1. Venezuela
Elnök
A következő napirendi pont hat, Venezueláról szóló állásfoglalásra irányuló indítványról folytatott vita.
Tunne Kelam
szerző. - Elnök úr, a Parlament képviselőit rendkívüli mértékben aggasztja, hogy a venezuelai rezsim a közelmúltban megerősítette a sajtószabadság feletti ellenőrzést.
Mint tudják, a média szabadsága a demokratikus társadalom egyik alapköve. Ebbe egyértelműen beletartozik az a jog is, hogy az egyén több különféle forrásokból tájékozódhasson. Hugo Chávez elnök a közelmúltban több támadást intézett a médiaszabadság ellen. Tavaly augusztusban megtagadta 34 rádióállomás engedélyének meghosszabbítását, és ezzel elrendelte bezárásukat. Idén januárban Chávez elnök betiltotta az RCTV International és öt másik kábel- és műholdas televíziós csatorna sugárzását, mivel azok nem közvetítették hivatalos beszédét. Emellett a Twitter és az internet kormányellenes információk továbbítására való használatát terrorista tevékenységnek minősítette. Tiltakozunk annak a két venezuelai diáknak a halála miatt, akik a szabad média betiltása ellen tüntettek ...
(Az elnök félbeszakítja a felszólalót)
Renate Weber
szerző. - (ES) Elnök úr, hölgyeim és uraim, a véleménynyilvánítás szabadsága nem afféle virtuális jog, amelyről meg lehet állapodni anélkül, hogy figyelembe vennénk egy ország valós politikai és társadalmi viszonyait. A sajtó szabadsága, hogy hangot adhasson a kormányról vagy a politikusokról szóló bíráló véleményének, akár az elnökről, akár kormánypártiakról vagy ellenzékiekről van szó, az emberek számára a lehető legfontosabb garancia. Ez arról szól, hogy többféle forrásból juthassanak információkhoz, hogy így a választójog is valódi választást jelentsen.
Venezuelában a valóság sajnálatos módon az, hogy Chávez elnök kormánya az ellenzékkel szembeni több antidemokratikus törvény után most láthatólag a sajtóval kíván leszámolni. Nemcsak az RCTV International közelmúltbeli esetére utalunk, amelyre az audiovizuális hatóság kiszabott egy visszaható hatályú törvényt, hanem arra is, hogy 2009 óta Venezuela legnépszerűbb rádióállomásai közül 34-et zártak be.
Emellett a Globovisiónra, amelynek még mindig sikerült megőriznie a kormánytól független szerkesztői vonalat, folyamatos nyomást gyakorolnak, hogy változtasson ezen. Ne feledkezzünk meg arról, hogy a média megszüntetésének legvisszásabb módja az öncenzúra bevezetése.
A 34 rádióállomás bezárása után Hugo Chávez kormánya hivatalosan bejelentette, hogy van egy lista a többi olyan állomásról, amelyekre szintén a bezárás vár: egy lista, amelyről senki sem tud, mert az eljárások nem nyíltan zajlanak, egy lista, amely körül rengeteg a bizonytalanság, amelynek az egyetlen célja, hogy előmozdítsa az öncenzúrát. Mindezekre a jogsértésekre úgy kerül sor, hogy az illetékes bíróságok nem reagálnak az eléjük terjesztett keresetekre.
Egy olyan országban, ahol nem tisztelik az olyan egyetemes elveket, mint például azt, hogy visszaható hatály nem létezik, ahol a bírói hatóságok nem válaszolnak a fellebbezésre, csak ha erre az elnök utasítja őket, nincs jogállam és nem érvényesül a hatalmi funkciók különválasztása. A demokrácia egyszerűen nem létezik. Sajnos, Venezuelában ma ez a helyzet.
Véronique De Keyser
szerző. - (FR) Elnök úr, sajnálom, hogy ezt kell mondanom, de a főként az Európai Néppárt (Kereszténydemokraták) Képviselőcsoportja által benyújtott, Venezueláról szóló állásfoglalásra irányuló indítvány egy rossz vicc, amelyet azért tákoltak össze, hogy politikai célokra használják fel a sürgősségi vitát, és megpróbálják megfosztani a hitelétől Chávez urat.
Összefoglalom, mert nincs értelme ezzel vesztegetni az időt. Négy országos adó nem tett eleget a rájuk vonatkozó, törvényben előírt regisztrációs kötelezettségeknek. Ezeket ideiglenesen felfüggesztették, jelenleg már teljesítik ezeket a követelményeket, és remélem, hamarosan újrakezdik a működést.
