Az euróövezet 2011. március 11-i csúcstalálkozójának előkészítése (vita) 
Elnök
A következő napirendi pont a Bizottság elnökének nyilatkozata az euróövezet 2011. március 11-i csúcstalálkozójának előkészítéséről (2011/2615/RSP).
José Manuel Barroso
Elnök asszony, tisztelt képviselők, jelenleg egy olyan különleges pillanatot élünk át, amikor a történelmi folyamat felgyorsulni látszik. Küszöbünkön, a Földközi-tenger túlsó partján elkezdett fújni a szabadság szele.
Ez egy olyan fontos és sürgető kérdés, hogy először is szeretném tájékoztatni Önöket, hogy a biztosi testület éppen most hagyta jóvá a Bizottság azon hozzájárulását, hogy a Földközi-tengertől délre fekvő országokat segítse az átalakulási folyamatban és új életet leheljünk mediterrán szomszédainkkal fenntartott kapcsolatainkba. Ezt a hozzájárulást Ashton bárónővel együtt fogom prezentálni az Európai Tanács jövő pénteki rendkívüli ülésén.
A Földközi-tenger déli partjain élő férfiak és nők, különösen a fiatalok, hangot adnak annak, hogy elutasítják az önkényuralmi rendszereket, illetve, hogy politikai szabadságra és társadalmi igazságra vágynak.
Bár tisztában vagyunk a helyzet rendkívüli összetettségével, valamint az általa felvetett kihívásokkal és nehézségekkel, az Európai Unió nem engedhet meg magának semmilyen félreérthetőséget. Vállvetve kell állnunk mindazok mellett, akik politikai szabadságot és társadalmi igazságot követelnek. Nem szentesíthetünk semmilyen kétértelműséget az Európai Unió részéről. Egy olyan rezsimnek, amely tüzet nyit saját polgáraira nincs helye a nemzetek összefogásában.
Egy olyan, a demokrácia és a közös jólét érdekében létrehozott partnerséget kínálunk ezeknek a népeknek, amely három pilléren nyugszik: a demokratikus átalakuláson, a civil társadalom bevonásán és a kölcsönösen támogató jellegű fejlődésen.
Tisztában vagyunk az előttünk álló kihívásokkal. Nemet mondani a zsarnokságnak nem garantálja automatikusan a jogállamiságot és a demokráciát. A demokratikus átalakuláshoz vezető út sohasem könnyű. Gyakran kanyarog, és minden esetben megterhelő. Ennek ellenére Európának vállvetve kell állnia mindazok mellett, akik politikai szabadságra és társadalmi igazságra szomjaznak.
Tisztelt képviselők, most szeretnék néhány szót ejteni a másik ülésről - az euróövezethez tartozó tagállamok kötetlen csúcstalálkozója -, amely március 11-én, pénteken kerül megrendezésre.
A válság megmutatta, hogy gazdaságaink milyen mértékben is függenek egymástól, és számos strukturális gyengeségre is rávilágított. Ez az egyik oka annak, hogy miért is van szükség gazdasági kormányzásunk megerősítésére.
A Bizottság régóta harcol a koordináltabb gazdasági politikákért és erősebb kormányzásért Európán belül. Javaslatunk gazdasági és monetáris uniónk gazdasági pillérének a továbbfejlesztése. Erre a kérdésre az euróövezet első tíz évéről szóló jelentésünkben, az EMU@10-ben is rávilágítottunk. Mindazonáltal az igazság az, hogy egyes kormányok nagyon vonakodtak attól, hogy felkaroljanak egy ilyen jellegű fejlesztést.
Ma már mindenki elismeri, hogy szükség van tényleges európai gazdasági kormányzásra, továbbá azt is, hogy a piacok állandó jelleggel emlékeztetnek minket arra, hogy ez milyen alapvető fontossággal is bír. Ez az oka annak, hogy a munkacsoport elvégzett feladatainak következtetéseiben az Európai Tanács elnöke által vezetett tagállamok nagy vonalakban egyetértésre jutottak a gazdasági kormányzás megerősítéséről szóló bizottsági javaslatok tekintetében - azokról a javaslatokról, amelyek még most is zajlanak a Parlamentben és a Tanácsban.
Ezenfelül meg tudtunk állapodni az európai szemeszter végrehajtásáról, aminek segítségével ki fogjuk tudni terjeszteni a gazdasági kormányzást azzal, hogy nem kizárólag a költségvetési politikára helyezzük a hangsúlyt, hanem már a folyamat elején kitérünk az egyes tagállamokra külön-külön vonatkozó gazdaságpolitikára és szerkezeti reformokra. Ennek a megerősített gazdasági kormányzásnak az összefüggésében merült fel egy "versenyképességi paktum” ötlete, amely további erőfeszítések megtételére buzdítaná a tagállamokat, főként saját nemzeti kompetenciáik alapján, annak érdekében, hogy még versenyképesebbé váljanak.
Való igaz, hogy amíg az Európai Unió államai rendkívüli mértékben függenek egymástól, az euróövezet országaira ez még inkább igaz.
A versenyképességi különbségek valós problémát jelentenek az azonos valutával működő országok számára. Versenyképességük és gazdaságaik konvergenciája alapvető fontosságú az erős és stabil euróövezet életképessége szempontjából, ami az egész Európai Unió hasznára fog válni.
Ezzel együtt fel kell ismernünk, hogy ez számos aggályt is felvet: a kétsebességes Európától való félelem (az euróövezet és a többi ország), a gazdasági kilábalás bizonyos egyéb szempontjai figyelmen kívül hagyásának veszélye, amelyek legalább olyan fontosak, mint a versenyképesség, valamint a közösségi megközelítés megkérdőjelezése. Ezek egytől egyig jogos kérdések és egyértelmű választ kell adnunk rájuk. Itt a kölcsönös bizalomról és hitelességről van szó.
Tisztelt képviselők, számomra is meglepetés volt, hogy a legutóbbi február 4-i európai tanácsi ülésen fel kellett hívnom a résztvevők figyelmét, hogy a versenyképességre, illetve az euróövezetre vonatkozó bármely konkrét kezdeményezésnek - magától értetődően - összhangban kell lennie a Szerződéssel.
Következtetéseiben az Európai Tanács döntése szerint "a gazdasági kormányzás új keretéből erőt merítve az állam- és kormányfők további intézkedéseket fognak hozni az euróövezet gazdaságpolitikai koordinációja minőségének javítása céljából, a versenyképesség javítása érdekében, amely folyamat nagyobb fokú konvergenciát fog eredményezni az egységes piac veszélyeztetése nélkül”.
Továbbá az is nagy örömömre szolgált, hogy végül is ezekben a következtetésekben konkrét utalás történt arra, hogy ezeket a további intézkedéseket a "Szerződéssel összhangban” kell végrehajtani. Azt gondolhatnák, hogy ez magától értetődő, de jobb, hogy elhangzik ez a kijelentés.
Ezért az Európai Tanács megbízta az Európai Tanács elnökét, hogy az Európai Bizottság elnökével szoros együttműködésben tartson konzultációkat az euróövezeti tagállamokkal az ehhez szükséges konkrét eszközök meghatározása érdekében.
Ezek a konzultációk egyértelműen megmutatták, hogy a tagállamok általánosságban véve támogatják a közösségi megközelítés elfogadását.
a Bizottság elnöke. - Most pedig szeretnék nagyon egyértelműen fogalmazni azon alapelvekről, amelyeknek a Bizottság álláspontja szerint egy ilyen versenyképességi paktum érdekében mindenféleképpen meg kell felelni, amely paktumot lehet, hogy szerencsésebb volna "konvergencia- és versenyképességi paktumnak” nevezni, hiszen az euróövezeten, sőt az Európai Unión belüli különbségek csökkentésére irányuló intézkedéseket tartalmaz.
Az első ilyen alapelv az, hogy ezt a paktumot a Szerződésben meghatározott feltételek mellett, illetve a gazdasági kormányzás fennálló rendszerében kell végrehajtani. Ezzel minden kétséget kizáróan biztosítjuk egy valóban közösségi megközelítés érvényesülését. Azért, mert a történelem, de főként a Stabilitási és Növekedési Paktum tapasztalatai megmutatták számunkra, hogy csak a közösségi módszerrel érhetünk el európai szinten demokratikusan legitimálható, kötelező érvényű és ellenőrizhető eredményeket.
A paktumnak természetesen tiszteletben kell tartania a Bizottság szerepét is. Ez alapvető annak érdekében, hogy garantálni lehessen az objektivitást és függetlenséget a tagállamok erőfeszítésének figyelemmel kísérése során, az egységes piac, valamint a közösségi vívmányok sértetlenségét, illetve az euróövezetben és az Európai Unió egészében meghozott kezdeményezések elkülönítését.
Ragaszkodom továbbá az Európai Parlamentnek a konvergencia- és versenyképességi paktum figyelemmel kísérésében betöltött szerepéhez, mivel a Bizottság természetesen mindenről tájékoztatja majd az Európai Parlamentet.
A paktumnak ezenfelül nyitottnak kell maradnia más olyan tagállamok felé is, amelyek szeretnének abban részt venni és nem tagjai az euróövezetnek. Fontosnak tartom, hogy elkerüljük a rétegződés bármilyen formáját Uniónkon belül, hiszen ez pontosan a szolidaritás alapelveit sértené, amelyek közös projektünk gerincét képezik.
