siitä, että järjestelmää ei voida käyttää poliittisena lyömäaseena. Vanhan suomalaisen viisauden mukaan asiat pitää ensin tutkia ja sitten vasta hutkia. Tällä hetkellä pidän uhkaavana sitä, että jos Belgian hallituksen esitys toteutuisi näiden sanktiomekanismien osalta, niin ensin hutkittaisiin ja sitten vasta tutkittaisiin. Toivon, että sanktiomekanismeja vielä pohditaan ennen Biarritzin ja Nizzan huippukokouksia.

Liese
Arvoisa puhemies, arvoisa puheenjohtaja Prodi, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, hyvät kollegat, kiitän Euroopan parlamentin valtuuskuntaa valmistelukunnassa sekä valmistelukunnan puheenjohtajaa Roman Herzogia heidän intensiivisestä työstään. Euroopan unionin perusoikeuskirjan laatiminen on tärkeä ja välttämätön askel kansalaisia lähellä olevaan Eurooppaan.
Jotkut ovat sitä mieltä, että Euroopan sisämarkkinat voidaan luoda olematta yksimielisiä perustavista arvoista ja periaatteista. Euroopan parlamentin enemmistö ei ole milloinkaan tukenut tällaista kantaa. Esimerkiksi bioteknisten keksintöjen patentoimista koskevan direktiivin yhteydessä, jonka pitäisi olla ensi sijassa sisämarkkinadirektiivi, emme sallineet direktiivin hyväksymistä ennen kuin siinä oli vahvistettu perustavat eettiset periaatteet ja patentoitavuuden ulkopuolelle oli jätetty tietyt tekniikat, jotka ovat ihmisarvon vastaisia. Tämä merkitsi tärkeää askelta Euroopan yhteisten arvojen suuntaan nimenomaan nykyaikaisen geenitekniikan alalla.
Perusoikeuskirja edustaa toista, varmasti paljon tärkeämpää askelta. Käsiteltävänä oleva ehdotus on monilta osin erinomainen. Juuri ihmisarvon suojelu ja nykyaikaisen tekniikan avulla väärinkäytöltä suojelu kaipaa kuitenkin parannusta. Joissakin kohdissa on käytetty epätäsmällisiä sanamuotoja, ja erityisesti minua huolestuttaa se, että perusoikeuskirjaluonnoksen 3 artikla jättää ulkopuolelle vain ihmisten kloonaamisen jäljentämistarkoituksessa. Sen voi tulkita askeleeksi taaksepäin unionin tähänastiseen lainsäädäntöön verrattuna.
Arvoisa puheenjohtaja Prodi, bioteknisten keksintöjen patentoimista koskevassa direktiivissä kielletään kokonaan ihmisten kloonaus, koska se on hyvien tapojen ja yleisen järjestyksen vastaista ei siis pelkästään patentti vaan tekniikka. Komission jäsen Busquin vakuutteli minulle sitä kiitettävällä tavalla vielä tällä viikolla kirjeessä, ja sen vuoksi on vaarallista, jos muotoilemme asian nyt perusoikeuskirjassa lievemmin kuin Euroopan unionin tähän asti hyväksytyssä lainsäädännössä. Tämä ei johdu valtuuskunnastamme eikä Roman Herzogista vaan jäsenvaltioiden hallituksista. Sen vuoksi niitä on vielä kerran painostettava parantamaan tätä kohtaa.

Mombaur
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, valmistelukunta on muotoillut ihailtavan tasapainoisen ehdotuksen perusoikeuskirjaksi ja antanut sen neuvostolle Luxemburgin ja Strasbourgin tuomioistuinten osoittaessa suosiotaan. Mitä lisäarvoa tämä perusoikeuskirja tuo? Ensinnäkin sen, että yli 30:sta voimassa olevasta oikeuslähteestä koottiin perusoikeuksien vähimmäismäärä.
Toiseksi avoimuutta kansalaisiin päin, jotka tietävät nyt, mitä oikeuksia heillä on niihin nähden, jotka soveltavat ja luovat eurooppaoikeutta, avoimuutta niiden suuntaan, jotka tekevät juuri sitä, luovat tai soveltavat eurooppaoikeutta. Heilläkin on nyt selvä käsitys oikeuksista, joiden mukaisesti heidän pitää toimia.
Kolmanneksi: valmistelukunta ei pelkästään kopioinut vanhoja oikeuksia jopa Eurooppa-neuvosto tunnusti sen vaan käsitteli ja toi esiin vanhojen oikeuksien uusia vaaroja: rikollisuudessa, biotekniikassa, tietosuojassa ja hallinnossa.
Perusoikeuskirja takaa siis paremman suojan kuin Euroopan ihmisoikeussopimus, se on sanottava kaikille niille, jotka väittävät täysistunnossa päinvastaista ja siinä tuodaan tasapainoisesti esiin poliittisia ja sosiaalisia oikeuksia.
Se on uuden vuosituhannen ensimmäinen ihmisoikeusjulistus ja maailman nykyaikaisin käytettävissä oleva ihmisoikeuskirja. Siinä selvitetään ihmisille, että Euroopan unioni on aina ollut arvoyhteisö. EU:n on tosin tehtävä vielä hyvin paljon säilyäkseen myös sellaisena. Arvoisa neuvoston puheenjohtaja Moscovici, kysyn teiltä aivan vakavasti, voisitteko pohtia tällaista asiaa: jos ajattelisitte nyt vain Kölnin Eurooppa-neuvoston päätöstä ja harkitsisitte ensin kaikessa rauhassa, pitäisikö perusoikeuskirja sisällyttää perustamissopimuksiin: miten ihmisoikeuksia halveksivat rohkaistuisivat siitä, että me epäröimme? Jäsen Baron Crespo oli oikeassa: miksi pitäisi hukata aikaa? Nythän on vain kyse voimassa olevan lainsäädännön tekemisestä näkyvämmäksi.

Moscovici
Arvoisa puhemies, olemme käyneet sekä monipuolista että kiintoisaa keskustelua. Haluaisin puolestani kiitellä puheenjohtaja Prodia lujasta ja asiapitoisesta puheesta. Huomaan tietenkin ja se on suuri tyytyväisyyden aihe että Euroopan parlamentti on lähes yksimielisesti tyytyväinen perusoikeuskirjaan. Se ei ole hämmästyttävää, sillä parlamentti on ollut mukana laadinnassa ja teksti vastaa myös eräitä parlamentin arvoja. Tämä antaa paljon voimaa tälle tekstille ja Euroopan neuvostolle sen edistämiseksi. Olen huomannut, että vetoatte ja kannustatte etenemään pitemmälle ja käyttämään syntyneen innostuksen hyväksi tekstin ottamiseksi mukaan Nizzaan ja sen jälkeisiinkin yhteyksiin. Yritän vastata lyhyesti puheenvuoroihinne juuri tässä mielessä.
Komission puheenjohtaja Prodi vetosi yhteisömallin säilyttämisen puolesta, mille hän sai kaikkien rivien varsin selvän hyväksynnän, ja haluaisin vuorostani kiitellä tätä puhetta, joka pysyy jatkossakin kiistattomasti tärkeänä puheena. Olen samaa mieltä hänen kanssaan siitä, että on tarpeen säilyttää toimielinten tasapaino korostamalla poliittisesti sekä komissiota että neuvostoa. Olen samaa mieltä hänen kanssaan siitä, että tulevaisuudessakin on säilytettävä komission keskeinen rooli yhteisön yleisen edun takaajana. Olen samaa mieltä hänen kanssaan, kun hän varoitti joidenkuiden kannattamasta paluusta hallitustenvälisiin menetelmiin. Kuitenkaan haluamatta aloittaa hänen kanssaan tässä keskustelua aiheesta, johon on tarpeen vielä palata, haluaisin myös kertoa hänelle joistakin neuvoston reaktioista.
Meidän on kiinnitettävä huomiota yhteisöpolitiikkaan. Unionin toimielinjärjestelmän omintakeisuus liittyy nimenomaan toimivaltuuksien jakoon toisinaan hienoistenkin menettelyjen pohjalta, jotka uskoakseni ovat kuitenkin osoittaneet ansionsa. Eikö olisikin parempi pikemminkin selvittää toimivaltuudet kaikilla päätöksenteon tasoille kuin ryhtyä oikeudelliseen jakoon klassisen liittovaltiomallin pohjalta. Emmekö olisi tällä tavoin lähempänä perustajaisien tarkoittamaa mallia?
Toinen havainto. On sellaisia aloja, joilla jäsenvaltioiden täysivaltaisuutta ei voitaisi kyseenalaistaa ilman, että puututtaisiin Euroopan rakentamisen henkeen. Kuitenkin tässä mielessä haluaisin ottaa esiin kahdesta asiasta kiistanalaisen aiheen tai ainakin tarkentaa niitä. Ensimmäinen koskee ulkopolitiikkaa ja yhteistä turvallisuuspolitiikkaa, eli ehdotusta ulko- ja turvallisuuspoliittisen edustajan siirtämisestä komission yhteyteen. Tiedätte, että kyse on Amsterdamissa tehdystä tietoisesta valinnasta tehdä selvä ero kahden tehtävän välille. Korkea edustaja toisin kuin komissio ei ole täysin riippumaton, vaan hänen tehtävänään on koordinoida ulkopolitiikkaa ja yhteistä turvallisuuspolitiikkaa, joissa jäsenvaltioilla on toimivallat, ja siinä meidän on ehkä jätettävä hieman sijaa hallitustenväliselle toiminnalle. Ulko- ja turvallisuuspolitiikkaa on yhtä paljon historiallisista kuin asian luonteesta johtuvista syistä epäilemättä hoidettava vielä pitkään jäsenvaltioiden välisen koordinoinnin pohjalta. Ehkä jonain päivänä tätä tarvetta ei enää ole, mutta mielestäni se hetki ei ole koittanut. On pikemminkin aika lujittaa tätä tehtävää.
Toinen tarkennus liittyy euroon. Euron viimeaikainen epävakaus on lisännyt tarvetta hallintaan, hoitoon ja politiikan tehostamiseen. Kuitenkaan ratkaisuissa ei pidä mielestäni vältellä voimakasta hallitustenvälistä koordinointia ja yhteistyötä talouspolitiikan alalla. Mielestäni hallinnan osalta ohjaksien on oltava lujasti sekä neuvoston että komission käsissä, eikä tässäkään suhteessa pidä torjua kaikkea, mikä liittyy yhteisöpolitiikkaan. Tästä syystä uskon, että on varsin tärkeää, että euro-ryhmän jonka halusimme perustaa puheenjohtaja säilyttää kaikilta osin roolinsa tässä asiassa.
Monet meistä haluavat kansallisten jäsenvaltioiden muodostamaa liittovaltiota. Tämä tarkoittaa myös sitä, että jokaisen on löydettävä oma paikkansa, nämä muutamat seikathan ovat olemassa keskustelun rikastuttamiseksi, sillä mielestäni olemme todella olleet mukana kaikin puolin tärkeässä keskustelussa. Arvoisa puheenjohtaja Napolitano, olin tyytyväinen, kun kuulin, että olemme samaa mieltä siitä, ettei pidä edetä liian nopeasti, ettei pidä asettaa perusoikeuskirjaa vaakalaudalle. Te ehdotitte, että perusoikeuskirja olisi tulevan perustuslain lähtökohtana, miksipä ei. Kuitenkin on päästävä yksimielisyyteen siitä, miten tämän perustuslain kokoamme.
Haluaisin vakuuttaa jäsen Poetteringille, että pystyn jauhamaan purukumia ja kuuntelemaan tarkkaavaisesti. Hän oli oikeassa korostaessaan kymmenen vuotta sitten tapahtuneen muurin murtumisen ja Saksan yhdistymisen jälkeen kuljettua tietä. Nyt toivon, että Serbia lähtee demokratian tielle. Hän toivoi, että puheenjohtajavaltio viitoittaisi Nizzassa tien tulevaisuudelle. Tietenkin puheenjohtajavaltio tietää, että asiat eivät pysähdy Nizzaan, että on ajateltava tulevaisuutta ja vietävä asiaa eteenpäin. Vielä kerran, älkäämme ottako tulevia keskusteluja tekosyyksi sille, ettemme tee tämä ei ole teidän ajatuksenne tällä hetkellä välttämättömiä päätöksiä HVK:sta lähtien, ja Biarritzissa on ilman muuta tavoitteena myötävaikuttaa niihin ja valmistella niitä.
Jäsen Enrique Barón Crespo tähdensi perusoikeuskirjasta, että kyse oli hienosta tekstistä, josta voidaan olla ylpeitä. Miksiköhän hän haluaa suojata sen lasin taakse. Mielestäni emme saa yksinkertaisesti unohtaa, että joidenkin jäsenvaltioiden tehtävänäni ei ole antaa niitä ilmi on jo nyt täytynyt voittaa varsin kova vastustus ja vastahakoisuus tämän tekstin hyväksymiseksi, mistä on seurauksena ainakin malttini, joka on tarpeellinen, jollei suorastaan varovaisuuteni. HVK:sta en ole hänen kanssaan aivan samaa mieltä. En katso, että olemme umpikujassa, vaan pikemminkin pidän hetkeä sellaisena, jona asiat liikahtavat eteenpäin. Sitä paitsi toivon, että liikahdukset ovat siellä voimakkaampia kuin Biarritzissa. Mitä tulee tulevaisuuteen, on ehkä todella tarpeen tarkistaa menetelmää, ehkäpä valmistelukunta olisi HVK:ta parempi, vaikka siitä ei ehkä pitäisikään tulla järjestelmää.
Jäsen Lannoye oli tyytyväinen siihen kantaan, jonka esitin mahdollisesta perustuslain laatimisesta. En tiedä edustanko kuten eräs puhuja sanoi toimielimeni kantaa, mutta haluaisin sanoa, että tämä on oma näkökantani. Mielestäni tällä hetkellä näyttä siltä, että jäsenvaltioiden enemmistö ei ole halukas työstämään asiaa välittömästi. Olemme sen sijaan saaneet nähdä Évianissa melko voimakasta vastustusta.
Jäsen Wurtz pahoittelee sitä, ettei kansalaisia enää oteta huomioon ja ettei enää etsitä keinoja kuulla heitä laajemmin. Omasta puolestani uskon, että juuri tästä syystä valmistelukunta on menetelmänä hyvä ja että sitä on vastaisuudessa käytettävä uudelleen.
Esittelijät ovat painottaneet keskustelun laatua ja myös tarvetta edetä pitemmälle. Tietenkään en voi muuta kuin yhtyä heihin.
Tästä pääsenkin jäsen Méndez de Vigon huomioihin. En ole kristillisdemokraatti, enkä siis usko ihmeisiin. Kuitenkin haluan kiittää Euroopan parlamenttia sellaisenaan, sillä se on myötävaikuttanut vahvasti tähän työhön. Kyseessä ei ole ihme, vaan työn tulos. Onko annettava julistus ja odotettava, vaikka vaarana on, ettei tätä tekstiä hyväksytä kaikkialla oikeudellisesti sitovaksi? Hän kysyy minulta, kuka tästä kieltäytyy. Toistaisin vielä, etten ole täällä ilmiantajana. Neuvoston puheenjohtajan ei kuulu etsiä syntipukkeja, vaan pikemminkin yksimielisyyttä ja kompromisseja. Minä siis haluaisin sanoa hänelle: voimme kai odottaa, että neuvostossa on puhuttu asiasta, ja sitten näemme, voimmeko tämän peruskirjan osalta edetä pitemmälle ja nopeammin.
Tässä samassa hengessä vastaan Pervenche Berèsille. Hän toivoi, ettei edes perusoikeustekstin pilkkuihin kajottaisi ja että valmistelukunta voisi viime kädessä ratkaista muutokset. Tästä asiasta haluaisin esittää tarkennuksen, sillä valmistelukunta ei ole toimielimenä muiden yläpuolella. Kuitenkin toivoisin todella, että Biarritzissa pidetään kiinni paketin keskeisistä osista, sillä pelkäänpä pahoin, että muutoin ryhdytään vaarallisiin keskusteluihin. Jäsen Pervenche Berès teki myös varsin mielenkiintoisen ehdotuksen siitä, miten perusoikeuskirja ja keskustelu mahdollisesta 7 artiklasta voisivat liittyä toisiinsa. Kannatan asiaa ja ehdottaisinkin, että pohtisimme esimerkiksi ajatusta 6 artiklaan lisättävästä viittauksesta perusoikeuskirjaan, mitä pitäisin sellaisena ehdotuksena, jonka avulla meidän olisi mahdollista päästä eteenpäin ilman sisällyttämistä ja meidän olisi mahdollista saada luja kiinnekohta. Sanon valmistelukunnassa istuville parlamentin jäsenille, että meidän on vielä vakuutettava Euroopan neuvoston jäsenet tästä, eikä se ole itsestään selvää.
En halua vastata yksityiskohtaisesti kaikkiin puheenvuoroihin. Sitä paitsi minulla ei ole siihen aikaa. Haluaisin vain korostaa, että pyrimme kovasti ottamaan järjestöjen odotukset mahdollisimman hyvin huomioon. Voidaan todellakin toivoa enemmän ja parempaa, mutta uskon aivan vilpittömästi, että tämä on hyvä alku. Teidän keskuudestanne kantautunut tyytyväisyys perusoikeuskirjaa kohtaan on selvä osoitus prosessin avoimuudesta ja läpinäkyvyydestä sekä siitä, että menetelmä oli onnistunut ja että myös me olemme tulleet vastaan kansalaisten pyrkimyksissä, jotka tulevat tätä kautta ilmi.
Jäsen Margie Sudre otti tehtäväkseen välittää huolet, jotka kumpuavat sosiaalisista ja taloudellisista vaikeuksista ja aiheuttavat euroskeptisyyttä. Tämä ei ole päivän aihe, mutta en voi olla muistuttamatta häntä siitä, että on totta, että puheenjohtajavaltio Ranskalla on vahvoja toimielimiin liittyviä tehtäviä, mutta samalla sillä on vahvoja kansalaisia koskevia prioriteetteja. En haluaisi, että nämä kansalaisia koskevat vahvat prioriteetit jäävät toimielimiä koskevien painopisteiden vuoksi taka-alalle. Mainitsisin esimerkkinä sosiaalipoliittisen ohjelman, joka on yksi prioriteeteistamme, tai vielä ne toimet, joiden en katsoisi tarkoittavan talouspainotteista hallitusta, vaan taloudellista hallitsemista vaikeuksien voittamiseksi.
Lopettaisin sanomalla, että puheenjohtajavaltio Ranska älköön kukaan sitä epäilkö aikoo antaa Euroopan parlamentille kaiken sen ansaitseman huomion ja että tulen tänne antamaan selostuksen Biarritzin kokouksesta 24. lokakuuta. Lisäisin vielä, että haluamme tehdä työtä täysin avoimesti, kuten te toivotte, ja jatkaa teidän kanssanne heinäkuun jälkeen käymäämme säännöllistä tietojen vaihtoa. Tämä on minusta välttämätöntä, jos haluamme, että Eurooppa-neuvoston Biarritzin kokous onnistuu eli että siellä valmisteltaisiin hyvissä olosuhteissa onnistunutta Nizzan kokousta, sillä Nizzan onnistumisesta riippuvat sekä tulevat käänteet että myös Nizzan jälkeisen ajan onnistuminen. Tästä syystä kehotan teitä kaikesta huolimatta olemaan hätiköimättä tulevaisuuden osalta, sillä tämä tulevaisuus rakennetaan askel askeleelta ja pala palalta.

Prodi
. (IT) Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisat jäsenet, kiitän teitä kohteliaisuudesta, jolla kuuntelitte puhettani, ja kiitän myös niitä, jotka hyväntahtoisesti moittivat minua siitä, etten ollut pitänyt sitä aikaisemmin. Heille sanon, että ennen kuin pitää puheen, on tutkittava ja arvioitava senhetkinen tilanne, koska poliittisen puheen täytyy aina olla realistinen ja sidoksissa todelliseen tilanteeseen sekä päämääriin, joihin me kaikki yhdymme. Pidin puheen tänään, koska huomaan, että ne vaarat, joita viime kuukausina on kerääntynyt Euroopan ylle, ovat synnyttäneet yhteisen tahdon, jonka avulla meidän on mahdollista saada tulevaisuudessa konkreettisia tuloksia.
Tämänpäiväisen keskustelun osalta yhdyn siihen, mitä kaikki muut ovat sanoneet - puheenjohtaja Moscovici, puheenjohtaja Napolitano ja ne ryhmien puheenjohtajat, jotka käyttivät puheenvuoron - perusoikeuskirjan merkityksestä: se on jotakin uutta ja myös odottamatonta. Emme voi kuitenkaan pysähtyä tähän seikkaan: perusoikeuskirjan juhlallisen poliittisen julistuksen lisäksi on otettava selkeä kanta sen liittämiseen unionin perustamissopimukseen. Voimme kuitenkin myös esittää kysymyksen: mihin perustamissopimukseen?
Kuten tiedätte, komissio on ehdottanut, että aletaan valmistella uutta selkeämpää perustamissopimusta, jossa kansalaisten oikeuksia vahvistetaan ja unionin ja jäsenvaltioiden valtuuksia selkeytetään, jotta tämä perustamissopimus olisi ymmärrettävä, vaikka valtuudet monissa tapauksissa säilyisivätkin ennallaan. Tämä on mahdollista, ja Firenzen yliopistollisen Eurooppa-instituutin tutkimus muodostaa hyvän pohjan tehokkaalle toteutukselle. Tämä on - toistan - paitsi oikeudellisesti mahdollista myös poliittisesti välttämätöntä.
Toivon siis, että Nizzan Eurooppa-neuvosto yhdistää voimansa tämän hankkeen toteuttamiseksi eikä pidä sitä jo loppuun käsiteltynä asiana vaan päättää käynnistää sen konkreettisesti hankkeena, tietenkin sen jälkeen, kun olemme hyväksyneet nyt tarvitsemamme uudistukset. En halua puhua pitkään näistä uudistuksista, ja tänään olen pitäytynyt ennen kaikkea menetelmäaiheessa: yhteisömallissa, kolmikantayhteistyössä ja keskinäisissä toimivaltuuksissa. Haluaisin myös korostaa hyvin selkeästi, että en ole levittänyt käsiäni vaan olen toistanut huolellisesti analysoituna tämänhetkisen tilanteen, ja vasta kun ehdotuksia oli, erittelin ja esitin ne teille.
Olen siis ottanut esille paitsi komission tärkeän roolin myös muiden toimielinten roolin, ja olen myös korostanut - ja tämä on toistettava, koska kyse on vieläkin tärkeämmästä asiasta - tarvetta vaikuttaa ihmisiin ja mielipiteeseen. Tähän suuntaan mennään hallintotapoja koskevassa asiakirjassa, jonka olemme laatineet ja jonka esittelemme, koska se on tapa vaikuttaa toimielimiin ja mielipiteeseen yhtä aikaa, ja se on äärimmäisen tärkeä tehtävä.
Tämän jälkeen meidän on mentävä Nizzan huippukokoukseen ja pantava täytäntöön laatimamme ohjelma. Tältä osin - toistan - emme voi tyytyä minimalistisiin ratkaisuihin. Yhdyn täysin siihen, mitä puheenjohtaja Moscovici sanoi: emme voi hyväksyä Nizzan huippukokousta, jonka anti on laiha.
Nizzan huippukokouksen jälkeen meidän on kuitenkin lähdettävä päättäväisesti eteenpäin kohti laajentumista, määriteltävä aikataulu, vertailuanalyysimenetelmät ja päämäärät, ja meidän on tehtävä tämä sellaisen yhteisömallin mukaisesti, joka sallii maiden väliset erot ja erilaiset tavat kokea mutta joka sallii myös kuulumisen yhteiseen Eurooppaamme. Meidän on kehitettävä vahvistettua yhteistyötä, jota on helpotettava ja tehostettava tämän tavoitteen saavuttamiseksi: vahvistettua yhteistyötä, joka on helpoin ja yksinkertaisin keino syventää yhdentymistä, jonka ovat todenneet tarpeelliseksi monet arvovaltaiset puhujat, joita olen tänään kuunnellut.
Haluaisin, että aloitettaisiin tästä vahvistetusta yhteistyöstä ja annettaisiin sen avulla joitakin esimerkkejä Euroopan uusista mahdollisuuksista. Jos olemme yhtä mieltä tästä, on vastustettava päättäväisesti kaikkia pyrkimyksiä häivyttää vastuu ja hajottaa päätöksenteon keskuksia. Tätä kaikkea ei missään nimessä tarvitse tehdä nyt heti. Esitin johdonmukaisen, voimakkaan, mutta myös realistisen puheen, jossa määrittelin ne etapit, jotka on mahdollista saavuttaa nyt, ja ne etapit, jotka on mahdollista saavuttaa lähitulevaisuudessa. Tältä osin, puheenjohtaja Moscovici, en suinkaan ajattele, että kaiken pitäisi tapahtua yhteisötasolla. Minä uskon erittäin voimakkaasti toissijaisuusperiaatteeseen, ja olen noudattanut sitä itse tiukasti ja kunnioitan sitä joka hetki. Myös silloin, kun olen esittänyt tarvittavia muutoksia tulevaisuutta ajatellen - myös niiden asioiden osalta, joita te olette pohtinut täällä, kuten YUTP:n - olen täsmentänyt, että se täytyy toteuttaa erityisellä säännöksellä, ja osoittanut keinon, jolla tämä päämäärä tulevaisuudessa voidaan saavuttaa. Hetkeäkään en ole ajatellut, että voimassa olevia sääntöjä voitaisiin rikkoa.
Olen kuitenkin osoittanut konkreettisesti, että voimme saavuttaa nyt käsiteltävissä asioissa erittäin tärkeitä tavoitteita yhteisön toimenpiteillä, kuten olemme nyt tehneet, esimerkiksi Balkanin toiminnan kehittämiseksi. Uskon, että omatuntomme soimaa, kun näemme, miten paljon tehtävää meillä on Balkanilla ja kuinka hajanaisia ja vähäisiä tulokset ovat toimintamme hajanaisuuden vuoksi olleet ainakin tämän tehtävän ensimmäisessä vaiheessa. Kuten sanoin, voisimme ottaa toiseksi esimerkiksi energiapolitiikan: kuinka paljon toivommekaan ja tarvitsemmekaan yhteistä energiapolitiikkaa, varsinkin sitten, kun ei ole enää kansallisia öljy-yhtiöitä vaan todelliset markkinat, joita on siis säädeltävä koko markkina-alueen koordinoinnilla.
Olen esittänyt realistisia ja vakavia esimerkkejä, ja olen hahmotellut tien tulevaisuutta varten: en ole halunnut elätellä utopioita. En ole esittänyt mitään sen suuntaista.
Voin kuitenkin sanoa teille, etten tule koskaan - en koskaan - sallimaan, että vielä tämän jälkeen sanotaan: "Niin parlamentilta kuin komissioltakin puuttuu demokraattinen legitimiteetti", kuten on liian monta kertaa sanottu viime kuukausina.
Tältä osin olemme olleet liian kärsivällisiä, te ja me: te siksi, että olette Euroopan kansan laillisesti valitsemia edustajia, me siksi, että meillä on kaksinkertainen legitimiteetti, ensinnäkin kansojen teidän kauttanne ja teidän luottamuksenne kautta antama legitimiteetti ja toiseksi jäsenvaltioiden neuvoston kautta antama legitimiteetti. Tämä on lähtökohta, joka antaa meille voiman ja legitimiteetin.
Kiitän teitä siitä, että olette kuunnelleet minua kohteliaasti. Sallikaa minun kuitenkin päättää puheeni keveämpään huomautukseen, joka tuli mieleeni lukiessani viime päivien urheilulehtiä, urheiluhan kuuluu täysin toissijaisuuden pariin. En halua missään nimessä puhua tästä pitkään, mutta olen tyytyväinen voidessani todeta, että Sydneyn olympialaisissa, ensimmäisissä dopingin jälkeisissä olympialaisissa - näin minulle on sanottu - joiden voimme katsoa olevan De Coubertinin hengen mukaiset, unionin 15 jäsenvaltiota saivat 239 mitalia ja Amerikan yhdysvallat 97 mitalia. Jos vielä vertaisimme 12:ta euromaata dollarialueeseen, ylivoimamme olisi heti kiistaton. Kiitän urheilijoitamme heidän suorituksestaan ja uskon, että tämä on hyvä enne meille kaikille!
(Voimakkaita ja jatkuvia suosionosoituksia)

Puhemies
Paljon kiitoksia, arvoisa komission puheenjohtaja.
Olen vastaanottanut työjärjestyksen 40 artiklan 5 kohdan mukaisesti käsiteltäväksi jätetyn päätöslauselmaesityksen.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan tänään klo 12.30.
(Istunto keskeytettiin klo 12.15 ja sitä jatkettiin klo 12.30.)

ÄÄNESTYKSET
(Esittelijä: Bodrato)

(Parlamentti hyväksyi lainsäädäntöpäätöslauselman.)
Teollisuus-, ulkomaankauppa-, tutkimus- ja energiavaliokunnan suositus (A5-0262/2000) ehdotuksesta neuvoston päätökseksi Euroopan yhteisön kannasta ehdotukseen Yhdistyneiden Kansakuntien Euroopan talouskomission säännöksi kaukovalon tai epäsymmetrisen lähivalon tai kummankin aikaansaavien, hehkulampuilla varustettujen moottoriajoneuvon ajovalaisimien tyyppihyväksynnästä (5634/1999 - KOM(1998) 797 - C4-0186 - 1999/0001(AVC)) (Esittelijä: Bodrato)
(Parlamentti hyväksyi lainsäädäntöpäätöslauselman.)
Teollisuus-, ulkomaankauppa-, tutkimus- ja energiavaliokunnan suositus (A5-0261/2000) ehdotuksesta neuvoston päätökseksi Euroopan yhteisön sitoutumisesta soveltamaan Yhdistyneiden Kansakuntien Euroopan talouskomission sääntöä N:o 67 nestekaasua polttoaineena käyttävien moottoriajoneuvojen erityislaitteiden tyyppihyväksynnästä (5991/1999 - KOM(1999) 0014 - C4-0185/99 - 1999/0018(AVC)) (Esittelijä: Bodrato)
(Parlamentti hyväksyi lainsäädäntöpäätöslauselman.)
Quisthoudt-Rowohlin laatima teollisuus-, ulkomaankauppa-, tutkimus- ja energiavaliokunnan mietintö (A5-0048/1999) ehdotuksesta neuvoston päätökseksi Euroopan yhteisön ja Venäjän federaation tieteellistä ja teknistä yhteistyötä koskevan sopimuksen tekemisestä (KOM(1999) 324 - C5-0083/1999 - 1999/0133(CNS))
Ennen äänestystä:
Schroedter (Verts/ALE). (DE) Arvoisa puhemies, parlamentti siirsi tämän mietinnön käsittelyä sillä perusteella, että Tsetseniassa loukataan ihmisoikeuksia, että siellä ei noudateta kansainvälisiä määräyksiä ja että tiedetään, että siellä on käynnissä sota kansaa vastaan. Nyt tämä mietintö otettiin esityslistalle keskustelematta Tsetsenian ihmisoikeustilanteesta. Se ihmetyttää sen vuoksi, että Tsetsenia oli YK:ssa esityslistalla syyskuussa eikä siitä päästy tyydyttävään tulokseen. Euroopan neuvostossa oli viime viikolla Venäjän valtuuskunnan laaja keskustelu, lordi Hewittin mietinnöstä ei päästy äänestämään, ja asiaa siirrettiin. Miksi Euroopan parlamentti ottaa asian nyt yhtäkkiä esityslistalle ja käyttäytyy aivan kuin Tsetseniassa olisi kaikki kunnossa? Pyydän tämän mietinnön käsittelyn siirtämistä.

Quisthoudt-Rowohl
Arvoisa puhemies, äänestystä siirrettiin tosiaan muutamia kuukausia sitten minun pyynnöstäni. Tosin vain äänestystä siirrettiin, ei koko mietinnön käsittelyä. Sitä ei myöskään palautettu valiokuntakäsittelyyn. Halusimme vain äänestää myöhemmin. Miksi? Koska sota oli silloin erittäin ajankohtainen. Nyt havaitsemme kuitenkin, että presidentti Putin harjoittaa avointa politiikkaa länttä kohtaan. Emme halua, että tutkijat joutuvat kärsimään siitä, että Tsetseniassa ei oteta riittävästi huomioon ihmisoikeuksia, ja pyydän, että annamme nyt merkin, merkin avoimuudesta Venäjää kohtaan ja avoimuudesta yhteistyötä kohtaan. Voimme vaikuttaa Venäjän politiikkaan ja pysyä yhteydessä ja keskusteluyhteydessä siihen vain, jos sidomme Venäjän länteen ja Euroopan unioniin. Pyydän mietinnön hyväksymistä.

(Parlamentti hylkäsi pyynnön mietinnön palauttamisesta valiokuntakäsittelyyn.)
(Parlamentti hyväksyi lainsäädäntöpäätöslauselman.)
Talous- ja raha-asioiden valiokunnan suositus toiseen käsittelyyn (A5-0230/2000) neuvoston yhteisestä kannasta Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen antamiseksi Euroopan kansantalouden tilinpito- ja aluetilinpitojärjestelmän yhteisössä (EKT 95) yhteisten periaatteiden muuttamisesta verojen ja sosiaaliturvamaksujen osalta ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 2223/96 muuttamisesta (8276/2/2000 - C5-0328/2000 - 1999/0200(COD)) (Esittelijä: Knörr Borràs)
(Puhemies julisti yhteisen kannan hyväksytyksi.)
Aluepolitiikka-, liikenne- ja matkailuvaliokunnan suositus toiseen käsittelyyn (A5-0232/2000) neuvoston yhteisestä kannasta Euroopan parlamentin ja neuvoston päätöksen tekemiseksi päätöksen N:o 1692/96/EY muuttamisesta merisatamien ja sisävesisatamien sekä liitteessä III olevan hankkeen n:o 8 osalta (6658/1/2000 - C5-0271/2000 - 1997/0358(COD)) (Esittelijä: Piecyk)

Vitorino
. (EN) Eilen illalla kollegani, komission jäsen Solbes, kertoi parlamentille, että komissio voi hyväksyä tarkistukset 1, 2, 3, 4, 6, 7, 13 ja 14. Komissio voi hyväksyä osittain tarkistukset 5, 8 ja 9. Tarkistukset 10, 11 ja 15 voidaan periaatteessa hyväksyä.
Komissio ei voi hyväksyä tarkistusta 12.
(Puhemies julisti yhteisen kannan hyväksytyksi näin muutettuna.)
Hatzidakisin laatima aluepolitiikka-, liikenne- ja matkailuvaliokunnan mietintö (A5-0231/2000) ehdotuksesta Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi tiettyjen yhteisössä liikkuvien tieliikenteen ajoneuvojen suurimmista kansallisessa ja kansainvälisessä liikenteessä sallituista mitoista ja suurimmista kansainvälisessä liikenteessä sallituista painoista annetun neuvoston direktiivin 96/53/EY muuttamisesta (KOM(2000) 137 - C5-0164/2000 - 2000/0060(COD))
(Parlamentti hyväksyi lainsäädäntöpäätöslauselman.)
Skinnerin laatima talous- ja raha-asioiden valiokunnan mietintö (A5-0235/2000) komission tiedonannosta: Riskipääoma: Toimintasuunnitelman täytäntöönpano. Ehdotuksia seuraaviksi toimenpiteiksi (KOM(1999) 493 - C5-0320/1999 - 1999/2208(COS))
(Parlamentti hyväksyi päätöslauselman.)
Napolitanon esittämä perussopimus-, työjärjestys- ja toimielinasioiden valiokunnan päätöslauselmaesitys (B5-0767/00) Euroopan unionin perusoikeuskirjan laatimisesta

Napolitano
Arvoisa puhemies, minun on esitettävä suullisesti kompromissitarkistus, jota ovat ehdottaneet jäsenet Berès ja Méndez de Vigo ja joka korvaisi tarkistukset 3 ja 2. Luen sen ääneen: "Parlamentti ehdottaa, että Biarritzin Eurooppa-neuvosto pyytää hallitustenvälistä konferenssia tutkimaan valmistelukunnan hyväksymää perusoikeuskirjan tekstiä ja keinoja sisällyttää se perustamissopimukseen, jotta siitä voitaisiin tehdä päätös Nizzan Eurooppa-neuvostossa, kuten parlamentti ilmaisi valmistelukunnan työskentelyn alkuvaiheessa antamassaan kannassa".
(Parlamentti hyväksyi päätöslauselman.)
ÄÄNESTYSSELITYKSET
Bodraton suositukset (A5-0263 ja 0262/2000)

Martin, David W
. (EN) Ehdotukset Yhdistyneiden Kansakuntien Euroopan talouskomission säännöksi moottoriajoneuvon ajovalaisimien ja muiden erityislaitteiden tyyppihyväksynnästä ovat merkittäviä vain siltä osin, että parlamentti oli mukana laatimassa yhteisön lainsäädäntöä moottoriajoneuvojen standardien yhdenmukaistamisesta koko Euroopassa. Nämä standardit on laadittu sen Yhdistyneiden kansakuntien Euroopan talouskomission tarkistetun sopimuksen pohjalta, jonka osapuoli yhteisöstä tuli maaliskuussa 1988.
Siten ehdotukset esitetään parlamentille hyväksyntämenettelynä, mikä merkitsee sitä, että parlamentti ei voi enää tehdä tarkistuksia, koska tämän alan direktiivit hyväksyttiin sisämarkkinalainsäädännössä yhteispäätösmenettelyllä Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 100 a artiklan mukaisesti.
Tämä parlamentin vaikutusvallan vähentäminen on kuitenkin hyväksyttävää, kun otetaan huomioon kyseessä olevien aiheiden erittäin tekninen luonne ja komission pyrkimykset tiedottaa Euroopan parlamentille hyvissä ajoin suunnitelmista laatia uusia sääntöjä pätevien pysyvien komiteoidensa kautta.
Äänestän ehdotusluonnoksen puolesta.
Quisthoudt-Rowohlin mietintö (A5-0048/1999/REV 1)

Gorostiaga Atxalandabaso
. (EN) Tekninen yhteistyö Venäjän kanssa samaan aikaan, kun tsetseenit kärsivät täysimittaisesta kansanmurhasta, on häpeä Euroopan unionille aikana, jolloin tämä parlamentti on hyväksynyt lopullisen version perusoikeuskirjasta.
Kuinka voimme olla välittämättä siitä, mitä tapahtuu Tsetseniassa, vaikka palestiinalaisten tappamista vastaan reagoitiin yksimielisesti?
Eikö tässä ole kyse kaksinaismoralismista?

Posselt
 - (DE) Äänestin mietintöä vastaan. En sen vuoksi, että olisin yhteistyötä vastaan, vaan sen perusteen vuoksi. Presidentti Putin saa kiittää vaalivoitostaan Tsetsenian kansaa vastaan käymäänsä veristä hävityssotaa. Hän jatkaa edelleen tätä kansanmurhaa ja yrittää lisäksi kokonaan lakkauttaa Venäjältä tiedotusvälineiden vapauden ja oikeusvaltion, jotka muutenkin ovat heikoissa kantimissa.

Speroni
. (IT) Pidättäydyin äänestämästä Euroopan yhteisön ja Venäjän federaation välistä sopimusta koskevasta päätösehdotuksesta, koska siinä ei ole mainittu sellaista erittäin tärkeää alaa kuin yhteistyö henkilömiinojen kieltämiseksi ja miinoja valmistavien yritysten tuotantosuunnan muuttamiseksi. Tämä on erittäin tärkeä aihe, varsinkin koska italialaisilla yrityksillä on vanhastaan yhteyksiä venäläisiin yrityksiin, esimerkiksi entisen senaattorin Claudio Regisin yrityksellä, joka on noiden laittomien välineiden tunnettu valmistaja. Jotta sopimus olisi ollut asianmukainen ja kattava, sen olisi pitänyt sisältää myös viittaus tähän alaan. Tämän viittauksen puuttuminen on siis syy siihen, että pidättäydyin äänestämästä.
Knörr Borràsin suositus toiseen käsittelyyn (A5-0230/2000)

Martinez
. (FR) Kansallisessa kirjanpidossa on taikaa. Muutamilla agregaateilla, bruttokansantuotteella, bruttokansantulolla, kulutuksella, tuloilla, pääoman muodostuksella jne., annetaan pelkistetty kuva jonkin maan talouselämän tilasta. Sen ansiosta voidaan myös laskea verorasitus, julkisen talouden vaje tai velkaantuminen.
Tämä tarkoittaa, että kyseessä on tärkeä väline talous-, budjetti- ja veropolitiikan ohjaamisessa. Sen avulla Maastrichtin kriteereillä on sovellettavaa ja ennen kaikkea sen avulla Euroopan yhteisö selvittää arvonlisäveroon liittyvät voimavaransa ja varsinkin neljännen voimavaransa, eli bruttokansantuloon liittyvät varansa.
Kuitenkin on vielä tarpeen, että näiden kansallisten tilien kirjaamismenettelyt sekä edellä mainituissa toimissa osalta että mainituilla toimielinaloilla ovat samoja eri maissa. Jos näin ei ole, on selvää, ettei vertailu ole mahdollista.
Mihin siis perustuu se, että tarvitaan yhteisiä periaatteita verojen ja sosiaalimaksujen kirjaamiseksi 15 jäsenvaltion kesken? Tässä on nimenomaan kyse asiaa koskevasta asetuksesta.
Sillä yhdenmukaistetaan Euroopan koottujen tilien järjestelmään liittyvät menetelmät Euroopan tilijärjestelmässä. Tätä vuodelta 1970 peräisin olevaa Euroopan tilijärjestelmää tarkistettiin vuonna 1995.
Ongelmia on silti monia. Esimerkiksi, onko tulojen arvioimiseksi lähdettävä veron määräytymisperusteesta vai perityistä veroista. Tiedetään, että esimerkiksi Ranskassa verotulojen määrä vaihtelee sen mukaan, onko lähteenä julkisen kirjanpidon pääosaston (Direction générale de la comptabilité publique) vai kansallisen kirjanpidon (Comptabilité nationale) tilastot. On siten helppo kuvitella, että maiden välillä on vaihtelua. Näin varsinkin, koska valtioiden edun mukaista on "huijata", jotta saataisiin niiden arvonlisäperusteista verotusperustetta tai bruttokansantuloperusteista maksua alemmaksi.
Lisäksi Euroopan tilintarkastustuomioistuimen kertomuksissa jatkuvasti tuodaan esiin tällainen aliarviointi, jota tapahtuu Kreikasta Portugaliin.
Kyseisessä tapauksessa, joka koskee vuonna 1996 annetun asetuksen muuttamista, komissio ehdottaa verojen ja maksujen kirjaamista niin, että otetaan ennen kaikkea huomioon tosiasiallisesti perityt verot eikä niinkään oikeutta saada tuloja määräytymisperusteen nojalla.
Komissio ehdottaa myös, että sovellettaisiin kerrointa "ei perittävään" prosenttiosuuteen, jotta ei aliarvioitaisi todellista vajetta Maastrichtin kriteerien kannalta tarkasteltuna.
Kaikki tämä vaikuttaa pelkästään tekniikalta, mutta poliittiset seuraamukset ovat merkittäviä.
Piecykin suositus toiseen käsittelyyn (A5-0232/2000)

Fatuzzo
Arvoisa puhemies, ennen kuin lähdin Strasbourgiin osallistuakseni tähän istuntoon, Po-joen laaksossa sijaitsevasta Cremonan kaupungista kotoisin oleva eläkeläinen pyysi minua kertomaan, milloin Po-joella viimeinkin voisi purjehtia.
Vastatakseni odotuksiin, joita on tällä Giuseppe Italia -nimisellä eläkeläisellä, joka asuu Cremonassa ja josta olisi mukavaa purjehtia Po-joella, kannatin äänestyksessä sitä Piecykin suositusta toiseen käsittelyyn, joka käsittelee merisatamien, sisävesisatamien ja intermodaaliterminaalien vahvistamista ja kehittämistä.
Minusta on erittäin tärkeää, että päätämme kehittää sisävesiliikennettä, sillä se vähentäisi todella huomattavasti teillä ja moottoriteillä liikkuvaa raskasta ajoneuvoliikennettä ja tuohon liikenteeseen liittyviä vahinkoja.
Hatzidakisin mietintö (A5-0231/2000)

Fatuzzo
Arvoisa puhemies, en äänestänyt tämän mietinnön puolesta vain niiden huomattavien ansioiden vuoksi, joita jäsen Hatzidakisilla on valiokunnan puheenjohtajana ja Euroopan unionin liikenneasioita koskevan sääntelyn tuntijana, vaan myös siksi, että Italian eläkeläisten puolueen edustajana panen tyytyväisenä merkille, että koska sallitaan Euroopan liikenteessä 15 metrin pituiset linja-autot, joihin mahtuu 50 matkustajan asemesta 67 matkustajaa, vanhusten on edullisempaa matkustaa linja-autolla, ei vain tullakseen tänne Strasbourgiin vaan kierrelläkseen kaikkialla Euroopan unionissa harjoittaen siten ikäihmisten matkailua, jota me jo tuemme mutta jota meidän on tuettava enemmän.

Bordes, Cauquil ja Laguiller
Meillä ei ollut mitään sitä mietinnössä esitettyä pyrkimystä vastaan, joka liittyi niiden eriävien kansallisten lainsäädäntöjen yhdenmukaistamiseen, jotka koskevat matkustajaliikenteeseen tarkoitettujen ajoneuvojen suurimpia sallittuja mittoja, päinvastoin. On kuitenkin korostettava, ettei ehdotettujen toimien taustalla ollut matkustajien turvallisuus eikä liikenteen järkevöittäminen, vaan "kaupalliset syyt", eli maantieliikennettä harjoittavien yritysten hyöty. Yhdenmukaistaminen tehtäisiin siis yhtenäistämällä Euroopassa laillisina pidettävät pituudet kansallisten säännösten maksimimittojen pohjalta.
Unionin toimielimet myötävaikuttavat kansallisvaltioiden ohella tieliikenteen suosimiseen rautateiden kustannuksella. Tällainen suosiminen on kuitenkin ekologisesti vahingollista ja sosiaalisesti epäonnistunutta. Järkevöittämiseen, tehokkuuteen ja varmuuteen pyrkivässä politiikassa olisi annettava etusija investoinneille Euroopan julkisen palvelun rautateihin eikä suinkaan tyytyä yhdenmukaistamaan kilpailuedellytyksiä niiden tieliikenteen harjoittajien välillä, joita kiinnostaa ennen kaikkea heidän omien voittojensa lisääminen.
Tästä seuraa, ettemme äänestäneet mietinnön puolesta.

Caudron
Puhumme tämän mietinnön yhteydessä direktiivin 96/53/EY muuttamiseksi tehdystä ehdotuksesta, jolla pyritään sallimaan Euroopan unionissa 15 metriä pitkien linja-autojen liikennöinti. Olen tyytyväinen tähän ehdotukseen. Tällä hetkellähän matkustajaliikenteeseen tarkoitettujen ajoneuvojen suurin sallittu pituus vaihtelee huomattavasti Euroopan unionin eri jäsenvaltioissa: seitsemässä maassa (Iso-Britannia, Irlanti, Ranska, Espanja, Italia, Portugali ja Kreikka) rajana on 12 metriä. Yhdessä maassa (Tanska) rajana on 13,7 metriä. Kahdessa maassa (Ruotsi, Suomi) rajana on 14,5 metriä ja viidessä muussa maassa (Luxemburg, Alankomaat ja Itävalta: ainoastaan rajoitettu käyttö sekä Belgiassa ja Saksassa: rajoittamaton käyttö) rajana on 15 metriä.
Tätä suurinta sallittua mittaa ei ole Euroopassa suoranaisesti harmonisoitu, sillä sitä ei kirjattu direktiiviin 96/53/EY. Toistaiseksi ainoastaan 12 metriä pitkät linja-autot voivat liikkua vapaasti koko yhteisön alueella. Ministerineuvoston pyynnöstä komissio on laatinut ehdotuksen, jolla pyritään sisällyttämään matkustajaliikenteeseen tarkoitetut ajoneuvot direktiiviin 96/53/EY linja-autojen ja perävaunujen irrotettavia varusteita koskevan tilanteen selkeyttämiseksi, eikä ainoastaan jäykkien linja-autojen pituuden harmonisoimiseksi.
Edes niissä maissa, joissa 15 metriä pitkät linja-autot eivät ole virallisesti sallittuja, niitä ei todellisuudessa myöskään kieltäydytä päästämästä maahan tai käännytetä rajalta takaisin. Tässä mielessä voidaan sanoa, että tällä ehdotuksella virallistetaan tosiasiallinen tilanne.
Linja-autojen pituuden lisääminen johtuu kaupallisista syistä. 15 metrin pituiseen linja-autoon mahtuu n. 67 matkustajaa, eli 16 matkustajaa enemmän kuin 12 metrin pituiseen linja-autoon. Kilpailunäkökohdat siis selvästi saavat eräät liikennöijät siirtymään pidempien linja-autojen käyttöön. Olisi kuitenkin otettava huomioon, että istumapaikkojen määrää voidaan lisätä myös käyttämällä kaksikerroksisia linja-autoja.
Mitoiltaan suurempien linja-autojen käyttöönotolla voitaisiin samalla vähentää liikennöivien linja-autojen määrää, mikä kuormittaisi vähemmän ympäristöä.
Jotta voitaisiin taata heikommassa asemassa olevien tieliikenteen käyttäjien turvallisuus ja välttää mahdollisimman tehokkaasti nykyiseen maanteiden infrastruktuuriin liittyvät ongelmat, ehdotuksessa asetetaan kaikkiin linja-autoihin sovellettavat raja-arvot kääntymisessä sallitun sivuttaissiirtymän osalta.
On ilmeistä, että tällainen mukauttaminen vie aikaa. Siksi minusta on viisasta asettaa järkevä siirtymisaika, jolloin 15 jäsenvaltion tuotantoaloilla voidaan sopeutua uusiin perusteisiin ja välttää näin ollen kilpailuvääristymät.
Olen siis äänestäessäni yrittänyt sovittaa yhteen ympäristön kunnioittamisen, tarpeellisen sisämarkkinoiden toteuttamisen ja valmistajille asetettujen uusien velvoitteiden huomioon ottamisen.

Koch
 - (DE) Parlamentin äänestystulos tekee saavuttamattomaksi direktiivin tavoitteen, jonka kaikki puhujat ja komissio hyväksyvät ja jota he kannattavat.
Hylkäämällä tarkistuksen 3 direktiivi säätelee tosin suurimpia sallittuja pituuksia, mutta ei yhdenmukaista irrotettavien varusteiden, kuten suksilaatikoiden, suurimpia sallittuja leveyksiä ja korkeuksia.
Paljon tärkeämpää on kuitenkin se, että kaarretestiä koskevia määräyksiä ei muuteta siten, että ne vastaisivat YK:n Euroopan talouskomission säännön 36.03 vuodesta 1996 käytössä ollutta nykyistä muotoa. Mieluummin käytetään direktiiviä 97/27/EY, joka perustuu talouskomission säännön 36.03 vanhaan muotoon ja joka on komissiossa tarkistusvaiheessa. Tämä merkitsee luopumista tieteellis-tekniseen kehitykseen mukauttamisesta, ja siitä seuraa se, että käytäntöön soveltumaton vanha testausmenetelmä on otettava käyttöön. Se ei mahdollista jäykkien 15 metriä pitkien linja-autojen rekisteröintiä!
Kannatin mietintöä siinä toivossa, että direktiiviä 96/53/EY mukautetaan pian muutettuun direktiiviin 97/27/EY (kunhan se on ajanmukaistettu).
Minua järkyttää komission edustajan keskustelun jälkeen esittämä lausuma siitä, että komissio hylkää kaikki tarkistukset yhtä lukuun ottamatta. Se osoittaa minusta keskustelun turhuuden, jos komissio ei ole halukas tai ei kykene tarkistamaan kantojaan tai reagoimaan.

Meijer
. (NL) Kaksi linja-autoa tai nivelein varustettu linja-auto on kalliimpi vaihtoehto kuin yksi pitkä niveletön linja-auto. Olen nähnyt sellaisia linja-autoja jo liikenteessä Suomessa Tampereella. Tiet siellä ovat leveät ja viivasuorat. Vilkasliikenteisillä kaupunkialueilla ja mutkaisilla maaseututeillä ne voivat olla vaarallisia niiden lähistöllä liikkuville pyöräilijöille ja jalankulkijoille. Ilman pakollista toista taka-akselia ne voivat lisäksi rikkoa teitä liikkuessaan pehmeälle maalle rakennetuilla teillä, kuten Alankomaiden turvealueilla. On siis täysin puolusteltavissa, että jotkin jäsenvaltiot sallivat ainoastaan korkeintaan 12 metriä pitkät linja-autot. Jos nämä maat pakotetaan sallimaan 15 metriä pitkät linja-autot, niiden täytyy asettaa joka puolelle maata ylimääräisiä kieltomerkkejä. Silloin tällaisilla linja-autoilla on tosiaankin pääsy maahan, mutta käytännössä moniin paikkoihin pääsy ei ole niille mahdollista. Kannattajien mukaan tällaiset linja-autot eivät ole ainoastaan edullisempia ja kansainvälisesti käytettäviä vaan myös ympäristöystävällisempiä, koska ne kuluttavat vähemmän polttoainetta matkustajaa kohti. Tämä oli minun ryhmälleni yksi syy, miksi emme aluksi ryhtyneet vastustamaan tätä asiaa aluepolitiikka-, liikenne- ja matkailuvaliokunnassa. Loppujen lopuksi kysymys näyttää kuitenkin ennen kaikkea olevan varainsäästöistä turvallisuuden kustannuksella. Se on minulle pääasiallinen syy ehdotusten hylkäämiseen.
Skinnerin mietintö (A5-0235/2000)

Rübig
Arvoisa puhemies, minusta tuntuu, että kyse on se kävi ilmi äänestyksestäkin ensi sijassa siitä, että erityisesti pienten yritysten tappioiden huomioiminen verotuksessa on perusedellytys, sillä ne panevat alttiiksi erittäin paljon yksityistä pääomaa. Juuri oman pääoman paneminen alttiiksi on erittäin riskialtista toimintaa. Sen vuoksi tappiontasaus ja tappioiden kuittaus olisivat erittäin tärkeitä.

Fatuzzo
Arvoisa puhemies, kuten ilmoitin keskustelun aikana ennen äänestystä, äänestin Skinnerin mietinnön puolesta, koska katson, että riskipääoma on tärkeä asia. Minä haluaisin kuitenkin kutsua sitä toivon pääomaksi: minusta ei ole hyvä kutsua riskipääomaksi rahoitusaloitetta, jonka pitäisi pelastaa vanhukset ja eläkeläiset ahdingosta ja turvata heidän eläkkeensä aiempaa paremmin. Kutsukaamme sitä toivon pääomaksi, kuten ehdotti jäsen Kauppi, joka ilmoitti kannattavansa sitä. Toivon, että tulevaisuudessa voidaan muuttaa myös tämän eläkerahastoja koskevan rahoitusaloitteen nimitystä niin, että se koituisi paitsi vanhusten myös pienten ja keskisuurten yritysten hyväksi.

Martin, David
. (EN) Suhtaudun myönteisesti tähän kollegani Skinnerin laatimaan erinomaiseen mietintöön.
Lissabonin ylimääräisessä Eurooppa-neuvostossa todettiin, että "tehokkaat riskipääomamarkkinat ovat lisäksi avainasemassa innovoivien nopeasti kasvavien pk-yritysten kannalta ja uusien kestävien työpaikkojen luomisessa". Valtioiden ja hallitusten päämiehet sopivat sen vuoksi useista toimenpiteistä riskipääomarahoituksen kehityksen edistämiseksi Euroopan unionissa, ja he asettivat riskipääoman toimintasuunnitelman määräajaksi vuoden 2003.
Komission tiedonanto on muistutus siitä, että EU:ssa on ryhdyttävä selkeisiin toimiin aidosti Euroopan laajuisten ja hyvin likvidien riskipääomamarkkinoiden luomiseksi.
Mietinnössä kannatetaan neuvoston ja komission näkemystä ja korostetaan, että eräitä sääntelytoimia on toteutettava, nimittäin eläkkeitä, rajat ylittäviä tarjousesitteitä ja yhteisöpatenttijärjestelmää koskevia toimia. Mietinnössä kaivataan myös vertailuanalyysiä parhaiden käytänteiden levittämiseksi koko EU:hun.