A Zöldek/az Európai Szabad Szövetség Képviselőcsoportjával és az Egységes Európai Baloldal/az Északi Zöld Baloldal Képviselőcsoportjával közös állásfoglalási indítványban képviselőcsoportom ismételten hangot adott a véleménynyilvánítási szabadság és a pluralizmus iránti egyhangú támogatásának. Meglepetéssel tapasztalom ugyanakkor, hogy a PPE Képviselőcsoport milyen sokféleképpen vélekedik a véleménynyilvánítási szabadságról. Nem Önök szavaztak az olaszországi sajtószabadságról szóló állásfoglalás ellen, Berlusconi védelmében? Ha ma ki akarják nevettetni magukat, csak tessék. Sokan lesznek a szavazások órájánál, hozzák ki belőle a legtöbbet.
Raül Romeva i Rueda
szerző. - (ES) Elnök úr, Venezuelával kapcsolatban nekem is van két problémám. Az egyik a forma, a másik a tartalom. Ami a formát illeti, meg kell mondanom, hogy az Európai Néppárt (Kereszténydemokraták) Képviselőcsoportjához tartozó képviselőtársaink, akik egy ideje már aktívan visszaélnek az emberi jogok megsértéséről szóló sürgősségi üléssel, hogy pártpolitikai vitát folytassanak, bonyolult helyzetet teremtenek.
Jogos törekvésük, ha pártpolitikai tevékenységeket akarnak folytatni. Ez azonban nem a megfelelő hely. Ha támogató nyilatkozatokat akarnak tenni a barátaik mellett, vagy éppen bírálni az általuk nem kedvelt kormányokat, erre sem az időpont, sem a hely nem megfelelő.
Vegyük azonban sokkal komolyabban ezt a sürgősségi ülést, amelyen az emberi jogok és a demokrácia megsértésének eseteit tárgyaljuk, mert ha nem vesszük komolyan, jelenlegi hitelességünket teljesen el fogjuk veszíteni, és ezt nemzetközi szinten nyilvánvalóan nehéz visszanyerni.
Latin-Amerikában nem ritkák az emberi jogok megsértésének kirívó esetei. Legyünk következetesebbek is. A latin-amerikai emberi jogi helyzetről akarunk beszélni? Akkor beszéljünk Kolumbiáról és Hondurasról. Hogy van az, hogy az említett kérdések tárgyalására soha nem kerül sor itt, a plenáris ülésen? Miért van az, hogy mindig ez a problémánk, és mégis egy ilyen kérdésben, mint a mai, ami pusztán adminisztratív kérdés, ilyen mértékű jelenlétet és támogatást kapunk? Ez elfogadhatatlan. Elfogadhatatlan azért, mert - ebben biztos vagyok - lassan elveszítjük minden hitelességünket és legitimitásunkat ahhoz, hogy véleményt nyilváníthassunk az ilyen típusú esetekről.
Hadd mondjam ki teljesen világosan. Nem vagyok Chávez követője. Pártolom a véleménynyilvánítási szabadságot, még a velem homlokegyenest ellenkező véleményen lévők számára is, itt ugyanúgy, mint Olaszországban vagy Hondurasban. A mai vita azonban nem erről szól. A ma tárgyalt probléma alapvetően egy közigazgatási kérdés, Venezuela belső rendjével kapcsolatos, olyan ügy, amelynek dolgoznak a rendezésén, sőt, a rendelkezésünkre álló információk szerint már rendezték is.
Ilyenformán még ügy sincs. Nincs miről vitatkozni. Ha továbbra is gúnyt akarunk űzni ebből a sürgősségi ülésből, csak haladjunk tovább az eddigi szellemben, és a végén majd soha semmit nem fogunk megvitatni, mert semmilyen hitelünk nem marad.
Ezért szorgalmazom, hogy a PPE Képviselőcsoport tagjai hagyják egy kicsivel komolyabban venni ezt a sürgősségi ülést, máskülönben minden bizonnyal teljesen céltalanná válik.
Joe Higgins
szerző. - Elnök úr, először is hadd hangsúlyozzam e Parlament jobboldali képviselőcsoportjainak mérhetetlen képmutatását, amivel elítélik a venezuelai kormányt a Radio Caracas Television (RCTV) sugárzási lehetőségének ideiglenes megvonása miatt, és a sajtószabadság bajnokának állítják be magukat. Ezek ugyanazok a képviselőcsoportok, amelyek kiállnak egy olyan európai rendszer mellett, ahol a média túlnyomó többségét milliárdosok és nagy magántársaságok felügyelik, akik ezt a felügyeletet egyrészt arra használják, hogy saját maguknak nagy nyereséget biztosítsanak, másrészt arra, hogy ontsák magukból a kapitalizmuspárti, piacpárti, neoliberális propagandát; akik a jelenlegi gazdasági válság közepette gyalázzák és rágalmazzák például az állami szektorban dolgozókat, fáradhatatlanul sulykolják, hogy a munkásosztályba tartozóknak kell megfizetniük a válságért, valamint vég nélkül gyalázzák a munkásosztály azon szervezeteit, amelyek ellent mernek mondani.
