Justering av protokoll
Ordföranden
Protokollet från förra sammanträdet har delats ut.
Finns det några synpunkter?
(Protokollet justerades.)

Stödfonder till förmån för Bosnien
Gradin
Vid början av sammanträdet i går blev jag ombedd att göra ett uttalande för kommissionen beträffande oegentligheter eller möjliga bedrägerier i samband med ett antal kontrakt på området för humanitärt bistånd. Dessa kontrakt undertecknades 1993 och 1994 för att sörja för humanitär bistånd till före detta Jugoslavien och Stora sjöarna-området i Afrika. Uclaf har sedan hösten 1997 genomfört en undersökning om olika aspekter av dessa kontrakt. Under undersökningens gång uppstod misstankar om allvarliga oegentligheter. Under den senaste veckan gav undersökningen upphov till att misstankar riktades mot en viss tjänsteman i kommissionen. Dessa misstankar var tillräckligt starka för att rättsliga åtgärder skulle kunna inledas. Mot bakgrund av dessa fakta lämnade kommissionen förra veckan över dessa resultat till berörda myndigheter i det medlemsland det handlade om. Uclaf kommer naturligtvis att ge sitt fulla stöd. I enlighet med bestämmelserna om utbyte av information har parlamentets budgetkontrollutskott informerats om dessa första resultat. Som ordföranden sade har jag också kommit överens med ordföranden om att hålla ett möte om den här frågan denna vecka.
Kommissionen har samtidigt inlett disciplinära åtgärder mot en tjänsteman som misstänks vara inblandad. Den ifrågavarande tjänstemannen har suspenderats under tiden. Då de rättsliga åtgärderna ännu ej har inletts kan jag tyvärr inte ge er fler detaljer för närvarande.

Ordföranden
Fru kommissionär! Jag hör spridda rop från mina kolleger. Meddelandet var visserligen mycket kort och på grund a v frågans känsliga natur undrar jag om meddelandet verkligen gav ett tillfredsställande svar på mina kollegers berättigade undran, men jag skulle vilja be kollegerna att skjuta upp debatten tills i morgon, till budgetkontrollutskottets extrainkallade sammanträde, så att vi inte nu får en oorganiserad plenardebatt.

Textil- och beklädnadsindustrins konkurrenskraft
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är debatt om betänkande av Ribeiro (A4-0224/98) för utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik om kommissionens meddelande om en handlingsplan för den europeiska textil- och beklädnadsindustrins konkurrenskraft (KOM(97)0454 - C4-0626/97).

Ribeiro
Herr ordförande, herr kommissionär, ärade kolleger! Oberoende av innehåll och inriktning, vill jag börja med att gratulera till det faktum att kommissionen har utarbetat och till parlamentet skickat dokumentet med titeln " Handlingsplan för den europeiska textil- och beklädnadsindustrins konkurrenskraft" , vilken har motiverat detta betänkande.
Dokumentet är ett resultat av bildandet av Bangemann-arbetsgrupperna, varav en ägnats textil- och beklädnadsindustrin, vilket visar sektorns betydelse. Även om jag skulle ha längre tid på mig, än normalt för en föredragande, skulle det inte räcka till för att förmedla denna betydelse, vilken för övrigt är välkänd av alla, varför jag ägnar mig åt att på ett uttömmande sätt återge betänkandets innehåll.
Jag vill dock understryka att textilindustrin utgör mer än fyra procent av den europeiska industrins tillväxtvärde, och det dubbla i åtminstone en medlemsstat, där denna procentsats, med åtta procent av sysselsättningen i Europeiska unionen, uppgår till mer än 25 procent, och där en tredjedel av dess export kommer från denna sektor, medan en annan medlemsstat på samma gång är den största exportören och importören, med en helt annorlunda industriell struktur.
Därför skiftar dess betydelse i tyngd och kvalitet i EU som helhet, efter de olika delarna och medlemsstaterna, och den varierar i ännu högre grad om man tar hänsyn till sektorns specifika egenskaper.
Dessa egenskaper är så specifika och det finns olika möjliga infallsvinklar - framför allt vad gäller konkurrenskraften - att risken är en splittring som förhindrar att man betraktar sektorn med ett minimum av sammanhållning. Antagandet av begreppet " produktionsled" verkar därför vara grundläggande. Det finns en inre sammanhållning i sektorn genom dess " produktionsled" och för att bli konkurrenskraftig, på nationell nivå eller gemenskapsnivå, måste den behandlas som en helhet och på ett balanserat sätt.
Denna ståndpunkt godkändes i utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik. Emellertid borde man, enligt min åsikt, ha gått längre genom att i " produktionsledet" inkludera verksamhet som, då den är grundläggande för textil- och beklädnadsindustrin, inte kan betraktas utifrån den inneboende industriella logiken i sektorn. Därför anser jag det vara nödvändigt att fastslå gränser för " produktionsleden" spinneri-väveri-konfektion. Ett skäl till att jag inger två ändringsförslag, vilka jag hoppas godkänns.
Eftersom det har godkänts enhälligt i utskottet för ekonomiska frågor, är detta betänkande ett resultat av ett kollektivt arbete och av många besök och rådfrågningar. Jag vill tacka kollegerna för ändringsförslagen med vilka man även här vill förbättra det. Det är fallet med nästan alla förslagen. Jag vill endast motsätta mig de som har ingivits av ledamöterna Rose och des Places, inte på grund av oenighet med deras innehåll, utan för att jag anser att dessa tankar redan finns med i resolutionsförslaget, vilket skulle bli överlastat om vi förde in dem. Det gäller också ändringsförslagen nr 25 och 30. Alla de övriga är värda stöd, även om de i viss mån kan tynga resolutionsförslaget.
Jag skulle också vilja betona att yttrandena från de andra utskotten varit mycket användbara, och har berikat perspektivet. Särskilt yttrandet från utskottet för externa ekonomiska förbindelser, som trycker särskilt på problemen kring konkurrenskraften, och vars förslag inges som tillägg till resolutionsförslaget i Concepció Ferrers namn, och vilket jag stödjer fullkomligt.
Jag anser att det sammanhang i vilket kommissionens dokument ingår, på detta sätt har värderats. Bakgrunden till allmän infallsvinkel för " produktionsleden" ger större betydelse åt arbetsintensiv verksamhet och tillbakavisar en inriktning på underleverantörer och omlokaliseringar. Detta blir så mycket mer betydelsefullt när man betonar att detta är en sektor med mer än två miljoner arbetstillfällen, vilken har förlorat 600 000 arbetstillfällen de senaste åren, och om ingenting görs kan man förutse att ytterligare hundratusentals arbetstillfällen försvinner. Utbildningens roll är betydande, också med tanke på behovet av att möta den specifika situationen med den höga andelen kvinnlig arbetskraft, problem med osäkerhet och till och med svart arbetskraft och barnarbete vilket placerar sektorn i ett speciellt socialt sammanhang och gör den mycket sårbar.
Under processens gång har parlamentets roll varit avgörande för att kommissionen skulle klargöra att det den hade presenterat som en handlingsplan var ett dokument med reflektioner. Själva industriministerrådet den 7 maj medger detta och i stället för att avsluta en process skulle jag vilja säga att den öppnat sig för att komma fram till en verklig och nödvändig handlingsplan. Parlamentet ville bidra till rådet med sin muntliga fråga och den då godkända resolutionen utan att påverka utarbetandet av detta betänkande.
Resolutionsförslaget placerar sig i detta sammanhang. Om parlamentet stod utanför processen, innan kommissionsdokumentet tillkom, deltar det från den tidpunkten fullständigt. Och parlamentet vill fortsätta att delta fullständigt. Om handlingsplanen blivit ett dokument med reflektioner kommer denna resolution att bidra till denna reflektion inom ramen för de linjer som definieras.
Därför tar jag återigen upp och förstärker punkt 20 i förslaget, i vilken krävs att kommissionen fortsätter den inledda dialogen med arbetsmarknadens parter, för att kunna samordna och följa upp de åtgärder som skall vidtas för en förbättring av sektorns konkurrenskraft, och att den beaktar att parlamentet bör delta i denna dialog och reflektion. Fullständigt. För att en verklig, användbar och nödvändig handlingsplan skall skapas.

Ferrer
Herr ordförande, herr kommissionär! Om liberaliseringen av handelsutbytet kommer att utgöra en möjlighet eller ett hot för den europeiska textiloch beklädnadsindustrin, beror inte enbart på insatserna som företagsvärlden kan genomföra. Därför bör den av er, herr kommissionär, väckta dialogen mellan kommissionen, medlemsstaternas myndigheter och arbetsmarknadens parter, i syfte att definiera strategier, värderas mycket positivt med tanke på de utmaningar som ekonomins globalisering medför.
Som ett resultat av denna dialog, har arbetsmarknadens parter lagt fram en rapport, i vilken de åtgärder de anser bör vidtas på gemenskapsnivå specificeras, och vilken har legat till grund för kommissionens meddelande om åtgärder för denna industris konkurrenskraft, det meddelande vi nu debatterar.
Detta meddelande koncentreras mer på tillkännagivandet av problem och på en utvärdering av den politik kommissionen har fört, än på att ge konkreta förslag och svara på de krav som arbetsmarknadens parter ställer för att förbättra företagens konkurrenskraft och kunna dra nytta av liberaliseringen av marknaderna. Detta är åtminstone det innehåll och intryck vi har fått i utskottet för externa ekonomiska förbindelser.
Därför anser vi att man, hellre än de föreslagna åtgärderna angående utbildning, forskning och utveckling, informationsteknologi eller genomförandet av den inre marknaden, borde ha tryckt mycket mer på frågor om tillträde till tredje lands marknader och respekten för bestämmelser och skyldigheter i de internationella avtalen. Speciellt borde kommissionen ha föreslagit specifika åtgärder för att för att få stopp på bedrägeriet och för att på ett effektivt sätt, och inom rimlig tid, bekämpa praktiserandet av dumpning. Eller för att eliminera obalansen på grund av tekniska och administrativa hinder som fortsätter att försvåra de europeiska produkternas tillträde till de externa marknaderna. Eller för att skydda den så viktiga immateriella äganderätten, och beakta den europeiska textil och beklädnadsindustrins specialisering vad gäller design och mode. Och för att främja exporten och förbättra de europeiska produkternas image: det berömda anslaget till Exprom-programmet som tyvärr - på grund av avsaknad av rättslig grund - hela tiden minskas.
Detta är just inriktningen på de ändringsförslag som jag, i samförstånd med Ribeiro, har ingivit för att ingå i resolutionstexten i det utmärkta betänkandet - för vilket jag vill gratulera er, herr Ribeiro - ändringsförslag som har godkänts i utskottet för externa ekonomiska förbindelser och som jag hoppas att denna kammare kommer att rösta för, liksom hela Ribeiros betänkande. För det är otvetydigt att dessa ändringsförslag, och hela resolutionstexten, på ett klart och tydligt sätt kommer att bidra till de lösningar som textil- och beklädnadsindustrin, samtliga arbetsmarknadens parter, kräver av Europeiska unionen.
Jag vill avsluta med att vädja till kommissionen att godta ändringsförslagen.

Mendonça
Herr ordförande, ärade ledamöter! Betänkande Ribeiro, om en " handlingsplan för den europeiska textil- och beklädnadsindustrins konkurrenskraft" , vilken föreslagits av kommissionen, förtjänar i viss mån vår samstämmighet. När vi i betänkandet hävdar att det nämnda förslaget inte är konkret och brister i sammanhållning och specifika åtaganden, såväl vad gäller finansiering som tidsschema för dess tillämpning, ger det större trovärdighet och rättvisa åt slutsatserna och lösningarna, vilka presenteras i betänkandet från utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik, och i de specialiserade utskottens betänkanden som inbjöds att yttra sig om den nu debatterade handlingsplanen.
Vi anser att det är lämpligt att betona de sociala aspekterna som nödvändigtvis hör till den problematik vi diskuterar. Det är således viktigt att införa åtgärder som syftar till att snabbt stoppa den galopperande minskningen av arbetstillfällen i denna sektor, som har en hög procent lågkvalificerat arbete och kvinnlig arbetskraft.
I samklang med inriktningen på sysselsättningspolitiken, är det viktigt att medlemsstaterna minskar sina indirekta kostnader på arbete, framför allt vad gäller lågkvalificerad arbetskraft. På grund av den snabba tekniska utvecklingen, befinner sig yrkesutbildningssystemen ständigt i en experimentell fas. För att bibehålla konkurrenskraften kommer det att bli nödvändigt att så snart som möjligt tidigarelägga de framtida utvecklingarna och genast tillämpa dem på utbildningssystemen.
De små och medelstora företagen förtjänar en speciell uppmärksamhet: deras begränsade kapacitet gör investeringar i innovativa projekt inom yrkesutbildningsområdet extremt svåra. Ramavtalet för den sektor som arbetsmarknadsparterna nu förhandlar om är önskvärt och innehåller växande förhoppningar om en förbättrad sysselsättningssituation, genom ett bestämt arbete inom områdena säljfrämjande åtgärder, yrkesutbildning, nyskapande, konkurrenskraft och kvalitet.
Det är berömvärt att arbetsmarknadens parter har antagit en uppförandekodex och idén om att införa en kvalitetscertifiering för textilprodukter tillverkade under socialt godtagbara förhållanden i syfte att stoppa den sociala dumpningen. Denna uppförandekodex utgjorde ett adekvat instrument för att främja en miniminivå för godtagbara arbetsförhållanden, genom att den förutsätter respekten för de internationellt erkända arbetsmarknadsbestämmelserna, även i tredje land där barnarbete och extremt låga lönenivåer förekommer. Man bör ta hänsyn till att textil- och beklädnadssektorn, i vissa medlemsstater, har en avgörande ställning på grund av dess betydelse för sysselsättningen, handelsbalansen och det ekonomiska mönstret i vissa regioner som är beroende av sektorns verksamhet. Också i omständigheter som denna, bör Europeiska unionen konkret driva igenom de åtgärder som medlemsstaterna eller deras fattigaste regioner kräver, genom att visa prov på solidaritet, och praktisera principen om ekonomisk och social sammanhållning i verkligheten.

Moretti
Herr ordförande! Kommissionen har presenterat sin handlingsplan för den europeiska textil- och beklädnadsindustrins konkurrenskraft, tyvärr starkt försenad, som om frågan vore marginell och av liten betydelse. Det är nu många år som vår industri lider av en ohämmad konkurrens från utvecklingsländerna, en konkurrens som vare sig medlemsstaterna eller institutionerna vill vidta lämpliga politiska och ekonomiska åtgärder för att stoppa.
Som en följd av detta har Europa från 1990 till 1996 förlorat 600 000 arbetstillfällen och textilindustrin har krympt med 4, 9 procent. Inte bara det, utan inom beklädnadssektorn har man förlorat 3, 7 procent av produktionen. Utskottet för regionalpolitik, fysisk planering och relationerna med regionala och lokala myndigheter, som ombetts av avge yttrande, anser att förslaget innehåller en fyllig analys och många fruktbara inslag, men samtidigt saknar det konkretion, en klar linje och framför allt en strategi, såväl vad gäller finansiella åtaganden som tiden för genomförandet.
Jag delar helt utskottets uppfattning och hoppas verkligen att hela parlamentet skall engagera sig så att denna sektor inte försummas ytterligare. I dag diskuterar Europaparlamentet en reform av strukturfonderna, en reform som inte kan bortse från textilsektorn. Det verkar med andra ord viktigt att kommissionens handlingsplan innehåller åtgärder och program inom alla regioner som är beroende av textilindustrin, vare sig de är rika eller fattiga, hjälper och uppmuntrar nätverket av små och medelstora, nyskapande företag, via lämpliga utbildningsinsatser. Därför krävs ett tillräckligt, långsiktigt ekonomiskt stöd även när det gäller forskning och utveckling, i likhet med det som hittills har funnits inom ramen för programmen Retex och Exprom.
Jag vill därför vädja till Kommissionen att åter se över och lägga fram förslag som kan fylla igen de luckor som finns och att man därvid inkluderar de förslag som lagts fram av Europaparlamentet.

McCarthy
Herr ordförande! Låt mig först främst säga till kommissionären att hans handlingsplan är mycket välkommen för mig som ledamot av detta parlament. Jag företräder en region som är starkt beroende av textilindustrin. I Nottinghamshire och Derbyshire är över 48 000 människor anställda i beklädnads- och textilindustrin och i ett enda område - Ashfield - utgör det 24 procent av produktionen. Sedan julen 1997 har det emellertid skett stora förluster av arbeten för 3000 människor, över 5 procent av produktionen. I Förenade kungariket nationellt har vi förlorat runt 25 000 arbeten av 380 000, delvis som ett direkt resultat av ert beslut att införa tullsatser för grå bomull.
I min region har vi en handlingsplan för att använda mål 2-medel, Europeiska socialfonden och Retex-medel till ett värde av runt 1, 8 miljoner under de kommande tre åren. Det regionala biståndet för många av våra textilområden hotas ändå. Kommissionens förslag till Agenda 2000 innehåller inga stadganden för att ersätta Retex-programmet, och mål 2-områdena kommer att skäras ned. Mina diskussioner med lokala, regionala och nationella företag och organisationer som företräder textilsektorn visar att er handlingsplan verkligen hälsas med glädje. De behöver tillgång till investeringskapital för den senaste högteknologiska utrustningen, stöd för att göra det möjligt för traditionell tillverkning att gå in på speciella nischmarknader och ett märkningsprojekt för att stödja tillverkning i EU. Och så har vi förstås andra sidan av myntet, en ordentlig ursprungsmärkning.
Jag behöver inte tala om för er, kommissionär, att konkurrenskraft är tidens lösen och jag tror att er plan kommer att hjälpa till med att åstadkomma de önskade konkurrenskraftsvinsterna. Men sådana planer behöver verkligen resurser för att bli effektiva. Nya medel är kanske inte nödvändigt, men de existerande medlen måste riktas på ett koordinerat och sammanhållet sätt för att underbygga punkterna i er plan. Vi anser att det är bra att fastställa mål och målsättningar för att göra det möjligt att genomföra planen. Vilken affärsplan i vilket företag som helst skulle vara tandlös om den inte gjorde detta och identifierade var medlen skall komma ifrån. Jag hoppas, kommissionär, att ni kommer att svara på dessa saker när ni gör er sammanfattning.
Jag har ofta lyssnat till debatter och talat med branschen, arbetsmarknadens parter, som jag tror kan sin sak. Jag hoppas att ni kommer att arbeta mycket nära med branschen, kommissionär, för att åstadkomma konkurrenskraftsvinsterna. Det är fortfarande av högsta vikt att främja EU-företagens tillgång till marknader i tredje land och vi välkomnar ett program för samordning och förslag på detta område.
Låt mig avsluta med att tala om vad textilnäringen inte behöver. Den behöver inte gammalmodig protektionism, vilket ni har skapat med ert beslut om importerna av grå bomull. Jag kommer att vara den förste som försvarar kommissionens anti-dumpningstullar och -kvoter när dessa är berättigade, men när de inte ligger i branschens intresse så kommer jag att vara den förste att försvara mina textilförädlare, inte bara i min region, utan i hela EU. Jag skulle därför vilja rekommendera till er som sängläsning, kommissionär, - om ni vill se det på det sättet - att läsa detta dokument, i vilket förädlingsindustrin pläderar för att avskaffa de tillfälliga tullarna som ni införde i mars. Jag hoppas att ni kommer att lyssna på branschen. Jag hoppas ni kommer att fatta ett beslut som respekterar textilnäringens gemensamma intressen på alla nivåer, inklusive förädlare, producenter och vävare.