Meijer
. (NL) Tässä ehdotuksessa lähtökohtana pidetään sitä, että talouskasvu on kaikkien ihmisten yhdenvertaisuutta tärkeämpää. Yhdysvallat otetaan esimerkiksi riskipääoman ja voittojen ylistyslauluna. Ehdotuksessa asetetaan toiveet monikansallisten yritysten esimerkkiin biotekniikan ja terveydenhuollon alalla. Suoran valtiontuen valitseminen luotaessa riskejä sisältävää alkupääomaa innovatiivisille yrityksille johtaa siihen, että tämän tuen joutuvat maksamaan verojen ja eläkemaksujen maksajat. Ehdotuksessa yrittäjät nähdään ennen kaikkea hyväntekijöinä, jotka kiinnittävät huomiota yhteiskunnan hyvinvointiin kokonaisuutena, mistä heitä täytyy palkita. Todellisuudessa he ovat usein enemminkin uhkapelureita, jotka toivovat osuvansa rahasuoneen. Silloin on itsestään selvää, että heidän täytyy myös itse kantaa yritystoiminnan riskit sen sijasta, että osa niistä sysättäisiin yhteiskunnan niskoille. Armonie Bordes minun ryhmästäni ilmoitti eilen terävästi, että ainoastaan vähemmistö hyötyy yhteiskunnan rahojen ja eläkemaksujen sijoittamisesta yritystoiminnan riskeihin. Tästä koituu ennen kaikkea haittaa pienituloisille. Tämä on syy siihen, miksi en voi hyväksyä tätä ehdotusta.
Päätöslauselma perusoikeuskirjan laatimisesta (B5-0767/2000)

Crowley
Arvoisa puhemies, haluan todeta ryhmäni puolesta, että EU:n uuden perusoikeuskirjan käyttöönotto parantaa varmasti ihmisoikeuskysymyksen asemaa ja näkyvyyttä Euroopan unionissa. Amsterdamin sopimuksen 6 artiklassa todetaan, että unionissa vallitsevat perusoikeudet ja että niitä on kunnioitettava. Keski- ja Itä-Euroopan ehdokasvaltioiden kansalaiset voivat myös saada innostavan esimerkin sellaisesta perusoikeuskirjasta.
Meidän olisi kuitenkin muistettava, että Euroopan ihmisoikeussopimus (ECHR), jonka kaikki jäsenvaltiot ovat allekirjoittaneet ja sisällyttäneet kansallisiin lakeihinsa, on nyt ollut toiminnassa lähes 50 vuoden ajan, ja se toimii tiiviisti yhdessä YK:n ihmisoikeuksien julistuksen kanssa. Euroopan ihmisoikeustuomioistuin Strasbourgissa antaa tuomioita mahdollisista ihmisoikeusrikkomuksista sopimuksen allekirjoittaneissa maissa. Euroopan ihmisoikeussopimus on osoittautunut menestykseksi. Niiden jäsenvaltioiden kansalaiset, jotka soveltavat ihmisoikeussopimusta, luottavat tähän sopimukseen, ja oikeuskäytäntö on kehittynyt sen ympärille.
Pääasiallinen huolemme perusoikeuskirjasta on, että se ei saa olla ristiriidassa Euroopan ihmisoikeussopimuksen kanssa. Tämä johtaisi suurempaan oikeudelliseen epävarmuuteen, mikä olisi erittäin epäsuotavaa. On vedettävä raja Strasbourgissa olevan Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen ja Luxemburgin tuomioistuimen välille.
Vaikein tätä uutta perusoikeuskirjaa koskeva ongelma ei ole sen varsinainen sisältö vaan se, onko sillä oikeudellista merkitystä. Sitova ja kaiken käsittävä perusoikeuskirja, johon kuuluisi täysin oikeudellisesti sitovia oikeuksia, voisi johtaa vaikeuksiin myöhemmässä vaiheessa. Irlannissa perustuslakimuutokset olisivat aivan varmasti välttämättömiä, jos tämän perusoikeuskirjaluonnoksen eri osat olisivat oikeudellisesti sitovia. Kansanäänestyksiä tarvittaisiin ehkä muissakin jäsenvaltioissa. Tämä voisi johtaa jatkuvaan epävarmuuteen ja sopimuksen ratifioimisen epäonnistumiseen jäsenvaltioiden tasolla.

Laguiller
Emme äänestäneet tätä päätöslauselmaa vastaan, koska emme halunneet, että äänemme sekoittuisivat äärioikeiston ääniin, sillä sehän vastustaa, että joitakin perusoikeuksia voitaisiin edes vahvistaa täysivaltaisten valtioiden oikeuksien rinnalla tai että ne voisivat edes olla niistä eriäviä. Aikomuksenamme ei ole missään nimessä tukea itse perusoikeuskirjaa, joka on epämääräinen niinkin perustavanlaatuisissa ihmisoikeuksissa, kuin että ihmisillä on oikeus työhön, oikeudenmukaiseen palkkaan tai asuntoon, nämä oikeudethan koskevat väestön enemmistöä. Teksti on epämääräinen myös sosiaaliturvan sekä liikkumis- ja oleskeluvapauden alalla kolmansien maiden kansalaisten osalta. Sen sijaan teksti on täsmällinen omistusoikeuden ja yritysten vapauden kohdalla, mikä koskee pääosin pääomia omistavaa vähemmistöä sekä sen oikeutta käyttää niitä hyväksi ja väärin.
Vapauksien ja ihmisoikeuksien tunnustaminen on ainoastaan periaatteellinen suositus olematta oikeudellisesti sitova, eli jäsenvaltioita velvoittava. Unionin toimielimet osaavat kuitenkin tehdä velvoittaviakin päätöksiä, jotka koskevat esimerkiksi yötyön tekemisen sallimista naisille, kun nämä päätökset ovat haitallisia tai ne johtavat turhaan byrokratiaan. Näin ei kuitenkin ole esimerkiksi sellaisten perusoikeuksien kuin kaikkien palkansaajien lakko-oikeuden tai liittoutumisoikeuden kohdalla. Tästä seuraa, että perusoikeuskirjalla lujitetaan enää ainoastaan kansallisvaltioiden nykykäytäntöjä, taantumukselliset mukaan luettuina, eikä se edusta edistystä.

Martin, David W
Arvoisa puhemies, myös minä suhtaudun myönteisesti tähän perusoikeuskirjaan, erityisesti loppupuolelle tehtyihin parannuksiin, kun sanat "sosiaalinen" ja "vanhusten oikeudet" lisättiin perusoikeuskirjaan. On tärkeää, että perusoikeuskirjassa puhutellaan kolmea yleisöä.
Ensiksi siinä puhutellaan kansalaisiamme ja kerrotaan heille, että tämä ei ole sellainen Eurooppa, joka vain tekee asioita heille, vaan joka tekee asioita heidän puolestaan ja kunnioittaa heidän oikeuksiaan toiminnassaan. Toiseksi siinä lähetetään viesti ehdokasvaltioille, että ne liittyvät yhteisöön, jolla on arvoja. Se on tärkeä viesti, kun otetaan huomioon joidenkin niiden maiden historia, jotka haluavat liittyä joukkomme. Kolmanneksi siinä lähetetään viesti Euroopan unionin toimielimille, että hoitaessaan nykyisiä tehtäviään, jotka eivät muutu tämän perusoikeuskirjan myötä, niillä on suurempi määrä velvollisuuksia otettavanaan huomioon. Siinä tehdään selväksi velvollisuudet, jotka on otettava huomioon, kun ne käyttävät tämänhetkistä toimivaltaansa.
Toivon, että tämä otetaan vakavasti valtioiden ja hallitusten päämiesten kokouksessa Biarritzissa ja että siellä harkitaan, tehdäänkö tästä sitova asiakirja, mutta ellei, niin ainakin varmistetaan Nizzassa, että siitä tulee julistus, josta tulee liite Euroopan unionista tehtyyn sopimukseen.

Posselt
Arvoisa puhemies, äänestin tämän perusoikeuskirjan puolesta, varsinkin sen vaikutuksen vuoksi, joka kollega Ingo Friedrichillä ja professori Herzogilla oli sen sisältöön. Kiitän heitä molempia heidän erinomaisesta työstään. Siinä on tietysti paljon arvosteltavaakin. Johdannosta puuttuu viittaus jumalaan, avioliiton ja perheen selkeä määritelmä, ihmisten kloonauksen kaikkien muotojen torjunta, kotiseutuoikeus ja oikeus kuulua johonkin kansanryhmään. On kuitenkin sanottava, että tämä peruskirja on askel oikeaan suuntaan. Mainitsemani kollegat ja muut ovat tehneet erinomaista työtä. Sen vuoksi kannatamme ehdotusta ja toivomme, että tämä on vasta ensimmäinen askel ja että lähivuosina voidaan saada aikaan parannuksia.

Goebbels
Arvoisa puhemies, pidättäydyin äänestämästä Euroopan unionin perusoikeuksia koskevasta päätöslauselmasta äänestettäessä, sillä pidän tätä perusoikeuskirjaa vielä hyvin huonona joistakin parannuksista huolimatta. Olen erityisen pahoillani siitä, että sosiaaliset oikeudet on esitetty vähemmän painokkaasti kuin taloudelliset oikeudet. Koska perusoikeuskirja on mielestäni kokonaisuutena huono, vastustan sen sisällyttämistä perussopimuksiin, sillä huonoa peruskirjaa ei pidä korottaa ylemmälle tasolle.

Fatuzzo
Arvoisa puhemies, viimeinkin meillä on Euroopan kansalaisen perusoikeuskirja, jossa vanhuksille on omistettu kokonainen artikla, 25 artikla. Jos tästä perusoikeuskirjasta tulee, kuten toivon, osa Nizzan sopimusta, vanhuksilla on viimeinkin turvanaan perusoikeudet sisältävä asiakirja.
Tiedän, että tämä tulos on monen perusoikeuskirjaa valmistelleen valmistelukunnan jäsenen panoksen ansiota. Haluan kiittää erityisesti jäsen Van den Burgia, hollantilaista sosiaalidemokraattia, joka yhdessä muiden kanssa on ponnistellut erityisesti 25 artiklan puolesta. Annan aina tunnustukseni ja hyväksyntäni vanhuksille ja eläkeläisille annettavalle tuelle, tulipa se mistä tahansa.

Andersson, Blak, Färm, Hedkvist Petersen, Hulthén, Karlsson, Theorin ja Thorning-Schmidt
. (DA) Ruotsalaiset ja tanskalaiset sosiaalidemokraatit ovat tänään vastustaneet Eurooppa-neuvostolle annettua kehotusta, jonka mukaan sen pitäisi Nizzassa joulukuussa pidettävässä kokouksessa sisällyttää perusoikeuskirja perustamissopimukseen. Olemme aiempien äänestysten yhteydessä todenneet, että emme halua sitä. Tärkein syy siihen on se, että emme halua, että Nizzan huippukokouksen asialistalla olisi enemmän kohtia kuin on mahdollista saattaa päätökseen, kun otetaan huomioon se, että unionin on oltava valmis laajentumaan.
Toteamme tyytyväisinä, että valmistelukunta on esittänyt luonnoksen perusoikeuskirjaksi. Perusihmisoikeudet ovat yksi EU:n peruspilareista. Sen vuoksi on myös erittäin ratkaisevaa, että näistä peruskysymyksistä käydään vuoropuhelua Euroopan kansojen kanssa. Poliittisena asiakirjana perusoikeuskirja on mielestämme hyvä lähtökohta tälle täysin välttämättömälle vuoropuhelulle, joka nyt on aloitettava. Mielestämme sitä ei voi kuitenkaan lopettaa jo vajaan kolmen kuukauden kuluttua Nizzassa, minkä vuoksi me jo pelkästään tästä syystä emme voi kannattaa sitä, että perusoikeuskirja sisällytettäisiin perustamissopimukseen Nizzan huippukokouksessa.

Berthu
Tuskin se "valmistelukunta", jonka tehtäväksi Kölnin neuvosto oli antanut perusoikeuskirjaluonnoksen laatimisen, on päättänyt työnsä, kun kaikki liittovaltion kannattajat, nimenomaan täällä parlamentissa, ylistävät vuoron perään tuloksia. Pohjimmiltaan tämä asiakirja merkitsee heidän mielestään perusluonteista edistymistä kansalaisten oikeuksien turvaamisessa Euroopassa, jopa siinä määrin, että hallitustenvälisessä konferenssissa olisi käsiteltävä asiaa ja neuvoston Nizzan kokouksessa olisi päätettävä sen sisällyttämisestä perussopimuksiin.
Muodon osalta nämä samat tahot löytävät Euroopan parlamentin, kansallisten hallitusten, kansallisten parlamenttien ja komission edustajista koostuvasta valmistelukunnasta työskentelymenetelmänä ainutlaatuisia hyveitä. Jopa siinä määrin, että he vaativat tämän menetelmän käyttämistä Nizzan kokouksen jälkeenkin tulevan Euroopan perustuslain laatimiseksi.
Tähän valmistelukuntaan Euroopan parlamentin valtuuskunnan jäsenenä kuuluneena ja työskenneltyäni kollegojeni kanssa kahdeksan kuukauden ajan tämän asian parissa, minun on sanottava, että perusoikeuskirjalla olisi voitu todellakin antaa Euroopalle lisäarvoa, mutta nykytilanteessa ei voida olla tyytyväisiä tekstin sisältöön eikä myöskään sen laadintaa ohjanneisiin työskentelymenetelmiin.
Kuten olin ilmoittanut heti työskentelyn alettua valmistelukunnan puheenjohtajistolle jättämässäni ehdotuksessa, yksilöiden oikeudet Euroopassa on jo hyvin turvattu sekä kansallisten oikeusjärjestelmien että ihmisoikeudet ja perusvapaudet suojaavan Euroopan yleissopimuksen avulla, jonka jatkeesta on kyse. Emme tarvitse ylimääräistä välinettä, jonka pääasiallinen vaikutus olisi siinä, että se vahvistaisi yhteisön toimielinten ylikansallista valtaa. Sen sijaan tarvitsisimme sellaista kansakuntien oikeuksien peruskirjaa, jossa korostettaisiin kansalaisten elintärkeätä sitoutumista demokraattisiin pyrkimyksiin kansallisissa puitteissa ja jossa vahvistettaisiin, että unioni on kansakuntien liitto. Tällainen teksti olisi erittäin hyödyllinen, eikä ainoastaan todellisen demokratian palauttamiseksi, vaan myös toimielinten valmistamiseksi tulevaa laajentunutta Eurooppaa varten. Toistaiseksi tekstin laatijat eivät ole missään nimessä kulkeneet tätä tietä.
Heti työskentelyn alusta lähtien tähän hankkeeseen on kätkeytynyt perusluonteinen ristiriita, jota ei ole koskaan pystytty poistamaan: tekstissä vakuutetaan, että määräykset kohdistuvat unionin toimielimiin ja laitoksiin, mutta toisaalta monissa artikloissa viitataan pelkästään kansallisessa toimivallassa oleviin asioihin, jotka eivät liity mitenkään unionin toimivaltuuksiin. Todellinen soveltamisala ei vastaa esitettyjä aikomuksia ja antaa aihetta pelottavaankin epäselvyyteen perusoikeuskirjan luonteesta.
Tämä teksti voi vaikuttaa aluksi ongelmattomalta, sillä siinä tukeudutaan olennaisilta osin olemassa oleviin oikeuksiin. Jos se kuitenkin sisällytettäisiin perustamissopimukseen velvoittavana, mitä Euroopan parlamentti vaatii, se johtaisi automaattisesti ajan myötä kansallisten oikeuksien yhdenmukaistumiseen Euroopassa; sen avulla yhteisöjen tuomioistuimelle annettaisiin kohtuuttomasti valtaa; sillä edistettäisiin keskittymistä unionin toimielinten ympärille; sillä rajoitettaisiin kunkin kansan itsenäisten päätösten aluetta. Se siis johtaisi sellaiseen yhdenmukaistettuun Eurooppaan, jonka poliittisessa vastuussa olevien enemmistö ilmoittaa torjuvansa.
Vaikka oletettaisiin, että tämä hanke johtaa pelkästään poliittiseen julistukseen, emme voisi hyväksyä sitä nykyisellään. Emme voi kuvitella sellaista Euroopan laajuista poliittista julistusta, jossa ei viitata lainkaan kansallisten demokratioiden ensisijaiseen tehtävään, eikä niistä johtuviin oikeuksiin eikä seuraamuksiin unionin toimielinten kannalta.
Tämä kiistanalainen ja liittovaltiopyrkimysten vääristämä hanke on tulosta huonosta työskentelymenetelmästä, joka on suosinut epäselvyyksiä kaikilla tasoilla.
Laadinnasta vastaava valmistelukunta koottiin ilman muuta omintakeisesti, mutta kyseessä oli oikeudellisesta näkökulmasta ainoastaan neuvoston työryhmä. Heti alussa se otti nimekseen "valmistelukunta" vastalauseista huolimatta, ja sen jälkeen se on aina toiminut ikään kuin se olisi täysivaltainen kokous niiden toimielinten yläpuolella, jotka ovat sen nimittäneet ja jopa kansakuntienkin yläpuolella. Tämän lisäksi se on työskennellyt "yhteisymmärrykseksi" kutsutun menetelmän pohjalta, eli pitämättä koskaan edes suuntaa antavia äänestyksiä, ilman että koskaan tiedettiin, kuka oli todella jonkin tietyn määräyksen puolesta tai sitä vastaan ja ilman että oltaisiin selvillä, kuka loppujen lopuksi päätti jonkin määräyksen säilyttämisestä, sen poistamisesta tai sen tarkistamisesta. Lopuksi todettakoon, että kuulemistilaisuudetkin järjestettiin mielivaltaisesti niiden ehdokkaiden mukaan, jotka ilmaantuivat paikalle (tai ketkä oli kutsuttu paikalle?), ja on mahdotonta väittää, että niiden perusteella olisi annettu jäsenvaltioiden järjestöistä oikeudenmukainen ja rehellinen kuva.
Valmistelukunta oli siis järjestelmänä sekava, ja se synnytti vastuuttomuutta, eikä se ole kovin suositeltavaa jäsentyneen demokratian kannalta. Jopa neuvostolle tarkoitetun perusoikeuskirjaluonnoksen lopullinen hyväksyminen viime lokakuun 2. päivänä oli erittäin epäselvä tilaisuus, sillä näyttää siltä, että jotkut jäsenet myöntyivät sillä ehdolla, että kyseessä oli poliittinen julistus ja toiset taas sillä ehdolla, että kyseessä oli sitova teksti, ja tämä olennainen erimielisyys yritettiin häivyttää näkymättömiin samalla tavalla kuin toisaalta oppositionkin olemassaolo, johon itse kuuluin.
Liittovaltion kannattajat ovat niin onnistuneesti hyötyneet tästä kaaoksesta, ettei ole hämmästyttävää kuulla tänään Euroopan parlamentin vaativan Nizzan jälkeen perustettavaksi toista samanlaista valmistelukuntaa Euroopan perustuslain laatimiseksi. Ryhmäni vastustaa ajatusta Euroopan perustuslaista, jolla pyrittäisiin poistamaan kansakuntien täysivaltaisuus, mutta ryhmäni vastustaa myös sitä, että tämän tai jonkin muun aiheen yhteydessä turvaudutaan jälleen tämän valmistelukunnan tapaiseen yhtä järjestymättömään neuvottelujärjestelmään.

Caudron
Euroopan unionin perusoikeuskirjan laadinnasta vastaava valmistelukunta päätti eilen työnsä Brysselissä sen juhlaistunnon myötä, jonka aikana kaikkien (Euroopan parlamentin, komission, kansallisten parlamenttien ja hallitusten edustajien) valtuuskuntien oli mahdollista ilmaista hyväksyntänsä. Puheenjohtaja Roman Herzog saattoi näin toimittaa lopullisen luonnoksen virallisesti puheenjohtajavaltio Ranskalle Biarritzin huippukokousta silmällä pitäen. Oma Euroopan parlamenttimme ilmaisee kantansa tähän tekstiin myöhemmin yhteisen kannan välityksellä. Perussopimus-, työjärjestys- ja toimielinasioiden valiokunnan puheenjohtaja Napolitanon kaksi suullista kysymystä Euroopan komissiolle ja neuvostolle antavat meille tänään tilaisuuden keskustella perusoikeuskirjan oikeudellisesta asemasta ja varsinkin tilaisuuden vakuuttaa pyrkimyksiämme perusoikeuskirjan tekemisestä velvoittavaksi ja sen sisällyttämisestä perussopimuksiin.
Ilmaisimme tämän toiveemme jo, kun tästä aiheesta edellisen päätöslauselman yhteydessä äänestettiin, 16. maaliskuuta 2000. Olemme varsin tietoisia siitä, että vastustus on runsasta ja että suurena vaarana on julistusluonteisen perusperusoikeuskirjan hyväksyminen! Jotta ei päädyttäisi siihen, jotta ei petettäisi Euroopan kansalaisten oikeutetut odotukset, meidän olisi löydettävä vaihtoehtoinen ratkaisu. Tästä syystä äänestin tämän päätöslauselman puolesta ja tuin Ranskan sosiaalidemokraattien valtuuskunnan puheenjohtajan Pervenche Berèsin jättämää tarkistusta, jossa pyydetään Biarritzin kokouksessa vaadittavaksi sitä, että HVK:ssa käsitellään kaikkia mahdollisuuksia sisällyttää perusoikeuskirja perustamissopimukseen: sen johdanto-osaan, pöytäkirjaan tai 6 artiklaan sisältyvän perusoikeuskirjaan tehdyn viittauksen avulla, millä huolehditaan siitä, että Euroopan unioni tukeutuu vapauden, demokratian ja ihmisoikeuksien ja perusvapauksien kunnioittamisen periaatteisiin sekä oikeusvaltion käsitteeseen. Tämän viimeisen mallin avulla on mahdollista antaa tekstille sitovuutta ja samalla vältetään toistaiseksi keskustelu johdanto-osamallin perustuslaillisesta luonteesta.
Tämä olisi tilapäinen ratkaisu, jonka avulla olisi mahdollista saattaa jossakin vaiheessa voimaan luonteeltaan sitova perusoikeuskirja.
Pohjimmiltaan on selvää, ettei tässä perusoikeuskirjassa mennä niin pitkälle kuin olisin toivonut. Toisaalta monet varteenotettavat saavutukset ovat Euroopan sosiaalidemokraattien ansiota. Tarkoitan seuraavien oikeuksien, kuten lakko-oikeuden, oikeuden tehdä työtä, suoran viittauksen Euroopan ammattiliittoihin ja asumistukioikeuden sisällyttämistä. Tietenkin tätä perusoikeuskirjaa on monipuolistettava sisällöllisesti. Tästä syystä meidän on jatkettava keskustelua Nizzan huippukokoukseen asti. Tässä mielessä eräällä toisella tarkistuksella pyritään täsmentämään, että ainoastaan valmistelukunta on toimivaltainen laatimaan perusoikeuskirjaa sen lopulliseen hyväksymiseen asti (jotta vältettäisiin yhden jos toisenkin toimielimen tarkistuspyrkimykset).
Lopettaisin korostamalla sitä, että perusoikeuskirja on katsottava keskeiseksi osaseksi siinä välttämättömässä prosessissa, jolla pyritään antamaan Euroopan unionille oikea perustuslaki, mikä on mielestäni ensisijainen tavoite kolmen tai neljän seuraavan vuoden ajaksi.

Ferber
 - (DE) CSU:n Euroopan parlamentin ryhmä suhtautuu myönteisesti siihen, että käsiteltävänä olevassa ehdotuksessa perusoikeuskirjaksi kootaan yhteen ja tehdään näkyviksi kansalaisten perusoikeudet EU:n toimielimiin ja laitoksiin nähden.
Perusoikeuskirjan sisällyttämistä EU:n tai yhteisön oikeuteen voimme kuitenkin kannattaa vain, jos EU:n toimivalta selvitetään ja rajoitetaan selvästi etukäteen.
Perusoikeuskirjan tavoitteena on laaja perusoikeussuoja, ja sen sisältö ulottuu täysin tai osittain EU:n toimivallan ulkopuolelle. Torjumme sellaiset perusoikeuskirjaan sisällytettävät perusoikeudet, joiden tarkoituksena on luoda EU:n suoja- ja toimintavelvollisuus ilman vastaavaa toimivaltaa.
CSU:n Euroopan parlamentin ryhmä kannattaa horisontaalista määräystä, jossa tehdään selväksi, että yhteisölle ja unionille ei luoda uusia toimivaltuuksia. Perusoikeuskirjan joissakin kohdissa on todettavissa muita huomattavia puutteita, jotka pitää poistaa vielä ennen perusoikeuskirjan julistamista:
· Perusoikeuskirjan ylikuormittaminen liian yksityiskohtaisilla määräyksillä pitäisi estää ja se pitäisi jättää alisteisen lainsäädännön tehtäväksi.
· Sosiaalisista oikeuksista puuttuu selkeä linja sen suhteen, milloin on kyse oikeudesta puolustukseen ja milloin osallistumis- tai suojaoikeuksista.
· Yleishyödyllisiä palveluja koskeva lausuma kuuluu jäsenvaltioiden toimivaltaan.
· Vaadimme kotiseutuoikeuden ja karkottamistapauksia koskevan suojaoikeuden sisällyttämistä perusoikeuskirjaan.

Gahrton ja Schörling
. (SV) Mielestämme EU:n pitäisi liittyä Euroopan ihmisoikeussopimukseen.
On tietenkin hyväksyttävää, että EU:n jäsenvaltioiden valtionpäämiehet ja pääministerit antavat Nizzan huippukokouksen yhteydessä poliittisen ihmisoikeusjulistuksen.
Olemme jättäneet äänestämättä päätöslauselmaa koskevassa lopullisessa äänestyksessä, koska 1 kohdassa vaaditaan, että perusoikeuskirjasta tulisi sitova.

Hager
 - (DE) Olen ollut Helsingin Eurooppa-neuvostosta lähtien Euroopan parlamentin enemmistöstä poiketen sitä mieltä, että hallitustenvälinen konferenssi on erittäin työllistetty Amsterdamin sopimuksessa ratkaisematta jääneiden kysymysten ratkaisemisessa. Kehitys osoittaa, että moninaiset toiveet tämän hallitustenvälisen konferenssin esityslistan laajentamisesta jäävät merkityksettömiksi. Ei ole edes varmistettu, että kolme ratkaisematta jäänyttä kysymystä ja tiivistetyn yhteistyön muodostama ongelma voidaan ylipäänsä ratkaista. Sen vuoksi emme voi myöskään täyttää toivetta siitä, että perusoikeuskirjaan saataisiin valettua henkeä Nizzassa. Me sitoutumattomat olemme siitä hyvin pahoillamme.

Krivine
15 jäsenvaltion hallitusten edustajista sekä Euroopan parlamentin ja kansallisten parlamenttien jäsenistä koostuva 62 valtuutetun valmistelukunta laatii perusoikeuskirjan yli 380 miljoonalle eurooppalaiselle.
Tämä perusoikeuskirja on aivan muuta kuin Euroopan ihmisoikeuksien yleissopimus ja aivan muuta kuin kansalliset yleissopimukset tai valtiosopimukset. Perusoikeuskirja kuvaa rakenteilla olevaa liberaalia Eurooppaa. Eräissä myös perusluonteisissa aiheissa, joita ovat naisten oikeudet, siirtolaisten oikeudet, oikeus koulutukseen, oikeus asuntoon, oikeus työhön tai kohtuulliseen tuloon, tämä perusoikeuskirja on usein riittämätön, joskus jopa menneeseen katsova.
Koska sosiaaliset oikeudet ovat perusoikeuksia demokraattisia ja sosiaalisia oikeuksia ja vapauksia kunnioittavassa Euroopassa, puolustamme ajatusta toisesta perusoikeuskirjasta, jossa suojeltaisiin palkansaajia, naisia, ulkomaalaisia, syrjäytyneitä ja kansallisia vähemmistöjä. Tämä perusoikeuskirja on laadittava sosiaalisen liikkeen voimin eikä harvojen valittujen toimesta.
Koska olemme sitä mieltä, että Euroopan perustuslaillistamisprosessi ansaitsee osakseen todellista julkista ja demokraattista keskustelua, ei voi olla olemassa Euroopan poliittista rakentamista ilman sosiaalisia oikeuksia ja ilman demokratiaa.
Tästä syystä en äänestänyt tämän perusoikeuskirjaluonnoksen puolesta. Aion äänestää toisenlaisen perusoikeuskirjan puolesta osallistumalla Biarritzissa 13.14. lokakuuta ja Nizzassa 7. lokakuuta pidettäviin mielenosoituksiin.

Nobilia
. (IT) Olemme tietoisia siitä, että unionin institutionalisointiprosessi edellyttää myös Euroopan kansalaisuuden käsitteen määrittelyä sekä sellaisten yhteisten arvojen rakentamista kuin vapaus sekä hallittavuus ja vakaus.
Haluaisimme myös uskoa, että perusoikeuskirjalla pyritään todellakin vahvistamaan unionin eikä jäsenvaltioiden toimivaltaa, kuten määriteltiin valmistelukunnan valmistelutöiden alkaessa.
Hämmennystä kuitenkin aiheuttaa perusoikeuskirjan -Euroopan parlamentin viime vuoden maaliskuun 26. päivänä esittämän pyynnön mukainen - yhteisön valtioita velvoittava luonne sekä sen sisältö, joka vielä viimeisimmässäkin versiossa on ansiokkaista ponnistuksista huolimatta puutteellinen ja hajanainen. Hyvä esimerkki tästä liittyy oikeuteen työskennellä.
Hämmennystä aiheuttaa lisäksi vielä oikeuslaitosten mahdollinen päällekkäisyys ylikansallisten tuomioistuinten, Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen ja ihmisoikeustuomioistuimen, toiminnassa, vaikka viimeksi mainittu perustuukin yleissopimukseen, joka on puutteellinen sosiaalisten ja taloudellisten oikeuksien osalta.
Ei siis tarvittaisi muuta kuin suunnanmuutos, vaikka äkillinenkin, mutta kuitenkin jyrkkä - kuten keskustelussa esille noussut - joka keskipitkällä ja pitkällä aikavälillä ei vaikuttaisikaan niitä oikeuksia vahvistavasti ja laajentavasti, jotka kansalliset perustuslait ja käytännöt yhdessä nykyään täysin takaavat, vaan avaisi mahdollisuuden niiden heikentämiselle.
Selkeämpää tilannetta odotellessa pidättäydyn siis äänestämästä.

Sylla
Äänestin sitä vastaan, että meille esitetty versio perusoikeuskirjasta saatetaan sisällyttää perussopimuksiin. Oikeastaan olisin toivonut tämän perusoikeuskirjan jäädyttämistä, jotta olisi voitu jatkaa sen työstämistä, kuten erittäin monet kansalaisjärjestöt eri unionin maissa ehdottavat.
Tämä perusoikeuskirja on monilta osin jäljessä Ranskassa, kuten muissakin unionin maissa, oikeuksien ja vapauksien alalla saavutettuun edistykseen ja moniin kansainvälisiin teksteihin verrattuna. Se ei voi toimia pohjana Euroopan perustuslain toteuttamisessa. Siinä ei ainoastaan jätetä sisällyttämättä uusia, etenkin sosiaalisia, oikeuksia, vaan se on myös jäljessä siirtolaisten ja palkansaajien kohtelussa ja asemassa sekä yleisesti ottaen julkisissa ja yksityisissä vapauksissa.

Puhemies
Äänestykset ovat päättyneet.
(Istunto keskeytettiin klo 13.20 ja sitä jatkettiin klo 15.00.)

12 ehdokasmaan edistyminen liittymisvalmisteluissa
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana yhteiskeskustelu seuraavista ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunnan mietinnöistä 12 hakijavaltion neuvottelujen edistymisestä:
Brokin laatima mietintö (A5-0250/2000) Euroopan unionin laajentumisesta (KOM(1999) 500 - C5-0341/2000 - 2000/2171(COS));
Gunilla Carlssonin laatima mietintö (A5-0238/2000) Viron hakemuksesta Euroopan unionin jäseneksi ja neuvottelujen edistymisestä (KOM(1999) 504 - C5-0027/2000 - 1997/2177(COS));
Elisabeth Schroedterin laatima mietintö (A5-0239/2000) Latvian hakemuksesta Euroopan unionin jäseneksi ja neuvottelujen edistymisestä (KOM(1999) 506 - C5-0029/2000 - 1997/2176(COS));
Hoffin laatima mietintö (A5-0240/2000) Liettuan hakemuksesta Euroopan unionin jäseneksi ja neuvottelujen edistymisestä (KOM(1999) 507 - C5-0030/2000 - 1997/2178(COS));
Gawronskin laatima mietintö (A5-0246/2000) Puolan hakemuksesta Euroopan unionin jäseneksi ja neuvottelujen edistymisestä (KOM(1999) 509 - C5-0032/2000 - 1997/2174(COS));
Jürgen Schröderin laatima mietintö (A5-0245/2000) Tsekin tasavallan hakemuksesta Euroopan unionin jäseneksi ja neuvottelujen edistymisestä (KOM(1999) 503 - C5-0026/2000 - 1997/2180(COS));
Wiersman laatima mietintö (A5-0244/2000) Slovakian hakemuksesta Euroopan unionin jäseneksi ja neuvottelujen edistymisestä (KOM(1999) 511 - C5-0034/2000 - 1997/2173(COS));
Queirón laatima mietintö (A5-0248/2000) Unkarin hakemuksesta Euroopan unionin jäseneksi ja neuvottelujen edistymisestä (KOM(1999) 505 - C5-0028/2000 - 1997/2175(COS));
Van Ordenin laatima mietintö (A5-0241/2000) Bulgarian hakemuksesta Euroopan unionin jäseneksi ja neuvottelujen edistymisestä (KOM(1999) 501 - C5-0024/2000 - 1997/2179(COS));
Nicholson of Winterbournen laatima mietintö (A5-0247/2000) Romanian hakemuksesta Euroopan unionin jäseneksi ja neuvottelujen edistymisestä (KOM(1999) 510 - C5-0033/2000 - 1997/21724(COS));
Martellin laatima mietintö (A5-0242/2000) Slovenian hakemuksesta Euroopan unionin jäseneksi ja neuvottelujen edistymisestä (KOM(1999) 512 - C5-0035/2000 - 1997/2181(COS));
Poosin laatima mietintö (A5-0249/2000) Kyproksen hakemuksesta Euroopan unionin jäseneksi ja neuvottelujen edistymisestä (KOM(1999) 502 - C5-0025/2000 - 1997/2171(COS));
Stenzelin laatima mietintö (A5-0243/2000) Maltan hakemuksesta Euroopan unionin jäseneksi ja neuvottelujen edistymisestä (KOM(1999) 508 - C5-0031/2000 - 1997/2029(COS)).

Brok
, esittelijä. (DE) Arvoisa puhemies, haluaisin viitata siihen, että aamuinen keskustelu on minusta yhteydessä Euroopan unionin uudistumiskykyyn. Luulen, että puheenjohtaja Prodin loistavan puheen jälkeen meille kaikille on tullut selväksi, että Euroopan unionin uudistumiskyky ja Nizzan Eurooppa-neuvoston onnistuminen ovat Euroopan unionin nopean etenemisen oleellisia edellytyksiä. Tarkoitan sitä, että moni jäsenvaltio ei ole vielä ymmärtänyt tämän yhteyden olemassaoloa ja että hallitustenvälisen konferenssin hidas edistyminen voi aiheuttaa meille suuria vaikeuksia laajentumisen toteuttamisessa vaaditun aikataulun puitteissa. Olemme sitä mieltä, että Nizzassa on päätettävä laajentumisen edellyttämistä asioista, vaikka ne eivät olekaan vielä kaikki, mitä Euroopan unionin uudistamisen yhteydessä muuten toivottavasti tapahtuu.
Tätä mietintöä on tarkasteltava samalla tavoin. Tässä teille esittelemässäni mietinnössäkin on paljon sellaista, mitä Euroopan unionin ja jäsenyyttä hakeneiden valtioiden on toteutettava, mutta se kaikki ei ole ehtona Euroopan unionin jäsenyydelle, sillä jäsenyysehdot on määritelty selkeästi Kööpenhaminan kriteereissä. Euroopan parlamentti haluaisi kuitenkin tuoda esiin sen, että Kööpenhaminan kriteerien täydellinen täyttäminen on Euroopan unionin jäsenyyden ehdoton edellytys.
Millekään valtiolle ei saa antaa poliittista alennusta. On oltava selvää, että kaikki ehdot on täytettävä. Edelleen on oltava selvää, että demokratia ja oikeusvaltio ovat jopa neuvottelujen ehtona ja että neuvottelujen aikana on täytettävä muita ehtoja, jolloin meille on luonnollisesti selvää, että useilla alueilla on käytettävä siirtymäaikoja sekä ehdokasvaltioiden että Euroopan unionin edun vuoksi, kuten olemme aina tehneet laajentumisen yhteydessä. Se ei tarkoita kenenkään syrjimistä.
Olen kuitenkin myös sitä mieltä, että kun puhumme Kööpenhaminan kriteereistä, meidän on tehtävä selväksi, että jokainen maa pitää arvioida erikseen sen edistymisen perusteella. Tästä syystä meidän pitäisi virallisestikin luopua ryhmäajattelusta. Luxemburgissa ja sitten Helsingissä tosin kutsuttiin maita käymään kahdenvälisiä neuvotteluja. Minun mielestäni Luxemburgin ja Helsingin ryhmiä ei ole kuitenkaan enää olemassa, vaan jokaisella maalla on regatta-periaatteen mukaisesti mahdollisuus päästä erittäin nopeasti Euroopan unionin jäseneksi, jos se täyttää kaikki Euroopan unionin jäsenyyden ehdot. Sen vuoksi onkin väärin mainita nyt maita, jotka tällä hetkellä näyttävät kykenevän täyttämään ehdot, sillä nyt hyvässä tilanteessa oleva maa voi sisäpoliittisista syistä taantua taas seuraavana vuonna tai päinvastoin. Tästä syystä pitää olla selvää, että kaikkien Kööpenhaminan kriteerien täyttäminen on ainoa tärkeä asia.
Sen vuoksi haluaisinkin ehdottaa teille, että parlamentissa ei laadita ensi vuonna enää ollenkaan yleismietintöä vaan pelkkiä yksittäisiä ehdokasmaita koskevia mietintöjä, jotta tekisimme selväksi, että huolehdimme neuvottelujen eriytetystä edistymisestä. Sosialidemokraattisen puolueen ryhmä on tehnyt ehdotuksen siitä, että ilmoittaisimme Euroopan unionin olevan valmis laajentumaan vuoden 2003 alussa. Minusta se on hyvä, tukikelpoinen ehdotus, ja yhtä hyvänä pidän myös Euroopan kansanpuolueen ehdotusta siitä, että ensimmäiset uudet jäsenvaltiot voisivat osallistua Euroopan parlamentin vaaleihin vuonna 2004.

Uskon, että kun näiden päivämäärien välille luodaan yhteys, tarjoamme ehdokasvaltioiden ihmisille ajallisen perspektiivin. Olen vakuuttunut siitä, että valtiot ehtivät valmistautua riittävästi tänä aikana.
Kun ajattelen, että nyt on menossa jo 11. vuosi Keski- ja Itä-Euroopan vallankumouksesta, meidän on avattava näille ihmisille näköaloja siitä, että muutosprosessi on joskus myönteinenkin. Meidän on oltava tosissamme sanojemme "jos karistatte niskoiltanne diktatuurin, Eurooppa on avoinna teillekin" kanssa eikä löytää aina uusia perusteita, esteitä ja vaikeuksia yhdistymisprosessin hidastamiseksi.
Tarkoitan siis sitä, että ihmisille annettavat näkymät ovat olennainen edellytys sille, että näissäkin maissa kehittyy kestävä voima riittävän laajan poliittisen ja taloudellisen uudistumisprosessin toteuttamiseksi.
Aivan niin kuin meidän on keskusteltava Nizzassa Euroopan unionin sisäisistä uudistuksista ja ratkaistava niihin liittyvät ongelmat, emme varmasti voi jättää keskustelematta Euroopan unionin rajoista. Neuvottelemme parhaillaan 12 maan kanssa. Meidän pitäisi tehdä kaikille muillekin maille tarjous siitä, että täysjäsenyys alusta alkaen ei ole ainoa mahdollisuus yhteistyöhön Euroopan unionin kanssa, vaan että meidän on tehtävä muunkinlaisia taloudellisia ja turvallisuuspoliittisia tarjouksia entisen Euroopan talousalueen kaltaisista muodoista. Meidän pitäisi tehdä sellainen tarjous. Ukrainan kaltainen maa ei voi päästä Euroopan unionin jäseneksi, ei kenties tulevaisuudessakaan, mutta se on niin valtavan tärkeä Euroopan kehityksen kannalta, että meidän on kehitettävä sille tarjouksia, kuten monille muillekin maille. Se tarkoittaa sitä, että täysjäsenyyden ei pitäisi pitkällä aikavälillä olla ainoa yhteistyömuoto Euroopan unionin kanssa.
Pystymme toteuttamaan pitkällä aikavälillä kaiken sen, mistä olen nyt puhunut, jos poliitikot ja eliitti mainostavat lopultakin ehdokasvaltioissa ja Euroopan unionissa ja arvoisa komission jäsen, tässä asiassa myönnän teidän olevan oikeassa sen puolesta, että Euroopan unionin laajentumisesta on hyötyä niille itselleen. Minun tuskin tarvitsee mainitakaan Euroopan unionin laajentumiseen liittyvää poliittista, taloudellista ja turvallisuuspoliittista vakautta.
Tällaisen eurooppalaisen yksikön avulla kykenemme luomaan vakaan alueen, jolla on historiallisesti tarkasteltuna lähes vertaansa vailla oleva vakaa pohja, ja me näemme, että ehdokasvaltioissa syntyy tukemme ansiosta kehitysmahdollisuuksia uudistusten rahoittamiseen. Toisaalta uskallan tuskin sanoa, että meillä on ollut viime vuosina ehdokasvaltioiden kanssa suurempi kauppataseen ylijäämä kuin olemme myöntäneet niille julkista tukea. Me hyödymme Euroopan unionin laajentumisesta, eikä meidän pitäisi puhua aina vain ihmisiä pelottavista kustannuksista. Meidän pitäisi puhua välillä tottakin!
(Suosionosoituksia) Saan esitellä mietintöni Saksan yhdistymisen kymmenvuotispäivänä. Saksan yhdistyminen oli mahdollista vain, koska Euroopan yhdistyminen oli luonut luottamusta. Tarkoitan kuitenkin sitä, että meidän on nyt tehtävä selväksi sekin, että olemme yhdistämässä koko Eurooppaa. Se, mitä olemme kutsuneet Euroopan unioniksi, käsittää vain pienen osan tästä maanosasta. Meillä on mahdollisuus luoda uusi yhteiskuntajärjestys, jossa kukaan ei menetä identiteettiään, jonka rikkauden muodostaa kansojen erilaisuus. Kykenemme myös luomaan järjestyksen, jossa keskinäiset sodat käyvät mahdottomiksi, jossa kansat voivat huomata olevansa inhimillisiä ja jossa voimme koota voimamme ajaaksemme etujamme maailmassa eli kamppaillaksemme maailmassa yhteisten eurooppalaisten etujemme puolesta. Toivon, että meillä on tällöin sisäistä voimaa unohtaa pikkuasiat ja toteuttaa suuri tavoite. Pyydän teitä tukemaan tätä mietintöä!
(Suosionosoituksia)

Moscovici
. (FR) Arvoisa puhemies, arvoisat puheenjohtajat, arvoisa komission jäsen, arvoisat esittelijät, arvoisat parlamentin jäsenet, sallinette minun aivan ensiksi kiittää teitä siitä, että järjestitte tämän keskustelun laajentumisesta. Olen iloinen tästä tilaisuudesta kahdestakin syystä. Ensinnäkin siksi, että vaikkei ole tarpeen muistuttaa siitä tässä Euroopan unionin laajentuminen, kuten jäsen Brok äsken sen sanoi, ei ole painopisteenä muiden kaltainen. Se on pikemminkin kaiken Euroopan unionin tämänhetkisen toiminnan taustalla ja näköalana, eli sellaisena poliittisena näköalana, joka ohjaa kaikkea työskentelyämme, tietysti toimielinten uudistamisesta lähtien. Enkä minäkään halua erottaa tämänaamuista keskusteluamme tämän iltapäivän keskustelusta.
Tässä mielessä kerron olevani tyytyväinen siihen työhön, jota Euroopan parlamentti on tehnyt niiden mietintöjen muodossa, joissa käsitellään kutakin neuvotteluissa mukana ollutta 12 hakijavaltiota, sekä sen puheenjohtaja Brokin laatiman yhteenvetomietinnön muodossa, johon minulla on mahdollisuus palata yksityiskohtaisemmin puheeni aikana. Minusta vaikuttaa lisäksi siltä, että edellisten puheenjohtajavaltioiden sekä komission aloittamien valmistelujen perusteella puheenjohtajavaltiona Ranska pystyy, ainakin toivoakseni, antamaan neuvoston Nizzan kokouksessa melko täsmällisen kuvan liittymisprosessista. Jotta voisin osallistua hyödyllisesti tähän keskusteluun, kertoisinkin teille erittäin konkreettisesti, miten puheenjohtajavaltio Ranska toimii tällä kaudella, jotta äsken mainitsemiini tuloksiin päästäisiin.
Ensimmäinen periaate. Meidän on mentävä jäsenyysneuvotteluissa tietenkin niin pitkälle kuin mahdollista, jotta voimme Nizzassa maittain luku luvulta arvioida tilanteen mahdollisimman täsmällisesti. Tästä näkökulmasta muistuttaisin ensinnäkin siitä, että aiomme järjestää kullekin ehdokasvaltiolle kaksi neuvottelukertaa sijaisten kanssa ja yhden neuvottelukerran ministeritasolla. Ne pidetään kahdessa osassa yleisten asioiden neuvoston istuntojen yhteydessä, 21. marraskuuta ja 5. joulukuuta. Arvoisa Brok, puheenjohtajavaltio Ranska ilmoittaa välittömästi teidän johtamallenne valiokunnalle näiden neuvottelujen tuloksista tiistai-iltapäivästä alkaen, kuten välillämme on tullut tavaksi.
Kuten te tiedätte, neuvoston Helsingin kokouksessa painotettiin periaatetta ehdokasvaltioiden erilaisuudesta, ja uskoakseni sekä puheenjohtajavaltio että komissio puhaltavat todella yhteen hiileen tehdessään työtä tämän asian parissa neuvottelujen hoitamiseksi, ja haluaisin korostaa teille täydellistä näkökulmien yhtenevyyttä komission jäsen Verheugenin kanssa, jonka työn korkean laadun haluaisin ottaa tässä esiin.
Tämä tarkoittaa siis konkreettisesti sitä, että jokainen ehdokasvaltio on arvioitava ja arvioidaan loppujen lopuksi sen omien ansioiden mukaan. Tällainen tapa on omaksuttu. En tietenkään käy yksityiskohtaisesti läpi jokaista näistä neuvotteluista ja ehkäpä jätän tämän esittelyn 12 mietinnöstä käytävää keskustelua varten. Haluaisin kuitenkin muistuttaa muutamin sanoin, miten valtavaan työhön on ryhdytty niiden maiden kanssa, joita kutsun kuten tavaksi on tullut olen kanssanne samaa mieltä, että se pitäisi lopettaa, mutta on myös kronologisia kertomuksia, joissa käytetään vielä nimitystä "Luxemburgin kuutoset" ja "Helsingin kuutoset" nimellä "Luxemburgin kuutoset", sanon tämän lainausmerkeissä. Näiden kuuden valtion kanssa on aloitettu neuvottelut kaikista yhteisön säännöstön luvuista yhtä toimielimiä koskevaa lukua lukuun ottamatta, vaikka jotkin luvut ovatkin väliaikaisesti lopetettu, 12:sta 16:een maakohtaisesti, ja toisista vielä neuvotellaan, 13:sta 18:aan maakohtaisesti. Niinpä katson, että meillä alkaa olla melko täsmällinen kuva niistä vaikeuksista, joita kunkin neuvoteltavan valtion kanssa on yhä olemassa sekä hakijavaltioiden että unionin näkökulmasta, ja mielestäni ne voidaan jakaa kolmeen luokkaan.
Ensinnäkin yhteisön säännöstön omaksuminen. Mihin asti ehdokasvaltiot ovat päässeet? Kuinka arvioida konkreettisesti sitä, mihin ne ovat ryhtyneet neuvotteluiden puitteissa, ja sitä, pystyvätkö ne konkreettisesti ottamaan tämän säännöstön osaksi kansallista säädäntöä? Tästä syystä Euroopan parlamentin tavoin myös puheenjohtajavaltio Ranska on toivonut saavansa käyttöönsä säännöllisin väliajoin päivitettäviä seurantataulukoita säännöstön omaksumisesta, koska neuvottelujen perusperiaatteenahan on oltava, että säännöstö otetaan kokonaisuudessaan osaksi kansallista lainsäädäntöä.
Toinen kysymys koskee siirtymäaikoja, ja se liittyy ilmiselvästi edelliseen kysymykseen. Kuten te tiedätte, ehdokasvaltiot ovat ilmaisseet joitakin tämänsuuntaisia pyyntöjä. Sitä paitsi se on merkki siitä, että jäsenyysneuvotteluissa on päästy selvästi uuteen vaiheeseen ja että vastedes on siirryttävä syvällisiin keskusteluihin, mitä puheenjohtajavaltio Ranska toivookin. Mainitsisin tässä mielessä, että neuvosto on ryhtynyt komission ensimmäisen asiakirjan perusteella selvitystyöhön, jonka avulla neuvottelujen edistymisen pitäisi olla mahdollista.
Lopuksi mainittakoon tietysti neuvotteluasemat yhteisön säännöstön kaikkein hankalimpiin lukuihin liittyvissä kohdissa, koska tiedetään niiden vaikutukset unionin talousarvioon. Tarkoitan tietenkin yhteistä maatalouspolitiikkaa ja aluekehityspolitiikkoja. Olen sanonut sen ja voin sanoa sen hyvin nytkin, että puheenjohtajavaltio Ranska ei sivuuta yhtäkään ilmenevistä vaikeuksista, mikä ei tietenkään tarkoita, että meillä olisi aikaa ja keinoja käsitellä kutakin niistä. Meidän kannaltamme kuitenkin se, että näille neuvotteluille annetaan uutta puhtia, merkitsee sitä, että erityisesti siirtymäajoissa teemme kaikkemme, jotta edistyisimme käytännönläheisesti.
Seuraavaksi muutama sana "Helsingin kuutosista", edelleen lainausmerkeissä, minkä myötä neuvottelut tämän vuoden alussa alkoivat. Puolet yhteisön säännöstön luvuista on otettu käsiteltäväksi neuvotteluissa puheenjohtajakautemme loppuun mennessä. Aiommekin täysin yksimielisesti komission jäsen Verheugenin kanssa aloittaa neuvottelut 42 uudesta luvusta, mikä tarkoittaa 4:stä 9:ään lukua maakohtaisesti, aivan kuten puheenjohtajavaltio Portugali teki ennen meitä. Tämän mukaan parhaimpien ehdokasvaltioiden pitäisi selviytyä tästä melko nopeasti, ja ehkäpä niiden, jotka kuuluvat Luxemburgin ryhmään, jo ensi vuodesta lähtien, ja tiedämme, että tässä on kyse toiveesta, jonka eräät teidän keskuudestanne ovat selvästi ilmaisseet. On selvää, että kunkin esittelijän ja parlamentin valiokuntien tekemä työ on hyödyllistä aineistoa omille selvityksillemme.
Sallinette minun muistuttaa nyt toisesta periaatteesta, jota noudattamalla puheenjohtajavaltio toivoo saavansa laajentumisprosessin etenemään tämän kauden aikana.
Muistutin äsken erittäin tärkeästä teknisluonteisesta työstä, jota on tehty kolmen vuoden ajan, ja sanoin myös, että ainakin eräiden ehdokasvaltioiden tapauksessa meillä on piakkoin melko täsmällinen kuva edelleen ratkaisemattomista ongelmista. Meidän mielestämme on siis koittanut se hetki, että tätä työtä käsitellään poliittisemmin kokoamalla yhteen kaikki käytössämme oleva tieto. Tästä syystä valmistelemme perinpohjaista ministerikeskustelua, joka pidetään yleisten asioiden neuvoston kokouksen yhteydessä 20. marraskuuta niiden komission toimittamien täsmällisten asiakirjojen perusteella, jotka koskevat erityisesti sitä, että ehdokasvaltiot omaksuvat yhteisön säännöstön, ja kunkin valtion kohdalla toteutunutta edistymistä. Tämän keskustelun pohjalta puheenjohtajavaltiolla on tarvittavat välineet, jotta valtioiden ja hallitusten päämiehet voivat käydä Nizzassa vakavasti otettavaa keskustelua laajentumisprosessin jatkosta.
Edelleen tässä samassa hengessä puheenjohtajavaltio Ranska on päättänyt järjestää kaksi Eurooppa-konferenssin kokousta, joihin kokoontuvat 15 jäsenvaltiota ja 12 + 1 ehdokasvaltiota 12:n kanssa käydään neuvotteluja ja yksi hakee jäsenyyttä. Yksi näistä kokouksista pidetään ministereiden kesken ensi marraskuun 23. päivänä Sochaux'ssa ja toinen valtioiden ja hallitusten päämiesten kesken 7. joulukuuta Nizzassa. Nämä kokoukset ovat ensinnäkin tilaisuus tiedottaa ehdokasvaltioille toimielinuudistusten valmistelusta. Nämä uudistuksethan ovat ensisijaisesti niiden kannalta kiinnostavia, sillä kyse on siitä unionista, jonka jäseniä näistä valtioista tulee, mutta tietenkin myös siitä, että näiden valtioiden kanssa aloitetaan poliittinen pohdinta laajentuneen unionin toiminnasta.
Tietenkään ei ole poissuljettua, että ehdokasvaltiot käyttävät näitä tilaisuuksia ottaakseen jälleen esiin arvoisa puhemies, te olette puhunut tästä - kysymyksen laajentumisen päivämäärästä. Tämä kysymys on tietenkin täysin oikeutettu, mutta siihen on vastattava oikein ja täsmällisesti.
Tässä asiassa haluaisin muistuttaa, että tietyssä mielessä tämä kysymys on jo ratkaistu. Se on ratkaistu, sillä Eurooppa-neuvoston Helsingin kokouksessa asetettiin päivämääräksi 1. tammikuuta 2003, jolloin unionin on oltava valmis ottamaan ensimmäiset valtiot vastaan, eli ne, joiden asiat ovat parhaimmalla tolalla, tietenkin sillä ehdolla, että siihen mennessä Nizzassa on päästy hyvään sopimukseen, jonka kansalliset parlamentit ovat vahvistaneet. Tämän päivämäärän, 1. tammikuuta 2003, valinnassa ei ole mitään sattumanvaraista. En näe mitään syytä siihen, että puuttuisimme siihen muodossa tai toisessa.
Olen itse vakuuttunut siitä, että ensimmäisten liittymisten ajankohdasta käytävässä keskustelussa unionin on vältettävä ja sanon sen myös erittäin kunnioittavasti Euroopan parlamentille ilmoittamiseen liittyviä kerrannaisvaikutuksia. Jokainen ymmärtää hyvin, miten tärkeä asia päivämäärä on ehdokasvaltioille, sillä se on heidän kannaltaan sekä tavoite että liikkeellepaneva voima. Kuitenkin ajankohta 1. tammikuuta 2003, ainoa, josta unioni on sopinut, on sekä ehdokasvaltioiden että meidän kannaltamme erittäin kunnianhimoinen tavoite ja juuri tästä näkökulmasta puheenjohtajavaltio aikoo antaa kaikkensa. Pois se minusta, ja luulisin, että jokaisen täällä olevan ajatuksista, että olisimme saaneet kaikki neuvottelut päätökseen vuoteen 2002 mennessä, minkä vuoksi sen jälkeen olisi mahdollista vahvistaa tulokset vuonna 2002. Kyse ei ole siitä, ja joidenkin ehdokasvaltioiden kohdalla neuvottelut jatkuvat vielä useiden vuosien ajan, minkä me kaikki tiedämme. Kuitenkin on myös totta, että sen työn pohjalta, johon on ryhdytty ja jota haluaisimme kovasti vauhdittaa, pitäisi olla mahdollista kuluvan vuoden 2000 lopusta alkaen päästä paremmin yleiseen tasapainoon kussakin neuvottelussa ja toisaalta ainakin parhaiten edistyneiden ehdokasvaltioiden kohdalla selvittää tarkasti ne vaikeudet, jotka on ratkaistava ensisijaisesti neuvotteluiden saattamiseksi päätökseen.
Niinpä ehdotankin teille, että teemme tämänsuuntaista työtä ja pidämme mielessämme, että meidän olisi vuotta 2003 ajatellen selvitettävä, mitkä ehdokasvaltiot ovat valmiita liittymään unioniin tähän päivämäärään mennessä.
Lopuksi muutama sana Turkista, jota unioni pitää vastedes selvästi laajentumisprosessin osapuolena ja 13. ehdokasvaltiona. Lisäksi tiedän, että tällä hetkellä jäsen Morillon valmistelee tätä maata koskevaa mietintöä, jota odotamme kiinnostuneina. Voimme vain iloita siitä, että tietyt Helsingissä ilmenneet tämän maan ehdokkuuden tunnustamiseen liittyneet hankaluudet ovat ohi. Samalla olemme täysin tietoisia niistä ongelmista, jotka vaikeuttavat yhä Turkin liittymistä maan ihmisoikeus- ja perusvapauksien noudattamiseen liittyvistä kysymyksistä alkaen. Tietenkin edistymistä on tapahtunut, mutta siinä ollaan vielä varsin kaukana Kööpenhaminan kriteerien täyttymisestä. Puheenjohtajavaltio Ranska yrittää tässäkin asiassa yhdessä komission kanssa päästä kaksitahoiseen lopputulokseen: ensinnäkin liittymistä valmistelevan kumppanuuden aloittamiseen, joka on välttämätöntä sekä Turkille että unionille, toiseksi rahoitusasetuksen antamiseen, jonka myötä unioni voi hoitaa maalle antamansa sitoumukset, ja sen toivomme tapahtuvan vuoden loppuun mennessä.
Arvoisa puhemies, yhdyn käsityksiinne: Euroopan unionilla ei saa olla raukkamaista tai pikkusieluista asennetta laajentumiseen. Laajentuminen on historiallinen hanke. Laajentumisen näköalat ulottuvat laajalle, ja meidän on käsiteltävä sitä suurpiirteisesti ja näkemyksellisesti. Kuitenkin olkaamme samalla tietoisia siitä, että on huolehdittava sen onnistumisen edellytyksistä ehdokasvaltioiden, meidän mielipiteidemme ja sen osalta, mitä me kaikki toivomme, eli sen osalta, että pidetään kiinni vakaista yhteisistä politiikoista. Laajentuminen on yhtä kuin tulevaisuutemme sillä ehdolla, ettemme aiheuta yhteisön säännöstön emmekä meille tärkeiden yhteisten politiikkojen vesittymistä emmekä heikentymistä. Tästä syystä meidän on edettävä päättäväisesti ja ajettava laajentumisen asiaa ja samalla huolehdittava sen onnistumisen edellytyksistä.
Olen tietenkin täysin valmis seuraamaan tätä varsin tärkeää keskustelua, jonka vuoksi olemme tänään kokoontuneet tänne.