Az RCTV ügyének beemelése az emberi jogokról szóló mai sürgősségi állásfoglalásba az említett eljárással való nagyarányú visszaélés. Ami azt illeti, Venezuelában a média többsége valójában magántulajdonban van, köztük azok a nagyhatalmú médiacégek is, amelyek 2002-ben összeesküdtek Hugo Chávez megdöntésére, akit Venezuela lakossága történetesen megválasztott és sokszor újraválasztott. A valóság az, hogy az EPP-nek ebben a Parlamentben ugyanaz a programja, mint a puccsot kitervelőknek: meg akarják dönteni Hugo Chávez kormányát, mert ez a kormány nem hajtotta végre a globális kapitalizmus nyílt utasításait, a teljes körű privatizációt és deregulációt, és nem akarják, hogy bárki ellenkezzen a neoliberális menetrenddel. Igen, a latin-amerikai munkásosztály általában valami ellen kel fel. És nem, ez nem jelenti azt, hogy bizonyos dolgokban ne bírálnám határozottan a venezuelai kormányt.
A venezuelai nép többségétől kapott erős támogatás ellenére Hugo Chávez valójában nem szakadt el döntő mértékben a kapitalizmustól, hogy a valódi demokratikus szocializmus felé vezesse az országot. Bizonyos tekintetben a bürokratizmus felé vezető tendencia is megfigyelhető. Végezetül, a hozzám hasonlóan gondolkodók a helyszínen, a Socialismo Revolucionário Képviselőcsoportban például, küzdenek e tendenciák ellen, harcolnak a munkavállalók jogaiért és a valódi szocializmusért, ami egyébként azt jelenti, hogy a médiát sem a kapitalista érdekek, sem a bürokratikus érdekek nem felügyelik, hanem demokratikusan, a társadalom valamennyi rétege felé nyitottan működik.
Tomasz Piotr Poręba
szerző. - (PL) Elnök úr, valójában pontosan itt, az Európai Parlamentben kell beszélnünk ma arról, ami Venezuelában történik, ahol egy diktátor megsérti a törvényt, felszámolja az ellenzéket, betiltja a független televíziós csatornákat, kisajátítja a vállalkozásokat és bezáratja a különféle intézményeket. Ez a megfelelő hely. A felsoroltak az emberi jogok nyilvánvaló megsértései.
További problémák is vannak azonban, mert a hatalma nemcsak a saját országában destabilizálja a helyzetet, de a régiót is destabilizálja. A Kolumbiával szembeni provokatív fellépés, a FARC gerillák támogatása - ezek olyan tények, amelyek valódi konfliktushoz vezethetnek a régióban.
Kolumbia stratégiai partnereink egyike. Támogassuk tehát Kolumbiát, és álljunk mellé ilyenkor, amikor Chávez ilyen erősen támadja ezt az országot, és csalással vagy provokációval arra készteti, hogy fokozza a konfliktust a régióban. Ez a kötelességünk, és ha az említett támadások és provokációk felerősödnek, az Európai Uniónak és az Európai Parlamentnek kötelessége Kolumbia mellé állni, kitartani Kolumbia mellett és támogatni Kolumbiát a Venezuelával való konfliktusban, amely, attól tartok, hamarosan megkezdődhet.
Bogusław Sonik
a PPE képviselőcsoport nevében. - (PL) Elnök úr, mindig ugyanaz zajlik: egy jobb jövőért, hogy eltörölje az egyenlőtlenségeket, hogy felszabadítsa a népet az elnyomók és zsarnokok uralma alól, hogy véget vessen a szegénységnek és a nélkülözésnek, hogy az ország vagyonát a nemzet javára fordítsa - valaki magához ragadja a hatalmat. Ez a célja minden forradalomnak, és ez a célja mindazoknak az embereknek, akik a demokrácia mechanizmusait felhasználva megszerzik a vágyott - például elnöki - pozíciót, hogy aztán rögtön másnap félredobják a szabadságról, a demokráciáról és a társadalomról szóló szlogenjeiket. Attól a pillanattól kezdve egyetlen mottó vezérli őket: "ha már egyszer hatalomra jutottunk, soha nem mondunk le róla”. A diktátorok ezt a célt ugyanazokkal a módszerekkel érik el: cenzúrával, titkosrendőrséggel, a másképp gondolkodók bebörtönzésével, az ellenzéki erők bomlasztásával és megosztásával és a média teljes körű felügyeletével. Ennek egyfajta alapvetése, pontosan e gondolkodás szimbóluma volt a 20. században például az, amikor Lenin leverte a Kronstadt hősies matrózainak felkelését. Ugyanez a diagnózis igaz ma Venezuelára. A média szabadsága meghatározó jelentőségű a demokrácia és az alapvető értékek tiszteletben tartása szempontjából. Az Európai Bizottságnak megfelelően fel kellene lépnie.