Ahhoz, hogy valóban meg tudjunk indokolni egy ilyen - nemzeti intézkedéseket is magában foglaló - paktumot, ahhoz annak valós hozzáadott értéket kell jelentenie az eddig beterjesztett gazdasági kormányzási javaslatokhoz képest. Szeretném emlékeztetni Önöket, hogy a Szerződés 121. cikke értelmében a tagállamoknak koordinálniuk kell nemzeti gazdaságpolitikájukat. Egy ilyen paktumnak ügyelnie kell arra, hogy ne legyen hátrányos hatással az egységes piac sértetlenségére, sőt segítenie kell fokoznia azt. Ezenfelül, tiszteletben kell tartania a társadalmi párbeszédet, valamint össze kell kapcsolnia a versenyképességgel kapcsolatos erőfeszítéseket központi célkitűzéseinkkel, nevezetesen a növekedéssel és munkahelyteremtéssel, pontosan úgy, ahogy azt az Európa 2020 stratégiában is lefektettük.
A versenyképesség valóban gazdaságaink alapvető eleme. A munkahelyteremtő növekedés bebetonozásának alapvető feltétele. Éppen ezért rendkívül fontos, hogy ez a paktum valós hozzáadott értéket képviseljen, és ne terítsen le bennünket a növekedés és a foglalkoztatás kiemelkedő fontosságú céljainak elérése felé vezető útról. Számomra a növekedés és a foglalkoztatás a lényeg. Pontosan ezért is hangsúlyozom a növekedést; azt a fajta fenntartható, befogadó növekedést, amely az Európa 2020 stratégia központi eleme.
Én pontosan ezért emelem ki oly sokszor a szociális dimenziót, hiszen a szükséges erőfeszítéseket egyenlően kell megosztani. Ezzel a kérdéssel kapcsolatban a Bizottság továbbra is dolgozik egy, a pénzügyi tevékenységek megadóztatásával kapcsolatos javaslaton. Hasonlóképpen, ha a költségvetési konszolidáció és a szerkezeti reformok elengedhetetlenek a versenyképesség szempontjából, akkor az olyan jövőbeni kiválasztott ágazatokba történő beruházások, mint a kutatás és az innováció, pontosan ugyanennyire szükségesek.
Szem előtt kell tartanunk továbbá azt is, hogy ez a paktum csak egy része válaszunknak, amellyel biztosítani szeretnénk az euróövezet stabilitását. Előrehaladást kell elérnünk válaszunk többi területén is, azaz, a fennálló Európai Pénzügyi Stabilitási Alap effektív finanszírozási képességének javítása, hatókörének szélesítése, egy 2013-tól induló állandó mechanizmus létrehozása, illetve a bankok szigorúbb stressz-teszteknek való alávetése területein is. Mindez hozzájárul majd a fokozott átláthatósághoz, a fokozott bizalomhoz és a fokozott hitelességhez.
A konvergencia- és versenyképességi paktum így jelentős hozzájárulásnak bizonyulhat, ha számos lépés közül egyként értelmezzük azon erőfeszítések összességében, amelyeket az euróövezet stabilitása érdekében tettünk, és amelyek reményeink szerint márciustól kezdve elkezdik kifejteni hatásukat.
Ez jelentős lépés lehet az Európán belüli tisztességes és fenntartható növekedés felé, amennyiben zökkenőmentesen össze lehet egyeztetni a kormányzás közösségi rendszerével. Ha valóban így van, ha a közösségi megközelítés mentén valóban hatékonyan végre lehet hajtani ezt az intézkedést - hiszen ez a Bizottság és a tisztelt Parlament szándéka - akkor véleményem szerint a konvergencia- és versenyképességi paktum valós hozzáadott értéket tud majd adni és megerősítheti a gazdasági és monetáris unió gazdasági pillérét. A Parlament és a Bizottság is ezt akarja. A Bizottság erejét nem kímélve, mindent meg fog tenni a cél elérése érdekében. Köszönöm a figyelmüket.
Joseph Daul
Elnök asszony, Barroso úr, hölgyeim és uraim, milyen tanulságokat szűrtünk le a pénzügyi válságból?
A második világháború legfontosabb tanulsága az volt, hogy nemzeteinknek össze kell fogniuk, és többé nem szabad rombolniuk egymást.
A berlini fal leomlása után levontuk az autoriter és kommunista rendszerek tanulságait is, és újra tudtuk egyesíteni kontinensünket a szabadság, a demokrácia és a szociális piacgazdaság értékei mentén.
A szeptember 11-i terrortámadások nyomán rájöttünk, hogy meg kell találnunk a biztonság és a szabadság új egyensúlyát.
Ebből a pénzügyi válságból pedig azt a tanulságot kell levonni, hogy tagállamaink ne tekintsék tabunak a költségvetési, adóügyi és társadalmi együttműködéseket. Pontosan látom, milyen nagy előrehaladást értünk el eddig. A 27-ek költségvetési prioritásai tekintetében ez évben elért együttműködés már önmagában is hatalmas attitűdváltozást jelent. Azok a szabályok, amelyeket a pénzügyi piacok etikusabbá tétele érdekében hoztunk meg, szintén példaértékűek, de nem elégségesek.
Képviselőcsoportom kezdeményezi, hogy szülessen megállapodás a megerősített gazdasági kormányzásról a Parlament és a Tanács között még a nyár vége előtt. Képviselőcsoportom szeretne további erőfeszítéseket életre hívni a szociális és fiskális koordináció terén. Ez adja a versenyképességi paktum erejét, amelynek eredeti változata módosításokon esett át a közösségi értékeknek való jobb megfelelés érdekében. Ugyanakkor még ennél tovább kell lépnünk és biztosítanunk kell, hogy mind a Parlament, mind a Bizottság megfelelően gyakorolja az e tekintetben a rendelkezésére álló összes előjogát, és ebben számítunk a Bizottság elnökének támogatására is.
Az Európai Néppárt Képviselőcsoport (Kereszténydemokraták) üdvözli és támogatja ezeket a javaslatokat, csakúgy, mint a párt nemzeti vezetői tették azt Helsinkiben.
Hölgyeim és uraim, hogyan magyarázhatnánk el polgártársainknak, hogy bár minden év július közepére nehéz pénzügyi helyzetbe kerülünk, legtöbb tagállamunk mégis ugyanúgy költekezik, mintha minden a legnagyobb rendben volna? Hogy lehet az, hogy államaink túlzott eladósodottsága elfogadhatóbb, tolerálhatóbb, elviselhetőbb, mint a háztartások vagy vállalkozások túlzott eladósodása? Én ennek már vállalati szinten is tanúja voltam. A válság munkahelyek megszűnéséhez és családi drámákhoz vezetett; és a legkevesebb, amit tehetünk, hogy levonjuk a megfelelő tanulságokat és őszintén beszélünk a helyzetről.
Az első tanulság az, hogy ezentúl nem lehetünk elnézőek a tagállamok - bármekkorák legyenek is - költségvetési korlátokra vonatkozó kötelezettségeit illetően.
A második tanulság pedig a következő: Az európai szolidaritás akkor és csak is akkor működhet, ha társadalmi és fiskális szabályozásunk legalábbis hasonló. Nem kell feltétlenül mindenben megegyezniük - de legyenek hasonlóak. Jelenleg ettől még nagyon messze állunk.
A harmadik tanulság pedig az, hogy Európának szociális piacgazdaságunk megvédése érdekben európai stabilitási mechanizmust kell létrehoznia.
A negyedik és egyben utolsó tanulság pedig az, hogy még egy ilyen viharos helyzet kellős közepén is biztosan állunk a lábunkon, és egyre erősebbé válik az európai integráció.
Amerikai és japán partnereink eladósodottsági rátái bőven meghaladják a miénket, és hozzá kell tenni, hogy olyan nagyon azért nem aggódnak miatta. Valószínűleg ez nem lesz mindig így. Részünkről most jött el az ideje annak, hogy konszolidáljuk gazdaságunkat és versenyképességünket. Most kell erőfeszítést tennünk azért, hogy munkahelyeket teremthessünk a jövőben. Most kell őszintének lenni. Ne szalasszuk el ezt a lehetőséget!
Martin Schulz
Elnök asszony, hölgyeim és uraim - azok, akik még maradtunk, hetek óta beszélünk Merkel kancellárasszony és Sarkozy elnök úr egyik előterjesztéséről, amely, mint utóbb kiderült, soha nem is létezett. Annak ellenére, hogy a dokumentum soha nem is létezett, még sajtókonferenciát is tartottak róla az Európai Tanács csúcstalálkozóján. Tudjuk azonban, hogy ez a dokumentum igenis létezett és rendkívül érdekes olvasmány volt. Ugyanakkor a tartalma furcsa módon elveszett. Legfontosabb elemei soha sem fognak napvilágot látni. Mindazonáltal eredménye lesz dolognak, mégpedig a biztonsági háló kiterjesztésének formájában. Tehát egy nem létező, megfoghatatlan tartalmú, ál-sajtókonferencián bemutatott dokumentum végül is a biztonsági háló kiterjesztéséhez vezetett. Ez nagyszerű. Lehet azonban, hogy még azzal is keveset mondok, ha a helyzetet kafkaiként aposztrofálom. Így nem lehet megmenteni az eurót.
Szeretném elmondani a Bizottság elnökének, hogy véleményem szerint nyilatkozata jó volt. Jó volt, mert fény derült arra, hogy ezekből a javaslatokból hiányzik a társadalmi egyensúly. Néha azért én is meglepődöm: Németország a kancellárjával csakúgy, mint Sarkozy elnök - a francia közvélemény-kutatások hercege - olyan intézkedéseket követel, amelyeket maga ebben a formában sohasem hozott meg. A görög költségvetési kiadásokat, sőt valójában minden költségvetés kiadásait - függetlenül attól, hogy melyik országhoz tartoznak - csökkenteni kell. Rehn úr, egyetért Ön ezzel?