Verheugen
. (DE) Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, hyvät parlamentin jäsenet, kiitän tilaisuudesta saada käydä perusteellinen keskustelua Euroopan unionin laajentumisneuvottelujen tilasta ja näköaloista. Kiitän ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunnan esittelijää, jäsen Brokia, hänen laajasta ja selkeästä mietinnöstään. Kiitän myös kaikkia muita esittelijöitä. Voimme jo havaita, että mahdollisista pienistä eroista huolimatta on olemassa peruslinja.
Tämä keskustelu tarjoaa tervetulleen tilaisuuden vahvistaa lujaa laajentumistahtoa. Euroopan kehitys on edennyt vaiheeseen, jossa tarvitsemme enemmän kuin milloinkaan selkeitä tavoitteita ja päättäväistä toimintaa. Suuret tehtävämme, sisäiset uudistukset ja avautuminen ulospäin, liittyvät läheisesti toisiinsa. Molemmat tehtävät ovat myös sinänsä välttämättömiä, mutta ne on ratkaistava toistensa yhteydessä, jos ne aiotaan ratkaista oikein.
Sen vuoksi haluaisin todeta heti aluksi, että tärkein asia laajentumisprosessin loppuun saattamisessa on nyt yksimielisyys EU:n toimielinten uudistamisesta. Ilman näitä uudistuksia toimielimemme muuttuvat toimintakyvyttömiksi eivätkä pysty suoriutumaan tehtävistään. Nizzan hallitustenvälisen konferenssin onnistuminen joulukuussa avaa tien neuvottelujen dynaamisempaan vaiheeseen.
Onnistuminen ei koske kuitenkaan vain ajankohtaa niin tärkeä kuin se onkin.
Mikä tahansa hallitustenvälisen konferenssin tulos ei riitä tyydyttämään laajentumisen aiheuttamaa valtavaa mukautumispainetta. Epätyydyttävä tulos tai peräti epäonnistuminen Nizzassa aiheuttaisi kohtalokkaat seuraukset ehdokasvaltioissa. Jäsenyyttä epäilevät voimat, joita sielläkin on, saisivat lisäperusteita toiminnalleen. Populistit heräisivät ja väittäisivät, että olisi lopullisesti selvää, että EU ei todellisuudessa haluakaan uusia jäseniä. Tällaisiin väitteisiin voi tuskin vastata sanoin. Meidän on vakuutettava heidät teoin!
Olemme moraalisesti velvollisia nyt käynnissä olevaan tähän asti laajimpaan laajentumiskierrokseen Euroopan yhdentymisen historiassa, se on strategisesti välttämätön ja poliittisesti toteutettavissa. Hanke on edistynyt jo pitkälle, sitä ei voi pysäyttää. Neuvottelujen missään vaiheessa kyse ei ole siitä, toteutuuko laajentuminen, kyse on vain siitä, miten ja milloin. Laajentuminen on ainoa oikea vastaus kahteen historialliseen muutokseen, joita me olemme todistamassa.
On kenties sattuma, mutta jos niin on, niin onnellinen sellainen, että keskustelu käydään Saksan yhdistymisen kymmenvuotispäivänä. Saksan yhdistyminen muodostaa osan ja edelläkävijän Euroopan yhdentymisen suuremmalle tavoitteelle, ja samat tapahtumat, samat kehityskulut, jotka mahdollistivat Saksan yhdistymisen, mahdollistivat senkin, että ylipäänsä voimme nyt keskustella tässä salissa kymmenen Keski- ja Itä-Euroopan valtion mahdollisesta jäsenyydestä Euroopan unionissa.
Sen vuoksi laajentuminen on oikea vastaus kylmän sodan loppumiseen ja kommunististen valtioiden romahtamiseen. En tiedä, miten selittäisin niille Euroopan kansoille, jotka saavuttivat vapauden ja itsemääräämisoikeuden vasta viime vuosikymmenellä, että Euroopan yhdentymisen edut on tarkoitettu vain niille, jotka jäivät vuonna 1945 rautaesiripun "oikealle" puolelle.

Emme salli Euroopan uutta jakoa. Emme halua, että ylipääsemättömien rajojen muodostamien ideologisten rajalinjojen tilalle syntyy uusi rajalinja, rajalinja, joka erottaisi Euroopan hyvinvoivat köyhistä. Kyse on enemmästä kuin siitä. Kyse on rauhan ja vakauden levittämisestä koko Eurooppaan. Mutta ei minkä tahansa vakauden. Neuvostoimperiumi vaikutti vuosikymmeniä vakaalta ulospäin ja sisäänpäin, vaikka se oli jo pitkään laho ja heikko, koska vakaus ei perustunut demokratiaan, oikeusvaltioon, ihmisoikeuksiin ja vähemmistöjen suojeluun.
Ei johdu sattumasta vaan suorastaan ankarasta lainalaisuudesta, että Euroopassa vallitsee rauha ja vakaus vain siellä, missä toteutetaan näitä arvoja ja missä Eurooppa on jo yhdentynyt tai yhdentymässä. Euroopan rauha ja vakaus ovat kaikkien Euroopan kansojen onnellisen tulevaisuuden perusta. Jos niitä ei toteuta kaikkialla Euroopassa, ne ovat vaarassa kaikkialla.
Toinen suuri muutos, jota olemme todistamassa ja johon Euroopan pitää sopeutua, on markkinoiden ja taloudellisen kilpailun nopea muuttuminen maailmanlaajuiseksi. Tämä muutos tarjoaa meille suuria mahdollisuuksia, joita me pystymme hyödyntämään sitä paremmin, mitä paremmin yhdistämme voimamme ja puolustamme yhteisiä etujamme. Entistä suuremmat yhteismarkkinat vahvistavat meitä. Euroalueen laajeneminen vahvistaa euroa. Suuremmalla yhteisöllä on enemmän painoarvoa maailmanlaajuisia tehtäviä hoidettaessa.
Euroopan unionin laajentuminen ei tarkoita sellaisen ennakon ottamista, josta vasta myöhemmin selviää, voiko sen myös lunastaa. Edut ovat jo olemassa, ne ovat nähtävissä, ja nuo edut koskevat kaikkia. Olen vakuuttunut siitä, että Keski- ja Itä-Euroopan järjestelmän muutos ei olisi tapahtunut niin nopeasti ja menestyksellisesti ilman näköpiirissä olevaa Euroopan yhdentymistä.
Jos voimme todeta, että laajentumiseen osallistuvat maat ovat jo lyhyessä ajassa saavuttaneet demokraattisten järjestelmiensä vakauden, se on saavutus, johon nuo maat ovat kyenneet itse. Ne itse ovat tehneet rohkean päätöksen luopua puoluevallasta ja valtiojohtoisesta taloudesta ja luoda avoimia yhteiskuntia, nykyaikaisia demokratioita ja toimivia markkinatalouksia. Ne ovat tehneet sen kuitenkin myös siksi, että näköpiirissä oleva jäsenyys Euroopan unionissa antaa niille toivoa Euroopan kansojen solidaarisuudesta ja että niille tarjotaan samalla lujaa poliittista ja taloudellista pohjaa.
Poliittisten muutosten tuomat edut näkyvät jo tarkasti taloudellisessa kehityksessä. Keski- ja Itä-Euroopan jäsenyyttä hakeneet valtiot olivat kytkeytyneet maailmantalouteen heikosti. Nyt 5070 prosenttia niiden ulkomaankaupasta käydään EU:n kanssa. Meillä on suuret kauppataseen ylijäämät näiden maiden kanssa. Se tarkoittaa suurempia verotuloja, suurempaa panostusta sosiaaliturvaan ja ennen kaikkea lisää työpaikkoja.
Koko alueen kasvuennusteet ovat erittäin edullisia. Niiden kasvun odotetaan olevan kymmenen seuraavan vuoden aikana selvästi nykyisen EU:n keskimääräistä kasvua nopeampaa. Nämä nopeasti kehittyvät uudet markkinat saavat aikaan uutta tarjontaa ja kysyntää, molemmat puolet voittavat alusta alkaen. En usko, että nyt tarvitsee erityisesti korostaa sitä, että nämä lupaavat taloudelliset näkymät ovat mahdollisia vain arvioitavissa olevissa ja poliittisesti vakaissa oloissa.
Laajentumiseen valmistauduttaessa on ratkaistu osittain vuosisatoja vanhoja konflikteja, selvitetty rajaongelmia ja purettu vähemmistöongelmia.
Nämä saavutukset vaativat myönteistä vastausta. Olen varma, että olemme kaikki yhtä mieltä siitä, ettemme saa pettää noita ihmisiä, jotka ovat nähneet kaiken tuon vaivan. Sen vuoksi olen iloinen voidessani kertoa teille, että uuden komission ensimmäinen vuosi on tuonut laajentumisprosessiin laatua ja vauhtia. Prosessi on jo kehittänyt oman dynamiikkansa, jota ei voi pysäyttää.
Sallikaa minun muistuttaa vielä kerran niistä periaatteista, joita noudatamme ja joita emme voi muuttaa.
Ensinnäkin: me valmistelemme uusia jäseniä täydelliseen, tasaveroiseen jäsenyyteen. Laajentuminen ei luo Euroopan unionia, jossa voi valita, mihin toiminnan aloihin haluaa osallistua, eikä kahden luokan yhteiskuntaa. Uusien jäsenten on täytettävä jäsenyyden kaikki ehdot. Poliittisia alennuksia ei tunneta.
Toiseksi: jokaisella maalla on oma tilaisuutensa laajentumisprosessissa. Maantieteellisiä tai poliittisia ryhmiä ei muodosteta. Käsitteet Luxemburgin ryhmä ja Helsingin ryhmä ovat puhtaasti teknisiä ja niitä käytetään vain erottelemaan vuonna 1997 Luxemburgissa neuvotteluihin kutsutut maat niistä maista, jotka pääsivät neuvotteluihin vasta vuonna 1999 Helsingissä. Mikään ei kuitenkaan muuta sitä, että jokainen maa voi täyttää liittymisehdot vasta todellisen edistymisen perusteella.
Kolmanneksi: pidämme kiinni eriytettyjen neuvottelujen periaatteesta. Luvut avataan tai suljetaan valmistelujen todellisen tilanteen ja neuvottelujen todellisen edistymisen perusteella.
Neljänneksi: siitä seuraa toisena periaatteena, että niillä valtioilla, jotka aloittivat myöhemmin, on reilu tilaisuus liittyä niihin, jotka aloittivat aikaisemmin. En haluaisi kuitenkaan jättää pienintäkään epäselvyyttä siitä, että emme voi edistää etumatkan umpeen kuromista hidastamalla pitemmälle päässeiden neuvotteluja. Voimme auttaa maita etumatkan kiinni kuromisessa, mutta emme lähettämällä niiden naapureita odotushuoneeseen.
Komissio esittää vuotta 2000 koskevat edistymiskertomuksensa ja uuden strategiapaperin 8. marraskuuta. Niiden laatiminen on vielä kesken. Aiempien vuosien kertomukset asettavat korkeat laatuvaatimukset, joita noudatamme nytkin. Nämä kertomukset eivät ole mitään koulutodistuksia. Vältän jatkossakin kaikenlaista ehdokkaiden paremmuusjärjestykseen laittamista.
Kertomusten on tarkoitus auttaa ehdokkaita jatkamaan tarvittavia uudistuksia ja poistamaan jäljellä olevia puutteita. Kertomukset auttavat EU:n toimielimiä seuraamaan ehdokkaiden edistymistä ja toimivat perustoina neuvottelustrategioiden jatkokehittämiselle.
Haluamatta ennakoida tuloksia voin mainita uusien kertomusten joitakin suuntauksia jo tänään. Niistä näkyy laaja edistyminen poliittisten kriteerien täyttämisessä. En näe yhdessäkään maassa vaaraa autoritaarisiin rakenteisiin luisumisesta. Naapuruussuhteet kehittyvät hyvin ja nopeasti. Demokraattiset perusarvot ja säännöt on vahvistettu lujasti. Tarkkailemme tietysti edelleen mahdollisia riskejä ja ratkaisemattomia kysymyksiä. Sen vuoksi seuraamme huolellisesti kansallisten vähemmistöjen tilannetta. Sen vuoksi ponnistelemme varsinkin romaniväestön sosiaalisen syrjinnän lopettamiseen tähtäävien konkreettisten toimien puolesta useissa maissa.
Taloudellisten kriteerien kohdalla edistyminen on myös selvää. Lähes kaikkia ehdokasvaltioita voidaan jo pitää markkinatalousmaina, vaikka taloudellisia uudistuksia ei olekaan vielä saatettu loppuun. Mutta sehän ei koske pelkästään ehdokasvaltioita.
Monet maat ovat edistyneet sisämarkkinoiden kilpailukykyä koskevan toisen taloudellisen kriteerinkin kohdalla niin hyvin, että ne lähestyvät hyvää vauhtia liittymisehtojen täyttämistä.
Kriteerien kolmannessa ryhmässä, koko yhteisön säännöstön saattamisessa osaksi kansallista lainsäädäntöä ja soveltamisessa, on vielä paljon tehtävää. En arvostele sitä, että julkinen hallinto on usein vielä heikko ja ettei oikeuslaitoskaan tarjoa vielä riittävää oikeusvarmuutta, jota tarvitsemme yhteisössä. On selvää, että muutos vie tällä alueella pitemmän ajan kuin muualla. Asiahan ei ole hoidettu toimielimiä ja rakenteita luomalla. Tarvitsemme ennen kaikkea sopivia ihmisiä. Heidät on löydettävä, koulutettava ja sivumennen sanoen, heille pitää myös pystyä maksamaan.
Pidämme näitä kysymyksiä erittäin tärkeinä jo liittymistä edeltävässä strategiassa. Niiden tärkeys lisääntyy edelleen. Meidän on oltava varmoja, että yhteisön säännöstö ei ole vain paperilla, vaan että sitä sovelletaankin oikein.
Tässä yhteydessä haluaisin mainita ongelman, johon on kiinnitettävä erityistä huomiota ja josta olen erityisen huolestunut. Tarkoitan useissa maissa laajalle levinnyttä korruptiota. Tunnen tietysti korruption erityiset sosioekonomiset syyt. Sitä esiintyy kuitenkin sielläkin, missä kurjat toimeentuloedellytykset eivät tarjoa helppoa selitysmallia. En pidä korruptiota eräänlaisena kansanperinteenä tai kulttuuriperinnön osana. Nykyaikaisissa yhteiskunnissa ja kansantalouksissa korruptio on syöpäkasvain. Sairaus etenee yhä pitemmälle ja tarttuu aiemmin terveisiinkin.
Heikot hallinnolliset rakenteet, puuttuva oikeusvarmuus ja korruptio ovat muuten myös kielteisiä sijaintitekijöitä. Ne pelottavat pois ulkomaiset investoijat ja estävät nopeamman taloudellisen kehityksen. On selvää, että suuri taloudellinen kuilu EU:n jäsenvaltioiden ja ehdokkaiden välillä voi pienentyä vain, jos ehdokasvaltioihin virtaa jatkuvasti suoria ulkomaisia investointeja.
Neuvotteluprosessi sinänsä kiihtyi viime vuonna taas selvästi. Haluaisin viitata väärinkäsitykseen, joka putkahtaa ajoittain esiin vauhdista puhuttaessa. Vauhtia ei voi nähdä suoraan käsiteltyjen lukujen määrästä. Ratkaisevaa on käsiteltävänä olevien lukujen sisältö. Luxemburgin ryhmän maiden kanssa alettiin käsitellä kaikkia avoimena olleita lukuja, yhteensä 174:ää, toimielimiä ja sekalaisia asioita lukuun ottamatta jo Portugalin puheenjohtajakaudella. Helsingin ryhmän maiden kanssa pääsemme Ranskan puheenjohtajakauden loppuun mennessä vähintään 84 avattuun lukuun, siis melkein puoleen kokonaismäärästä. Odotan, että ainakin neljän tämänkin ryhmän maan kanssa aletaan käsitellä kaikkia vielä avoimena olevia lukuja ensi vuonna.
Siirrymme nyt uuteen vaiheeseen. Me haluamme jo nyt Ranskan puheenjohtajakaudella päästä neuvottelemaan sanan tarkemmassa merkityksessä eli tekemään päätöksiä ehdotuksista, jotka koskevat siirtymäkausia tai poikkeuksia. Komissio esittää 8. marraskuuta tarkempia ajatuksia siitä, mitä periaatteita siirtymäkausien myöntämisessä noudatetaan ja miten vastaava päätöksentekoprosessi organisoidaan.
Haluaisin viitata nyt vielä kahteen ongelmakenttään. Sisämarkkinoiden toimintaa koskeviin siirtymäkausiin ja laajoihin investointiohjelmiin liittyviin siirtymäkausiin. Sisämarkkinoissa meidän on kiinnitettävä huomiota siihen, että siirtymäkaudet jäävät ajallisesti ja sisällöllisesti mahdollisimman rajatuiksi. Jos EU:n tason saavuttamiseksi tarvitaan suuria ja pitkäaikaisia investointeja, olisi ajateltava sitä, että nykyisetkin jäsenvaltiot ovat saaneet tällaisissa tapauksissa luvan pitkiin siirtymäaikoihin.
Rahaliiton nykytilanteesta haluaisin kertoa sen, että rahaliitto on osa perussopimusta, ja sen vuoksi osa neuvottelua. Kaikki ehdokasvaltiot haluavat liittyä rahaliittoon. Sitä koskevat Maastrichtin sopimuksen erityismääräykset. EU:n jäsenyys ei siis johda automaattisesti euroon, vaan sen vaatimuksena olevat kriteerit on täytettävä. Ensin on joka tapauksessa osallistuttava vaihtokurssimekanismiin, ja tarvitaan erillinen päätös.
Neuvottelut tiivistyvät nyt nopeasti. Se johtaa siihen, että keskitytään vielä avoimiin, osittain erittäin vaikeisiin kysymyksiin. Mainitsen vain maatalouden, ympäristön, aluepolitiikan, sisä- ja oikeuspolitiikan ja talousarvion. Komissio valmistelee parhaillaan sitä varten uutta valvontajärjestelmää, jonka avulla voimme milloin vain arvioida jokaisen maan neuvottelutilannetta ja todellista säännösten täytäntöönpanoa.
Haluaisin lausua vielä jotain minulle erityisen tärkeästä asiasta, eli tiedottamisesta laajentumisen vaikutuksista jäsenvaltioiden ja ehdokasvaltioiden kansalaisille. Tiedotusongelman olemassaoloa tuskin voi epäillä, vaikka kyselyt eivät annakaan selvää kuvaa siitä. Komissio on pannut alulle tiedotuksen parantamiseksi viestintäaloitteen. Sen oikeudelliset ja taloudelliset edellytykset on jo luotu. Nyt askartelemme sisällön parissa. Aloite on pääasiassa hajautettu, eli se toteutetaan jäsenvaltioissa ja ehdokasvaltioissa erityistarpeiden ja olojen mukaan. Sen vuoksi pyrimme mahdollisimman tiiviiseen yhteistoimintaan kansallisten hallitusten, Euroopan parlamentin ja muiden toimielinten ohjelmien kanssa.
Tiukka rahoituskehys pakottaa meidät kehittämään lähestymistapoja, jotka nojaavat voimakkaasti mielipidejohtajiin ja kerrannaisvaikutukseen. Maksettu joukkotiedotus on tuskin mahdollista. Meidän on siis panostettava erityisesti kaikenlaisten yhteiskunnallisten ryhmien osallistumiseen ja yksityishenkilöiden panokseen. Se merkitsee samalla koko prosessin demokratisoitumista.
Mikä tahansa tiedotusstrategia on tuomittu epäonnistumaan, jos siinä ei käsitellä asioita, joista ihmiset ovat todella kiinnostuneita. Sen vuoksi meidän on tunnistettava, mitä ihmiset liittävät laajentumiseen, mitä toiveita ja odotuksia, sekä mitä pelkoja ja uhkia. Minkäänlainen propaganda ei auta! Me tarvitsemme poliittisia vastauksia poliittisiin kysymyksiin. Niistä on tiedotettava hyvin!
Mistä kysymyksistä on kyse? Syntyykö muuttoliikettä ja mitä vaikutuksia sillä on työmarkkinoihin? Miten muuttuu nykyisen EU:n ja uusien jäsenvaltioiden välisen raja-alueiden välinen kilpailutilanne? Syntyykö ympäristöpoliittista ja sosiaalista polkumyyntiä? Miten avoimet rajat vaikuttavat rikosten torjuntaan ja lopuksi, miten me maksamme tämän kaiken?
Meillä on hyvät vastaukset kaikkiin näihin kysymyksiin. Muuttoliike vähenee kokonaisuudessaan laajentumisen ansiosta. Ongelmia, joita ensimmäisinä vuosina voi esiintyä, voidaan säädellä älykkäillä siirtymäajoilla. Meidän on autettava raja-alueita hyödyntämään niiden uusia mahdollisuuksia ja selviytymään niiden uusista haasteista. Komissio valmistelee jo vastaavia ehdotuksia.
Ympäristöpoliittista ja sosiaalista polkumyyntiä ei esiinny, koska uusien jäsenvaltioiden on otettava käyttöön meidän normimme. Laajentuminen tekee hyvää ympäristölle. Laajentuminen tekee hyvää sosiaaliturvan tasollekin Euroopassa.
Rajavalvonnassa ja rikosten torjunnassakin pätevät meidän normimme ja Euroopan yhteistyön edut. Laajentuminen parantaa tätäkin tilannetta, ei huononna.
Laajentumisen kustannukset on otettu huomioon nykyisissä rahoitusnäkymissä. Ne näkyvät siis talousarviossa. Enempää kuin talousarviossa näkyy ei voida käyttää eikä käytetä.
Sallikaa minun koota yhteen Euroopan kansalaisille lähetettävä viesti. Laajentuminen tarjoaa meille ainutlaatuisen tilaisuuden muuttaa Euroopan historian kulkua ja varmistaa Euroopan kansoille rauha, säilyttää vakaus ja tarjota kaikille uusia mahdollisuuksia. Laajentuminen ei ole seikkailu. Siihen valmistaudutaan niin perusteellisesti kuin ylipäätään on mahdollista. Olisi uhkapeliä luopua hankkeesta tai lykätä sitä epämääräiseen aikaan. Meillä on tilaisuus, ja se on tarjolla nyt. Se ei ole tarjolla ikuisesti. Riskejä on olemassa. Sitä ei voi välttää kukaan. Se ei saa kuitenkaan heikentää päättäväisyyttämme. Olisi paljon suurempi riski olla tekemättä sitä, mikä pitää tehdä!
(Suosionosoituksia)

Van Velzen
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen ja arvoisat kollegat, tänään keskustelemme kollega Brokin mietinnöstä, joka koskee Euroopan unionin laajentumisprosessin edistymistä. Tämä on vuosittain toistuva keskustelu. Me mittaamme Euroopan komission hyvien analyysien perusteella, kuinka pitkällä ehdokasvaltiot ovat valmistautumisessaan liittymisprosessiin. Kaikissa ehdokasvaltioissa odotetaan hyvin jännittyneinä, millaiseen arvioon niiden edistymisestä komissio päätyy vuosittaisessa arviossa, joka julkistetaan tänä vuonna 8. marraskuuta. Tässä on myös merkkejä teknokraattisesta prosessista, jossa hyvin helposti unohdetaan poliittiset asiat, koska Euroopan komission kertomus pursuu yksityiskohtia ja kriteerejä, mutta kuten sanottu, komission kanssa tänään käytävä keskustelu on tavallista toimintaa.
Tämä päivä on erityinen, koska juhlimme samalla sitä, että Saksan yhdistyminen alkoi kymmenen vuotta sitten. Tämä on tärkeä hetki katsoa ajassa taaksepäin hyvin erityistä ajanjaksoa menneisyydessämme. Alankomaalaisena, jonka perhe joutui kärsimään hyvin pahasti toisen maailmansodan seurauksista, olen vilpittömän iloinen siitä, että saan tänään täällä ilmaista iloni siitä, että tämä Saksan yhdistyminen on tapahtunut. Helmut Kohl, Saksan parlamentti ja saksalaiset poliitikot ovat tehneet kaikkensa Saksan juurruttamiseksi Euroopan unioniin, joten sitä ympäröivien maiden aiemmat pelot yhdistyneen Saksan liian suuresta valtavaikutuksesta eivät ole toteutuneet.
Emme saa unohtaa, että Keski- ja Itä-Euroopan maiden kansanliikkeet - erityisesti haluaisin mainita Puolan Solidaarisuus-ammattiliiton - loivat perustan Berliinin muurin murtumiselle. Kansan toiveen päästä eroon Euroopan keinotekoisesta jaosta täytyy pysyä meille kaikille inspiraation lähteenä laajentumisprosessissa.
Meidän täytyy myös ymmärtää, millaisia valtavia askelia eteenpäin olemme ottaneet. Kuvitelkaa nyt, kuinka meidän pitäisi ratkaista Kosovon ja Bosnian ja Hertsegovinan kysymystä tai suhdetta Serbiaan kylmän sodan aikana. Tarkastelkaamme kauppavirtoja, jotka kulkevat nyt Euroopan unionin sekä Keski- ja Itä-Euroopan maiden välillä. Suurimmassa osassa Keski- ja Itä-Euroopan maita noin 70 prosenttia viennistä menee Euroopan unioniin. Tilanne oli kymmenen vuotta sitten aika tavalla erilainen!
Monien Keski- ja Itä-Euroopan maiden taloudellinen kasvu on nyt paljon nopeampaa kuin itse Euroopan unionissa, vaikka nämä maat ovat kokeneet erityisen pahan pudotuksen ja kansalaiset ovat myös joutuneet maksamaan siitä. Komission kertomuksessa todetaan oikeutetusti, että kaikissa ehdokasvaltioissa on tapahtunut suuria uudistuksia ja että niitä täytyy edelleenkin tapahtua.
Tarkastelkaamme siksi näiden Keski- ja Itä-Euroopan maiden suorittamia valtavia ponnisteluja. Missään päin maailmaa ei ollut käsikirjaa, josta olisi voinut lukea, miten tällaisen muutosprosessin täytyy tapahtua. Olemme voineet oppia hyvin paljon tästä asiasta. Virheitä on tehty, eivätkä uudistukset ole sujuneet kovinkaan nopeasti. Olisimmeko voineet tehdä joskus jotakin paremmin? Haluaisin kiittää lämpimästi kollega Brokia ja esittelijöitä, jotka ovat olleet mukana laatimassa tätä mietintöä.
25 kohta ja tarkistus, jota ryhmäni on siihen esittänyt, ovat meille oleellisen tärkeitä. Ryhmäni ilmoitti jo tänä aamuna, että haluamme terävöittää 25 kohtaa. Mikä on tämän tausta? Me toteamme, että Keski- ja Itä-Euroopan maat ovat ponnistelleet kovasti. Me toteamme myös, että kerta toisensa jälkeen Euroopan unionin edustajat ovat herättäneet jopa näiden ehdokasvaltioiden parlamenteissa toiveita ajankohdasta, jolloin ne voisivat liittyä Euroopan unioniin. Olemme oikeutetusti valinneet eriyttämisen periaatteen, jolloin kaikkia ehdokasvaltioita arvioidaan niiden omien ansioidensa perusteella. Samalla olemme kuitenkin käynnistäneet sellaisen prosessin, että emme vaihda enää sanaakaan siitä, milloin jotakin tapahtuu, ja sen myötä myös velvollisuus ponnisteluihin on poistunut. Tämä vaikuttaa motivaatiota heikentävästi kansalaisiin näissä maissa. Toteamme jatkuvasti, että Nizzan HVK:ssa täytyy tehdä vielä hyvin paljon, että oman väestömme keskuudessa esiintyy pelkoja ja että neuvotteluja täytyy jatkaa vielä pitkään.
Arvoisa puhemies, kuvitelkaa, että asuisitte sellaisessa maassa, kuulisitte tämän kaiken ja tietäisitte, millaisia ponnisteluja on tehty. Tuntisitteko olonne kotoisaksi? Odotatteko siksi, että me ponnistelemme, jotta näistä maista tulisi mahdollisimman pikaisesti Euroopan unionin jäseniä? PPE-DE-ryhmä haluaa antaa tämän signaalin. Tarvitaan sellainen velvoite ponnisteluihin, jossa sanomme painokkaasti, että Euroopan unioni on valmis vuonna 2003. Odotamme, että ensimmäiset ehdokasvaltiot voivat astua jäseniksi ennen vuotta 2004, jotta ne voisivat osallistua vuoden 2004 eurooppalaisiin vaaleihin ja voisivat olla täysivaltaisina jäseninä mukana uudella HVK-kierroksella, jossa käsitellään esimerkiksi Euroopan perustuslakia.
Toivomme, että sitä seuraavalla vaalikaudella voi jälleen tapahtua uusia liittymisiä ja että saamme neuvottelut nopeammin päätökseen kyseisten jäsenvaltioiden kanssa. Siksi haluan vedota Euroopan unionin jäsenvaltioihin, että ratifiointiprosesseja nopeutettaisiin, jotta ne eivät kestäisi niin kauan. Sitten lopuksi keskustelusta, joka koskee siirtymäkausia Euroopan unionissa. Olin iloinen siitä, että komission jäsen Verheugen aloitti keskustelun tästä asiasta, koska tämä voidaan jälleen nähdä uutena esteenä. Ryhtykäämme mekin keskustelemaan omien kansalaistemme kanssa. Olin iloinen siitä, että komission jäsen nyt lopultakin alkoi ilmoittaa kansalaisille, että niiden pelkojen, joista on puhuttu, ei tarvitse toteutua. Meidän täytyy kuitenkin ponnistella tämän asian parissa. Saksan yhdistymiselle oli luonteenomaista, että oli poliitikkoja, jotka ymmärsivät ajan hengen ja uskalsivat toimia. Pitäkäämme sitä esimerkkinämme tulevien parin kolmen vuoden aikana.

Hänsch
Arvoisa puhemies, kollega Brokin mietintö on erinomainen kuvaus Euroopan parlamentin kannasta. Ryhmäni kannattaa häntä yksimielisesti. Tässä keskustelussa ryhmäni saa taas uuden tilaisuuden todistaa, että Keski- ja Itä-Euroopan maiden, mutta myös Kyproksen ja Maltan, liittyminen unioniin on paras tulevaisuudentae meille kaikille eurooppalaisille niin idässä kuin lännessäkin. Mitä pikemmin me toteutamme sen, sitä parempi meille kaikille.
Te tulette huomaamaan, että sen lisäksi, että olemme samaa mieltä jäsen Brokin mietinnöstä, olen samaa mieltä myös useista muistakin asioista, jotka hän on täällä esittänyt kuten siitäkin, mitä jäsen van Velzen on sanonut. Se ei ole mikään sattuma, sillä se kuvastaa sitä, että parlamentin suuret ryhmät ja parlamentin suuri enemmistö vetävät yhtä köyttä tässä Euroopan unionin tulevaisuutta koskevassa kysymyksessä ja me haluamme yksimielisesti samoja asioita.
Arvostamme Keski- ja Itä-Euroopan maiden suunnattomia ponnisteluja tulla jäsenkelpoisiksi. Olemme tyytyväisiä niiden viime kuukausien ja vuosien aikana saavuttamiin edistysaskeliin. Tiedämme, että tässä ilmenee suuria eroja. Nämä erot johtuvat kuitenkin myös erilaisista lähtötilanteista, joista nämä maat ovat aloittaneet lähentymisprosessinsa Euroopan unioniin.
Tiedämme, että Keski- ja Itä-Euroopan maat eivät voi saavuttaa kaikkia EU:n standardeja liittymispäivään mennessä. Meidän on siten sovittava siirtymäkausista. Eri aloilla on sovellettava erilaisia siirtymäkausia. Se on sekä ehdokasvaltioiden että meidän etujemme mukaista.
Vaadimme, että - komission jäsen Verheugenin tavoin - nämä siirtymäkaudet pidetään mahdollisimman lyhyinä. Siirtymäkaudet ovat mahdollisia ja välttämättömiä, jotta esimerkiksi varmistetaan pääoman ja työntekijöiden vapaa liikkuvuus, täytetään tietyt suuria investointeja vaativat ympäristöstandardit ja ratkaistaan monia muita kysymyksiä.
Me voimme ja haluamme edistää tätä kaikkea. Yksi asia on kuitenkin selvää - ja olen tyytyväinen siihen, että komission jäsen Verheugen korosti sitä vielä kerran: demokratian sääntöjen kunnioittamiselle ei voida asettaa siirtymäkautta. Sama pätee myös ulkorajojen turvaamiseen, jos haluamme avata Euroopan unionin sisäiset rajat.
EU:hun liittyvien valtioiden on myös haluttava liittyä talous- ja rahaliittoon. Kukaan ei voi eikä saa jättäytyä sen ulkopuolelle. Sanon tämän erityisesti silmällä pitäen Tanskassa viime viikolla järjestettyä äänestystä. Emme saa tinkiä Maastrichtin kriteerien täyttymisestä. Euron voivat ottaa käyttöön ainoastaan ne valtiot, jotka täyttävät samat arviointiperusteet, joita on sovellettu aiemmin kaikkiin euron käyttöön ottaviin jäsenvaltioihin. Myöskään tästä kysymyksestä ei pidä tinkiä.
Ryhmäni korostaa voimakkaasti erästä toista kysymystä: tulevat jäsenvaltiot ovat sitoutuneet poistamaan käytöstä neuvostovalmisteiset ensimmäisen sukupolven ydinreaktorit. Tätä velvoitetta - johon ne ovat sitoutuneet oma-aloitteisesti - on noudatettava, ja se on mahdollisesti pantava täytäntöön, ennen kuin ne liittyvät Euroopan unioniin.
Keski- ja Itä-Euroopan maiden edistysaskeleet ja ponnistelut antavat meille toivoa siitä, että ensimmäiset liittymissopimukset voidaan ratifioida Euroopan parlamentissa vielä tämän vaalikauden aikana.
Olen vakuuttunut siitä, että me pystymme saavuttamaan nämä tavoitteet ja meidän olisi myös saavutettava ne. Se edellyttää kuitenkin sitä, että Euroopan unioni pitää itse lupauksensa ja on valmis laajenemaan 1. päivästä tammikuuta 2003 alkaen. Nizzassa on saatava aikaan Euroopan unionin toimielinten perusteellinen uudistus. Kaikkien muiden läsnä olevien tavoin myös minä olen hyvin kiitollinen siitä, että komission puheenjohtaja Prodi sekä neuvoston puheenjohtaja Moscovici tekivät tänä aamuna selväksi, että kyse on merkittävistä uudistuksista eikä vain yhden sun toisen toimielimen parantelusta.
Tiedämme kuitenkin myös sen, että vaikka Nizzassa päästäisiinkin parhaaseen tulokseen, se on silti vähemmän kuin on välttämätöntä. Toisin sanoen, me tiedämme, että uudistukset jatkuvat ja että niiden on jatkuttava Nizzan jälkeenkin. Emme kuitenkaan halua, että Nizzassa tai Nizzan jälkeen rakennetaan uusia lisäesteitä liittymiselle. Tämä tarkoittaa sitä, että jos me haluamme lisäuudistuksia, laajentuneen unionin rakenne voidaan määrittää vasta, kun unioni on laajentunut, ja laajentuneen unionin mukaan.
Laajentumisvalmiuteen ei kuulu ainoastaan Euroopan unionin toimielinten uudistus vaan myös kansalaisten tuki. Me kaikkihan tiedämme, että on herännyt pelkoja, huolia, epäilyksiä ja kysymyksiä siitä, mitä laajentuminen maksaa. On totta, että laajentuminen ei ole ilmaista, sitä ei voi saada aikaan nollatariffilla. On totta, että vuoden 2006 jälkeen on välttämätöntä uudistaa rakennerahastoja ja rakennerahastojen tukea. Totta on myös se, että vuoteen 2006 ulottuvissa rahoitusnäkymissä määrärahoja on varattu 68 miljardia euroa, ei enempää eikä vähempää. Olen hyvin kiitollinen siitä, että komission jäsen Verheugen on tehnyt sen vielä kerran täysin selväksi. Tämän sanottuamme sanokaamme toki myös se, että EU on saavuttanut 15 miljardin vientiylijäämän ehdokasvaltioiden kanssa käytävässä kaupassa, ja vuoteen 2006 mennessä, johon asti rahoitusnäkymät ulottuvat, vientiylijäämä kasvaa yhteensä 90 miljardiin, ja meidän pitäisi verrata sitä rahoitusnäkymissä varattuihin 69 miljardin kustannuksiin. Tällä 90 miljardilla itäeurooppalaiset, emme me, rahoittavat kymmeniä tuhansia työpaikkoja Euroopan unionissa. Myös tämä on otettava huomioon laajentumiskeskustelussa.

Älkäämme siis puhuko aina laajentumisen kustannuksista, vaan puhukaamme myös laajentumisen toteuttamatta jättämisen kustannuksista. Siksi kehotamme komissiota laatimaan Cecchinin mietinnön kaltaisen selonteon siitä, mitä laajentumisen toteuttamatta jättäminen maksaisi. Myös se olisi hyödyllistä ja tärkeää kansalaisten keskuudessa käytävälle keskustelulle.
Laajentuminen ei ole ainoastaan kustannus-hyötykysymys. Puolan Solidaarisuus-ammattiliitto ja Unkarin hallitus avasivat Unkarin rajat, Tsekkoslovakian hallitus avasi maan. Ne kaikki ovat mahdollistaneet Euroopan jälleenyhdistymisen. Tänään Saksan kansallisena juhlapäivänä sanon erityisen liikuttuneena, että ne mahdollistivat myös oman maani yhdistymisen. Sen vuoksi meidän moraalinen ja historiallinen velvollisuutemme on auttaa Keski- ja Itä-Euroopan maita liittymään Euroopan unioniin menestyksekkäästi. Olen varma, että me onnistumme siinä, sillä meidän on pakko onnistua!
(Suosionosoituksia)

Cox
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, olen hyvin iloinen sekä tämänpäiväisen keskustelun sävystä että siitä yksimielisyydestä, joka vallitsee parlamentin pääryhmissä, yksimielisyydestä, johon ryhmäni yhtyy.
Yhdistymisen haaste, joka on ehkä suurempi kuin laajentumisen haaste, on niin suuri, että se tunkeutuu ja kietoutuu jokaiseen parlamentin keskusteluun: tämän vuoksi kaikissa keskusteluissamme on sellaista syvyyttä ja kiihkeyttä, myös tämänaamuisessa keskustelussamme omasta tarpeestamme valmistautua tähän erityislaatuiseen haasteeseen. Se, että luodaan vapauteen, turvallisuuteen ja vapaasti valittuihin arvoihin perustuva yhteinen alue, on jotain, jolle ei löydy vertaista demokratioissa koko historiamme ajalta. Se on erittäin tärkeä asia, mutta on ihme kyllä herättänyt hyvin vähän yleistä mielenkiintoa. Kun katsomme Eurobarometri-tilastoja, näemme, että noin 60 prosenttia mielipiteensä ilmaisseista sanoo, että laajentuminen ei ole etusijalla, kun taas ainoastaan 27 prosenttia asettaa sen etusijalle. Sitä paitsi tilastot ovat menossa huonompaan eivätkä parempaan päin.
Unionin suurimmassa valtiossa, Saksan liittotasavallassa, ainoastaan 20 prosenttia on sitä mieltä, että laajentuminen on etusijalla. Meidän on poliitikkoina otettava tämä keskustelu haltuumme eikä vain jätettävä sitä byrokraateille, sillä vaikka yhteisön säännöstön yksityiskohdista keskusteleminen on tarpeellista, se ei riitä herättämään yleisön mielenkiintoa.
Tarvitsemme poliitikkojen vuoropuhelua, ja sen vuoksi meidän on käytettävä hyväksemme kaikki tiedonsaantimahdollisuudet, joista komission jäsen Verheugen puhui hyvin harkitussa ja sujuvassa puheessaan tänään. Meidän on, kuten jäsen Hänsch sanoi, hankittava itsellemme tietoa siitä, mitä maksaa se, että ei laajennuta, eikä pelkästään raha-asioiden ja talousarvion osalta vaan myös turvallisuuden kannalta sekä tietenkin sosioekonomisten toimien kannalta.
Franklin Delano Roosevelt, Yhdysvaltain presidentti, sanoi kerran, että meillä ei ole muuta pelättävää kuin pelko itse. Suuri osa laajentumiseen liittyviä pelkoja käsittelevästä keskustelustamme perustuu liioitteluun, mutta voidaksemme nujertaa liioittelevat populistit meidän on noudatettava kansantajuista politiikkaa mutta harkitusti. Tarvitsemme tässä komission apua, koska vaikka meillä on tahtoa, meiltä joskus puuttuvat keinot.
Asiaan liittyvistä periaatteista me tietenkin kannatamme eriyttämistä; tietenkin me kannatamme tasa-arvon periaatetta, sitä, että Euroopan unionissa ei pitäisi olla eriarvoisia kansallisuuksia. Ryhmälläni on vieraana 23 parlamentin jäsentä, meidän virtuaalisia europarlamentaarikkojamme, jotka nyt istuvat lehterillä: toivotan teidät kaikki tervetulleiksi tähän parlamentin keskusteluun.
Lopuksi, ratkaisevaa on nyt siirtyä todelliseen keskusteluun, ja me olemme ottamassa tuon tärkeän askeleen. Ratkaisevaa on estää ehdokasvaltioita turhautumasta sen vuoksi, että ne ovat aina eteisessä mutta eivät koskaan pääse sisälle asti. Se meidän on saavutettava tässä keskustelussa, se on tulos, jota meidän on tavoiteltava. Ihmiset pilailevat, että Berliinin muurin sortumisen jälkeen laajentuminen on aina vain viiden vuoden päässä. Meidän on näytettävä, että he ovat väärässä. Ottakaamme ensimmäinen askel siihen suuntaan tämän toimikauden aikana.

Hautala
Arvoisa puhemies, tämän päivän keskustelujen tarkoituksena ryhmäni mielestä pitää olla se, että palautamme uudestaan luottamuksen siihen, että me olemme tosissamme laajenemisen suhteen. On totta, että kahden vuoden aikana neuvotteluissa ensimmäisen vaiheen maiden kanssa ei ole vielä ehditty vaikeimpiin lukuihin eikä ole vielä päästy vakavasti keskustelemaan maatalouspolitiikasta, rakennerahastoista tai vapaan liikkuvuuden kysymyksistä. Meidän tehtävämme on täällä tänään vauhdittaa sitä, että myös näistä ryhdytään neuvottelemaan. Prosessi on jossain määrin menettänyt uskottavuuttaan tällaisen haparoinnin ja epäröinnin takia.
Jos katsomme mitä omissa jäsenmaissamme tapahtuu, niin voidaan todeta, että aika usein toistetaan sitä, että itse asiassa uusien tulevien maiden liittyminen on ainoastaan niiden omien ponnistelujen varassa. Näinhän ei voi olla, vaan meidän on todella edellyttävä niin itseltämme kuin myös Euroopan unionilta sitä, että myös unioni muuttuu merkittävällä tavalla.
Jos katsomme, mitä tapahtuu hakijamaissa, niin huomaamme, että siellä ei pelkästään odoteta innolla jäsenyyttä. Mainitsen Viron. Viro on pieni maa, joka on kuulunut eräänlaiseen unioniin. Siellä ollaan hyvin tarkkoja sen suhteen, että ei haluta liittyä uudestaan minkäänlaiseen byrokraattiseen unioniin. Meidän on otettava myös tämä kritiikki vakavasti.
Meidän ryhmämme edellyttää sitä, että Nizzassa tai välittömästi Nizzan huippukokouksen jälkeen asetetaan tavoitepäivämäärät jäsenyysneuvottelujen loppuunsaattamiseksi. Tämä on välttämätöntä, jotta voimme Euroopan unionina asettaa itsellemme tavoitteet omien sisäisten reformien loppuunsaattamiseksi. Komission jäsen Verheugen mainitsi korruption, mutta minä mainitsen sen tosiasian, että me emme voi myöskään levittää huonoa hallintoa tuleviin jäsenmaihin. Meidän on otettava myös oma hallintoreformimme erittäin vakavasti, jos haluamme kitkeä korruptiota myös tulevissa jäsenmaissa, koska avoimuus ja hyvä hallinto ovat paras tae siitä, että korruptiota ei esiinny.
Toiseksi tällaisia tavoitepäivämääriä tarvitaan siitä syystä, että meidän tulee vauhdittaa hakijamaiden ponnisteluja kohti jäsenyyttä. Ryhmämme katsoo, että on täysin mahdollista määrätietoisesti toimimalla saada ensimmäinen ryhmä hakijamaita mukaan jo seuraavien Euroopan parlamentin vaalien yhteydessä, jos toimitaan määrätietoisesti puolin ja toisin. Jokaista maata täytyy tietenkin arvioida sen omien ansioidensa mukaan yksilöllisesti. Seuraava luonnollinen tilaisuus on sitä seuraavien Euroopan parlamentin vaalien yhteydessä vuonna 2009, mutta me haluamme ponnistella sen eteen, että mahdollisimman moni maa voisi liittyä jo vuonna 2004.
Me tuemme komissiota kaikissa näissä pyrkimyksissä, joissa halutaan asiallista, vakavaa ja rehellistä keskustelua laajentumisen poliittisista kysymyksistä. Komission jäsen Verheugen, te voitte luottaa meidän ryhmämme tukeen siinä, kun te sanotte, että te haluatte antaa oikeita poliittisia vastauksia oikeisiin poliittisiin kysymyksiin. Teidän linjauksenne tässä asiassa on ilahduttava.
Lopuksi puhun rahoituksesta. Ryhmämme ei aivan usko siihen, että nykyinen rahoituskehyksessä sovittu rahoitus riittää, ja näin ollen me olemme valmiita keskustelemaan siitä, että rahoitusperspektiiviä tarkistetaan. Yksi aika yksinkertainen tapa tehdä se olisi - kun siinä kuitenkin on varattu jo viidelle uudelle jäsenmaalle vuoden 2002 jälkeen varoja, mikäli ne sattuvat liittymään unioniin - käyttää nämä varat tulevaisuudessa tähän jäsenyyttä edeltävään tukeen. Ennen kaikkea tarvitaan sitoutumista ja sitä Euroopan parlamentin tulee tällä keskustelulla ja päätöksenteolla omasta puolestaan osoittaa.

Marset Campos
Arvoisa puhemies, Euroopan yhtyneen vasemmiston konfederaatioryhmä/Pohjoismaiden vihreä vasemmisto -ryhmämme on samaa mieltä huomattavasta osasta Brokin mietintöön sisältyvistä laajentumista koskevista huomioista ja väittämistä, ja arvostamme hänen valtavia ponnistuksiaan tätä arvokasta mietintöä laatiessaan. Eräistä merkittävistä näkökohdista ja kysymyksistä olemme kuitenkin eri mieltä. Ensinnäkin kannatamme laajentumista. Kannatamme myös sellaista Euroopan unionia, joka ottaisi Venäjän suojiinsa, koska unioni onsellaisten maiden ryhmä, joka on rakentanut tosin ristiriitaisella tavalla tämän historiallisen, kulttuurisen, taloudellisen, yhteiskunnallisen ja poliittisen todellisuuden, jonka nimi on Eurooppa. Ainoana ehtona olisi meidän mielestämme se, että Venäjän pitäisi olla samaa mieltä demokraattisista arvoistamme sekä ihmisoikeuksien ja oikeusvaltion kunnioittamisesta.
Olemme osittain eri mieltä Brokin mietinnön sisällöstä, ja näkemyseromme liittyvät sekä yksityiskohtaisiin että myös merkityksellisempiin asioihin. Olemme eri mieltä A kohdasta, jossa sanotaan, että Neuvostoliiton suorittama miehitys jakoi Euroopan, sillä kuten kaikki tietävät ja kuten kaikissa historiankirjoissa sanotaan, jakautuminen oli tulosta Jaltan konferenssista ja järkähtämättömästi vastakkainasetteluun perustuvasta politiikastaan kiinni pitävän Trumanin peräänantamattomuudesta.
Muilta osin olemme huolissamme kuudesta hyvin tärkeästä näkökohdasta.
Ensinnäkin vastustamme niin sanottua regattaperiaatetta, joka muistuttaa enemmänkin pääsykoetta, jonka opettaja järjestää erikseen kullekin oppilaalleen, vaikka laajentuminen olisi ollut parempi suorittaa vaiheittain ja ennalta laaditun aikataulun mukaisesti, ja tällä tavoin olisi helpotettu molempien yhteiskuntien lähentymistä ja vältetty nykyisiä epäsuotuisia seurauksia.
Toiseksi, koska Maastrichtissa luotu uusliberalistinen talousmalli johtaa paradoksaalisesti sekä kasvuun että epätasapainon lisääntymiseen, on kaikkien todennäköisintä, että näiden maiden mukaan ottaminen johtaa lopulta suurempaan työttömyyteen ja epätasapainoon, kuten on jo käymässä. Talousmalliamme olisi ensin muutettava, jotta laajentumisen tuloksena yhteiskunnallinen epätasapaino ei pahenisi entisestään.
Kolmanneksi ne suuret erot, jotka vallitsevat Euroopassa ja suurimmassa osassa ehdokasvaltioita harjoitettavan maatalouden välillä, olisivat edellyttäneet nykyisen yhteisen maatalouspolitiikan parantamista, jotta sekä oman maataloutemme toteutuskelpoisuus että näiden valtioiden maatalousuudistusten onnistuminen olisi voitu taata. Kaikesta huolimatta asiat kehittyvät kuitenkin vastakkaiseen suuntaan, mikä johtuu muun muassa Maailman kauppajärjestöstä, ja tämä hankaloittaa kaikkia asioita.
Neljänneksi EAKR:n varojen käytöstä olemme sitä mieltä, että yhteisvastuuta on lisättävä. Asiat eivät kuitenkaan etene ihan tähän suuntaan, ja näin ollen varoja ei mielestämme ole tarpeeksi.
Viidenneksi olemme myös sitä mieltä, että suunniteltu talousarvio ei ole riittävä, sillä tämä on ensimmäinen kerta, kun merkittävä laajentuminen suoritetaan talousarviota pienentämällä, ja meidän tarvitsee vain katsoa, miten on käynyt Saksan yhdistymisen jälkeen nähdäksemme, että tarvitaan lisää taloudellisia ponnistuksia, jotta tämä prosessi voidaan saattaa onnistuneesti loppuun.
Kuudenneksi pidämme virheenä sitä, että laajentumiseen on käytännössä yhdistetty näiden valtioiden edellytys liittyä ensin Natoon. Tämä vaarantaa koko Euroopan unionin, sen riippumattomuuden tulevaisuudessa Pohjois-Amerikkaan nähden sekä myös Euroopan yhteisen turvallisuus- ja puolustuspolitiikan, sillä se tuo mukanaan myös Venäjän ja muiden maiden suhteisiin liittyviä riskejä. Tämän vuoksi olemme tietyistä kohdista samaa ja tietyistä kohdista eri mieltä.

Coûteaux
Me emme omasta puolestamme äänestä Brokin mietinnön puolesta. Emme tietenkään vastusta laajentumista, mikä ilmiselvästi sisältyy historiaan, kuten maantietoonkin ja myös nimeen Eurooppa, joka sisältää sanamukaisesti kaikki kansakunnat Atlantilta Uralille; sitä paitsi näyttää siltä, että pieni osa maanosaa, joskin vaurain ja monessa suhteessa röyhkein osa, on unohtanut asian ja on puolen vuosisadan ajan pitänyt sanaa omanaan.
Jos vastustammekin Brokin mietintöä, se ei ole merkki siitä, että suljemme Keski- tai Itä-Euroopassa tahi Euroopan eteläisissä osissa olevat kumppanimme ulkopuolelle, pikemminkin päinvastoin: tässä mietinnössä asetetaan sellaisia ehtoja, joita ei voida mitenkään hyväksyä, koska kyseessähän ovat sellaiset maat, jotka ovat vuosisatojen ajan olleet eurooppalaisia ja joille emme voi asettaa minkäänlaisia lisäehtoja, ehkä poliittisen monipuoluejärjestelmän noudattamiseen liittyvää ehtoa lukuun ottamatta.
Poliittiset edellytykset ovat ymmärrettäviä, koska on kyse Euroopan yhteistyön kaltaisesta poliittisesta hankkeesta; sitä vastoin emme voi hyväksyä taloudellisia ja sosiaalisia edellytyksiä varsinkin, kun ne ovat niin ankaria, että ne hidastavat määräaikoja loputtomasti tai ajavat valtioita niiden taloudellisen tai sosiaalisen järjestelmän kannalta tuhoisiin mullistuksiin, mistä hyötyy ehkä ainoastaan suojelija Saksa, joka voi pelkästään hyötyä Keski-Euroopan nykyisestä hajaannuksesta.
Jos otamme vain yhden esimerkin, Puolan, joka on sitä paitsi meille muihin verrattuna tärkeä, on valitettavasti aivan liian selvää, että rajojen raju avaaminen uhkaa aiheuttaa maan maatalousrakenteiden nopean romahtamisen. Puolan työpaikoista neljäsosa on tällä sektorilla, maaseutuväestö on lisääntynyt viime vuonna 5 prosentilla edellisvuoteen verrattuna, ja jos haluamme pakottaa Puolan maatalouden omaan muottiimme, teemme kerta kaikkiaan lopun siitä, mikä on jäljellä tämän maan parhaimmista avuista puhumattakaan niistä sosiaalisista ongelmista, joihin syöksemme erittäin suuren osan maan väestöä.
Kaikkien näiden aiheiden osalta Brokin mietinnössä puhutaan ainoastaan sopeutumisesta ja uudistuksista. Viime kädessä on kaksi vaihtoehtoa: joko painostamme ehdokasvaltioita pakkotahtisesti ja ajamme hajalle ehdokasvaltioiden enemmistön tai odotamme, että luonnollinen kehitys hoitaa edellytysten täyttymisen, ja siinä tapauksessa siirrämme jäsenyyden hamaan tulevaisuuteen.
Tosiasiassa juuri tästä Euroopan rakentamisen mallista, jonka pauloihin olemme joutuneet, tarkoitan kaikkien toiminta-alojen samanaikaista yhdentämistä toistemme perinteistä tai ominaispiirteistä riippumatta, tulee yhä enemmän ansa. Koska olemme halunneet, että muutaman vuoden päästä rajat poistetaan, koska olemme halunneet olla välittämättä kansakuntien ja niiden rakenteiden välisistä eroista, olemme vielä suuremmasta syystä joutuneet eräänlaiseen "kaikki tai ei mitään" -tilanteeseen, valitsemaan kahden yhtä hirvittävän pahan väliltä.
On ilmeistä, että oli valittava poliittinen Eurooppa, joka ymmärretään eräänlaiseksi pysyväksi vuoropuhelufoorumiksi, joka koostuu joistakin itse valituista yhteistyöaloista, mitä hiljattain yritettiin Heureka-ohjelmilla. Olisi voitu valita konfederaatio-Eurooppa, jossa olisi kunnioitettu toisten valtioiden rajoja, kunkin kansakunnan kehitysrytmejä ja -tapoja ja loppujen lopuksi kunnioitettu koko Eurooppaa. Tämänpäiväisestä aiheestamme todettakoon, että näin olisimme voineet ottaa vastaan uusia maita sitä mukaa kuin ne ilmoittautuisivat hakijoiksi. Sitä paitsi näinhän Nato toimi, sillä, hyvät parlamentin jäsenet, älkäämme salliko meitä harhautettavan, poliittinen taistelu on meidän osaltamme menetetty Yhdysvaltojen eduksi, joka on joustavalla poliittisen ja sotilaallisen liittoutumisen menetelmällään jo kauan varmistanut, että Euroopan laajentuminen tapahtuu sen eduksi.
Laajentumista ei ratkaista pitkään aikaan, sillä se edellyttäisi sitä, että osaisimme perääntyä ideologisesta ja sitä paitsi varsin lapsellista yhdenmukaista yhdentymistä koskevasta ajattelutavasta ja jopa sellaisesta ajattelutavasta, että sulauttaisimme kaikki kansakuntamme yhdenmukaiseksi kokonaisuudeksi maantietoon ja historiaan liittyvien tosiseikkojen vastaisesti.
Tämä tarkoittaa sitä, että vaikka me olemmekin pessimistejä, Euroopan toimielimet vasta sokaistuneita ovatkin niiden lähtiessä täyttä höyryä mahdollisimman turmiolliselle tielle, ja sokaistunut on myös parlamentti, joka ei kykene ilmaisemaan kantaansa polttavista ajankohtaiskysymyksistä, kuten esimerkiksi siitä, joka liittyy tämänhetkiseen väkivallan leimahtamiseen Palestiinassa, jossa muka demokraattinen valtio murhaa kaduilla päivittäin lapsia ja joka on sen sijasta antautunut loputtomien harhakuviensa valtaan pysyvän jakautumisensa uhallakin.