Zigmantas Balčytis
az S&D képviselőcsoport nevében. - (LT) Képviselőcsoportunk néhány tagja valójában már elmondta álláspontját, és én is egyetértek azzal, hogy Venezuela kérdése, avagy a véleménynyilvánítás szabadsága nemcsak Latin-Amerikában fontos, hanem egész Európában, sőt, szerte a világon. Ha részletesen meg akarnánk vizsgálni a véleménynyilvánítás szabadságának megsértését, szerintem be kellene látnunk, hogy a probléma az Európai Unió néhány tagállamában is jelen van.
Határozottan támogatom azt az elgondolást, hogy ezt a kérdést talán elhamarkodottan vették fel a napirendbe, hiszen vannak ennél sokkal nagyobb problémáink, és előfordulnak sokkal súlyosabb bűncselekmények, nemcsak Latin-Amerikában, de más államokban is, ezért úgy vélem, ezt a kérdést ma túlzottan kihangsúlyoztuk.
Izaskun Bilbao Barandica
az ALDE képviselőcsoport nevében. - (ES) Elnök úr, egyetértek azzal, hogy vannak ennél sokkal súlyosabb problémák is, de a következetesség kedvéért kötelességem elítélni azt, ami jelenleg Venezuelában folyik. Egyébként az Olaszországról szóló kezdeményezés mellett szavaztam.
Néhány nappal ezelőtt ugyanitt egy olyan ügyben szólaltam fel, amely Baszkföldön az egyetlen spanyolországi baszk nyelvű újság betiltásához kapcsolódott, ma pedig azért vagyok itt, hogy szót emeljek a Radio Caracas 2007-es bezárása és 34 rádióállomás 2009-es betiltása ellen.
Szeretném, ha tényleg csak adminisztratív problémákról lenne szó, és helyreállítanák e sajtóorgánumok jogait. Ugyanakkor aggodalommal hallom, hogy Chávez elnök az új közösségi hálózatépítő oldalakat az államellenes terrorizmussal azonosítja, és hogy az internet komoly veszélyben van.
Nekem kötelességem védeni az emberek jogait, védeni a véleménynyilvánítás szabadságát, védeni a média szabad és sokoldalú tájékoztatáshoz való jogát, mivel ez azt jelenti, hogy védem a polgárok teljesen szabad tájékoztatáshoz való jogát.
Andreas Mölzer
(DE) Elnök úr, tudjuk, hogy Venezuela a világ olajban leggazdagabb országai közé tartozik. Azt is tudjuk, hogy ez az ország a vízerőművek szempontjából is hatalmas lehetőségeket rejt. Ennek ellenére, mint azt mindnyájan tudjuk, Venezuela lakossága sok év helytelen vezetés következményeitől szenved. Az ország évtizedeken át nem volt képes arra, hogy az olajbevételeit a fenntartható fejlődésbe vagy az infrastruktúrafejlesztésbe fektesse. A nemzeti valuta rögzítése az USA-dollárhoz valószínűleg szintén a várttal ellenkező eredményt érte el. Chávez elnök a közelmúltban megpróbálta leküzdeni ezt a problémát a valuta leértékelésével és az államadósság ellenőrzés alá vonásával. A bankok államosítása, a kisajátítás és az élelmiszerüzletek ideiglenes bezárása azonban valószínűleg nem lesz elég ahhoz, hogy tartósan elhárítsa az infláció elszabadulásának veszélyét.
Chávez elnök dirigista gazdaságpolitikát folytat, más tekintélyelvű rendszerekhez hasonlóan központi tervgazdálkodással, ami kétségtelenül és elkerülhetetlenül kudarcra van ítélve. A helyzet valószínűleg tovább fog romlani, amire jó eséllyel akkor kerül majd sor, ha egy ponton, adandó alkalommal fellázadnak az élelmiszertermelők, akiket évek óta arra kényszerítenek, hogy rögzített, a piaci áraktól eltérő árakon termeljék az élelmiszert. Arról is muszáj bírálóan szólnom, hogy ebben a bizonytalan helyzetben, amikor a venezuelaiak rendszeres áramszünetektől, vízhiánytól és a gazdaság szánalmas helyzetétől szenvednek, Chávez elnök 70 millió dollárt meghaladó értékben vásárolt fegyvert a nemzeti gárda számára. Ez nem sok jóval kecsegtet, különösen a kormányt bíráló műsorszolgáltató bezáratását követő folyamatos tiltakozások fényében, amelyek alkalmával a diákok és az ellenzék tagjai időről időre összecsapnak a biztonsági erőkkel.