Németország mit tett saját válsága legsötétebb órájában? Kitalált egy úgynevezett "autócsere programot”, más szavakkal a nemzeti költségvetését használta fel az autóipar stabilizációját célzó program finanszírozására. A csökkentett idejű foglalkoztatásért járó állami támogatás - amelynek segítségével kezelhető szinten maradt a német munkanélküliség - úgyszintén intervenciós intézkedés volt az állam részéről. Más államok miért nem hozhatnak ehhez hasonló döntéseket, hogy saját helyzetükön javítsanak?
A Moody's hitelminősítő ügynökség nemrégiben a fehérorosz és egyiptomi államadósság minősítésénél alacsonyabbra értékelte a görög államadósságot. Most már tényleg el kell gondolkozni azon, hogy vajon tényleg látszanak-e a majdani gazdasági fellendülés jelei. Nem tudom. Görögország alacsonyabb besorolást kapott, mint Vietnám. Ez a dráma mindig az Európai Tanács csúcstalálkozója előtt három nappal zajlik le. Mindig történik valami ehhez hasonló az Európai Tanács ülése előtt három nappal. Az emberek azonban kíváncsiak arra, hogy mit mond a Moody's. Tudják, mit mond a Moody's? Azt mondja, hogy le fogja minősíteni az országot, mert az a költségvetési szigorítások következtében már nem tud beruházásokra pénzt fordítani, és így a gazdasági növekedést sem tudja beindítani.
Tehát tulajdonképpen pénzügyi értelemben vett "hajvágásról” beszélünk. Ha rám néznek, láthatják, tudom, miről beszélek, amikor azt mondom Önöknek, hogy egy ilyen "hajvágás” nem fog minden problémát megoldani. Sőt ennek pontosan az ellenkezője fog történni, hiszen mi is történik egy ilyen "hajvágásnál”? A cél - úgy tűnik - az, hogy egy adott ország hitelminősítését javítsák azzal, hogy azt mondják a hitelezőinek, hogy minden leírásukat el fogják bukni. Mi vethet véget ennek az egésznek? A biztonsági háló, természetesen. Ezért van értelme a biztonsági háló kiterjesztésének, és az euró stabilizációjának. Ezért tökéletesen időszerű ez a paktum is. De van egy bizonyos fokú kiegyensúlyozatlanság ebben. Biztos úr, ha az Ön ötletei is megjelennek ebben a paktumban, és helyre áll az Ön által is említett gazdasági és társadalmi egyensúly, akkor a paktum ismét a jó útra kerülhet. Ezért üdvözlöm az Ön által előterjesztett javaslatot.
Nem szeretnék több időt az intézményi kérdésre fecsérelni. Intézményi szempontból az egész koncepció eredendően rossz volt. Ha ezt most átalakítják oly módon, hogy minden működéssel összefüggő döntést a megfelelő, illetékes hatóság hozhasson meg, más szavakkal a Bizottság - biztosítva a demokratikus legitimációt az Európai Parlament bevonásával - akkor minden rendben lesz. Tehát bár nem indultunk valami szerencsésen, és voltak bizonyos riasztó esetek és vargabetűk is az út során, a biztonsági hálót ki fogják terjeszteni, és ez csodálatos. A Német Szabad Demokrata Párt is támogatja ezt az elképzelést, és ennek nagyon örülünk. Elnök asszony, biztos vagyok benne, hogy Németország is támogatni fogja ezt a paktumot, tehát e terén is sikerült előre lépnünk. Most már csak meg kellene találnunk a paktum megfelelő elnevezését, nevezetesen a "Paktum az euróért” elnevezést, és akkor lehet, hogy elmondhatjuk, sikerült valami hasznosat is elérni.
Guy Verhofstadt
Elnök asszony, először is azt hiszem, most már elmondhatjuk, hogy a gazdasági unió lehetőségének évekig történő elutasítása után, a monetáris unió mellett ma már el tudjuk fogadni a gazdasági unió lehetőségét is, ami előrelépést jelent. Természetesen, ez nem igaz Farage úrra, viszont mindenki más számára ez valóban előrelépést jelent.
Mindezek ellenére, elnök asszony, véleményem szerint nem a megfelelő kifejezést használjuk. Mit jelent az, hogy "paktum”? A paktum egy államok közötti megállapodás. Nekünk nem államok közötti megállapodásokra van szükségünk. Nekünk közösségi fellépésre van szükségünk, európai uniós szintű kezdeményezésre és nem tagállamok közötti paktumra, amely jellegéből adódóan egy kormányközi paktum. Ezért, ez nem a legjobb elnevezés, hiszen félrevezető is lehet.
Másodsorban pedig ott van a megközelítés kérdése. Nincs szükség kormányközi eseményekre. A kormányköziség eddig még egyszer sem működött az Európai Unióban. A lisszaboni stratégia kormányközi stratégia volt, és megbukott. Amikor Németország és Franciaország 2003-2004-ben figyelmen kívül hagyta a stabilitási paktumot, azzal bizonyosságot nyert, hogy a kormányközi megközelítés nem a megfelelő megközelítés. Közösségi megközelítést kell alkalmaznunk.
Harmadsorban pedig, Barroso úr, véleményem szerint, amit most tárgyalunk az nem elégséges, és inkább csak a nagyon specifikus intézkedésekre összpontosít. Merkel asszony és Sarkozy úr versenyképességi paktuma hat konkrét intézkedésből áll. Például, a nyugdíjak tekintetében a nyugdíjkorhatárra teszi a hangsúlyt. Ugyanakkor a nyugdíjrendszerek ennél azért jóval összetettebbek. Nemcsak nyugdíjkorhatár kérdése ez, hanem annak a kérdése is, hogy hány évnyi nyugdíjjárulék-fizetés vagy nyugdíj-előtakarékosság áll a nyugdíjazottak mögött, illetve, hogy van-e az adott ország nyugdíjrendszerében második pillér.
Ezért, nem hat specifikus intézkedésre van szüksége egy kormányközi paktumba foglalva, amely sohasem fog létrejönni vagy működni. Széleskörű (nyugdíjrendszer, munkaerő-piaci, bérpolitikai és fiskális politikai szintű) gazdasági kormányzásra van szükség az Európai Unióban, amelyről a Bizottság dönt, és amelyet a tagállamok egy konvergencia kódex - ezt a kifejezést használta, ha jól emlékszem - segítségével vehetnek át. Ezt kell tennünk, amilyen gyorsan csak lehet.
Kérésem egyszerű. Megnéztem a február 25-i, a Tanács elnökével közösen készített dokumentumot. Véleményem szerint most a Bizottságon a sor, hogy kidolgozza saját kezdeményezését. Erre most kell sort keríteni. Még mindig van idő arra a következő hetekben, hogy előkészítsék ezeket a gazdasági kormányzásról és konvergenciáról szóló közösségi aktusokat, és a Tanács, illetve az Európai Parlament elé terjesszék őket. Ezután már rajtunk lesz a sor, hogy döntsünk és támogassuk Önt e tekintetben. Ugyanakkor, azt gondolom, most reaktívan viselkedünk. Ebben a már említett 25-i dokumentumban - itt van a kezemben - azt olvasom, hogy
az ALDE képviselőcsoport nevében. - "az állam- és kormányfők általi nyomon követés”, "az állam- és kormányfők által vállalt konkrét kötelezettségvállalások”.
az ALDE képviselőcsoport nevében. - (FR) Ez nem így fog működni. Az államok és a miniszterelnökök nem fogják saját magukat szabályozni! Ez már a múltban sem működött, és a jövőben sem fog!
Végezetül, pedig - és ez az utolsó kérdés, amiről beszélni szeretnék - azt hiszem, hogy eljött az ideje annak, Barroso úr, hogy az első adandó alkalommal nem nemzeti - ahogy arról korábban szó volt -, hanem európai kezdeményezést indítsunk el a bankok válságmechanizmusai tekintetében. Önnek jogában áll ezt a lépést megtenni, hiszen Ön az Európai Unió versenyjogi szabályainak effektív szavatolója, és az Ön pozíciója lehetővé teszi, hogy ilyen kezdeményezést indítson.
Rebecca Harms
Elnök asszony, hölgyeim és uraim, már nem érzem szükségét, hogy bármit is mondjak a versenyképességi paktum valamelyest kínos történetéről. Kissé bizarr volt hallani, hogy ez a bizonyos dokumentum nem is létezett, tekintve, hogy a Tanács brüsszeli székhelyének folyosóin osztogatták mindenkinek. Amint azt már Brüsszelben is elmondtam, az, ahogyan a Tanács épületeiben tagadják a tényeket, az magán viseli egy szocialista vagy kommunista rezsim haldoklásának minden jelét.
Az én szemszögemből nézve, tény, hogy mi itt Európában hónapok óta egy szimpla valutaválságnál jóval többel küzdünk meg nap mint nap, hiszen nemzeti kormányaink azon képességének válságával is szembe kell néznünk, hogy felvállalják a problémáért való felelősség rájuk eső részét, és olyan közös stratégiát kövessenek, amelyek kivezetnek ezekből a nehézségekből.
Ha most állandósítjuk a válságmechanizmust, - függetlenül attól, hogy hogyan jutottunk el ide - azzal mindenféleképpen előrelépést érünk el. Ugyanakkor, ha megnézzük Görögországot, azt mondanám, hogy csak hitegetjük magunkat, ha azt gondoljuk, hogy kontroll alatt tudjuk tartani a válságot. Hasonlóképpen egyértelmű, hogy Görögországban az intézkedések egyoldalúsága, a szigorító intézkedésekre és költségcsökkentésre fordított kizárólagos figyelem valójában nem működik. Egy országnak beruházásokra is képesnek kell lennie. Amikor egy olyan ország, mint amilyen Görögország ilyen radikális mértékű kiadáscsökkentéseket eszközöl, akkor tudnia kell, honnan várhat bevételt később.