Dell'Alba
Arvoisa puhemies, arvoisat kollegat, parlamentti teki oikein ottamalla kollega Brokin erinomaisen mietinnön esityslistan alkuun heti Biarritzin ja Nizzan huippukokouksista tänä aamuna käydyn keskustelun perään. On turha elätellä harhakuvitelmia: koko tämä skenaario - jota jäsen Brok niin täsmällisesti kuvaili ja analysoi kaikkine näkökohtineen, jotka liittyvät kohta käsiteltäviin yksittäisiin mietintöihin - on ristiriidassa sen kanssa, mitä on tapahtumassa niissä neuvotteluissa, joilla pyritään varmistamaan se, että nykyinen Euroopan unioni mukauttaa rakenteensa ja toimielimensä laajentumisen haasteen mukaisiksi. Kuten monet muut kollegat, arvostin suuresti puheenjohtaja Prodin tämänaamuisia julkilausumia ja panin merkille neuvoston puheenjohtaja Moscovicin sanat: hänkin diplomaattisen harkitsevaisesti varoitti meitä siitä, että tällä hetkellä ei näytä siltä, että tuloksia saataisiin kahden tai kolmen seuraavan kuukauden aikana. Me toivomme, että tuloksia saadaan ja ettei laajentumisen edellyttämiä toimia tarvitse siirtää toiseen hallitustenväliseen konferenssiin. Tämä elementti on kuitenkin yhä kiistatta olemassa ja vaikuttaa koko muuhun suunnitteluun ja pyrkimyksiin taata tämä Itä- ja Etelä-Euroopan maille nyt jo kuuluva oikeus liittyä Euroopan unioniin: Itä-Euroopan maille se merkitsee - sanoisin - eräänlaista korvausta kaikista niistä vuosista, jolloin niiden täytyi alistua diktatuuriin, joka tosin suunniteltiin Jaltalla mutta joka kuitenkin merkitsi käytännössä diktatuuria moniksi vuosiksi.
Haluaisin nyt korostaa erästä toista seikkaa: kuten on jo muistutettu, voimavarat ovat merkittävä osa tätä asiaa. Niihin viitataan Brokin mietinnössä, joskin melko varovaisesti. Mietinnössä viitataan kuitenkin myös siihen, että omien varojemme yläraja on 1,27 prosenttia, josta olemme varsin kaukana ja jota maidemme hallitukset eivät edes halua saavuttaa. Aiempien laajentumisten yhteydessä, varsinkin Espanjan ja Portugalin liittymisen yhteydessä, meillä oli käytettävissämme erittäin voimakas talousarvioväline, sillä Delors I- ja Delors II -paketeilla mahdollistettiin alkusysäys, jonka avulla vaikeuksissa olevat taloudet saattoivat myös tuossa tilanteessa kiriä kiinni menetetyn ajan. Tämä poliittinen tahto puuttuu nyt, ja minusta se vaikuttaa keskeiseltä elementiltä, jota on korostettava laajentumiskeskustelussa.

Belder
Arvoisa puhemies, Euroopan unionin tärkeimpänä painopisteenä 2000-luvun alussa on päivänselvästi suurin historiallinen hanke, kun unionia laajennetaan itään ja osittain etelään päin. Tässä keskustelussa halutaan painottaa sitä. Ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunnan esittelijöiden henkilökohtainen panos ja hedelmällinen ajatustenvaihto siellä viittaavat kiistattomasti samaan suuntaan.
1900-luvun ihmeiden vuosi 1989 oli tärkein vuosi sen kannalta, että tarjoutui odottamaton mahdollisuus aloittaa tiivis poliittinen yhteistyö historiallisten länsimaiden sisällä. Minulla on entisenä toimittajana erityisiä muistoja kyseisestä vuodesta. Kuulin silloin Itä-Berliinin, Prahan ja Bukarestin kaduilla sanottavan, että "olemme palanneet Eurooppaan". Tämän lähes yleisen tunteen muodostuminen Keski- ja Itä-Euroopassa velvoittaa meitä kaikkia tähän päivään saakka.
Samalla olemme reilun kymmenen vuoden päässä muurin murtumisesta ja rautaesiripun purkamisesta. Innokkuus Eurooppaa kohtaan on joutunut idässä antamaan tietä kiivaalle arvostelulle. Syy tähän on ilmeinen. Tie Euroopan unioniin, jäseneksi tuleminen, on ehdokasvaltioille liian hidas. Puolan presidentin taloudellinen neuvonantaja Marek Belka ilmaisee tämän kasvavan kärsimättömyyden ja tyytymättömyyden hyvin suoraan: "Euroopan unioni toivoo meiltä välttämättömiä uudistustoimia, jotka tulee toteuttaa sietämättömän nopeassa tahdissa. Unioni itse ei kuitenkaan tarjoa meille jäsenyyden aikataulua." Hän saa tukea Unkarin keskuspankin pääjohtajalta: "Euroopan unionin täytyy antaa oikeita signaaleja." Muutoin Itä-Euroopan epäilykset siitä, että Eurooppa ei toimi laajentumisen parissa kovin tosissaan, voivat johtaa vielä vaaralliseen pettymykseen Brysselin lupauksiin. Näin sanoi unkarilainen lähteeni.
Kuinka nämä itäeurooppalaisten epäilykset Euroopan unionia kohtaan voidaan poistaa? Tehokkaalla kaksitahoisella politiikalla. EU:n täytyy tehdä mahdollisimman nopeasti itsensä institutionaalisesti valmiiksi monia uusia jäsenvaltioita varten ja esittää näille maille lopultakin realistinen liittymisstrategia. Tässä yhteydessä ajattelen asteittaista laajentumista suhteellisen pienissä ryhmissä, niin että jäseneksi liittyvät maat ovat todellakin sopivia jäseniksi. Tämän kaiken tulee tapahtua jaettuna noin 15 vuoden ajanjaksolle. Silloin EU:lla on pienempi riski, että Kööpenhaminan kriteerit vaarantuvat, kuin sellaisessa tapauksessa, että jäseneksi liittyy yhtä aikaa, kuten on ehdotettu, mieluiten kymmenen ehdokasvaltiota. Poistuuko silloin automaattisesti Euroopan unionin jäsenvaltioissa ja ehdokasvaltioissa esiintyvä huomattava huolestuneisuus laajentumisprosessista? Luonnollisestikaan ei. Siksi kollega Malmströmin Brokin mietintöön esittämä tarkistus 40 miellyttää minua. Hän pyytää Euroopan komissiota tekemään laajan tutkimuksen laajentumisen toteuttamatta jättämisen kustannuksista sekä ilmoittamaan, mitä taloudellista hyötyä tai tappiota koituisi pitkällä aikavälillä siitä, että laajentuminen hylättäisiin. Lisäksi Malmström vaatii Euroopan komissiota tiedottamaan tehokkaasti Euroopan kansalaisille, koska heidän tulee olla koko ajan perillä käynnissä olevasta laajentumisprosessista, jonka kaiken kattavana tavoitteena on Euroopan uudelleen yhdistyminen.
Tällainen hienovarainen kanta, tai paremmin sanottuna tällainen poliittinen vastuuntunne, olisi varmasti eduksi Brysselille ja toimisi lisäksi seuraamisen arvoisena esimerkkinä Euroopan unionin itäisille neuvottelukumppaneille. Silloin laajentuminen sujuisi tosiaankin hyvin julkisen mielipiteen ja sen tärkeän yhteiskunnallisen perustan kautta.
Arvoisa puhemies, sitten lopuksi, Euroopan unionin itälaajentumisen hyödyt ja haitat eivät saa olla määräävä tekijä. Kun onnistumme antamaan oikean arvon lykätylle laajentumiselle ja mantereemme toisen osan lykätylle vapauttamiselle ja kun onnistumme ottamaan opiksi viime vuosisadan kahdesta maailmansodasta, silloin ojennamme auttavan kätemme ja olemme valmiita uhrauksiin.

Puhemies
Hyvät kollegat, neuvosto ja komissio ovat pyytäneet toistamiseen puheenvuoroa. Annoin aiemmin ryhmien edustajien puhua pitempään kuin tähän asiakirjaan on oikeasti merkitty kiinnittämättä sen enempää huomiota heille varattuun puheaikaan, koska tämä keskustelu on tärkeä. Siksi pyydän arvoisaa ministeriä ja arvoisaa komission jäsentä, että he ottavat sen huomioon puheittensa kestossa.

Moscovici
. (FR) Puhun lyhyesti, kuten olen jo tehnytkin, sillä jätin kolme minuuttia puheajastani käyttämättä ensimmäisen puheeni yhteydessä.
Haluaisin vuorostani painottaa yhtymäkohtia täällä käymämme perusteellisen keskustelun ja Saksan yhdistymisen kymmenvuotispäivän välillä, sillä nämä kaksi aihetta liittyvät mitä ilmeisimmin toisiinsa. Juuri Berliinin muurin murtuminen, juuri tämä erinomainen historiallinen tapahtuma luo laajentumiselle ja Euroopan yhdistymiselle edellytykset, ja se asettuu jälleen kerran vertailukohdaksi ja antaa merkityksen tälle tehtävälle, joka jää pysyvästi maanosamme historiaan. Haluaisin kiitellä Günther Verheugenia hänen erinomaisesta esittelystään, joka oli jälleen kerran selkeä ja täsmällinen, ja siinä tuotiin hyvin esiin tärkeät seikat ja voitettavat vaikeudet.
Kuten äsken sanoin, laajentuminen on historiallinen prosessi ja velvollisuus. Se on jo nyt väistämätöntä, emmekä voi sallia, että tämän päivän Euroopassa ilmenee uusia rajakohtia, kun Berliinin muurin murtumisesta on kulunut kymmenen vuotta. Kuitenkin, jotta asiat olisivat selviä: jäsenyyttä ei voi saavuttaa liian helposti. Emme saa sillä varjolla, että olemme tekemässä historiaa, jättää laajentumisvalmisteluja tekemättä kunnolla, mikä tarkoittaa, että hakijavaltioiden on täytettävä niille asetetut ehdot: otettava yhteisön säännöstö osaksi kansallista lainsäädäntöä ja pystyttävä soveltamaan sitä.
Tietenkin siirtymäajat hyväksytään, sillä nehän ovat jo nyt käynnissä meidän aloitettua laajentumisen tällä hetkellä Euroopan unionin jäseninä oleviin maihin. Kuitenkin meidän on oltava vastakin järkeviä. Älkäämme sortuko kiihkoiluun näiden siirtymäaikojen keston yhteydessä. Tiedämme, että lopullisesti väliaikaiset siirtymäajat, saanen ilmaista asian näin, eivät luo, toistaisin vielä kerran, sellaisia edellytyksiä, jotka edistäisivät onnistunutta laajentumista.
Toinen olennainen seikka on, että kansalaisten mielipiteeseen on vaikutettava tehokkaasti ja toimittava niin, että kansalaiset hyväksyvät laajentumisen. Kun puhun kansalaisten mielipiteeseen vaikuttamisesta, tarkoitan tietenkin Keski- ja Itä-Euroopan maita, sillä tämän asian edistäminen on niiden kannalta tarpeellista ja olennaisen tärkeää. Meidän on voitava luottaa siihen, että näissä maissa liittyminen on erittäin voimakasta. Kuitenkin tarkoitan myös kansalaisten mielipiteitä Euroopan unionin sisällä. Älkäämme peitelkö sitä, että unionissa ilmenee vastustelua, ja tämä on ehkä yksi niistä syistä, joiden vuoksi te, jäsen Cox, sanoitte, että laajentumisesta ei puhuta riittävästi. Voi olla, että vastustelun vuoksi jotkut eivät uskalla puhua siitä. Ehkä vastustelua on olemassa myös siksi, ettemme puhu asiasta riittävästi. Päättelisin tämän perusteella, että asiasta on puhuttava enemmän, mutta myös hyvin ja paremmin. Tämä on erittäin tärkeää, ja tästä näkökulmasta olen iloinen, että komissio työstää tiedotuskampanjaa, josta komission jäsen Verheugen haluaa sekä laajan että hajautetun.
Pyrkimättä esittämään hänelle ehdotuksia, uskoisin, että kampanjan tehokkuuden tähden se olisi mukautettava mielipideodotuksiin ja siinä olisi puhuttava niihin liittyvistä konkreettisista kysymyksistä: turvallisuudesta, sillä meidän on elettävä sellaisessa Euroopassa, joka on vapauden aluetta ja vapaan liikkuvuuden aluetta, mutta myös turvallisuuden aluetta asukkaiden kannalta; työllisyydestä ja siitä pelosta, että yritykset siirtyvät kehnomman sosiaaliturvan maihin, mihin en usko, mutta meidän on torjuttava tätä pelkoa järkevin perusteluin; ympäristöstä, sillä on selvää, että kaikki, mikä koskee ympäristöä ja erityisesti ydinturvallisuutta on ensisijainen vaatimus Euroopan kansalaisten kannalta; rahoituksesta ja lopuksi korruptiosta. On torjuttava tämän tiedotuskampanjan puitteissa liioiteltuja pelkoja, mutta ongelmat on myös ratkaistava sitä mukaa kuin niitä ilmenee.
Tätä kysymystä kansalaisten ja laajentumisprosessin lähentämisestä tähdensi myös puheenjohtaja Hänsch, ja mielestäni se on keskusteluissa todella keskeistä. On kyse unionin uskottavuudesta. Tästä näkökulmasta ymmärrän joidenkuiden puheenjohtaja Hänschin, puheenjohtaja Brokin ja puheenjohtaja Poetteringin malttamattomuuden, sillä he toivoisivat, että Keski- ja Itä-Euroopan maat voisivat olla mukana seuraavissa Euroopan parlamentin vaaleissa vuonna 2004. Tämä on ajatuksena vahva ja hieno: eli emme toteuta laajentumista kansalaisten mielipiteen vastaisesti ja että paras tapa toteuttaa laajentuminen kansalaiset huomioon ottavasti on, että he voivat osallistua vaaleihin, sillä vaalit ovat demokratian ilmaus ja menetelmä sitoa kansalaiset poliittiseen järjestelmään.
Tähän vaatimukseen vastaisin itse: miksipä ei? Miksipä ei, jos se on mahdollista? Ja tästä aiheesta muistuttaisin jälleen, että täsmentäen, että tämän ajatuksen ei tarvitse olla, kuten olen kuullut väitettävän, teknistä, eikä pessimististä eikä rajoittavaa Euroopan unioni on asettanut päivämääräksi 1. tammikuuta 2003. Ehdokasvaltioiden on ryhdyttävä tarpeellisiin ponnisteluihin siihen päästäkseen; meidän on autettava niitä, tehtävä itse valmisteluja ja myös otettava ne vastaan. Kuitenkaan älkäämme sortuko tässäkään asiassa kiihkoiluun, vaikka malttamattomuus onkin meistä ymmärrettävää, ja tietäkäämme, ettei ole kovin todennäköistä, että monetkaan tämänhetkiset ehdokasvaltiot, olisivat mukana vuoden 2004 vaaleissa, vaikka niin voitaisiin toivoa. Pitäkäämme kiinni myönteisyydestä, vapaaehtoisuudesta, mutta myös realismista.
Jäsen Cox toivoi, että vaikeissakin aiheissa tarttuisimme härkää sarvista. Voin taata hänelle, että puheenjohtajavaltio Ranska toivoo tätä. Jäsen Hautala otti esiin erittäin arkaluonteisen kysymyksen: hän ehdotti, että rahoitusnäkymiä tarkistettaisiin, jotta voitaisiin mahdollistaa nopea laajentuminen. Minun ei ole tarpeen painottaa teille parlamentin jäsenille, miten rajusta ehdotuksesta on kyse, eikä sitäkään, että ehdotus taitaa olla turhan uskallettu, ja vaaranahan on, että siinä törmätään vaikeuksiin yhdellä jos toisellakin taholla. Tämä tarkoittaa, ettei mielestäni ollut pahasta esittää tätä kysymystä.
Toistaisin vielä kerran, että voimme hyvin ymmärtää, kuten jäsen Belder totesi, että ystävämme Unkarissa tai Puolassa tai Tsekissä vaativat meiltä merkkejä, joita ilman emme ole uskottavia. Kuitenkin ja tämä on viimeinen sanani, sillä haluan, että minut ymmärretään oikein: en ole asiassa pessimisti, en pelaa puolinaisesti, haluan, että laajentumiseen suhtaudutaan lujasti jotta oltaisiin uskottavia, on myös oltava vakavissaan, tultava ymmärretyiksi ja pystyttävä ottamaan kansat jäseniksi, sekä ehdokasvaltioiden kansat että omat kansamme. Eikä siis saa mennä asioiden edelle.
Määrittelimme kriteerit jo muutama vuosi sitten Kööpenhaminassa. Olemme viemässä neuvotteluja eteenpäin rinta rinnan komission kanssa, viemme niitä eteenpäin vakavasti ja vapaaehtoisesti. Luokaamme onnistumisen edellytykset, sillä on tärkeää, ettei tämä laajentuminen latistu, ettei tämä laajentuminen ole ainoastaan symbolinen päätös, josta aiheutuu sen jälkeen ongelmia. Tämän laajentumisen on merkittävä todellista yhdistymistä, jonka avulla Eurooppa voi tulevaisuudessa toimia yhtä hyvin 30:n kuin se on toiminut 15 jäsenen unionina, ja sanoisin jopa tämänaamuista keskustelua ajatellen, että sen avulla unioni voisi ehkä toimia paremmin kuin 15 jäsenen pohjalta.

Verheugen
. (DE) Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, haluaisin huomauttaa lyhyesti niistä edellytyksistä, jotka ovat useiden eri tahojen täällä toivoman suunnitelman ehtona. Ensimmäinen edellytys on tietenkin se, että me itse olemme valmiita. Berliinissä, Kölnissä ja Helsingissä kokoontunut neuvosto on vahvistanut sen useaan otteeseen. Se vahvistetaan vielä kerran painokkaasti Nizzassa. Olemme valmiita sinä hetkenä, kun toimielinuudistukset on saatettu loppuu ja ne ovat voimassa. Meillä on sitä varten määräaika. Tämä määräaika 2002.
Implisiittinen seuraus tästä on se, että me emme aseta jatkossa enää lisäehtoja. Jos siis uudistusprosessin on nyt määrä jatkua, mitä minä toivon hartaasti, ja jos tarkastelemme jo nyt Nizzan jälkeistä asialistaa, ehkä uutta hallitustenvälistä konferenssia, siinä tapauksessa tämän hallitustenvälisen konferenssin ja laajentumisen välille ei pidä luoda sellaista yhteyttä, että sen tulosten vaaditaan olevan valmiita, ennen kuin ensimmäiset ehdokasvaltiot liittyvät unioniin. Sitä ei saa tapahtua. Sillä olisi kaikki ne useiden puhujien kuvailemat negatiiviset seuraukset, jotka Nizzan huippukokouksen epäonnistuminen toisi mukanaan.
Sama pätee kuitenkin myös meihin. Rahoitusnäkymistähän sovittiin jo Berliinissä. Ohimennen mainittakoon, että koko talousarviossa hanketta varten on varattu 80 miljardia euroa - en kuitenkaan vaadi esimerkiksi lisää rahaa liittymistä edeltävää tukea varten, sillä olen iloinen siitä, että voimme myöntää käytettävissämme olevat määrärahat säännönmukaisesti ja asianmukaisesti. En halua, että tässä yhteydessä syntyy ylijäämiä, kuten muilla ulkomaanavun aloilla on vuosien varrella syntynyt. Tällä hetkellä mielestäni ei ole välttämätöntä keskustella rahoitusnäkymistä laajentumisen yhteydessä. Oletamme, että voimme jatkaa hanketta rahoitusnäkymien puitteissa vuoteen 2006 asti.
Muut edellytykset eivät ole meidän vallassamme, emmekä me voi niihin vaikuttaa. Ehdokasvaltiot päättävät nimittäin aivan itse prosessin nopeudesta. Kenenkään ei pidä myöskään hämmästyä, jos neuvottelijat, pääministerit, parlamentin puhemiehet tai kolleganne kansallisissa parlamenteissa valittavat, että kaikki etenee liian hitaasti - vaikka se onkin suosittu urheilulaji Euroopassa - ja että komissio tekee kaiken aivan liian hitaasti, olen siitä tietoinen! Teidän ei pitäisi unohtaa sitä, että nämä ihmiset ajavat muiden etuja. Olisin hyvin yllättynyt, jos he eivät painostaisi lainkaan. Heidän tehtävänään on harjoittaa painostusta. Kun joku valittaa teille, että asiat eivät etene riittävän nopeasti, kannattaa kuitenkin aina kysyä, onko hänen maansa todellakin toimittanut kaikki pyydetyt tiedot, onko hänen maansa todellakin jo hyväksynyt kaikki ne lait, jotka ovat välttämättömiä yhteisön säännöstön panemiseksi täytäntöön, onko hänen maansa todellakin luonut kaikki ne rakenteet, jotka ovat välttämättömiä yhteisön säännöstön soveltamiseksi. Jos esitätte nämä kysymykset, voitte hyvin usein todeta, että keskustelukumppaninne on hieman vaivaantunut, sillä hänen on usein siinä vaiheessa tunnustettava, että myös hänen puolellaan on vielä yhtä sun toista tehtävää.
Kehotan suureen malttiin tässä, kun ehdokasvaltioita painostetaan nopeuttamaan aikatauluja. Pysymme päätöksessämme: me olemme valmiita laajenemaan 1. päivästä tammikuuta 2003! Se koskee kaikkia niitä, jotka ovat täyttäneet kriteerit siihen mennessä. Me myös autamme kaikkia täyttämään kriteerit siihen mennessä. Tosiasiassa tilanne on kuitenkin se, että tänään 3. lokakuuta 2000 en osaa sanoa yhdestäkään liittymisprosessiin osallistuvasta maasta, milloin se on valmis liittymään. En osaa sanoa sitä teille tänä päivänä yhdestäkään maasta!
Voimme tietenkin päätyä siihen lopputulokseen, että lyömme silti lukkoon päivämäärän. Ongelmana on vain se, että jos te lyötte lukkoon tällaisen päivämäärän, vaarana on, että näiden maiden uudistushalukkuus lamaantuu. Miksi uskotte näiden maiden tiettyjen poliitikkojen vaativan niin pontevasti, että meidän on sovittava poliittisella tasolla liittymispäivämäärästä? He vaativat sitä niin pontevasti, koska he haluavat välttää mahdollisuuksien mukaan tietyt, hyvin vaikeat uudistukset, jotka heidän on vielä toteutettava. Meidän on kuitenkin löydettävä aina oikea tasapaino. Jos me emme sovi päivämäärästä, voimme tuottaa pettymyksen, jos sovimme päivämäärästä liian aikaisin, voimme saada aikaan jonkinlaista itsetyytyväisyyttä, toisin sanoen me tarkastelemme päivämäärää koskevaa kysymystä silloin, kun oikea ajankohta on käsillä, nimittäin silloin kun voimme sanoa riittävän luotettavasti, milloin jokin maa on valmis liittymään ja milloin ei. Tällä hetkellä näin ei valitettavasti ole tilanne. Viittasin kuitenkin jo siihen, että kaikki maat ovat suhteellisen pian valmiita liittymään.
Haluaisin mielelläni tarkastella vielä lyhyesti kahta tai kolmea huomautusta, jotka on esitetty keskustelun aikana. Jäsen Hänsch totesi, että - useiden muiden sellaisten asioiden ohella, joista olen samaa mieltä - ydinreaktoreiden turvallisuus on tärkeä kysymys - eittämättä! Jotta välillemme ei kuitenkaan synny epäselvyyttä: sanoitte, että nämä ydinreaktorit on suljettava ennen liittymistä. Se on jotain täysin uutta. Toimintaperiaatteemme on ollut se, että sovimme näiden maiden kanssa päivämääristä, jolloin ydinreaktorit suljetaan. Se oli neuvottelujen aloittamisen edellytys. Tästä on sovittu. Toivon, että näiden maiden ei tarvitse odottaa sovittua sulkemispäivämäärää, ennen kuin ne voivat liittyä, sillä siihen olisi nimittäin melko pitkä aika. Oletan kuitenkin, että kyse oli vain kielellisestä väärinymmärryksestä.
Haluaisin myös huomauttaa eräästä toisesta asiasta: ei ole totta, että - parlamentin jäsen Marset Campos väitti näin - olemme samalla ajaneet ehdokasvaltioita Natoon. Puutun tähän kohtaan, koska se on hyvin mielenkiintoinen. Todellisuudessa asia on nimittäin niin, kuten voitte helposti muistaa, että Nato ja Yhdysvallat suhtautuivat hyvin epäröivästi Itä- ja Keski-Euroopan maiden Nato-jäsenyyttä koskevaan toiveeseen. Kesti vuosia, ennen kuin ne saivat itsensä läpi. Ajatus liittymisestä Natoon ei syntynyt Washingtonissa, Lontoossa tai muualla, vaan epäilemättä ajatus syntyi Varsovassa, Prahassa ja Budapestissa. Voin lisäksi sanoa teille, mistä syystä: nämä kansat haluavat nimittäin lopultakin olla oikealla puolella, toisin sanoen ne haluavat olla kiinteä osa demokraattisten valtioiden perhettä. Ne ilmoittivat muuten saman syyn haluunsa liittyä Euroopan unioniin.
Viimeinen asia, josta haluaisin vielä huomauttaa, koskee maataloutta. Täällä on sanottu, että maatalouden rajojen avaaminen muutamissa maissa, kuten Puolassa, johtaisi välittömästi luhistumiseen. Minun on huomautettava teille siitä, että rajojen avaamisesta maataloustuotteille ja muille tuotteille on jo sovittu pitkälti Eurooppa-sopimuksessa. Sehän on jo toteutettu laajalti. Olemme tehneet nimenomaan Puolan kanssa maataloustuotteita koskevan sopimuksen, mikä tarkoittaa sitä, että jo ennen sen liittymistä selvä valtaosa - lähes 100 prosenttia Puolan maataloustuotteista - päästetään vapaasti Euroopan markkinoille, ja tämä pätee myös meidän tuotteisiimme, sillä ne päästetään vapaasti Puolan markkinoille. Tämä tarkoittaa sitä, että kaupan vapauttamisesta on jo sovittu maataloustuotteiden alalla, eikä puolalaisten tarvitse pelätä, että se aiheuttaisi Puolan maatalouden luhistumisen. Puolan maataloutta koskeva ongelma on luonteeltaan rakennepoliittinen ja sosiaalipoliittinen, ja meidän on tarkasteltava tätä aihetta lähiaikoina hyvin intensiivisesti.
Haluaisin kiittää sydämellisesti siitä, miten tätä koko keskustelua on tähän asti käyty, sillä se on osoittanut minulle sen, että voimme odottaa parlamentin tukevan meitä voimakkaasti neuvottelujen kulkua koskevissa periaatteissa ja päättäväisyydessä ratkaista nopeasti ja päättäväisesti vielä avoinna olevat ongelmat.

Brok
. (DE) Arvoisa puhemies, minulla on vain lyhyt, selventävä kysymys komission jäsenelle, jonka esitykseen minä itse yhdyn. Voimme vahvistaa liittymissuunnitelman vain siten, että sitoudumme olemaan valmiita vuoden 2002 lopussa. Nyt toimitetussa esityksessä on ehdotettu, että EU:n toimielimet, jäsenvaltiot ja ehdokasvaltiot tekevät kaikkensa varmistaakseen, että olemme valmiita ennen vuoden 2004 Euroopan parlamentin vaaleja. Näin esityksessä on sanottu. Se ei ole määräys, vaan se tarkoittaa, että meidän on ponnisteltava saavuttaaksemme sen. Voimme ehkä käyttää tätä sanamuotoa yhteisen kannan perustana, jotta voimme ryhtyä tarvittaviin ponnisteluihin.

Verheugen
Arvoisa kollega Brok, minulla ei ole mitään tätä esitystä vastaan, sillä siinä annetaan tarkka kuva yhteisestä politiikastamme. Olemme valmiita tiettynä ajankohtana. Me toivomme, että myös muut ovat valmiita puheena olevana ajankohtana. Me autamme niitä olemaan valmiita tuona ajankohtana. En kuitenkaan voi antaa tämänhetkisen tilanteen perusteella takuita siitä, että ne olisivat valmiita.

Puhemies
Paljon kiitoksia tästä selvennyksestä, arvoisa komission jäsen.
Nyt annan puheenvuoron esittelijöille.
Jäsen Carlssonilla on ensimmäinen puheenvuoro.

Carlsson
. (SV) Arvoisa puhemies, kun tänään lensin Tukholmasta Saksan yli ja jatkoin sitten autolla historialliseen Elsassiin, saatoin vain olla kiitollinen Euroopastani. Olen syntynyt sellaisena ajankohtana ja sellaisessa valtiossa, jossa ei ole ollut suoranaista syytä ajatella onnettomuuksia ja sotaa. Jo ennen syntymääni vapaus ja demokratia olivat voittaneet painostuksen ja sodan mielettömyyden, ja eurooppalainen unioni oli luotu. Nykynuoret pitävät rauhaa itsestään selvänä asiana, ja epäily on vaihtunut vastavuoroisuudeksi. Jännitystä on esiintynyt, mutta kaiken kaikkiaan rauha ja kaupankäynti ovat muodostaneet entistä tiiviimmän siteen kansalaisten välille, jota rahaliittokin vielä entisestään vahvistaa.
Tänään, kun juhlimme Saksan yhdistymisen merkkipäivää ja keskustelemme parlamentin laajentumisprosessiin liittyvästä kannasta, on tärkeää tarkastella asioita historiallisesta näkökulmasta, jotta voimme katsoa kauas eteenpäin ja jotta voimme ymmärtää, että nykypolitiikkojenkin sukupolvi joutuu tekemään ehkäpä ainakin yhtä tärkeitä vapautta, rauhaa ja demokratiaa koskevia päätöksiä. Harvat uskoivat, että Saksat oli mahdollista yhdistää. Kaikki yllättyivät siitä dynamiikasta, jota esiintyi siinä prosessissa, jonka hoidosta liittokansleri Kohl niin taitavasti vastasi. Ilman hänen rauhantahtoaan Eurooppa näyttäisi nykyään erilaiselta. Se, mikä alkoi yksittäisten ihmisten rohkeudesta ja vapaudenkaipuusta, johti vihatun muurin purkamiseen kivi kiveltä.
Sen vuoksi nyt, kymmenisen vuotta myöhemmin, historia velvoittaa meitä toteuttamaan yhdessä Euroopan yhdistämisen ja yhdentymisprosessin voimistamisen. Se muuttaa EU:n täysin. En kuitenkaan näe muita vaihtoehtoja, ja mikään muu ei ole toivottavampaa. Jos nykyinen Euroopan unioni ei selviä laajentumisesta, se ei täytä omia ihanteitaan. Siinä tapauksessa se on minun silmissäni laiminlyönyt tehtävänsä ja menettänyt tarkoituksensa.
Minulle on annettu luottamustehtävä toimia Viroa koskevan mietinnön esittelijänä. Ruotsissa seisoimme maanantaista toiseen toreilla ympäri maata osoittaaksemme tukeamme Baltian veljeskansojemme vapautumishankkeelle. Tukemme ja osallistumisemme jatkuvat - suurelta osin itsemme takia. Tarvitaan voimakkaampaa yhteistyötä Itämereen, yhteiseen mereemme, liittyvissä asioissa. Meillä on paljon voitettavaa kauppaa ja vaihtoa lisäämällä. Baltian maat ovat pieniä rannikkovaltioita, joilla on mahtava naapurivaltio. Ne ovat rikas kulttuurin, moninaisuuden ja mahdollisuuksien lähde, jota ilman yhdistynyt Eurooppa ei voi olla. Jokaista valtiota arvioidaan sen omien ansioiden perusteella, ei nipussa eikä erityisen maantieteellisen aseman perusteella. Neuvottelujen tulosten on oltava ratkaisevassa asemassa. Aikatauluja ei saa pitää syynä laajentumisen lykkäämiseen.
Kuten mietinnöstä käy ilmi, olen innostunut siitä, mitä maassa voidaan saada aikaan kymmenen vuoden uudistustyön tuloksena. Minuun on tehnyt vaikutuksen vallitseva poliittinen konsensus ja pääministeri Mart Laarin harjoittama johtajuus. EU:lla on paljon opittavaa Viron vapaakauppaan liittyvistä valinnoista, maan tiestä kohti uutta taloutta ja venäläisen väestönosan integrointiin liittyvästä työstä. On itsestään selvää, että EU:n perusteita ei saa tehdä luotaantyöntäviksi ja että ehdokasvaltioiden on noudatettava yhteisön lainsäädäntöä. Useat EU:n poliitikot tuntuvat kuitenkin olevan kiinnostuneempia unionin kehittämisestä entisestään ja elintason nostamisesta. Yksityiskohtaisen sääntelyn halu ei tunnu laantuvan. Se luo uusia esiteitä ehdokasvaltioille.
Mielestäni laajentumisprosessi ei saa kestää tarpeettoman kauan. Juuri nyt voimme turvata yhteiset arvot ja edut. Maltillisen kokoomuspuolueen edustajana suhtaudun erittäin säästäväisesti veronmaksajien rahoihin. Voimme saada aikaan valtavia voittoja, jos lisäämme yhteistyötä erityisesti rajat ylittävän rikollisuuden ja ympäristötuhojen torjunnassa. Ympäristöasiat muodostavat neuvottelujen kompastuskiven. Käsitykseni mukaan suunnitelmatalouden aiheuttama vuosikymmeniä kestänyt tuhlaus ja kommunismille tyypillinen vastuuttomuus eivät ole Viron syytä, eivätkä ne saa olla jäsenyyden viivästymisen syynä. Virolla on hyvät mahdollisuudet päästä yhdeksi unionin uudeksi jäsenvaltioksi, jos maa toteuttaa neuvottelut tehokkaasti ja päämäärätietoisesti.
Haluan kiittää siitä hyväntahtoisuudesta, jota valiokunta on osoittanut mietintöäni kohtaan. Ainoassa siihen jo tehdyssä tarkistuksessa esille otettu asia sisältyy mietintööni, mutta olen iloinen siitä, että Vihreät-ryhmä haluaa korostaa kansalaisten tasa-arvoisen kohtelun merkitystä.
Lopuksi, todellinen edistys on tärkeää tahdon ja voiman osoittamiseksi. Minua huolestuttaa hieman se, miten parlamentti on käsitellyt tätä laajentumista koskevaa mietintöä. Monet valiokuntien tekemät ehdotukset ja tarkistukset esittelijä Brokin mietintöön ylittävät nykyisen EU:n tason, ja niitä voidaan pitää uusina kynnyksinä. Kaikki kunnia esittelijä Brokille, ulkoasioiden valiokunnan puheenjohtajalle, joka on yrittänyt tiivistää mietintöä siinä kuitenkaan onnistumatta. Parlamentin tehtävänä on nyt vähentää kaikkien rajojen yli, ei lisätä, onnistuneen laajentumisen esteitä.

Schroedter
. (DE) Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, mielestämme Latvian itsenäistymisensä jälkeen saavuttamat edistysaskeleet ovat todellinen menestyskertomus. Latvia, joka oli vielä 1991 Neuvostoliiton provinssi, on tällä välin luonut demokraattiset perussäännöt ja oman valtiolaitoksen sekä ottanut käyttöön markkinatalouden ja uudet omistussuhteet mainitakseni vain muutamia asioita.
Kuvitelkaa, että teidän omassa maassanne olisi tapahtunut perusteellinen taloudellinen ja yhteiskunnallinen muutosprosessi näin lyhyessä ajassa. Uskon, että vain siinä tapauksessa ymmärtäisitte, mitä latvialaiset ovat saaneet aikaan viime vuosien aikana. Tästä näkökulmasta olisi yksinkertaisesti häpeällistä, jos Euroopan unioni ei kykenisi Nizzassa saattamaan alulle niitä uudistuksia, jotka ovat välttämättömiä Keski- ja Itä-Euroopan maiden sekä Maltan ja Kyproksen liittymiseksi unioniin. Ne, jotka painavat tässä kysymyksessä edelleenkin jarrua, osoittavat, että he ovat selvästi kyvyttömämpiä tekemään uudistuksia kuin yksikään ehdokasvaltioista, etenkin pieni Latvia. Heillä ei yksinkertaisesti ole oikeutta nuhdella tätä Baltian maata kuin tyhmää koulupoikaa!
Aliarvioisimme niin ikään latvialaisten saavutuksia, jos Nizzan jälkeenkin lykkäämme edelleen liittymistä epämääräiseen ajankohtaan. Neuvottelut Latvian kanssa aloitettiin vasta Helsingin huippukokouksen jälkeen. Mielestäni sillä on kuitenkin mahdollisuus olla laajentumisprosessin kärkijoukossa. Mietinnössäni esitetyillä kriittisillä huomautuksilla ja ehdotuksilla, jotka koskevat välttämättömiä edistysaskelia julkishallinnossa ja yhteiskunnassa, pyritään yksinomaan siihen, että Latvia voi liittyä Euroopan unioniin nopeasti ja menestyksekkäästi.
Nykyisessä tilanteessa yksi asia on selvää: siihen voidaan löytää ratkaisu avoimesta julkishallinnosta kaikilla tasoilla. Sitä ei ratkaista ainoastaan valtionhallintoa koskevalla lailla, vaan se edellyttää, että myös nuorille hallintovirkailijoille annetaan mahdollisuuksia ja asianmukainen korvaus. Perustana on oltava selvä säännöstö, jolla torjutaan korruptio ja saadaan siten kansalaiset luottamaan siihen, että julkishallinto on aidosti riippumaton ja tekee päätökset yhteisen edun mukaisesti. Tällaisen julkishallinnon on kyettävä nopeasti saattamaan yhteisön säännöstö osaksi kansallista lainsäädäntöä, mutta sen on myös saatava kansalaiset osallisiksi toiminnasta ja kyettävä todistamaan tilintarkastusten tehokkuus. Näin Latvia voisi nimittäin saada lisää eurooppalaista tukea. Olen tunnetusti kannattanut jo pitkään liittymistä edeltävien tukien voimakkaampaa mukauttamista Euroopan rakennerahastojen mekanismeihin. Minusta on edelleenkin käsittämätöntä, miksi tässä yhteydessä käytetään kahta eri mittapuuta. Meille on itsestään selvää, että tukialueilla määrärahat myönnetään hajautetusti, kun taas Ispa-hankkeista päätetään Brysselissä. Meidän on nykyään todistettava, että työmarkkinaosapuolet saatetaan osallisiksi toimista ja että alueelliset paikallisviranomaiset ovat mukana määrärahojen täytäntöönpanossa, kun taas ehdokasvaltioissa ei sovelleta vieläkään tätä käytäntöä.
Miten sikäläiset ihmiset voisivat siten kokea aidosti, millainen on kansalaisten Eurooppa? Pelkkä viestintästrategia ei ole riittävä, olkoon se miten hyvä tahansa. Tähän asti se on ollut edelleenkin tyhjä lupaus, komission jäsen Verheugen, hankkeiden suorittajat eivät ole vielä nähneet siitä jälkeäkään. Ei ole riitä, koko strategia on kohdistettava voimakkaammin kansalaisiin.
On äärettömän tärkeää, että ehdokasvaltiot saadaan vihdoinkin voimakkaammin osallisiksi työllisyyspolitiikasta. Taloudellinen muutosprosessi ja nopea siirtyminen eivät saaneet aikaan pelkästään parannusta, vaan ne ovat johtaneet myös sosiaalisiin eroihin, alueellisten erojen kasvuun ja suureen piilotyöttömyyteen. Siksi nämä kysymykset on asetettava prioriteeteiksi liittymistä edeltävässä strategiassa.
Minusta on ehdottoman välttämätöntä, että tässä kysymyksessä nojaudutaan voimakkaammin rakennepoliittisiin toimiin ja että maassa vallitsevaan työttömyyteen ei vastata lykkäämällä vapaata liikkuvuutta. Meidän tehtävämme on tukea Latviaa edelleen venäläisen väestön integroimisessa. Meidän olisi myös ajateltava sitä, että Latvian harteille sälyttämäämme taakkaa, nimittäin linnoituksen rakentamista Euroopan unionin turvaksi, ei voida tukea siten, että loukataan ihmisarvon periaatteita - myös oikeutta turvapaikkaan. Tämä pätee sekä Latviaan että Euroopan unioniin!

Hoff
. (DE) Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, mietintöni Liettuan hakemuksesta Euroopan unionin jäseneksi päättyy seuraavaan virkkeeseen: "Toistaiseksi on liian aikaista määritellä kantaa siitä, koska ja minkä maan kanssa samanaikaisesti Liettuan pitäisi liittyä, mutta EU:n on pyrittävä varmistamaan mahdollisimman laaja ensimmäinen laajentumisaalto, jossa Liettua on mukana." Liettua jätti hakemuksen Euroopan unionin jäseneksi 8. joulukuuta 1995. Jäsenyysneuvottelut käynnistettiin helmikuussa 2000. Liettuan tavoitteena on EU:n jäsenyyden saavuttaminen 1. tammikuuta 2004.
Liittymisehtojen täyttymistä koskevien poliittisten kriteerien arvioinnin tuloksia on pidettävä epäilemättä ja rajoituksetta myönteisinä - toivottavasti kukaan ei kiistä sitä. Tässä kuussa, 8. lokakuuta, Liettuassa pidetään parlamenttivaalit. Riippumatta siitä, mikä näiden vaalien tulos on, voimme varmasti olettaa, että suurimmat puolueet kannattavat rajoituksetta Liettuan liittymistä Euroopan unioniin.
Liettua on liittymässä Maailman kauppajärjestöön. Sitä ennakoi eräs hyvin ajankohtainen uutinen: Liettuan ja WTO:n väliset neuvottelut saatettiin eilen onnistuneesti päätökseen, toisin sanoen Liettua toivoo pikaista jäsenyyttä sopimuksen ratifioinnin jälkeen. Liettuan talouden yleinen kehityssuuntaus on nykyään myönteinen. Venäjän talouskriisi 1998 vaikutti negatiivisesti, sillä Liettua harjoitti intensiivistä kauppaa Venäjän kanssa. Bruttokansantuote laski vielä vuosina 1998 ja 1999. Nyt makrotaloudellinen tilanne on vakaa. Liettualla on huomattava mahdollisuus pitkäaikaiseen talouskasvuun. Kansainvälinen valuuttarahasto on ennustanut, että BKT kasvaa tänä vuonna 2,1 prosenttia. Siihen on hyvät mahdollisuudet, mutta se edellyttää yhä erityisiä ponnisteluja.
On edelleen tärkeää, että politiikassa keskitytään luomaan välttämättömät innovaation ja talouden avainalojen modernisoinnin edellytykset. Tässä yhteydessä merkitystä on myös sillä, että Liettuan litas on sidottu Yhdysvaltain dollariin, sillä litas on vahvistunut suhteessa euroon samaa tahtia dollarin kanssa. Liettuan euroalueelta saamat vientitulot ovat pienentyneet samalla, kun euroalueelta tuotavat tuotteet ovat vähentäneet Liettuan kotimarkkinayritysten kilpailukykyä. Nykyisten suunnitelmien mukaan litas kiinnitetään euroon vuoden 2001 toisella puoliskolla. Kuten sanottu, muutamista puutteista ja heikkouksista huolimatta Liettua on edistynyt huomattavasti taloudessa, ja se on lähellä toimivaa markkinataloutta.
Ignalinan ydinvoimalasta on sanottava, että on epäilemättä välttämätöntä sulkea molemmat Tsernobylin reaktorin tyyppiset reaktorit. Vuoden 1999 lopussa Liettuan parlamentti Seimas hyväksyi energiastrategian, ja tämän vuoden toukokuussa Seimas hyväksyi lain, jonka mukaan ensimmäinen reaktori suljetaan vuonna 2004. Päätös toisen reaktorin sulkemisesta tehdään 2004. Olen hyvin kiitollinen komission jäsen Verheugenille hänen selventävistä huomautuksistaan, jotka koskivat ydinvoimaloiden sulkemista koskevaa kysymystä. Se on nimittäin tärkeää tässä yhteydessä.
Siirryn seuraavaksi Kaliningradia koskevaan kysymykseen. Tämä aihe vaatii erityisiä ponnisteluja, eikä sitä voida mielestäni tarkastella pelkästään Liettuan ja Puolan liittymisen reunaongelmana. Laajimmassa merkityksessä kyse on Euroopan unionin ja Venäjän federaation välisestä yhteistyöstä. Kyse on siitä, halutaanko Kaliningrad saartaa ja eristää vai ottaa mukaan alueen kehittämisnäkökohtiin. Alueen sosiaalisen ja taloudellisen kriisin synnyttämiä monikerroksisia ongelmia ja vaaroja ei voi torjua tai ratkaista eristämällä alue. Päätavoitteemme on oltava tässä kysymyksessä: vakauttaminen yhteistyön avulla. Vain siten myös Kaliningradin on mahdollista parantaa kehitysnäkymiään.
Liettualla on tässä kysymyksessä myönteinen rooli. Äskettäisessä Nida-aloitteessaan Liettua ja Venäjä ovat ehdottaneet eri alojen yhteisiä hankkeita. Ne toivovat, että EU sisällyttää ne pohjoisen ulottuvuuden toimintaohjelmaansa. Koko alueen edun vuoksi olisi löydettävä ratkaisut, jotka johtavat hyvään yhteistyöhön naapurimaiden väillä. Se edistäisi myös Euroopan unionin ja Venäjän federaation välistä yhteistyötä.

Gawronski
. (IT) Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, Puola, jota koskevan mietinnön esittelijänä toimin, on Euroopan unioniin liittymistä valmistelevista maista suurin ja tärkein, mutta - kuten tiedämme - myös ongelmallisin. Maahan liittyy niin paljon ongelmia, että on kantautunut huhuja, joiden mukaan se suljettaisiin mahdollisesti pois ensimmäisestä ryhmästä, ensimmäisenä liittyvien maiden joukosta.
Nämä huhut ovat perättömiä, ja minulla on ilo kertoa teille ja ennen kaikkea puolalaisille ystävillemme, että tapasimme eilen Italian ulkoministerin Lamberto Dinin, joka kielsi johdonmukaisesti kuulleensa koskaan tällaista väitettä kansainvälisissä kokouksissa. Puola liittyy, kun se on valmis ja kun Euroopan unioni on valmis ottamaan sen vastaan, mutta varmasti se on ensimmäisen ryhmän joukossa.
Tästä huolimatta vaikeuksia ei pidä peitellä, ja mietintö, jonka teille esittelen, on nimenomaan synteesi liittymisvalmistelujen yhteydessä aikaansaadusta kehityksestä ja havaituista vaikeuksista. Varsovan hallitus ja parlamentti ovat viime kuukausina ponnistelleet kaikin keinoin nopeuttaakseen lainsäädännön hyväksymistä. Puolan viranomaiset ovat aivan viime aikoina hyväksyneet merkittäviä uudistuksia, ja jos taannoinen Puolan edistymistä liittymisvalmisteluissa koskeva määräaikaiskertomus olikin melko negatiivinen, uskon ja toivon, että - ja komission jäsen Verheugenin hetki sitten lausumat sanat valavat minuun luottamusta - muutaman viikon päästä julkaistava kertomus tulee olemaan rohkaisevampi.
Kuten kuitenkin sanoin, Puolalla on vielä paljon tehtävää: tarkoitan hallintouudistusta, teollisuuden uudelleenjärjestämistä ja tietysti maatalousalaa, jolla tarvitaan perustavia rakennemuutoksia. Näiden vaikeuksien voittamiseksi ja näiden ongelmien ratkaisemiseksi puolalaiset - kuten muidenkin ehdokasvaltioiden kansalaiset - tarvitsevat kannustimia. Jos esimerkiksi asetamme kyseenalaiseksi kansalaisten, ehdokasvaltioiden työntekijöiden mahdollisuuden liikkua vapaasti Euroopan unionissa alusta asti, jos haluamme siirtää myöhemmäksi tuon Itä-Euroopan maiden kansalaisille kuuluvan oikeuden tunnustamisen, joka on yksi unionin perusperiaatteita, horjutamme entisestään tukea hankalille uudistuksille, jotka ovat liittymisen edellytyksenä.
Tämä onkin toinen valitettava seikka: yleisen mielipiteen tuki Euroopan unionissa ja sen ulkopuolella. Tämä tuki on vähäinen ja vähenee edelleen, kuten Pat Cox ja useat puhujat hänen jälkeensä muistuttivat: komission jäsenen mainitsema tiedotuskampanja tuleekin siis tarpeeseen, vaikka tämän kampanjan rahoitus vaikuttaakin melko vaatimattomalta.
Bryssel antaa välillä vaikutelman, että - huolimatta komission jäsenen laajentumista kiihkeästi puolustaneesta puheenvuorosta - se haluaa lykätä laajentumista, ja tämä vaikuttaa ehdokasvaltioiden suhtautumiseen pettymyksen ja hämmennyksen vallatessa niissä alaa. Meidän onkin vakuutettava nykyisen ja tulevan laajentuneen Euroopan kansalaiset siitä, että lähitulevaisuudessa saatava hyöty on suuria ja raskaita kustannuksia suurempi.
Monet meistä ajattelevat, että yleisen mielipiteen tuen lisäämiseksi ja ylläpitämiseksi olisi ollut hyödyllistä määrittää liittymisaikataulu. Menneisyydessä aikataulun määrittäminen on nopeuttanut yhdentymisprosessia, mutta tältä osin sopimuksen aikaansaaminen vaikutti hankalalta, joten päätimme yksissä tuumin lakata käsittelemästä sitä yksittäisissä mietinnöissämme ja lisätä sitä koskevan maininnan, joka totta puhuen on melko epämääräinen, Elmar Brokin mietintöön.
Puolassa ainakin virallisella tasolla puhutaan yhä vuodesta 2003. Ehkä liittyminen ei toteudu vuonna 2003, mutta sen on toteuduttava mahdollisimman pian, ja meidän on ponnisteltava kaikin tavoin tämän hyväksi, koska olemme näille maille - Itä-Euroopan maille - sen velkaa, sillä ne ovat osa Eurooppaa niin kuin mekin ja, kuten myös komission jäsen muistutti, niiden ainoa virhe on ollut joutua - eikä todellakaan omasta syystään - keinotekoisesti maanosamme halki piirretyn rajaviivan väärälle puolelle.
Olemme antaneet Puolalle, Itä-Euroopan maille ja entisille kommunistimaille liikaa lupauksia, joita emme ole pitäneet. Hankkiutukaa eroon kommunismista, sanoimme, niin me autamme teitä. Ne hankkiutuivat siitä eroon, mutta me emme auttaneet niitä. Ei pidä siis hämmästyä, jos näissä maissa nyt rikkaiden ja köyhien välisen kuilun kasvaessa ja rikollisuuden, prostituution ja huumeiden levitessä on yhä enemmän niitä, joista olisi parempi palata jopa entiseen järjestelmään, kommunistidiktatuuriin.Mikäli tämä suuntaus vahvistuu, se on selkein mahdollinen osoitus Itä-Euroopan politiikan epäonnistumisesta. Pyrkikäämme, hyvät kollegat, kaikin voimin välttämään se.

Schröder, Jürgen
. (DE) Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, minun aiheeni on Tsekin tasavalta ja sen toive liittyä Euroopan unioniin. Tsekit eivät ole ainoastaan lähinaapureitani vaan Saksin kansalaisena olen jossain mielessä istunut vuosikymmeniä samassa veneessä tsekkiläisten kanssa. Haluaisin nyt, että tsekit astuvat taas mahdollisimman pian veneeseen, tällä kertaa tosin veneeseen, joka on vakaa ja jonka kurssista tsekkiläiset voivat pitkälti olla mukana päättämässä.
Toiveistani huolimatta on tietenkin selvää, että mietinnön Tsekin edistymisestä matkalla kohti Euroopan unionia on oltava mahdollisimman objektiivinen. Ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunta on vahvistanut, että mietintöni on puolueeton. Tämän lisäksi kaikkien ryhmien kollegoiden antama apu on rikastuttanut mietintöäni, mistä haluan täten kiittää. Olen iloinen, että valiokunta hyväksyi mietinnön yksimielisesti 14. syyskuuta.
Tsekin tasavalta ei ole ottanut mitenkään innostuneesti vastaan komission vuoden 1999 määräaikaiskertomuksessa esitettyä arvostelua, mutta arvostelu on kuitenkin ymmärretty avuksi. Siten on selvää, että maa on päässyt eteenpäin kertomuksen antamisen jälkeen. Talouden alalla on edistytty. Talous kasvaa jälleen kolme vuotta kestäneen laskusuhdanteen jälkeen. Keski- ja Itä-Euroopan ehdokasvaltioista Tsekin tasavallalla on Slovenian jälkeen toiseksi suurimmat tulot henkeä kohti. Viisaan verotuspolitiikan ansiosta ulkomaisten suorien investointien kokonaisarvo oli viime vuonna yli 5,45 miljardia euroa. Myös pankkien yksityistämisessä ilmeni myönteistä kehitystä.
Kriittisistä aloista mietinnössäni todetaan, että Euroopan parlamentti painottaa tarvetta varmistaa ydinvoimalaitosten korkea turvallisuustaso ja toteuttaa niistä ympäristövaikutusten arvio.
Lisäksi siinä todetaan, että on välttämätöntä parantaa oikeuslaitosta, jotta voidaan vastustaa korruptiota, jota komission jäsen jo tarkastelikin, ja lisätä oikeusvaltion turvaa.
Erityisen ongelman Tsekissä, tai Tsekin ja Saksan rajalla, muodostaa prostituutio, etenkin lapsiprostituutio. Tämä ei ole tietenkään vain Tsekin ongelma, vaan se on molempien maiden ongelma, joka meidän on ratkaistava yhdessä.
Jäljelle jää eräs kysymys, joka tulee yhä uudelleen esille Tsekin yhteydessä. Tämä ongelma on romanien tilanne. Olemme tunnustaneet valiokunnassa, että tämä ongelma on monimutkainen yhteiskunnallinen ongelma myös Tsekin tasavallalle. Parlamenttimme tukee Tsekin tasavaltaa sen pyrkimyksissä parantaa edelleen romanivähemmistön elinoloja, mutta se kehottaa Tsekin hallitusta ryhtymään lisätoimiin romanien taloudellisen ja sosiaalisen integroinnin edistämiseksi.
Mietinnössäni on myös kohta, joka koskee Benes-hallituksen säätämiä asetuksia. Olemme iloisia siitä, että Tsekin hallitus on valmis tarkistamaan, ovatko vuosilta 1945-1946 peräisin olevat asetukset ristiriidassa EU:n tämänhetkisen oikeuden ja Kööpenhaminan kriteerien kanssa. Saanen sanoa tässä yhteydessä täysin selvästi, että tämän kohdan tarkoituksena ei suinkaan ole vapauttaa itsemme menneisyydestä. Niillä ei ole mitään tekemistä sen kanssa. Kyse on yksinomaan nykyisyydestä ja ennen kaikkea tulevaisuudesta. Minulle kyse on siitä, että - kollegani ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunnassa ovat tukeneet minua tässä - Kööpenhaminan kriteerit, jotka myös tsekit ovat tunnustaneet, pätevät jatkossakin, ja haluaisin, että tsekit tarkistavat itse oman oikeusjärjestelmänsä tarvittaessa sivu sivulta, jotta selvitetään, sisältääkö se syrjintään johtavia säännöksiä. Meidän ei tulisi puuttua siihen, ei varsinkaan meidän saksalaisten!