Mivel - amint abban mindnyájan egyetértünk - az Európai Unió az emberi jogokat kiemelten fontosnak tartja, fel kell vállalnunk, hogy segítsünk. Cselekednünk kell, nemcsak az emberi jogok megsértésével járó esetekben, hanem azoknak a lehetőségeknek a feltárásában is, amelyekkel javíthatnánk a venezuelai nép életkörülményein az ország belügyeibe való közvetlen beavatkozás nélkül. Ez a feladat komoly diplomáciai készséget és érzékenységet kíván. Remélem, az Európai Unió alkalmasnak bizonyul erre.
Martin Kastler
(DE) Elnök úr, hölgyeim és uraim, némileg meglep, hogy itt a Házban az Európai Néppárt (Kereszténydemokraták) Képviselőcsoportját vádolják azzal, hogy napirendre erőltette ezt a témát, amely bár sürgős, valószínűleg a Ház baloldali többségén belül egyik képviselőnek sem a tetszése szerint való. Kétlem, hogy többséget alkotnának ebben a Házban. Egyszerűen fel kellett tennem ezt a kérdést. Az összes többi képviselőcsoporthoz hasonlóan a mi képviselőcsoportunknak is teljes mértékben jogában áll felvetni ezt az ügyet. Még ha a jelenleg hatalmon lévő Chávez úr Önöknek vagy az előző spanyol elnökségnek esetleg valamiféle cimborája is, mi mégis kénytelenek vagyunk egyszerűen megkérdezni, hogy milyen fellépésre kerül sor ezen a téren.
Elképedve hallom, hogy egy olyan személy, mint Chávez úr képes ilyeneket mondani, hogy "a Twitter egy terroristarendszer”. Elnézést, de aki manapság, ebben a korban a Twittert terroristarendszernek minősíti, az egy másik világban él, talán még a kőkorszakban. Hadd mondjam ki ezt is: bennünket, a PPE Képviselőcsoportot ez a vád nem fog megfélemlíteni. Az emberi jogok megsértéseit mindenhol elítéljük. Én személy szerint ugyanígy elítélem az emberi jogok megsértéseit, ha a sajtószabadságról van szó. Ezzel kapcsolatban hadd mondjam el, hogy a venezuelai újságíróknak megmondják, hogy mit írhatnak le, a bírók pedig maguk is börtönbe kerülnek, ha szabadon bocsátanak valakit, akit jogtalanul vettek őrizetbe. Európaiként kell, hogy legyen annyi bátorságunk, hogy szót emeljünk az ilyen gyakorlatok ellen.
Nem fogom hagyni, hogy de Keyser asszony és mások itt a Házban a PPE Képviselőcsoportra ragasszák ezt a vádat. Ahogy mindenki másnak, nekünk is teljes mértékben jogunkban áll vitára érdemes témaként megnevezni az emberi jogok és szabadságok megsértésének eseteit, forduljanak elő akár Európában, akár a világ bármely más részén.
Marietje Schaake
Elnök úr, a venezuelai kormány jogtalanul próbálja korlátozni a szabad véleménynyilvánítást és a pluralizmust a médiában és az interneten. A tájékoztatás és a véleménynyilvánítás cenzúrázására tett elkeseredett kísérletei engem Mahmúd Ahmadinezsád viselkedésére emlékeztetnek. Valójában Hugo Chávez elnök barátjának hívja Mahmúd Ahmadinezsádot - és ilyen barátok mellett kinek van szüksége ellenségre, gondolhatnánk.
Mégis az a tény, hogy Chávez a Twittert és a szöveges üzenetek küldését terrorista cselekménynek minősítette, azt mutatja, hogy ellenségének tekinti az embereket, a gondolataik és az ellenkezésük szabad áramlását. Be kell vallanom, én magam is használom a Twittert és a szöveges üzenetküldést, de Európában szerencsére alapvető, egyetemes jognak tartjuk a szabad véleménynyilvánítást, az interneten keresztül is. Ha a venezuelai kormány az információs sztrádán korlátozza a véleménynyilvánítást, a tájékoztatást és az eszmecserét, ez arról tanúskodik, hogy fél a saját polgáraitól, valamint az erőszak és az elnyomás beszüntetésére irányuló felhívásuktól.
A polgárok sikeres mozgósítását Oscar Morales példáján keresztül figyelhetjük meg, aki a Facebookon létrehozott egy csoportot "A million voices against the FARC” ("egy millióan a FARC ellen”) címmel, abban a reményben, hogy az interneten sikerül egymillió embert összegyűjtenie. Rövid idő alatt 12 millió embert tudott mozgósítani, akik világszerte az utcákra vonultak, követelve a FARC erőszakos tetteinek leállítását. A mozgalom abból táplálkozott, hogy a polgárok a technológiát használták közvetítő eszközként. Ha ezt a közvetítő eszközt megpróbálják korlátozni, az nemcsak jogtalan, de hatástalannak is fog bizonyulni.