Rübig
Högst ärade herr ordförande, ärade kolleger! Föreliggande betänkande angående den europeiska textiloch beklädnadsindustrins konkurrenskraft talar sitt tydliga språk. Sektorn har redan tidigare stått inför stora förändringar och utmaningar, och även i framtiden kommer vi att arbeta intensivt med konkurrenskraft och sysselsättningspolitiska åtgärder i denna näringslivsgren.
I Österrike har branschen de lägsta lönerna överhuvudtaget. Till stor del är det fråga om kvinnoarbete, och konkurrenstrycket stiger mycket starkt vilket leder till att många företag måste lägga ned verksamheten. För närvarande sysselsätter Europas textilindustri ungefär två miljoner människor. Sedan 1990 har - som vi hörde tidigare i dag - ca 600 000 arbetstillfällen gått förlorade. För att motverka denna utveckling har kommissionen arbetat fram en handlingsplan, ett initiativ som vi verkligen välkomnar, och säkert kan ytterligare konkreta förslag tas fram för att understödja särskilt de små och medelstora företagen och därigenom stärka konkurrenskraften. Naturligtvis riktas uppmärksamheten speciellt mot främjande av nyskapande och ny teknik. Till syvende och sist är ju detta en nyckel till företagens framgång.
Särskilt viktigt framstår behovet att undvika snedvridningar av konkurrensen och diskriminering av verksamheter på den inre marknaden - mina ändringsförslag syftar till att göra detta tydligt. Textil- och beklädnadsindustrin befinner sig i en dynamisk konkurrenssituation, vilket i hög grad gäller tredje land. Emellertid skiljer sig ramvillkoren på den här punkten ofta betydligt.
Jag vill också rikta uppmärksamheten mot min kollega Ferrers ändringsförslag, som syftar till att skapa en kapacitet att med alla tillgängliga skyddsmedel kunna ingripa effektivt mot osunda metoder vid internationella avtal.
Slutligen vill jag säga att åtgärder på det utbildningspolitiska området naturligtvis är speciellt viktiga för beklädnadsindustrin, för när allt kommer omkring köps ju endast de produkter som konsumenterna vill ha. Detta är samtidigt nyckeln till minskad arbetslöshet. I denna bransch måste vi faktiskt kunna nå ett läge där de produkter som faktiskt köps av konsumenterna är de som bjuds ut.
Jag tror att ett av de väsentligaste instrumenten för detta är utbildningspolitiken. Ute i företagen skall man inte bara få teknisk utbildning, utan också ekonomisk. Vi måste försöka införa de senaste företagsekonomiska metoderna i företagen. Av den anledningen borde vi anstränga oss väldigt hårt för att framhålla utbildningen på området.

Gasòliba i Böhm
Herr ordförande! Textilindustrin har en avgörande roll i den europeiska industrins verksamhet, då det är en sysselsättningsintensiv sektor. I ett ögonblick då det allvarligaste sociala problemet i unionen är arbetslösheten, är det motiverat att de europeiska institutionerna ägnar den en mycket speciell uppmärksamhet.
Jag har uppmärksamt följt arbetena såväl i mitt utskott, utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik, som i de andra utskotten vars yttranden har uttryckts här, och jag vill uttala den liberala gruppens stöd till såväl betänkandet från Ribeiro, som till förslagen från fru Ferrer och herr Mendonça.
Jag skulle, i dessa betänkanden, speciellt vilja betona det faktum att det som föreslås är att höja textilindustrins konkurrenskraft. Det handlar inte om att skydda den, upprätthålla den på ett odefinierbart sätt i skydd mot den yttre konkurrensen, utan att garantera en konkurrensnivå som gör det möjligt att hålla en solid nivå i ett internationellt konkurrenssammanhang. Därför vill jag speciellt nämna punkt 5 och 6 i betänkandet från Ribeiro. I punkt 5 betonas förslaget att främja nyskapnde och användandet av ny teknik, liksom utbytet mellan alla industribranscher. För kort tid sedan skedde en intervention som jag anser var felaktig, där man inte tog hänsyn till annat än en aspekt inom en undersektor i textilindustrin, och det är ett misstag att utforma en plan om textilindustrin enbart för en viss sektor - man har diskuterat slutbehandlingsindustrin - och inte ta hänsyn till den i helhet.
Slutligen vill jag framhålla en mycket viktig punkt, vilken yttrandet av Ferrer tar upp, om att respektera Europeiska unionens avtal och normer som tillämpas på textilindustrin vad gäller internationellt utbyte, för att det inte skall uppstå en illojal konkurrens som på ett orättfärdigt sätt ger förlorade arbetstillfällen, och allt på grund av avsaknaden av en tillräcklig grund för att garantera den nödvändiga kontinuiteten i textilindustrin i en internationell konkurrenssituation.

Donnay
Herr ordförande, kära kolleger! Vi är var och en överens om att erkänna den framträdande plats som textil- och beklädnadsindustrin intar i Europeiska unionen, dess ekonomiska och kommersiella betydelse, men även och framför allt i form av arbetstillfällen.
De europeiska företagen är utsatta för en mycket stark internationell konkurrens. De är, i högsta grad, berörda av globaliseringen. De måste framför allt hålla stånd mot sociala nedskärningar som är särskilt olycksbringande för dem. Därför är det, vilket understryks av min kollega, föredraganden Riberio, och som kommissionen tycks önska, mycket viktigt att en verklig gemenskapsstrategi sätts i verket för att stärka de europeiska företagens konkurrenskraft.
Jag är vald av en region i Frankrike, Nord-Pas-de-Calais, där textilsektorn sedan en lång tid tillbaka spelar en väldigt viktig roll i den lokala ekonomin. De svårigheter som denna sektor har erfarit, och kommer att erfara fortsättningsvis, har en betydande inverkan, mycket betydande inverkan, på hela regionalpolitiken. Detsamma gäller för alla medlemsstaternas regioner vari ekonomin i första hand vilar på denna typ av verksamhet. Vi har inom själva unionen, medlemsstater sinsemellan, erfarit konkurrenssituationer som varit högeligen skadliga för oss. Tack vare euron kommer sådana situationer inte mer att kunna uppstå.
Jag gläder mig åt kommissionens vilja att utarbeta en handlingsplan i gemenskapen för att stärka den europeiska textil- och beklädnadsindustrins konkurrenskraft, men efter att ha tagit del av kommissionens meddelanden, måste jag instämma med föredraganden om att detta meddelande mer liknar en enkel katalog över goda avsikter än en verklig viljestark strategi, sådan som företagen förväntar sig. De efterfrågar ett tydligare stöd från Europeiska unionen och dess stater. Den föregående franska regeringen hade satt i verket en stödplan för textilindustrin. Denna konkreta plan började att alstra positiva effekter. Olyckligtvis bedömer kommissionen den som oberättigad.
Det är därför jag tar tillfället i akt att, under beaktandet av detta betänkande, be kommissionen att gå längre i sina förslag, eftersom det gäller hälsotillståndet för många företag, bibehållandet av många arbetstillfällen och överlevnaden för regioner i unionen.

Theonas
Herr ordförande! Först och främst skulle jag vilja gratulera kollegan Ribeiro till hans betänkande. Jag tycker att han på ett mycket åskådligt sätt beskrivit krisen inom en av unionens viktigaste branscher.
Under perioden 1990-1996 försvann över 600 000 arbetstillfällen, och man räknar med att ytterligare 800 000 arbetstillfällen kommer att försvinna under de närmast följande åren. Man måste särskilt uppmärksamma följderna för kvinnors förvärvsarbete, eftersom det rör sig om en bransch med kraftig kvinnodominans. När kommer Europeiska unionen egentligen att dra de nödvändiga slutsatserna av sin politik? Konkurrensen går utmärkt, men den produktiva basen och sysselsättningen förstörs. Genom Europeiska unionens politik i allmänhet, och dess handelspolitik i synnerhet, undergrävs i själva verket textilnäringen, vilket förstärker tendensen att flytta delar av produktionen till länder med billig arbetskraft. Europeiska unionen bär ett mycket tungt ansvar för att den inte, åtminstone i någon mån, har skyddat den europeiska produktionen mot illojal konkurrens från länder som bedriver " social dumping" . Den handlingsplan som kommissionen presenterat kommer att visa sig oförmögen att vända den nuvarande oacceptabla utvecklingen.
Alla de problem som branschen har, herr ordförande, kan inte lösas utan en allmän omprövning av Europeiska unionens konkurrenspolitik men också av dess industripolitik och handelspolitik. En utveckling av textilnäringen och en ökning av sysselsättningen skulle endast kunna åstadkommas genom en politik som försökte skapa konkurrenskraft genom att stödja produktionen och investeringar för att modernisera de befintliga produktionsenheterna. Det skulle krävas en politik som verkade för stadigvarande full sysselsättning, som förhöll sig på ett annat sätt till råvaran, bomullen, en politik enligt vilken åtgärder vidtogs mot kommersiell och social " dumping" .

Wolf
Herr ordförande! Vi har här att göra inte bara med en iberisk angelägenhet eller en McCarthy-fråga, utan med frågan om en möjlig modell för en europeisk industripolitik. I realiteten handlar det om att erkänna de uppgifter som åligger oss, i stället för att leta efter syndabockar på annat håll. Det handlar om hur vi kan skapa en högkvalitativ produktion med stor andel intellektuellt arbete, snarare än att först och främst inrikta oss på antidumpingåtgärder utåt.
Konkurrenskraft är i grund och botten inte en fråga om kostnader, utan om kvalitetsstrategier. Vi vill i det sammanhanget framhålla de regionala variationerna, omvandlingsplanerna, övervinnandet av barnarbete, hemarbete och svartarbete, som fortfarande kännetecknar vissa delar av den här sektorn, samt utvecklingen av konkreta möjligheter för kunderna att via en miljömärkning som motsvarar innehållsdeklarationen och iakttagna miljöstandarder verkligen ha möjlighet att få tag på den kvalitet de önskar.
Herr Rübig, för att kunna erbjuda produkter som verkligen köps av kunderna måste det stora flertalets köpkraft upprätthållas, och i en situation då reallönerna sjunker fungerar inte det.
En fråga till vill jag ställa till kommissionären, nämligen varför man bara utvecklar sådana här modeller när en sektor är i kris, och inte gör dem till utgångspunkt och grund för en europeisk industripolitik.

Sainjon
Herr ordförande! Jag skulle först och främst vilja gratulera Riberio till hans utmärkta betänkande. Denna sektor är så olycksdrabbad att man skulle kunna tröttna på att citera dess katastrofala siffror, vilka återspeglar hundratusentals avskaffade arbeten under loppet av de senaste åren, liksom oordning i hela regioner. Jag tänker på alla dessa berörda familjer och speciellt på dessa kvinnor som var de första att utstå chocken och, i de allra flesta fall, infann sig på arbetsförmedlingar som inte erbjöd dem något hopp.
Inget hopp, det sammanfattar också i två ord kommissionens meddelande. Denna katalog över goda avsikter saknar inte intresse vad gäller vissa förslag, men ambitioner saknas helt enkelt. Sedan flera år tillbaka, och felet tillkommer också regeringarna, sätter unionen en defensiv strategi i verket: förtvivlans strategi.
För att ange poängerna i textilsektorn är det först nödvändigt att dra lärdom av de vilda utlokaliseringarna inom denna sektor och deras ekonomiska och sociala konsekvenser i Europa, liksom i vissa tredje länder. Vidare måste vi i dag anstränga oss mer vad gäller uppfinningsförmåga, kvalitet och utbildning. Vidare krävs det för detta lämpliga medel, med utgångspunkt exempelvis i ett stärkt Adapt-program, eller en offensiv strategi som gör det möjligt för oss inte bara att följa med i omstruktureringarna, utan också att vinna marknadsdelar och skapa nya arbetstillfällen.
Textilföretag som hade utlokaliserats till Asien för några år sedan återvänder idag till Europa, eftersom maskiner med kraftig prestanda möjliggör en större konkurrenskraft. Dessa maskiner kräver naturligtvis en mer betydande utbildning och detta är ett av de största problemen att hantera. Jag är inte naiv. Jag vet mycket väl att somliga friställda löntagare inte nödvändigtvis hittar ett arbete inom textilindustrin eller, vid en viss ålder, inte kan skaffa sig en väl kvalificerad utbildning och göra sig bekanta med informationstekniken. I vilket fall som helst får dessa inte lämnas kvar vid vägkanten. Jag anser att de oeftergivligen måste omorienteras med utgångspunkt i Europeiska socialfonden mot tjänstesektorn som håller på att explodera. Allt detta utgår från ett generellt nytt sett att angripa arbetslöshetsproblemet i Europa, genom att vid varje friställning låta en avlönad utbildning utlösas som inte leder till en " parkeringsplats" , utan till en verklig verksamhet.
Slutligen skulle jag, herr ordförande, vilja säga ett par ord med anledning av de uppförandekoder som upprättats på de europeiska fackföreningarnas initiativ för de europeiska textilföretag som investerar utanför unionen. Jag finner det mycket intressant, men ledarna för dessa företag, inte endast inom textilsektorn för övrigt, kommer till oss för att begära att unionen att denna upprättar en kod av den här sorten, så som den amerikanska administrationen har gjort.
Europaparlamentet har vid åtskilliga tillfällen begärt att kommissionen tar sitt ansvar i detta hänseende. Vi har inte erhållit något konkret svar från detta håll, förutom långa tal till förmån för uppförandekoder. Detta har, anser jag, pågått tillräckligt länge. Parlamentet måste denna gång uttryckligen anvisa de enheter och generaldirektorat inom kommissionen som skulle kunna ta hand om detta problem, och med mycket större styrka utöva påtryckningar på Santer för att denna utmaning ska ge resultat.
(Applåder)

Nicholson
Herr ordförande! Jag vill börja med att gratulera föredraganden. Jag delar hans intresse för att en definitiv handlingsplan behövs för den europeiska textilindustrin. Det faktum att mer än 600 000 arbeten förlorades i denna industri under de första sju åren av det här decenniet bådar inte gott för denna industri under nästa århundrade.
Textilindustrin kan kanske mer än någon annan tillverkningsindustri i Europeiska unionen göra anspråk på att vara vår traditionella industri. I min egen valkrets var textilindustrin grunden för den industriella utvecklingen.
Jag delar föredragandens oro för att kommissionens meddelande inte har fått fram en särskild handlingsplan. Det är tydligt att textilnäringen behöver en sådan plan: vi behöver mer definitiva åtgärder som främjar och stöder nyskapande, design, differentiering av produkter och processer, genom forskning och utveckling och smartare driftsmetoder.
Jag skulle också vilja förespråka att man gör medel tillgängliga för att stödja fantasifulla, nyskapande pilotprojekt. Att göra vår textilindustri mer konkurrenskraftig kommer att kräva att sådana medel görs tillgängliga och de skall göras tillgängliga på ett sätt som är åtkomligt och lätt att administrera. Att införliva pilotprojekten helt och hållet i industrin kommer också att kräva starkt stöd. Ju mer de som är engagerade i den europeiska textilindustrin arbetar tillsammans, ju bättre är chanserna för att den textilindustrin i våra individuella medlemsstater blir mer konkurrenskraftig.
Jag stöder fullständigt kraven på stöd till initiativ för leveranskedjorna vilket, bland annat, skulle uppmuntra de stora detaljhandlarna i Europeiska unionen att utveckla kontakter med leverantörerna till Europeiska unionen för att underlätta ett snabbt gensvar och masspecialtillverkning av varor. I linje med samma logiska samarbetsmönster så skulle stöd till en " dating " -tjänst i den europeiska textilindustrin tillåta mer samarbete mellan företag i Europeiska unionen som delar samma idéer men som inte alltid har resurser för att upprätta ett sådant samarbete.
Jag noterar att föredraganden hänvisar till frågan om anti-dumpningsåtgärder. Ledamöterna från Förenade kungariket var särskilt oroade för de effekter de tillfälliga åtgärderna beträffande oblekta gråa bomullstyger kan ha för den nationella industrin. Episoden har visat på den utsträckning i vilken textilnäringen behöver vara den främsta kandidaten till anti-dumpningsåtgärder.
Slutligen vill jag säga till kommissionären att detta inte är en industri som sett sina bästa dagar. Detta är en industri som har en framtid men som kräver stöd från Europeiska unionens kommission för att se till att dess framtid säkras till fullo.

Lukas
Herr ordförande! Ribeiros betänkande belyser med stor tydlighet fakta, problem och nödvändigheter i denna för Europa och dess små och medelstora företag samt även för dess sysselsättningspolitik så viktiga bransch. Med hänsyn till det enormt starka internationella konkurrenstrycket bör man skynda på en utveckling mot starkare europeisering av de nationella produktionskedjorna så att vi får gränsöverskridande produktionskedjor i den integrerade ekonomin.
Samspelet mellan alla delar i den textila produktionskedjan måste stärkas, från specialmaskiner över beklädnaden och detaljhandeln. Det faktum att det finns flera typer av undersektorer inom textilindustrin och att stor splittring föreligger får inte utgöra ett hinder för en ekonomisk och socialpolitisk studie och behandling av textilnäringen som sammansatt helhet.
Kravet på kommissionen att lägga fram en ny handlingsplan, som är inriktad på främjande av nyskapande och utnyttjande av ny teknik, bör därför helt och hållet understödjas. De små och medelstora företagen bör särskilt tas beaktande såväl i egenskap av producenter av konsumentvaror som leverantörer och inte minst med tanke på sin betydelsefulla funktion att säkerställa arbetsplatsstabilitet.

Torres Marques
Herr ordförande! Jag vill för det första gratulera kommissionen för att den lagt fram denna handlingsplan för textil- och beklädnadsindustrins konkurrenskraft, och min kollega Sérgio Ribeiro för det betänkande som han i dag lägger fram för oss, liksom föredragandena av yttrandena.
Herr ordförande, ärade ledamöter! Vi behandlar i dag en av de viktigaste industrierna i Europeiska unionen, vilken i sig har en handelsvolym på 200 miljarder ecu, men i vilken Europeiska unionens handelsbalans med resten av världen är negativ.
120 000 företag, nästan alla små och medelstora, är inblandade i alla aspekter av textil- och beklädnadsindustrin, och majoriteten av de mer än två miljoner arbetena innehas av kvinnor. Sysselsättningssituationen i denna sektor hör till dem som mest har bidragit till att förvärra de europeiska arbetslöshetssiffrorna. Från 1990 till 1996, har 600 000 nya arbetslösa tillkommit, varav 100 000 enbart under 1996, och de närmaste åren väntas ytterligare 800 000 arbetstillfällen försvinna, om ingenting görs för att motverka detta.
Då vi vet att sysselsättningen är den avgörande uppgiften för Europeiska unionen och att kvinnorna redan är i majoritet bland de arbetslösa, är det således bråttom att vidta omedelbara och långtgående åtgärder inom området, framför allt för att detta påverkar de minst utvecklade länderna i Europeiska unionen eller de med en industriell nedgång, liksom regioner som är starkt beroende av verksamheten. Exempelvis skapas i Portugal mer än 30 procent av den industriella produktionen i denna sektor.
En kvalitetsbetonad textilsektor har en framtid i Europa, och behovet av att bevara sysselsättningen och vända den negativa handelsbalansen gör att Europeiska unionen måste göra viktiga insatser inom sektorn, speciellt genom att:
sätta in antidumpningsåtgärder och sociala klausuler i förhållande till tredje land, vilka kontrolleras på lämpligt sätt genom exempelvis kraven på en social märkning, -aktivt stödja de små och medelstora företagen, särskilt i de nationella handlingsplanerna för sysselsättning, -öka insatserna för yrkesutbildning och anpassa dem efter kvinnornas familjesituation, eftersom dessa utgör den stora majoriteten av arbetstagarna inom sektorn, -öka anslagen till gemenskapens exportfrämjande åtgärder för textil- och beklädnadsprodukter, och särskilt stärka budgetpost B7-852, vilket ger Europaparlamentet en speciellt sammanhållande roll mellan det vi föresätter oss att göra och det vi föreslår finansiering för, -utveckla skapandet av nya produkter genom det femte ramprogrammet för forskning och utveckling, -förbättra den inre marknaden och företagens samarbete inom Europeiska unionen.Detta är en rad åtgärder som kommissionen bör komplettera, fördjupa och vederbörligen konkretisera i den handlingsplan för textil- och beklädnadsindustrins konkurrenskraft som läggs fram i dag. Detta är en sektor av fundamental betydelse för sysselsättningen och Europeiska unionens produktion. Låt oss vara konsekventa och ge vårt otvetydiga stöd.