Tsekin tasavalta on kokenut kommunistisen järjestelmän romahdettua vuosikymmen sitten perusteellisia muutoksia, joita kansalaisten enemmistö on toivonut ja toteuttanut mutta jotka edellyttävät tuntuvia ponnisteluja ja vaivannäköä. Vuosikymmeniä kestänyt diktatuuri loi heikkouksia, joiden vaikutukset näkyvät vielä nykyäänkin. Tästä syystä poliitikkojen, jotka tulevat niistä Euroopan maista, joiden kohtalo oli suotuisampi toisen maailmansodan jälkeen, olisi viisasta pysyä kohtuudessa arvostellessaan Tsekin tasavallan kaltaisia maita.

Wiersma
. (NL) Arvoisa puhemies, maakohtaisten mietintöjen esittelijöitä moititaan usein siitä, että heistä on tullut ehdokasvaltion palkattomia suurlähettiläitä ja että he antavat rakkautensa sokaista itsensä. Tällainen riski on olemassa, ja yritän todistaa tämän päinvastaiseksi Slovakian tapauksessa. Esittelijä, joka suhtautuu vakavasti työhönsä kehittää tiiviitä yhteyksiä. Sen myötä syntyy ymmärtämystä ja myös myötätuntoa.
Slovakia ei ole mikään kohde vaan maa, missä asuu ihmisiä, joilla on paljon kunnianhimoisia tavoitteita mutta jotka ovat ikävä kyllä myös hyvin turhautuneita pitkään ja raskaaseen asialistaan, kuten kokouskielellä sanotaan. En halua tehdä tätä asiaa vaikeammaksi mutta en myöskään helpommaksi. Huonosti valmistautuneesta Slovakiasta ei voi tulla Euroopan unionin jäsentä. Neuvotteluprosessi on kesken. Slovakia kuuluun niin sanottuun Helsinki-ryhmään ja haluaa luonnollisesti päästä mestaruussarjaan. Maan olisi tosiaan pitänyt kuulua siihen, mutta edellisen hallituksen aikana suhteet Euroopan unioniin olivat vaikeat. Tuemme nykyisen hallituksen kunnianhimoisia tavoitteita. Slovakiaa ei ole tuomittu toiseen ryhmään, ja on johdonmukaista, että se liittyisi samaan aikaan Tsekin tasavallan kanssa.
Slovakian hallitus yrittää kuroa kiinni etumatkaa. Me arvioimme sitä kriteeriemme perusteella. Slovakia ei myöskään hyödy poliittisista poikkeuksista. Vaaditut uudistukset ovat tarpeen. Slovakian täytyy tarttua tilaisuuteensa ensi vuonna. Silloin neuvotteluissa aletaan käsitellä todella tärkeitä asioita. Tänään käsiteltävänämme oleva mietintöni sisältää muutamia arvostelevia kohtia, joista lähes kaikissa voidaan käyttää yhteisenä nimittäjänä toimeenpanoa. Paperilla monet asiat on hoidettu hyvin tai niitä ollaan hoitamassa, mutta sanojen siirtäminen käytännön tuloksiksi aiheuttaa ongelmia. Tilanne ei muuten ole tällainen ainoastaan Slovakiassa.
Sitten mainitsen muutamia asioita mielivaltaisessa järjestyksessä. Slovakia on monenlaisen rikollisen toiminnan läpikulkumaa. Poliisia tulee vahvistaa, myös yhteistyössä Euroopan unionin kanssa, ja parempiin rajatarkastuksiin tulee investoida enemmän. Hallitus on laatinut korruption vastaisen ohjelman, mikä on mielestäni ihailtavaa ja arvostettavaa. Se on hyvä asia, mutta odotamme arviointeja konkreettisine tuloksineen. Kuten komission jäsen Verheugen jo sanoi, korruption torjunta on tärkeä painopiste, koska korruptio horjuttaa demokratiaa ja säikyttää lisäksi pois ulkomaiset investoijat. Romanien tilanne jättää toivomisen varaa, ja myös siitä on puhuttu tänään jo paljon. Hallituksen nykyisten ehdotusten toimeenpanoon tarvitaan enemmän rahaa. Suunnitelma on kyllä olemassa, mutta toteuttaminen ei ole tässäkään asiassa lähtenyt vielä hyvin käyntiin. Lisäksi Slovakiassa tarvitaan avointa keskustelua siitä, mitä kansalaiset ajattelevat romaneista. Mielipiteet ja ennakkoluulot täytyy erottaa toisistaan, sillä muuten väliimme jää näkymätön muuri, joka estää meitä ja heitä ymmärtämästä toisiamme. Vähemmistökielten käyttöä koskeva laki on suuri askel eteenpäin, mutta lain tekninen toimeenpano jättää toivomisen varaa.
Arvostelen lisäksi - myös tämä todettiin jo muiden maiden tapauksessa - Slovakian hallintokapasiteettia ja varainhoidon valvonnan järjestämistä. Pyydän lisäksi Slovakialta aktiivista aluepolitiikkaa, koska sosiaaliset erot maassa ja maan eri osien välillä ovat yhä liian suuret.
Sitten vielä hyvät uutiset, jotka oikeastaan jättävät varjoonsa arvosteluni. Slovakian demokratia kehittyy vakaasti, mistä meillä on ollut toisenkinlaisia kokemuksia. Makrotalouden alalla on saavutettu huomattavia parannuksia. Komission tähänastiset kertomukset ovat myönteisiä. Parannuksissa on menty jopa niin pitkälle, että Slovakia on otettu mukaan valikoivaan OECD:n kerhoon, mistä haluan onnitella maata lämpimästi. Uskon, että tämä viime viikolla tehty päätös on tullut voimaan. Valtionyritysten, mukaan lukien pankkien, yksityistäminen on suunnitteilla. Oikeusjärjestelmän uudistaminen, kuten pyydettiin, on täydessä vauhdissa, ja myös sopimuksia ydinreaktorien sulkemisesta ollaan panemassa täytäntöön. Yhdyn mielelläni komission jäsen Verheugenin tästä lausumiin sanoihin. Myös yhteisön säännöstön sisällyttäminen kansalliseen lainsäädäntöön tapahtuu tyydyttävässä tahdissa. Hallitus toimii lisäksi jatkuvasti yhteiskunnallisen konsensuksen säilyttämiseksi - tämä on sinänsä erillinen ja tärkeä asia suurimmassa osassa ehdokasvaltioita - koska ilman yhteiskunnallista konsensusta ei ole mahdollista toteuttaa raskasta uudistusohjelmaa. Kuten Slovakian kohdalla käy ilmi, se voi tapahtua myös menestyksekkäästi, koska Euroopan unionin jäsenyyden kannatus on Slovakiassa yhä hyvin runsasta.
Slovakian täytyy nyt jatkaa ponnistelujaan. Etumatkan kiinni kurominen, josta juuri puhuin, on mahdollinen. Esille ottamistani ongelmista ei ole mahdotonta selviytyä. Slovakiassa on kehittynyt viime vuosien aikana uutta dynamiikkaa, joka mahdollistaa sen, että maa voi lähentyä Euroopan unionia nopeasti ja tehokkaasti ja että liittymisestä voi tulla menestys.
Sallin itselleni lopuksi huomautuksen sisäpolitiikasta. Tapanamme ei ole puuttua sisäpoliittisiin asioihin, mutta on tehty ehdotuksia siitä, että Slovakiassa järjestettäisiin ennenaikaiset vaalit, ja on jopa pidetty kansanäänestys, jossa kansalaisilta kysyttiin, ovatko he ehdotuksen kannalla. Luonnollisesti tästä päättäminen on slovakkien tehtävä. Mielestäni Slovakian kannalta olisi haitaksi, jos vaalit järjestettäisiin tällä hetkellä. Se hidastaisi uudelleen liittymisprosessia, mikä on tapahtunut jo kerran Meciarin hallituksen aikana. Mielestäni on siis järkevää, että nykyinen hallitus yrittää suorittaa loppuun tehtävänsä tässä asiassa.

Queiró
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, minusta on ajankohtaista ja sopivaa aloittaa tämä puheenvuoro viittaamalla siihen, että tänään, 3. lokakuuta, Saksojen yhdistymisestä on tullut kuluneeksi kymmenen vuotta. Tämä ainutlaatuinen tapahtuma, jonka vertauskuvana on Berliinin kaksi ryhmittymää ja samalla myös kaksi kansaa toisistaan erottaneen muurin murtuminen, oli tavallaan ensimmäinen askel Euroopan laajentumisessa Keski- ja Itä-Euroopan suuntaan.
Totuus on se, että niistä yleisesti tunnetuista vaikeuksista ja ristiriidoista sekä yhteiskunnallisista ja taloudellisista eroista huolimatta, joita Itä- ja Länsi-Saksan välillä yhä vielä on, yhteishanke rauhan, vapauden ja kehityksen saavuttamiseksi onnistui, mikä ei luultavasti olisi ollut mahdollista, mikäli varovaisuuteen ja tiettyyn teknis-byrokraattiseen ajattelutapaan taipuvaisten mielipiteitä ei olisi jätetty taka-alalle. Tämän yhdistymisen seurauksena Kööpenhaminan Eurooppa-neuvosto päätti liittää sitä haluavat Keski- ja Itä-Euroopan valtiot osaksi Euroopan unionia. Vuoden 1993 Kööpenhaminan neuvosto teki selväksi, että Keski- ja Itä-Euroopan maiden liittyminen riippuisi siitä, miten ne täyttäisivät unioniin liittymisen keskeiset ehdot. Toisin sanoen näiden valtioiden olisi ennen liittymistään täytettävä joukko välttämättömiksi katsottuja taloudellisia ja poliittisia ehtoja. 30. maaliskuuta 1998 voitiin lopulta aloittaa neuvotteluprosessi ensimmäisen valtioryhmän kanssa, johon kuului Unkari, maa, jonka edistymistä käsitellään tässä mietinnössä, josta Euroopan parlamentti parhaillaan keskustelee.
Arvoisa puhemies, hyvät jäsenet, luulen voivani sanoa, että tässä mietinnössä, josta on keskusteltu asianmukaisesti ja jota on täydennetty ulkoasiainvaliokunnassa, jossa se hyväksyttiin yksimielisesti, kuvataan ja analysoidaan riittävän tarkasti Unkarin liittymiskehityksen tämänhetkistä vaihetta. Mietinnössä käsitellään aihetta eräänlaisen kaksoisnäkemyksen valossa: yhtäältä se toimii välineenä, jonka avulla parlamentti arvioi komission vuonna 1999 laatimaa määräaikaiskertomusta, joka koskee tuossa maassa tapahtunutta kehitystä. Toisaalta se taas ilmentää sitä näkemystä, joka esittelijälle kehittyi Unkarin tämänhetkisestä tilanteesta.
Tässä puheenvuorossa pyrin tuomaan järjestelmällisesti esille kuusi näkökohtaa, joita Unkarin tilanteen kehittymisen osalta on syytä painottaa sen Euroopan unioniin liittymistä ajatellen. Ensinnäkin Unkarin tilanne on pysynyt Kööpenhaminassa määriteltyjen poliittisten ehtojen täyttämisessä yleisesti ottaen tyydyttävänä ja siellä on voitu havaita demokratian vakautumista, mikä on vahvistanut jo mainittuja myönteistä suuntauksia. Jäljellä olevat ongelmat eivät siis liity kansalais- ja poliittisten oikeuksien täytäntöönpanoon tai puolustamiseen, vaan joidenkin vähemmän toivottavien asioiden tehokkaampaan torjuntaan.
Tässä mielessä kysymys romanien sopeuttamisesta unkarilaiseen yhteiskuntaan oli merkittävässä osassa ulkoasiainvaliokunnassa käydyssä keskustelussa. Meidän näkemyksemme on se, että ponnistukset kaikenlaisen romaniyhteisöön kohdistuvan syrjinnän kitkemiseksi on keskitettävä joukkoon myönteisiä toimia, jotka Unkarin hallitus on jo osaksi käynnistänyt, eli keskipitkän aikavälin toimintasuunnitelmaan, jolla on tukenaan Phare-ohjelma ennen kaikkea koulutuksen ja erityisten työllisyyteen ja asumiseen liittyvien tukiohjelmien alueilla.
Näiden politiikkojen on johdettava tuohon yhteisöön kuuluvien yksilöiden sopeutumiseen vapaaehtoisesti, ei pakotettuina. Halusimme sisällyttää tämän näkemyksemme mietinnön tähän osaan, minkä takia emme voi olla täysin samaa mieltä mietinnön c kohdasta, joka on tulosta valiokunnan hyväksymästä tarkistuksesta. Siinä painotetaan lasten koulutuksen eriytyneisyyttä ja monilla yhteiskunnan, talouden, ja julkisen sektorin aloilla vallitsevaa syrjintää tavalla, joka ei vastaa sitä nykytodellisuutta, jota minulla oli tilaisuus tarkastella.
Toiseksi on syytä ottaa esille taloudellinen tilanne, sillä talouskasvu on vahvistunut ja tehnyt Unkarista alueen taloudellisen johtajan. Valtiontalous on tervehtynyt ja maksutase on parantunut huomattavasti, ja kulutuksen on todettu kasvaneen palkkojen nousemisen, työttömyyden vähenemisen ja inflaation pienenemisen takia.
Kolmanneksi maatalousalalla, jolla tuottavuus on vielä Euroopan unionin tason alapuolella, on taattava maatalousmarkkinoiden avaaminen täysimääräisesti pääomille, joita tarvitaan maan yksityistämiseen, tilojen ja tuotantojärjestelmien uudenaikaistamiseen sekä satojen parantamiseen. Muita kuin Unkarin kansalaisia koskeva maatalousmaan ostokielto muodostaa kuitenkin esteen sille, että nuo maat voitaisiin hinnoitella oikein.
Neljäntenä ja tärkeänä kysymyksenä on järjestäytyneen, erityisesti venäläistä alkuperää olevan, rikollisuuden torjuminen. Rikosten suuri määrä ja järjestäytyneen rikollisuuden laajat vaikutukset ovat luultavasti Unkarin vakavin sisäinen ongelma siitä huolimatta, että Unkarin parlamentti on jo äänestänyt joukosta tekstejä, jotka koskevat rahanpesua, huumausainekauppaa ja prostituutiosta annettavien rangaistuksien koventamista sekä rahavarojen haltuunottoa ja ilmiantajien suojeluohjelmaa.
Viidenneksi on todettava, että Unkari etenee yhteisön säännöstön omaksumisessa tasapainoisesti. Lopuksi on kiinnitettävä huomiota ympäristöön ja Unkarin maantieteellisestä asemasta johtuviin rajat ylittäviin saasteongelmiin. Tonavan ja Tiszan saastuminen Romaniasta alkunsa saaneiden syanidivuotojen takia on klassinen esimerkki tästä tilanteesta.
Lopuksi haluaisin sanoa sanasen niistä venäläismallisia ydinvoimaloita koskevista huolenaiheista, joita jotkut kollegani ulkoasiainvaliokunnasta ovat tuoneet esiin. Meidän on tarkasteltava tätä kysymystä vakavissamme, mutta sellaisella yleisellä tasolla, joka ei käsitä ainoastaan Unkaria vaan kaikki muutkin ehdokasvaltiot, jotka käyttävät tätä vanhentunutta ja epävarmaa tekniikkaa. Siksi olen tyytyväinen havaitessani, että tätä aihetta käsiteltiin jäsen Brokin mietinnössä, jossa käsiteltiin laajentumista yleensä. Nyt kun olen päässyt tähän asti, haluan enää vain pyytää kollegoiltani selventävää keskustelua ja äänestystä, joka auttaa niin muodollisesti kuin sisällöllisestikin vanhoja länsieurooppalaisia ja uusia itäeurooppalaisia demokratioita löytämään toisensa ja saavuttamaan siten Euroopan unionin laajenemisen lopullisen tavoitteen.

Bethell
Bulgariaa koskevan mietinnön esittelijä Geoffrey Van Orden on pyytänyt minua puhumaan puolestaan, koska hänen on oltava tänään läsnä puolustusta koskevassa keskustelussa konservatiivipuolueen konferenssissa Bournemouthissa, Englannissa.
Bulgaria on edistynyt kovasti valmisteluissaan unioniin liittymistä varten. Käsiteltävänä olevassa päätöslauselmassa ja mietinnössä keskitytään tiettyihin muita kiistanalaisempiin aiheisiin, nimittäin ydinturvallisuuteen, rajojen valvontaan, vähemmistöjen kohteluun ja korruptioon. Taloutta koskevia kysymyksiä käsitellään myöhemmin.
Bulgaria on halukas liittymään Euroopan unioniin ja Natoon. Se on jo osoittanut sitoutuneensa alueen turvallisuuteen ja vakauteen käytännön toimilla ja poliittisilla toimilla, kuten kävi ilmi Kosovon konfliktin aikana, jolloin Bulgaria oli Naton liittolaisten puolella, kenties omien lyhyen aikavälin etujensa kustannuksella.
Konfliktin jälkiseuraukset, erityisesti Tonavan sulkeminen, vahingoittivat Bulgarian taloutta, ja onkin oikein, että kansainvälinen yhteisö antaa apua kiireellisesti. Bulgaria on kuitenkin edistänyt osaltaan enemmän alueen turvallisuutta vakaussopimuksen mekanismien kautta.
Kun tarkastellaan toista turvallisuusnäkökohtaa, Bulgaria on edistynyt hyvää vauhtia myös rajavalvonnan tehostamisessa kunnianhimoisena tavoitteenaan saattaa rajavalvonta Schengenin sopimuksen edellyttämien normien mukaisiksi vuoteen 2001 mennessä. Tämä on saavutettu rajavartioston perusteellisella uudistamisella, sillä se oli ennen heikosti motivoitunut, asevelvollisuuteen perustuva joukko ja on nyt ammatillinen, vapaaehtoinen laitos. Suuri osa tästä on tehty Euroopan unionilta saadun avun turvin. Bulgarian rajojen turvallisuus ja sen rajavalvonnan tehokkuus ja rehellisyys ovat elintärkeitä unionille, kun pidetään mielessä Bulgarian sijainti merkittävimmällä Vähä-Aasiasta ja Keski-idästä Länsi-Euroopaan suuntautuvalla kauttakulkureitillä.
Rajojensa sisäpuolella Bulgaria keskittyy vähemmistöjen ongelmaan. Bulgarian hallitus ponnistelee voittaakseen noin neljä prosenttia väestöstä käsittävän, laajan romaniyhteisön eristämistä koskevat ongelmat. Paljon enemmän on vielä tehtävä.
Vie aikaa, ennen kuin koko kansa tuntee Bulgariassa tehtyjen perustavien muutosten edut. Sillä välin avoimessa yhteiskunnassa, jossa on suuremmat mahdollisuudet, ihmiset on saatava vakuuttuneiksi siitä, että vallassa olevat, olivatpa he hallituksessa tai hallinnossa, käyttävät valtaansa koko maan edun hyväksi. Demokratia ja markkinatalous ovat eläviä voimia Bulgariassa, mutta ne ovat yhä nuoria, ja koko väestön luottamus ja usko tarvitaan niiden ylläpitämiseen. Korruptioepäily on mitä tuhoavin voima ja se on nujerrettava erittäin kiireellisesti.
Tämä ei ole missään niin totta kuin ydinvoimakysymyksessä, jossa ydin- ja ympäristöturvallisuutta koskevat oikeutetut huolenaiheet ovat vaarassa joutua ydinvoimaa vastustavan eturyhmän omimiksi. Viime viikkoina meitä kaikkia on muistutettu vaaroista, joita piilee liiallisessa riippuvuudessa öljystä, sekä tarpeesta vaihteleviin energiavaroihin. Kozlodujin ydinvoimalaitos hoitaa puolet Bulgarian sisäisestä voimantuotannosta. Turvallisuusnäkökohtia on tietenkin edelleen pidettävä tärkeimpinä, mutta myös muut tekijät on otettava huomioon, kun määritellään maalle sopivinta pitkän aikavälin energiastrategiaa.
Haluan korostaa, kuinka tärkeää on, että Bulgariaa olisi arvioitava sen omien ansioiden perusteella sen etenemisessä kohti pikaista jäsenyyttä Euroopan unionissa. Jos Euroopan unioni aikoo käyttää hyväkseen tätä historiallista mahdollisuutta laajentumiseen ja poistaa neuvostomiehityksen ja kommunismin kokeilun synnyttämät rajat, ehdokasvaltioille on annettava mahdollisuus liittymiseen kohtuullisessa aikataulussa. Tämä koskee Bulgariaa.
Lopuksi haluaisin mainita synkästä pilvestä, joka riippuu Euroopan yllä, ja tästä puhun henkilökohtaisesti. 23 vuotta sitten Bulgarian salaiset agentit riehuivat murhaamassa Länsi-Euroopassa ja hyökkäsivat tiettyjen yksittäisten henkilöiden kimppuun. Näihin kuului ystäväni Georgi Markov, tunnettu kirjailija ja radiotoimittaja, joka murhattiin kirkkaassa päivänvalossa kadulla Lontoossa. Entiset neuvostoagentit ovat myöntäneet osuutensa tähän raukkamaiseen rikokseen, mutta on löydetty asiakirjoja, joissa syylliseksi todetaan myös Bulgarian kansalaisia - Bulgarian kommunistihallituksen agentteja. Rikoksen ratkaisemisessa ei ole edistytty. Presidentti toisensa jälkeen on luvannut toimia, mutta mitään ei ole tapahtunut.
En itse voi äänestää tämän mietinnön puolesta, ellei Georgi Markovin murhan selvittämisessä edistytä.

Nicholson of Winterbourne
. (EN) Arvoisa puhemies, Romanian kansa riemuitsee täydestä sydämestä Euroopan unionin Helsingissä tekemästä päätöksestä sisällyttää Romania ensimmäisiin nykyiseen laajentumiseen mukaan tuleviin maihin. Todellakin, 80 prosenttia Romanian kansasta on sitä mieltä, että Romania kuuluu Euroopan unioniin. Ehkäpä ei ole sattuma, että samat mielipidemittaukset osoittavat, että Euroopan unionin lähettiläs on nykyään toiseksi suosituin henkilö Romaniassa.
Niinpä viime joulukuun jälkeen onkin näkynyt monia rohkaisevia merkkejä. Akuutti köyhyys on ollut yksi suurimmista ongelmista Romaniassa vuodesta 1990 lähtien, ja nykyisen hallituksen aikana taloudessa näkyy lopultakin todellisia merkkejä paranemisesta. Merkittävät lainat Maailmanpankilta, Kansainväliseltä valuuttarahastolta ja Euroopan unionilta osoittavat tätä menestystä. Nykyinen pääministeri, Mugur Isarescu, on itse toiminut Keskuspankissa ja sen vuoksi hänellä on erinomaiset suhteet kansainvälisiin rahoituslaitoksiin.
Paremman talouden pitäisi lisätä kansan yhä haurasta luottamusta demokraattisiin toimielimiin, ja julkisten palveluiden politisoinnin lopettamisen on oltava tärkeä prioriteetti. Romania nauttii lehdistönvapaudesta. Tätä on kannustettava ja tuettava. Korruption vastainen taistelu kaikilla tasoilla auttaa rakentamaan vapaan ja avoimen kansalaisyhteiskunnan.
Romania lähes reputtaa Kööpenhaminan lapsia koskevien kriteereiden osalta. Tässä meidän on muistettava, että Neuvostoliiton hajoaminen on jättänyt tuhansia lapsia suureen ahdinkoon koko unionissa; lapsia perheistä, jotka ovat vasten tahtoaan antaneet periksi paineiden alla, lapsia, jotka on suljettu laitoksiin väärin perustein, lapsia, joita on kohdeltu julmasti, lapsia, jotka kuolevat turhaan, lapsia, joita adoptoidaan laittomasti muihin maihin, lapsia, joiden ainoa tulevaisuus on joutua vaihdetuksi joko kovaan rahaan tai tavaraan. Keski- ja Itä-Eurooppa sekä Länsi-Balkan ovat kansainvälisen lasten orjakaupan pääasiallinen lähde.
Romanian hallitus komissaari Verheugenin, Maailmanpankin ja Yhdistyneiden Kansakuntien aktiivisella tuella on antanut meille mahdollisuuden luoda alueelle hyviä järjestelmiä ja parhaita käytäntöjä. Korkean tason ryhmän perustaminen on sellainen asia, ja kiitän kollegoitani.
Romanialla on monia vahvuuksia. Sillä on ainutlaatuinen ja kukoistava kulttuuri. Sillä on tunnettu taide- ja musiikkiperintö. Sillä on voimaa vastoinkäymisissä. Jäsenet muistavat, että apumme Kosovossa tuli oikeaan aikaan ja oli erittäin tärkeää. Tämä heijastuu tulevassa Etyjiin liittyvässä haasteessa, jonka Romania ottaa vastaan tammikuussa 2001, ja ehkäpä vuonna 2002, kun Romanian mahdollista Nato-jäsenyyttä tarkastellaan uudestaan.
Me kaikki osoitamme Romanialle suosiotamme olympiamitalien takia, kun se voitti kultaa, hopeaa ja pronssia kahden viime viikon aikana. Meidän on odotettava Romanian tulevan täysivaltaiseksi ja aktiiviseksi unionin jäseneksi ilman tarpeettomia viivytyksiä. Sen vuoksi suosittelen mietintöäni ja sen ehdotuksia parlamentille ja kannustan Romaniaa kiirehtimään yhteisön säännöstön ja Kööpenhaminan kriteerien täytäntöönpanoa ja tulemista Euroopan unionin jäseneksi.

Martelli
. (IT) Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, esittelijä yhtyy komission Sloveniaa koskevan kertomuksen sisältöön ja toteaa, että vuonna 1998 esitetty arvostelu antoi terveellisen sokin Slovenian viranomaisille, jotka reagoivat tuolloin nopeuttamalla liittymisen edellyttämien toimien toteuttamista. Tuon tahtimuutoksen ansiosta Slovenia on yksi unioniin liittymiseen parhaiten valmistautuneista maista, ja pidän erittäin todennäköisenä, että se on ensimmäisenä liittyvien joukossa.
Tietysti on myös joitakin avoimia kysymyksiä, joista on sitä paitsi keskusteltu eri foorumeilla, sekä parlamentin valtuuskuntien kesken että ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunnassa, ja joihin on esitetty tarkistuksia, joista huomenna keskustelemme. Niitä ovat esimerkiksi verovapaan kaupan lakkauttaminen kuluvan vuoden aikana, valtion yritysten uudelleenjärjestely, pankki- ja vakuutusalan lainsäädännön mukauttaminen ja vielä yleisemmin koko sen oikeusjärjestelmän uudenaikaistaminen, jonka on taattava riippumattomuus ja puolueettomuus, ja julkishallinto kokonaisuudessaan. Toivon, että näistä aiheista tulee 15 päivän päästä virkaan astuvan uuden parlamentin sekä uuden hallituksen ensisijaisia tavoitteita.
Myös Slovenian tapauksessa on vaadittava asianmukaista ja riittävää tiedotuskampanjaa, jotta kaikille kansalaisille saadaan tiedotettua Euroopan unioniin liittymisen vaikutuksista. Parlamentti voi osallistua aktiivisesti näihin aloitteisiin avaamalla omia tiedotustoimistoja ja ottamalla suuren yleisön mukaan koulujen, sosiaalisten ympäristöjen, työ-, kulttuuri- ja ammattiyhteisöjen välityksellä. Huhtikuussa 1999 antamassaan päätöslauselmassa parlamentti korosti Euroopan unionin ja Slovenian kantojen lähentymistä talous- ja turvallisuuspolitiikan alalla, ja tänä vuonna Slovenia on edistänyt merkittävästi Kaakkois-Euroopan rauhansopimuksen aikaansaamista. Slovenia tuki Naton ja jäsenvaltioiden toimintaa Kosovon sodassa, ja kun otetaan huomioon, miten vaikeasta valinnasta oli kysymys, voimme sanoa, että tämä todistaa paitsi tämän maan tärkeästä roolista alueella myös yhteisistä eduista Euroopan unionin kanssa.
Käytän tätä tilaisuutta hyväkseni esittääkseni komission jäsen Verheugenille pyynnön, että hän toimisi välittäjänä komissiossa ja myös Euroopan neuvostossa, jotta Euroopan unioni tarkistaisi kantaansa ja kehottaisi vaalit voittanutta serbioppositiota järjestämään toisen kierroksen, jottei se luovuttaisi näin ilman poliittista taistelua Miloseviæille vaarallista näennäistä voittoa, minkä nojalla hän voisi yrittää pysytellä vallassa.
Koko Kaakkois-Euroopan vakaus riippuu siitä, miten eri maiden, rajanaapureiden, väliset ristiriidat saadaan ratkaistua. Siksi myös Slovenian tapauksessa on tärkeää, että viranomaiset pääsevät pian sopimukseen Kroatian kanssa kaikkien kahdenvälisten ristiriitojen ja ennen kaikkea rajakiistan lopettamisesta. Näin taataan suurempi vakaus, parempi ilmapiiri kahdenvälisille suhteille ja paremmat taloudelliset kehitysmahdollisuudet kaikille asianosaisille kansoille.

Poos
Arvoisa puhemies, mietintööni Kyproksen liittymisestä unioniin, joka minulla on kunnia esitellä, sisältyy poliittinen erityispiirre tänään iltapäivällä käsiteltyihin mietintöihin verrattuna. Tämän ehdokasvaltion alueesta kolmasosa on ollut Turkin armeijan miehittämä vuodesta 1974 lähtien, ja erityisen suljetun rajalinjan vuoksi Euroopan unionin perusperiaatteita ei voida soveltaa koko alueelle.
Tässä mietinnössä, joka minulla on kunnia esitellä teille ja joka myös hyväksyttiin valiokunnassa yksimielisesti, todetaan, että laillisten viranomaisten hallitsemalla alueella Kööpenhaminan poliittiset kriteerit täyttyvät. Kyproksen markkinatalous on toimiva ja voi hyvin, eikä yhteisön säännöstön omaksumisessa pitäisi ilmetä erityisiä ongelmia. Kuitenkin minun on mainittava, että säännöstön sovittaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä etenee liian hitaasti ja Kyproksen, kuten myös joidenkin muiden ehdokasvaltioiden, olisi lujitettava hallinnollisia, verotus- ja oikeusrakenteitaan.
Olen vakuuttunut siitä, että Kyproksen liittymisellä unioniin voisi toimia katalysaattorina ja viedä eteenpäin saaren jakoon liittyvän poliittisen ongelman ratkaisemista. Euroopan unioni ei voi hyväksyä sitä, että heinä-elokuussa 1974 tapahtuneen Turkin miehityksen jälkeisestä ja edelleen vallitsevasta tilanteesta tehdään pysyvä tila.
Tästä syystä kannustamme Yhdistyneiden Kansakuntien suojeluksessa tällä hetkellä käytävien lähineuvottelujen jatkamista. Kuitenkin korostamme myös sitä, että lopullisessa, oikeudenmukaisessa ja kestävässä ratkaisussa on kunnioitettava täysimääräisesti sekä Yhdistyneiden Kansakuntien turvallisuusneuvoston asiasta antamia päätöslauselmia, mikä tarkoittaa nimenomaan voimassa olevaa kansainvälistä oikeutta, että Euroopan unionia koskevia periaatteita. Tarkoitan tietenkin ja ennen kaikkea poliittisia periaatteita, mutta myös vapaata liikkuvuutta ja sijoittautumisvapautta.
Koska Kypros ja Turkki ovat molemmat ehdokasvaltioita, Kyproksen konflikti ei ole enää ulkopuolinen konflikti, vaan siitä on tullut unionin sisäinen konflikti. Meidän on sen tähden otettava kaikki keinomme ja avumme käyttöön. Välittömät luottamustoimet ovat välttämättömiä nykyisestä umpikujasta pääsemiseksi. Se, että Turkin miehittämällä Pohjois-Kyproksen alueella on yksi sotilas kuutta siviiliä kohden, turkkilaiset siirtolaiset mukaan luettuina, on Euroopassa ja koko maailmassa, ainutlaatuinen tilanne.
Tästä syystä esittelijänänne ehdotankin, että ryhdytään luottamustoimiin ja toimiin vallitsevan tilanteen purkamiseksi riisumalla saari aseista, mitä on sitä paitsi vaadittu useissa turvallisuusneuvoston päätöslauselmissa vuodesta 1983 lähtien.
Kyproksen turkkilaisella yhdyskunnalla ei ole liittymisen myötä mitään menetettävää, vaan pikemminkin voitettavaa. Sekä heidän turvallisuuttaan että heidän kulttuurista identiteettiään kunnioitetaan täysin. Kuuluminen Euroopan unioniin on oikeastaan takeena oikeuksista. Euroopan on ryhdyttävä toimimaan vastuullisesti Kyproksen ongelman ratkaisemiseksi. Tässä mielessä avainasemassa on ulko- ja turvallisuuspolitiikan korkea edustajamme Javier Solana ilman, että se vähentää tietenkään millään lailla komission roolia.

Stenzel
. (DE) Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, puhun nyt sekä Maltaa koskevan mietinnön esittelijän että EU:n ja Puolan parlamentaarisen sekakomiteavaltuuskunnan puheenjohtajan ominaisuudessa. Siksi olenkin kiitollinen, että puheaikaani pidennettiin.
Malta on Geopoliittisen sijaintinsa ansiosta Euroopan etuvartiona Lähi-idän ja Pohjois-Afrikan yhtymäkohdassa maantieteellistä kokoaan ja asukaslukuaan paljon tärkeämpi. Euroopan parlamentti ja Wienissä kokoontunut Eurooppa-neuvosto, jonka puheenjohtaja oli tuolloin vielä Itävallan ulkoministerinä toiminut Wolfgang Schüssel, ovat siten olleet tyytyväisiä Maltan päätökseen uudistaa hakemuksensa, joka jäädytettiin vuonna 1996. Oli loogista, että Helsingissä viime vuoden joulukuussa kokoontunut Eurooppa-neuvosto näytti vihreää valoa Maltan liittymisneuvottelujen uudelleen aloittamiselle, samalla kun se laajensi liittymisneuvotteluja.
On kiistatonta, että Malta täyttää Kööpenhaminan poliittiset kriteerit, sillä se on toimiva markkinatalous ja se pystynee selviytymään kilpailupaineesta unionissa, kunhan se luo reunaehdot teollisuuden rakennemuutoksen jatkamiselle ja julkisen talouden alijäämän vähentämiselle. Lisäksi Maltan toimielimet toimivat vakaasti ja demokraattisesti. Yhteisön säännöstön käyttöönottoa koskevalla kansallisella ohjelmalla luodaan tämän saarivaltion rakenneuudistuksen ja talouden nykyaikaistamisen välttämättömät edellytykset.
Esittelijänä olen tietenkin tietoinen siitä, että Maltalla on samankaltaisia ongelmia mukautumisessa EU:hun kuin muillakin ehdokasvaltioilla, joskin ne ovat määrällisesti selvästi vähäisempiä ja siksi EU:n kannalta helpommin ratkaistavissa. Tämä pieni saari on tietenkin pitkään tottunut suojaamaan talouttaan liialliselta kilpailulta protektionistisin toimenpitein ja tariffein. Siksi näiden rakenteiden purkaminen herättää tietenkin pienten vähittäiskauppiaiden ja perheyritysten epäilyt.
Se aiheuttaa pelkoa myös pitkään suurta valtiontukea saaneella ja siten valtion velkaa kasvattavalla telakoiden ja kuivatelakoiden alalla. Tällä alalla on kuitenkin käynnissä uudistuksia, joilla voidaan edistää alan taloudellista kannattavuutta ja elinkelpoisuutta. Malta on lisäksi hyvää vauhtia purkamassa televiestintäalan monopoliaan ja vapauttamassa alan markkinat. Eräs ongelma on epäilemättä lukuisten parannusten tarve ympäristöpolitiikan ja jätehuollon alalla. Nämä ongelmat voidaan kuitenkin ratkaista asianmukaisella aikavälillä.
Maltalle on tärkeää liittymistä edeltävän strategian puitteissa annettava taloudellinen tuki ja tietoisuus siitä, että Maltalle annettavaa taloudellista tukea koskevien sääntöjen olisi vastattava muihin ehdokasvaltioihin sovellettavia sääntöjä. Maltan suurin ongelma on kuitenkin edelleen se, että hallitus ja oppositio suhtautuvat liittymisprosessiin eri tavalla, ja Euroopan unioni arvostaa sitä, että tämä liittymisprosessi on jatkuva. Siksi on välttämätöntä, että julkisuudessa annetaan kattavaa tietoa Maltan Eurooppaan liittymisen poliittisista, taloudellisista ja yhteiskunnallisista näkökohdista ja että kaikkien yhteiskunnallisten tahojen ja politiikan kannalta olennaisten ryhmien ja puolueiden kanssa harjoitetaan laajaa vuoropuhelua, niin että Maltan liittymisestä tehdään kansallinen asia ja varmistetaan jatkuvuus Maltan edetessä kohti EU:ta.
Teen nyt maantieteellisen hypyn Puolaan, joka on epäilemättä avainmaa laajentumisprosessissa, eikä ainoastaan sen vuoksi, että Keski-Euroopan maista Puolan kansantalous kasvaa kaikkein voimakkaimmin, vaan myös sen koon ja geopoliittisen sijainnin vuoksi. Puola on aina ollut ensimmäinen uhri sen maaperällä vielä lähimenneisyydessä ilmenneissä eurooppalaisissa konflikteissa. Ei ole Puolan vika, että se on löytänyt tiensä Euroopan unioniin vasta näin myöhään. Kun otetaan huomioon kaikki ne ongelmat, jotka liittyvät Puolan mukauttamiseen Euroopan unioniin, meidän ei pidä unohtaa historiallista ulottuvuutta etenkään tämän maan kohdalla. Sitä ei voi mitata pelkästään lukujen tai kustannus- ja hyötylaskelmien avulla.
Etenkin tänään Saksan yhtenäisyyden päivänä on järkevää muistella, että Puolan Solidaarisuus-ammattiliitto käynnisti 20 vuotta sitten Neuvostoliiton vallan romahtamisen ja mahdollisti lopulta Saksan yhdistymisen. On välttämätöntä tarkastella kahta asiaa: EU:n on saatettava sisäiset uudistuksensa jossain vaiheessa päätökseen, jotta se on valmis laajentumaan vuoden 2003 alussa. On myös välttämätöntä antaa Puolan kansalaisille kattavaa tietoa liittymisen tuomista eduista ja mahdollisuuksista.
Mitä vaikeammin Puolan ja EU:n väliset neuvottelut sujuvat, sitä suurempi velvollisuus meillä Euroopan parlamentin jäsenillä on tehdä kaikkemme parantaaksemme Puolan integraatioprosessin uskottavuutta. Tärkeää ei ole tarkka vuosiluku. Kenenkään ei sen sijaan pidä epäillä Euroopan unionin tahtoa laajentaa rauhan ja vakauden vyöhykettään Keski-Eurooppaan ja Puolaan. Myönteiset signaalit annetaan sillä Puolaa koskevalla mietinnöllä, jolla pyritään rohkaisemaan Puolan poliitikkoja nopeuttamaan lainsäädännön mukauttamista EU:n lainsäädäntöön ja yhteisön säännöstön täytäntöönpanoa, sekä Puolan maatalousmarkkinoiden vapauttamista koskevan sopimuksen muutama päivä sitten tapahtuneella myönteisellä loppuun saattamisella.
Älkäämme kuitenkaan unohtako kaikista vaikeuksista huolimatta yhtä asiaa: Puolan liittyminen on toteutettava huolellisesti mutta mahdollisimman pian Euroopan yhdistymisen nimessä.

Berès
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, talous- ja raha-asioiden valiokunnan puolesta haluamme osallistua tähän keskusteluun. Useilla tahoilla on usein herätelty keskustelua siitä, onko meidän käsiteltävä ehdokasvaltioiden unioniin liittymisprosessia todellisten lähentymisehtojen vai nimellisten lähentymisehtojen avulla. Talous- ja raha-asioiden valiokuntamme käsitys on, että kyseessä on harhaanjohtava keskustelu. Me haluamme tarkastella sekä todellista että nimellistä lähentymistä.
Kun katsomme seuraavaksi Kööpenhaminan ja Maastrichtin kriteerejä, sanoisimme, että niihin sisältyy tarvitsemamme olennaiset seikat, jotta ehdokasvaltioiden liittyminen unioniin tapahtuisi hyvien ehtojen vallitessa, eli kunnioittamalla molemminpuolista etua, ehdokasvaltioiden etua ja tällä hetkellä unionin jäseninä olevien maiden etua. Kuitenkin, jos haluamme, että kaikki sujuu hyvin, on ensinnä suosittava todellista lähentymistä. Ja tästä syystä meistä vaikuttaa siltä, että Euroopan unionin on oltava mukana myös sopeuttamassa asteittain ehdokasvaltioiden tuotantorakenteita.
Kun tarkastellaan lukuja, ne ovat hämmästyttäviä. Kaikkein viimeisimpien arvioiden valossa näyttää siltä, että tarvitaan 200 miljardia euroa, jotta ehdokasvaltioiden infrastruktuuri ja ympäristö pääsevät todellisen lähentymisen tilaan, eli investointeja paremmin suosivalle tasolle, jolloin näiden maiden talouksien on mahdollista noudattaa Kööpenhaminan kriteerejä.
Katsoisimme myös, että tietty joustavuus on paikallaan, kun on kyse inflaation alentamiskriteerien tai vaihtokurssien sitomisen tarkastelemisesta. Näiden kohdalla on kyse nimellisen lähentymisen osatekijöistä, ja olemme nähneet, meillä on siitä Euroopan unionissa kokemusta, että myös tällä lähentymisellä voidaan edistää todellista lähentymistä. Näillä viitataan tietenkin Italian tai Portugalin kokemuksiin, ja näemme saman ilmiön ehdokasvaltioiden kohdalla, mutta tätä varten tarvitaan tietyssä määrin joustavuutta, jotta saadaan riittävästi korjausvaraa tähän erojen tasoitusprosessiin. Tämä pätee tietenkin erityisesti hintakysymykseen.
Tästä näkökulmasta sanoisimme, että osapuolten, kollegojen, valtionvarainministerien ja keskuspankkien edustajien välinen todellinen makrotaloudellinen vuoropuhelu on olennaisen tärkeää jo ennen liittymistä. Eikä tietenkään ainoastaan raha-asioissa, vaan myös siinä, jota kutsumme unionin sisällä talouspoliittiseksi koordinoinniksi. Tämän koordinoinnin taustalla on yhteiseen etuun, työttömyyteen, innovaatioihin ja julkisten varojen käyttöön liittyviä kysymyksiä.
Erityistä huomiota on talous- ja raha-asioiden valiokuntanne mielestä osoitettava myös pankkitoiminnan vakauden valvontakeinojen kehittämiseen. Sehän on yhä alkutekijöissään ja saattaa merkitä riskiä pienille ja keskisuurille yrityksille rahoituksen saatavuuden kannalta.
Lopuksi todettakoon, että parlamenttinne pyytää esittelijä Brokin mietinnössä, että varsinkin lyhyen aikavälin pääomien vapauttaminen voitaisiin tehdä asteittain, jotta estettäisiin kaikenlainen keinottelu valuuttamarkkinoilla.
Arvoisa puhemies, siirryn viimeiseen kohtaan, jossa on kyse euron käyttöönoton seurauksista. Mielestämme tämä käyttöönotto on sekä oikeus että velvoite. Kun edellytykset täyttyvät, ei ehdokasvaltioiden eikä tällä hetkellä euroalueen maidenkaan osalta ole mitään syytä vastustaa ehdokasvaltioiden siirtymistä talous- ja rahaliiton kolmanteen vaiheeseen.
Lisäksi tällä liittymisellä vahvistetaan sitoutumista poliittiseen hankkeeseen ja talous- ja sosiaalipolitiikkojen tiiviiseen koordinointiin. Rahaliitto ei ole valuutta-alue. Se on myös talous- ja rahaliitto. On yhteisen edun mukaista luopua näille maille myönnettävistä poikkeuksista, mutta meilläkään ei ole yksinoikeutta euroon, kunhan vain keskenään sopimiamme kriteerejä noudatetaan. Nämä maat pyrkivät unioniin meidän yhteisesti sopimien kriteerien mukaisesti.

Wuermeling
- (DE) Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, oikeudellisten ja sisämarkkina-asioiden valiokunta on keskustellut hyvin antaumuksellisesti mutta myös hyvin vakavissaan sisämarkkinoiden laajentamisesta ehdokasvaltioihin, sillä sisämarkkinat näin erilaisten talousalueiden kuin Euroopan unionin ja ehdokasvaltioiden välillä on periaatteessa ennennäkemätön hanke talouden historiassa. Erään komission toimeksiantaman tutkimuksen perusteella kestää 35 vuotta, ennen kuin EU:n ja ehdokasvaltioiden varallisuuserot puoliintuvat. Missään muualla maailmassa tuloerot eivät ole niin suuria kuin EU:n ja ehdokasvaltioiden rajalla.
Jopa USA:n ja Meksikon varallisuustasot ovat lähempänä toisiaan. Siksi kannatamme sisämarkkinoiden alalla harkittua, joustavaa ja vaatimuksiin nähden oikein mitoitettua strategiaa. Tämän vuoksi oikeus- ja sisämarkkina-asioiden valiokunta vaatii oma-aloitteisessa mietinnössään siirtymäkauden sääntelyä välineenä, jonka avulla mahdollistetaan talouksien harmoninen lähentyminen.
Näillä välivaiheen ratkaisuilla ei tule kuitenkaan sinetöidä peruuttamattomasti status quota, vaan niiden pitäisi toimia järkevinä puskureina, jotka mukautuvat kehittyvien olosuhteiden mukaan. Olen hyvin kiitollinen komission jäsen Verheugenille siitä, että hän on tänään vahvistanut meille, että itälaajentumista valmistellaan huolellisesti, ja hän antoi myös sen vaikutelman, että hän kestää poliittiset paineet, kun häntä pyydetään sen vuoksi ummistamaan silmänsä. Se saa valiokuntamme erityisen tuen.
Me olemme tyytyväisiä ehdokasvaltioiden edistysaskeliin EU:n lainsäädännön lähentämisessä ja rohkaisemme niitä jatkamaan tätä osittain vaivalloista ja vaikeaa työtä. Saanen sanoa, että minuun itseeni ovat tehneet suuren vaikutuksen etenkin Unkarin, Viron ja Slovenian saavutukset. Nimenomaan oikeus- ja sisämarkkina-asioiden valiokunta on epäilemättä tietoinen siitä, että lakien pelkkä hyväksyminen ei riitä. Ne on myös pantava täytäntöön. Euroopan yhteisö ei ole vain kirjoihin kirjattu laki (law in the books), vaan sen on oltava myös ehdokasvaltioissa käytössä oleva laki (law in action). Koska tulen alueelta, joka rajoittuu välittömästi yhteen ehdokasvaltioon, sallinette minun kiinnittää huomionne alueella vallitsevaan erityistilanteeseen. Keskimääräinen palkka Saksan puolella on noin kymmenen kertaa niin suuri kuin kymmenen kilometrin päässä naapurikaupungeissamme Tsekissä. Rautaesirippu eristi aikoinaan alueen, ja se joutui huomattavaan taloudelliseen ahdinkoon. Siksi huippunopea rakennemuutos on välttämätön. Sen toteuttamiseksi nämä alueet, joissa asuu EU:n laajuisesti yhteensä jopa 20 miljoonaa ihmistä, tarvitsevat - se vastaa keskikokoista jäsenvaltiota - tukeamme työntekijöiden kouluttamisessa yritysten investointien ja infrastruktuurin parantamiseksi. Rohkaisemme komissiota panemaan täytäntöön suunnitelmansa ja laatimaan raja-alueita varten asianmukaisen toimintaohjelman, jonka on sisällettävä tietenkin myös vastaavat taloudelliset ennusteet, kuten on tehty myös etelään laajentumisen yhteydessä.
On sattuma, että nimenomaan tänään tällaiselta alueelta - frankkien pohjoiselta alueelta - tulevat ihmiset istuvat nyt yleisölehterillä. Keskustelin juuri heidän kanssaan, ja voin sanoa teille, että nämä ihmiset kantavat huolta alueensa kehittymisestä itälaajentumisen takia. Kyse ei ole tiedonpuutteesta vaan oikeutetuista ja konkreettisista asioista. Meidän on huolehdittava siitä, että sikäläiset ihmiset eivät koe itälaajentumista ensimmäiseksi työpaikkojen menetyksenä ja yritysten sulkemisena.
Siksi pyydän teitä myös tekemään selväksi näille kansalaisille tämänpäiväisessä päätöslauselmassa, että heidän huolenaiheensa saavat vastakaikua Euroopan parlamentissa, sillä näin saamme myös näiden ihmisten kannatuksen Euroopan tavoitteelle laajentaa rauhaa ja vapautta.
Euroopan parlamentin on hyväksyttävä liittymishakemukset. Kannatamme neuvottelujen suurempaa avoimuutta, suurempaa läpinäkyvyyttä ja nimenomaan pyydämme, että ministerineuvosto ei noudata salailustrategiaa liittymisneuvotteluissa, vaan kertoo avoimesti keskustelujen sisällöstä. Silloin ihmiset voittavat epäilyksensä ja kannattavat Euroopan unionin suurta laajentamishanketta.

Glante
, teollisuus-, ulkomaankauppa, tutkimus- ja energiavaliokunnan lausunnon valmistelija. (DE) Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, koska tulen Brandenburgista, itäsaksalaisesta osavaltiosta, minäkin haluan korostaa tässä yhteydessä, että olen hyvin ylpeä saadessani puhua valiokuntani puolesta tässä keskustelussa. Jos te niin haluatte, edustan aluetta, joka kymmenen vuotta sitten oli osa itälaajentumista - minäkin asuin rautaesiripun tuolla puolen.
Saanen sanoa tässä yhteydessä myös sen, että kunnioitan Keski- ja Itä-Euroopan maiden kansalaisia, jotka kymmenen vuotta sitten rohkenivat mennä kaduille ja käynnistää tämän prosessin. Osoitan kiitokseni heille ja tietenkin myös Euroopan unionin silloisille jäsenvaltioille ja komission ja parlamentin toimielimille, jotka ovat osoittaneet solidaarisuutta alueillemme tähän päivään asti.
Puhun - lyhyesti sanottuna - teollisuusvaliokunnan puolesta teollisuuden, ulkomaankaupan, tutkimuksen ja energian aloista. Se on laaja poliittinen kenttä, jonka yksityiskohdat ovat räjähdysalttiita, ja on suuri haaste hoitaa tämä laaja kirjo niin, että se tyydyttää näitä 12 erilaista ehdokasvaltiota: kymmentä Keski-Euroopan maata sekä Maltaa ja Kyprosta. Sallinette minun tarkastella muutamia painopisteitä.
Teollinen muutos on jo käynnistynyt teollisuuden alalla, se on edelleen asialistalla ja sen toteuttamista on lujitettava. Tämä muutos vaatii paljon ehdokasvaltioiden ihmisiltä, mutta se turvaa samanaikaisesti heidän tulevaisuutensa ja heidän lastensa tulevaisuuden. On korostettava, että talouden rakennetta ei kuitenkaan uudisteta EU:n mieliksi. Kyse on oman maan kilpailukyvystä riippumatta siitä, kuuluuko se EU:hun vai ei.
Teollisuuden alalla on korostettava erityisesti kolmea asiaa. Ensinnäkin: teollisten rakenteiden mukauttamisen on edettävä vähintään yhtä nopeasti kuin tähän asti. Toiseksi: on varmistettava, että markkinoille pääsyä ja rahoitusta koskevaa oikeuskehystä parannetaan ja yksinkertaistetaan. Vakaus edistää taloudellista menestystä. Kolmanneksi: hyvin tärkeitä ovat myös täydentävät toimenpiteet, kuten koulutus, sosiaaliturva ja siten sosiaalinen vakaus ja aktiivinen työmarkkinapolitiikka.
Kaupan alalla on korostettava, että kansallinen kauppapolitiikka ei ole enää mahdollista EU:hun liittymisen jälkeen. On ehdottoman välttämätöntä, että kauppapolitiikkaa koordinoidaan EU:n ja ehdokasvaltioiden välillä niiden liittymiseen asti, ja sitä on lisättävä entisestään. Muutama huomautus uusista tekniikoista: teollisuus- ja tietoyhteiskunta kehittyy näissäkin maissa. Tämä prosessi etenee samanaikaisesti laajentumisen kanssa. Meidän on ponnisteltava paljon tällä alalla yhteisen tietoalueen luomiseksi. Tietoyhteiskunta on tärkeä sekä vanhoille että uusille teollisuudenaloille. Julkisen sektorin on näytettävä esimerkkiä myös Keski- ja Itä-Euroopan maissa ja muissa ehdokasvaltioissa. Tutkimusta on lisättävä kaikilta osin, etenkin uusilla tekniikan aloilla, ja on ensisijaisen tärkeää, että nämä maat liitetään osaksi eurooppalaisia verkkoja.
Sallinette minun vielä esittää yhden huomautuksen energia-alasta, jota on tänään jo kertaalleen tarkasteltu. Energiatuotannossa ja -jakelussa on parannettava edelleen hyötysuhdetta; tässä yhteydessä on noudatettava ympäristöstandardeja. Koko Euroopan energiamarkkinat muuttuvat laajentumisen jälkeen. Energialähteiden yhdistelmä ei pysy samanlaisena.
Eräs arkaluonteinen ala otettiin jo tänään esille: ydinvoima. Ensimmäisellä sijalla on voimassa olevien turvallisuusstandardien noudattaminen ja sellaisten laitosten sulkeminen, joita ei voida nykyaikaistaa. Minäkin haluaisin korostaa valiokuntani puolesta sitä, että en voi kannattaa liittymispäivän ja laitosten sulkemisen yhdistämistä toisiinsa. Ne ovat kaksi erillistä prosessia. Vaikka monet sitä toivovatkin, ydinenergiasta luopuminen ei ole osa yhteistä säännöstöä. Siksi meidän ei pidä rehellisesti sanoen rakentaa yhä uusia esteitä näillä aloilla. Muutosprosessi ja tämän muutosprosessin dynamiikka aiheuttavat rakenteellisia mukautumisvaikeuksia molemmille osapuolille.
Erityistä huomiota - ja yhdyn tältä osin edelliseen puhujaan - on kiinnitettävä raja-alueisiin. Toisaalta Euroopan unionin raja-alueiden keskipitkän aikavälin tulevaisuudennäkymät näyttävät loistavilta, mutta toisaalta lyhyellä aikavälillä on ratkaistava suuria mukautumiseen liittyviä ongelmia. Laajentumisesta saadut kokemukset Espanjassa ja Portugalissa vahvistavat näitä molempia. Me - ensisijaisesti jäsenvaltiot mutta myös EU - olemme velvollisia tukemaan raja-alueita asianmukaisesti.
Lopputuloksena totean, että ehdokasvaltiot ovat jo edenneet jonkin matkaa. EU:n on tuettava niitä jatkossakin voimakkaasti, eikä se saa lyödä laimin omia tehtäviään rakennemuutoksen kuten ei myöskään institutionaalisten asioiden alalla.