Charles Tannock
Elnök úr, a sajtószabadság és a szabad demokratikus kormány az EU számára az alapokat jelenti. Hugo Chávez, a venezuelai pszeudodiktátor számára ezek pusztán akadályok az abszolút hatalom felé vezető úton. Demagóg, nem demokrata, aki tönkretette a venezuelai gazdaságot.
Mégis, itt a Házban meglehetős arányban vannak jelen Chávez védelmezői, mint Higgins úr: talán mert Chávez jól tükrözi heves Amerika-ellenességüket és az Uribe elnök által a szomszédos Kolumbiában aratott siker miatti bosszúságukat. Sajnálatos, hogy a baloldal más képviselőcsoportjai nem hajlandók csatlakozni hozzánk, a Ház politikai főáramához, és elítélni az alapvető szabadságok Chávez-rezsim általi egyre inkább önkényes, súlyos megsértéseit. Amikor az egyik tévécsatorna a kormányzását bírálta, erre egyszerűen az volt a válasza, hogy betiltotta a sugárzását.
Erről egy hasonló helyzet jut az eszembe a KNK-ból - Kínából -, ahol a kommunista rezsim megpróbálta megakadályozni, hogy egy európai vállalat kommunizmusellenes tévéműsorokat sugározzon. Chávez tehát - szégyenkezés nélkül - azonosult Kína tekintélyelvű, keményvonalas vezetőivel. Nemzetközi szinten a legközelebbi barátai olyan diktátorok, mint Castro, Lukasenko és Ahmadinezsád, ami nagyon sokat elárul.
Képviselőcsoportom, az ECR támogatja a venezuelai népet abban a törekvésében, hogy az országban megvalósítsák a valódi demokráciát.
Laima Liucija Andrikien
Elnök úr, Venezuelában a demokrácia és az emberi jogok helyzete folyamatosan romlik, és ezt teljes mértékben el kell ismernünk. Arról sem szabad most elfeledkeznünk, hogy a különféle emberi jogi szervezetek Latin-Amerikán belül Venezuelában találták a legrosszabbnak a sajtószabadság helyzetét.
Chávez alezredes sok tekintetben kudarcot vallott Venezuela kormányzásában, mégis hatalmon maradt azáltal, hogy elfojtotta az ellenzéket, ellenőrzése alá vonta a médiát és manipulálta a választási eljárást. Szeretnék válaszolni néhány, itt a Házban előttem felszólaló képviselőtársamnak, és kimondani, hogy a mi felelősségünk, a mi feladatunk, hogy támogassuk a venezuelai népet, akik az elnökük részéről üldöztetéssel, emberi jogi visszaélésekkel és letartóztatással néznek szembe.
Cristian Dan Preda
(RO) Véleményem szerint Hugo Chávez a totalitárius szocializmus lehető legrosszabb vonásait vette át a múlt századból. Ez alatt nem a külföldi beruházásokhoz való viszonyulását értem, ami természetesen szintén fontos kérdés, mivel teljesen kiszámíthatatlan. Gondolok viszont a sajtószabadsággal és a pluralizmus jelentésével szembeni attitűdjére, mert Hugo Chávez úgy próbálja utánozni a pluralizmust, hogy egyszerűen betiltja azokat a rádióállomásokat, amelyek nem hajlandók közvetíteni bő lére eresztett beszédeit, és közben létrehoz állami csatornákat, hogy így szimulálja a pluralizmust. A pluralizmus utánzása nem azonos a pluralizmus elfogadásával, mivel a demokrácia nem működhet a pluralizmus karikatúrája alapján.
A Chávez-hez közel álló személyeket már kinevezték. Semmiben nem különbözik a diktátoroktól, mert gyűlöli a pluralizmust. Ezért úgy gondolom, a szocialistáknak nem kellene védeniük. A közelmúltban tartott demonstrációk egyik áldozata éppen egy szocialista diák volt.
Janusz Władysław Zemke
(PL) Elnök úr, szeretném jóváhagyni a képviselőcsoportom nevében De Keyser asszony által itt kifejezett álláspontot. Ahhoz kétség nem férhet, hogy a média szabadságának megsértését nem szabad eltűrni. Tény, hogy mi is látunk aggasztó eseményeket Venezuelában. Úgy gondolom azonban, hogy nagyon óvatosnak kell lennünk, amikor egyértelmű, kategorikus, végső ítéleteket mondunk. Véleményem szerint választ kellene kapnunk egy alapvető kérdésre: vajon a bezáratott állomásokat minden esetben politikai okokból tiltották-e be, vagy némelyiküknek valójában azért kellett megszűnnie, mert nem tett eleget a jogi követelményeknek. Úgy hiszem, ha erre választ kapnánk, és megtudnánk, mi volt tisztán politika, és mi a jogi tényállás, ennek nagy jelentősége lenne a Ház álláspontja szempontjából.