Carlsson
Herr ordförande! Vi diskuterar nu den europeiska textil- och beklädnadsindustrins konkurrenskraft. Jag välkomnar kommissionens handlingsplan på detta område, eftersom jag tror att det är en mycket viktig bransch för Europa. Det är viktigt att vi talar om detta, framför allt inom ramen för den fortsatta liberaliseringen inom WTO.
Flera medlemsstater har sedan 70-talet öppnat sina marknader för textilimport och avskaffat gamla stödformer. En enorm omvandling skedde i dessa branscher och bygder, och det skedde för att ett bevarande varken skulle gynna kompetenshöjning, utvecklingskraft eller fri handel med nya konkurrentländer. Det var framför allt import från de sydeuropeiska länderna, vilka då krävde fri handel och marknadstillträde, som omvälvande förändrade villkoren, bland annat för den svenska så kallade knallebygden.
Nu har några decennier förflutit. Vi har i dag högkvalitativ produktion, men inte alls med samma antal anställda. Mycket av tillverkningen har utlokaliserats till bland annat Estland. De företag som jag nu talar om i den svenska knallebygden är emellertid varken betjänta av snedvridande ekonomiska stödprogram inom EU eller textilkvoter.
När jag hör en del kolleger i olika ordalag kräva högre skydd för textilimport, är det inte alls i EU: s frihandels- eller solidariska anda som detta framställs. De nya demokratiska länderna i Öst- och Centraleuropa samt utvecklingsländerna i andra delar av världen måste få tillträde. De måste kunna få konkurrera med sina förutsättningar - och det är ofta lägre löner än de löner som vi kräver inom EU.
Jag har full respekt för att vi behöver en omställningstid. Jag stöder handlingsplanen och gemensamma insatser för att överbrygga denna period. Inriktningen, dvs. fri handel och konkurrens på lika villkor, får det dock inte råda någon som helst tveksamhet kring. Jag stöder detta för att jag tror att denna bransch, textilindustrin i Europa, har mycket goda förutsättningar. Jag tror inte heller att det är något självändamål att vi försöker att bevara många av de dåliga arbetstillfällena som faktiskt finns inom sektorn i dag, utan jag tror på denna industri och vet att den i flera segment faktiskt är världsledande och oerhört konkurrenskraftig. Om vi skall kunna lyckas med att få med hela sektorn inom detta, krävs emellertid ökad omvandlingsförmåga, specialisering och högre kunskapsinnehåll, för att man skall kunna konkurrera i en globaliserad ekonomi.

Kestelijn-Sierens
Herr ordförande, herr kommissionär, kolleger! Jag hör till dem som tycker att kommissionens meddelande inte gärna kan kallas för en handlingsplan. Å andra sidan tycker jag dock att sektorn inte får förvänta sig för mycket av Europa utan att den tillsammans med medlemsstaterna själv måste genomföra de anpassningar som behövs.
Kolleger! Vad måste göras för att säkra sektorns konkurrenskraft i en världsekonomi? Europa måste se till att Uruguayrundans regler efterlevs till punkt och pricka. Tariffmurar som hindrar den fria exporten måste rivas och uppfinningsrika tekniker för att hindra import från tredje land får inte förekomma. Vi ser hur europeiska textilproducenter själva undviker konkurrensen från billiga importprodukter. Deras trumf ligger snarare i kvalitetsprodukter, nya tillämpningar och användning av nya tekniker. Här kan det femte europeiska ramprogrammet för forskning och utveckling vara en hjälp på traven för flera små och medelstora företag som vill vara nyskapande.
De nationella regeringarna måste ta sitt ansvar. Vid varje sammanträde med rådet lovar de en bättre utbildning och lägre lönekostnader, vilka för övrigt är en av orsakerna till svartjobbandet i sektorn. Det börjar bli hög tid att de infriar dessa löften.

Ainardi
Herr ordförande! I sitt meddelande medger Europeiska kommissionen att textilsektorn under dessa senaste år har genomgått en avsevärd minskning i antal arbetstillfällen. Vi känner till att krisen inom textilsektorn till väsentliga delar beror på utlokaliseringarna, importökningarna, minskad konsumtion, beroende på arbetslöshet och låga inkomster, men även på den betydande eftersläpningen i fråga om utbildning, forskning och modernisering av utrustningen.
Inte desto mindre företräder textilindustrin fortfarande en bärande sektor för Europas framtid, vilket Riberios betänkande visar, i vilket man inte nöjer sig med att kritisera kommissionens tillvägagångssätt, utan lägger fram förslag för att hejda förlusten av arbetstillfällen och bidra till utvecklingen av textilsektorn.
I sitt meddelande går Europeiska kommissionen in för ett tillvägagångssätt som är avsett att förbättra företagens konkurrenskraft, vilket inte i sig är negativt, men huvudsakligen genom trycket på arbetskostnaden och genom att utveckla flexibiliteten, trots att detta sätt har visat sig vara ineffektivt. Varken trycket på lönerna, eller sänkningen av arbetskostnaden, har hindrat ett fortsatt avskaffande av arbetstillfällen och ett ökat handelsunderskott. Dessutom måste det, vid sidan om åtgärder mot bristen på jämvikt i konkurrensen och nedskärningar av den sociala sektorn, investeras betydande medel för att främja en minskning av arbetstiden, utveckla forskningen, förbättra utbildningen och modernisera utrustningen genom införande av nya teknik; det behövs för övrigt en ökning av köpkraften för att öka konsumtionen inom textil- och beklädnadssektorn. Om det inte förvanskas eller mildras genom antagandet av ändringsförslag bör Riberios betänkande, som till det väsentliga återger dessa förslag, erhålla vårt fulla stöd.

Caudron
Herr ordförande, kommissionär Bangeman, kära kolleger! Bland de betänkanden som vi ska diskutera och rösta om i vårt parlament, finns det de som ligger oss nära, och som ligger mig speciellt nära om hjärtat. Det är de som berör industripolitiken, denna politik som bibehåller och måste skapa rikedomar, aktiviteter och arbetstillfällen. Hela regioner är beroende av detta. Denna politik är grunden för, och utgör till och med villkoret, för allt det andra, inbegripet allmänhetens och arbetarnas moral, hoppet om framtiden och stödet för själva europatanken. Jag sade detta på den här platsen, redan då för en månad sedan, vid presentationen av mitt betänkande om den europeiska konkurrenskraften och dess framtid.
Vår kollega Sergio Riberios utmärkta betänkande inrättar sig efter denna logik. Det går i denna riktning och bidrar till att skapa en framtida ram för textilindustrin. Själv vald av en stor och gammal textilregion, Norra Frankrike, vill jag gratulera honom och säga till honom att jag ställer mig bakom den allmänna filosofin i hans text. Det är verkligen legitimt att engagera sig i ett handlingsprogram som möjliggör för denna sektor att slåss med likvärdiga vapen mot konkurrensen från tredje land. I detta hänseende anser jag att Europeiska unionen bör spela en drivande roll i kampen mot nedskärningar genom sociala och miljörelaterade klausuler, med - om det behövs och är nödvändigt - finansiella hinder för importerade varor.
Ja, mina kära kolleger, det är nödvändigt att återigen bekräfta textilindustrins specifika karaktär, vilken tar i bruk en mycket betydande arbetskraft, ofta lågutbildad och till övervägande del kvinnlig. Många parlamentariska betänkanden understryker betydelsen av utbildning. Nu är det nödvändigt att skaffa medel till detta. Jag förväntar mig alltså fasta och konkreta förbindelser från kommissionens sida.
Ja, mina kära kolleger, det är normalt att ställa sig frågande vad gäller återverkningarna av den asiatiska krisen, ökningen av handelsunderskottet med dessa regioner, och alltså de konsekvenser som följer därav för de europeiska textilföretagen. Jag förväntar mig härvid ökad insyn.
Ja, slutligen mina kära kolleger, är det nödvändigt att stödja alla initiativ som prioriterar sysselsättningen, och detta utan något ideologiskt förstahandsantagande. Det är väsentligt att stödja utvecklingen av nya teknik inom denna sektor. Många av mina kolleger har sagt detta. Man kan och måste kunna förena nya teknik, åtgärder för sysselsättningen och för social utveckling. För att sammanfatta vill jag åter framhäva textiltillverkningens grundläggande betydelse för den europeiska industrin. Textilen är ingen kvarleva från det förflutna. Det är en framtidens industri. Det är nödvändigt att ta konsekvenserna av detta och skaffa sig resurser därtill. Kära kolleger, i Europa befinner vi oss ånyo i en tillväxtcykel, och det är desto bättre, vi måste göra allt för att stärka denna genom forskning, utbildning, kommersiell aggressivitet samt en viljestark och intelligent uppfattning av den sociala sektorn. Den europeiska textilsektorn är också ett gott område för detta syfte.

Porto
Herr ordförande! Sérgio Ribeiros betänkande, till vilket jag gratulerar, innebär ett betydande bidrag till ett korrekt främjande av textil- och beklädnadssektorn, och förstärker det välkomna initiativet från kommissionär Bangemann. Det handlar om en sektor med stor betydelse för Portugal där den utgör nio procent av produktionen och 13 procent av den totala sysselsättningen, och där det faktum att den har minskat med 22 procent mellan 1990 och 1995, en större nedgång än för Europeiska unionen som helhet, är särskilt oroande. Detta betyder emellertid inte att det rör sig om en sektor utan perspektiv, då den minskade sysselsättningen - som det krävs återställningsåtgärder för - till stor del är en följd av den förbättrade produktiviteten. Som exempel steg produktiviteten i Portugal med 1, 43 escudos per arbetstagare 1990 till 2, 14 1995.
Som positivt kan man peka på att, trots en värld med stor konkurrens från länder med mycket billigare arbetskraft, har Europa bibehållit en betydande ställning. Detta gäller framför allt modeprodukter av hög kvalitet, då alla delar av världen föredrar våra märken, vilket också är ett slags erkännande av ett europeiskt kulturellt värde, i detta fall ett värde av estetisk karaktär. Det handlar alltså om ett anseende, där detta värde, på ett lyckat sätt, är direkt förenligt med den genomförda ekonomiska verksamheten.
Beträffande anslag för exportbefrämjande åtgärder av våra produkter, har ökningen av det budgetanslag som vi hade äran att föreslå i sin helhet för några år sedan, det största berättigande. Det handlar om budgetanslag som erfarenheten med bred marginal har rättfärdigat genom det bidrag det har gett den säljfrämjande verksamheten på viktiga men mycket svåra marknader, såsom marknaderna i Japan och andra asiatiska länder. Vi understryker alltså särskilt det stöd som bör ges till ändringsförslaget från utskottet för externa ekonomiska förbindelser - vilket för övrigt Ferrer har föredragit - och som föreslår en ökning av detta anslag.
Accepterandet av eller önskan om tillträde till tredje land måste dessutom ske i samband med en i många fall nödvändig omstrukturering. Detta är fallet i Portugal, genom stödprogrammet till textilsektorn vilket avtalades under avslutningen av Uruguayrundan, och det går naturligtvis inte att nu acceptera någon minskning av de beviljade beloppen, vilka är helt och hållet motiverade, och då det finns ett åtagande som det inte skulle gå att förstå om politikerna underlät att uppfylla.

Ojala
Herr ordförande! Till en början vill jag gratulera Ribeiro till ett mycket grundligt och djupgående betänkande. Även hos oss i Finland har textilnäringen tvingats gå igenom en grundlig strukturomvandling och man har tappat tiotusentals arbetstillfällen. Ändå har den textilindustri som efter omvandlingen finns kvar visat sig vara konkurrenskraftig på världsmarknaden.
Utöver den tekniska utvecklingen har sociala förändringar, såsom omorganisation av arbetet, att ge de anställda självständigare arbetsuppgifter och att förändra ledningsmetoderna, visat sig vara den mest centrala faktorn för att överleva strukturomvandlingen och klara sig under dagens osäkra förhållanden. Därför bör man också fästa uppmärksamhet vid ökade kompetenskrav och den förändrade karaktären på kvalifikationerna för företagens personal. Alla personalkategorier bör garanteras yrkesutbildning som tar hänsyn till det ökade behovet av växelverkan, förhandling och problemlösning.

García Arias
Herr ordförande! Jag vill först gratulera föredraganden. På grund av sektorns betydelse för sysselsättningen, framför allt den kvinnliga, och för de regionala effekterna, borde parlamentet göra en ständig uppföljning av vad som sker inom sektorn och fortsätta med dessa arbeten.
Denna sektor är en prövosten för Europas ekonomiska och sociala värden och våra reaktioner inför den globalisering som det talas så mycket om. Det är sant att analysen av den förfaller till trivialiteter och konservativa och protektionistiska inställningar, och även om det också är sant att vi talar positivt om en dynamisk, och i många fall konkurrenskraftig, europeisk industrisektor, som är komplex på grund av sin heterogenitet och mångfald, tror jag, utan att vilja dramatisera, att det också är sant att vi har problem inom denna sektor - i Europa och i världen - som härrör från den hårda internationella konkurrensen och omstruktureringen. Därför bör vi tala om massuppsägningar, löneskillnader mellan könen, bristande arbetsförhållanden, sexuella trakasserier, låga löner, svart arbete, omlokaliseringar och, i andra delar av världen, utnyttjande av barnarbete och kvinnlig arbetskraft, hälsovådligt arbete och exempel på tvivelaktig företagsetik - i vad som kallas den nödvändiga internationella uppdelningen av arbetet - så som vissa tributer vid gränsområden och frizoner.
Lösningar? Jag anser, vilket har tagits upp här, att vi i första hand måste respektera den sociala dialogen i Europa och stödja ett internationellt respekterande av de grundläggande ILO-konventionerna. Här och i världshandelsorganisationen bör vi skynda på processerna för att försvara och främja den europeiska handeln. Därför är det viktigt att sprida och tillämpa den sociala uppförandekoden som, vilket också är sant, måste genomföras tillsammans med de ekonomiska och sociala biståndsprogrammen i tredje land. Parallellt, i Europa, bör man främja det stöd som fastställts för tekniskt nyskapande, kvalitet, märkesprodukter, ständigt lärande, och även genomföra regionala och sociala åtgärder. För omstruktureringen kommer att fortsätta, och mångfalden i textilregionerna bör garantera bibehållandet av sysselsättningen i dessa områden, särskilt den kvinnliga sysselsättningen.
Vi tycker tyvärr inte att den handlingsplan vi diskuterar är tillräckligt ambitiös, eftersom den varken konkretiserar lämpliga åtgärder eller finansiering. Det är därför en viktig utmaning, en utmaning som diskuterades då man diskuterade hur balansen mellan tillväxt, konkurrenskraft och sysselsättning skulle etableras. Jag skulle också vilja säga att det inte enbart gäller Europeiska unionen, utan också i förbindelserna med tredje land.
Det handlar inte om att vara protektionist, herr ordförande, utan om att garantera att den internationella arbetsdelning som påverkar sektorn uppfyller alla de sociala kriterier som vi säger oss försvara.

Otila
Herr ordförande! Enligt min mening är kommissionens förslag till förbättring av den europeiska textiloch beklädnadsindustrins konkurrenskraft otillräckligt. Som vi även i yttrandet från utskottet för regionalpolitik konstaterade är den så kallade handlingsplanen snarare en preliminär, mycket försiktig plan än ett program färdigt att genomföras.
Den europeiska textil- och beklädnadsindustrin har blivit konkurrenskraftig framför allt tack vare effektiv och kompetent arbetskraft, kvalitativ, nyskapande och modern produktion samt industrins specialisering och flexibilitet. Textilnäringens svagheter i Europa beror i stor utsträckning på obalanserad tillgång till marknader. EU har öppnat sin marknad utan att få ömsesidig, likvärdig tillgång till tredje lands marknader. Ett exempel på detta är det senaste avtalet med Ryssland. EU avstod från sina begränsningar och fick knappt några eftergifter alls som motprestation.
Europeiska gemenskapens regionalpolitiska stöd åt textil- och beklädnadsindustrin behandlar olika EU-områden på ett obalanserat sätt. Exempelvis Finlands stora tätorter ingår inte i kretsen för dessa stöd. Retex-programmet kan inte heller användas i Finland. De finska företagen tvingas ändå konkurrera på den gemensamma marknaden med företag som får stöd.
Jag vill påminna om att EU-stöden och åtgärder som avser att förbättra konkurrenskraften skall vara sådana att de inte ger upphov till snedvridning av konkurrensen utan garanterar företagen likadana konkurrensmöjligheter på marknaden. I sista hand är företagens konkurrenskraft avhängig av deras egen förmåga till nyskapande och utveckling, vilket också borde vara det huvudsakliga beviljningskriteriet i EU: s stödprogram.

Frutos Gama
Herr ordförande! Jag skulle, innan jag går in på sakfrågan, vilja gratulera Ribeiro eftersom det inte har varit lätt att ta itu med denna fråga och han har gjort det effektivt och med precision. Jag skulle också vilja gratulera de tre föredragandena av yttranden. En av dem, Moretti, gratulerade jag redan när vi behandlade hans arbete i utskottet för regionalpolitik. Min landsmaninna, Ferrer, har gjort ett utmärkt arbete för utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik och detsamma har Mendonça för utskottet för sysselsättning och socialfrågor.
Textil- och beklädnadssektorn i Europa utgör en mycket viktig källa till sysselsättning för den kvinnliga arbetskraften. Dess andel uppgår till 75 procent, vilket gör sektorn till den huvudsakliga källan för kvinnlig sysselsättning inom industrin, vilket innebär att framtiden för sektorn är avgörande för kvinnors närvaro i den europeiska industrin.
De olika strategierna för omstrukturering av sektorn, såsom införande av ny teknik, omlokalisering av delar av produktionen, produktionsinriktning mot stora sortiment och snabba svar på efterfrågeförändringar, påverkar allvarligt och nästan uteslutande den kvinnliga arbetskraften.
Vad gäller kvalifikationer, har de flesta kvinnor halvkvalificerade eller okvalificerade arbeten. På högre kvalificerade poster är männen överrepresenterade. I sektorer med mycket kraftig koncentration av kvinnor såsom den vi nu behandlar, är procenten kvalificerade kvinnor högre än andelen kvalificerade män, på grund av att män med kvalifikationer inte lockas av de låga lönerna i textilsektorn. För genomsnittslönerna är lägre än genomsnittslönerna inom tillverkningsindustrin, och kvinnornas löner, ibland påtagligt lägre än männens, som på Irland eller i Nederländerna, enligt rapporten " Den inre marknadens inverkan på anställningen av kvinnor inom textil- och beklädnadsindustrin" genomförd 1991 av generaldirektoratet för sysselsättning.
I en tid av omstrukturering, bör de företag som inte kan föregripa förändringarna som den inre marknaden, nya teknik eller globaliseringen innebär, genomföra extra ansträngningar för att anpassa sig, vilken kommer att drabba framför allt arbetstagarna och av dessa, den okvalificerade personalen, vars största del är kvinnor. För att undvika att detta inträffar trycker vi på behovet av att ge den lågkvalificerade kvinnliga arbetskraften medel för omskolning, för att uppnå de kvalifikationer som krävs i de nya produktionsprocesserna.
Jag tycker att detta förslag och denna önskan har tagits upp på ett perfekt sätt i Ribeiros betänkande, vilket vi behandlar i dag.