Smet
. (NL) Arvoisa puhemies ja arvoisa komission jäsen, sosiaalipolitiikka on eurooppalaisen sosiaalimallin kulmakivi. Se on myös tuottava tekijä, joka vaikuttaa talouskasvuun, ja vaikka ehdokasvaltiot ovat jo ponnistelleet kovasti tässä asiassa, tarvitaan vielä suuria ponnisteluja, jotta Euroopan unionin ja ehdokasvaltioiden välinen kehitystason kuilu saadaan madallettua hyväksyttäviin mittasuhteisiin. Annan teille muutaman esimerkin: palkat siellä ovat neljä kertaa matalammat kuin meillä, ja ostovoima on kaksi ja puoli kertaa matalampi kuin meillä. Ainoastaan Praha ja Bratislava saavuttavat Euroopan unionin keskimääräisen elintason.
Euroopan unioniin verrattuna osallistuminen työmarkkinoille on Keski- ja Itä-Euroopassa noin viisi prosenttia vähäisempää ja naisten osalta noin 20 prosenttia vähäisempää. Itä-Euroopan lapsikuolleisuus on kaksinkertainen Länsi-Eurooppaan verrattuna. Romaniassa lapsikuolleisuus on jopa neljä kertaa suurempi kuin Euroopan unionissa. Itä ja länsi näyttävät olevan yhä erilaisia myös teknologiassa: Internet-liittymiä on idässä tuhatta asukasta kohti neljä, mutta meillä niitä on 16.
Jos sitten puhutaan nopeasta liittymisestä - vuosi 2003 tulee kyllä, vaikka komission jäsen ei halua sitoutua siihen, mutta tämä ei muuta sitä tosiasiaa, että myös jotkut Länsi-Euroopan hallitusten päämiehet pitävät kyseistä vuotta lähtökohtana - se edellyttää ehkä siirtymäkauden toimenpiteitä tai siirtymäkausia, joiden osalta tilanne on edelleen epäselvä. Millä menettelyllä esimerkiksi päätetään siirtymäkausista? Jos yhteisön säännöstöä ei ole kokonaan sisällytetty osaksi kansallista lainsäädäntöä, jos se ei ole mahdollista tai jos säännöstöä ei sovelleta käytännössä, kuinka sitten voidaan päättää, mikä osa yhteisön säännöstä täytyy joka tapauksessa olla sisällytetty, ja miltä osin voidaan - käyttäen tutkimuksia ja tulkintaa - tarvittaessa hyväksyä siirtymäkausi? Tästä asiasta täytyy saada jossakin määrin lisää selvyyttä. Emme saa antaa kansalliseen lainsäädäntöön sisällytetyn yhteisön oikeuden prosenttiosuuksien sokaista meitä.
Sitten esimerkkinä työmarkkinaosapuolten vuoropuhelu: siinä ei ole niinkään kysymys työmarkkinaosapuolten perustamisesta ja tunnustamisesta vaan ennen kaikkea ongelmista, jotka liittyvät kulttuuriin, perehtyneisyyteen työnantajien ja työntekijöiden edustajien toimintaan sekä kokemuksiin tiedottamisesta, kuulemisesta, harkinnasta ja neuvottelemisesta. Haluan sanoa tällä, että muutamien direktiivien kansalliseen lainsäädäntöön sisällyttämisestä huolimatta tätä ei aina sovelleta käytäntöön.
Sitten lopuksi, laajentuminen ei ole pelkkiä sanoja, sillä kääntämällä ihmisoikeuksien julistus tiibetin kielelle ei luoda ihmisoikeuksia Tiibetiin.

Ettl
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, jäsen Smet, liittyminen ei edellytä ainoastaan selvyyttä siirtymäkauden aikana, vaan lisäksi tarvitaan joustavuutta ja mielikuvitusta. Periaatteessa pätee tietenkin yksi asia: ehdokasvaltiot ovat ponnistelleet kunnioitettavasti ja osoittaneet vankkumatonta tahtoa liittyä Euroopan unioniin, ja sen olisi kannustettava meitä riittävästi niin, että varmistamme oman laajentumiskykymme ja -valmiutemme. Siksi kaikki toimenpiteet, joilla edistetään lähentymisprosessia, on tehtävä nyt liittymistä edeltävänä aikana selvästi voimallisemmin, ja niiden koordinoinnin hallintoa on parannettava.
Komissiota ei saa jättää yksin tässä yhteydessä! Osoitan nyt sanani neuvostolle ja tietenkin myös meille jäsenvaltioille nimenomaan siksi, että ehdokasvaltioiden kasvuluvut eivät vastaa todellisuudessa taloudellisten tutkimuslaitosten ennusteisiin perustuvia odotuksia vuodelta 1997, jolloin tarkastelimme tätä kysymystä ensimmäisen kerran Euroopan parlamentissa. Siksi meidän olisi oltava hieman varovaisempia seuraavissa ennusteissa, arvoisa komission jäsen. Liika varovaisuus ja huolellisuus eivät ole pahasta!
Meille kaikille on kuitenkin oltava selvää, että jatkuva taloudellinen kehitys on sosiaalisen kehityksen perusta. Nimenomaan se on puolestaan eurooppalaisen sosiaalisen mallin vakiinnuttamisen edellytys, mutta myös sen edellytys, että tätä mallia ei vaaranneta.
Poliittinen todellisuus pakottaa meidät kuitenkin turvautumaan siirtymäkausijärjestelmiin politiikan eri aloilla, jotta voimme torjua negatiiviset kitkahäviöt tämän liittymisprosessin aikana. Sillä autetaan sekä ehdokasvaltioita että itse jäsenvaltioita. Työmarkkina- ja työllisyyspolitiikan alalla se tarkoittaa sitä, että nimenomaan ne jäsenvaltiot, jotka rajoittuvat uusiin jäsenvaltioihin, tarvitsevat ensimmäisessä vaiheessa joustavia, älykkäitä siirtymäkausijärjestelmiä vapaata, erityisesti rajatyöntekijöiden työmatkaliikennettä varten, mutta niitä on sovellettava vain siihen asti, kunnes ehdokasvaltioiden elintasoerot ovat tasoittuneet niin, että mitään muuttovirtoja tai levottomuutta ei odoteta esiintyvän. Raja-alueet tarvitsevat vakautta. Se tarkoittaa kuitenkin sitä, että ensimmäistä liittymisen jälkeistä vaihetta on käytettävä keskinäisten sosiaalisten erojen tasoittamiseen mutta myös luottamusta herättävien suhteiden luomiseen yhteistuumin raja-alueilla.
Tämän etuna on se, että onnistuneella sosiaalisella yhdenmukaistamisprosessilla voidaan yhdistää protektionismi ja nationalismi. Se on erityisen tärkeää etenkin raja-alueilla, jossa useat kulttuurit kohtaavat toisensa.

De Roo
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, arvoisat kollegat, hyvät naiset ja herrat, Euroopan unionin laajentuminen kymmenellä Itä-Euroopan maalla sekä Välimeren maihin kuuluvilla Maltalla ja Kyproksella on ovella. Euroopan komission ja näiden 12 maan hallitusten väliset neuvottelut ovat nyt käynnissä. Tässä yhteydessä suurimpia ongelmakohtia ovat ympäristö, maatalous ja näiden uusien maiden työntekijöiden vapaa pääsy 15 vanhan jäsenvaltion työmarkkinoille.
Olen laatinut ympäristöasioiden, kansanterveyden ja kuluttajapolitiikan valiokunnan nimissä mietinnön ympäristönäkökohdista. Eurooppa on joutunut tämäntyyppisen haasteen kanssa aiemmin tekemisiin vain yhden kerran. Se tapahtui lähes kymmenen vuotta sitten, kun DDR:stä tuli osa yhtenäistä Saksaa.
Euroopan komissio määräsi silloin, että sisämarkkinoiden säännökset ovat voimassa DDR:n liittymisen ensimmäisestä päivästä lähtien. Euroopan ympäristösäännöksien osalta sallittiin pääosin viiden vuoden siirtymäkausia. Siinä tilanteessa entistä DDR:ää tuettiin voimakkaasti Länsi-Saksasta tulevin rahavaroin, 150 miljardilla Saksan markalla vuodessa. Uusilla, kymmenellä Itä-Euroopan maalla ei ole tällaista rikasta sukulaista.
EU antaa ympäristön hyväksi nyt noin 500 miljoonaa euroa vuodessa 12 uudelle maalle yhdessä. Itä-Euroopan hallitusten täytyy käyttää vielä yhteensä 120 miljardia euroa noudattaakseen EU:n kaikkia 200:aa ympäristölakia. Siksi on ymmärrettävää, että ne pyytävät näiden kalliiden EU:n ympäristölakien noudattamiseen pitempiä siirtymäkausia, 10-15 vuotta. Tämä tarkoittaa, että Itä-Euroopan ympäristön tila parantuu merkittävästi vasta 15-20 vuoden kuluttua tästä hetkestä eteenpäin. Niin pitkää aikaa on mahdotonta hyväksyä.
On johdonmukaista, että uusien maiden ympäristöministerit alkavat painaa jarrua liittymisen jälkeen, olivatpa he poliittiselta väriltään vihreitä tai konservatiiveja. He perustelevat, että heidän täytyy ensin panna täytäntöön vanhat EU:n ympäristölait, ennen kuin Eurooppa hyväksyy uusia ympäristölakeja tai tiukentaa vanhoja lakeja. Tämän vaikeasti ratkaistavan ongelman selvittämiseksi ympäristöasioiden, kansanterveyden ja kuluttajapolitiikan valiokunta ehdottaa, että edullisten ympäristölakien - kuten lakien, jotka koskevat ympäristövaikutuksista raportointia, ympäristötietoja ja eläinten hyvinvointia sekä elinympäristö- ja lintudirektiivien - täytyy olla voimassa ensimmäisestä päivästä lähtien ja kalliimpien ympäristölakien osalta käytetään viiden vuoden siirtymäkausia.
Ympäristötuki täytyy kaksinkertaistaa uusien maiden auttamiseksi. Jos pitemmät siirtymäkaudet ovat kuitenkin tarpeen, Euroopan komission täytyy esittää asia ympäristöasioiden, kansanterveyden ja kuluttajapolitiikan valiokunnalle. Kaikkein kiistellyin on ehdotus siitä, että vanhat neuvostotyyppiset ydinvoimalat täytyy sulkea välittömästi jäsenyyden alkaessa. Neuvotteluissa on tähän mennessä sovittu, että tällaiset äärimmäisen vaaralliset voimalat, kuten Liettuan voimala, saavat toimia vuoteen 2009 saakka.

Meijer
Arvoisa puhemies, olemme ehkä taipuvaisia ajattelemaan, että uusien jäsenvaltioiden jäseneksi tuleminen johtaa automaattisesti siihen, että niiden tulee noudattaa tiukempaa ympäristön- ja luonnonsuojelua. Ympäristönsuojelun osalta tämä pitää ehkä osittain paikkansa, mutta luonnonsuojelun osalta tilanne on toisenlainen.
Ehdokasvaltiot haluavat kokea nopean talouskasvun, vaikka se tapahtuisikin aiemmin vahvistetun luonnonsuojelupolitiikan kustannuksella. Ehdokasvaltioista ennen kaikkea Itä-Euroopan mailla on pitkät perinteet luonnonalueiden osoittamisessa ja suojelussa. Ne myös painottivat vahvasti rautatieliikennettä, joka vie vähemmän tilaa ja aiheuttaa vähemmän saastepäästöjä kuin tieliikenne. Tämä etumatka on ollut kymmenen viime vuoden ajan uhattuna erityisesti sen vuoksi, että suuri osa väestöstä on köyhtynyt ja että on pyritty uuteen, autoliikenteeseen suuntautuvaan infrastruktuuriin. Jotkin ehdokasvaltiot yrittävät saada Euroopan unionilta rahoitustukea hankkeisiin, joita ei saisi enää toteuttaa, kun niistä on itse tullut unionin jäseniä. Yksi esimerkki on Bulgariassa suoraan herkän Kresjnan solan halki kulkeva Sofian ja Thessalonikin välinen moottoritie.
Luonnon ja ympäristön tilaa pidetään joissakin valtioissa enemmän tai vähemmän valtionsalaisuutena. Siksi on tärkeää, että väestö alkaa osallistua aktiivisesti näissä valtioissa. Siksi luonnon-, ympäristön- ja eläintensuojeluun keskittyvien kansalaisjärjestöjen syntyminen ja kasvaminen ansaitsee aktiivisen tuen. Mahdolliset siirtymäkaudet, jotka lykkäävät luontoa ja ympäristöä koskevien vaatimusten täyttämistä, voisivat jäädyttää ja hidastaa politiikkaa myös Euroopan unionin nykyisissä jäsenvaltioissa.
Itä-Euroopassa on tulevina vuosina uhkana se, että maaseudun kylät autioituvat ja että maatalousmaata myös myydään runsaasti koneellistetuille ja tuotantokyvyltään tehokkaille yrityksille. Lisäksi teolliselle toiminnalle osoitetaan uusia alueita. Silloin peltoviljely- ja karjankasvatustuotteita aletaan kuljettaa runsaasti pitkien välimatkojen päähän. Tämä koskee myös elävien eläinten kuljetuksia teurastamoihin, mikä on epäinhimillistä.
Laaja kollektivisointi on jo aiemmin osittain tuhonnut maaseudun perinteiset maa-alueiden rajat - ojat, pensasaidat ja kiviaidat - mutta nyt loputkin niistä ovat vaarassa. Elinympäristö- ja lintudirektiivejä sovelletaan uusissa jäsenvaltioissa vasta silloin, kun suojeltavat alueet ja eläimet on sisällytetty liitteeseen. Se, että ne voivat olla voimassa heti liittymisestä lähtien, vaatii pikaisia toimia. Meidän täytyy yrittää suojella maaseutua ja luonnonalueita kielteisiltä toimenpiteiltä.
Olen iloinen ympäristöasioiden, kansanterveyden ja kuluttajapolitiikan valiokunnan laajasta tuesta, ja toivon samaa parlamentilta kokonaisuutena.

Bowis
. (EN) Arvoisa puhemies, kun Pandora avasi lippaansa, kaikki ihmiskunnan vitsaukset pääsivät valloilleen. Siltä sen on terveyden osalta täytynyt joskus tuntua sen jälkeen, kun rajat avautuivat rautaesiripun tultua revityksi. Meillä oli kaksisuuntainen sellaisten pahojen tapojen liikenne, joista monet liittyivät terveyteen. Pahat tavat liikkuvat tietenkin nopeasti, ja hyvät käytännöt tulevat hitaammin perässä. Monet noista pahoista tavoista liittyivät terveyteen - tartuntataudit, joista osa oli vastustuskykyisiä lääkkeille ja joista osan luulimme jo hävinneen kokonaan. Oli myös huumeiden käyttö, aidsin ja kupan kauhut sekä tupakan ja alkoholismin tuomat ongelmat.
Noin kävisi laajentumisesta riippumatta. Ei voida pystyttää mitään uutta esirippua, mitään puskurivyöhykettä, jotta suojeltaisiin länttä idältä ja itää länneltä. Laajentumisesta riippumatta meidän molemminpuolinen ja yhteinen etumme on, että sellaisia ongelmia käsitellään. Uskon, että laajentuminen voi auttaa siinä prosessissa.
1950-luvun jälkeen olemme esitelleet terveys- ja turvallisuusstandardeja ja vuosien kuluessa olemme laajentaneet toimivaltaa ja standardeja kansanterveydestä terveyden edistämiseen, tupakasta veriturvallisuuteen, oikeuksia lääkäreiden ja potilaiden liikkuvuudesta ihmisoikeuksiin ja lakeihin, jotka koskevat esimerkiksi mielenterveyttä. Lääkeyrityksiä on valvottu, ihmisten ja eläinten lääkkeitä on asetettu luvanvaraisiksi, ja moniin toimiin on ryhdytty tutkimuksessa, hyvien käytäntöjen levittämisessä, koulutuksessa ja ammatillisessa koulutuksessa. Teemme yhteenvetoa sellaisia asioita koskevista direktiiveistä ja asetuksista, jotka liittyvät kiinteästi terveyteen, kuten saasteisiin, radioaktiivisten ja muiden vaarallisten aineiden päästöihin, jätehuoltoon, veteen, ilmaan, maan laatuun, elintarvikkeiden turvallisuuteen ja uuselintarvikkeisiin sekä tuotesitoumuksiin. Nyt siirrymme vaatimukseen terveysvaikutusten arvioinnista kaikessa tärkeässä lainsäädännössä.
Lista on pitkä, ja jäsenvaltiot osoittavat sille usein huomiota pikemminkin laiminlyöntien kuin noudattamisen muodossa. Siinä on viesti EU:n hallituksille ja varsinkin komissiolle: hallituksille noudattamisen osalta ja komissiolle toimeenpanon osalta. Mikä vielä tärkeämpää, siinä on viesti meille kaikille, joita laajentuminen kiinnostaa: meidän on käytettävä kaikkia käytettävissämme olevia kanavia tukeaksemme ehdokasvaltioiden edistymistä. Sen vuoksi mietinnössäni omistetaan suuri osa suosituksista tarpeelle tukea Phare-ohjelmaa, jotta terveyden alalla tehtäisiin enemmän ja jotta maat saataisiin nyt mukaan terveyttä ja muita aloja koskevien toimintaohjelmien kumppanuushankkeisiin. Tähän kuuluu Euroopan investointipankin saaminen niihin mukaan.

Oomen-Ruijten
Arvoisa puhemies, laajentumisen ollessa edessä tämänpäiväinen keskustelu on oikein hyvä tilaisuus mainita vielä kerran, mitä asioita me Euroopan kansanedustuslaitoksessa pidämme tärkeimpinä. Keskityn tässä yhteydessä kuluttajansuojaan, josta olen ollut myös vastuussa mietinnössä ja päätöslauselmassa.
Jos Euroopan unioni muutaman vuoden kuluttua laajenee monella miljoonalla Keski- ja Itä-Euroopan maiden kansalaisella, puhumme myös yhtä monesta kuluttajasta. Vaikka kuluttajansuojaa koskeva yhteisön säännöstö on suhteellisen suppea, kuluttajien eduilla on yhtymäkohtia moniin muihin politiikan osa-alueisiin. Siksi mielestäni kaikkein tärkein asia, johon täytyy pyrkiä, on se, että myös näissä maissa, siis uusissa jäseniksi tuleviksi maissa, kuluttajasta tulee markkinataloudessa täysiarvoinen osapuoli, mikä vaikuttaa hyvän yhteiskunnallisen keskikentän syntymiseen.
Tämän aseman saavuttamiseksi on välttämätöntä, että syntyy myös hyvin organisoituja kuluttajajärjestöjä, jotka ovat myös riippumattomia kansallisista viranomaisista. EU:n sekä myös jäsenvaltioiden ja muiden kansalaisjärjestöjen pitäisi mielestäni myös kannustaa niitä vielä enemmän.
Pyydän vielä kiinnittämään huomiota kolmeen osa-alueeseen. Ensimmäinen niistä on tietoliikenneala. Tämä kiihtyvä tekninen kehitys, jossa nyt elämme, ei saa karata käsistä jäsenehdokasvaltioilta ja niissä olevilta kuluttajilta. Ne eivät saa jäädä jälkeen. Siksi tässä asiassa tarvitaan vahvistettuja ponnisteluja.
Sama koskee oikeastaan myös rahoitussektoria. Mielestäni meidän pitäisi yhdessä liike-elämän kanssa tehdä erityisiä ponnisteluja, jotta saadaksemme tällä alalla aikaan hyvät järjestelyt. Kollega Bowis sanoi juuri, että elintarvikeapu ja elintarvikkeiden turvallisuus on ensisijainen painopiste. Tämä ei ole ensisijainen painopiste pelkästään alueen kansalaisten kannalta vaan myös siksi, että sisämarkkinat joutuvat pian ottamaan huomioon kyseiset tuotteet.
Euroopan yhdentyminen on tilaisuus, joka tarjoaa hyvin paljon mahdollisuuksia, ja meidän on tartuttava niihin kaksin käsin.

Görlach
 - (DE) Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, me tiedämme, että maatalousala on yksi vaikeimmista aloista laajentumisen yhteydessä. Tarkoitus ei ole kuitenkaan pelotella; maatalousvaliokunta katsoo, että me voimme onnistua siinä, jos liittymistä edeltävät tuet kohdistetaan oikein. Meidän on tosin tehtävä itsellemme muutama asia selväksi: ehdokasvaltioiden rakenne on hyvin erilainen, se ei voisi olla erilaisempi. Siksi kaikki toiminnot on myös mukautettava yksittäisissä jäsenvaltioissa kulloinkin käytössä oleviin rakenteisiin.
Tuonnin ja viennin alalla tilanne on tällä hetkellä se, että vain Unkarilla on positiivinen vaihtotase maataloustuotteiden vaihdossa 15 jäsenvaltion unionin kanssa. Kaikki muut maat tuovat maahan enemmän maataloustuotteita kuin vievät unioniin. Sen pitäisi saada meidät ajattelemaan, sillä myös meidän maanviljelijämme pelkäävät, että kun uudet jäsenet liittyvät, me kaikki tuhoudumme, sillä ne ovat kaikki tunnetusti maatalousmaita. Näin ei kuitenkaan ole.
Vaarat piilevät muualla. Me maataloutta käsittelevässä valiokunnassa olemme vakuuttuneita siitä, että meidän olisi annettava näille maille mahdollisimman paljon liittymistä edeltävää Sapard-tukea ja myös oikeisiin kohteisiin. Me tarvitsemme rakenteiden "keinometsittämistä" positiivisessa mielessä niin teurastamoiden, meijereiden kuin jalostuksenkin alalla. Ei ole mitään järkeä tuoda sianpuolikkaita 15 jäsenvaltion unioniin, lisätä täällä niiden arvoa ja lähettää jalostetut tuotteet takaisin näiden maiden kauppoihin. Ne eivät pääse näin jaloilleen. Kaikki ne toimet, jotka me teemme nyt tämän prosessin käynnistämiseksi, säästävät myöhemmin rahaa.
On myös oltava selvää, että - myös tästä olisi keskusteltava avoimesti ja rehellisesti maiden kanssa - yhteistä maatalouspolitiikkaa ei pidä ymmärtää siten, että niiden on saatava sama määrä tukea ensimmäisestä jäsenyyspäivästä alkaen kaikkialla ilman, että tarkistetaan syntyykö yksittäisillä tuotesegmenteillä tulonmenetyksiä. Se olisi epäoikeudenmukaista 15 jäsenvaltion unionin muita rakenteita kohtaan. Sitä voidaan säädellä järkevästi vaiheittaisen toteuttamisen avulla.
Siirtymäkausijärjestelmät aiheuttavat tietenkin ongelmia. Eläinlääkintä- ja kasvinsuojelualalla nämä maat vaativat 10:n, 12:n, muutamat jopa 15 vuoden siirtymäkautta. Se ei tietenkään onnistu. Koska se ei onnistu, nyt on tärkeää tehdä paljon sen varmistamiseksi, että siirtymäkausijärjestelmät ovat mahdollisimman lyhyitä, jos niitä on välttämättä luotava. On parempi ottaa nämä toimenpiteet käyttöön nyt, kuin kehittää niistä pitkä riita viisi minuuttia ennen liittymistä.
Kaikkien näiden puhtaasti maataloutta koskevien asioiden ei pitäisi johdattaa huomiota pois siitä, että nimenomaan maatalouden alalla pätee seuraava: jos toimielinuudistuksia ei säännellä asianmukaisesti ennen ensimmäisten ehdokasvaltioiden liittymistä EU:hun, monta asiaa ei voida enää säätää siten kuin me haluamme. Kukaan ei tietenkään kummastele maataloutta käsittelevän valiokunnan näkemystä, jonka mukaan tämä tärkeä maatalousala, joka vie edelleen puolet talousarviosta, on - eikä siihen tule olennaisia muutoksia - sisällytettävä parlamentin yhteispäätösvaltaan. Sanon tämän hyvin painokkaasti koko valiokunnan puolesta jäsenvaltioiden maatalousministereille riippumatta siitä, mikä poliittinen salkku heillä on kannettavanaan, sillä siitä osoitteesta löytyvät jarruttajat, jotka eivät sitä halua. Tulevat jäsenvaltiot, ehdokasvaltiot, osallistuvat EU:n yhteisen maatalouspolitiikan muutosprosessiin. Olisi huono esimerkki harjoitetusta parlamentaarisesta demokratiasta, jos ne suljettaisiin pois tulevan yhteisen maatalouspolitiikan demokraattisesta muotoilusta varsinkin, kun tämä ala on niille paljon tärkeämpi kuin useimmille muille 15 jäsenvaltioistamme. Se on hyvin tärkeä asia. Sanon vielä yhden asian: on välttämätöntä sanoa tämä selvästi ja yksiselitteisesti jäsenvaltioidemme hallituksille ja ennen kaikkea maatalousministereille tässä vaiheessa hallitustenvälistä konferenssia.
Muutamat alat aiheuttavat tulevaisuudessa riitaa; ne aiheuttavat jo nyt riitaa. Kyse on rahasta. On oletettu, että me emme haluaisi antaa niille samaa yhteisen maatalouspolitiikan siunausta euroina. Se ei ole totta. Oikeudenmukaisuus ei kuitenkaan tarkoita sitä, että kaikkia käsitellään samalla tavoin. Se tarkoittaa sitä, että jokainen saa sellaista ehdokasvaltioiden tilanteeseen mitoitettua tukea, joka asettaa hänet samaan asemaan muiden 15 jäsenvaltion edunsaajien kanssa. Eikä tämä tarkoita sitä, että kaikkialla on maksettava samat summat hehtaaria, tonnia tai eläinten lukumäärää kohti. Se ei ole välttämätöntä, ja näin me saisimme aikaan jopa epäoikeudenmukaisuutta. Kaiken kaikkiaan: älkäämme herättäkö pelkoa, mutta meidän on toteutettava uudistukset, muutoin maataloussektorin mukauttaminen ei onnistu.

Miguélez Ramos
. (ES) Arvoisa puhemies, laajentuminen on välttämätöntä vahvan ja yhtenäisen Euroopan mantereen rakentamiseksi. Taloudellisen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden, jonka puolesta perustamissopimuksessa puhutaan ja joka on eurooppalaisen solidaarisuuspolitiikan perustana, on oltava yksi tämän rakentamisen peruselementeistä. Emme voi kuitenkaan unohtaa, että ehdokasvaltioiden alhaisen elintason seurauksena BKT:n yhteisön keskiarvo tulee laajentumisen jälkeen laskemaan vähintään 18 prosenttia. Tästä seuraa välittömästi se, että yli 20 nykyisistä tavoitteeseen 1 kuuluvista alueista jää sen rajan yläpuolelle, joka on edellytyksenä tukien myöntämiselle 75 prosenttia yhteisön keskiarvosta vaikka tulot eivät ole todellisuudessa kasvaneet.
Hyvät parlamentin jäsenet, aina emme pysty selittämään kansalaisille selkeästi näitä häiriöitä emmekä ehdottamaan selkeitä ja hyväksyttäviä ratkaisuja.
Joku sanoikin jo tänään, että 60 prosenttia viimeisimpään Eurobarometrin kyselyyn vastanneista ei pidä laajentumista ensisijaisen tärkeänä. Tämän vuoksi aluepolitiikka-, liikenne- ja matkailuvaliokunnan lausunnolla jonka valmistelija minä olen on väistämättä ollut kaksijakoinen tehtävä. Aluepolitiikka, Euroopan solidaarisuuspolitiikka, on yhteisistä politiikoista se, johon kansalaiset suhtautuvat myönteisimmin ja jota he arvostavat eniten. Tämän vuoksi lausunnossani ei puhuta ainoastaan siitä, mitä ehdokasvaltioiden täytyy tehdä, vaan myös siitä, mitä Euroopan unionin täytyy tehdä. Ehdokasvaltioiden on ryhdyttävä harjoittamaan omaa aluepolitiikkaa, kehittämään tarkoituksenmukaisia hallintorakenteita, edistymään hajauttamis- ja aluejakoprosessissa, luomaan osallistumismahdollisuuksia paikallisille ja alueellisille viranomaisille sekä sosiaalisille toimijoille, suunnittelemaan tehokasta valtioiden välistä ja rajat ylittävää yhteistyötä sekä toistensa että jäsenvaltioiden kanssa. Laajentumisen jälkeen meidän on nimittäin pyrittävä torjumaan paitsi sitä eriarvoisuutta, jonka nämä valtiot ovat saaneet menneisyyden perintönä, myös sitä, jota parhaillaan syntyy. Tämä ei johdu ainoastaan valtioiden sisäpolitiikasta, vaan ennen kaikkea meidän omista investoinneista, eurooppalaisista investoinneista, tai hyvät parlamentin jäsenet, voisin ehkä sanoa, että jäsenvaltioiden investoinneista, jotka kärjistävät näiden valtioiden sisäisten alueiden välisiä eroavuuksia äärimmilleen. Tämän vuoksi valtioita kannustetaan lausunnossani ryhtymään toteuttamaan omia aluepolitiikkoja ja edistymään tässä prosessissa.
Lausunnossani täytyy tietenkin puhua myös Euroopan unionista ja siinä täytyy korostaa, että Euroopan aluekehitysrahaston varoja ei voida myöntää jakamalla niitä vain laskennallisin perustein alueiden ja piirien kesken. Ellemme vahvista tästä hetkestä lähtien ensisijaisia tavoitteita, jotka perustuvat koko mantereen huomioon ottavaan näkökulmaan, menetämme kallisarvoista aikaa, menetämme vuosia, jotka olisivat hyvin tarpeellisia yhtenäisen ja vahvan mantereen rakentamisessa. Hyvät parlamentin jäsenet, on välttämätöntä luoda todellinen eurooppalainen alueellista suunnittelua koskeva politiikka, johon rakennerahastot kuuluisivat yhtenä osana, yhtenä elementtinä, mutta jonka pohjalta toteutettaisiin kunnianhimoisia toimia eurooppalaisen alueen tasapainoisen ja kokonaisvaltaisen kehittymisen hyväksi sen eri ulottuvuuksissa. On tärkeää kehittää tätä Euroopan laajuista suunnitelmaa ja liittää se selvästi aluepolitiikkaan ja vuonna 2006 toteutettavaan uudistukseen. On ryhdyttävä puhumaan tästä kokonaisvaltaisesta ja monenkeskisestä Euroopan kehittämisestä. Se hetki, jolloin tässä asiassa voidaan edetä, koittanee seuraavan hallitustenvälisen konferenssin jälkeen. Euroopan parlamentti ja sen aluepolitiikkavaliokunta, joka vastaa myös liikenteeseen ja Euroopan laajuiseen verkkoon liittyvistä asioista, tiedostaa sen, että on tärkeää koordinoida yhteisön eri politiikkoja yleisen alueellista suunnittelua koskevan politiikan hyväksi. Hyvät parlamentin jäsenet, Euroopan komissio toimii tämän saman olettamuksen pohjalta, ja se vie joitakin ehdotuksiaan eteenpäin toisessa joka kolmas vuosi laadittavassa yhteenkuuluvuutta koskevassa kertomuksessa, jonka se esittelee parlamentille joulukuussa. Tiedämme, ettei tämä ehkä oli poliittisesi paras mahdollinen hetki, mutta on syytä puhua nykyisistä Berliinin Eurooppa-neuvostossa hyväksytyistä rahoitusnäkymistä, jotka eivät ole mielestämme riittävät, jos otetaan huomioon ne haasteet, joita laajentuneella Euroopan unionilla on aluepolitiikan sekä taloudellisen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden alueilla.
Hyvät parlamentin jäsenet, yhteenkuuluvuus tarkoittaa nimittäin myös unionin kansalaisuutta. Helmut Schmidt ja Valéry Giscard d'Estaing ovat sanoneet tämän toisella tavalla: integroituminen voidaan toteuttaa realistisella tavalla vain silloin, kun siihen on olemassa poliittista tahtoa ja kun sosioekonomiset olot vastaavat lähes täydellisesti toisiaan.

Rack
Arvoisa puhemies, sallinette minun aloittaa yhdellä huomautuksella, joka ei koske Itävaltaa, vaan erästä toista poliittista aihetta. Puheenjohtajavaltion Ranskan edustaja poistui istuntosalista ennen molempia ehdokasvaltioita, Kyprosta ja Maltaa, koskevien mietintöjen esittämistä. Toivon, että se ei ole signaali siitä, miten tämä grande nation haluaa kohdella pieniä kumppaneitaan, sillä se olisi väärä signaali. Nyt kuitenkin oikeanlaisiin signaaleihin.
Jäsen Elmar Brok viittasi aiheellisesti puheessaan siihen, että me kaikki hyödymme laajentumisesta, etenkin me tällä puolen nykyistä ulkorajaa. Arvoisa komission jäsen Verheugen, te korostitte oikeutetusti sitä, että kyse ei ole enää siitä, laajeneeko unioni, vaan siitä, miten ja milloin se laajenee. Nimenomaan nämä "miten" ja "milloin" ovat kysymyksiä, joiden ratkaisemiseksi meidän kaikkien on huolehdittava siitä, että laajentumista valmistellaan huolellisesti ja että se toteutetaan vakavasti, jotta se myös onnistuu.
Aluepolitiikka-, liikenne- ja matkailuvaliokunta on pyrkinyt ottamaan huomioon kaksi sen toimivaltaan kuuluvaa osa-aluetta, jotka kollega Brok mainitsi ja jotka meidän on otettava huomioon, jotta laajentuminen onnistuu. Kuulimme juuri aluepolitiikan ja -tuen yhteydessä porkkanoista. Liikenne ja matkailu luokitellaan tästä näkökulmasta kepiksi, sillä tässä on kyse siitä, että meillä on tällä alalla hyvin laaja yhteisön säännöstö, ja jatkossa on tärkeää, että - palaan tähän aiheeseen vielä uudelleen - tätä yhteisön säännöstöä myös sovelletaan.
Sitä ennen viittaan kuitenkin vielä siihen, että liikenteen infrastruktuurilla on keskeinen merkitys laajentumisen onnistumiselle. Suuret sisämarkkinat, joilla on yli 500 miljoonaa eurooppalaista kuluttajaa, tarvitsevat liikenneväyliä, jotta nämä markkinat voisivat toimia. Sen edellyttämä infrastruktuuri on osaksi valmiina, ainakin tulevan unionin toisessa puolikkaassa. Olemme kehittäneet Euroopan laajuisten verkkojen kanssa tällaisia olennaisia infrastruktuuritoimia tai parannamme niitä parhaillaan. Meidän on kehitettävä jotain vastaavaa Keski- ja Itä-Euroopassa etenkin niiden liittämisen varmistamiseksi. TINA-ohjelmaa koskevassa kertomuksessa on omaksuttu sama näkökanta. Rahoitusnäkymissä on varattu jonkin verran määrärahoja. Kysymys kuuluu, onko se riittävästi, ja Phare-, Ispa- ja muilla tukiohjelmilla ehdokasvaltioille on joka tapauksessa luotu terve perusta.
Niille on kuitenkin annettava terve perusta, ja on erityisen tärkeää, että ehdokasvaltioissa luodaan infrastruktuuri sen varmistamiseksi, että yhteisön säännöstön hyväksyntä ei ole vain tyhjä lupaus. Valiokunta on pyrkinyt pitkälti ilmaisemaan yksittäisiä liikennemuotoja koskevat tärkeimmät näkökulmat. Tie- ja rautatieliikenteen alalla on pantava merkille kaksi hyvin tärkeää näkökulmaa: tieliikenteessä, joka on jo suuressa määrin vapautettu ja avattu, on varmistettava, että laajentumisen myötä kussakin jäsenvaltiossa tosiasiassa noudatetaan yhteisön säännöstöä työ-, sosiaali- ja vero-oikeuden alalla, jotta Euroopan unionissa ja ehdokasvaltioissa voidaan estää mahdollisesti ilmenevät markkinoiden häiriöt, jotka johtuvat etenkin mahdollisista laiminlyönneistä ja jotka meidän on ehkä korjattava taas suurin kustannuksin.
Vastaavanlainen varhainen toiminta on välttämätöntä nyt ja jatkossa, jotta länsi- ja itäeurooppalaiset rautatieverkot voidaan mukauttaa tai liittää toisiinsa. Meidän on huolehdittava siitä, että Keski- ja Itä-Euroopan valmista rautatieinfrastruktuuria ei korvata nyt maantieliikenteellä ja myöhemmin yritetä taas vaivalloisesti saada asiat raiteilleen.
Sisävesiliikenteellä on tulevaisuudessa suuri merkitys ympäristösyistä, sillä meidän on saatava massatavarat pois maanteiltä, ja jos emme voi kuljettaa niitä rautateitse, meidän on käytettävä vesiteitä. Maltan ja Kyproksen liittymisen myötä unionilla on maailman suurin kauppalaivasto. On hyvin tärkeää, että kyse ei ole mukavuuslippualuksista, vaan että sovellamme todellakin kaikkia yhteisön säännöstössä säädettyjä toimia turvallisuuden korostamiseksi. Meidän ei pidä enää kokea öljytankkeri Erikan kaltaista onnettomuutta.
Aluepolitiikka-, liikenne- ja matkailuvaliokunta on tuonut mietinnössään esille myös paljon muita näkökohtia. Toivon, että ehdokasvaltiot ja me itse otamme ne sydämen asiaksi.

Dybkjær
. (DA) Arvoisa puhemies, ilmoitan kuuluvani niihin, joiden mukaan tuleva laajentuminen on nyt EU:n suurin tehtävä. Jos se ei onnistu, meidänkään suunnitelmamme eivät onnistu. Siinä tapauksessa voimme tuntea olomme mukavaksi omassa pienessä kerhossamme, mutta silloin koko toimintamme ajatus katoaa, me emme pysty varmistamaan suuria suuntaviivojamme, rauhaa, vapautta ja vakautta. Meidänkään suunnitelmamme eivät siis onnistu, jos emme ymmärrä, että laajentumisesta ei pidä ensisijassa olla hyötyä vain muutamille kansalaisille, vaan siitä on oltava hyötyä kaikille ehdokasvaltioiden kansalaisille - tai joka tapauksessa useimmille heistä. Ja kaikella kunnioituksella sitä kohtaan, mitä parlamentissa sanotaan ja kirjoitetaan, emme ole lähellä kansalaisia. Sen vuoksi kuuntelinkin erittäin tarkkaavaisesti komission jäsen Verheugenin sanoja "EU:n välittämisestä" ehdokasvaltioille, sillä useimmat Keski- ja Itä-Euroopan maathan - elleivät peräti kaikki - ovat sanoneet, että niissä järjestetään kansanäänestyksiä tai ne eivät ainakaan ole vastustaneet niitä, ja henkilökohtaisesti uskon, että se on hyvä ajatus, kunhan vain tehdään selväksi se, että äänestysten tulos voi eittämättä olla kielteinen.
Minkälaiset ongelmat sitten askarruttivat kansalaisia komission jäsen Verheugenin mielestä? Komission jäsen Verheugen mainitsi siirtolaisuuden, kilpailun, sosiaalisen polkumyynnin, hinnat ja niin edelleen. Nämä kaikki pitävät tietenkin paikkansa, mutta uskon, että yksi asia on kaikkia muita merkittävämpi: kuinka voimme säilyä maana, kansakuntana, valtiona? Nythän puhun tietenkin muun muassa siltä pohjalta, että edustan pientä maata, joka on juuri antanut kielteisen vastauksen kansanäänestyksessä. Kieltävää vastausta analysoidaan kunnolla jatkossa. Ei ole epäilystäkään siitä, että oikeistovoimat ovat olleet vauhdissa, sillä olemmehan me nähneet, kuka on ilmoitusten rahoittaja. Myös egoismi ja populismi ovat nousseet esille, ja euron laskeva kurssi on tuskin auttanut asiaa. Vaikka monet meistä tietysti tuntevatkin euron historialliset edellytykset ja koko hankkeen tavoitteen, ei se ole riittänyt vakuuttamaan ihmisiä. Tästä huolimatta parhaillaan pohditaan kuitenkin siis sitä, kuinka me voimme säilyä kansakuntana, jonka väestö osoittaa kiinnostusta asioihin. Kuinka vältämme sen, että asioista eivät todellisuudessa päättäisi suurten valtioiden kuten Saksan ja Ranskan poliitikot? Uskon, että on erittäin tärkeää, että pidämme tämän asian mielessä, kun käymme neuvotteluja ehdokasvaltioiden kanssa. Lupaan ja takaan, että niissä valtioissa unionin kummitus on erittäin helppo manata esille. Ne ovat todellakin saaneet siitä omakohtaisia kokemuksia jo kauan aikaa.
Toinen Tanskasta saatu kokemus, jolla on suoraan jotakin tekemistä edustamani valiokunnan kanssa, on se, että kaikki viittaa siihen, että naiset ovat vastustaneet euroa miehiä enemmän. Jos emme halua, että samanlainen tilanne toistuu ehdokasvaltioissa, on siis ratkaisevaa, että teemme itsellemme selväksi, että laajentumisesta ei saa olla hyötyä pelkästään miehille vaan siitä on oltava hyötyä myös naisille. Uskon, että kaikki tähän mennessä laaditut puolueettomat tutkimukset osoittavat, että markkinatalouteen siirtymisestä on ollut enemmän hyötyä miehille kuin naisille. Keski- ja Itä-Euroopan aiemmissa suunnitelmatalouksissa perinteiset sosiaaliset arvot joutuivat kovan painostuksen kohteeksi. Nykyinen vanhojen valtionyhtiöiden nopea uudelleenjärjestely on siis johtanut vakavaan sekä miesten että naisten työttömyyteen, samalla kun yksityinen sektori ei ole vielä ehtinyt täyttämään vallitsevaa tyhjiötä, ja kuten sanottu, luvut viittaavat siihen, että hyvin monet naiset ovat jääneet työttömiksi. Jopa Liettuan kaltaisissa valtioissa, joissa vallitsee taloudellinen nousukausi, naiset eivät täytä yksityisen sektorin työpaikkoja vaan sen tekevät miehet.
Syystä tai toisesta ollaan ilmeisesti sitä mieltä, että miehet ovat niitä, joille on todellisuudessa annettu toimeenpanosta vastaava geeni. Me siis joudumme toteamaan, että naiset ovat muutosprosessissa huomattavasti miehiä haavoittuvaisempia, ja he ovat siten huomattavasti haavoittuvaisempia koko unionihankkeen kannalta kuin olemme toistaiseksi antaneet ymmärtää. Haluaisin kehottaa komissiota ottamaan tämän huomioon kaikissa neuvotteluissa, joita se käy ehdokasvaltioiden kanssa. Jos emme varmista sitä, että naiset saavat työpaikkoja ja jos emme varmista sitä, että kansalaisjärjestöt ottavat unionihankkeen esille, voimme unohtaa kokonaan sen, että saisimme kansalaisten tuen, koska niin ei tule käymään. Sen vuoksi on tietenkin myös tärkeää, että laajentumisen osalta varmistamme, että tasa-arvoa koskevaa lainsäädäntöä toteutetaan asianmukaisesti, jotta toivomamme laajentuminen - tässä yhteydessä haluan huomauttaa, että yksi niistä maista, joissa laajentumisen kannatus on kaikkein suurin, on Tanska - voi todellakin tapahtua. Se ei kuitenkaan tapahdu itsestään, ja kehotankin, että kiinnitämme todellakin huomiota naisten tilanteeseen.

Oostlander
Arvoisa puhemies, Brokin mietinnössä ja kaikissa sen yhteyteen kuuluvissa mietinnöissä pyritään välittämään se viesti, että ehdokkaat ovat tervetulleita, vaikka emme salaakaan, että niiden valmistautuminen on valtava tehtävä. Siksi Euroopan kansanpuolueen ryhmä on sitä mieltä, että kaikki tarkistukset ja kannanotot, jotka merkitsevät epäsuorasti kriteerien kiristämistä ja liittymisen esteiden korottamista, täytyy poistaa tai niitä vastaan täytyy äänestää. Olemme käyneet tekstin sillä tavoin läpi, ja olemme siinä yhteydessä yrittäneet joidenkin asioiden kohdalla vielä tiivistää yhtä ja toista.
Viestimme ehdokasvaltioille on, että älkää antako käsiteltävänä olevien kertomusten ja tapausten laajuuden sekoittaa päitänne. Tässä on tehty vain hyvää tarkoittava ja usein myös onnistunut yritys antaa teille mahdollisimman paljon hyviä neuvoja.
Unionin toimielimissä suhtaudutaan laajentumiseen edelleen myönteisesti, ja siksi teidän täytyy väittää vastaan kaikille maidenne suurlähettiläille, joiden mielestä niin ei ole. Komissio on osoittanut näihin tehtäviin parhaat virkamiehensä, ja parlamentti suhtautuu edelleen innokkaasti tähän hankkeeseen, jolla voidaan parhaalla mahdollisella tavalla painottaa sitä, että emme ole vuosisataan eläneet näin suotuisassa poliittisessa ilmapiirissä.
Jos sävy muuttuu harkitsevammaksi, se on vain osoitus -olen varoittanut tästä Keski-Euroopan kollegoita jo aiemmin - siitä, että siirrymme kuherruskuukaudesta Euroopan arkitodellisuuteen. Tämä kaikki on muuttumassa todellisuudeksi, mikä vaatii neuvotteluja konkreettisista käytännön asioista, ja silloin täytyy toimia harkiten.
PPE-ryhmä ei halua siirtää ehdokasvaltioilta pois vastuuta liittymisen vauhdista, koska emme nimittäin voi ilmoittaa siitä mitään päivämääriä. Liittymisen päivämääriä on kysytty usein, tietysti juuri kyseisistä maista, koska vastuuta jäseneksi liittymisen päivämääristä haluttaisiin mielellään hieman jakaa. Meidän ei pidä tehdä niin. Se on mahdollisuuksiemme ulkopuolella. Voimme korkeintaan antaa lupauksen liittymissuunnitelmasta, ja meidän täytyy myös tehdä niin unioniin johtavan tien merkitsemiseksi selvästi.
Voimme myös antaa lupauksen siitä, että teemme kaiken voitavamme mahdollistaaksemme liittymisen ja ratifioinnin ennen vuotta 2004, jotta muutamat ehdokasvaltiot voisivat myös osallistua vuoden 2004 parlamenttivaaleihin.
Luonnollisesti tähän kaikkeen kuuluu myös toimielinten perusteellinen uudistus ennen vuotta 2003. Meidän täytyy asettaa itsellemme tämä määräaika. Neuvoston puheenjohtaja vastasi, että uudistus ei luonnollisestikaan voi tapahtua niin, että kansalaiset jätetään ulkopuolelle. Ajattelin silloin valtio-oikeudellisessa mielessä, että hän tunnusti parlamentin oikeuden valvoa demokraattisesti näitä uudistuksia. Meillä täällä on tosiaankin kansalaisten valtuutus tehdä niin. En kuitenkaan tiedä, ajatteliko ministeri niin valtio-oikeudellisen kannalta.
Uudistukset eivät luonnollisestikaan jää tähän. Me toivomme tehokasta tiedotuspolitiikkaa, joka tarjoaa Euroopan unionin ja ehdokasvaltioiden kansalaisille mahdollisuuden osallistua vastuullisella tavalla poliittisiin keskusteluihin. Politiikka on tässä asiassa vieläkin heikosti sopusoinnussa demokratian mittapuiden kanssa. Lisäksi nykyisissä ja tulevissa jäsenvaltiossa esiintyy voimia, jotka haluavat käyttää hyväkseen nykyistä epävarmuutta. Me kaikki tiedämme, että pelontunteilla leikkiminen on vaaliteknisesti kiinnostavaa, ja puolueet, joilla ei ole muita poliittisia tavoitteita kuin edustajapaikkojen haaliminen, manipuloivat mielellään epävarmuuden tunteita. Siihen ei ole mitään syytä.
Entinen ruotsalainen kollegani Burenstam Linderin, joka oli tämän alan asiantuntija, selitti minulle, että jokainen Euroopan unionin laajentuminen - riippumatta siitä, milloin se on tapahtunut - on aina tuonut mukanaan hyvin suotuisan kustannus-hyöty-analyysin unionin uusille ja entisille jäsenvaltioille. Julkisuudessa ei pidä alkaa epäillä tämän laajentumisen arvoa eikä myöskään välitöntä arvoa materiaaliselta kannalta.
Valitettavasti tällä hetkellä on liikaa puolueita, jotka ovat luopuneet ideologiastaan ja osoittavat siten liian vähän merkkejä ihanteista ja liikaa materialismista. Tsekin tasavallan presidentti Havel otti hiljattain IMF:lle pitämässään puheessa esille sen, että kulttuurissamme on liian vähän henkisyyttä sekä liian vähän normeja ja tavoitteita, jotka menevät välittömästi osoitettavissa olevan hyödyn ohi.
Laajentumisen parissa toimiminen on parlamenttimme syvällisyyden ja henkisen osallistumisen koetinkivi. Tehtävät, joiden edessä olemme tässä keskustelussa, ovat niin suuria, että niistä on luettavissa poliittisten näkemysten tärkeys. Reagoimmeko hyvin syöneinä länsimaalaisina, jotka jauhavat ainoastaan nopeasti paranevasta hyvinvoinnistaan ja turvallisuudestaan, vai onko meillä laajempi näkemys? Sellainen laajempi näkemys, joka oli Euroopan yhdentymisen alkumetreillä niillä, jotka aloittivat tämän kaiken.
Arvoisa puhemies, sanokaamme nyt kaikille, että juuri nämä uudet mahdollisuudet, joita laajentuminen entisiin diktatorisesti ja totalitaarisesti hallittuihin maihin tuo mukanaan, voivat saada meidät ylittämään itsemme. Toivon, että keskustelumme vaikuttaa rohkaisevasti uusiin ehdokasvaltioihin.

Sakellariou
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, minulla on vain kaksi minuuttia puheaikaa, joten minun on unohdettava tässä yhteydessä viittaukset häämatkoihin. Haluaisin kuitenkin kiittää yleisesittelijä Elmar Brokia, joka toimii samanaikaisesti myös valiokunnan puheenjohtajana, hänen laajakatseisuudestaan ja hämmästyttävästä hienotunteisuudestaan, jota hän on osoittanut keskustelun aikana etenkin valiokunnassa, minkä ansiosta voimme omaksua tänään yhdenmukaisen tai kaikkien poliittisten tahojen tukeman Euroopan parlamentin näkökannan.
Tämän perusteellisen keskustelun jälkeen haluaisin huomauttaa vain kahdesta asiasta ja korostaa niitä, sillä ne eivät ole saaneet minkäänlaista merkitystä tai ne ovat saaneet väärän merkityksen julkisuudessa. Ensimmäinen koskee välttämättömiä uudistuksia itse Euroopan unionissa. Hallitustenvälisen konferenssin tuloksilla luodaan välttämättömät edellytykset sille, että Euroopan unionia voidaan laajentaa. Me osoitamme ehdokasvaltioita sormellamme aivan liian usein ja määräämme velvoitteista, jotka on vielä täytettävä. Meidän olisi pikemminkin osoitettava sormellamme itseämme ja ymmärrettävä vihdoinkin, että meidän on täytettävä velvollisuutemme paljon ennen ehdokasvaltioita.
Toinen näkökohtani koskee päivämäärien mainitsemista. Olen ehdottomasti sitä mieltä, että meidän on mainittava päivämäärä, nimittäin, mihin mennessä Euroopan unioni on saattanut uudistuksensa päätökseen ja on siten valmis ottamaan vastaan uusia jäsenvaltioita. Yhteensä 12 muun päivämäärän mainitseminen olisi mielestäni vastuutonta tänään useaan otteeseen mainittujen syiden takia, ja minusta näin pikemminkin lisättäisiin ehdokasvaltioiden turhautuneisuutta kuin kannustettaisiin niitä.

Haarder
Arvoisa puhemies, liberaaliryhmässä vierailee näinä tunteina ja päivinä ehdokasvaltioiden tulevia parlamentin jäseniä, ja voin välittää heidän terveisensä ja sanoa, että he ovat kärsimättömiä. He näkevät, että tälle valtavalle rauhanhankkeelle annettu tuki katoaa niin nykyisissä jäsenvaltioissa kuin heidän omissa maissaankin. Meidän on muistettava, että laajentuminen ei tapahdu pelkästään heidän vuokseen vaan mitä suurimmassa määrin myös meidän vuoksemme. Olemme kiinnittäneet paljon huomiota siihen, mitä voimme vaatia heiltä ja mitä voimme opettaa heille. Meidän pitäisi ehkä kiinnittää hieman enemmän huomiota siihen, mitä he voivat oikeutetusti vaatia meiltä ja mitä he voivat opettaa meille. He ovat ylpeitä juuri saavuttamastaan vapaudesta ja demokratiasta ja vaikuttavasta taloudellisesta kasvusta, ja muistakaa, että me emme hankkineet heille tätä vapautta vaan he hankkivat sen itse 11 vuotta sitten, jolloin he yllättivät kaikki diplomaatit ja tarkkailijat käyttämällä tilaisuutta hyväkseen ja mursivat kommunismin ikeen ja tasoittivat siten tietä myös Saksan yhdistymiselle. Uskomme, että meidän on opetettava heille demokratiaa, mutta eiköhän niissä maissa, joissa on kokeiltu diktatuuria, tiedetä meitä paremmin, mikä demokratiassa on tärkeää? Mehän tarvitsemme sitä, että uudet Itä-Eurooppaa edustavat jäsenemme auttavat meitä pitämään kiinni siitä, mikä on tämän kaiken tavoitteena, nimittäin vapaista ja suvereeneista jäsenvaltioista koostuvasta unionista, jossa kansalaisten ja valtioiden vapautta arvostetaan kaikkein eniten. He voivat ehkä opettaa meitä käyttämään läheisyysperiaatetta hieman paremmin. Jos jotkut säännöt eivät sovi uusille valtioille, ei siitä johtuvia sopeuttamistoimia pitäisi kohdistaa uusiin valtioihin vaan sääntöihin. Jos tietyissä asioissa tarvitaan pitkiä siirtymäjärjestelyjä, sallikaamme nämä muutamat pitkät siirtymäjärjestelyt. Jos maan ja asunnon vapaata hankintaoikeutta perhekäyttöön on lykättävä, tehkäämme niin. Tärkeintä on, että uudet valtiot saadaan mukaan pöydän ympärille, jotta ne voisivat osallistua Euroopan tulevaisuuden muodostamiseen. Se ei ole tärkeää vain niiden kannalta vaan myös meidän itsemme kannalta.

Schroedter
Arvoisa puhemies, laajentumista varten on oltava selvä suunnitelma Nizzan jälkeen. Vihreitä ja regionalisteja edustava ryhmä kannattaa siksi sitä, että neuvottelut saatetaan loppuun ensimmäisen maaryhmän kanssa vuoden 2002 lopussa, jotta ensimmäiset maat voivat liittyä ennen seuraavia Euroopan parlamentin vaaleja vuonna 2004. Minun on sanottava täysin rehellisesti, että olen hieman ymmälläni, arvoisa komission jäsen Verheugen. Ettekö te ehdottanut, että Nizzan jälkeen laadittaisiin edistymiskertomusten perusteella selvät suunnitelmat ja mainittaisiin liittymisen väli- ja tavoitepäivämäärät, jotta maiden uudistuksia ei viivytetä vaan kannustetaan niiden toteuttamiseen? Mehän tiedämme, kuinka tärkeää se oli raha- ja talousliitosta päätettäessä.
On olemassa toinenkin syy. Yhteiset ympäristöstandardit ja sosiaalialan määräykset voidaan toteuttaa vain, jos nämä maat ovat täysjäseniä. Me tiedämme sen Temelinin ydinvoimalaa koskevan kysymyksen perusteella. Minulle on täysin selvää, että tätä varten on otettava käyttöön lisää määrärahoja vuoden 2002 talousarvion otsakkeesta 8 liittymistä edeltävän strategian puitteissa.
Arvoisa komission jäsen Verheugen, mielestäni on harhaa kuvitella, että maataloustuotanto voitaisiin nykyaikaistaa ja maaseudun kehittämistä voitaisiin vahvistaa pelkästään kaupan vapauttamisella. Se edellyttää tosiasiassa täysin eri toimenpiteitä, joiden rahoitusta on keskitettävä ja parannettava paljon voimakkaammin Sapard-ohjelman puitteissa.