Bosszantónak tartom, hogy az Európai Tanács e heti ülése előtt, illetve a 14 nap múlva esedékes tanácsi üléssel összefüggő nyilatkozataiban Németországról azt lehet hallani, hogy nem fog tudni érdemben hozzászólni a görögországi helyzethez, illetve a szükséges változtatásokról tárgyalni. Ugyanazok a régi hibák jönnek elő: az egyoldalúság és egy bizonyos módszer erőltetése. Ha a Verhofstadt úr által leírt modellt kívánjuk követni, illetve döntéseket kívánunk hozni a konkrét konszolidációs intézkedésekről, a gazdasági unió a valós szolidaritást is szükségessé teszi. Ezért aztán Görögország többet várhat el tőlünk, mint amit eddig kapott tőlünk.
Teljes mértékben egyetértek Schulz úrral és az előttem szólókkal és szeretném képviselőcsoportom azon tagjainak nevében, akik már hónapok óta foglalkoznak ezzel a témával egyértelműen kifejezésre juttatni, hogy a közösségi módszer tényleg különleges. Hiteles és érthető döntési folyamatokra van Brüsszelben szükség annak érdekében, hogy a görög, dán, német és spanyol polgárok is megbízzanak bennünk. Ha tényleg létrehozzuk a versenyképességi paktumban javasolt "zártkörű klubot”, amelybe a kormányfők egy kis csoportja kaphat csak bejárást, el fogjuk veszíteni az emberek Európai Unióba vetett bizalmát. Valójában egyre inkább erről szól a válság. Csak remélni tudom, hogy valahogyan megmenekülünk ettől az ostobaságtól, és a soron következő tanácsi ülésbe több értelem fog szorulni.
És mivel említette a fenntartható növekedés témáját, Barroso úr, engedje meg, hogy elmondjak még valamit. Egyszerűen érthetetlen a számomra, hogy miért nyilatkozik úgy az energiaügyi biztos Brüsszelben, hogy az ambiciózus klímavédelmi célok Európa dezindusztrializációjával egyenlők. 14 nappal ezelőtt a német környezetvédelmi miniszter Brüsszelben járt, ahol ismertetett egy tanulmányt, mely szerint, ha 30%-os klímavédelmi célt tűznénk ki, azzal hatmillió európai uniós munkahelyet teremthetnénk. Ez fenntartható növekedés lenne. Barroso úr, kérem, állítsa meg Oettinger urat!
Vicky Ford
az ECR képviselőcsoport nevében. - Elnök asszony, egy válsághelyzetben van olyan, amikor gyorsan kell reagálni - és egyértelmű, hogy az euróövezet korántsem tudott még kilábalni a válságból -, ugyanakkor nem árt okosan is reagálni. Az Egyesült Királyság a kiadások megállítására, illetve az államadósság csökkentésére irányuló reformjai révén vissza tudta állítani a piacok bizalmát. Ezek mára a versenyképességi paktum alapvető felvetéseivé nőtték ki magukat.
A Parlament eljárásai nem teszik lehetővé a gyors döntéseket, de vannak olyan európai parlamenti képviselők által előterjesztett javaslatok, amelyek talán az Európai Tanács segítségére lehetnek. Az ír kamatokra reagálva, azon társainkkal együtt, akik pénzt adtunk kölcsön egy másik országnak megérdemeljük, hogy olyan kamattal tegyük ezt, ami hűen tükrözi a kockázatot, ugyanakkor kérjük vissza pénzünket. Javasoltam az előtörlesztés ösztönzését, egy olyan jutalmi rendszert, amely jutalmazná a korai végtörlesztést. A gazdasági kormányzási paktum szerint a tagállamoknak költségvetéseik szintjén nagyobb átláthatóságot kell mutatniuk. Azt gondolom, hogy ugyanennek kellene megtörténnie az EU költségvetéséhez hozzájáruló adófizetőkkel is.
Remélem, hogy a válság ellenére nemzeti kormányaink képesek lesznek e Ház javaslatait meghallgatni, és konstruktív módon együtt dolgozni.
Lothar Bisky
Elnök asszony, Barroso úr, örömmel konstatáltam, hogy értékelik e kérdés szociális dimenzióját, és támogatják a társadalmi megállapodást. Erre mindenféleképpen szükség lesz. Nincs szükség arra, hogy elismételjem, amit kollégáim már elmondtak, hiszen teljes mértékben egyetértek velük.
Rendkívül szkeptikus vagyok a Merkel kancellárasszony és Sarkozy elnök úr által ismertetett paktummal kapcsolatban. Miért vagyok szkeptikus? Azért, mert nem világos a számomra, hogy mi a motivációjuk erre az intézkedésre. Az már megint más kérdés, hogy valójában ennek paktumnak nincs is létjogosultsága. Mindketten okos stratégák. Nem tudom elfogadni, amikor azt mondják, hogy pusztán csak így alakultak a dolgok. Én biztos vagyok benne, hogy mindent úgy értenek, ahogyan az ott szerepel. Ehhez a kérdéshez szeretnék ismét visszatérni. Azt gondolom, ez egy nagyon komoly kérdés. Bár ők azt hiszik, hogy a fizetések és bérek indexálásról szóló klauzula a helyes válasz, én nem vagyok ebben olyan biztos. Ha sarkítva nézzük, akkor azt lehet mondani, hogy a nyugdíjkorhatár kitolásával csökkentik a nyugdíjakat. Így nagyon nehéz lesz csökkenteni az adósságot. Hiszen még az olyan országok, mint Németország is nagyon nehezen élik ezt meg. El tudom képzelni, hogy Írország és Görögország még nagyobb nehézségekkel találná magát szemben e tekintetben.
Egy kicsit szkeptikus vagyok a tekintetben, hogy mi is a javasolt megoldás valódi célja. Átláthatóságot várok ebben a kérdésben. Csak akkor kaphatja meg bárki a Parlament támogatását, ha felvállalja a nagyobb fokú átláthatóság előmozdítását, illetve annak biztosítását, hogy senki se játszhasson ilyen játékot a Parlament háta mögött. Ha ezek az emberek szociális biztonsági kiadáscsökkentést akarnak, akkor azt egyértelműen jelezniük kell ahelyett, hogy számos vargabetűvel próbálnak meg elérni egy célt, amelyet, Barroso úr, Ön sem és mi sem tudunk támogatni.
Készen állunk a koordinált európai gazdasági kormányzás koncepciójáról tárgyalni Önnel feltéve, ha ez a gazdasági kormányzás fel tud nőni nevéhez, más szavakkal szerkezetében feltétlenül demokratikus marad, és segíteni tud a fenntartható, társadalmilag felelős európai közösség létrehozásában. Továbbá hajlandóak vagyunk a Szerződés módosításáról is tárgyalni, például a társadalmi előrehaladási klauzulával kapcsolatosan. Ugyanakkor részletesebb és előbbi információkat és konzultációt várunk. Csak így biztosítható, hogy a Parlament nyomon tudja követni ezt a folyamatot. Információ nélkül ez nem megy!
Nigel Farage
az EFD képviselőcsoport nevében. - Elnök asszony, élveztem Barroso úr ma kifejtett véleményét a világról, ugyanakkor lehet, hogy ironikusabbra sikerült annál, mint amilyenre tervezte.
Beszélt az egyiptomi és más országokban végbe menő eseményekről, és közben elmondta, hogy csodálatos, ahogyan az emberek fellázadnak a demokráciáért. Szeretném emlékeztetni, hogy a demokrácia egy olyan módszer, amelyben az ember szavazataival megválaszt másokat, hogy azok kormányozzanak helyette, és ha nem tetszik, amit csinálnak, akkor meg lehet tőlük szabadulni, ki lehet őket szorítani és másokat lehet a helyükbe választani. Ironikus volt, mert a következő mondat az volt, hogy "ezért Európában az euróválsággal szemben meg kell erősítenünk a közösségi módszert”.
A kívülről figyelő nyilvánosságnak - amely egyre inkább ezt teszi - a közösségi módszer mindössze annyit jelent, hogy a jogszabálytervezetek titokban, meg nem választott bürokraták - amilyen Ön is, Barroso úr - által kerülnek előterjesztésre. Tudom, hogy az Európai Parlament választotta meg Önt, de Ön volt az egyetlen jelölt, akire szavazni lehetett. Ez nem demokrácia!
Ezért Barroso úr az egyik oldalról azt mondja, hogy a demokrácia jó dolog, de a másik oldalról azt is mondja, hogy ez itt elérhetetlen a számunkra Európában. Ezt Verhofstadt úr is megerősítette, aki belga, és azt gondolja, hogy minden nemzetállamot meg kellene szüntetni - hát lehet, hogy a sajátja nem sokára valóban így fog járni. Azt mondja, gazdasági uniót akarunk. Ezt senki sem szavazta meg. Senkit sem kérdeztek meg arról, hogy szeretné-e ezt. Ő lehet, hogy megszavazza, de Európa népei nem szavaztak erre.
Amiről a pénteki csúcstalálkozón mindenféleképpen beszélni kell az Portugália. A görög és ír mentőcsomagok után egyre inkább egyértelmű, hogy a piacok üzenete a következő: "Melyik lesz a harmadik, a gondolkodási időnek vége!”. A portugál kötvényhozamok 7,6%-ra ugrottak hétfőn. Ezt Barroso úr maga is tudja. Írország akkor kapta meg a mentőcsomagot, amikor a kötvényhozamok elérték a 7%-ot. Áprilisban a portugál adósság újabb hatalmas részét kell megújítani - további 20 milliárd EUR összegű hitelt kell megújítani. Emlékezzünk rá, hogy az utóbbi hat hónapban a portugál adósság 80%-át az Európai Központi Bank vásárolta fel.
Az Európai Unió nem folytatódhat ebben a formában, ha továbbra is saját adósságunkat kívánjuk felvásárolni. Ha így teszünk, a következő adósságválság nem egy országot fog érinteni, hanem az Európai Központi Bankot magát.