Eija-Riitta Korhola
(FI) Elnök úr, meglehetősen zavaró, hogy képviselőtársaink közül néhányan hogyan gondolhatják, hogy nem helyes szót ejteni a világ egyik legkorruptabb országáról. Hugo Chávez elnök ellenfelei még mindig a börtöncellák mélyén vannak, ahová egyértelműen politikai okokból született ítéletek nyomán kerültek. Ha ezt a helyzetet védelmezni próbáljuk, az nem jelent zavarba ejtő mértékű megalázkodást az ember saját ideológiája szempontjából?
A venezuelaiaknak még a teljességgel szükségtelen áramszüneteket és vízelzárásokat is el kell viselniük, miközben energia szempontjából Latin-Amerika egyik leggazdagabb országában élnek. A rádió- és televíziócsatornák bezárása és a diáktüntetések elfojtása totalitárius rendszerről árulkodik. Akkor miért ne reagáljunk? Mivel a médiának a törvény szerint kell működnie, mindaddig nem szabad őket bezárni, amíg a hatóságoknak nem marad más választási lehetősége, és erre csak azután kerülhet sor, hogy minden más, rendelkezésre álló jogi eszközt kimerítettek. A vádlottaknak lehetőséget kell kapniuk a védekezésre és az ítélettel szembeni fellebbezésre.
Ha a venezuelai kormány elkötelezett híve a jogállamiságnak és az emberi jogoknak, tisztelnie és védenie kell a véleménynyilvánítás szabadságát, és értékelnie kell mindazt a hozzájárulást, amit a bírálat és a nyitottság ad egy alkotmányosan kormányzott országnak.
Gabriel Mato Adrover
(ES) Elnök úr, noha egyesek számára ez pusztán adminisztratív kérdés, másoknak ennél sokkal többet jelent. A szabadságról van szó.
Tudom, hogy néhány ember számára a szabadság védelme bizonyos módszerekhez és bizonyos helyekhez kötődik. De azt is tudom, hogy néhány ember számár az igazi szabadság, a saját szabadságuk az, amit bizonyos diktátorok határoznak meg, akiket védenek, olykor még bátorítanak is, és nem a hozzánk hasonló emberek szabadságát jelenti, akik ezt a szót minden vonatkozásában védelmezik, akik hisznek a szabad médiában, és akik úgy gondolják, hogy a földet nem lehet rendelettel elvenni. Erről megkérdezhetik azt a több ezer, Kanári-szigetekről származó embert, akik Venezuelában átélték ezt a helyzetet.
Jogokról, pluralizmusról és szabadságról beszélünk. Sajnos bizonyos emberek még nem hisznek ebben.
Viviane Reding
a Bizottság alelnöke. - Elnök úr, a Bizottság tudomásul veszi a venezuelai helyzettel kapcsolatban a Parlament által benyújtott állásfoglalás-tervezeteket. Biztosíthatom Önöket arról, hogy a Bizottság nagyon gondosan figyelemmel kíséri a helyzetet.
E tekintetben az EU aggodalommal észlelte, hogy a média, ezen belül az RCTV International felfüggesztése továbbra is tart. Úgy értelmezzük, hogy ez a kérdés túlmutat a puszta jogi követelményeken, és azt a venezuelai véleménynyilvánítási szabadság kérdésével összefüggésben kell vizsgálni. Ez aggodalomra adott okot, és az elmúlt hónapokban nemzetközi szinten nagy nyilvánosságot kapott.
2009 novemberében például az Egyesült Nemzetek Emberi Jogi Tanácsának különmegbízottja azt állította a média-bűncselekmények ellen Venezuelában javasolt különleges törvénnyel kapcsolatban, hogy - idézem - "ha a jelenlegi formájában elfogadják, az a véleménynyilvánítási szabadsághoz való jog súlyos megsértését jelentené és korlátozná a sajtószabadságot az országban”. A különmegbízott ezenkívül arra szólította fel Venezuelát, hogy teljes mértékben tartsa tiszteletben a Polgári és Politikai Jogok Nemzetközi Egyezségokmányának 19. és 20. cikkét, amelynek Venezuela is szerződő fele, és amely garantálja a szabad véleménynyilvánításhoz való jogot.