Chanterie
Herr ordförande, herr kommissionär, ärade kolleger! Vi vet att textil- och beklädnadsindustrin sedan över tjugo år tillbaka betyder minskad sysselsättning. Det har redan sagts men jag tror att vi måste komma ihåg att ytterligare 600 000 jobb försvunnit de senaste sex till sju åren. I unionen har vi en sammanhållnings- och strukturpolitik. Krediter ges via Europeiska socialfonden och RETREX-programmet men det är inga riktiga lösningar. Därför är det så viktigt med den handlingsplan som Europeiska kommissionen utarbetat i samråd med sektorn och med medlemsstaterna. Därför är också Ribeiros betänkande så viktigt och jag vill gratulera föredraganden väldigt mycket till hans betänkande.
Jag skulle helt kort vilja ta upp fyra punkter i samband med handlingsplanen. För det första förbättringen av konkurrensläget. Jag tror att det måste finnas tre viktiga delar i det, nämligen en minskning av lönekostnaderna, en förstärkning av utbildningen, det finns nämligen väldigt många lågutbildade i den här sektorn och det finns verkligen många lågutbildade kvinnor som jobbar inom konfektionsindustrin. Det behövs också större insatser för forskning och utveckling för att kunna införa nya tekniker. Vi får inte glömma att vi här framför allt har att göra med små och medelstora företag. Det finns ungefär 120 000 i Europeiska unionen. Det är alltså en helt annan sektor än bilsektorn, där vi endast har cirka tio eller tolv stora företag. Här finns många små företag, herr kommissionär, och de har särskilda behov och måste få särskilt stöd, främst med avseende på ny teknik.
För det andra, tillträde till de internationella marknaderna. Det kan inte sägas tillräckligt ofta, herr kommissionär, att det hela tiden införs allt fler nya handelshinder. Brasilien införde till exempel i början av året en importskatt på över 50 %. Hur kan vi få tillträde till den internationella marknaden om länderna beter sig på det viset. Vi har gått med på en avveckling av multifiberavtalet till år 2005 men det måste leda till tillträde till marknaderna på internationell nivå. Snabbt agerande alltså, mot de länder som genomför dumpningtaktiker, till exempel Kina, till exempel Indien, till exempel Egypten och framför allt också skydd av immateriell äganderätt.
Handelsbalansen med tredje land är negativ. Det får vi inte glömma bort. Textilsektorn har ett överskott på 5, 4 miljarder men beklädnadssektorn har ett underskott på 22, 6 miljarder. Vi behöver här alltså ett snabbt och effektivt agerande av Europeiska kommissionen och Europeiska unionen.
För det tredje, den sociala dimensionen. Internationella arbetsorganisationens grundkonventioner måste få så mycket stöd som möjligt från Europeiska unionen på den internationella scenen. Det är en absolut nödvändighet, bland annat förbudet mot barnarbete - Ribeiro har hänvisat till det - och då även inom Europeiska unionen.
För det fjärde, den roll arbetsmarknadens parter skall spela. För genomförandet av handlingsplanen tror jag, herr kommissionär, att det skulle vara till nytta om en uppföljningskommitté inrättades där även arbetsmarknadens parter skulle kunna ha en roll.
Herr ordförande! Jag vill avsluta med att säga att jag som ordförande för kommissionen för textil- och beklädnadsindustrin inom ramen för det centrala näringslivsrådet i mitt eget land gläder mig över handlingsplanen och över den resolution som godkändes av ministerrådet. Nu kommer den svåraste etappen, nämligen genomförandet och där litar vi till er.

Bangemann
Herr ordförande! Debatten här har tydligt visat att den strategi som kan och bör utvecklas för textilindustrin måste vara en del av vår övergripande strategi. Vi kan inte göra en sak i en sektor och något annat i den övergripande industripolitiken. Caudron har med rätta pekat på att det som föreslås här är anpassat efter textilindustrins särskilda behov, men att det också motsvarar det som vi annars brukar göra för att behålla konkurrenskraften hos den europeiska industrin. I den meningen är det som Wolf sagt om detta omsatt i praktiken.
Jag vill uttrycka min uppskattning till föredraganden och de kolleger som talat tidigare, för att de absolut inte ifrågasätter grundprincipen, nämligen att undvika skyddsåtgärder av traditionellt slag, alltså avskärma vår marknad och på så sätt försöka hålla liv i en industri som utan dessa skyddsåtgärder inte vore livskraftig. Av flera anledningar vore det fel: Det vore omöjligt, eftersom vi är rättsligt bundna till och en del av det internationella ekonomiska systemet. Men det är även felaktigt av industripolitiska skäl, eftersom en dylik industri aldrig blir konkurrenskraftig utanför den egna marknaden, och det behöver den bli om den skall ha framgång på andra marknader. I så måtto är vi alltså eniga.
Vi är också eniga om innehållet i handlingsprogrammet. För en och annan kan det kanske tyckas att det inte är tillräckligt långtgående, men jag tror att de kolleger som har krävt det ena eller andra i våra meddelanden kan finna att allting finns med. Exempelvis har vi, fru Ferrer, inte glömt de yttre omständigheterna - tvärtom, de får en utförlig behandling. Vi har hänvisat till frågan om åtgärder på det sociala området, och vi har gått in på de övriga åtgärder som efterlysts här.
Det står fullkomligt klart att textilindustrin är ett paradexempel på att i ett inledande skede av internationaliseringen, globaliseringen, arbetstillfällen av flera skäl försvunnit. Carlsson har nämnt detta i Sveriges fall. Ett skäl är att denna industri ännu för tio-femton år sedan var mycket arbetsintensiv, parat med de höga kostnaderna för mänskligt arbete i unionen. Dessa kostnader kan inte bara föras tillbaka till lönekostnaderna, ty textilindustrin är visserligen löneintensiv, men ger inga höga löner, framför allt inte, vilket rätteligen har påpekats, för alla de kvinnor som arbetar i den. Men löneomkostnaderna har så till den grad drivit upp de totala lönekostnaderna att man inte kunde konkurrera längre i den löneintensiva delen.
Detta har tydligt visat sig i industrins strategi. Den har i s.k. passiv förädling lokaliserat ut de löneintensiva delarna och sedan antingen själv färdigställt halvfabrikaten eller åtminstone tagit hand om marknadsföringen. Denna strategi utgjorde svaret på den situation i vilken man befann sig och förde långt innan vi inlät oss på den till en avsevärd förlust av arbetstillfällen. Dessutom har denna industri, på grund av tvånget att undvika lönekostnader vilka - jag upprepar - till stor del består av omkostnader, i högre utsträckning än andra industrigrenar bedrivit en rationaliseringsstrategi, dvs. en mekaniseringsstrategi, och den har därigenom blivit ytterst kapitalintensiv.
I dag har textilindustrin i Europeiska unionen egentligen blivit till en kapitalintensiv industri - det var ju den enda möjligheten. Särskilt hos vissa små och medelstora företag kan man se intressanta utvecklingsgångar. Det finns små och medelstora företag som framställer mycket högkvalitativa tyger, modetyger, som kan bära de höga lönekostnaderna, då deras varor ger motsvarande inkomster eftersom de är dyra. De kan vara så dyra, eftersom de har en så hög kvalitet och är så moderiktiga. Detta kan naturligtvis inte överföras på hela bredden av verksamheter, men det visar att idén med kvalitetsinriktning och specialisering helt klart kan vara en strategi för vissa företag.
Och nu till några kritiska anmärkningar, som har gjorts här. Givetvis kan ingen redan från början känna till allt, och det meddelande som vi lägger fram är ju bara en allmän ram för det hela. Vid genomförandet kommer vi att stegvis tillsammans med industrin, de sociala parterna och medlemsstaterna undersöka vad vi kan göra ytterligare och vad som är lyckosamt. Men vi har i alla fall arbetat fram detta meddelande i intimt samarbete med de sociala parterna. Vi har hållit flera konferenser samt delvis mycket stora, men också små workshops. Det som står i dokumentet överensstämmer i stort sett med de sociala parternas uppfattningar.
Jag skulle förstås önska mig att jag kunde lägga fram en handlingsplan här och nu och att jag kunde lägga ut den erforderliga penningsumman i tilltro på att det som sägs här i parlamentet efter att ha fått stöd i beräkningar verkligen genomförs. Men tyvärr måste jag tillstå att jag har förlorat det förtroendet. Jag tänker t.ex. på exportstödet till små och medelstora företag, där parlamentet självt strök den budgetposten. Nu kräver man den tillbaka! Om det fanns någon konsekvens och det som sägs här i dag sedan visade sig i budgetbesluten, då skulle kommissionen faktiskt göra sådana finansieringsförslag. Men då vi tyvärr har haft dåliga erfarenheter, så gör vi helst inte det utan bestämmer att vi lägger det till de allmänna finansieringsmedlen som står till vårt förfogande - och vi har faktiskt en hel del.
Regionalfonden har redan nämnts. För övrigt kan vi även i Agenda 2000 - jag kommer inte ihåg vem som nämnde det - finansiera omstruktureringsåtgärder ur regionalfonden. Det är möjligt att göra det. Kanske kommer områdena att bli mer koncentrerade, men det är ju något som måste ske. Men som regel finns textilindustrin i dessa områden, så vi kan sannolikt hålla ut. Vi kan utnyttja den sociala fonden, särskilt för kvalitetshöjande åtgärder. Och givetvis kan vi med resurser ur det femte ramprogrammet för forskning och utveckling finansiera en mängd åtgärder, t.ex. en starkare satsning på informationsteknik, som är en mycket betydelsefull faktor för att öka produktiviteten i denna industrigren.
Bara för att det inte finns några siffror på det här, bli inte förskräckta av det. Jag skulle gärna presentera sådana siffror för budgetöverläggningarna i år, bara jag kände mig säker på att ni då skulle fatta beslut om dem. Om de som är närvarande här kunde driva igenom detta i sina grupper och i budgetutskottet så vore det underbart. Tyvärr har det inte varit så hitintills. Men jag vill inte göra det till ett ping-pong-spel, utan jag vill också säga vad vi fram tills ...

(EN) Någon sade: " Han är inte naiv." Jag har så många saker att göra och jag försöker lyckas med dem. Att stöta emot en tegelmur hela tiden är inte bra. Jag var parlamentariker i 12 år och ledamot i budgetutskottet och jag vet hur ledamöterna i budgetutskottet tar kål på de bästa idéerna. Så, då jag inte vill bli tagen kål på eller göra något onödigt, så har vi inte levererat dessa siffror. Jag kan dock försöka igen, om ni vill. Vi kommer att ge er de tillämpliga budgetförslagen och sedan kommer vi att ha samma debatt efter ert beslut. Jag är ganska säker på att ni kommer att bli tvungen att bjuda mig på ett glas, inte för att vi har lyckats...
(DE) Vi försöker en gång till, vi gör det en gång till. Men först till det som vi faktiskt redan gör. Det finns förstås, som sagt, en mängd program - Adapt, Emploi, Leonardo da Vinci, som kan utnyttjas här, och vi har också för exportsektorns räkning vidtagit ett antal åtgärder. Det visar sig för övrigt att detta ibland är ett dubbelsidigt svärd. Mycket länge har vi övervägt vad vi skall göra med antidumpningen på oblekt bomull. Det var ett klart fall av antidumping. Om vi inte skall låta antidumpningåtgärder förfalla till att bli ett protektionistiskt instrument - och det vill vi inte - då måste vid klart rättsläge verkligen tillgripa dessa åtgärder. Som McCarthy nämnde har jag haft överläggningar med den brittiska industrin - om jag inte missminner mig var hon också närvarande - och jag förklarade för henne att vi med tanke på rättsläget inte kan annat än utfärda dessa antidumpningåtgärder, väl medvetna om att de som är beroende av utifrån kommande oblekt bomull därigenom får en nackdel. Det är för övrigt allt oftare fallet. Av den anledningen bör man fundera över om sådana antidumpningåtgärder inte borde reduceras till det absolut nödvändiga. Ju mer vi importerar från tredje land, desto mer drabbas vår egen industri.
Det här har jag kunnat konstatera med exemplet sportskor. För dem införde vi antidumpningåtgärder i så hög grad som importförbud. Då var med ens hela industrin framför min dörr och sade: Vi kan inte längre producera, för vi importerar faktiskt allt material för produktionen. Vi lägger till vissa saker, men ändå köper vi det mesta i skorna från tredje land. Om ni beslutar om importförbud kommer vi inte längre att kunna sälja och inte heller producera.
Av detta kan man se att antidumpningen i grund och botten är ett klassiskt instrument inom den klassiska handelspolitiken. I det moderna systemet med globalt samarbete förlorar detta instrument alltmer i värde och blir i själva verket till ett svärd med udden riktad mot en själv. Det kan vi dock diskutera mer om när vi skall genomföra det här betänkandet.
Till slut vill jag säga något som jag sedan avslutandet av Uruguay-rundan, då MFA avskaffades, alltid sagt: Om vi öppnar våra marknader måste också de andra, utvecklingsländerna öppna sina marknader. Överallt där tillgången till marknader förhindras, kommer vi att ingripa med beslutsamhet. Av den här anledningen har vi skapat ett sorts övervakningsinstrument, med vars hjälp vi alltid kan ha argument mot dessa länder, och jag har absolut ingenting emot att vi använder detta instrument i Världshandelsorganisationen för att med all tydlighet klargöra att det inte kan accepteras att en part öppnar sina marknader och därigenom med säkerhet skapar problem för sin industri, men att den andra parten bara profiterar på detta och håller sina marknader slutna. Detta går inte för sig, och mot bakgrund av det välkomnar jag det som därom sagts i dagens debatt.

Ordföranden
Tack, herr kommissionär! Vi har alla noterat era ansträngningar, herr kommissionär Bangemann och vi kommer, även mot bakgrund av vad som följer, att bestämma vilken dryck som kommer att finnas i det glas vi erbjuder er, som ni sade tidigare.
Jag förklara debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 12.00.

Ekonomiska och finansiella kommitténs sammansättning
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A4-0264/98) av Berès för utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik om kommissionens meddelande om närmare bestämmelser om sammansättningen av Ekonomiska och finansiella kommittén åtföljt av förslag till rådets beslut om närmare bestämmelser om sammansättningen av Ekonomiska och finansiella kommittén.

Berès
Herr ordförande, herr kommissionär, kära kolleger! Vårt parlament har idag informerats om kommissionens förslag beträffande omvandlingen av Monetära kommittén till en Ekonomisk och finansiell kommitté vid övergången till Ekonomiska och monetära unionens tredje fas.
Detta betänkande kommer utan tvivel vid rätt tillfälle, eftersom vi sedan den 2 maj äntligen är tillåtna att tala om eurons institutionella aspekt och eurons institutionella konsekvenser. I det hänseendet är Fördraget om Europeiska unionen varken alfa eller omega i institutionellt avseende, men det var fram till nu förbjudet för oss att tala om detta, på grund av risken att försvaga övergången till euron. Det var förbjudet att tala om detta vid regeringskonferensen. Sedan den 2 maj börjar saker och ting att spritta, ja, att röra på sig. Vi har nu Eurorådet, Euro 11, och framöver säkerligen ytterligare utvecklingar.
Men låt oss för ett ögonblick återvända till Fördraget om Europeiska unionen. Det är svagt i det avseendet att vi endast beviljas en informationsbefogenhet vad gäller ett sådant viktigt ämne. Det är förvånande att det talas om förekomsten av en teknisk kommitté, såvida det inte verkligen gäller en teknisk kommitté, vilket vi i så fall har anledning att oroa oss över. I grunden förutses enligt fördraget i vilket fall som helst väsentliga förändringar vad beträffar Monetära kommitténs framtid i fråga om dess namn, sammansättning och roll.
Ur denna synvinkel gör oss kommissionens förslag, vilket har utarbetats med utgångspunkt från de riktlinjer som fastställdes vid Europeiska rådets möte i Luxemburg, något förvånade. I fördraget förutses nämligen inte att varje medlemsstat nödvändigtvis skall företrädas av två medlemmar i Ekonomiska och finansiella kommittén. Emellertid är detta det val som gjorts.
Resultatet är att vi får en Ekonomisk och finansiell kommitté som, ur de nationella centralbankirernas synvinkel, kommer att omfatta den exakta sammansättningen hos centralbankschefernas råd, som är det verkliga beslutsorganet i centralbanken.
Vi anser dock att skatteansvariga, budgetansvariga, ekonomer och ansvariga för ekonomiska förutsägelser på detta stadium borde spela en roll. Man säger oss att dessa kommer att vara företrädda i Kommittén för ekonomisk politik. Men denna kommitté finns sedan 1974 utan att vi har kunnat notera dess inflytande. Dess roll nämns inte i texterna om stabilitetspakten och det görs endast en hänvisning till kommittén i ett dokument som överlämnades från Ekofinrådet till Europeiska rådets möte i Luxemburg. Uppenbarligen är det inte den centrala roll som vi förväntar oss vad gäller samordningen av den ekonomiska politiken. Och vidare övertygar oss inte heller det sätt på vilket kommittén skulle yttra sig vid detta års antagande av den ekonomiska politikens stora riktlinjer, på vilka det har ödslats så mycket bläck.
Er utskott ställer sig frågande. Är denna Ekonomiska och finanisiella kommittés status förenlig med den här självständigheten? Förvisso är ekonomi- och finansministrarna inbjudna till Europeiska centralbanken. Men bankirerna är fullvärdiga medlemmar i Ekonomiska och finansiella kommittén, och har alltför nationella reflexer.
Vi anser att det behövs platser för dialog med den nationella centralbanken, men inte på den nivå där den ekonomiska politiken formuleras. Ert Utskott för ekonomi, valutafrågor och industripolitik anser denna dialog vara nödvändig, men det tror inte att det är just den dialog som den Ekonomiska unionen kommer att vara i behov av.
Vi uppmanar därför rådet att se över förslaget som nu granskas och att återigen överväga den roll som företrädarna från de nationella centralbankerna skall ha i Ekonomiska och finansiella kommittén. Vi ber rådet att definiera en tydlig arbetsfördelning mellan Ekonomiska och finansiella kommittén och Utskottet för sysselsättning och socialfrågor. Vi ber också rådet att överväga en sammanslagning av Ekonomiska och finansiella kommittén och Kommittén för ekonomisk politik.
Man invänder mot oss att Ekonomiska och finansiella kommittén, i händelse av denna hypotes, bör samlas en gång i veckan. Och varför inte? Euron har behov av institutioner, av politik som accepterar att ägna den nödvändig tid. Övergången till euron vänder upp och ned på våra medborgares liv, men också på våra institutioner, på våra politiskt ansvariga, våra tjänstemän, deras vanor och deras klubbar.
Den ekonomiska ledningen är inget " Ekofinråd" som ska samlas tre gånger i veckan. Vi anser också att en sammanslagning med Kommittén för ekonomisk politik inte är att vifta bort i en handvändning. Det är kanske sättet att instifta de verkliga instrumenten för en samordning av den ekonomiska politiken.
Om ingenting förändras ber vi medlemsstaterna att använda sina delegationer för att se till att det i Ekonomiska och finansiella kommittén sitter med skatteansvariga, budgetansvariga, ekonomer. Vi begär att vi rådfrågas beträffande Ekonomiska och finansiella kommitténs status, i stället för att endast informeras om denna kommitté sammansättning.
Vi anhåller till sist rådet och kommissionen om att denna åtgärd endast ska vara provisorisk. Vi förväntar oss förslag från alla berörda institutioner vid tidpunkten för övergången till den sista etappen av EMU, för att åstadkomma en utveckling av denna åtgärd.
Er föredragande ställer sig slutligen frågande beträffande den roll som denna Ekonomiska och finansiella kommitté ska ha gentemot Eurorådet, Euro 11, och kanske också beträffande den person som ska inneha ordförandeskapet av detta framtida råd.
Denna information från parlamentet idag ger oss tillfälle att uttala oss beträffande en av länkarna i den institutionella åtgärd som ska göra det möjligt för Europeiska unionen att främja en samordning av den ekonomiska politiken, i avsikt att ge stöd åt tillväxten och sysselsättningen. Utifrån den synvinkeln anser vi att mycket återstår att göra. Vi ska göra det tillsammans, och ert Europaparlament avser att till fullo spela sin roll i denna fråga.