(A felszólaló beleegyezik, hogy az eljárási szabályzat 149. cikkének (8) bekezdése alapján kékkártyás kérdést intézzenek hozzá.)
Martin Schulz
(DE) Elnök asszony, felteszem, hogy nem fogja tudni a választ Farage úr, de mégis felteszem a kérdést. Ön folyamatosan úgy beszél Belgiumról, mint egy nem létező országról. Ezt már Van Rompuy úrnak is mondta, és most valami hasonlót mondott Verhofstadt úrnak is. Tudja Ön, hogy mi volt a belga állam megalapításának alapja?
Nigel Farage
Elnök asszony, örömömre szolgál, hogy Schulz úr feltette nekem ezt a kérdést.
A nehézség abban rejlik, hogy amikor egy mesterséges államot hoznak létre, amelyben több nyelvcsoport él együtt - és Belgiumra ez teljes mértékben igaz - azt ideig-óráig össze lehet tartani, de legyen szó Belgiumról, Jugoszláviáról vagy az Európai Unióról, ha merőben eltérő nyelvek és kultúrák vannak, az biztos, hogy nem tud egységes maradni. Ön azért van ennyire felháborodva Belgium kapcsán, és Van Rompuy úr is nagyon felbosszantotta magát, de Verhofstadt úr sem szereti ezt a témát, mert - így van ez Schulz úr, nem igaz? - Belgium az egész európai projekt kicsinyített mása.
Martin Schulz
(DE) Elnök asszony, engedje meg, csak 30 másodperc lesz. Érdekes, hogy egy olyan párt képviselője, amely a Független Egyesült Királyság Pártjának nevezi magát, nincs tisztában azzal, hogy Belgiumot az Egyesült Királyság javaslata nyomán hozták létre.
Proinsias De Rossa
(az eljárási szabályzat 149. cikkének (8) bekezdése alapján kékkártyás kérdést intéz Farage úrhoz) Elnök asszony, remélem, Farage úr nem tekinti sértőnek, ha az Ír Köztársaság egy polgára kérdez tőle valamit. Megkérdezhetném tőle, hogy mi az Egyesült Királyság alapja? Ha jól tudom az angol, a skót, a walesi és az észak-ír nemzet. Ez talán nem nemzeteket tömörítő unió? Ráadásul egy felettébb büszke unió.
Nigel Farage
Elnök asszony, ez egy remek kérdés. Schulz úr, Önnek valóban igaza van abban, hogy Belgium egy brit találmány; egy brit baklövés. Az évek alatt több hibát is elkövettünk. Egyes dolgokat eltaláltunk, másokat kevésbé; pontosan ahogyan az Ön hazája, Németország is. Gondolom, abban Ön is egyetért, hogy Németország történelme sem makulátlan.
Teljes mértékben igaza van. Az az igazság, hogy az Egyesült Királyság összetartása egy olyan dolog, ami régóta aggasztó irányba halad. Való igaz, hogy Írország úgy döntött, hogy külön úton halad tovább, ha jól emlékszem 1921-ben, amikor kikiáltották a független ír államot. Igaza van. Nehéz dolog különböző kultúrákat összetartani. Az én meglátásom szerint Anglia, Skócia, Wales és Észak-Írország uniója azért is működik jelenleg, mert a lakosság egyetért vele. Ha ez nem lenne, akkor a közvélemény népszavazás kiírását kérné, és ezek a nemzetek kiválnának az Egyesült Királyságból. Ezzel azt szeretném mondani, hogy ebben az Európai Unióban ezt a lehetőséget senki sem kapja meg.
Corien Wortmann-Kool
(NL) Elnök asszony, a Tanács nagyobb fokú ambíciót kíván látni, hogy képesek legyünk megerősíteni a versenyképességet és növelni a konvergenciát. Ez dicséretre méltó. Szeretnék csatlakozni a Barroso elnök urat méltatókhoz, amiért felvette a kesztyűt, és eljött hozzánk magyarázatot fűzni a versenyképességi paktumhoz, és ezzel még Martin Schulz urat is barátságossá változtatta a mai napra. Ez mindenképpen említést érdemelt. Ön Van Rompuy elnök úrral együtt felvette a kesztyűt.
Úgy tűnik azonban, hogy a paktum nehezen találja a kezdősebességet, mivel a Parlamentnek, elsődleges okként, egy igen jelentős jogalkotási csomaggal kell megbirkóznia. Ez az első alkalom arra, hogy a Parlament társ-jogalkotói szerepet tölt be a gazdasági kormányzás kapcsán. Pontosan ezért olyan fontos, hogy összekapcsoljuk a dolgokat; mert azért van átfedés. Hölgyeim és uraim, ebben a Parlamentben 2 000 módosítást nyújtottunk be, és ha megvizsgáljuk ezt az ügyet, láthatjuk, hogy a versenyképességi paktum által lefedett ügyek egytől egyig visszaköszönnek ezekben a módosításokban. A Parlament több ambíciót kíván látni, és ez az, ami aggaszt engem. Hogyan fogjuk összekapcsolni a versenyképességi paktumot az EU 2020 stratégiával? Továbbá Barroso elnök úr, aktívan fog érvényt szerezni kezdeményezési jogunknak annak érdekében, hogy összekapcsolhassuk a versenyképességi paktumot és a jogalkotási csomagot? Amennyiben ezt nem teszi meg, a Ház, társ-jogalkotóként, maga fogja felvenni ezt a kesztyűt.
Elisa Ferreira
(PT) Elnök asszony, én egy nyolc évszázada létező országból származom, amely ennek ellenére érdekelt ennek a globalizálódott világnak a létezésében, benne egy erős Európával, egy olyan Európával, amely egyenlő félként jelenik meg a Kínával, Indiával és az Egyesült Államokkal ápolt kapcsolataiban. Ez a mostani a válság, amely mindannyiunkat érint, nem egy válság az euróövezetben, hanem - amint azt már valaki más is mondta - az euróövezet válsága. Azért van ez így, mert a közös valuta csak ott tud működni, ahol kitartóan együttműködnek a különböző területek a növekedési ráták, hozamok és foglalkoztatás területén is; csak akkor tud működni, ha a konvergencia valós. Egészen mostanáig a nominális konvergencia mutatószámain dolgoztunk, ami véletlenül sem ugyanaz.
Ezért Európának sürgősen be kell fejeznie, amit elkezdett. Annak érdekben, hogy Európa be tudja fejezni amit elkezdett - főként a közös valutára gondolok itt -, arra van szükség, hogy létrehozzon egy erős Stabilitási Alapot: olyan alapot, amely lehetővé teszi a nehézségekkel küzdő országok számára, hogy elfogadható és nem korlátozó feltételekkel vállalhassák a kamatkonvergenciát, amely nem kényszeríti arra őket, hogy abból a stratégiai beruházási képességből vonjanak el, amely az egész konvergencia-folyamatot lehetővé teszi, illetve, hogy az elért növekedést arra használhassák fel, hogy a válság alatt felvett összegeket törlesszék.
Elnök úr, aktív Bizottságra van szükségünk; olyan Bizottságra, amely részt vesz nemcsak a Stabilitási Alap, de az eurókötvények kiépítésében, és meghallja a Parlament mai, a saját erőforrások új forrásán keresztül adott üzenetét, amellyel hatékonyan meg kell majd erősíteni a költségvetést, amely egyértelműen elégtelen. Pont most fogadtuk el a Podimata-jelentést, ami egyértelműen támogatja a pénzügyi tranzakciókra kivetített adót. A túlélés érdekében most Európának is változtatnia kell. Erős Parlamentre van szüksége, de emellett egy cselekvésre, és nem csak reagálásra képes Bizottságra is, amely képes elindítani a kezdeményezéseket, amelyeket oly feszülten várunk, hogy ez a kísérlet ne süllyedjen, ne tűnjön el, és meghozza a tőle várt eredményt.
Sylvie Goulard
(FR) Elnök asszony, Barroso úr, biztos úr, sok olyan dolog hangzott el, amellyel egyetértek. Mindössze három szót szeretnék említeni.
Az első a "tisztelet”: nem ez a Parlament volt az, amelyik társ-jogalkotói szerepet adott az Európai Parlamentnek a gazdasági kormányzás kapcsán. Erről a kormányok döntöttek a lisszaboni szerződésben. Előadókként nem hisszük, hogy a kormányzási csomaggal kapcsolatos fontos megbeszélésekről a Google-on vagy az angol nyelvű sajtón keresztül kellene értesülnünk. A legelső dolog, amit Öntől kérnék, Barroso úr, és kérem ezt Van Rompuy úr ma jelenlevő kollegáitól is, az, hogy legyenek irántunk tisztelettel, és hagyják dolgozni ezt a Parlamentet.
A második szó a "demokrácia”. A 18. század óta nem láttunk demokratikus rendszert úgy visszautasítani a hatalommegosztást, mint ahogyan az Európai Tanács teszi most. A hatalommegosztásban vannak, akik döntenek és vannak, akik irányítanak. A Tanács, az Ön segítségével, Barroso úr, jelenleg jogot formál arra, hogy egyszerre döntsön és irányítson, azaz más szóval ne tegyen semmit.
A harmadik szó a "hatékonyság”. Ha továbbra is felhígítjuk javaslataink tartalmát, akkor eredményképpen a legkisebb közös nevezőt kapjuk, ami mindannyian tudjuk, hogy micsoda. Ez a lisszaboni stratégia! Ez az a 10 év, ami nem vezetett minket sehova.
Folytatnunk kell a munkát. Ez a Parlament tiszteletet követel, és óvni fogja a demokráciát és a hatékonyságot.