Talán arra is emlékeznek, hogy az Európai Unió 2009-ben nyilatkozatot adott ki az említett problémákról, mivel a véleménynyilvánítás szabadsága és az információkhoz való szabad hozzáférés számunkra olyan kérdés, amely szükséges része a venezuelai hatóságokkal folytatott párbeszédnek. Mélyen elítéljük, hogy két tüntető meghalt, sokan pedig megsebesültek, a biztonsági erők tagjai és a tiltakozók közül egyaránt. Egyetértünk az Emberi Jogok Amerikaközi Bizottságának megítélésével, amely mély aggodalmának adott hangot a Chávez elnök melletti és elleni demonstrációkon történt súlyos erőszakos incidensek miatt, és szorgalmazta, hogy a venezuelai kormány a demonstrációk felügyeletében - idézem - "az amerikaközi normáknak megfelelően tartsa tiszteletben az emberi jogokat”.
Aggodalommal figyeljük a politikai radikalizálódás felé mutató tendenciát. A szeptemberi választásokat széles körben mérföldkőnek tekintik az ország jövője szempontjából. Az EU e tekintetben hangsúlyozza annak fontosságát, hogy ezeket a választásokat békés, átlátható és teljes mértékben demokratikus környezetben tartsák meg.
Az EU által a venezuelai hatóságokkal folytatott párbeszéd keretében mindig hangsúlyoztuk az emberi jogokra, köztük a véleménynyilvánítási szabadságra és a sajtószabadságra vonatkozó nemzetközi kötelességek és kötelezettségvállalások teljes körű tiszteletben tartásának fontosságát mint a demokrácia és a jogállamiság sarokkövét. Mint tudják, ez az elv szerepel az EU Alapjogi Chartájában, amely most már szerződéseink részét képezi. Ez külön nyomatékosítja a véleménynyilvánítás szabadságát és a média pluralizmusának tiszteletben tartását Európában és nemzetközi kapcsolatainkban egyaránt.
Az Európai Unió a demokrácia és az emberi jogok európai eszköze révén támogatja a civil társadalmi szervezetek tevékenységeit ezen a nagyon sajátos területen. Emellett folyamatosan támogattunk minden, a tolerancia előmozdítására, a párbeszédre és a kölcsönös megértésre irányuló kezdeményezést.
A Bizottság nevében szeretném biztosítani a Parlamentet arról, hogy továbbra is gondosan figyelemmel fogjuk kísérni a venezuelai fejleményeket. A Venezuelával való együttműködési politikánk és kapcsolataink a múlthoz hasonlóan a jövőben is tükrözni fogják a demokrácia támogatása és megerősítése, illetve az emberi jogok és alapvető szabadságok védelme és támogatása melletti elkötelezettségünket.
María Muñiz De Urquiza
(ES) Elnök úr, ha a "catch-the-eye” eljárás hatékonyan működne, az elnöknek körül kellene néznie a Házban, hogy ki kér szót, amit én nagyon jól láthatóan megtettem, hogy felszólalhassak a Venezueláról szóló vitában. Önnek vagy a szolgálatainak figyelni kellene arra, hogy ki szeretne szót kérni.
Elnök
Muñiz De Urquiza asszony, sajnos fizikailag sem vagyok képes egyszerre minden irányba nézni, mindazonáltal az engem körülvevők nagyon gondosan figyelnek. Mindenesetre, amikor megadtam a szót az utolsó képviselőnek, azt is mondtam, hogy "a képviselők közül utolsóként Mato Adrover úr szólal fel”. Ha tiltakozni akart, ezt akkor és ott kellett volna megtennie.
A vitát lezárom. A szavazásra a vita végén kerül sor.
Írásbeli nyilatkozatok (az eljárási szabályzat 149. cikke)
Monica Luisa Macovei
írásban. - Támogatom ezt az állásfoglalást, mivel aggasztónak tartom a venezuelai kormány által hozott antidemokratikus intézkedéseket, különösen a szabad sajtóhoz, a véleménynyilvánításhoz és a gyülekezéshez való jogok korlátozását, valamint a korrupció magas szintjét, amint azt a venezuelai lakosság érzékeli. A média és a különböző vélemények ellenőrzése a totalitárius rendszerekre jellemző. Amint arról az emberi jogi csoportok 2010 januárjában beszámoltak, a Chávez-kormány azzal fenyegetett, hogy fellép az olyan csatornákat sugárzó kábelszolgáltatók ellen, ahol nem tesznek eleget annak a kormányzati előírásnak, miszerint a rendes adást megszakítva élőben kell közvetíteni az elnöki beszédeket. Ennek eredményeképpen az ország kábelszolgáltatói hét csatorna sugárzását szüntették be. Chávez 2009-ben 141 beszéd élő közvetítésére kényszerítette a csatornákat, és ezek között olyan is volt, amelyik hét óra 34 percig tartott. Ami a korrupciót illeti, a kormánynak teljes mértékben, hatékonyan végre kellene hajtania az ENSZ korrupció elleni egyezményét és a többi vonatkozó eszközt, és komolyan kellene vennie a venezuelaiak korrupcióval kapcsolatos aggályait - ami a jó kormányzás mutatója bármely országban.