Harrison
Herr ordförande! Jag gratulerar min kollega, Berès, för att ha kastat ljus på en av Europeiska unionens mer ljusskygga organisationer - Monetära kommittén. Under den framstående och reserverade sir Nigel Wicks ordförandeskap har den utfört en värdefull tjänst med att förbereda Ekofins handlingar. En del av sekretessen är berättigad. Det finns en mening med att betydelsefulla handlingar måste tillåtas så sina idéfrön innan de ser dagens ljus.
Icke desto mindre så är det tid för mer öppenhet. Bytet av namn till Ekonomiska och finansiella kommittén är ett lämpligt tillfälle att föranleda reformer. Vid mitt eget möte med sir Nigel nyligen kände jag mig uppmuntrad av att höra att han stödde idén att hans efterträdare som ordförande - han själv kommer inte fortsätta i den rollen, eftersom Storbritannien inte är en grundande medlem i EMU - skulle inställa sig regelbundet i ett tillämpligt utskott i Europaparlamentet för att göra Ekonomiska och finansiella kommittén mer öppen för allmänt beskådande. Detta trots att artikel 109c i fördraget bara fordrar att parlamentet informeras om rådets beslut.
Allt detta skulle kunna vara en bra början, men bytet av namn borde också avspegla ett byte av funktion. Många av oss oroar oss över att fördraget betonar monetära frågor på bekostnad av ekonomisk förvaltning. Den omdöpta Ekonomiska och finansiella kommittén borde rubba balansen tillbaka mot en lämplig jämvikt. Föredragandens förslag att nya förbindelser skall skapas med den nästan döende kommittén för ekonomisk politik som sattes upp 1974 är bra, vilket också gäller förslaget att en dialog skall främjas mellan Ekonomiska och finansiella kommittén och Ständiga kommittén för sysselsättning som skapats under kapitlet om sysselsättning i Amsterdamfördraget.
Nyckeln till det som föredraganden, och socialistgruppen, försöker uppnå ligger i medlemssammansättningen i Ekonomiska och finansiella kommittén. Den bör förstås vara lika balanserad och skicklig som Frankrikes vinnande fotbollslag i söndags. Men för ögonblicket är den fullpackad av bankirer, även om artikel 109c inte specificerar om representanterna skall komma från nationella banker eller från ekonomi- och finansministerier. Här vore det verkligen att föredra att, förutom bankirer från de nationella bankerna, att ha företrädaare från de ekonomiska ministerier som själva är ansvariga för att formulera ekonomisk politik på kort och medellång sikt. Det finns till och med argument för att ha ersättare i den 34 man starka Ekonomiska och finansiella kommittén. Experter på skatte- och budgetområdet borde vara ersättare för de ordinarie medlemmarna då och då om detta leder till en bättre och mer välinformerad debatt.
Slutligen stöder jag föredragandens förslag att rådets beslut skall modifieras så att det kan granskas före den 1 januari 2002 och att kommissionen, Ekonomiska och finansiella kommittén och ECB skall avge en rapport före den 1 juli 2001 om interinstitutionella förbindelser inom ramen för EMU från och med tredje etappens start.

Peijs
Herr ordförande! Den ekonomiska och finansiella kommitté som skall inrättas har många viktiga uppgifter och de finns nedskrivna i den nämnda artikeln 109c.2, i Maastrichtfördraget. Vad gör Ekonomiska och finasiella kommittén? På begäran eller på eget initiativ ger den råd till rådet och kommissionen, undersöker gemenskapens ekonomiska och finansiella situation, förbereder rådets verksamhet inom ett stort antal områden såsom växelkurspolitik och samordningen av den ekonomiska politiken. Särskilt samordningen av den ekonomiska politiken har de senaste månaderna fått stor uppmärksamhet. Samordningen blir också allt viktigare.
Wim Duisenberg skrev i sitt svar på de skriftliga frågorna vid frågestunden i maj att inflationen inte bara bestäms av valutapolitiken utan även av budgetpolitiken. Av båda alltså, herr ordförande, i motsats till vad vår föredragande skulle vilja. Därför måste det komma till stånd ett bra samarbete mellan de myndigheter som ansvarar för budgetpolitiken och Europeiska centralbanken som bestämmer den slutliga räntan. Ekonomiska och finansiella kommittén har här en central funktion, den blir enligt min åsikt ett samordningsforum.
Förslaget från Berès att ta bort valutaexperterna eller Europeiska centralbankens företrädare ur kommittén tycker jag är oacceptabelt. Nationella valutaexperter får alltså enligt hennes åsikt inte längre sitta med i kommittén. Jag vill också, precis som Berès, understryka nödvändigheten av en samordnad politik, men inte på hennes sätt. Därför har min grupp ingivit tre ändringsförslag. Jag tycker att enskilda länder skall kunna tillrättavisas. Om några av länderna låter sin budgetpolitik försvagas kan det innebära att Europeiska centralbanken måste trampa på valutabromsen på bekostnad av de länder som har ordning på sina affärer. Det får inte ske. Wim Duisenberg har redan sagt att han ser det som en av Europeiska centralbankens uppgifter att tillrättavisa länder om de hamnar utanför det europeiska budgetspår som anges i stabilitetspakten. Även i Nederländerna har den nederländska riksbanken, redan sedan tidigare, utropat sig till kritisk och oberoende bedömare av statsfinanserna och nu går även den nye bankchefen på samma linje. För tre veckor sedan kritiserade den nederländska riksbanken förhandlingarna om ekonomiska marginaler för en ny regering. Det är just det som är skälet till att de nationella valutaexperterna inte kan undvaras i kommittén som Berès föreslår. De tillför den nödvändiga opartiska kunskapen om det ekonomiska läget i diverse medlemsstater och skall kunna vara lite mer kritiska i kommittén. De måste förhindra att kommittén allt för mycket är ett eko till his master&#x02BC;s voice . Med endast tjänstemän från finansdepartementen i kommittén ger ju Ekofin råd till sig självt. Löneutvecklingen i Tyskland visar just nu att de nationella centralbankernas varnande röst måste höras.

Gasòliba i Böhm
Herr ordförande, herr kommissionär, ärade ledamöter! Jag instämmer i de åsikter som har framförts här, såväl av föredraganden som av företrädarna för socialdemokratiska partiets och folkpartiets grupper, angående att det aktuella förslaget till sammansättning av Ekonomiska och finansiella kommittén som efterträder Monetära kommittén borde innehålla en bredare sammansättning och verka på en högre gemenskapsnivå.
Kommissionären minns säkert, att parlamentet i debatten om innehållet i den årliga ekonomiska rapporten, i vilken Monetära kommittén föreslog en begränsning av kommissionens behörighet att utvärdera den ekonomiska situationen i de olika medlemsstaterna var för sig, förkastade en sådan begränsning. Troligen genomförs denna begränsning av kommissionens behörighet, om Ekonomiska och finansiella kommitténs sammansättning befästs som den ser ut i det aktuella förslaget.
Jag ser en viktig brist i denna sammansättning, då Ekonomiska och finansiella kommittén skulle komma att bli ett slags råd för regeringsrepresentanterna och för Europeiska Centralbanken liksom för Ekofin, så att situationen i helhet står under kontroll men utan att det finns ett debattforum på unionsnivå som objektivt kan analysera den ekonomiska och finansiella situationen och, således, råda såväl Europeiska Centralbanken som unionens institutioner, till exempel kommissionen eller själva parlamentet. Därför anser jag att det skulle vara bra att se över denna sammansättning och ge den en riktig gemenskapsdimension på Europeiska unionens nivå.

Wolf
Herr ordförande! Vi har här att göra med ett långt mer allmänt problem än med den blotta sammansättningen av en kommitté. Vi har att göra med faran av en avtagande politisk uppmärksamhet efter beslutet om euron, då plötsligt teknokraternas gamla drömmar åter kommit upp på dagordningen och då institutionell brist på reglering slår över i institutionaliserad icke-politik.
Jag vill ge Europeiska centralbanken en varning. Det institutionella nirvana är inte någon säker ort, och vi har tydliga tecken på det. För det första skall Duisenbergs lön enligt pressen hanteras som en statshemlighet. Jag hoppas att han kommer att dementera det. För det andra har Monetära kommittén vid förfarandet för fastställande av den ekonomiska politikens grunddrag tagit praktiskt taget hela det politiska innehållet ur kommissionens förslag och därmed kastrerat förslaget. Det gäller sysselsättningens företrädesrätt, inbegripandet av penningpolitiken och förhållandet mellan lönepolitik och produktivitetsutveckling. Vi behöver organ på de här områdena som kan föra samtal med Europaparlamentet, och inte bara informera. Vi behöver en politisk funktion som verkligen kan på ett kvalificerat sätt förbereda Ecofin och Euro-11 samordnat med en employment committee , alltså någonting i stil med en europeisk ekonomisk regering. Detta uppnår vi inte med föreliggande förslag, utan i det plockas verkligen bara teknokraternas mardrömmar fram igen.

Castagnède
Herr ordförande, kära kolleger! Vi måste gratulera Berès för hennes vaksamhet.
Kommissionens förslag beträffande sammansättningen av Ekonomiska och finansiella kommittén, som valts att ersätta Monetära kommittén, har i själva verket ett ofarligt yttre av kontinuitet. Men det innehåller också en verklighet, vilken innebär en glidning av den europeiska ekonomiska konstruktionen mot ett dubbelt överflöd: ett överflöd av monetarism, ett överflöd av teknokrati.
Benämningen Ekonomiska och finansiella kommittén pekade dock ut den som en plats för vittomfattande överväganden jämfört med endast monetära angelägenheter. Dess funktion att förbereda beslut, avseende samordningen av den ekonomiska politiken eller bestämmandet av de stora riktlinjerna för den ekonomiska politiken, leder den naturligtvis till att ta samtliga ekonomiska och sociala uppgifter i beaktande, att kräva att samtliga ekonomi- och socialpolitiska instrument används.
Men kommissionens förslag beträffande dess sammansättning är överdrivet inskränkande. Dessa gör kommittén till ett stöd förl bank- och valutapolitiken, vilken ECBS inte har något som helst behov av, eftersom dess självständighet och dess styrmedel är ordentligt säkrade.
Vår föredragande har alltså rätt i att kritisera den alltför betydande plats man vill ge åt företrädarna för centralbankerna i denna kommitté, liksom - vad gäller de höga tjänstemännen - det förutsedda monopolet för företrädarna för endast de finansiella förvaltningarna. Det förefaller oss också önskvärt att vidga sammansättningen av Ekonomiska och finansiella kommittén, att begränsa - så som Berès hoppas - den roll som innehas av företrädarna för centralbankerna, men också att - och på denna punkt skulle vi gärna vilja gå längre än vår föredragandes önskemål - säkerställa att kompetens i ekonomiskt och socialt avseende finns företrädd, annan än den som de höga tjänstemännen företräder.
Vi delar slutligen Berès önskan att se en regelbunden informations- och rådgivningsmekanism installeras mellan Ekonomiska och finansiella kommittén och Europaparlementet.

Blokland
Herr ordförande! Inledningen av den tredje etappen av EMU framtvingar en annan sammanställning av Monetära kommittén. Namnet skall tyvärr också ändras. Jag tycker att det hade kunnat få vara kvar. Då hade föredraganden besparats åtminstone en besvikelse. Nu tycker hon att namnändringen också måste medföra en innehållsmässig förändring. Det är dock att vända på orsakssammanhanget. En plädering för att behålla namnet Monetära kommittén skulle ha varit mycket mer konsekvent.
I betänkandets motivering säger föredraganden att länderna i eurozonen är dubbelt representerade i Ekonomiska och finansiella kommittén, nämligen via sina egna ombud (direkt) och via ombuden från Europeiska centralbanken (indirekt). Det resonemanget kan jag inte följa. Det går inte att kalla Europeiska centralbankens ombud för indirekta ombud för länderna i eurozonen. Då har man inte förstått mycket av ECB: s oberoende.
Det visar sig också i nästa punkt. Trots att föredraganden inte är så förtjust i det inflytande som de nationella tjänstemännen har i Ekonomiska och finansiella kommittén så är ju hennes betänkande en otvetydig plädering för en typisk nationell fransk käpphäst: bildandet av en ekonomisk regering på europeisk nivå som motpart till ECB, vilken - i den franska regeringens ögon - i för hög grad är stöpt i tysk form.
Med tanke på nämnda konstateranden är bristen på ordentliga befogenheter för Europaparlamentet i det hela en lustig bisak.

Randzio-Plath
Herr ordförande, den ekonomiska och finansiella kommitté som skall avlösa nuvarande Monetära kommittén stärker ställningen för finansministrarnas råd i relation till övriga råd i Europeiska unionen. Det är betänkligt att man i Maastricht inte tillräckligt framhöll att kommissionens roll därigenom försvagas, att i vissa viktiga förfaranden för samordning av den ekonomiska politiken föreslår inte kommissionen utan rekommenderar. Parlamentet måste därför verka för att detta ändras i kommande fördragsrevisioner.
Systemet för samordning av politikområdena i EU bör få en ny utformning. Föredraganden pekar rätteligen på detta, och Ekonomiska och finansiella kommittén bör - där kan jag bara dela hennes förhoppningar och bedömningar - återspegla den nya institutionella utformningen av samordningssystemet. Jag beklagar starkt att den dubbelspårighet som Giscard d'Estaing och Helmut Schmidt på sin tid avsåg med den begynnande europeiska växelkursmekanismen inte har fått sin s.k. kröning i den åtföljande processen mot en valutaunion. Då inrättades två kommittéer, nämligen Monetära kommittén och Sysselsättningspolitiska kommittén. Monetära kommittén blev institutionaliserad, förankrad i ett fördrag, medan Sysselsättningspolitiska kommittén förde en skuggtillvaro. Detta förhållande är på grund av den dramatiska politiska utvecklingen och den bristande produktionen av mervärde i Europa inte berättigat. På grund av detta menar jag att de sysselsättningspolitiska, ekonomisk-politiska och finanspolitiska problemen måste ses tillsammans som en helhet. Jag vill därför påminna om att detta parlament när det avskaffade de ekonomiskpolitiska grundprinciperna förra året uttryckligen underströk, att också andra saker måste tas med i överläggningarna av de ekonomiskpolitiska grundprinciperna, i synnerhet som ministrarnas beslut i den ekonomiska politiken och finanspolitiken måste betraktas i sammanhang med budgetöverläggningarna i de nationella parlamenten, som ju alltid äger rum på hösten.
Ekonomiska och finansiella kommittén har en rådgivande roll. Trots det har den blivit en institution. Därför måste dess verksamhet präglas av större öppenhet och tillgänglighet. Det är alltså i den här frågan riktigt att vi behöver en monetär dialog som går utöver den hittillsvarande dialogen. Ni vet att Europaparlamentet via Underutskottet för monetära frågor sedan åratal för en dialog med Monetära kommittén. Detta är något som måste utsträckas till Ekonomiska och finansiella kommittén, om bedömningen av stabilitetsplaner, bedömningen av hur alltför stora underskott skall undvikas och andra ansatser till samordning av den ekonomiska politiken inte bara skall hamna i händerna på monetära auktoriteter och monetära rådgivande instanser, utan att också andra konsulteras.
Jag anser fortfarande att ett årligt återkommande särkilt toppmöte är av väsentlig betydelse. Den redan enastående rollen för finansministrarnas råd får inte leda till att man fattar beslut om ekonomisk politik och sysselsättningspolitik utan ekonomioch arbetsmarknadsministrarna. Lika tydligt som det institutionella reglementet är för valutaunionen, lika underutvecklade är beslutsprocesserna för den ekonomiska unionen. I den frågan måste vi få nya förslag. Berès betänkande tillåter vissa förhoppningar på det. Sannolikt behöver vi t.o.m. ett tilläggsprotokoll till artikel 103 i Maastrichtfördraget, för att vi även i framtiden skall kunna förbli handlings- och beslutskraftiga.

Herman
Herr kommissionär, herr ordförande, kära kolleger! Debatten förefaller huvudsakligen att kretsa kring sammansättningen av denna kommitté.
I själva verket är den verkliga debatten annorlunda. Den verkliga debatten handlar snarare om denna kommittés karaktär. Men i dag är denna kommitté, vilket vi har sett, endast till för att försvara nationella ståndpunkter och hyvla av gemenskapspunkter. Att den är sammansatt av företrädare för nationalbankerna eller av företrädare för ekonomi- eller finansdepartementen förändrar ingenting i det avseendet och det är däri dramtiken ligger. Vi har ju kommissionen som inom samordningsområdet upprättar förslag till rekommendation. Därefter presenteras dessa för kommittén, numera döpt till " Ekonomiska och finansiella kommittén" , men detta förändrar ingenting: det är där för att försvara ståndpunkter som inte är av gemensamt intresse. Man kan inte förändra någonting av detta eftersom förloppet enligt fördraget är organiserat på det viset.
Vi bör nu alltså agera på ett sådant sätt att detta misstag rättas till, eftersom det är det absolut nödvändigt att det är möjligt för parlamentet att utöva ett inflytande och sålunda skapa en dimension som denna kommitté aldrig kommer att ge, eftersom den - som vi har sett och kommer att se - aldrig gör någonting i det gemensamma intresset, den är där för att försvara regeringarnas ståndpunkter. Men vad vi behöver är en samordning av politiken, och den som talar om en samordning av politiken förutsätter en överstatlig makt. Det är endast kommissionen och parlamentet som har en sådan. Det är endast dessa som skall kunna intervenera på detta stadium. De gör ett dubbelt arbete med Ekofinrådet. Den här kommittén tjänar alltså inte mycket till. Jag skulle hoppas att dessa fakta uppträder i kommissionens förslag, framförallt som kommissionen på ett smärtsamt vis har upplevt hur förslagen hyvlats av. Jag hade hoppats att den, genom dessa förslag, skulle ha korrigerat siktet. Detta är inte fallet och det beklagar jag.