Brie
Arvoisa puhemies, me kaikki tiedämme, miten syvästi jäsenyys vaikuttaa asianomaisten maiden taloudelliseen, sosiaaliseen, poliittiseen ja kulttuuriseen kehittymiseen, ja käyttääkseni parlamentin jäsen Brokin mietinnössä esitettyä käsitettä, minkälaista sokkia se niille merkitsee. Olisin mielelläni tarkastellut konkreettisesti neuvoston laajentumispolitiikkaa. Se edellyttäisi kuitenkin sitä, että tämä politiikka olisi määritelty avoimesti ja todella konkreettisesti, ja koska tänään on viitattu oikeutetusti Gorbatsovin glasnostin (avoimuuspolitiikan) suureen merkitykseen Saksan myöhemmän yhdistymisen kannalta, meidän olisi oikeastaan vaadittava, että myös EU:n neuvostossa ja itälaajentumisessa harjoitetaan glasnostia.
Nykyisissä olosuhteissa minusta ei ole yllättävää, että laajentuminen on tunkeutunut kansalaisten tietoisuuteen vain heikosti, tai että se synnyttää jopa yhä voimakkaampaa huolta ja epäilystä. Tämänpäiväistä keskustelua ja kutakin 13:a mietintöä leimaavat sitä vastoin parlamentin enemmistön yhteiset ponnistelut itälaajentumisen toteuttamiseksi ja sen järjestämiseksi vastuullisesti ja tulevaisuus huomioon ottaen. Minä painotan kaikissa ongelmissa kolmea kriteeriä, jotka ovat minulle tärkeämpiä kuin yksittäiskysymysten minussa herättämä ei niinkään vähäinen kritiikki.
Ensinnäkin meidän on kunnioitettava asianomaisten valtioiden ja kansojen demokraattista toivetta, kun ne ovat liittyneet EU:hun. Tämä tahto on vielä olemassa, mutta sen voivat vaarantaa byrokraattinen avoimuuden puute ja muutamien hallitusten ilmeinen, joskaan ei julkinen vastustus. Siksi on ehdottoman välttämätöntä estää EU:n toimielinuudistuksen ja laajentumisen lykkääntyminen. Kannatan myös sitä, että yksittäisille maille asetetaan mahdolliset tavoitepäivämäärät.
Toiseksi: kuulun niihin, jotka ovat huolissaan EU:n nykyisen kehityksen uusliberaalista suuntauksesta. Tämä valtavirtaistuminen (mainstreaming) kuvastuu eri mietinnöistä. Siitä huolimatta meidän on puolustettava laajentumisen todellista historiallista mahdollisuutta edistää vakautta ja turvallisuutta, kulttuurisen monimuotoisuuden kehittämistä ja suuren eurooppalaisen talousalueen luomista.
Kolmanneksi: laajentumisen hyväksyminen ja sen myönteiset näkökulmat yksittäisten maiden ja EU:n kannalta kokonaisuudessaan ovat riippuvaisia - sen on Tanska osoittanut - ennen kaikkea siitä, että eurooppalaisen politiikan sosiaaliset ja demokraattiset puutteet poistetaan. Siksi meidän ei pidä vain vaatia ehdokasvaltioilta. Laajentuminen merkitsee suurelta osin haastetta EU:n uudistukselle ja avointa mahdollisuutta varmistaa sosiaaliset, työllisyyspoliittiset ja demokraattiset tavoitteet koko Euroopan integraatiossa. Jotta tämänaamuisessa äänestyksessä käsiteltäviä mietintöjä, etenkin parlamentin jäsen Brokin yleismietintöä, ei vesitetä juuri näissä kysymyksissä, äänestän niiden kaikkien puolesta.

Gollnisch
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, olemme tänään kokoontuneet keskustelemaan 12 maan hakemuksesta Euroopan unioniin liittymisestä: maista 10 on Itä-Euroopan maita, kaksi Välimeren alueelta, eli Malta ja Kypros.
Nämä maat näkevät nykyisessä unionissa takeen tulevasta vauraudesta. Jotkin näistä maista, jotka olivat hiljattain kommunismin ikeen alla ja neuvostoimperiumin palveluksessa tai jotka ovat yhä miehittäjän jakamia, kuten Kypros, näkevät unionissa myös takeen itsenäisyydestä ja turvallisuudesta. Sanokaamme suoraan: nämä maat ovat väärässä. Ne ovat väärässä, koska vaurautta ei luo Euroopan unioni, jolla on 80 000 sivua direktiivejä ja asetuksia. Missä muuten ovat Maastrichtin sopimuksessa luvatut miljoonat työpaikat?
Ainoastaan taloudellisten vapauksien palauttaminen luo vaurautta, eikä mikään muu. Euroopan unionin laajentaminen ei luo vapautta ja turvallisuutta Itävallassa ja toisaalta Balkanilla tiedetään tästä asiasta jotain sillä unionin alistuminen Washingtonin hallituksen valtaan on valitettavasti täydellistä, ja ne maat, jotka ovat äsken saaneet täysivaltaisuutensa takaisin, saavat pian huomata, että tulevaisuudessa niitä vaaditaan luopumaan siitä niin sanotun maailmanlaajuisen järjestyksen voittokulun nimissä.
Meidän siis tekisi mieli huutaa tällä hetkellä näille Euroopan kansakunnille, joiden kansallinen oikeisto ei lakannut puolustamasta vapauksia lähes kaikkien muiden poliittisten voimien mukautuessa orjuuteensa: "Älkää astuko tähän taloon, jossa ollaan jo nyt tukahtumaisillaan. Kun olette vasta vapautuneet edellisestä vankilastanne, älkää astuko sisään uuteen vankilaan. Älkää tehkö korjaamatonta vahinkoa, jäsen Verheugen sanoi sen teille komission puolesta: prosessi on peruuttamaton. Hän sanoi teille myös, että eriävän mielipiteen esittäminen on populismia. Populismi on häpeällinen lisänimi, jonka teknokraatit ovat antaneet kansan tahdolle, kun se ei ole heidän mieleisensä. Ymmärtäkää siis säilyttää vihdoinkin vapautettujen kansojenne tahto. Ehkä he haluavat tulevaisuudessa tanskalaisten tavoin päästä eroon tästä ikeestä."
Kuitenkin, jos ehdokasvaltiot pysyvät aikomuksessaan, rajoitumme varaumissamme tähän veljelliseen varoitukseen. Emme siis halua antaa väärää vaikutelmaa jonkinlaisesta vihamielisyydestä näitä sisarkansoja ja kansakuntia kohtaan, jotka ovat eurooppalaisia väestönsä, kielensä ja maantieteen perusteella, kristittyjä uskonnoltaan, länsimaisia kulttuurin näkökulmasta, ja toivoaksemme immuuneja kaikille uudenaikaisille totalitarismin muodoille, mukaan luettuna ne, jotka ovat ilmenneet vuosikymmenten ajan hirveinä kärsimyksinä.
Eli, jos haluatte välttämättä mukaan, tulkaa joukkoon! Tulkaa kuitenkin pystypäin, älkää antako komission edustajan teille kohta pitämän korruptiota koskevan puheen tehdä teihin vaikutusta, sillä mikään unionin maa ei pysty toimimaan teille esikuvana. Älkää hyväksykö ihmisoikeuskatsausta, sillä neuvoston puheenjohtaja aikoo erottaa jäsen Jean-Marie Le Penin toimestaan häpeällisen menettelyn päätteeksi. Kieltäytykää tulemasta tai tulkaa pystypäin, ja ilman katumista ja tulkaa rinnallemme jakamaan yhteinen epäonni.

Saint-Josse
Arvoisa puhemies, kuusi valtiota aikaisemmin, 15 tällä hetkellä ja 28 tulevaisuudessa, mutta minkähän Euroopan vuoksi? Olemmeko onnistuneet luomaan erilaisuutta painottavan Euroopan, jota kansamme vilpittömästi tahtovat? Se ei ole pikkuasia, vaan todellinen haaste, joka meidän on otettava vastaan.
Jos pelkistämme laajentumisen yhteisen säännöstön omaksumiseen, mitä teemme parhaillaan, tyydymme ainoastaan teknokraattiseen kikkailuun pyrkiessämme siihen, että ehdokasvaltiot omaksuvat tuhansia yhteisön säännöksiä, vaikka emme itsekään tällä hetkellä pysty soveltamaan niitä. Yhä selvemmät epäluulon ilmaukset kansoiltamme ja se, että Tanska hylkäsi euron, muistuttavat meitä siitä. Kun olemme parhaillaan tarkistamassa perussopimuksia, jotkin jäsenvaltiot vaativat jo uutta uudistusta. Tässäkin mielessä jatkuva hapuilu osoittaa ettemme tiedä, mihin menemme tai että tiedämme sen liian hyvin, mutta sitä ei voida myöntää. Myös pitemmälle pyrkiminen olisi vastuutonta.
Komissio otti juuri esiin sen vaaran, että laatu ja nopeus ovat keskenään yhteensopimattomia. Olen nimenomaan sitä mieltä, että etenemällä liian nopeasti jo kuuden valtion voimin, sitten 15 valtion voimin olemme osoittaneet kykenemättömyytemme rakentaa sellaista Eurooppaa, jossa kunnioitetaan ensimmäisten jäsenten erilaisuutta. Voidaanko tällä tavalla edetä järkevästi? En usko siihen, ja me kieltäydymme tänään seuraamasta teitä tälle tielle, joka jossain vaiheessa sammuttaa toiveen kestävästä rauhasta Eurooppaan. Tulevaisuus kertokoon sen meille.

Puhemies
Hyvät parlamentin jäsenet, teillä on nyt ruoka- ja hengähdystauko! Jatkamme klo 21.00. Pyydän kaikkia saapumaan paikalle!
(Istunto keskeytettiin klo 19.05 ja sitä jatkettiin klo 21.00.)

12 ehdokasmaan edistyminen liittymisvalmisteluissa
Puhemies
Jatkamme nyt yhteiskeskustelua 12 ehdokasvaltion edistymisestä Euroopan unioniin liittymisen valmisteluissa.

Stenmarck
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, useilla ihmisillä on sellainen käsitys, että EU:n laajentumisprosessista tulee erittäin kallis. Tämä ei anna aivan oikeaa kuvaa todellisesta tilanteesta. Se todettiin jo maaliskuussa 1999 pidetyssä Berliinin huippukokouksessa, jolloin laadittiin talousarviota koskevat suuntaviivat. Silloin osoitettiin selvästi, että voimme todellakin selvitä siitä EU:n talousarviossa asetetun ylärajan puitteissa. Esittelijä Brokin mietintöön annetun lausunnon, josta minä olen ollut vastuussa ja jota budjettivaliokunta on tukenut, johtopäätös on sama.
Useimmat kansainvälisistä tutkimuksista osoittavat, että laajentumiseen liittyy makrotaloudellista hyötyä. Kyse on ehdokasvaltioista, mutta kyse on todellakin myös kaikista nykyisistä jäsenvaltioista.
Tähän on lisättävä myös kaikki ne muut edut, joita ei voi luvuissa mitata tai arvioida talouden termein. Laajentumisen myötä osallistumme maailman suurimpaan yhteismarkkina-alueeseen, johon kuuluu lähes 500 miljoonaa ihmistä ja joka kattaa 25 prosenttia maailmankaupasta. Saamme lisää kilpailua ja nopeutuvia uudistushankkeita myös Länsi-Euroopassa. Talouskasvulle luodaan paremmat edellytykset koko Euroopassa. Saamme, joskin hieman pidemmällä aikavälillä, yhteisen valuutan koko mantereelle. Voimme yhdessä ratkaista Euroopan rajat ylittävät ympäristöongelmat. Saamme laajan ja vakaan demokratian ja siten mahdollisuuden pysyvään rauhaan sodan jatkuvasti runtelemalla mantereella.
Laajentumisen kokonaiskuvasta ei ole sen vuoksi nähtävissä ylipääsemättömiä kuluja vaan voittoja riippumatta siitä, miten laskelmat tehdään. Ne ovat sellaista suuruusluokkaa, että laajentuminen pitää toteuttaa niin pian kuin se on ylipäänsä mahdollista.

Volcic
Arvoisa puhemies, Slovenian on onnistunut saavuttaa suurin osa liittymiskumppanuuden lyhyen aikavälin tavoitteista, ja tämä myönteinen arvio antaa omalta osaltaan uutta pontta neuvotteluille. Puhun Sloveniasta, koska olen perehtynyt sen asioihin ja koska se on selkeä esimerkki siitä, kuinka tavoitteen saavuttamisen läheisyys saattaa nopeuttaa eri prosesseja.
Slovenian yleisvaaleihin on enää pari päivää. Nyt ei ole otollisin aika omistautua ulkopolitiikalle, ja eri puolueiden välisissä syytöksissä saattaa esiintyä myös kiihkeitä sävyjä ja tarkoitushakuisuutta. Pieniä vähemmistöjä lukuun ottamatta yksikään poliittinen ryhmä ei kuitenkaan aseta kyseenalaiseksi Slovenian politiikan päätavoitetta, joka on liittyä mahdollisimman pian Euroopan unioniin.
Poliittiset tavoitteet ovat siis ennallaan. Tämänpäiväiseen laajentumiskeskusteluun osallistuneiden puhujien puheenvuoroista saa hyvin samansuuntaisen kuvan. Sloveniaa koskevassa mietinnössä esitellään ongelma, joka koskee myös Tsekkiä, Kroatiaa ja muita kansoja. Eri vaiheissa, kuitenkin joko toisen maailmansodan aikana tai heti sen jälkeen, hyväksyttiin säännöksiä, jotka heijastavat senaikaista ajattelutapaa eivätkä selvästikään vastaa Kööpenhaminan kriteereitä. Kuitenkin juuri niiden lakien pohjalta laadittiin ajanjakson poliittis-ideologinen malli, rauhansopimukset mukaan luettuina.
Kolmas Sloveniaa koskevaan asiakirjaan esitetty tarkistus, esimerkiksi, "on tyytyväinen siitä, että Slovenian hallitus aikoo tutkia, ovatko vuosina 1943, 1944 ja 1945 annetut ja yhä voimassa olevat lait ja säännökset ristiriidassa Kööpenhaminan kriteerien kanssa ". Näistä aiheista käydään sisäisiä kiistoja näissä maissa. Kuten sanottu, tarkistuksen mukaan ollaan tyytyväisiä siitä, että Slovenian hallitus aikoo tutkia, ovatko lait ristiriidassa Kööpenhaminan kriteerien kanssa, mutta silti päätösvaltaa käyttävä Slovenian parlamentin ulkopoliittinen valiokunta pitää olennaisen tärkeänä vuosina 1934 ja 1935 laadittua perustaa, jonka pohjalta perustettiin Jugoslavia, ja pyytää Slovenian hallitusta soveltamaan päättäväisesti ja ehdottomasti tätä kantaa, jota osa maasta...
(Puhemies keskeytti puhujan.)

Väyrynen
Arvoisa puhemies, laajentumiskeskustelussa on puhuttu hyvin nopeasta aikataulusta. Toisaalta on edellytetty, että uusien jäsenmaiden on ennen liittymistään hyväksyttävä ja pantava täytäntöön koko yhteisön säännöstö ja että siirtymäkausien tulee olla harvoja ja lyhyitä. Näiden kannanottojen välillä on sovittamaton ristiriita. Jotkut ovat ehdottaneet, että tämä ristiriita ratkaistaisiin tarjoamalla ehdokasvaltioille aluksi ETA-jäsenyyttä. Tämä ajatus ei ole realistinen. ETA ei sovi ehdokasvaltioille eivätkä ne sitä paitsi tyydy vähempään kuin jäsenyyteen Euroopan unionissa.
EU:n nopea laajentuminen on poliittinen välttämättömyys. Siksi olen kysynyt ja kysyn nytkin, miksi emme muuttaisi jäsenyyden ehtoja? Me voisimme määritellä perussäännöstön, joka sisältäisi ydinosat ETA-sopimuksista sekä yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan. Tämän perussäännöstön hyväksymisen ja toimeenpanemisen lisäksi uusien jäsenten tulisi tietysti täyttää Kööpenhaminan ehdot, hyväksyä koko säännöstön hyväksyminen pidemmän aikavälin tavoitteekseen sekä sitoutua unionin poliittisiin tavoitteisiin. Tällä tavoin voisimme luoda edellytykset useimpien tai jopa kaikkien ehdokasvaltioiden jäsenyydelle jo lähivuosina. Kun EU-säännöstö jaettaisiin kahtia, voitaisiin toisaalta turvata nykyisten jäsenmaiden saavuttama yhdentymisen taso ja toisaalta edesauttaa niiden yhteistyön tiivistymistä.
Kun unioni nopeasti laajentuisi, olisi sitä voimakkaasti hajautettava, kuten ELDR-ryhmän laajentumiskannanotossa esitetään. Niinpä unionin tehtäviä ja toimivaltaa tulisi karsia ja sen tulisi keskittyä sellaisiin ydinasioihin, joita voidaan hoitaa vain EU:n tasolla. Tällöin unioni tietysti eriytyisi myös siten, että jotkut nykyisistä jäsenmaista etenisivät yhdentymisessä muita pidemmälle. Laajentuva unioni sekä hajautuisi että eriytyisi. Puheet ehdokasvaltioiden nopeasta liittymisestä unioniin ovat pelkkää sanahelinää, ellei jäsenyyden ehtoja muuteta.

Korakas
Arvoisa puhemies, me Kreikan kommunistisen puolueen jäsenet emme äänestä jäsen Brokin ja muiden mietintöjen puolesta, koska niissä pidetään ehdokasvaltioiden liittymistä kansalaisten kannalta varsin myönteisenä ja ne tukevat valmistavia toimenpiteitä yhteisön pääoman yhtenäistämiseksi ja kaiken yksityistämisen edistämiseksi, sosiaalietujen poistamista jne.
Näillä toimilla on kuitenkin kansalaisten kokemuksen mukaan aivan päinvastainen tulos: kansallisen itsenäisyyden ja päätösvallan häviäminen, valtioiden joutuminen monikansallisten yhtiöiden käsiin, työttömyyden nousu, köyhtyminen, kurjistuminen, lisäksi rappeutuminen ja kaikenlainen prostituutio lisääntyvät. Näiden valtioiden hallitukset tarjoavat terveyden, koulutuksen, kulttuurin, teollisuuden ja maatalouden vaihtokauppana USA:n uuden, usein mafiamaisen, hallitsevan luokan, Euroopan unionin ja Naton tuesta. Näiden kaikkien asioiden ja oman kreikkalaisen kokemuksemme johdosta vastustamme Euroopan unionin laajenemista ilmaistaksemme veljellisen solidaarisuutemme ehdokasvaltioiden työtä tekeville ja yleensäkin niiden kansoille.
Kutsumme noiden maiden kansalaiset yhteiseen taisteluun Euroopan unionin kansalaisten kanssa riistoa, interventioita, jopa sotilaallisia, kansalaisten hiellä ansaittujen rikkauksien ryöstöä, ja vaivoin pitkän ajan kuluessa ansaittujen sosiaalietujen poistamista harjoittavaa Euroopan unionia vastaan. Kutsumme heidät taisteluun toisen, kaikkien kansojen, Euroopan puolesta, jossa ei ole noita epäinhimillisiä piirteitä, vaan jossa kansat ovat yhdessä oman itsensä herroja ja kehittävät keskenään rauhan, vapauden, veljeyden ja yhteistyön aatetta.
Kyproksen osalta voidaan todeta yllä mainitun lisäksi, ja vaikka Poosin mietinnössä tuodaan esille monia totuuksia, että Euroopan unionin laajentuminen ja Helsingin Eurooppa-neuvoston päätökset eivät ratkaise miehistysongelmaa YK:n päätösten mukaisesti, vaan ne edistävät miehityksen laillistamista ja saaren kahtiajakoa. Panemme merkille siksi miehitetyn valtion julistamisen ehdokasvaltioksi ilman, että kysymystä miehityksen vetämiseksi pois on asetettu.
Lopuksi totean, että tänään on pidetty monia puheita Saksan yhdistymisen 10-vuotisjuhlan kunniaksi ja haluaisin kysyä neuvostolta ja komission jäseneltä Verheugenilta, onko heidän tiedossaan, milloin nyt jo yhdistynyt Saksa aikoo maksaa miehityksen ajan pakkolainansa ja suorittaa sotakorvauksia Kreikalle.

Gallagher
Arvoisa puhemies, haluan kohdistaa huomautukseni Romanian orpokoteihin. Uskoakseni Romanian hallituksella on ongelmia arvioida niiden orpolasten lukumäärää, jotka ovat parhaillaan mukana maan orpokotijärjestelmässä. Euroopan komission lähetystön Bukarestin toimiston Romanian hallitukselta saamassa kirjeessä arvioidaan, että Romaniassa on nykyään 100 000 - 140 000 orpolasta. Ceauºescun hallinnon raadella vahvistettiin, että noin paljon lapsia joutui orvoksi Romaniassa 1960-luvun lopun jälkeen. Romanian orpokodit työllistävät jopa 100 000 ihmistä. Tämä on mutkistava tekijä asiaa tarkasteltaessa.
Kävin Romaniassa heinäkuun lopussa nähdäkseni toimintaa yhdessä orpokodissa, joka on yksi suurimmista ja sijaitsee Pohjois-Romaniassa. Minulle tuli selväksi, että laitosmainen, säntillinen järjestelmä, joka tuossa maassa toimii, johtaa moniin orpolapsiin kohdistuviin pitkäaikaisiin terveysvaikutuksiin. Tuli myös selväksi, että henkilökunta, joka työskentelee Romanian orpokodeissa, tarvitsee uusia edellytyksiä lastenhoidon alalla. Monet orpokodit Romaniassa ovat vanhoja, antiikkisia rakennuksia. Tarvitaan uusia, nykyaikaisia tiloja, jollaisia romanialainen Challenge Appeal -järjestö on rakentanut, mikäli orpolasten elämänlaatua aiotaan parantaa. Vierailin näistä taloista kahdessa ja voin suositella niitä kenelle tahansa. Näin itse, miten hyödyllisiä nämä kodit - ja ne ovat koteja - ovat orpolapsille.
On välttämätöntä, että Romanian ja unionin välisissä liittymisneuvotteluissa esitetään aivan yksityiskohtaisesti, mitä Romanian hallituksen on tehtävä parantaakseen maansa orpokotien tasoa ja laatua. Sitoumusten tekeminen ei riitä. On toimittava.
Minulla oli tilaisuus tutustua Romaniassa kansalaisjärjestöihin, jotka työskentelevät orpokotien kanssa. Kiitän julkisesti niiden työtä ja erityisesti Romanian Challenge Appeal -järjestöä, jonka päämaja on Birminghamissa, ja muita irlantilaisia järjestöjä, joita useat ihmiset tukevat, mukaan lukien Daniel O'Donnell, irlantilainen viihdetaiteilija, joka lupasi miljoona puntaa ja keräsi sen Irlannissa ja muualla maailmassa. Tällaiset ihmiset ovat saaneet aikaan niin paljon.
Meidän on varmistettava, että Romaniaa ei hyväksytä Euroopan unioniin, ellei se käsittele tätä kysymystä.

Langenhagen
. (DE) Arvoisa puhemies, nostan hattua yleisesittelijälle ja hänen ryhmälleen. Mielestäni mietintö on erinomainen saavutus. Liittyminen ei kosketa ainoastaan ihmisiä vaan myös eläin- ja kasvimaailmaa. Tämä kokonaiskuva osoittaa, miten valtavan monimutkainen aihe laajentuminen on. Monet yksittäisnäkökulmat on otettava huomioon. Kalatalousvaliokunta haluaa myös osallistua keskusteluun, mutta se ei halua missään nimessä toimia jarruna. Meillä on hyvin konkreettisia näkemyksiä. Me emme aloita nollasta, vaan pidämme kiinni yhteisestä säännöstöstä, niin sanotusta acquis communautairesta. Näin tekee myös maatalouden ja maaseudun kehittämisen valiokunta. Jäsen Brokin mietinnössähän on kymmenen kohtaa, jotka koskevat laajentumisen maatalousnäkökohtia. Siihen ei kuitenkaan sisälly yhteistä eurooppalaista kalastuspolitiikkaa. Se on silti aito yhteisön politiikka, kaiken lisäksi kattava. Se kattaa jokapäiväisen elämämme kaikki alat ja sillä on välittömiä vaikutuksia Euroopan työmarkkinoihin.
Jos kalastuspolitiikkaa ei oteta huomioon, seuraukset voivat olla tuhoisia, eikä niitä pitäisi kuitata pelkästään viittaamalla kansojen solidaarisuuteen. Näitä näkökohtia ei ole valitettavasti tarkasteltu mietinnössä lainkaan, lukuun ottamatta kalatalousvaliokunnan yksimielistä lausuntoa, joka on esitetty liitteenä. Se ei riitä. Pyydämme siten esittelijää, komissiota ja neuvostoa täydentämään maatalouspoliittista osaa kalatalouspoliittisella osalla, esimerkiksi siten, että muutamme otsikon "laajentumisen maatalousnäkökohdat" muotoon "laajentumisen maa- ja kalatalousnäkökohdat".
Tämä sanamuotoa koskeva lisäys lienee helppo toteuttaa. Kalatalousvaliokuntakin pitää nimittäin erittäin tärkeänä esimerkiksi oikeusmääräyksiä ja tiedotusvelvollisuutta. Pyydän, että asiaa koskevia esityksiä kannatetaan.

Hoff
Arvoisa puhemies, sallinette minun esittää vielä yhden Puolaa koskevan huomautuksen. Puolassa katsotaan, että se on valmis liittymään 31. joulukuuta 2002, ja Puolassa on todellakin edistytty paljon sen jälkeen, kun liittymisneuvottelut aloitettiin maaliskuussa 1998.
Useita edistymiskertomuksia on jo laadittu, ja myös parlamentti, jolla on ollut tärkeä osa tässä prosessissa, on ilmaissut kantansa asiaan useita kertoja. Parlamentti kannattaa komission strategiaa, jonka mukaan kutakin ehdokasvaltiota on käsiteltävä ja arvioitava erikseen sen oman kehityksen ja ansioiden perusteella. On kuitenkin myös kysymyksiä, jotka on ratkaistava rajat ylittävällä tasolla.
Jäsen Gawronskin mietinnössä muun muassa esittelijä kehottaa komissiota ryhtymään toimenpiteisiin, joilla kehitetään ja lujitetaan Puolan, Liettuan ja venäläisen Kaliningradin alueen yhteistyötä. Mielestäni tämä komissiolle osoitettu pyyntö on täysin asianmukainen, ja komissio voisi vielä esittää sitä koskevan ehdotuksen. Mainitsin tästä asiasta jo kertaalleen tänään iltapäivällä eräässä toisessa yhteydessä.
Kokonaisuudessaan on sanottava kansalaisten myönteisestä suhtautumisesta laajentumisprosessiin, että useissa ehdokasvaltioissa toteutetut kyselyt osoittavat, että into liittyä EU:hun laimenee edelleen. Ei kaikissa valtioissa, mutta muutamissa. Se ei ole yllättävää, sillä vuosien 1989 ja 1990 historiallisen käänteen jälkeen on kulunut kokonainen vuosikymmen, eikä kansalaisia varten ole vieläkään laadittu kattavaa tiedotus- ja viestintästrategiaa. Komission jäsen Verheugen puhui tästä tänään iltapäivällä.
Kohdistamme nyt kaikki toiveemme ja odotuksemme Ranskaan. Nizzan huippukokouksessa on ennen kaikkea saatava selvyys siihen, voiko EU puolestaan varmistaa, että se on laajasti ja oikea-aikaisesti valmis vastaanottamaan maat, ja jos voi, niin miten. Käynnissä olevan hallitustenvälisen konferenssin päätyttyä toimielinuudistuksella pitäisi voida luoda EU:n laajentumisen institutionaaliset edellytykset, toisin sanoen 25:n tai useamman jäsenvaltion unionille. Laajentuneen Euroopan unionin toimintakyky on hyvin tärkeä asia. Se ei määrää ainoastaan puheenjohtajavaltio Ranskan menestystä, vaan vaakalaudalla on asianosaisten kuten Puolankin koko laajentumisprosessin eteneminen.

Van den Bos
Arvoisa puhemies, älkäämme puhuko enää laajentumisesta vaan puhukaamme jäseneksi liittymisestä tai ennemminkin Euroopan uudelleen yhdistymisestä. Ehdokasvaltiot ovat toteuttaneet valtavia ponnisteluja täyttääkseen vaatimukset. On kuitenkin selvää, että jotkin maat ovat edenneet paljon pitemmälle kuin toiset. Siksi yleisen liittymispäivämäärän asettaminen on mahdotonta. Kaikki maat ovat tervetulleita, heti kun ne ovat täyttäneet Kööpenhaminan kriteerien vaatimukset, ennen eurooppalaisia vaaleja tai niiden jälkeen. On silmiinpistävää, että maakohtaiset asiakirjat ovat usein paljon myönteisempiä kuin Brokin mietintö. Ehdokasvaltioita ei auteta sillä, että vaatimuksia alennetaan tai että tilanne esitetään todellista parempana. Tehtävää on nimittäin vielä paljon. Ajattelen tässä demokratiaa, oikeusvaltiota, hajauttamista, korruption torjuntaa, EU:n säännöksiä, teollisuuden sopeuttamista, kuluttajansuojaa, ympäristötoimia ja maatalousuudistusta. EU:n tulee tehdä kaikkensa ehdokasvaltioiden tukemiseksi näissä asioissa, eikä se saa luonnollisestikaan asettaa uusia esteitä. Samoin kaikkien osapuolten täytyy pyrkiä mahdollisimman harvoihin ja mahdollisimman lyhyisiin siirtymäkausiin. Parempi hieman myöhemmin hyvin kuin hieman aikaisemmin huonosti.
Haluan mainita erään vaarallisen kehityssuunnan. Turhautuneisuus ehdokasvaltioissa lisääntyy, koska niissä katsotaan, että liittymisprosessi kestää liian kauan. Samalla jäsenvaltioiden kansalaisten vastustus liittymistä kohtaan lisääntyy. Jopa meillä, eurooppalaisilla poliitikoilla, on liian vähän tietämystä neuvotteluprosessista. Jos tämä tilanne ei muutu, joutuu koko uudelleen yhdistyminen vaakalaudalle.
Siksi pyydän hallitusten päämiehiä ottamaan vastuunsa ja tekemään lopun tällaisesta kehityksestä. Heidän täytyy ryhtyä vuoropuheluun omien kansalaistensa kanssa, ja luonnollisesti nämä voivat sitten vakuuttua rauhan, vakauden ja hyvinvoinnin suuresta merkityksestä koko mantereella sekä Euroopan uudelleen yhdistymisen historiallisesta tärkeydestä.

Graefe zu Baringdorf
Arvoisa komission jäsen Verheugen, koska olen maatalouden ja maaseudun kehittämisen valiokunnan puheenjohtaja, olen käyttänyt tilaisuutta hyväkseni vierailla ehdokasvaltioissa. Olen kuullut, että myös te olette usein vieraillut näissä maissa. Uskon, että olette kanssani samaa mieltä siitä, että näissä maissa on tapahtunut paljon ja että se on suurelta osin - myös taloudellisesti - näiden maiden omien ponnistelujen ansiota.
EU:n läsnäolo heijastuu etenkin hinnaltaan alennetuissa maataloustuotteissa, mikä on johtanut hintojen alenemiseen näissä maissa: tämä koskee etenkin sianliha-alan kriisiä, sillä jo lähes maksetut siat ovat lopulta päätyneet Neuvostoliiton kautta Puolaan. Se on terävöittänyt ristiriitoja. Jos nyt puhutaan kaupan vapauttamisesta niin sanotussa nollaratkaisussa, se johtuu siitä, että komissio ei reagoinut riittävän ajoissa Euroopan parlamentin kehotuksiin olla myöntämättä vientitukia ehdokasvaltioihin.
Nyt näissä maissa ja etenkin Puolassa keskustellaan, miten on tasausmaksujen laita. Puolalaiset kysyvät: maksetaanko ne myös meille, kun olemme liittyneet unioniin, vai kuulummeko me toisen luokan maihin? Olen yrittänyt tehdä selväksi, että se kestää vielä hyvän aikaa ja siitä keskustellaan vasta liittymisen jälkeen. Siihen kuluu vielä muutamia vuosia. Nyt olisi tärkeämpää keskittyä rakennepolitiikan välineisiin. Olisi järkevää, jos Puola vaatisi Sapard-ohjelman rahoitustuen lisäämistä ja mahdollisesti myös sen mukauttamista, jotta näitä määrärahoja voitaisiin käyttää paremmin tässä tapauksessa Puolan mutta myös muiden ehdokasvaltioiden edellytysten mukaisesti.
Vertailkaamme näitä keskenään: Puolalle on myönnetty 168 miljoonaa euroa Sapard-tukea. Tasausmaksut ovat 1,5 tai 1,8 miljardia euroa, jotka on hajautettu laajalti eikä niillä edistetä mitenkään näiden maiden kehitystä. Olisi järkevää, jos vastaisimme nyt myös Puolan vaatimuksiin lisätä näitä rakennetukia ja mukauttaisimme välineitämme seuraavassa maatalousuudistuksessa, joka käsittääkseni toteutetaan, ennen kuin - ainakin itse suunnitelmassa - nämä maat liittyvät unioniin, ja muuttaisimme myös tasausmaksujamme rakennepolitiikan välineiden suuntaan. Näin luotaisiin tulevaa yhteistä maatalouspolitiikkaa koskevalle yhteiselle tavoitteen perusta näiden maiden kanssa, ja se johtaisi myös maatalouden alalla sellaiseen tarkoitusperäisyyteen, että voimme keskustella Joschka Fischerin kanssa.

Koulourianos
Arvoisa puhemies, hyvät jäsenet, laajenemiskysymys on monisäikeinen eikä sitä voi käsitellä kahdessa minuutissa. Siksi rajoitun Kyproksen kysymykseen. Lausun onnittelut jäsen Poosille perinpohjaisesta ja objektiivisesta mietinnöstä.
Poos lähestyy Kyproksen kysymystä eurooppalaisin silmin. Uskon, että mietinnöstä tulee edelläkävijä parlamentissa ja olen varma, että jäsenet ovat siitä yksimielisiä. Kun Kypros oli vielä Englannin hallinnassa, runoilija kirjoitti: olet vaihtanut monia päälliköitä, sydäntäsi et ole vaihtanut. Kyproksen sydän on aina lyönyt eurooppalaisesti. Kypros on osa Euroopan historiaa. Euroopan on siis aika ottaa saari huomaansa. Saaren liittäminen vahvistaa unionin osuutta tällä tärkeällä alueella, koska Kyproksella on tiukat siteet itäisen Välimeren kansoihin. Kyproksesta tulee eräänlainen silta alueen valtioiden välillä. Minun ei tarvitse painottaa asian taloudellisia ulottuvuuksia, sillä Poosin ja muiden Euroopan unionien toimielinten mietinnöt ovat kattaneet ne asiat perinpohjaisesti ja voimakkaasti. Muistutan ainoastaan, että ehdokasvaltioiden joukossa Kypros on ensimmäisellä sijalla taloudellisten kriteerien osalta ja se voisi heti liittyä EMUun. Kyproksella ei ole mukauttamisvaikeuksia. Poosin mietinnössä todetaan, että julkinen valta toimii Kyproksessa hyvin, ihmisoikeuksien ja perusvapauksien kunnioittaminen on saaren perinteisen sosiaalipolitiikan peruskivi ja valtion sosiaalisektorit ovat ihmiskeskeisiä.
Kahden yhteisön erottelu on tietenkin tärkeä kysymys. Olen kuitenkin varma, että hyvällä tahdolla ja Euroopan unionin avustuksella asia voidaan ratkaista, ja kaksi yhteisöä voi palata harmoniseen rinnakkaiseloon, kuten ne ovat tehneet vuosisatoja. Poosin mietinnössä painotetaan aivan oikein, että liittyminen Euroopan unioniin on hyödyksi kummallekin yhteisölle. Kyproksenkreikkalaiset ja kyproksenturkkilaiset eivät hyödy erosta mitään. Vieraat interventiot ovat vastuussa saaren jakautumisesta. Toivokaamme, että saari elää taas pian yhdistettynä Euroopan unionin suuressa perheessä.

Hyland
Arvoisa puhemies, yhdyn kollegoitteni laajaan kannatukseen laajentumiskysymyksessä. Laajentuminen on luonnollinen suunta nykyisille EU:n jäsenvaltioille ja täysin toteutuessaan se edistää osaltaan merkittävästi koko Euroopan unionin taloudellista ja sosiaalista kehitystä.
Satun olemaan EU:n ja Maltan välisen parlamentaarisen sekavaliokunnan valtuuskunnan jäsen ja tulen yhdeltä Euroopan reuna-alueen saarelta, joten kannatan maan jäsenyyshakemusta. EU:n näkökulmasta katsottuna Maltan hyväksyminen vahvistaa taas todeksi Euroopan unionin perustajien tavoitteet, ihanteet ja pyrkimykset. Maltan jäsenyyshakemus on nyt rikkinäisen alun jälkeen taas täysin oikeassa kurssissa, ja mielestäni maa täyttää Kööpenhaminan kriteerit jäsenyydestä. Maan on tehtävä huomattavasti enemmän täyttääkseen vaatimukset yhteisön säännöstön osalta. Joka tapauksessa se vauhti, jolla Malta on käynyt laajentumista koskevien vaatimusten kimppuun, on myönteinen merkki sen sitoutumisesta Euroopan yhdentymiseen ja sen halusta olla täysivaltainen kumppani eurooppalaisessa hankkeessa.
Kannatan esittelijän näkemystä, että Malta olisi hyväksyttävä jäseneksi laajentumisen ensimmäisessä erässä ja että neuvottelut olisi saatettava päätökseen vuoden 2001 loppuun mennessä.
Toivotan neuvottelijoille jatkuvaa menestystä heidän työssään tässä tärkeässä asiassa.

Pack
. (DE) Arvoisa puhemies, kulttuuri-, nuoriso-, koulutus-, tiedonvälitys- ja urheiluvaliokunnassa vähäisimmätkin asiat kuuluvat yhteisön oikeuteen. Tämä tarkoittaa sitä, että meillä hyvin monet asiat perustuvat toissijaisuuteen, ja näin pitää olla jatkossakin. Siksi olemme rajoittuneet tarkastelemaan vain muutamaa harvaa asiaa, ja haluan ottaa esille vain kaksi näkökohtaa.
Audiovisuaaliala on hyvin tärkeä. Olemme todenneet, että lainsäädäntöalalla tehdään yhä yksinkertaisesti liian vähän ja että audiovisuaalialaa koskevat säädökset eivät vastaa lähimainkaan yhteisön säännöstöä. Se on yksi näkökohta.
Toinen on se, että myös henkisen omaisuuden, tekijänoikeuksien, alalla on yhä ryhdytty vain vähäisiin toimiin lainsäädännön lähentämiseksi. Nämä ovat kaksi tärkeintä valiokuntamme tarkastelemaa aihetta.
Olemme myös tarkastelleet vähemmistöjä koskevaa kysymystä, sillä näiden vähemmistöjen integrointia, myös kielellistä integrointia, koskevalla kysymyksellä on suuri merkitys näille maille. Olemme esittäneet muutamia huomautuksia venäläisten asemasta Virossa, Latviassa ja Liettuassa ja romanien asemasta muissa maissa.
Haluaisin kuitenkin - jotta en pelkästään arvostelisi ja esittäisi kysymyksiä - korostaa erästä myönteistä asiaa. Etenkin kasvatuksen, koulutuksen ja kulttuurin alalla voimme havaita jotain myönteistä. Nämä maat ovat jo vuosien ajan osallistuneet toimintaamme Tempus-ohjelman välityksellä, ja ne ovat olleet puolentoista vuoden ajan oikeutettuja osallistumaan täysimääräisesti nuorten koulutus-, kulttuuri- ja vaihto-ohjelmiin. Olemme mielestäni rakentaneet tältä osin erinomaiset siteet. Me emme voi keskustella ainoastaan taloudellisista kysymyksistä, vaan meidän on löydettävä yhdistäviä tekijöitä myös näissä kysymyksissä ja kehitettävä niitä. Nehän ovat jo olemassa.
Haluaisin mielelläni kiinnittää kollegoiden huomion siihen, että Sokrates-ohjelman puitteissa tehtävässä oppilasvaihdossa kyse ei voi kuitenkaan olla siitä, että kaikkien olisi tultava idästä länteen, vaan että meidän olisi rohkaistava nuorisoamme menemään Keski- ja Itä-Euroopan maihin. Näin luomme yhteisyyttä Euroopassa.

Swoboda
Arvoisa puhemies, komission jäsen Verheugen totesi hiljattain eräässä paljon levottomuutta herättäneessä haastattelussa muun muassa, että viestintä ja etenkin jäsenvaltioiden poliitikkojen keskustelu oman väestön kanssa laajentumisesta ei toimi kunnolla. Hän on oikeassa! Se ei ole toiminut, eikä se toimi vieläkään, ja minä uskon, että tämä keskustelu kansalaisten kanssa on ehdottoman tärkeää. Poliitikkojen olisi otettava se vakavasti sydämensä asiaksi, mutta ei ainoastaan keskustelemalla vaan ryhtymällä myös tekoihin.
Omassa maassani Itävallassa - joka rajoittuu Tsekin tasavaltaan, Slovakiaan, Unkariin ja Sloveniaan - saimme hiljattain päätökseen tutkimuksen, jonka mukaan niillä raja-alueilla, joilla pidetään yllä keskustelua ja ryhdytään myös toimiin ja tehdään investointeja, laajentumista kannatetaan selvästi enemmän kuin niillä alueilla, jotka jätetään yksin. On myös meidän vastuullamme, miten me saamme aikaan laajentumisen puheiden ja tekojen avulla.
Myös toisentyyppinen viestintä on tietenkin tärkeää jäsenvaltioiden ja ehdokasvaltioiden välillä, jotta välitetään tieto siitä, mistä Euroopan unionissa on kyse. Kyse ei ole pelkästään yleisistä tavoitteista ja yksinkertaisesti osallistumisesta, vaan myös yhteisön säännöstö on hyvin tärkeä. Kuulen toisinaan naapurimaissamme sanottavan: miksi te huolehditte niin valtavasti yhteisön säännöstöstä, meille on kuitenkin ratkaisevaa se, että meidät hyväksytään, me olemme valmiita liittymään Eurooppaan! Eurooppa-valmius mitataan kuitenkin myös yhteisön säännöstön perusteella, ja uskon, että se on hyvin tärkeää.
Kolmas viestintätyyppi, jota halusin tarkastella, on ehdokasvaltioiden sisäinen viestintä. Jos hallituksen ja opposition tai hallituksen ja kansalaisten välillä ilmenee toistuvasti haluttomuutta keskustella, sekin olisi järjestettävä paremmin. Työmarkkinaosapuolet on saatava osallisiksi, kaikki yhteiskunnalliset ryhmät on saatava osallisiksi, jotta voidaan kertoa edelleen omalle väestölle, mistä laajentumisessa tosiasiassa on kyse. Se on hankala tie, tie, joka varmasti vaatii vielä uhrautumista, mutta joka todella johtaa lopulta päämäärään. Uskon, että tässä mielessä meidän työllämme Euroopan parlamentissa olisi edistettävä tämän keskustelun ja viestinnän toimivuutta tulevaisuudessa.

Olsson
Arvoisa puhemies, tämänpäiväinen keskustelu koskee vuosituhannen vaihteen suurta haastetta: Euroopan yhdistämistä rauhan ja turvallisuuden sekä sosiaalisen, taloudellisen ja ympäristöllisen kehityksen luomiseksi. Valitettavasti tämä tunne on saanut neuvottelujen kuluessa väistyä teknisten pohdiskelujen tieltä. Jäsenyysvaatimuksena pidetään oikeastaan olennaisten Kööpenhaminan kriteerien täyttämistä. Neuvottelujen tavoitteena on ensisijaisesti oltava se, että uusien jäsenvaltioiden liittymisestä tehdään mahdollisimman joustava. Tietenkin niiden on noudatettava EU:n lainsäädäntöä, mutta joskus olen sitä mieltä, että on hieman liikaa vaatia näitä valtiota täyttämään se heti ensimmäisestä päivästä lähtien. Unionissa on jäsenvaltiota, jotka eivät todellakaan ole täyttäneet kaikkia lainsäädännön kohtia, vaikka ne ovatkin olleet jäsenvaltioita alusta asti.
Tätä keskustelua on käyty ympäristöasioiden valiokunnassa. Tietyt tahot sanovat, että vaatimusten täyttäminen on jäsenyyden edellytys. Mielestäni on tärkeää todeta, että ympäristön tila ei parane, jos nämä valtiot jäävät ulkopuolelle hieman pidemmäksi aikaa. Meidän olisi sen sijaan pyrittävä auttamaan niitä mahdollisimman paljon ja mahdollisimman aikaisessa vaiheessa sekä hyväksyttävä ehkä hieman pidemmät siirtymäkautta koskevat säännöt.
Tässä yhteydessä kyse on laajentumista kannattavan mielipiteen luomisesta. Meillä ei ole varaa menettää enempää 1990-luvun alun vauhdista. Olemme jo menettäneet aika paljon. Luulen, että on tärkeää, että parlamentti, komissio ja kansalliset johtajat kantavat vastuun. Emme voi enää piiloutua demokraattisen hienotunteisuuden taakse ja sanoa, että aiomme kuunnella mielipidettä. On aika johtaa mielipidettä Euroopassa oikeaan suuntaan.
Kyse on teknisiä ratkaisuja enemmän poliittisista tavoitteista ja poliittisesta tahdosta. Se meidän on selitettävä ehdokasvaltioiden ihmisille ja erityisesti omien jäsenvaltioidemme kansalaisille, jotta kaikki onnistuisi - ja se on tehtävä pian.

Evans, Jillian
Arvoisa puhemies, EU:n ja Maltan välisen parlamentaarisen sekavaliokunnan valtuuskunnan jäsenenä haluaisin kannattaa jäsen Hoffin hänen mietinnössään tekemiä huomioita. Edistystä on tapahtunut useilla alueilla, mutta yksi niistä kysymyksistä, joita ei käsitelty mietinnössä, oli kysymys yhtäläisistä mahdollisuuksista. Kuulimme laajentumisen eduista, ja tämä on yksi niistä kysymyksistä, joissa meillä on opittavaa Liettualta. 17,5 prosenttia Liettuan parlamentin jäsenistä on naisia, mikä on selvästi yli ehdokasvaltioiden keskiarvon ja myös enemmän kuin monissa nykyisissä jäsenvaltioissa. Liettua on nimittänyt oikeusasiamiehen varmistamaan yhtäläisiä mahdollisuuksia, joista se ei vain puhu kauniisti - se todella toteuttaa niitä.
Kuten jäsen Hoff sanoi, suurimpana ongelmana on yhä Ignalinan ydinvoimala. Liettuan hallitus on sitoutunut sulkemaan ykkösreaktorin, vaikkakin myöhemmin kuin alun perin oli suunniteltu. Tämä on ollut vaikea kysymys, mutta on täysin selvää, että voimala on suljettava, ja uusia viivytyksiä ei voida hyväksyä. EU:n sulkemisohjelmaa varten antaman taloudellisen avun lisäksi meidän on myös tarjottava tukea aidosti kestävän energiastrategian kehittämiseen.

Seppänen
Arvoisa puhemies, laajentuminen ei toteudu hallitusti ja järjestäytyneesti sen aikataulun mukaan, jota komissio esittää. Neuvotteluja ei tarvitse saada päätökseen vuoden 2002 lopussa vain poliittisesta kunnianhimosta, jos ongelmia ei siihen mennessä ratkota. On torjuttava poliittinen kiire.
Suurin ongelma on maiden erilainen kehitystaso, josta parhaan kuvan saa Saksan yhdistymisestä. Saksassa eivät taloudelliset, sosiaaliset ja kulttuurierot olleet niin suuria kuin ovat erot monien nykyisten jäsenmaiden ja useimpien ehdokasvaltioiden kesken, mutta prosessi on tullut maksamaan jo 600 miljardia euroa. Mistä löytyvät maksajat vielä paljon suuremmille summille, vielä paljon suurempien kehityserojen kiinnikuromiseen?
Komission jäsen Verheugenin idea laajentumista koskevasta kansanäänestyksestä tyrmättiin ja syy on selvä: maksajia ei voida päästää päättämään asiasta. Esitän, että laajentumisen malli on sama, joka toteutui edellisen laajentumisen yhteydessä. Ehdokasvaltiot liittyvät ensin Euroopan talousalueeseen, jossa ne voivat yhteensovittaa taloutensa EU:n talouteen ilman poliittisia sitoumuksia ja pakkoja.

Cashman
Arvoisa puhemies, ensiksi haluaisin sosialistiryhmän kannan esittäjänä Romaniaa koskevasta mietinnöstä onnitella esittelijää hänen erinomaisesta mietinnöstään.
Mielestäni Romania on ottanut vastaan haasteen avoimeen markkinatalouteen siirtymisestä. Se on menestyksellisesti toteuttanut uudistuksia, jotka ovat välttämättömiä menestyksekkäämmän ja turvallisemman tulevaisuuden varmistamisessa. Kuten sekä komission kertomuksessa että paronitar Nicholsonin mietinnössä tunnustetaan, joidenkin vähemmistöjen olojen parantamisessa on edistytty jonkin verran. Romania on ratifioinut merkittävimmät ihmisoikeussopimukset kuten Euroopan ihmisoikeussopimuksen ja tarkistetun Euroopan sosiaalisen peruskirjan. Ratifioiminen ei kuitenkaan riitä. Tärkeintä on noissa sopimuksessa olevien oikeuksien toteuttaminen.
Olen myös sitä mieltä, että komissio määrittelee vähemmistön väärin ottaessaan huomioon ainoastaan romani- ja unkarilaisyhteisöt. Näiden vähemmistöjen oikeudet ovat välttämättömiä vapaalle, avoimelle, demokraattiselle ja eurooppalaiselle Romanialle, mutta minua huolestuttaa erityisesti myös muiden vähemmistöjen oikeudet, kuten Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 13 artiklassa lueteltujen ryhmien oikeudet: heidän, jotka kärsivät sukupuoleen, rotuun, etniseen alkuperään, uskontoon tai vakaumukseen, vammaisuuteen tai sukupuoliseen suuntautumiseen perustuvasta syrjinnästä. Ongelmia ei ratkaista pelkillä laeilla. Todellakin, Romanian parlamentin ylähuone kieltäytyy toimimasta poistaakseen homoseksuaalisuuden rikoslaista. Se on kerta kaikkiaan törkeää.
Räikeää syrjintää harjoitetaan muissakin maissa, kuten Puolassa ja Maltassa. Äskettäin Puolassa entinen presidentti, Lech Walesa, kertoi kampanjatoimihenkilölle, että hän on sitä mieltä, että nämä ihmiset (homoseksuaalit) tarvitsevat lääketieteellistä hoitoa. Kuvittele, jos kaikki ihmiset olisivat sellaisia! Meillä ei olisi lainkaan jälkeläisiä. Tuo on yhtä tietämätöntä kuin se on väärin, ja meidän on tehtävä kaikkemme varmistaaksemme, että kun tarkastelemme ehdokasvaltioita, ihmisoikeudet ja vähemmistöjen kohtelu ovat esityslistan yläpäässä.

Flesch
Arvoisa puhemies, haluaisin aivan ensiksi kiittää esittelijä Elmar Brokia ja kaikkia niitä esittelijöitä, jotka ovat syventyneet kutakin ehdokasvaltioita koskeviin papereihin. Vaikka teksteihin liittyisikin ristiriitoja, näiden eri tekstien perusteella voimme edetä neuvotteluissa yksityiskohtaisiin ja yksilöllisiin seikkoihin. Niiden avulla voimme myös arvioida komission ja sen yksiköiden tekemän työn laajuutta "screeningin" ja neuvottelujen puitteissa. Arvoisa komission jäsen, tällä hetkellä odotamme malttamattomina asiaa koskevaa mietintöänne.
Keski- ja Itä-Euroopan maiden sekä Kyproksen ja Maltan liittyminen antaa meille historiallisen tilaisuuden koota Euroopan kansat yhteen yhteisten ihanteiden pohjalta ja vakauttaa koko maanosa.
Suhteista Latviaan vastaavan valtuuskunnan jäsenenä haluaisin myös sanoa muutaman sanan, esimerkin vuoksi nimenomaisesta asiasta. Latvia on ottanut merkittäviä askeleita näiden poliittisten kriteerien saavuttamisen tiellä. Tietenkin tietyillä aloilla on vielä edistyttävä, mistä mainitsisin vain yhden seikan, jota esittelijä Schroedter ei ottanut esiin, eli oikeusmenettelyiden ja -infrastruktuurin uudenaikaistamisen, mutta Latvian poliittisten voimien pyrkimys saattaa uudistusprosessi päätökseen on kiistaton, ja se on hyvä enne tulevaisuutta ajatellen.
Jos otetaan huomioon laajentumishaasteen kaksi puolta: sen myötä Euroopan olisi päästä sisäiseen sopuun ja toisaalta toimielinuudistuksella olisi vahvistettava demokratiaa ja tehokkuutta toimielinten sisällä, Euroopan unioni on, kuten usein aiemminkin, sen historiaa ajatellen merkittävässä käännekohdassa.
Toimielinten, jäsenvaltioiden ja meidän kaikkien kohdalla on kyse siitä, että osoitamme olevamme haasteen veroisia, jotta voimme lisäksi tyynnyttää kunkin maan kansalaisten pelot ja löytää uudelleen Euroopan perustajia innoittaneen hengen, pyrkimyksen ja näkemyksen.

Gomolka
Arvoisa puhemies, anteeksi, että olen myöhässä. En ole valitettavasti vieläkään ymmärtänyt, miten pääsen lyhintä tietä pois sekavasta pysäköintitalosta.
Hyvät parlamentin jäsenet, arvoisat kollegat, haluaisin puhua eräästä ongelmasta, joka esiintyy etenkin Baltian maissa ja eritoten Latviassa ja Virossa. Kyse on suhteellisen isosta venäjänkielisestä väestöryhmästä, jota täydentävät Vähä-Venäjän ja Ukrainan kansalaiset. Nämä kansalaiset ovat alueella valtaosin vuosikymmeniä kestäneen miehityksen seurauksena, ja siksi heidän läsnäoloonsa suhtaudutaan melkoisin tunnevarauksin.
Viime vuosina on onnistuttu parantamaan merkittävästi myös tämän alueen tilannetta etenkin eurooppalaisten toimielinten vaikutuksesta. Muistan, miten vielä muutama vuosi sitten kielilaki vaikutti osaltaan kielteiseen arviointiin. Muistan vielä ne suuret vaikeudet, jotka liittyivät kansalaisoikeuksien uudistamiseen ja niiden mukauttamiseen eurooppalaisiin standardeihin.
Lainsäädännölliset esteet on tällä välin poistettu, joten myös monet venäjänkieliset kansalaiset ovat nyt valmiita tunnustamaan kansalaisoikeudet ja -velvollisuudet niin Latviassa ja Virossa kuin muissakin asianomaisissa maissa. Tämä on prosessi, joka etenee hyvin eriytetysti, mutta siitä huolimatta se voi herättää hyvin suuria toiveita, sillä sehän tarkoittaa, että nämä kansalaiset tulevat unionin kansalaisiksi, ja heitä kehotetaan siten erityisesti etsimään yhteyksiä esi-isiensä kotimaahan. Voin hyvin kuvitella, että nämä kansalaiset harjoittavat rajat ylittävää yhteistyötä tulevaisuuden laajentuneessa Euroopan unionissa.

Maes
Arvoisa puhemies ja arvoisa komission jäsen, haluan kiittää Brokia ja muita esittelijöitä, mutta haluan ennen kaikkea pitäytyä Slovakiassa, erityisemmin sen vähemmistöpolitiikassa.
Yhteisön kulttuuri-identiteetin, myös vähemmistönä olevan yhteisön, kunnioittaminen lisää niiden itsekunnioitusta, jotka kuuluvat kyseiseen yhteisöön. Tätä itsekunnioitusta tarvitaan oman kehittymisen rohkaisemiseksi, ja tästä pyrkimyksestä tasa-arvoon ja itsensä ymmärtämiseen tulee sitten tekijä, joka vaikuttaa kokonaisuuteen. Vähemmistöjä pitäisi tarkastella tämän filosofian pohjalta, sillä se olisi paljon myönteisempää. Monissa ehdokasvaltioissa vähemmistöt, romanit ja muut, katsotaan ongelmaksi. Tilanne on sellainen myös Slovakiassa.
Mietinnössä pidetään välttämättömänä, että asenteet romaneja kohtaan muuttuvat perusteellisesti. Tarkoitan tässä Wiersman mietintöä. Tämä kertoo jotakin siitä pitkästä tiestä, joka on vielä kuljettavana, mutta myös unkarilaisvähemmistö pelkää, että vuoden 1999 vähemmistökieliä koskevasta laista huolimatta sen sosiaalista, kulttuurista ja taloudellista kehittymistä jarrutetaan.
Minä olen Belgiasta, missä kielilait eivät ole kyenneet ratkaisemaan kansojen välisiä ongelmia. Sitä varten tarvittiin enemmän: ylempää ja alempaa koulutusta, mukaan lukien yliopistot. Sitä varten tarvittiin enemmän riippumattomuutta. Sanon tämän vain siksi, että yksikertaiset ratkaisut eivät yleensä auta ratkaisemaan mutkikkaita kysymyksiä.
Keski- ja Itä-Euroopan kulttuurien ja kansojen moninaisuus saa yhdentyneen Euroopan puitteissa epäilemättä uusia mahdollisuuksia, mutta samalla myös Euroopan täytyy ymmärtää, että esimerkiksi romanien ongelma on maattoman kansan ongelma, joka on myös meidän ongelmamme. Emme voi vain pyyhkäistä sitä Slovakian, Romanian tai muiden maiden niskoille.