Miguel Portas
(PT) Elnök asszony, két hete a nemzetközi sajtó kielemezte azzal a lehetőséggel kapcsolatos kijelentéseit, hogy Portugália az európai pénzügyi stabilitási eszközhöz (EFSF) fordulna segítségért és ezeket a kijelentéseket bátorításként értelmezték. Mivel nagy valószínűséggel a Bizottságban Barroso elnök úr az, aki legjobban megérti a portugál valóságot, három kérdést tennék fel neki, és három őszinte választ várnék.
Az első kérdés az, hogy mit nyer Portugália azzal, hogy az EFSF-hez és a Nemzetközi Valutaalaphoz folyamodik segítségért, annak jelenlegi helyzetében.
A második kérdés, hogy az EFSF milyen változásait tekintik alapvetően szükségesnek ahhoz, hogy megelőzzék az Írországban történt szégyenletes helyzet újbóli előfordulását? Tiltó kamatlábakkal nyújtott kölcsön, csökkentett munkabérek és tovább folytatódó fiskális dömping a nagyvállalatok részéről.
A harmadik és egyben utolsó kérdés, hogy Ön szerint hogyan leszünk képesek ismét kiépíteni a bizalmat, amikor minden monetáris politikai döntésünkkel - illetve az Európai Központi Bank legutóbbi döntéseivel - tovább romboljuk a legveszélyeztetettebb országok növekedési potenciálját?
Jean-Paul Gauzès
(FR) Elnök asszony, biztos úr, hölgyeim és uraim, nem tehetek mást, mint csatlakozom ahhoz, amit Goulard asszony mondott azokról az alapvető előfeltételekről, amelyek azt jelentik, hogy miközben maximálisan tisztában vagyunk a hatékonyság és a gyorsaság szükségességével a döntéshozatali folyamaton belül, hasonlóan elengedhetetlen a Parlament részvétele is. Ez az egyetlen módja annak, hogy polgártársaink, akiknek mi megválasztott képviselői vagyunk, megértsék, hogy pontosan mi is történik, és ezt elmagyarázzuk nekik.
Egy konkrét témát szeretnék megemlíteni. Napi szinten kapjuk az ütéseket a pénzügyi piacoktól, azoktól a pénzügyi piacoktól, amelyek egyszerre jelentik a mindent és a semmit, és amelyeket javarészt a fiatalok uralnak, akik a Game Boyról különösebb gondolkodás nélkül áttértek a számítógépre, és ennek ellenére képesek félelmet kelteni országaink szívében. A piacokat nem azzal tudjuk irányítani, hogy megszüntetjük őket. Én nem tartozom azok közé, akik szeretnék eltörölni a piacokat. Mire is törekednek azonban a piacok? Igyekeznek elkerülni a kockázatokat, és a piacon uralkodó játékszabályok értelmében azokat áthárítják valaki másra. Ez azt jelenti, hogy egy spekuláns addig nem lesz elégedett, amíg létezik kockázat.
Azon a véleményen vagyok, hogy ha hatni szeretnénk a pénzügyi piacokra, Európának egyértelmű irányvonalakat kell húznia, nem szabad naponta irányt váltania, és olyan ötletekkel játszadoznia, amelyeket nem szándékozik átültetni a gyakorlatba.
Ha uralni akarjuk ezt a pénzügyi dimenziót - és ez létfontosságú országaink gazdasági stabilitása szempontjából - akkor képesnek kell lennünk arra, hogy egyértelmű célokat és egyértelmű intézkedéseket határozzunk meg, illetve elkötelezetten haladjunk a jó gazdasági koordináció felé.
Proinsias De Rossa
Elnök asszony, a gazdasági kormányzás és a bankszektor szabályozásának szándékos nemzeti és európai szintű kikerülése taszított minket a válságba, és a válság mindenki számára egyértelművé vált a munkahelyek csökkenésén, a növekedés hiányán, az elveszített nyugdíjellátásokon stb. keresztül. Ezért tehát sem Önnek, Barroso elnök úr, és természetesen Önnek sem, Olli Rehn biztos úr, nem kell engem meggyőznie arról, hogy szükség van a gazdasági kormányzásra, hogy erős lábakon kell állnia, és hogy minden tagállamnak - de főleg az euróövezetben lévőknek - hinniük kell benne. Meg kell győznünk Európa polgárait hogy ez szükséges, és ezt azzal tudjuk elérni, ha biztosítjuk a törvényességét. Ezt úgy biztosíthatjuk, ha nem fogadunk el olyan javaslatokat, amelyek nem a Szerződéseken és nem a közösségi módszeren alapszanak.
Az nem lesz elfogadható, ha az az általános vélekedés, hogy ez egy, kettő, három, négy vagy öt gazdasági hatalom birtokában lévő ország érdekeit szolgálja csak. Ez a valóság. Az Unió szempontjából tehát kiemelten fontos az, amiről a március 11-i informális tanácsi ülésen megállapodás született, valamint az, hogy amiről döntés születik március végén azt Európa lakossága nagy részben támogatni tudja.
A most megválasztott ír kormányzás erős felhatalmazással került kormányra. Idézem a most elfogadott programot: "Vissza kell lépnünk az államcsőd szakadékának szélétől (...) az EU-IMF támogató programnak - egyelőre - nem sikerült helyreállítania a bizalmat az ír gazdasággal szemben (...) ez azt jelenti, hogy nem vagyunk biztosak abban, hogy ez a mentőcsomag valóban megéri-e a számunkra”.
Ha megengedik, ezzel zárnám mondandómat, mivel ez egy nagyon fontos pont. A program kudarca hozzájárul a tágabb értelemben vett euróövezet pénzügyi labilitásához.
(Az elnök félbeszakítja a felszólalót.)
Sharon Bowles
Elnök asszony, a sajtó hétről hétre tele van olyan új vagy módosított javaslatokkal, amelyek egy adott országtól, az Európai Tanácstól vagy a Bizottság elnökétől származnak. Szeretném méltatni az EKB elnökét, mert figyelmet szentelt a Parlamentben elhangzott vitáknak és jelentéseknek, és elismerte céljainkat és eltökélt szándékunkat.
A versenyképességi paktum és annak alakulása pontosan ezt bizonyítja. A gazdasági kormányzás módosításaiban már ennél is több ötlet áll a rendelkezésünkre, tehát az együttdöntési eljárás, azaz a Parlament és a Tanács álláspontjainak egymás felé terelése nem fog problémát jelenteni a számunkra.
Nem szabad azonban csak a legjobbat választanunk az egységes piacról, és nem szabad továbbra is helytelenül értelmeznünk a dolgokat. Az egységes piac nem egy erőd, amelyen belül mindenki egyenlő esélyekkel léphet be a játékba. Itt arról a külső versenyképességről van szó, amelyet egy nagy egységes piac képes generálni, tehát ebből a szempontból ez szorosan összekapcsolódik a gazdasági kormányzás fellendüléssel összefüggő oldalával.
Ezenfelül egy olyan állandó pénzügyi stabilitási mechanizmusra is szükség van, amely idővel képes fejlődni a kormányzás és prioritások függvényében. Azoknak a német polgároknak, akik összerándultak a "transzferunió” kérdésétől, azt mondanám, hogy "nézzék meg, mivel járnak saját kormányuk követelései - a bankok feltőkésítésével és a szuverén adósság másodlagos piacon történő felvásárlásával”. A német bankoknak legalább tíz évre lesz szüksége ahhoz, hogy az értékvesztéssel érintett eszközeiket kivezessék a válságból és ez magában foglalja a szuverén adósságot is. A német bankok nem fognak megfelelni az új banki tőkekövetelményeknek, tehát a német bankokba irányuló transzferekről is beszélniük kellene. Pontosan ezért van szükségük a mechanizmusra, és ez igaz az euróövezet egészére.
Végezetül pedig, ami a kamatlábakat illeti, egyensúlyt kell teremteni a fenntarthatóság és az erkölcsi kockázat között.
(Az elnök félbeszakítja a felszólalót.)
Diogo Feio
(PT) Elnök asszony, ilyen nehéz időkben bátor politikai döntésekre van szükség. Pontosan ezért csináljuk, amit csinálunk, és ezért szeretnék gratulálni Barroso elnök úrnak az ötletekért, amelyeket megosztott itt velünk. Az Európai Parlament már számos jelentésben is egyértelműen állást foglalt az euró-kérdéssel és a stabilitás szükségességével, csakúgy, mint a növekedés problémájával kapcsolatban. Nem elég csupán az érme egyik oldalát nézni.
A válságból való kilábalás megköveteli például, hogy az állandó alap működése figyelembe vegye azon tagállamok sajátos helyzetét, amelyek jelenleg egyre emelkedő kamatot fizetnek államadósságuk után. Ennek a politikának is el kell köteleződnie a versenyképesség, a jobb hitelek és a befektetők számára vonzó adópolitika iránt is; tehát tulajdonképpen minden iránt, ami a vagyonteremtés célját szolgálja. Pontosan ezért van azonban szükség még több európai intézményre. Az Európai Parlament állásfoglalásainak megfogalmazása egyértelmű, és ez nem a médián keresztül történt. Ez most nem az ideológiai döntések ideje, most a nyilvánosságra is gondolni kell. Értelmes és gyors döntéseket vár tőlünk a közvélemény.
Jacek Saryusz-Wolski
Elnök asszony, ez itt most nem az euróövezet válsága, hanem bizonyos tagállamok államháztartási válsága, amelyek az euróövezet tagjai - ez akár Magyarország is lehetne. Miért kell olyan találkozót tartani, amely kizárólag az euróövezeti államfőknek szól - 17-üknek - anélkül, hogy másokat meghívnánk rá? A tagállamokat miért kell indokolatlan elválasztó vonalakkal megosztani, amelyeket pontosan hat évvel ezelőtt töröltek el, és miért van szükség egy kétsebességes unióra?