Christodoulou
Herr ordförande! Ekonomiska och finansiella kommittén, som ersätter den gamla Monetära kommittén, är någonting helt annat, och detta måste återspeglas i dess sammansättning och dess arbetssätt. Nu uppstår nämligen inte längre frågan om något slags samordning av medlemsstaternas valutapolitik. Denna uppgift sköts av Europeiska centralbanken. Den nya kommittén kommer att vara ett slags teknisk rådgivare med bredast möjliga sammansättning, och som sådan kommer den att på olika sätt försöka samordna budgetpolitiken, dels i Europeiska monetära unionens medlemsstater, dels i de stater som ännu ej anslutit sig till Europeiska monetära unionen och som kvarstår i det europeiska växelkurssamarbetet. Kommittén skall alltså ha en allmän rådgivande funktion, när det gäller att samordna EU-ländernas budgetpolitik med den allmänna valutapolitiken. Detta är en ny uppgift, som kommittén inte hade tidigare.
Jag tycker inte att man skall överdriva kommitténs roll. Den kommer naturligtvis att vara till hjälp, men det rör sig inte om något som är absolut säkert, och det finns ingen grund för de farhågor som uttryckts i parlamentet. Med tanke på hur parlamentets olika utskott har genomfört utfrågningar - och detta nämndes av fru Randzio-Plath - med organ på mycket högre nivå än det vi diskuterar just nu, tror jag att detta system kommer att fortsätta även nu, och jag skulle vilja se den kommitté som vägrar att inställa sig för utfrågning inför något av parlamentets utskott för att redogöra för de beslut som kommittén har fattat, även om detta inte föreskrivs i Fördraget eller i något annat dokument. Jag tror alltså inte att vi behöver hysa någon större oro på denna punkt, och sammansättningen av denna kommitté måste vara densamma som tidigare: den skall alltså bestå av företrädare för medlemsstaternas centralbanker. Det blir ett organ som skapar god balans mellan Europeiska centralbanken å ena sidan och ekonomidepartementen å andra sidan.
Låt oss alltså vara sakliga, så att vi inte överdriver denna kommittés roll och betydelse.

de Silguy
Herr ordförande, mina damer och herrar! Berès betänkande om villkoren för sammansättningen av Ekonomiska och finansiella kommittén, med anledning av vilket Ministerrådet bestående av ekonomioch finansministrarna måste fatta ett beslut, är ett viktigt och mycket användbart bidrag till debatten inom ramen för inrättandet av Ekonomiska och monetära unionen.
Förvisso föreskrivs i artikel 109c.3, i Fördraget om Europeiska unionen inte formellt att Europaparlamentet skall tillfrågas, men det är berättigat att er församling tar sig an en fråga av sådan betydelse. För övrigt föreskrivs i fördraget en allmän skyldighet för rådets ordförande att underrätta er församling och det är alltså naturligt att ge denna ett innehåll.
Med kommissionen gläder jag mig alltså åt er föredragandes betänkande om denna nya kommittés sammansättning och jag noterar också med intresse allt som berör dess rättsliga ställning, vilken måste beslutas före den 1 januari 1999. Kommissionen kommer att föranledas att avge ett yttande om denna nya ställning och kommer, när stunden är inne, att ta största hänsyn till era bedömningar.
För att besvara de frågor som väckts - främst av er föredragande denna morgon - önskar jag göra två serier med snabba kommentarer beträffande å ena sidan sammansättningen i egentlig mening av Ekonomiska och finansiella kommittén, och å andra sidan dess roll.
Vad gäller sammansättningen föreskrivs i punkt 2 i artikel 109c att varje medlemsstat, kommissionen och Europeiska centralbanken var för sig skall utse högst två medlemmar av kommittén. Men vid Europeiska rådets möte i Luxemburg den 12 och 13 december förra året preciserade stats- och regeringscheferna, i resolutionen om samordningen av den ekonomiska politiken, sina avsikter och jag citerar för er Europeiska rådets slutsatser: Ekonomiska och finansiella kommittén, som kommer att vara sammansatt av höga tjänstemän från de nationella centralbankerna, Europeiska centralbanken, såväl som de nationella finansministerierna, kommer att utgöra ramen inom vilken en dialog mellan rådet och centralbankenskallkunna förberedas och genomföras, på hög tjänstemannanivå.
Alltså, herr Castagnède, är det inte fråga om någon glidning. Jag kan inte acceptera denna kritik, eftersom i texten från Europeiska rådet definieras den naturliga ram inom vilken kommissionen förväntas lägga fram sitt förslag, även om - som er föredragande med rätta påpekar - kommissionen inte har preciserat vilken ursprunglig förvaltning som skall vara företrädd i kommittén. Det var ändå den enda handlingsmarginal som den fick genom texten från stats- och regeringscheferna.
För kommissionen kan det inte råda någon kontinuitet mellan Monetära kommittén och Ekonomiska och finansiella kommittén. Som Harrison sade är det inte bara fråga om ett namnbyte, det är fråga om ett skifte i själva naturen av systemet. Det är anledningen till att Ekonomiska och finansiella kommitténs uppgifter inte längre är desamma som dem för Monetära kommittén.
Ekonomiska och finansiella kommitténs uppgifter anges närmare, och fastställs i artikel 109 punkt 2, i fördraget, och de inriktas efter moget övervägande på att följa den ekonomiska och finansiella situationen i medlemsstaterna, särskilt i fråga om finansiella relationer med tredje land och internationella institutioner, men framför allt - och jag tror att detta är betydelsefullt - bidrar Ekonomiska och finansiella kommittén till att förbereda rådets arbete på en teknisk nivå.
Jag får svara Herman att de personer som utses är i princip utsedda intuitu personae och inte som företrädare för regeringarna, och jag tror att Christodoulou har rätt i att säga att man inteskallövervärdera denna roll. Det handlar om en teknisk förberedelse för rådet avseende tre väsentliga ämnen: den multilaterala övervakningen, de stora riktlinjerna för den ekonomiska politiken, liksom de besluten som skall fattas inom ramen för förfarandet vid orimliga underskott.
Det som det finns behov av, för att få Ekonomiska och finansiella kommittén att fungera, är alltså en expertkapacitet, och den ersätter inte rådet, jag försäkrar Castagnède, det är inte och kommer inte att vara en filial till de nationella centralbankerna.
Jag tror att den ekonomiska dimensionen i kommitténs uppgifter är dominerande. Den måste alltså återfinnas i dess sammansättning. Den Europeiska centralbanken måste tillsätta sina företrädare på grundval av valutapolitiken, och medlemsstaterna göra samma sak på grundval av olika beståndsdelar i den ekonomiska politiken. I det avseendet förtjänar förslaget om suppleanterna från er föredragande, Berès, att studeras med omsorg. Det är mycket riktigt viktigt att de närvarande höga tjänstemännen är tekniskt kompetenta i de behandlade ämnena, det må gälla skattefrågor, som ni antydde, eller budgeten eller ekonomiska prognoser.
För kommissionen måste Ekonomiska och finansiella kommittén vara ett tekniskt instrument för att förstärka samordningen av den ekonomiska politiken, vars syfte - vill jag påminna om - är att främja tillväxten och sysselsättningen.
Jag kommer sålunda till min andra serie kommentarer, mycket mer kortfattad kan jag försäkra er om, i fråga om Ekonomiska och finansiella kommitténs roll.
Även där har Europeiska rådets möte i Luxemburg beslutat att Ekonomiska och finansiella kommittén skall vara ett forum för dialog - jag svarar för övrigt på Randzio-Plaths önskemål - väsentligen för dialogen mellan rådet och den Europeiska centralbanken på en hög tjänstemannanivå. Jag tror att detta dialogarbete för samordningens skull uppvisar en dubbelsidig aspekt: å ena sidan en samordning mellan den ekonomiska politiken och valutapolitiken, och å andra sidan mellan de olika aspekterna av den ekonomiska politiken.
Vad gäller förbindelsen mellan den ekonomiska politiken och valutapolitiken måste Ekonomiska och finansiella kommittén säkerställa denna mellan ECB - som är förvaltaren av den enda valutapolitiken - och rådet - som är utsedd att anta och verkställa de stora riktlinjerna i den ekonomiska politiken.
Jag tror att Ekonomiska och finansiella kommittén även måste säkerställa förberedelsen och uppföljningen vad gäller mötena av Eurorådet, alltjämt kallat " Euro 11" . I detta hänseende kan jag säga er, men jag hoppas få tillfälle att tala om det efter semestern, att denna nya instans två första mötena medförde uppkomsten av en ny dynamik. Ekonomiska och finansiella kommittén måste anpassa sig till denna för att, med respekt för fördraget och under de bästa möjliga omständigheterna, följa med i införandet av och därefter förvaltningen av euron.
Vad gäller samordningen av de olika beståndsdelarna i den ekonomiska politiken måste Ekonomiska och finansiella kommittén också, som er föredragande med tydlighet framhäver, inrätta sitt arbete och sina förslag inom ramen för en verkligt komplementär verksamhet gentemot Ständiga kommittén för sysselsättning, men också gentemot Kommittén för ekonomisk politik.
Tillåt mig, fru ordförande, att på denna punkt inte helt och hållet dela er analys. Kommittén för ekonomisk politik är ansvarig för strukturfrågor: inre marknad, skapande av arbetstillfällen, konkurrenskraft, statsstöd, etc. Vid Europeiska rådets möte i Cardiff underströks betydelsen av dessa strukturfrågor, samtidigt som man påminde om att de stora riktlinjerna för den ekonomiska politiken i framtiden även bör beröra de nödvändiga ekonomiska reformerna för att Ekonomiska och monetära unionenskallfungera väl. För kommissionen är det alltså viktigt också att arbetsbördan fördelas mellan samtliga särskilda kommittéer, inbegripet Kommittén för ekonomisk politik.
Jag kan försäkra er om att kommissionen i vilket fall som helst kommer att, som er församling önskar, säkerställa en permanent samordning mellan Ekonomiska och finansiella kommittén, Ständiga kommittén för sysselsättning och Kommittén för ekonomisk politik.
Bortom frågan om Ekonomiska och finansiella kommitténs formella sammansättning och medvetenhet om dess uppgifter, tror jag att det som är slutgiltigt avgörande är denna kommittés funktion och praxis, och avslutningsvis skulle jag vilja insistera på det faktum att kommissionen - som spelar en central roll för samordningen av den ekonomiska politiken, vilket bekräftades av det senaste " Euro 11" - även där kommer att se till att det råder en god samordning mellan Ekonomiska och finansiella kommitténs och de andra kommittéernas arbete.
I detta avseende, och jag ska sluta därmed, noterar kommissionen med intresse ert förslag att ge er ett betänkande, före den 1 januari 2001, om Ekonomiska och finansiella kommitténs funktion, inom ramen för de interinstitutionella förhållandena mellan parlamentet, kommissionen och rådet, men jag tror även om förhållandena mellan de befintliga kommittéerna. Jag skriver naturligtvis gärna under på detta förslag och jag kommer, hoppas jag, att vid den tidpunkten själv ge er en presentation av de nämnda slutsatserna.

Ordföranden
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 12.00.

Deltagande av EEIG i offentlig upphandling
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A4-196/98) av Tappin för utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik om kommissionens meddelande om deltagande av europeiska ekonomiska intressegrupperingar (EEIG) i offentlig upphandling och i program som finansieras med offentliga medel.

Tappin
Herr ordförande! Europeiska ekonomiska intressegrupperingar: vad är de? De är grupper av små- eller medelstora företag som sluter sig samman för att skaffa sig en högre profil, ökade chanser att få kontrakt mot större konkurrenter, ökade resurser för att främja sin expertis, en företagsform och, förstås, ökade chanser att expandera, anställa mer personal och på så sätt minska antalet arbetslösa i Europeiska unionen.
Om det blir framgångsrikt är ett sådant projekt självfallet en god idé. Detta betänkande om kommissionens meddelande om deltagande av europeiska ekonomiska intressegrupperingar i offentlig upphandling och i program som finansieras med offentliga medel tar upp just denna fråga. Detta projekt har bedrivits sedan juli 1989. Det kan hittills inte betecknas som en framgång. I de fall grupperingar bildats - ofta gränsöverskridande organisationer som sysslar med varor och tjänster - har de visat att idén fungerar. Men otillräckliga grupperingar existerar, eller har existerat, vilket gör det möjligt för kommissionen att analysera alla problem eller definiera hur den bäst kan främja idén, och dess tillämpning i praktiken, för framtiden. Detta är välkänt och det är därför som kommissionen har lagt fram meddelandet.
Kommissionen skall gratuleras till initiativet och tackas för de ansträngningar den har lagt ned för att främja de små företagens intressen över hela Europeiska unionen. Bara marknaden för offentlig upphandling uppgår till 720 miljarder ecu om året, av vilket mycket litet går till de små företagen: bara runt 11, 7 procent.
För att öka den andelen, och den andel medel från EU-programmen som går till de små- och medelstora företagen, har jag lagt fram flera förslag. Jag skulle vilja att kommissionen uppmuntrar ett upprättande av frivilliga samarbetspaneler på EU-nivå, bestående av nationella och sektoriella experter, företrädare för arbetsmarknadens parter och, förstås, företrädare från kommissionen, för att hjälpa till med att sprida information och höja medvetenheten om de möjligheter som finns tillgängliga genom detta projekt.
För det andra skulle jag också vilja se att kommissionen positivt uppmuntrar medlemsstaterna att identifiera eller upprätta centra där kvalificerad rådgivning och utbildning finns tillgänglig för små och medelstora företag som önskar delta i detta projekt. Detta skulle kunna öka kraften bakom samma begäran som gjordes beträffande upphandlingscentrum i ett tidigare betänkande som jag utarbetat.
Då en av målsättningarna för detta betänkande är att göra det möjligt för de små- och medelstora företagen att få en större andel av marknaden för offentlig upphandling på 720 miljarder ecu än de har för närvarande, så vore det lämpligt om dessa informationscentra kunde vara ett och detsamma.
På samma sätt borde information genom informella centra, så som euroinfocentra, företagsinformationscentra - " BIC" - och lokala handelskammare, uppmuntras. Då det är en stor skillnad mellan publicitet och rådgivning och det slags utbildning och juridisk rådgivning ett nationellt centrum kan erbjuda, så verkar det klart att dessa kommer att vara kompletterande system. Nationella centra skulle också vara till stor hjälp för att övervaka resultaten. Detta är livsnödvändigt om vi skall kunna uppnå maximal effektivitet av de åtgärder vi vidtar.
Efter nästan tio års verksamhet har bara runt 800 EEIG skapats under detta projekt. Det är tydligt att kommissionen tar de steg den kan för att förbättra detta utnyttjande, men vårt budskap måste också riktas till rådet, med krav av att det skall stödja kommissionens ansträngningar och de små- och medelstora företagen på medlemsstatsnivå. Detta kommer att vara till särskild nytta när det handlar om att undanröja några av de svårigheter som uppstår för de små- och medelstora företagen i internationell handel, särskilt vad beträffar behandlingen av de missförhållanden som skapas genom olika nationell lagstiftning.
Kommissionen kommer att utarbeta ett klarläggande av de bestämmelser som reglerar skapandet av EEIG och det sätt de fungerar. Mot bakgrund av de rättsliga komplikationerna och de farhågor många små- och medelstora företag hyser gentemot att utsträcka sin verksamhet utanför de säkra och välbekanta begränsningar som deras nuvarande åtaganden utgör, så skulle sådana klargöranden vara ovärderliga. Jag hoppas emellertid att intressegrupperna och de små- och medelstora företagen kan få ett tillfälle att bedöma dessa klargöranden och att det verkliga innehållet i dessa bedömningar, plus de slutsatser som dragits från övervakningen av EEIG- verksamhet, kan utgöra grunden för ytterligare ett meddelande från kommissionen om ett par år. Det borde framläggas för parlamentet, de sektoriella organisationerna och företrädare för medlemsstaterna. Om det då inte skett någon betydande förbättring på upphandlingsmarknaden för program som finansieras av gemenskapens medel genom EEIG, så måste vi göra något mer.
Vi arbetar mot en tidsfrist, eftersom avtalet om offentlig upphandling öppnas för fler länder. Detta innebär att stora internationella företag kommer att tränga ut våra små- och medelstora företag från sina existerande marknader. Om vi inte gör det möjligt för dem att ta till vara de möjligheter den globala tillgången erbjuder så kommer deras situation bli att sämre.
Av ändringsförslagen kan jag stödja 1, 3 och 4, men jag är emot 2.
Slutligen vill jag lovorda kommissionen för dess initiativ och jag hoppas att ledamöterna kommer att kunna stödja min resolution.

Paasilinna
Herr ordförande! Jag tackar kollegan Tappin för ett utmärkt betänkande som sätter sig in i de små och medelstora företagens och de offentliga tjänsternas situation. Båda sektorerna är livsviktiga för våra samhällen, men trots det blir de ojust behandlade. Vill Europa vara även annat än en inre marknad och uppnå ekonomisk och social samhörighet som det önskar måste det utveckla sina allmännyttiga tjänster på den europeiska nivån. Förverkligandet av den inre marknaden är således förknippat med krav på att frisläppa de allmännyttiga tjänsterna, vilket ofta innebär stora förändringar i samhälleliga strukturer.
De allmännyttiga tjänsternas politiska riktlinjer måste bli föremål för en omfattande debatt mellan medlemsstaterna, kommissionen och parlamentet. Arbetsmarknadens parter, konsumentorganisationerna och den sociala sektorns organisationer måste också tas med i debatten. De europeiska ekonomiska intressegrupperingarna, som föredraganden hänvisar till, kan bidra med värdefullt mervärde till små och medelstora företag som inte ännu i större utsträckning känner till de möjligheter som den gemensamma marknaden erbjuder. Det finns många hinder.
Europaparlamentet var fram till förra året den enda institution som via begreppet offentlig tjänst försökte definiera den europeiska välfärdsstaten. Nu har man i Cardiff tagit ett steg i samma riktning. Enligt subsidiaritetsprincipen är det medlemsstaterna som bestämmer om de skall utnyttja privata eller offentliga företag för att utföra allmännyttiga tjänster. Vi måste också på den europeiska nivån garantera möjligheter för små och medelstora företag att konkurrera om offentliga upphandlingar. Att små och medelstora företag deltar i offentliga upphandlingar är av stor vikt. Det är ju de som sysselsätter huvuddelen av arbetstagarna.
Förutom att öppna konkurrensen måste vi satsa på att utveckla beskattningen och systemet för det sociala skyddet så att även de stöder de arbetsintensiva små och medelstora företagen. Att minska arbetets beskattning är ett mål och det gäller särskilt de arbetsintensiva tjänstebranscherna. Enligt min mening behandlas de fel i beskattningshänseende.
Det behövs även mera riskkapitalfinansiering för att starta företag. Detta behövs i Europa särskilt för nyskapande små och medelstora företag som sedan växer till större företag och, som det konstaterades vid socialdemokratiska gruppens möte där sysselsättning och sektorn för små och medelstora företag behandlades, det är det som den framtida europeiska sysselsättningen är beroende av.

Peijs
Herr ordförande! Om du griper in på en marknad så upptäcker du därefter att det måste ske ständiga reparationer. När det alltså i Europeiska unionen ingreps i den historiskt felväxta situationen med avseende på nationella offentliga upphandlingar upptäckte vi efter ett tag att ingripandet medförde bieffekter som inte hade förutsetts. Som så ofta var det de små och medelstora företagen som fick betala den europeiska räkningen. I flera år hade de noga byggt upp och underhållit sina relationer med de lokala, regionala och nationella myndigheterna, relationer som grundades på kvalitet och ömsesidigt förtroende. Inom ramen för de anonyma europeiska upphandlingsförfarandena blev de invanda relationerna i ett slag värdelösa. Det var framför allt de små och medelstora företagen som fick stå med lång näsa och som blev undanknuffade. Det var inte meningen och alltså måste det till reparationer igen.
Därför skapades denna gränsöverskridande samarbetsstruktur som skulle göra det möjligt för mindre företag att tillsammans ändå kunna ta sig an större uppdrag som allt mer tilldelades på grundval av stränga villkor. Det vill vi som parlament också eftersom, vi i andra betänkanden sagt, att europeisk offentlig upphandling måste bli enklare och mindre byråkratisk.
Herr ordförande! Vad jag saknar i kommissionens meddelande är en analys av och en lösning på ett stort problem med EEIG. Det är den bristande kunskapen om instrumentet hos den grupp som det egentligen är avsett för. Ingen i de små och medelstora företagen har någonsin hört talas om de här intressegrupperingarna och ändå så har de redan funnits till sedan år 1989. Det är något som Michael Tappin mycket riktigt konstaterar i sitt betänkande. Kommissionens meddelande koncentreras på juridiska möjligheter och omöjligheter medan den bristande kunskapen förblir orörd. Av den målsättning att döma som kommissionen själv bifogar sitt meddelande, nämligen offentliggörande av de åtgärder som borde vidtas, kommer kommissionen till korta. Man hade kunnat förvänta sig att kommissionen skulle lägga fram en plan för att ange vad som måste göras för att göra företagen bekanta med instrumentet: det urgamla kommunikationsproblemet i Europeiska unionen.
Kommissionen skriver att 800 ekonomiska intressegrupperingar inrättats. 80 per år. Det är en siffra som inte säger mycket i sig om vi inte vet hur framgångsrika de här intressegrupperingarna verkligen varit när det gäller att få offentliga kontrakt eller stöd från EU-program. Det talar meddelandet inte om. Inte heller talar det om vilka svårigheter de ekonomiska intressegrupperingarna upplever i praktiken. Kanske kan kommissionären upplysa mig om det. Skulle det kanske kunna vara så att små och medelstora företag inte alls har något behov av sådana här intressegrupperingar? Slår oss aldrig tanken att vi i Europaparlamentet eller i Europeiska unionen hittar på något som ingen har något behov av? Allmänt sett kan vår politiska grupp ge sitt stöd till betänkandet av Michael Tappin, jag har bara mina tvivel kring punkt 3 där han propagerar för särskilda paneler på europeisk nivå. Socialdemokrater förväntar sig alltid framgång med den sortens konstruktioner, men inte jag. Som tur är anser han att de måste upprättas på frivillig grund. Jag tror att vi hellre skulle ansluta till, och han sa det nu själv också, befintliga nätverk för att informera de små och medelstora företagen och för att göra det lättare för företagen att hitta en partner. Europeiska kommissionen har redan de möjligheterna, jag tänker på Europartenariat, Interprice och BC-Net.