Gahler
Arvoisa puhemies, kuukausi ennen seuraavien edistymiskertomusten julkaisemista en aio ryhtyä tulkitsemaan vanhoja. Ryhmäni Liettuaa koskevan mietinnön varjoesittelijänä haluaisin kuitenkin mielelläni onnitella kollega Hoffia hänen mietinnöstään. Haluaisin kuitenkin esittää muutamia odotuksia ja epäilyksiä etenkin neuvostolle, joka valitettavasti ei ole mainittavasti läsnä.
Minulla on valitettavasti sellainen kuva, että lukuisista kauniista sanoista ja useiden lukujen ahkerasta avaamisesta ja sulkemisesta huolimatta neuvosto ei ole ajanut tätä laajentumisprosessia sen edellyttämällä poliittisella painolla. On olemassa vaara, että mahdollisuuksien ikkuna, josta komission jäsen puhui, suljetaan huolimattomasti, koska neuvoston toimijat, etenkin itse hallitusten päämiehet ovat sidottuja ensi sijassa kansallisiin esityslistoihinsa, eikä heillä ole valitettavasti kunnianhimoa kehittää omaa profiilia koko Eurooppaa varten.
Sen jälkeen kun Euroopan kunniakansalainen Helmut Kohl poistui Euroopan poliittiselta näyttämöltä, mieleeni ei muistu enää ketään muuta hallituksen päämiestä, joka on ottanut eurooppalaiset kysymykset sydämen asiakseen, kuin Jean-Claude Junker. Tästä huolimatta vaadin, että neuvoston koko poliittisen johdon tulee olla tämän suuren tehtävän tasalla.
Luopukaa pyrkimyksistä korvata periaate "jokainen kykyjensä mukaan" periaatteella "jokainen kykyjensä mukaan, mutta vasta minun vaalieni jälkeen". Tämä koskee sekä puheenjohtajavaltio Ranskan vaaleja että Saksan liittopäivävaaleja. Vaalit eivät ole mikään syy viivyttää näiden neuvottelujen loppuun saattamista näiden päivämäärien jälkeen. Se, joka asettaa vähäpätöiset kansalliset tai jopa puoluepoliittiset ratkaisut historiallisten päätösten edelle, ei jää historiaan.
Kehotan teitä sopimaan Nizzassa päivämäärästä, johon mennessä teillä on tarkoituksena saattaa loppuun neuvottelut pisimmälle edistyneiden ehdokasvaltioiden kanssa - nimiä kuitenkaan mainitsematta. Lopettakaamme vaatimasta ehdokasvaltioilta sellaisia asioita, jotka eivät kuulu yhteisön säännöstöön! Sanon tämän muutamille uskotuille parlamentissa mutta ennen kaikkea neuvoston kansallisille valtuuskunnille, jotka osallistuvat neuvotteluihin. On toisinaan uskomatonta, miten yksittäiset hallitukset sallivat tiettyjen lobbaajien vetää itsensä osittain mukaan ja johdatella itseään näissä neuvotteluissa!
Kehotan neuvostoa vielä kerran: osoittakaa, että teillä on poliittinen johto ja ilmoittakaa ehdokasvaltioille Nizzassa konkreettisesta aikataulusta, jonka täyttämiseksi ne voivat tehdä töitä! Muuten: ranskalaiset ja kaikki muut maanviljelijät ovat olemassa sekä ennen vaaleja että vaalien jälkeen!

Carnero González
Arvoisa puhemies, haluaisin puhua aluksi Bulgariasta, joka on viime vuosien aikana edistynyt huomattavasti siirtyessään kohti markkinatalouteen perustuvaa demokraattista yhteiskuntamallia, tosin ei kuitenkaan ilman taloudellisia ja yhteiskunnallisia ongelmia.
Kaikesta huolimatta Bulgarian talous kehittyy kuitenkin nykyisin tasaiseen tahtiin. Tämä ei ole kuitenkaan edesauttanut kansalaisten elämänlaadun tasapuolista parantumista. Kenties rakentava vuoropuhelu hallituksen, oppositiopuolueiden ja työmarkkinaosapuolten välillä voisi antaa myönteisen sysäyksen oikeaan suuntaan.
Lisäksi tämä vuoropuhelu edistäisi osaltaan hallintokyvyn parantamista, jota tarvitaan maan tehokkaassa johtamisessa, luomalla rakenteita, joita ei vielä ole olemassa ja vähentämällä korruptiota.
Monet unionin maat ovat kohdanneet samanlaisia ongelmia jossakin kehityksensä vaiheessa ja voivat neuvoa Bulgariaa ja auttaa sitä selviämään niistä ongelmista, joita sillä tällä hetkellä on.
20 prosenttia Bulgarian työkykyisestä väestöstä on työttömänä. Kun on kyse tällaisesta ongelmasta, johon ei ole olemassa helppoa ratkaisua, on välttämätöntä luoda suotuisat olot eri teollisuudenalojen toiminnalle ja luoda myös kilpailukykyisiä talousrakenteita.
Bulgarialla on Balkanin tulevaisuuden kannalta myös hyvin tärkeä geopoliittinen rooli. Sen yhteistyö kansainvälisen yhteisön kanssa Kosovon konfliktin aikana ja sen tasapainottava rooli tässä yhteydessä ovat merkittäviä asioita kokoa alueen kannalta. Itse asiassa Bulgaria käyttää asemaansa siltana Keski-Euroopan ja Balkanin välillä tavalla, joka on hedelmällistä kaikkien kannalta.
Euroopan unionin on jatkossakin autettava Bulgariaa edistymään liittymisen valmisteluissa toimimalla niin, että tämän avustamisen suunnittelu tehtäisiin vieläkin hajautetummin.
Arvoisa puhemies, nyt kun olen puhunut Bulgariasta, haluaisin ennen puheenvuoroni päättämistä esittää muutaman yleisemmän huomion. Haluan vahvistaa uudelleen, että kannatamme laajentumista.
Jos haluamme toteuttaa sen tosissamme ja rehellisesti, se edellyttää sitä, että meidän on kannatettava kahta keskeistä asiaa. Ensimmäinen niistä on se, että samalla kun unionia laajennetaan niin sitä myös syvennetään. Näin ollen on tärkeää, että hallitustenvälisessä konferenssissa otetaan merkittävä askel kohti poliittista unionia.
Toiseksi unionin on käytettävä laajentumisen toteuttamiseen riittävästi varoja. Tällä tavoin laajentuminen saa tästä hetkestä lähtien uskottavuutta niiden keskuudessa, jotka haluavat olla kanssamme tulevaisuudessa, sekä kansalaisten keskuudessa.

Turmes
Arvoisa puhemies, rajoitun tarkastelemaan demokratiaa koskevia näkökohtia Maltan liittymisen yhteydessä. Tanska on osoittanut, että kansalaiset, ja sanoisin asiasta erityisen kiinnostuneet ja asiasta hyvin perillä olevat kansalaiset, suhtautuvat EU:n nykyiseen demokratiakäsitykseen kriittisesti ja torjuvasti. Dimitrakopoulosin ja Leinenin ehdotusten mukaan Malta saisi ainoastaan neljä edustajaa Euroopan parlamenttiin. Jos Leinenin ehdotus hyväksytään, se johtaa pienten maiden syrjintään sekä uusien pienten kumppaneiden syrjintään pienissä jäsenvaltioissa. Näin rajoitetaan keskustelun poliittista monimuotoisuutta.
Jos Malta saa ainoastaan neljä edustajaa, vuosikymmeniä kestänyttä vastakkainasetteluun perustuvaa kaksipuoluejärjestelmää lujitetaan entisestään, ja poliittinen innovaatio estetään. Maltan pitäisi saada muiden pienten jäsenvaltioiden tavoin vähintään kuusi edustajaa. Demokratia ei ole ainoastaan enemmistöjen asia, vaan ennen kaikkea myös vähemmistöjen pitäisi osallistua asianmukaisesti päätöksentekoon. Toivon, että Maltan liittyminen toteutetaan tässä hengessä.

Schwaiger
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, surunlapsesta mallioppilaaksi - näin voisi kuvata Slovakian hallituksen, Slovakian parlamentin päättäväisyyttä edetä nopeasti jäseneksi ja ponnistella kahden vuoden aikana kaikin mahdollisin tavoin Kööpenhaminan kriteerien täyttämiseksi. Toivomme, että Slovakian parlamentti ja hallitus etenevät johdonmukaisesti valitsemallaan tiellä ja osoittavat tarvittavaa malttia voittaakseen esteet ja rohkaistakseen Slovakian kansaa sen matkalla Eurooppaan.
Tähän kuuluu kuitenkin myös johdonmukainen yksityistäminen ja talouden uudistaminen. Pankki- ja rahoitusalaa on uudistettava täydellisesti ja finanssipolitiikan vakauttamista on jatkettava. Työmarkkinaosapuolten, siviiliyhteiskunnan muiden ryhmien, hallituksen ja parlamentin välisellä vuoropuhelulla on tässä yhteydessä tärkeä ja - kuten toteamme - myönteinen rooli. Talouden eriyttämisen on hyödytettävä ennen kaikkea pieniä ja keskisuuria yrityksiä. Slovakian olisi ansaittava valuuttansa yhä enenevässä määrin pysyvästi sellaisilta talouden aloilta, joilla ei ole mitään tekemistä maaöljyn jalostamisen ja asetuotannon kanssa.
Olemme tyytyväisiä Unkarin ja Slovakian tasavallan väliseen nykyiseen tiiviiseen yhteistyöhön. Olemme erityisen iloisia siitä, että Slovakia aikoo myöntää unkarilaiselle vähemmistölle ja muille vähemmistöille oikeudet, jotka lähentyvät hitaasti Euroopan neuvoston standardeja. Ne ovat tärkeä Slovakian kitkattoman EU-jäsenyyden edellytys. Slovakian hallitus on muuten ponnistellut huomattavasti valtiokoneiston uudistamiseksi ja reuna-alueiden edistämiseksi.
Panemme tyytyväisinä merkille, että Slovakian parlamentti on tietoinen liittymisen edellytyksistä ja pyrkii täyttämään ne järjestelmällisesti ja ripeästi. Panemme merkille myös sen, että koska Slovakian tasavalta on kauttakulkumaa Keski-Eurooppaan ja Länsi-Eurooppaan, sillä on erityinen velvollisuus entistä johdonmukaisemmin torjua tehokkaasti ihmiskauppaa sekä taistella korruptiota ja järjestäytynyttä rikollisuutta vastaan, ja että tuomiovaltaa lujitettiin entisestään viimeksi tehdyin lakimuutoksin.
Sallinette minun kiittää lopuksi Euroopan kansanpuolueen ryhmän nimissä esittelijäämme Wiersmaa hänen erinomaisesta ja kattavasta mietinnöstään ja luvata hänelle PPE-ryhmän puolesta meidän tukemme.

Paasilinna
Arvoisa puhemies, komission jäsenet, kollegat, laajentuminen vanhan rautaesiripun yli on rauhan työtä. Rauha luo toivoa ja sota tuhoaa sen.
Kun vaadimme laillisuutta ja korruption purkua ehdokasvaltioilta, myös meidän itse on toteutettava tasavertaisuuden ja rehellisyyden periaatteita. Tulo- ja tietoerot ovat meillä vain kasvaneet.
Laajentumista ei kuitenkaan tule tehdä vain uudet Nato-maat ensiksi valiten. Se olisi sotakoneen logiikan noudattamista. Emme voi myöskään lähteä siitä, että joku hakija on itsestään selvästi ensimmäinen ja että ikään kuin ilman sitä laajentuminen ei voisi alkaa lainkaan. Ehdokasvaltioiden tulee olla tasavertaisia ja niiden liittyminen tulee riippua vain niiden omasta kehityksestä. Eräät tunnetut oikotien tarjoajat ovat kuin vilpillisiä tuomareita urheilukilpailussa.
Unioni ei ole valmis ottamaan uusia jäseniä, jos työttömyytemme jatkuu näin korkeana. Siitä seuraa väistämättä selkkauksia ja yhä lisää ääriliikkeiden tuomaa epätasapainoa. Siinä on työmaamme. Meidän tulee kaataa rautaesirippu keskuudessamme, sillä sosiaalisen ja tiedollisen eriarvoisuuden poistaminen on paljon tärkeämpi ehto kuin komission tai neuvoston äänten painotukset.
Tietämättömät ja syrjäytetyt ihmiset eivät voi muodostaa informaatioyhteiskuntaa, vaan ovat sen epäonnistumisen merkki. Varoitan niitä, jotka ovat repimässä unionia kahtia: sisäpiiriin ja muihin. Mehän olemme juuri lopettamassa Euroopan kahtiajakoa emmekä luomassa uutta. Parasta byrokratian yksinkertaistamista on se, että keskitymme niihin asioihin, joihin täytyy löytää yhdessä ratkaisu. On välttämätöntä, että niistä asioista, jotka koskevat näitä yhteisiä asioita, päätetään jäsenvaltioissa ja kunnissa, sillä muuten verkotumme pelottavaan kontrolliyhteiskuntaan, jota hallitsee yhä pimenevä ydin.
Herra puhemies, ehdotankin, että komissio antaisi parlamentille arvionsa laajentumisen sisäisten edellytysten kehittymisestä työttömyyden, syrjäytymisen ja digitaalisen jakautumisen valossa.

Titley
Arvoisa puhemies, Euroopan unionia kohdannut haaste 1980-luvulla oli yhtenäismarkkinoiden luominen. 1990-luvun haaste oli yhtenäisvaluutan toteuttaminen. Tämän vuosituhannen ensimmäisen vuoden haaste on Euroopan unionin laajentuminen siten, että maanosan rauha, vakaus ja vauraus lisääntyvät eikä tuo vakaus vähene.
Sitä varten laajentumisen on nyt oltava ehdoton prioriteetti. Emme saisi menettää tilaisuutta, johon komission jäsen Verheugen viittasi. Tämä ei tarkoita sitä, että meidän olisi edettävä silmät ummessa. Yhdelläkään maalla ei ole täysin varmaa oikeutta liittymiseen. Niiden on oltava valmiita. Sen vuoksi monia meistä huolestutti komission Tsekin tasavallan ponnisteluista antama arvostelu sen edellisessä kertomuksessa, jossa viitattiin jonkinlaiseen ponnistelujen vähentymiseen. Toivomme vain, että hallituksen viime aikoina tekemät huomattavat ponnistelut tuodaan esille seuraavassa komission kertomuksessa. Samaan aikaan meidän olisi tunnustettava Liettuan kaltaisten maiden tekemät ponnistelut menetetyn ajan korvaamiseksi. Ne tuotiin esille edellisessä komission kertomuksessa ja tuodaan esille toivottavasti myös tällä kertaa.
Meidän on varmistettava, että maat ovat valmiita liittymään ja erityisesti että niillä on hallinnollista kapasiteettia yhteisön säännöstön käsittelemiseen. Sen vuoksi eräät meistä olivat huolestuneita siitä, että Tsekin tasavalta on viivyttänyt siviilipalveluslakinsa toimeenpanoa ja hidastanut oikeusasioita koskevaa uudistusta samalla kun toisaalta Liettua on edennyt erittäin hyvää vauhtia sillä alueella ja tunnustanut hallinnollisen kapasiteetin tärkeyden.
Jäsenvaltiot voisivat tehdä enemmän kumppanuussopimustensa kanssa auttaakseen ehdokasvaltioita kehittämään hallinnollista kapasiteettiaan.
Lopuksi on ratkaisevaa, että saamme Euroopan unionin äänestäjäkunnan kiinnostumaan ehdokasvaltioista. Liian monilla on ehdokasvaltioista kuva, joka on vanhentunut 10 vuotta sitten. Ne ovat nyt paljon nykyaikaisempia järjestelmiä, monella tavalla valmiita vastaamaan haasteeseen Euroopan unionin jäsenyydestä, ja meidän on saatava kansalaiset kiinnostumaan ajatuksesta, jotta he kannattaisivat laajentumista tulevaisuudessa.

Laschet
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, Romania on maa, joka ei varmastikaan liity Euroopan unioniin ensimmäisellä kierroksella, mutta se on hyvä todiste siitä, että komissio oli oikeassa päättäessään strategiasta, jonka mukaan 12 maasta tehdään tasavertaisia neuvottelukumppaneita, ja vasta sen jälkeen päätetään kriteerien perusteella, milloin kustakin maasta tulee jäsen. Sen ansiosta meidän on mahdollista yhtäältä poistaa kansalaistemme pelot siitä, että 12 maata Bulgariasta Romaniaan liittyvät yhdellä iskulla Euroopan unioniin ja että vaadimme niiltä liikaa; toisaalta voidaan argumentoida, että määritämme hyvin selvät perusteet maiden liittymiselle. Tämä kaikki sisältyy paronitar Nicholson of Winterbournen mietintöön, ja kiitän häntä sydämellisesti ryhmäni puolesta tästä mietinnöstä.
Romania lähti Eurooppaan johtavalle tielle vasta hyvin myöhään rautaesiripun putoamisen jälkeen. Vasta vuonna 1996 demokraattinen hallitus aloitti toimet kuroakseen umpeen kaiken sen, missä toiset maat olivat jo päässeet nopeaan alkuun, ja sen vuoksi näiden neljän vuoden aikana saavutetut tulokset ovat erittäin huomionarvoisia. Sallinette minun vielä esittää yhden huomautuksen turvallisuustilanteesta: Romania on maa, joka asettui Kosovon konfliktin aikana Euroopan puolelle ja Atlantin liiton puolelle.
Siksi meidän olisi harkittava jo tässä vaiheessa signaalin antamista. Jos liittyminen Euroopan unioniin kestää vielä kauemmin, Atlantin liiton olisi harkittava Romanian liittämistä rakenteisiinsa jo aiemmin. Se koskee myös eurooppalaista turvallisuus- ja puolustuspolitiikkaamme. Kun tiedetään, että Romanian ja Slovenian Nato-ehdokkuudesta on jo keskusteltu Naton ensimmäisellä laajentumiskierroksella, Naton ei pitäisi pysähtyä paikalleen laajentumisprosessissaan.
Romanian tapaus osoittaa myös kansalaisillemme selvästi, että on meidän etujemme mukaista luoda Eurooppaan vakautta. Romania on myös tulevaisuudessa Euroopan unionin ulkoraja. Romania on tärkeä koko Balkanin, koko Kaakkois-Euroopan vakauttamiseksi. On näin ollen meidän etujemme mukaista laajentaa oikeus- ja vapausjärjestelmäämme Romaniaan, ja tämä on varmasti eräs argumentti kansalaisten kanssa käytävässä kriittisessä keskustelussa. Jos me emme anna Romanian ja Bulgarian kaltaisille maille mitään tulevaisuudennäkymiä, epävakaus säilyy, eikä se ole Euroopan edun mukaista.

Souladakis
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, olemme keskustelleet tänään laajentumista käsittelevistä mietinnöistä samanaikaisesti Brokin mietinnön kanssa sekä myös säännösten muuttamisesta, ja voimme epäilyksittä todeta, että tämä päivä on juhlapäivä 21. vuosituhannen Euroopalle.
Kaikissa mietinnöissä on runsaasti myönteisiä piirteitä, niin että olemme selkeästi siirtyneet seuraavaan vaiheeseen innostavalla ja myönteisellä tavalla. Mietintöjen ilmapiiri on kauttaaltaan myönteinen, ja tästä syystä moitteet jäävät vähiin. Meidän on nähtävä metsä puilta. Nyt historia ja politiikka yhdistyvät samaksi hetkeksi. Nyt meidän on otettava suuri askel. Nyt Euroopan on vastattava tulevaisuuden kutsuun, nyt laajentumiselle on annettava ideologinen sisältö.
Yleisten asioiden lisäksi haluaisin kiinnittää huomiota erityisesti kahteen Välimeren saareen, jotka ovat saarivaltioita - (EL) Kyprokseen ja Maltaan - jotka ovat nyt liittymässä Euroopan unioniin. Ne ovat varsin valmiita Euroopan alueita, varsinkin Kypros. Tässä mielessä laajenemisen logiikkaa ei arvioida puhtaasti taloudellisin perustein, vaan myös yleisempien periaatteiden kunnioittamisen perusteella, joiden pitää olla huomiomme kohteena Euroopan tulevaisuuden osalta, rauhanomaisen Euroopan, kansojen Euroopan, valtioiden Euroopan, yhtäläisten oikeuksien Euroopan, ihmisoikeuksia kunnioittavan Euroopan.
Tässä mielessä uskon, että Kyproksen kysymys on se, jossa Eurooppa voi arvioida soveltuvuutensa nähdä oma poliittinen luonteensa. Kyproksen ja Maltan kysymys on se, joka näyttää Euroopalle, että myös geometrisia määritelmiä käytetään laajenemisessa, mutta ei maantieteellisen symmetrian vuoksi, vaan yhtenäisten kansojen tulevaisuudenkuvien ja poliittisen ja kulttuurillisen kokonaisuuden johdosta.

Carrilho
Arvoisa puhemies, tänään käyty keskustelu tulee olemaan yksi merkittävimmistä Euroopan parlamentin työstä kertovista todisteista Euroopan unionin laajenemisen osalta. Sallikaa minun antaa puheenvuoroista tunnustukseni erityisesti mietintöjen laatijoille, mutta myös neuvoston ja komission edustajille, Verheugenille ja Moscovicille. He onnistuivat tuomaan realismia ja käytännönläheisyyttä arvioihinsa ilman, että he olisivat päästäneet näkyvistään ne ihanteelliset tavoitteet, jotka antavat eurooppalaisella hankkeelle sen varsinaisen sisällön. Ilmeisistä näkemyseroista huolimatta saavutimme yksimielisyyden keskeisten kysymysten osalta. Näiden joukosta ottaisin esiin seuraavan näkökohdan: jokaisen uuden maan liittyminen Euroopan unioniin merkitsee täydellistä paneutumista, jossa taloudellinen lähentyminen liittyy poliittiseen hankkeeseen. Tähän hankkeeseen kuuluu useita piirteitä, joita ehdokasvaltioiden ja nykyisten jäsenten on välttämätöntä noudattaa, sillä muuten laajentuminen vain heikentää unionia. Eurooppalaista hanketta ilmentävien piirteiden joukosta on painotettava jäsenvaltioiden välistä yhteenkuuluvuutta ja yhteisvastuuta, demokratiaa, vastuullisuuden etiikkaa, sosiaalista ulottuvuutta ja tasaveroisia mahdollisuuksia.
Arvoisa puhemies, lopuksi haluan sanoa, että sen seikan, että tämä keskustelu käydään hetkellä, jolloin Saksa juhlii yhdistymisensä kymmenvuotispäivää, on herätettävä meidät ajattelemaan. Olemme päässeet eroon menneisyyden painolastista. Jos 1900-lukuun onkin painanut leimansa Euroopan äärimmäinen hajanaisuus ja kaksi kauhistuttavaa sotaa, niin 2000-lukua leimaa, jos me niin haluamme, Euroopan kansojen yhdistyminen yhteisen hankkeen ympärille, joka on Euroopan kansojen keskinäiseen rauhaan sekä Euroopan ja muun maailman väliseen rauhaan pyrkivä ratkaiseva hanke.

Andersson
Arvoisa puhemies, tulen maasta, Ruotsista, jossa EU:n hankkeeseen suhtaudutaan edelleenkin melko epäillen. Erästä kysymystä kuitenkin kannatetaan selkeästi, nimittäin laajentumista. Voidaan kysyä, miksi? Luulen, että mahdollisuus muuttaa EU yleiseurooppalaiseksi yhteistyöksi oikeuttaa laajentumisen.
Hyötyä saavutetaan erityisesti poliittisella kentällä. On upeaa, että tämän vielä kymmenisen vuotta sitten jakautuneen Euroopan valtiot ryhtyvät tekemään yhteisiä päätöksiä yhteisistä asioista lähitulevaisuudessa. Tämä muutos antaa demokraattisia etuja ja myös mahdollisuuden luoda rauhaa ja vakautta tulevaisuudessa.
Kyse on taloudellisesta voimien keräämisestä, se on tunnustettava, mutta tulevaisuudessa siitä voi olla myös suurta taloudellista hyötyä, sillä mantereellamme vallitsevat markkinat laajenevat ja kasvu lisääntyy.
Tulemme havaitsemaan ympäristöön liittyviä etuja. Asun itse lähellä Itämerta, joka on meidän kaikkien yhteinen asia. Luodessamme yhteisiä sääntöjä, jotka parantavat ympäristöä, luomme paremmat elinehdot tulevaisuutta ajatellen. Se on yhteinen tehtävämme.
Mietinnössä mainitaan, että kunkin valtion on liityttävä EU:hun omien ansioittensa perusteella. On tärkeää, että niin tapahtuu, että valtio voi liittyä EU:hun, kun se on siihen valmis. Edessämme on nyt kaksi tehtävää: toisaalta meidän on kannustettava jäsenvaltioita, jotta ne eivät luopuisi ponnisteluistaan, ja sen vuoksi meidän on pian ilmoitettava tavoitepäivämäärä, ja toisaalta meidän on käytävä keskustelua kansalaistemme kanssa kotimaissamme, jotta tämä hanke olisi oikeutettu jatkossakin.

Scheele
Arvoisa puhemies, komission jäsen Verheugen sanoi tänään iltapäivällä, että laajentuminen ei johda polkumyyntiin sosiaali- ja ympäristöalalla. Uskon, että se on keskeinen tavoite, ja kaikkien osapuolten on tehtävä osuutensa, jotta tämä tavoite varmasti myös saavutetaan.
Ympäristövaliokunnan Brokin mietinnössä esittämät kohdat ovat välttämättömiä toimenpiteitä sen varmistamiseksi, ja ne ovat edellytyksenä Euroopan ympäristöpolitiikan hidastumisen torjumiseksi. Ryhmäni kannattaa siten siirtymäkausien rajoittamista enintään viiteen vuoteen.
Ympäristöalan ongelmakenttien - veden, ilman ja jätteiden - kiireinen käsittely on poliittinen haasteemme. Jos siirtymäkausia myönnetään, on välttämätöntä ja järkevää asettaa liittymissopimuksessa realistisia välitavoitteita ja määrittää näiden välitavoitteiden noudattamatta jättäminen sopimusrikkomukseksi.
Parlamentin on saatava välttämättömät tiedot, jotta se voi arvioida ehdokasvaltioiden tilannetta. Komission vuosikertomusten ansiosta täytäntöönpanoprosessia voidaan seurata. Ydinturvallisuutta koskeva kysymys on suuri haaste laajentumisprosessissa. Ponnistelut, jotka on jo tehty tällä alalla, osoittavat, että laajentumisprosessi merkitsee myös tässä mielessä suurta mahdollisuutta parantaa ehdokasvaltioiden mutta myös koko Euroopan turvallisuutta. Seurauksena on ehdokasvaltioiden kansalaisten parempi turvallisuus ja koko Euroopan väestön parempi turvallisuus.
Neuvostovalmisteisia ensimmäisen sukupolven ydinreaktoreita pidetään suurena riskinä koko Euroopalle. Kehotamme ehdokasvaltioita poistamaan liittymispäivään mennessä käytöstä ydinvoimalat, joita ei voi nykyaikaistaa. Puhun nyt kolmesta ydinvoimalasta Bohunicesta, Ignalinasta ja Kozloduysta.

Schierhuber
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, emme saa väheksyä tätä tärkeää ja kauaskantoista historiallista mahdollisuutta yhdistää maanosamme rauhanomaisesti. Poliitikkoina meidän on tuettava tätä syvälle käyvää prosessia kannattamalla sitä yksiselitteisesti, vaikka useista kohdista onkin vielä keskusteltava ja neuvoteltava. Poliittinen visio on kuitenkin yhä sama. Meidän parlamentin jäsenten on nyt otettava vastuu siitä, että tulevat sukupolvet voivat elää rauhassa ja vapaudessa maanosassamme. Elintaso nousee myös Keski- ja Itä-Euroopan maissa markkinatalouden ansiosta ja tätä nousua edistävät demokraattiset hallitusmuodot. Vaikka se vaatiikin meiltä valtavasti voimia, se on oikea tie.
Maantieteellisen sijaintimme vuoksi me itävaltalaiset olemme erityisen kiinnostuneita laajentumisesta, ja se koskettaa erityisesti meitä. Muistan itse liiankin hyvin rautaesiripun, sillä maatilani sijaitsi vain muutamien kilometrien etäisyydellä siitä. Minulle rajojen avaamisen jälkeen syntyneet ongelmamme ovat yhä paljon mieluisampia, kuin jos eläisimme yhä selkä vasten rautaesirippua, kuten teimme vuosikymmenien ajan.
Kannatan periaatteessa unionin laajentumista ja sen ohella korostan sitä, että laajentuminen olisi toteutettava mahdollisimman pian. Etenkin maataloudella on tärkeä rooli, sillä ehdokasvaltioissa maatalouden alalla työskentelee vielä suurempi määrä ihmisiä. Meidän on sanottava ehdokasvaltioille, että niiden on toteutettava rakennemuutos varmistaakseen kilpailukykynsä tulevaisuuden markkinoilla, ja maaseudulla on järjestettävä yhä useampia vaihtoehtoisia työllisyysmahdollisuuksia. Sapard-ohjelma on yksi hyvä mahdollisuus, ja olen hyvin tyytyväinen siihen, että komissio on jo hyväksynyt kuusi ohjelmaa.
Siirtymäkaudet ja siirtymäkausijärjestelmät täytyisi pitää mahdollisimman lyhyinä, mutta korostan kuitenkin yhtä asiaa: yhteisön säännöstö on pantava kaikilta osin täytäntöön. Erityistä huomiota on kiinnitettävä terveys- ja kasvinsuojelu- ja ennen kaikkea ympäristömääräyksiin sekä kysymyksiin, jotka ovat erittäin tärkeitä meille kuluttajina ja maanviljelijöinä, jotta voisimme säilyttää kuluttajien luottamuksen jatkossakin. Yhteisen maatalouspolitiikan uudistamisen on oikeastaan oltava maanviljelijöiden eri aloilla aikaansaamien monimuotoisten suoritteiden tehokas perusta. Eurooppalaisen maatalousmallin periaatteiden toteuttamisessa ja maaseudun kehittämisessä EU:n maanviljelijöiden ja Keski- ja Itä-Euroopan maiden maanviljelijöiden välillä ei ole mitään eturistiriitaa. Haluamme ratkaista ongelmat yhdessä ja edetä tulevaisuuteen yhdessä.

Myller
Arvoisa puhemies, meidän on välttämätöntä saada myönteistä liikettä laajentumiseen. Muun muassa ympäristö on suuri hyötyjä laajentumisesta monen muun alan ohella. Tämä kuitenkin edellyttää sitä, että meillä on selkeät pelisäännöt, miten laajentuminen tapahtuu. Ympäristön kannalta on välttämätöntä, että meillä on rajatut mahdollisuudet siirtymäsäännöksiin ja että on selkeästi esitetty, miten siirtymäkauden aikana toimitaan.
Meillä puhutaan hyvin paljon siitä, millä laajentuminen rahoitetaan. Meillä on varat osoitettu budjetissa Agenda 2000:n mukaan, mutta on pidettävä huolta siitä, että tarvittavat varat, joita erityisesti ympäristön alalla tarvitaan, ovat saatavissa nimenomaan ennen jäsenyyttä. Varoja täytyy ohjata enemmän kuin mitä tällä hetkellä Agenda 2000:ssa esitetään nimenomaan laajentumista edeltävään toimintaan. Ainoastaan tällä tavalla voimme varmistaa sen, että säädökset tulevat toimeenpannuiksi. Tähän on kyllä lisättävä, että hallinnollisista valmiuksista on samalla huolehdittava.
Kaiken kaikkiaan kustannukset laajentumisen yhteydessä ovat yleisessä keskustelussa nousseet erittäin voimakkaasti esille. Näin ollen oli erittäin miellyttävää kuulla PSE-ryhmän puolesta puhuneen Klaus Hänschin toivovan, että komissio tekisi todellisen arvion laajentumisen vaikutuksista ja myös niistä taloudellisista vaikutuksista, jos laajentumista ei tapahdu. Mietitäänpä, mitä kustannuksia meille syntyy siitä, jos kahtiajako jatkuu, ja mitä tämä merkitsee sosiaalisella ja ympäristön alalla.

Fiori
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, useat kollegat ovat jo muistuttaneet, että laajentuminen on tärkeä ja kunnianhimoinen tavoite. Haluan lisätä, että se on myös Länsi-Euroopan moraalinen velvollisuus: neuvostojärjestelmä päättyi 11 vuotta sitten, ja tuolloin nuo maat kääntyivät puoleemme toiveikkaina. Meidän on vastattava näihin toiveisiin auliisti ja kaukokatseisesti. Emme toki peittele hankkeeseen liittyviä vaikeuksia. Meidän on toteutettava toimielinuudistuksia, ja heidän on puolestaan toteutettava merkittäviä sisäisiä uudistuksia muun muassa Kööpenhaminan kriteerien mukaisesti.
Tältä osin kiinnitän huomiota tarkistuksiin, joita jäsen Oostlander on esittänyt Tsekin tasavaltaa ja Sloveniaa koskeviin mietintöihin, jotta viimeinkin puututtaisiin yhä ratkaisematta oleviin, vähemmistöjä koskeviin ongelmiin: tarkoitan esimerkiksi pitkään kestänyttä kiistaa Slovenian ja italialaisen yhteisön välillä. Yksityiskohtien ja erityiskysymysten tarkastelun ohella meidän tulisi kuitenkin kyetä näkemään tämän prosessin historiallinen merkitys. Viime päivien keskustelussa on noussut esille neljä keskeistä kysymystä: neuvottelujen päättymisen ajankohta, liittymisen ajankohta, uusien maiden liittymisjärjestys ja siirtymäkausi.
Ryhmäni on jo ilmaissut toiveensa, että ensimmäiset neuvottelut saatetaan päätökseen vuoteen 2003 mennessä, jolloin liittyminen olisi mahdollista vuoden 2004 kesäkuuhun mennessä. Keskustelu näiden maiden liittymisjärjestyksestä jää toki auki, myös siksi, että on todennettava, miten hyvin ne edistyvät sisäisissä uudistuksissaan. Minusta olisi viisasta laatia hyvä kompromissiratkaisu, jossa otetaan huomioon se, millainen sokki melko lyhyessä ajassa tapahtuva laajentuminen varmasti on toimielintemme toiminnalle, sekä ehdokasvaltioiden oikeutetut odotukset laajentumisen aikataulusta.
Siirtymäkausien osalta katson, että meidän ei pidä antaa periksi houkutukselle käyttää tätä välinettä laajentumisen vaikutusten pienentämiseksi ja näin heikentää käytännössä uusien jäsenvaltioiden kuulumista Euroopan unioniin, vain noudattaaksemme laatimaamme aikataulua. Sen sijaan on totta, että siirtymäkaudet voidaan määritellä hyvin avoimesti, tasapainoisesti ja vastuuntuntoisesti kaikkien maiden yleisen edun mukaisesti.

Berger
Arvoisa puhemies, meidän tehtävämme kansalaisvapauksien ja -oikeuksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunnassa oli ennen kaikkea arvioida sisämarkkinoita ja sitä koskevaa lainsäädäntöä ehdokasvaltioissa. Koska kyse on kuitenkin - kuten tänään on jo moneen kertaan korostettu - Euroopan laajentumisen ydinaloista, ja edistymistä voidaan arvioida aidosti vain yksityiskohtien perusteella, haluaisin vielä pahoitella sitä, että tämä laajentumiskeskustelu käydään jo nyt, vaikka meidän käytettävissämme ei vielä ole komission vuoden 2000 edistymiskertomuksia. Vain tältä pohjalta voisimme ottaa täysin huomioon yksittäisten maiden edistymiset. Meidän on siten tyydyttävä pikemminkin summittaiseen arvioon, joka ei ehkä vastaa täysin yksittäisten maiden tilannetta.
Voimme olettaa, että nimenomaan edellisten kertomusten jälkeen on saavutettu merkittävää edistystä. EU:n ja Tsekin tasavallan sekavaliokunnan varapuheenjohtajana tiedän, että tämä koskee ainakin Tsekin tasavaltaa, mutta oletan, että myös muutamia muita maita.
Sisämarkkinat on tärkeä osa laajentumisen onnistumista, ja minulle on sen vuoksi selvää, että meidän on suhtauduttava erityisen varovasti poikkeuksiin ja siirtymäkausiin. Yhdyn silti esittelijämme, kollega Wuermelingin, näkemykseen siitä, että ilman siirtymäkausia molempien sopimuspuolten edut eivät toteudu, ja varsinkin kun tulen raja-alueelta, jossa minulla on kollega Schierhuberin tavoin maatila Tsekin rajan läheisyydessä, minulle on tärkeää, että yhteinen tiivis talousalue voidaan saada aikaan suuremmitta ongelmitta ja että se johtaa myönteiseen tuloksiin molempien osapuolten näkökulmasta.
Haluaisin päättää esitykseni yhteen kollega Schröderin mietinnössä esitettyyn huomautukseen, johon olin erityisen tyytyväinen ja joka uskoakseni on myös komission jäsen Verheugenin tämän keskustelun alussa esittämien ajatusten hengen mukainen. Kollega Schröder kirjoittaa tosin vain Tsekin tilanteesta, mutta uskon, että se pätee yleisesti: "Vuosikymmeniä kestänyt diktatuuri loi heikkouksia, joiden vaikutukset näkyvät vielä nykyäänkin". Näin ollen niiden poliitikkojen, jotka tulevat siitä osasta Eurooppaa, jonka osana oli onnellisempi kohtalo toisen maailmansodan jälkeen, ja tämä koskee etenkin Itävaltaa, on syytä arvostella harkitusti näitä maita.

Ebner
Arvoisa puhemies, olen iloinen, että voin osallistua kahden minuutin ajan tähän vaihtelevaan keskusteluun, jonka järjestämisen kellonajalla - ja haluaisin käyttää yhden minuutin arvostellakseni sitä - aliarvioidaan entisestään tätä tärkeää aihetta. Mielestäni on yksinkertaisesti häpeällistä, että me keskustelemme keskiyöllä Euroopan unionin laajentumisesta ja laajentamisesta, joka koskettaa 100 miljoonaa ihmistä! Meidän olisi mentävä tältä osin hieman itseemme ja harkittava, pitikö parlamentin tätä aihetta koskevassa keskustelussa noudattaa tällaista yleistä lähestymistapaa. Meidän ei tarvitse ihmetellä, miksi parlamentti ei saa näiden salien ulkopuolella asianmukaista huomiota ja kunnioitusta, jos käyttäydymme näin!
Toisen minuutin käytän Sloveniaa koskevaan aiheeseen. Olen iloinen, että mietinnössä on omaksuttu niin myönteinen näkemys ja että Slovenia - ja valtuuskunnan johtajana olen voinut varmistaa sen useasti, ja myös komission jäsen on monta kertaa ollut valtuuskunnan mukana - on ponnistellut todella paljon täyttääkseen kriteerit. Jotakin on epäilemättä vielä tehtävä, ja muutamiin kysymyksiin on vielä saatava selvitys. Kööpenhaminan kriteerit eivät ole muuttumattomia kriteerejä, jotka voidaan unohtaa, kun ne kerran on saavutettu, vaan niitä on käytettävä tai sovellettava jatkuvasti. Myös me Euroopan unionissa varmistamme säännöllisesti, noudatetaanko ihmisoikeuksia kaikkialla asianmukaisesti. Tässä mielessä kyse on kehitysprosessista, jota meidän on seurattava tarkkaavaisina, mutta me toivomme, että Slovenia omaksuu jatkossakin tämän myönteisen asenteen ja on ensimmäisten maiden joukossa.

Stockmann
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, tänään on oikea ajankohta keskustella laajentumisesta. Yhdistyneen Saksan kymmenen vuotta kestänyt jäsenyys Euroopan unionissa on ollut meille solidaarisuuden historiaa, josta muut pääsevät nyt osallisiksi, vaikka laajentumisessa ei olekaan kyse pelkästään solidaarisuudesta.
Liikennevaliokunta on esittänyt jäsen Brokin mietinnössä kantansa jäsen Rackin mietintöön. Sosiaalidemokraattina haluan korostaa kolmea kohtaa. Ensinnäkin: me tarvitsemme ehdokasvaltioita varten kunnianhimoisemman ohjelman liikenteen infrastruktuurin alalla. Siksi rahoitusnäkymät eivät ole mielestämme riittäviä, sillä todettujen infrastruktuuritarpeiden ja käytettävissä olevien unionin rahoitusvälineiden sekä itse ehdokasvaltioiden käytettävissä olevien mahdollisuuksien välinen kuilu on syvä, ja julkisen ja yksityisten sektorin kumppanuuteen (public private partnership) perustuvia rahoitusmalleja voidaan toteuttaa vain rajoitetusti. Yli 50 vuoden kehityskaudet eivät ole kuitenkaan poliittisesti hyväksyttäviä.
Toiseksi: Euroopan laajuiset liikennekäytävät on määritelty intermodaalisesti. Meidän pitäisi tehdä alun perin pakosta syntyneestä käytännöstä - tavara- ja henkilöliikenteen todennäköiset päävirrat piti paikallistaa - hyve, toisin sanoen kiinnittää huomiota liikennemuotojen yhteenliittämiseen alusta alkaen. Perinteisesti voimakasta tavaraliikennettä rautateillä olisi myös tuettava kaikkein voimakkaimmin. Näin säästymme mahdollisilta myöhemmiltä laajoilta elvytystoimilta, jotka meidän on nyt toteutettava omissa maissamme.
Kolmanneksi: haluamme, että tavarakuljetuksissa maanteitse otetaan käyttöön siirtymäkaudet, jotka mahdollistavat vaiheittaisen avautumisen. Ne voisivat alkaa jo ennen liittymistä. Taloudellisen ja sosiaalisen tasapainon varmistaminen liikennemarkkinoiden integroinnissa on molempien osapuolten etujen mukaista, sillä vääristyneen kilpailun seuraukset teillämme pitävät meitä jo nyt jännityksessä.

Korhola
Arvoisa puhemies, Elmar Brokin tänään esittämää ajatusta ETA-sopimuksen kaltaisesta järjestelystä vaihtoehtona niiden ehdokasvaltioiden kohdalla, jotka eivät täytä Kööpenhaminan kriteerejä, kommentoitiin suhteellisen vähän. Mielestäni ehdotus on tarkastelun arvoinen.
ETA-sopimus ei missään tapauksessa saa korvata varsinaista jäsenyyttä ja jättää maita ikuiseen odotushalliin, josta ei olekaan pääsyä eteenpäin, mutta se voisi toimia eräänlaisena työkaluna, joka palkitsevalla tavalla kannustaisi ehdokasvaltioita panemaan täytäntöön yhteisön säännöstön. ETA voisi toimia ikään kuin hautomona, jossa EU-sikiöt kypsyvät kohti täyttä jäsenyyttä.
Jos täysjäsenyys myönnetään lyhyellä aikataululla, jäsenmaiden yritysten suuri huolenaihe ovat pitkät siirtymäajat, koska kilpailutilanne vääristyy. Toisaalta myös hidas tahti on ilmeinen ongelma ehdokasmaiden turhautuessa. Tästä jännitteestä syntyy ETA-mallin mielekkyys, koska se palkitsee hakijaa jo pyrkimisvaiheessa. Tämä merkitsisi voimakkaampaa sitoutumista EU-lainsäädännön täytäntöönpanoon kuin mitä nykyisissä lähentymissopimuksissa edellytetään.
Ensimmäisen pilarin asioita sisältävä ETA antaa ehdokasvaltioiden elinkeinoelämälle pääsyn sisämarkkinoille ja nuorisolle ja tieteelle oikeuden vaihto-ohjelmiin, mutta ei toisaalta velvoita EU:ta vielä laajentamaan maataloustukijärjestelmäänsä näihin maihin. Näin ETA-sopimus mahdollistaisi myönteisen impulssin antamisen ennen muuta ehdokasvaltioiden talouksille - nehän tarvitsevat kasvua saattaakseen yhteiskuntansa liittymiskuntoon - kuin myös EU:n kansantaloudelle, kun laajentumisen kustannuksista arvioidaan talouskasvun kautta katettavan jopa kaksi kolmasosaa, ETA-mallissa kenties vielä enemmän.
Itäisen Keski-Euroopan markkinoiden on sanottu olevan lähentymissopimusten avulla niin avoimia, että läntiset liikemiehet voivat itsekkäästi kysyä, mihin laajentumista tarvitaan. Vastaus on yhteisön säännöstön täytäntöönpanoon. Jos markkinat avattaisiin edes rajoitetusti ilman sosiaalista ja ekologista säätelyä, ei mikään suojaisi ehdokasvaltion kansalaisia sosiaalista ja ekologista dumppausta vastaan. Viime kädessä tarvitsemme myös itse suojaa sitä vastaan. ETA-mallin mielekkyys perustuu juuri ajatukseen, että ponnistukset täytäntöönpanossa palkitaan välittömästi. Edut ja vastuukysymykset kulkevat käsi kädessä.
Jäsenyyteen johtava ja samalla palkitseva ETA-malli puolestaan olisi hedelmällinen myös kansalaismielipiteen vuoksi. Kun jo ennen varsinaista liittymistä tulee esiin kansantalouden kannalta myönteisiä puolia, se luo pohjaa myös laajentumisen mahdollisimman suurelle oikeutukselle. Tämä pätee sekä ehdokasvaltioiden että nykyisten jäsenmaiden kansalaisiin.

Prets
Arvoisa puhemies, se että yhtäläiset mahdollisuudet käsitellään viimeisenä kohtana laajentumista koskevassa kertomuksessa, ei toivottavasti ole osoitus sen saamasta painoarvosta, vaikka toisinaan näyttääkin siltä. Siksi on sitäkin tärkeämpää, että tasa-arvo sisällytetään yhteiseen säännöstöön yhtenä ihmisoikeuksien olennaisena kysymyksenä, ja tällä alalla tarvittavien instituutioiden muodostaminen on säännöstön täyden soveltamisen tärkeä ennakkoehto.
Tämän vuoksi yhtäläisiä mahdollisuuksia olisi tarkasteltava liittymisneuvotteluissa rinnakkain kaikkien muiden aiheiden kanssa ja niitä olisi painotettava ja arvotettava yhtäläisesti. Ehdokasvaltioiden lainsäädäntöohjelmien ja suuntaviivojen on sisällettävä täytäntöönpanomekanismeja, jotka mahdollistavat yhtäläiset mahdollisuudet ja joilla kielletään selvästi syrjintä. Tätä prosessia on helpotettava näiden maiden kannalta pitämällä yllä vuoropuhelua Euroopan parlamentin kanssa ja tukemalla asiantuntevaa henkilöstöä sekä parantamalla kansalaisjärjestöjen, yhdistysten ja organisaatioiden osallisuutta sekä lisäämällä taloudellista tukea.
Ehdokasvaltioiden julkisten ja yksityisten instituutioiden on pyrittävä varmistamaan, että tasa-arvonäkökohdat sisällytetään kaikkiin politiikkoihin ja että naisnäkökohdat integroidaan kaikkiin sosiaali-, talous- ja kulttuurielämän osa-alueisiin. On erittäin järkevää, että valtio perustaa naisille neuvontapisteitä, jotka tarjoavat heille neuvontaa, apua ja välitystoimintaa paikan päällä.
Aivan erityistä huomiota on kiinnitettävä työllisyyspolitiikkaan. Yhtäläiset mahdollisuudet saada opetusta ja koulutusta ja sen seurauksena sama palkka samasta työstä ovat ehdoton välttämättömyys. Ehdokasvaltioita olisi myös rohkaistava osallistumaan yhteisön tasa-arvoisia mahdollisuuksia tukeviin ohjelmiin, etenkin naisiin kohdistuvan väkivallan torjumista koskeviin ohjelmiin. Tilastojen mukaan naisiin kohdistunut väkivalta on noussut 10 prosenttia näissä maissa itärajan avautumisen jälkeen. Myös naiskauppa on raaka menestyvä liiketoimi. Nämä väkivallan muodot ja naiskauppa on tuomittava jo nyt kaikin keinon sekä EU:ssa että ehdokasvaltioissa, ja niitä vastaan on taisteltava.
Paljon edistystä on jo onneksi tapahtunut, mutta kaikkien ponnistelujen tavoitteena ei saa olla yksinomaan talouden mukauttaminen. Toisten kunnioittamisen, toisista huolehtimisen ja oikeudenmukaisen kanssakäymisen on tultava eurooppalaisen yhteiskuntamme olennaisiksi pilareiksi.

Sacrédeus
Arvoisa puhemies, Ruotsin kristillisdemokraattinen puolue pitää itälaajentumista EU:n tärkeimpänä tehtävänä. Kahden kauhistuttavan maailmansodan ja 50 vuotta kestäneen kommunistisen sorron ja diktatuurin jälkeen, jolloin kristillistä ja maailmanlaajuista ihmisarvoa, demokratiaa, uskonnonvapautta ja ympäristöä poljettiin sortavan luokkataistelun nimissä, on nyt vihdoin aika yhdistää mantereemme ja maanosamme.
Haluan henkilökohtaisesti kääntyä komission jäsen Verheugenin puoleen ja esittää muutaman kommentin, mutta sitä ennen haluan vakuuttaa, että me Ruotsin kristillisdemokraatit emme ole koskaan epäilleet sitä, että komission jäsen Verheugen toivoo itälaajentumista ja että häntä kohtaan esitetty arvostelu on osittain perustunut pahoihin aikeisiin.
Haluaisin nyt kommentoida seuraavia kohtia: Sallikaa ensiksikin jokaisen ehdokasvaltion neuvotella omien ansioittensa perusteella. Sallikaa se, että EU:n tavoitteiden saavuttamisessa kannattaa olla kunnianhimoinen. Toiseksi: vastustakaa big bang -ajatusta, jonka tarkoituksena on, että unioniin otetaan kerralla suuri joukko ehdokasvaltioita, sillä se olisi ristiriidassa sen periaatteen kanssa, että jokainen valtio hyväksytään unioniin omien ansioidensa perusteella. Kolmanneksi: jokaiselle ehdokasvaltiolle on laadittava vähitellen tavoitepäivämäärä. Neljänneksi: osoittakaa voimakasta eurooppalaista solidaarisuutta Itä-Euroopan maiden ympäristön parantamiseen liittyviä taloudellisia panoksia kohtaan, ottamalla huomioon se kommunismin jättämä kauhistuttava ympäristöllinen perintö, josta ne joutuvat kärsimään. Viidenneksi: älkää asettako mitään uusia vaatimuksia uudesta hallitustenvälisestä konferenssista ja uusista perustamissopimukseen tehtävistä muutoksista Nizzan jälkeen, jotta uusia ehdokasvaltioita saataisiin lisää. Kuudenneksi ja viimeiseksi: huolehtikaa siitä, että nykyiset jäsenvaltiot osittavat solidaarisuutta ja arvostelukykyä yhteistyön syventämistä kohtaan, jotta emme luo EU:ta, joka jälleen jakautuu A-, B- ja C-ryhmään. Yhdistäkäämme Eurooppa!

Zacharakis
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, haluaisin aluksi lausua kiitokseni mietinnön esittelijälle, jäsen Brokille sekä muille ehdokasvaltioita koskevien mietintöjen esittelijöille heidän hyvästä ja täsmällisestä työstään. Haluaisin erityisesti ilmaista toiveeni ja kiinnostukseni siihen, että huolimatta ymmärrettävistä vaikeuksista ryhdyttäisiin normaalisti ja viivyttelemättä toteuttamaan Bulgarian ja Romanian osalta ehdokkuusprosessia, jotta nämä kaksi Balkanin valtiota saadaan liittymään Euroopan unioniin, välttämättömien ennakkoehtojen varmistumisen jälkeen, kehityksen, turvallisuuden ja rauhan vahvistamiseksi laajemmillakin Kaakkois-Euroopan alueilla.
Haluan erityisesti kiittää esittelijä Poosia ja ilmaista tyytyväisyyteni hyvästä Kyproksen liittymiseen vaikuttavien tekijöiden toteutumisesta. Kypros on parhaimmassa vaiheessa kaikkien ehdokasvaltioiden joukossa, kun jo 16 neuvoteltavista luvuista on toteutunut, mikä epäilemättä ennustaa loppujenkin toteutumista. Tietenkin me kaikki toivomme, että siihen mennessä Kyproksen ongelma on ratkennut YK:n päätösten ja huippukokousten sopimusten mukaisesti, niin että koko alkuperäinen - korostan alkuperäinen - saaren väestö, kyproksenkreikkalaiset ja kyproksenturkkilaiset saavat nauttia liittymisen hyödyistä.
Mikäli kuitenkin vastoin Kyproksen hallinnon yksimielistä kantaa tämä ei onnistu turkkilaisen osapuolen vahvan kielteisen asenteen vuoksi, katson, arvoisa puhemies, että Euroopan unionin ei tule palata turkkilaisen osapuolen tinkimättömyyden luomaan Kyproksen liittymisen panttivankitilanteeseen, vaan sen on päinvastoin edettävä välittömästi toivottamaan Kyproksen tasavalta tervetulleeksi, että se voissa olla unionin jäsenenä tulevaisuudessa tapahtuvaa täyttä jäsenyyttä odotellessa, kuten sitä paitsi senkin perustajajäsenenkin tapauksessa on tapahtunut, jonka yhdistymisen vuosipäivää tänään juhlimme.
Haluaisin lopuksi käyttää tilaisuutta hyväkseni jakaakseni monien jäsenten ajatukset ja ongelmat siitä, että on vihdoin tutkittava kysymys Euroopan rajoista ja laajenemisen seuraukset sekä asiaan liittyvän Euroopan parlamentin mietinnön tarkoituksenmukaisuus.

Karas
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, viimeisenä puhujana haluaisin tarkastella vielä kerran lyhyesti neljää kohtaa.
Ensinnäkin: meille laajentuminen ei ole pelkästään velvollisuus. Me haluamme toteuttaa sen toisaalta moraalisista syistä, mutta myös täyden poliittisen vakaumuksen vuoksi. Laajentuminen on edullista molemmille osapuolille (win-win-Situation). Molemmat osapuolet, Euroopan unionin jäsenvaltiot ja ehdokasvaltiot, hyötyvät tästä laajentumisesta, kun se toteutetaan.
Toiseksi: laajentumisessa - sekä Euroopan unionin laajentumisessa että talous- ja rahaliiton laajentumisessa - on kyse kriteerien täyttymisestä. Yhtäältä on täytettävä Kööpenhaminan kriteerit ja toisaalta Maastrichtin kriteerit. Kaikille maille on sanottava, että liittyminen Euroopan unioniin ei vielä tarkoita liittymistä talous- ja rahaliittoon ja eurovyöhykkeeseen, vaan määräajat ovat erilaisia. On selvää, että talous- ja rahaliiton ulkopuolelle ei pidä voida jättäytyä ja että kumpikaan neuvotteluista ei ole mikään basaari.
Kolmanneksi: meidän on tehtävä kaikkemme, jotta Euroopan unioni olisi valmis laajentumisprosessiin vuoteen 2003 mennessä niin kuin komission puheenjohtaja Prodi totesi suurenmoisessa puheessaan.
Neljänneksi - lopuksi tämä on minulle hyvin tärkeää: huolimatta niistä sopimuksista, jotka on täytettävä, laajentumisprosessi on poliittinen prosessi. Kyse on ihmisten peloista ja toiveista, mahdollisuuksista ja riskeistä, ennakkoluuloista ja faktoista. Meidän on suhtauduttava vakavasti tähän poliittiseen prosessiin, kun otetaan huomioon sen historiallinen ulottuvuus, ja pyrittävä keskustelemaan kansalaisten kanssa. Meidän on politisoitava laajentumispolitiikka, jotta voimme harjoittaa vuoropuhelua kansalaisten kanssa. Laajentumisprosessi ja talous- ja rahaliitto eivät ole ainoastaan eurooppalaisten instituutioiden asia. Kehotan jäsenvaltioita ja kaikkia julkisia valtuutettuja ja tiedotusvälineitä kaikilla tasoilla lujittamaan osallistumistaan tähän prosessiin, sillä vain siten me voimme olla kansalaisten luottamuksen arvoisia näissä välttämättömissä aloitteissa, joiden päämäärät ovat meidän kaikkien etujen mukaisia.

Puhemies
Yhteiskeskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 11.00.
(Istunto päättyi klo 22.45.)