Az Ön által vezetett Európai Bizottság a Szerződés őre. Milyen, a Szerződésben foglalt alap teszi lehetővé ezt a kizárást? Miért kell kizárni azokat, akikben megvan a képesség és a hajlandóság is? Miért nem lehet az 5. és 121. cikket alkalmazni a fiskális és szociális politika erősítéséhez? Miért ne alkalmazzuk a Szerződés alapján létrejövő intenzív együttműködést a Szerződések céljára, amelyben központi szerepet kapna az Európai Bizottság?
Az egységes piac 27 tagállamot foglal magában és ez igaz a versenyképesség által támasztott kihívásra is. A Tanács és az Európai Bizottság elnöke legyen egy 27 országból álló EU vezetője, és ne egy csoport válogatott tagállam titkára.
Roberto Gualtieri
(IT) Elnök asszony, hölgyeim és uraim, tegnap este az Alkotmányügyi Bizottság nagy többséggel elfogadta a Parlament Szerződés módosításával kapcsolatos véleményét a stabilitási mechanizmus bevezetéséről.
A szöveg a Lisszaboni Szerződés módosításának megváltoztatását javasolja, amely olyan eljárást határoz meg, amely az alap kormányközi jellegének megőrzése mellett a szabály Szerződésbe foglalását is megindokolja. Emellett a mechanizmus működése szempontjából egyértelmű javaslatokat is tartalmaz, amelyek célja, hogy összeegyeztethetővé tegyék a Szerződés által az európai intézményekre hárított feladatokkal, illetve a valódi gazdasági kormányzás szükségességével, amely kormányközi formában egyszerűen nem lenne működőképes.
Hogy egy Ön által a legutóbbi vitában említett metaforával éljek, Barroso úr, a Parlament ezt a kormányközi vasúti kocsit az unió mozdonyához köti, és megadja a Bizottságnak az őt megillető mozdonyvezetői szerepet.
Mit gondol a Bizottság a Parlament javaslatairól? Hajlandó nyomást gyakorolni rájuk a következő napok tárgyalásai során?
(Az elnök félbeszakítja a felszólalót.)
Pat the Cope Gallagher
Elnök asszony, országom, Írország egy kis nyitott gazdaságú ország, nagyarányú külföldi működőtőke-befektetésekkel. A tizenkét és fél százalékos társasági adó létfontosságú a gazdasági fellendülés előmozdítása, a munkahelyek megőrzése és a foglalkoztatás növekedése szempontjából. Az alacsony társasági adó következtében a világ tíz legjobb technológia-vállalata Írországban van bejegyezve. Az Európai Unió tagállamai társasági adójának harmonizálására irányuló bármilyen törekvés jelentős mértékben károsítaná Írország azon képességét, hogy továbbra is vonzó tudjon maradni a működőtőke-befektetések szempontjából, és ezzel a gazdasági fellendülés felé vezető utat is elállná.
Ne felejtsük el, hogy történelmileg és földrajzilag Írország - mint sok más kis ország - mindig is Európa perifériáján volt, és az alacsony társasági adó csupán egy eszköz, amellyel megpróbáljuk valamelyest feloldani a perifériás országokra jellemző gazdasági korlátokat. Szeretnék egy kérdést intézni az elnök úrhoz. Meg tudja erősíteni, hogy a Lisszaboni Szerződés szerint az adóügyi illetékesség minden tagállam sajátja?
Ilda Figueiredo
(PT) Elnök asszony, a mai napon, miközben megemlékeztünk a Nemzetközi Nőnapról, mindenki nagyon szépen beszélt a nők jogairól. Most azonban, hogy gazdasági és pénzügyi kérdésekről van szó, az úgynevezett gazdasági kormányzáson belüli pénzügyi érdekek dominálnak, amely kormányzás ragaszkodik a Stabilitási és Növekedési Paktum kritériumainak mélyítéséhez, figyelmen kívül hagyva az egyes országok sajátos jellemzőit, az alapvető gazdasági eltéréseket, társadalmi egyenlőtlenségeket, a munkanélküliséget és a szegénységet.
Ezért tehát egy ilyen versenyképességi paktum a már most is fennálló társadalmi problémák súlyosbodását fogja eredményezni. A munkavállalók, a nők és fiatalok szenvedésével is szembe kell azonban majd nézniük - és erre már megvannak a tervek a következő hétvégékre - különösen a portugál munkavállalók általános szakszervezete által március 19-én tartandó demonstráció alkalmával. Reményeink szerint meg fognak történni a szükséges változások.
Jaroslav Paška
(SK) Elnök asszony, szeretném azzal kezdeni, hogy emlékeztetem kollégámat, Verheugen alelnököt, hogy az EU-t független tagállamok egyetértése hozta létre, amelyek önkéntesen adták át bizonyos jogköreiket az új intézménynek - az Európai Uniónak -, amelyet együtt hoztak létre a szuverén államok bizonyos kiválasztott jogköreinek közösen koordinált gyakorlása céljából. Amennyiben tehát az európai államok úgy döntenek, hogy közös gazdasági kormányzatot kívánnak létrehozni az EU rendeleteinek keretén belül, akkor ez csakis szabad és önkéntes döntésük alapján jöhet létre, semmiféleképpen sem brüsszeli utasításra.
Ha egy paktumról, és ez által a szuverén államok közötti, az EU égisze alatti további együttműködésről szóló egyetértésről beszélünk, akkor minden rendben van. Ha a gazdasági vezetés területén kívánjuk szorosabbra húzni az együttműködést, akkor ezt természetesen legelőször az euróövezeti országokban kell kipróbálni, amelyek már kötelezettséget vállaltak a közös valuta használatára.
Hölgyeim és uraim, ne ringassuk magunkat azonban illúziókba. A gazdasági szabályozások és adótörvények országonként eltérnek, ezért ez a folyamat felettébb bonyolult lesz ...
(Az elnök félbeszakítja a felszólalót.)
Franz Obermayr
(DE) Elnök asszony, szeretnék köszönetet mondani, elsősorban azért, hogy volt olyan tisztességes és előre közölte a felszólalók listáját. Az egységes nyugdíjkorhatár mellett a fiskális unióra vonatkozó javaslatok megkövetelik a forgalmi adókulcsok és a bérpolitikák harmonizálását is. Ez újabb lépés a gazdasági kormányzás felé, amely jelentős betolakodást jelent a tagállamok adószuverenitásába. Mindezt tovább rontja az, hogy az Európai Parlamentnek nem lesz lehetősége, hogy véleményt mondjon ezekről az ügyekről, illetve arról, hogy vissza lehetett nyúlni a Lisszaboni Szerződés 136. cikkéhez. Merkel asszony és Sarkozy úr minden bizonnyal képesek lesznek elfogadtatni javaslataikat, az euróövezet többi országának ellenvetése ellenére.
Ami a mentőcsomag megerősítésének kérdését illeti, egyértelmű, hogy a spekulánsok továbbra is nyomást fognak gyakorolni a gyengélkedő országokra, anélkül, hogy viselnék az ennek eredményeképpen kialakuló kockázatot. Amennyiben válság következik be, a mentőcsomag elérhető lesz. A nyereséget privatizálják, míg a veszteséget a lakosságnak kell majd viselnie, és szét fogják teríteni az egész euróövezetben. Barroso úr, Ön azt mondta, hogy a növekedést tisztességesebben kell elosztani. Azt kérdezném Öntől: mi a helyzet a pénzügyi kötelezettségekkel? A mentőcsomag azt fogja eredményezni, hogy a terhek még igazságtalanabbul oszlanak majd el. Ezenfelül társadalmi problémákat fog okozni, és féktelenül teszi majd kockára a nettó hozzájárulók jólétét.
José Manuel Barroso
Elnök asszony, konkrét kérdések hangzottak el Portugáliát illetően, és ezeket most megválaszolom. Az, hogy vajon Portugáliának az európai pénzügyi stabilitási eszközhöz (EFSF) kell-e fordulnia vagy nem, a portugál hatóságok döntése. Ez Portugália szuverén döntése, pontosan azért, mert a szuverén adósságállománnyal függ össze. Annyit mondhatok Önöknek, hogy természetesen az EFSF-hez és a Nemzetközi Valutaalaphoz való folyamodásra végső megoldásként, ultima ratio-ként tekintettek. Egyértelmű, hogy ha egy ország képes elkerülni, hogy ehhez a mechanizmushoz folyamodjon, akkor így kell tennie, hiszen a mentőalapokhoz fordulásnak költségei vannak, és nem csupán a jó hírnév szempontjából. Amennyiben tehát egy ország képes erre, akkor mindenképpen igyekeznie kell elkerülni ezt. Szeretném azonban megismételni, hogy a mentőalaphoz való folyamodás döntése vagy legalábbis aktiválásának kérése a nemzeti hatóságokra tartozik.
Másodszor pedig, ami azt illeti, hogy mit szeretnék látni az EFSF-ben; ez nem szeretet, hanem politika kérdése: mi itt a Bizottságban aktívan együtt dolgozunk a tagállamokkal, különösen azokkal, amelyek az euróövezethez tartoznak, azért, hogy megerősítsük az EFSF hitelezési kapacitását tevékenységi körének bővítése érdekében, beleértve a fokozott rugalmasságot. Ezek közül a kérdések közül több is felettébb érzékeny a piacok szempontjából, ezért számomra nem tűnik körültekintőnek olyan szándékokat kinyilatkoztatni, amelyek nem véglegesek, hanem inkább folyamatban levő munkák az euróövezet szempontjából. Továbbá, ahogyan Önök is tudják, a Bizottság egyértelműen meghatározta az EFSF-et erősítő és annak tevékenységét kibővítő javaslatát, egész pontosan annak éves növekedési jelentésén belül.