Killilea
Herr ordförande! Först och främst vill jag gratulera Tappin till hans betänkande. Jag välkomnar det som ett värdefullt sätt att främja små- och medelstora företag. Ty, som Tappin helt riktigt påpekat, så tenderar de små- och medelstora företagen att vara normen i mindre länder. Han har också rätt när han säger att en samlad bedömning av behoven måste göras och att vi måste inta en mer användarvänlig ståndpunkt när vi ger information och ger praktiskt stöd till EEIG: nas verksamheter.
En sak som jag vill betona redan från början är fördelarna för små organisationer som blir partners. En mindre aktör skulle inte bara kunna satsa på och vinna ett kontrakt som i normala fall skulle ligga utanför dess kapacitet att klara av, utan skulle också kunna fortsätta att skörda vissa fördelar efter det att ett kontrakt fullbordats. Jag skulle till exempel, herr Tappin, vilja peka på att små vägbyggnadsentreprenörer som får småskaliga kontrakt från lokala myndigheter skulle finna det absolut omöjligt att satsa på storskaliga byggnadsprojekt för större vägbanor och motorvägar eftersom de inte skulle ha råd med de investeringar som krävs för den mängd utrustning som krävs för att fullborda arbetet. Även om investeringarna gjordes, skulle utgifterna inte kunna rättfärdigas i det långa loppet eftersom utrustningen skulle ligga oanvänd för större delen av året, då inte tillräckligt med arbete skulle finnas tillgängligt på en beständig grundval. Om en mindre aktör blev en del av ett konsortium så skulle denne ha större chanser att få varaktigt arbete. Nya kontrakt i andra medlemsstater kommer att hjälpa till att förverkliga det perspektivet och skall därför välkomnas. Vi måste insistera på att alla medlemsstater följer reglerna, då kapitalinvesteringar i mindre stater aldrig är väntade.

Lukas
Herr ordförande! Det är synd att det enda existerande gemenskapsinstrumentet för gränsöverskridande samarbete i så ringa utsträckning tas i anspråk av de små och medelstora företagen. När sedan 1989 endast 800 europeiska ekonomiska intressegrupperingar (EEIG) har bildats förvånar det inte att deltagande i offentliga upphandling knappast förekommer. Särskilt när man betänker att nästan 99 procent av de europeiska företagen är små eller medelstora och att de faktiskt står för 52 procent av arbetstillfällena får detta ringa antal stor tyngd.
Den som personligen har mycket med de små, medelstora och även med de allra minsta företagen att göra kan bara intyga det som föredraganden säger, nämligen att de små och medelstora företagen inte alls känner till vad de skulle kunna utnyttja. EEIG är ett utomordentligt värdefullt instrument för små verksamheter att kunna verka på den inre marknaden genom gränsöverskridande samarbete och även för att våga sig på offentliga anbud.
Förslagen i Tappins betänkande visar tydligt vad som krävs, nämligen ytterst verklighetsnära information samt konkret stöd. Underlättande av obyråkratisk tillgång till gränsöverskridande samarbetsorgan är viktigt för att ge den inre marknaden mer substans. En upplysningsverksamhet där alla hjälpmedel används, från den modernaste tekniken till personliga samtal, måste kunna minska bristen på kunskap och återhållande omständigheter.

Rübig
Herr ordförande, ärade kolleger! Sedan länge strävar den europeiska integrationsprocessen efter att inlemma också övernationella samarbetsformer i associationsrätten. För genom ett gränsöverskridande samarbete mellan företag kan vi komma närmare ett av våra mål - upprättandet av en europeisk inre marknad. Den här utmaningen sysselsätter oss emellertid i lika hög grad i dag som för tio år sedan.
Ett exempel på det är att vi sedan det österrikiska ordförandeskapets tillträde spänt väntar på besked om det kommer att vara möjligt att till årets slut avge stadgarna till den europeiska bolagsstadgan . Därmed skulle företagen undvika de onödiga och kostnadskrävande förpliktelserna gentemot den förekommande nationella associationsrätten. Den här nya möjligheten skall inte endast vara tillgänglig för multinationella företag, utan framför allt för små och medelstora företag som vill delta i gemenskapsprojekt, som t.ex. de transeuropeiska näten.
I diskussionen har vi redan hört att den Europeiska ekonomiska intressegrupperingen också är en dylik konstruktion, men att det finns ett starkt behov av att förbättra den och att det måste blåsas liv i den abstrakta, juridiska strukturen.
Vi bör också överväga hur många firmor en sådan associationsform egentligen kan erbjudas, och hur många av den det överhuvud taget skall finnas. Ty de små verksamheterna, som ju den här associationsformen särskilt skall gynna, bör i framtiden i större utsträckning kunna delta i offentlig upphandling.

Crowley
Herr ordförande! Jag skulle också vilja delta i att gratulera Tappin till hans betänkande. Det kommer vid ett mycket kritisk tidpunkt, när vi ser på de nya åtgärder som håller på att införas angående ökad sysselsättning, eftersom siffrorna visar att en majoritet av sysselsättningen inom Europeiska unionen skapas inom små- och medelstora företag. Det är därför livsviktigt att vi gör allt vi kan för att underlätta ytterligare tillväxt inom den sektorn.
Jag har emellertid en del kritik. I synnerhet har jag kritik mot kommissionen beträffande det sätt på vilket de är så långsamma med att betala folk som deltagit i Phare och Tacis-programmen, till exempel. Jag kan peka på tre enskilda firmor från Irland som trätt i likvidation på grund av sen betalning från kommissionen för kontrakt som dessa firmor fullgjort i Ryssland. Det förefaller mig vara så att för att få information om dessa slags initiativ så måste man vara medlem i frimurarna. Man kan helt enkelt inte få tillgång till informationen och det är något som är nödvändigt för små företag.
I Irland har vi upprättat Verksamhetsprogrammet för små företag. Detta pekade ut fem nyckelområden där arbete behövde göras för att små- och medelstora företag skulle kunna fås med i europeiska ekonomiska intressegrupper: tillgång till kapital, tillgång till handlingar beträffande offentlig upphandling, tillgång till ordentligt anbudsstöd, tillgång till en snabb betalningsgaranti från entreprenören och tillgång till tätare nätverk med små- och medelstora företag i Europeiska unionen för att göra det möjligt för företag med en bred grundval att utvecklas.
Om vi inte ger verklig information på ett mycket offentligt sätt kommer vi inte att kunna dra nytta av dessa grupperingar.

Monti
Herr ordförande! För kommissionens räkning vill jag tacka Europaparlamentet, framför allt Tappin, för den uppmärksamhet och det stöd som meddelandet om de europeiska intressegruppernas (EEIG) deltagande i offentlig upphandling och i program som finansieras med offentliga medel har fått.
Från det ögonblick som meddelandet antogs - den 9 september 1997 - och till i dag har utvecklingen varit snabb på ett sätt som saknar motstycke när det gäller bildandet av nya EEIG. Då var antalet 800, ett antal som på kort tid har stigit till 966. Detta är ett viktigt framsteg när det gäller att uppmuntra dem som är intresserade och att sprida kunskap om EEIG, eftersom EEIG är det enda instrumentet inom gemenskapen för samarbete mellan olika företag. EEIG kan ses som en viktig länk i det europeiska samarbetet och ett sätt att skynda på utvecklingen mot en konkret fungerande inre marknad.
Kommissionen överväger andra initiativ i syfte att erbjuda en mer omfattande och finmaskig information om EEIG: s karakteristiska egenskaper och den möjliga användningen av EEIG, framför allt när detta kan vara till hjälp för de små och medelstora företagen. Ett av de initiativen kommer att vara ett meddelande om de små och medelstora företagens deltagande i den offentliga upphandlingen. Som ni ser, Crowley, så kommer det inom kort ett särskilt meddelande om de små och medelstora företagens deltagande i den offentliga upphandlingen, som även kommer att omfatta frågan om betalningsfrister och krediter.
Informationsproblemet har berörts i flera av inläggen, framför allt av Peijs. Det finns verkligen brister när det gäller informationen om EEIG och de möjligheter som dessa erbjuder. Detta kunde vi konstatera i samband med konferensen om EEIG 1996, föreslagen av kommissionen och inriktad just på de ekonomiska aktörerna, och vi kan märka det på det dagliga antalet framställningar till kommissionen med begäran om information i ämnet.
Hur skall vi då kunna förbättra och intensifiera informationen? Ett sätt vore att publicera ett vademecum som innehåller ett typkontrakt och praktiska råd för aktörerna rörande samtliga faser i EEIG-processen, från bildandet, via driften till upplösningen. Ett annat initiativ är att utnyttja gemenskapens informationskontor. BC Net och andra aktörer tillhandahåller redan specialinriktade konsulttjänster till små och medelstora företag, när det gäller att deltaga i den offentliga upphandlingen. Vi tänker också konsultera kontaktkommittén för att få reda på vilken typ av information som kan vara lämplig för att främja och utveckla EEIG.
Jag vill dessutom påminna om - eftersom frågan om de transnationella näten har nämnts - att det redan finns EEIG som deltar i europeiska nätverksprojekt, framför allt inom transportsektorn. De förslag som ni, Tappin, framför i betänkandet, och de förslag som förekommer i resolutionen, kommer att bli till stor hjälp för att uppnå det mål som alla har framhållit.
Låt mig slutligen påpeka - i samband med det som Rübing sade - att jag instämmer till fullo och att jag hoppas att det österrikiska ordförandeskapet skall kunna föra den europeiska bolagsstadgan i hamn. Den kommer att bli av stor betydelse, inte bara för de stora, utan också för de små och medelstora europeiska företagen som, det är jag övertygad om, flitigt kommer att utnyttja den.
Till Paasilinna vill jag säga att kommissionen är mycket väl medveten om de två frågor som han tar upp. När det gäller den första - behovet av att sänka skattetrycket på arbetskraftsintensiv verksamhet - så presenterade kommissionen som bekant ett meddelande vid Europeiska rådet om sysselsättning i Luxemburg. När det gäller den andra - riskkapitalet, som kan vara av avgörande betydelse för de små och medelstora företagen - så presenterade kommissionen ett dokument som rönte stor uppmärksamhet vid Europeiska rådets sammanträde i Cardiff.
Avslutningsvis vill jag än en gång tacka för det stöd som Europaparlamentet har gett meddelandet och på nytt gratulera framför allt Tappin.

Ordföranden
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 12.00.

Valsystem för val av Europaparlamentets ledamöter
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A4-212/98) av Anastassopoulos för utskottet för institutionella frågor om utarbetandet av ett valsystem som omfattar gemensamma principer för val av Europaparlamentets ledamöter.

Anastassopoulos
Herr ordförande! Efter drygt fyrtio års fåfänga försök befinner vi oss idag åter vid utgångspunkten.
Bestämmelser om ett enhetligt system för val till ett EU-parlament fanns redan i Romfördraget 1957, genom vilket de europeiska gemenskaperna skapades. Detta är kanske märkligt, eftersom det vid denna tid inte fanns något europeiskt parlament utan bara ett slags rådgivande församling, som det för övrigt tog lång tid att utveckla. Vad innebar detta? Det visade kanske den stora betydelse som Europas fäder tillmätte ett europeiskt parlament som institution, ett organ som så småningom blev ett verktyg för demokratin i det enade Europa, som alltjämt bygger på demokrati.
Fyrtioett år senare har målet ännu inte uppnåtts. Några steg har tagits. Tack vare ett initiativ av Frankrikes dåvarande president Valéry Giscard d'Estaing infördes direktval till parlamentet 1979, och genom Enhetsakten 1987 började parlamentet få sina första reella lagstiftande befogenheter.
Men då, liksom alltjämt, kunde det enhetliga valsystemet inte skönjas vid horisonten. Alla ansträngningar i denna riktning stötte på två stora hinder: Dels motsatte sig Storbritannien en förändring av landets system med majoritetsval i små valkretsar och vägrade alltså att anpassa sig till den proportionella valmetoden i övriga EU-länder. Dels fanns det olika valtraditioner i de olika EU-länderna som omöjliggjorde en överenskommelse om ett enhetligt system. Europaparlamentet gjorde flera resultatlösa ansträngningar, som ibland kännetecknades av ett slags romantisk politik, eftersom man trodde att det var möjligt att från Strasbourg och Bryssel göra om Europas politiska karta, åtminstone när det gällde val till Europaparlamentet.
Så kom vi fram till 1997, de stora förändringarnas år. I Storbritannien träffade Tony Blairs labourregering en överenskommelse med liberalerna och lade därefter fram ett lagförslag med ett för engelsk mentalitet revolutionerande innehåll: införande av proportionella val till Europaparlamentet och indelning av Storbritannien i tolv valkretsar. Och vid regeringskonferensen, som ledde till Amsterdamfördraget, kunde regeringarnas och Europaparlamentets representanter konstatera de låsta positionerna och lät därför fördragstexten innehålla en formulering om gemensamma principer, eftersom ett visst mått av flexibilitet skulle kunna underlätta en överenskommelse.
Utifrån denna bakgrund, herr ordförande, tog Europaparlamentet förra året ett nytt, stort initiativ, det sjätte i ordningen. Dessförinnan hade herr De Gucht presenterat en rapport, som vi alla borde uppskatta. Och er talare, som föredragande för utskottet för institutionella frågor, försökte ta lärdom av våra tidigare misstag. Han ansåg det lämpligt med en enkel, successiv och begränsad taktik för att man till slut skall kunna ta det första stora steget, efter fyrtio år av ständiga misslyckanden. Och förutom de långa och uttömmande diskussionerna i utskottet för institutionella frågor ansåg han det nödvändigt att besöka flera av de femton huvudstäderna, för att tala med företrädare för regeringar och politiska partier, för att ge och ta emot information.
Resultatet av detta omfattande utbyte av åsikter och erfarenheter, kanske det mest omfattande hittills i Europeiska unionen, kommer till uttryck i det betänkande och de förslag som er talare i dag presenterar för parlamentet.
Förslagen bygger på två huvudprinciper: den proportionella valmetoden och närhetsprincipen. Det proportionella valsystemet är otvivelaktigt det mest rättvisa valsystemet. Det tillåter en rättvis representation av alla politiska riktningar bland Europas folk. Europeiska unionen har ju inte - åtminstone inte för närvarande- någon europeisk centralregering, som skulle behöva stöd av en majoritet i Europaparlamentet. Därför är det nödvändigt att alla väsentliga politiska riktningar är representerade.
Europa kan inte byggas på en enda politisk kraft, eller två, oavsett hur stora de är. Europa behöver ett mera omfattande politiskt stöd. Och de krafter som kan stärka Europa måste vara representerade i detta Europaparlament, som ständigt utvecklas och får ökat inflytande. Därför föredrar vi det proportionella valsystemet under denna period då Europa byggs upp. Detta är vår uppriktiga mening. Det betyder emellertid inte att vi vill gynna en splittring av de politiska krafterna, vilket inte skulle gagna utvecklingen av det politiska livet i Europa. Därför accepterar vi också att medlemsstaterna lagstiftar om en nedre procentspärr på 5 procent vid fördelningen av mandaten. För att inte äventyra det proportionella valsystemet får denna procentspärr inte överskridas.
Detta är inte den enda punkt där vi erbjuder medlemsstaterna större rörelsefrihet. Och vår inställning dikteras inte av ett blint anammande av den berömda subsidiaritetsprincipen. Snarare är det vår övertygelse att vi i sådana frågor som gäller valsystemet, och inte bara där, bör föreslå ramar för lagstiftningen, inom vilka medlemsstaterna har möjlighet att förverkliga sina egna intentioner. Vi säger alltså ett stort JA till det proportionella valsystemet. Sedan får medlemsstaterna avgöra exakt vilken typ av proportionalism som skall gälla.
Samtidigt som den brittiska regeringen övergett majoritetsvalsystemet, herr ordförande, har vi med förvåning sett hur politiska krafter på den europeiska kontinenten, som hittills inte utmärkt sig för någon brittiskvänlig hållning, uttalar sig för det system som britterna har befriats från - även om det sker i senaste laget och med en verklighetsfrämmande nostalgi. Varje system har naturligtvis sina fördelar och nackdelar. Och det är ett faktum att det brittiska systemet skapade större närhet mellan väljarna och de valda. Och hur acceptabelt är ett system som, om det hade tillämpats i Frankrike 1994, skulle ha gett de partier som min vän borgmästaren i Toulouse Dominique Baudis samverkar med samtliga Frankrikes 87 mandat, efter ett valresultat på 25, 5 procent? Principen om närhet (proximité) är verkligen den andra principen i våra förslag. Vi anser det nödvändigt att väljarna kommer närmare sina europaparlamentariker, och därför föreslår vi, som ett första steg, att de fem för närvarande största länderna i Europeiska unionen, med en befolkning på över 25 miljoner, indelas i valkretsar. Hurdana och hur många, det får länderna själva avgöra. Vi har inte ambitionen att från Strasbourg fastställa de valkretsar som betingas av geografiska, historiska, ekonomiska och kulturella faktorer. Vi är medvetna om svårigheterna i detta förslag. Men det måste göras. Vi kan inte tillåta att Europaparlamentets representativitet fortsätter att ifrågasättas.
Detta parlament, som utvecklas långsamt men stadigt, kommer att bedömas efter kvaliteten på sitt arbete, ansvarskänslan vid fullgörandet av sitt uppdrag, sin representativitet och sin förmåga att samordna de europeiska enhetssträvandena med en mångfacetterad politisk verksamhet i medlemsstaterna. Representativiteten får inte ifrågasättas. Genom valkretsindelning i de största medlemsstaterna, de politiska partiernas demokratiska nominering av kandidater och införande av preferensvotering kommer närhetsprincipen att vila på fast grund, och hela bilden förändras.
Det måste tilläggas att det i det nuvarande parlamentet, med dess redan omfattande lagstiftnings- och medbeslutandebefogenheter, inte finns utrymme för Europaparlamentariker på deltid.
Bland våra förslag finns emellertid ett som kanske oftast föranlett diskussioner. Jag tänker på den gemensamma valkrets bestående av medlemsstaternas totala territorium som enligt vårt förslag skall skapas om tio år. Denna tanke har framförts tidigare men har då betecknats som i princip utopisk. Tanken har emellertid levt vidare och kanske kan den slå igenom i Europa år 2010 eller år 2020. Det blir utan tvivel ett Europa som är annorlunda än dagens. Och Europaparlamentet måste blicka framåt, uttrycka visioner, vara pionjär ifråga om tankar, förslag och idéer. Vi kan inte lösa några problem om vi styrs av vardaglig småskurenhet och snävt partipolitiska hänsyn. Eftersom vi, genom Maastrichtfördraget, har gett de europeiska politiska partierna officiell status, måste vi naturligtvis också tilldela dem en reell politisk roll. Det är orimligt att påstå att de övernationella partierna står i motsatsställning till de små och medelstora partierna, när det finns möjligheter att skapa garantier för att varken små eller medelstora partier kommer att drabbas av att denna stora europeiska idé tillämpas.
Ni får nu själva ta ställning till de förslag som utskottet för institutionella frågor med överväldigande majoritet ställt sig bakom. Förslagen omfattar bara tio eller elva punkter, men jag hoppas att de skall utgöra ett första steg på vägen mot ett mera demokratiskt Europa, ett mera representativt parlament. För dessa principer, herr ordförande, kommer jag att kämpa även i fortsättningen.