Azzal kapcsolatban, hogy ezt a politikát meg kellene-e, vagy hogy meg lehet-e változtatni, most azt mondom Önöknek, hogy a legsebezhetőbb országok tekintetében nem lehet megváltoztatni. Hatalmas felelőtlenség lenne az ilyen szintű államadóssággal vagy magánadósságokkal rendelkező országok részéről, ha jelenlegi, költségvetési konszolidációra és szerkezeti reformokra irányuló erőfeszítéseiket felhígítanák. Amikor egy ország ekkora adóssággal rendelkezik, a piac bizalmának is helyre kell állnia, mert ha ez nem történik meg, a gazdasági helyzet tarthatatlanná válik. Ezért tehát, ha szeretnénk segíteni a jelenleg legsebezhetőbb országoknak, ne délibábokat vagy irreális dolgokat kínáljunk nekik: éppen ellenkezőleg, támogatnunk kell bármilyen ésszerű, a részükről a költségvetési konszolidációra és szerkezeti reformokra irányuló erőfeszítést. A piac bizalmát csak így lehet visszanyerni. Természetesen itt nem csupán az elszigetelt ország erőfeszítéseiről van szó; közös lépésre van szükség az egész euróövezet részéről. Pontosan ez áll jelenleg kidolgozás alatt, különböző szintű hozzájárulásokkal az érintett felek részéről.
Annyit mondhatok Önöknek, hogy a Bizottság minden tőle telhetőt megtesz, hogy nagyobb ambíciót sugalmazzon. Ahogyan azonban a tisztelt képviselők is tudják, a Bizottság tesz javaslatokat, de a döntés végül a tagállamok kezében van, különösen azoknál, amelyek az euróövezet részét képezik, és különösen olyan, a Szerződés által mellőzött ügyeket illetően, amelyek szigorúan nemzeti kompetenciáknak minősülnek, mint például az EFSF.
a Bizottság elnöke.- (FR) Mindenesetre azt szeretném közölni a Parlament egészével, hogy ha jól értelmeztem a dolgokat, akkor a ma általam itt hallott bírálatok közül sokat - miközben többségükben támogatták a Bizottság általános megközelítését - konkrét kormányokhoz vagy konkrét tagállamokhoz címeztek. Ennek következtében nem az én tisztem, hogy az így érintettek nevében beszéljek.
Amit el kell mondanom az az, hogy a Bizottság a gazdasági kormányzással összefüggésben egész sor javaslattal állt elő. Elmentünk egészen kormányaink tűrőképességének határáig. Még a kollégámmal, Rehn úrral együtt ismertetett kormányzati csomag esetében sem mutattak azonban a tagállamok hajlandóságot a célkitűzések eredeti szintjének elfogadására. Ez az igazság az ügyben, hiszen mi benyújtottunk jogalkotási javaslatokat.
Ami végül is megszületett, az egy új elképzelés. Nevezetesen, a versenyképességi paktum, amit - és most szeretnék igen közérthető lenni, és kifejezni tiszteletemet a Parlament iránt - amennyire csak lehet, megpróbálunk összhangba hozni a közösségi megközelítéssel.
Teljes nyíltsággal beszámoltam már Önöknek a Bizottság azon erőfeszítéseiről, hogy hasznosítsa és értékteremtővé tegye a versenyképesség hatásával kapcsolatos elgondolását, akár a növekedés és a foglalkoztatás - melyet, mint már említettem, a Bizottság továbbra is prioritásként kezel -, akár a kormányzási rendszer megerősítése tekintetében. Természetesen nincs szükségem arra, hogy emlékeztessenek a Bizottság Szerződés szavatolói szerepére. Folyamatosan és töretlenül igazoljuk ezt, legyen szó a belső piac, a verseny vagy a diszkriminációmentesség kérdéseiről. Ismét biztosíthatom Önöket arról, hogy a Bizottság habozás nélkül felhasználja az összes rendelkezésére álló eszközt, ha azt hisszük, hogy a Szerződésnek bármely alapelvét vagy bármely rendelkezését az Európai Tanács vagy bármely más intézmény döntései veszélyeztetnék.
Ezért is hosszú kifutású az általunk végzett munka, és természetesen ez komoly munka, amelyet felelősségünk teljes tudatában valósítunk meg. Nyilvánvaló, rendkívül érzékeny időszakot élünk át, hiszen mint tudják, most a legelső dolog, amit a kormányok reggelente megnéznek, az az államadóssági hozamok növekedése.
Ennél fogva, amit mi mondunk, annak súlya van. Az általunk ébresztett remények jelentőséggel bírnak. Így a Bizottság számára kötelezettség, hogy ambiciózus legyen, de ugyanakkor felelősséggel is fogalmazza meg javaslatait. Annak is tudatában, hogy azoknak van valami esélyük arra, hogy megvalósuljanak. Tehát korántsem egy puszta publicitási mutatványról van szó, amelyet a kiábrándulás érzése követne. Ez az, amit szeretnék elkerülni, és ez az, amit a Bizottságnak is el kell kerülnie. El kell kerülnünk a kiábrándulást vagy pusztán a megosztottságot, legyen szó az euróövezetről vagy az Európai Unió egészéről.
Ezért is biztosíthatom Önöket arról, hogy célkitűzéseit illetően a Bizottság magasan tartja a lécet. A Bizottság folyamatosan szorgalmazza a kormányoknál, hogy a Parlamentet be kell vonni a versenyképességi megállapodásba. A Bizottság folyamatosan közli a kormányokkal, hogy magának is központi szerepet kell vállalnia ebben a versenyképességi paktumban. Nem az intézményi lojalitás, nem valamiféle intézményi önzés okán, hanem - és úgy gondolom, aligha kell ezt kifejtenem - mert a közösségi eljáráson túl is a Bizottság szolgáltathat biztosítékot arra, hogy elkerülhessük a megosztottságot az euróövezet és Európa más részei között. A Bizottság jelenti a garanciát arra, hogy elkerülhessük az egységes piac sértetlensége elleni támadásokat, vagy hogy elkerüljük más működési mechanizmusok, mint például a Stabilitási és Növekedési Paktum megkérdőjelezését. Ő a biztosíték arra, hogy európaiak maradjunk az Európai Unió keretein belül, európai szolidaritással.
Ezért is voltam végtelenül őszinte és végtelenül nyílt. A Bizottság végtelen átláthatóság mellett, természetesen építőszellemben fejti ki tevékenységét és próbál meg egy olyan elképzelést védelmezni, amely, ha jól tálalják és hajtják végre a közösségi megközelítés keretein belül, akkor tekintélyes értéknövekedést jelenthet a kormányzással kapcsolatos erőfeszítéseink tekintetében, szemben azzal, mint amit Önök közül néhányan kifejtettek. Kormányaink fokozott erőfeszítései, a gazdaságpolitikai koordináció létrehozására irányuló erőfeszítések valóban mindenkor a Bizottságnak és a parlamenti tagok többségének általános megközelítése részét képezték.
Mindez egy lehetőséget teremt számunkra. Amennyiben az állam- és kormányfők most elszánják magukat arra, hogy foglalkozzanak a gazdaságpolitikai koordinációval, ráadásul bizonyos olyan területeken is, amelyeket eddig kizárólag a nemzeti hatáskörbe tartozónak ítéltek, akkor - úgy gondolom - ezt üdvözölnünk kell, hiszen ez hozzáadott értéket jelent a növekedés és a foglalkoztatás tekintetében, és emellett tiszteletben tartja a közösségi kormányzás rendszereit. Ez az, ami kockán forog.
Úgy vélem, hogy ebből a szempontból, a vita igen hasznosnak bizonyult. Ráadásul, úgy hiszem, e Parlament üzenete eljutott az Európai Tanácshoz. Buzek úr, a Parlament elnöke továbbította azt, amikor legutóbb jelen volt az Európai Tanács ülésén. Úgy gondolom, hogy alapvető kérdések esetén - azon meggyőződés tudatában, hogy ez az egyetlen út Európa számára, hogy az Unió egészében elérjük az euróövezetben a stabilitás, valamint a növekedés és a foglalkoztatás tekintetében magunk elé tűzött célokat - mind a Bizottság, mind a Parlament határozottan síkra száll a közösségi megközelítés védelmében.
Elnök
A vitát lezárom.
Írásbeli nyilatkozatok (az eljárási szabályzat 149. cikke)
João Ferreira
A dráma, amely ismét itt zajlik a szemünk előtt, most már nagyon sokadszorra ismétli önmagát és mutatja meg az Európai Unió valódi lényegét, hogy ki is hozza meg a szabályokat és mely érdekcsoportok érdekei mentén. Szokás szerint ebben a drámában sincs hiány fő- és mellékszereplőkből, valamint puszta statisztákból. Az úgynevezett "versenyképességi paktumot”, amelyet Németország és Franciaország hívott életre, amely nem más, mint a többi euróövezeti országra gyakorolt aljas nyomás, és amelynek létezését még saját szerzői is tagadtak kezdetben, most már az Európai Bizottság elnöke, Barroso úr veszi védelmébe az Európai Parlamentben. Mindez történik azután, hogy Barroso úr előtte hetekig kritizálta Merkel kancellárt, hogy nem ismerte el a Bizottság szerepét. Most végül már egyértelmű, hogy mi is pontosan a Bizottság és elnökének szerepe. Az említett paktum - amelyről Barroso elnök úr most azt mondja nekünk, hogy ne válasszuk el a foglalkoztatási és növekedési céloktól - a munkaügyi és szociális jogaink ellen intézett valóságos bosszúhadjárat, amely a bérek elleni támadások, a nyugdíjkorhatár megemelése, a kollektív tárgyalási folyamatok lerombolása és a szociális jogok csökkentése formájában ölt testet. Továbbá gyarmati stílusú gazdasági függőség létrehozására tett próbálkozás ez olyan országokban, mint Portugália.