Gebhardt
Herr ordförande, kära kolleger! Efter att det den ekonomiska unionen och valutaunionen fullbordats genom införandet av euron är tiden nu mogen för " medborgarnas Europa" . Medlemsstaternas gemensamma rösträtt i form av direktval av ledamöterna i Europaparlamentet är en tydlig signal på det. Kollegan Anastassopoulos betänkande behandlar på ett föredömligt sätt detta. Rösträtten är den viktigaste av de medborgerliga rättigheterna, för den möjliggör nämligen för medborgarna att på ett direkt sätt medverka i utformningen av politiken.
Utformningen måste vara sådan att varje medborgare uppfattar ödes- och värdegemenskapen som kallas Europeiska unionen som sin politiska hemort, där hans eller hennes önskningar och drömmar om att leva tillsammans i fred kan bli verklighet. Yttrandet från utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt är präglat av denna princip. Vi behöver ett gemensamt valsystem som är klart och begripligt för var och en, ett valsystem som för medborgare och ledamöter närmare varandra, som iakttar hävdvunna traditioner och samtidigt är tillräckligt flexibelt för att medge upptagande av nya stater i Europeiska unionen.
Vi har inget behov av femton och längre fram ännu fler nationella valsystem, i vilka man strör in några europeiska principer. Det skulle varken motsvara fördragens bokstavliga lydelse eller deras andemening, på vars grundval vi arbetar. Utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt har därtill gjort vissa konkreta förslag som i huvudsak omfattas av Anastassopoulos betänkande. Vad som fattas eller inte tycks nog bindande formulerat måste vi komplettera. För det finns det ett antal ändringsförslag med mitt namn, eftersom utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt ju inte kan uppträda som förslagsställare.
Jag skulle önska att föredraganden rekommenderade antagande av dessa förslag, men jag vet att han är tvungen att avslå ett antal av dem, eftersom annars det politiska Europa skulle ta ett stort steg tillbaka i utvecklingen. Om vi blickar in i framtiden, behöver vi ett europeiskt valsystem som är klart och konkret formulerat. Därför måste vi exempelvis vakta på att man inte kan gå från det bindande " skall" till det icke bindande " kan" .
Att ha olika möjligheter tycker jag bara är meningsfullt när de i enskilda stater anknyter till bestående rättsregler och öppnar ytterligare möjligheter. Exempel på detta kan vara förslagsrumsvotering och spärrgränser, som inte får ligga över 5 procent. Somliga kanske skakar undrande på huvudet åt detta, men på vissa ställen måste vi ändå skriva in självklarheter i det nya europeiska valsystemet, för att säkerställa att de beaktas. Tänk bara på jämställdhet mellan män och kvinnor, som nästan undantagslöst är inskrivet i författningsrätten, men som ändå inte är förverkligat i det vardagliga livet.
Om vi vill att Europa skall vara medborgarnas Europa och inte ett Europa för en politisk kast, måste vi värna om en strikt maktdelning och uteslutande av dubbla mandat. Ett ändringsförslag medför därför en omfattande lista på oförenligheter som för mig personligen inte är tillräckligt långtgående. Jag skulle t.o.m. vilja utesluta alla borgmästare från möjligheten att få europeiska mandat, men förslaget är acceptabelt även i föreliggande form. Medborgarna kommer inte heller att förstå oss, om vi inte sätter ett tak för valbudgeten. Att det då också måste uppvisas redovisning för verksamheten är självklart.
Slutligen några ord angående gränsöverskridande listor och mandatet för en medlem av Europaparlamentet. Jag vet att transnationella kandidatlistor ligger föredraganden varmt om hjärtat som symbol för Europas enhet. Det gör de för mig också. Därför bör vi utan några om och men besluta i enlighet med den av kollegan Anastassopoulos föreslagna formen. Föredragandens ändringsförslag 45 innehåller ett klargörande av en europeisk ledamots mandat. Jag skulle vilja dra tillbaka detta goda ändringsförslag till förmån för nummer 48 från liberala och demokratiska gruppen. För det träffar nämligen vårt gemensamma mål ännu bättre, herr Anastassopoulos.

Ordföranden
Eftersom vi nu skall genomföra omröstningen avbryts debatten, som kommer att återupptas i eftermiddag.
(Sammanträdet avbröts kl. 11.55 och återupptogs kl. 12.00.)

Omröstning
Janssen van Raay
Herr ordförande! Jag håller med Falconer om att regleringen med individuell omröstning är i strid med grundlagen. Förra gången gick jag till och med fram till er efter ert ordförandeskap för att tala om att jag aldrig ville säga något under sammanträdet för att inte störa omröstningen och frustrera ordföranden, eftersom jag hyser stor beundran för ert sätt att föra klubban. Jag har just förstått det så att till skillnad mot vad redan meddelades Nicole Fontaine, så måste det formellt sett gå till på det sättet. Jag meddelar er alltså formellt, ni ser att jag är här, jag har röstat blankt en gång, att jag av principiella grundlagsmässiga skäl inte deltar i de individuella omröstningarna. Jag ber er därmed att retroaktivt ta hänsyn till vad jag hittills i god tro meddelat informellt.

Schulz
Herr ordförande, för Europas socialdemokratiska parti och efter att ha överlagt med Lehne vill jag såsom föredragande lägga följande förslag: Med åberopande av artikel 129 i arbetsordningen föreslår jag att betänkandet och ändringsförslagen återförvisas till utskottet innan vi påbörjar omröstningen. Ändringsförslagen är fortfarande delvis klart motstridiga. Lehne har förklarat sig villig att ännu en gång försöka nå kompromisser; som kan avvärja den fara som är för handen, nämligen att vi slutligen röstar igenom en text som är så motsägelsefull att betänkandet har förändrats till oigenkännlighet och därmed förlorat sin kvalitet. Vi ber alltså om tillåtelse att återförvisa det till utskottet.

Lehne
Herr ordförande, mina högst ärade kolleger! Å ena sidan är jag tacksam för det förslag som Schulz just presenterat, eftersom han därigenom reagerat positivt på min appell i gårdagens debatt, där jag ju efterfrågade att man funderade en gång till över resultatet av överläggningarna i utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter och inrikes frågor, i synnerhet på den vänstra sidan i detta parlament. Jag är glad över att det finns en beredskap att göra detta.
Å andra sidan vill jag ändå göra ett par kritiska anmärkningar till förslaget, helt enkelt för att det nu enligt vad jag tror är det tredje betänkandet från utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter och inrikes frågor den här veckan som återförvisas till utskottet. Det är uppenbarligen så att socialisterna inte har gjort sin hemläxa i den här frågan, och även för att de drivit igenom ett antal beslut i utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter och inrikes frågor, som enligt vår uppfattning och enligt vad jag sade här i går inte kan accepteras i denna form. Det gäller - om jag skall uttrycka mig klart - utvidgningen av familjebegreppet till att gälla också homosexuella partnerskap, möjligheten att invandra för så vitt arbetsplats erbjuds, samt införandet av kommunal rösträtt för medborgare från tredje land - allt detta går långt utöver den bestående rätten för EU-medborgare.
Mot bakgrund av detta och med hänsyn till den beredskap, som antytts för mig också av socialisterna, att ännu en gång diskutera dessa frågor i utskottet, är jag beredd att instämma i begäran om återförvisning, och jag ber min grupp samt alla andra medlemmar av parlamentet att godkänna Schulz förslag.
(Applåder)

d'Ancona
Herr ordförande! Om föredraganden själv kan acceptera Schulz anhållan så finner jag mig som utskottets ordförande i det. Jag skulle dock vilja säga att det naturligtvis inte har något att göra med de argument som föredraganden använder. Det handlar här om ett utskott och i ett utskott tas omstridda politiska ämnen upp. Det är egentligen underligt att vi i de flesta fall klarar att bli eniga i utskottet. I vissa sällsynta fall, när det handlar om politiskt svåra frågor, kan det ibland vara nyttigt att få ytterligare en möjlighet att diskutera dem i utskottet. I det här fallet, det skulle jag vilja tillägga, skulle det kanske också vara väldigt nyttigt att höra från Europeiska kommissionen vad den anser om de ändringsförslag som våra parlamentsutskott ingivit. Det fick vi egentligen inte reda på ordentligt i går. Det skulle vara väldigt nyttigt för våra fortsatta diskussioner, och det kan naturligtvis också ske i själva utskottet, om vi ännu en gång fick höra vad Europeiska kommissionen och den ansvarige kommissionären anser om de ståndpunkter som vi gemensamt antagit och som ingivits i form av ändringsförslag.

Roth
Herr ordförande, jag uttalar mig emot förslaget och vill svara er, herr Lehne, att vi har gjort våra hemläxor mycket väl. Det är bara så att vi möjligen eller t.o.m. helt säkert har skiljaktiga uppfattningar. Det som ni kritiserar gällande familjebildning stämmer överens med vad Europaparlamentet har antagit på andra områden - i betänkandet om lika rättigheter för homosexuella, i betänkandet om de mänskliga rättigheterna - oavsett om det passar er eller inte, så röstade en majoritet för detta; man sade att det inte fick förekomma någon diskriminering på grund av en människas sexuella identitet. Därför var det helt konsekvent att i detta betänkande utvidga definitionen av familjen.
Ni säger att den kommunala rösträtten för medborgare från tredje land omfattar betydligt mer än unionsmedborgarnas rätt. Herr Lehne, jag beklagar, men det stämmer inte. Unionsmedborgarskapet har medfört en europeisk rösträtt och kommunal rösträtt för unionsmedborgare, och nu begärs det att man utsträcker detta även till medborgare i tredje land - något som för övrigt ligger i linje med vad kommissionär Flynn i fjol under Europaåret mot rasism krävt. Det var förra året - låt oss inte glömma det.
Jag är emot förslaget, men jag är övertygad om att den stora koalitionen i detta parlament kommer att besluta annorlunda. Jag hade gärna sett att vi i dag röstade om ett betänkande där invandringen och invandrarnas rättigheter regleras.
(Applåder)
(Parlamentet beslutade att återförvisa betänkandet till utskottet.)

Oostlander
Herr ordförande! Hur det än går med slutomröstningen om den här resolutionen, så vill jag i alla fall säga något till kommissionär Gradin, som i går redan efter behandlingen av mitt betänkande, svarade med en uppsättning politiska föresatser som gick ut på ett antagande av alla de politiska förslag som jag särskilt håller på och som jag tror att nästan alla, förutom kanske den yttersta högern i parlamentet, också kommer att ge sitt stöd. Därmed blir det arbete som utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter och inrikesfrågor och jag som föredragande lagt ned rikligt belönat. Det vill jag tacka kommissionären för.

Pasty
Herr ordförande! Jag skulle vilja att ni uppmärksammade att samtliga medlemmar av Gruppen Union för Europa ej deltar i omröstningen om Oostlanders betänkande, varken med handuppräckning, elektronisk röstning eller omröstning med namnupprop, därför att vi anser att religionernas status lyd er under nationell befogenhet, i enlighet med subsidiaritetsprincipen, och alltså inte borde ha förelagts detta parlament.
(Applåder) Därför ber jag, i kraft av våra regler, sammanträdestjänsten att notera närvaron av våra kolleger som är här, men som inte kommer att delta i omröstningen.

Ordföranden
Tack, vi kommer att se till att ert deltagande tas med i protokollet.
(Parlamentet förkastade resolutionsförslaget.)

Ahlqvist, Andersson, Hulthén, Lööw, Theorin, Waidelich och Wibe
Vi konstaterar att punkterna 1-6 i motiveringen utgör en beskrivning av hur situationen faktiskt ser ut i dag.
Vi kan dock inte instämma i viljeyttringen i punkt 7, där skyddsklausuler för tobak och ris förespråkas, bl.a. för att vi generellt sett inte anser att detta utgör en varaktig lösning. I stället måste en anpassning till gällande WTO-regler eftersträvas.
Vi motsätter oss vidare specifikt skyddsklausuler för tobak, eftersom vi anser det vara helt fel att stödja denna sektor p.g.a. de mycket stora negativa effekter för hälsan som bruk av tobak innebär.

Bonde, Lis Jensen och Sandbæk
Vi har idag röstat för EU-parlamentets godkännande av kommissionens förslag till förordning om jordbruksprodukter och varor framställda av jordbruksprodukter med ursprung i AVS-staterna. Orsaken till att vi stödjer kommissionens förslag är att det förbättrar tillgången till den europeiska marknaden för några av de fattigaste länderna i världen. Dessa länder är i många fall helt beroende av att kunna exportera sina jordbruksprodukter.
Vi hyser dock en del betänkligheter till detta förslag. För det första måste man beklaga att det har tagit EU snart tre år att genomföra denna behandling. Även om ändringen har retroaktiv verkan, så har det skapats en onödig osäkerhet i AVS-länderna. För det andra måste vi kräva att EU tar med fler av u-länderna i detta system. Visst är AVS-länderna bland de fattigaste i världen, men det finns andra länder som har lika stort behov av att kunna exportera till Europa. För det tredje är det skamligt att EU använder så mycket kraft på att skydda sin egen jordbruksproduktion. Varken detta förslag, Agenda 2000 eller andra åtgärder inom området tyder på att EU är villigt att offra sin egen produktion för att hjälpa andra delar av världen.

des Places
Vår grupp har naturligtvis röstat för kommissionens förslag som avser att genomföra avtalen gällande förmånsimporter till Europeiska unionen av varor med ursprung i AVS-länder, vilka anges i bilaga XL till den fjärde Lomékonventionen, undertecknad den 4 november 1995.
Ändå beklagar Gruppen De Oberoende för Nationernas Europa, i sin röstförklaring, att kommissionen har lagt ned tre år på att åstadkomma detta förslag som kommer att träda kraft retroaktivt från den 1 januari 1996. Denna administrativa tröghet är oacceptabel eftersom det här förslaget är enkelt och svarar mot ett dubbelt syfte: att göra ytterligare några eftergifter till dessa länder och tillföra de tekniska förändringar som blivit nödvändiga till följd av GATT-avtalen, i vilka särskilt förutsågs införandet av tullavgifter, det vill säga avskaffandet av jorbruksavgifter vid import och ersättning av dessa med tullavgifter. Som en följd därav kommer den större skillnad som upplevs av unionen mellan de gamla tullavgifterna, som tillämpats under tiden, det vill säga från den 1 januari 1996, och de nya lägre avgifterna att återbetalas till AVS-exportörerna. Denna eftergift är minimal eftersom den utgör 10 miljoner ecu per år för en minskning av tullavgifterna och 2, 7 miljoner ecu för de ökade kostnaderna för den återbetalning för export vad gäller varor som härrör från AVS-länder, vilka Europeiska unionen måste exportera vidare till tredje land. Allt detta kan alltså inte berättiga till den försening på tre år som det har tagit kommissionen att framställa dessa få sidor beträffande förordningen.
Slutligen, herr ordförande, vill vår grupp påminna er om att den är speciellt bekymrad för AVS-EU-avtalens framtid. Så som vi har kunnat konstatera i " bananpanelen" har nämligen själva principen för särskilda avtal med AVS-länder - vilka är, påminner jag om, länder med vilka medlemsstaterna har specifika och nära historiska band - kommit på kant med, ja, fördömts av WTO. Vi ber alltså kommissionen att ta med det specifika för AVS-länderna i beräkningarna när WTO: s förhandlingar återupptas i slutet av 1999, det vill säga i och med nästa år.
Betänkande: Dybkjær

des Places
Vår grupp är för en utveckling av en särskild samarbetsstrategi mellan Europa och Asien vad gäller miljön och skyddet av denna.
År 1997 synliggjorde Generalförsamlingen i Förenta nationerna den nästan totala försumligheten att tillämpa det fördrag som slöts inom ramen för Rio-konferensen . Det är alltså nödvändigt att, genom detta samarbete Europa-Asien, få till stånd en politik som tar i beaktande ett visst antal av åtagandena från Rio.
I Asien finns ett flertal miljöproblem:
beträffande vattenförorening, avloppsvatten från hushållen i stadskärnorna och runtom dessa utgör ett hot mot den mänskliga hälsan och vattenlivet, underlättar spridningen av sjukdomar och är ansvarigt för talrika dödsfall och sjukdomar. Dessutom är det nödvändigt att få veta att merparten av företagen släpper ut sitt avloppsvatten i vattendragen, -beträffande luftföroreningar, WHO (Världshälsoorganisationen) har visat att 12 av de 15 städer som uppvisar de högsta partikelvärdena och 6 av de 15 städer som uppvisar den starkaste koncentrationen av svaveldioxid finns i Asien. Denna kontinent blir den huvudsakliga källan till försurning och växthuseffekten, -beträffande markförstöring, den beror till stor del på de ansträngningarna som syftar till att säkerställa självförsörjning av livsmedel genom en teknik som inte är anpassad till de markmässiga och klimatologiska hinder som är specifika för dessa regioner.Vad kan vi, efter detta mer än alarmerande konstaterande, trots allt göra? Somliga emotser, så som kommissionen gör i sitt meddelande, inrättandet av en samarbete inom miljöpolitiken, vilket naturligtvis kräver särskilda fondmedel.
Vår grupp förespråkar däremot en annan lösning som likväl kan vara förenlig med den första, för att så fort som möjligt återställa den skadegörelse som orsakats av den nuvarande situationen. Globaliseringen, sådan som vi känner till den idag, måste ersättas av internationell handel. Det vill säga att vi måste inom ramen för WTO upprätta särskilda klausuler, vilka garanterar respekten för sociala, miljörelaterade och sanitära principer. Det är nödvändigt med ett slut på de sociala och miljörelaterade nedskärningarna som vi är införstådda med idag. Vad tjänar det till att liberalisera handeln genom att begränsa tull- och avgiftshindren och att framkalla ekologiska olyckor? Vi är för den fria konkurrensen på villkor att alla sociala, miljörelaterade och sanitära parametrar blir fastställda.

Titley
Herr ordförande! Jag röstar för detta betänkande då vi inte får glömma bort behovet att bevara miljön i Asien, trots att vi för närvarande är mest upptagna med denna regions ekonomiska problem. Mot bakgrund av avtalet vid klimatkonferensen i Kyoto förra vintern så har verkligen miljöförstöring nu kopplats till det internationella handelssystemet i handelsavtalet med föroreningskvoter.
Jag är glad att min egen ställföreträdande premiärminister kunde spela en nyckelroll i dessa förhandlingar och att mitt eget land detta år var värd för det andra asiatisk-europeiska toppmötet någonsin.
Det är helt rätt att det i betänkandet argumenteras för att varje del av EU: s skattebetalares pengar som går till bistånd till asiatiska länder skall kopplas till att mottagarna går med på att respektera miljön när de använder detta bistånd. Det tjänar inget till att bistå de asiatiska länderna med att arbeta sig ur de nuvarande problemen om världens luft och vatten förorenas som ett resultat.
Då vi har spelat en viktig del i avtalen från klimatkonferensen i Kyoto, som har som målsättning att göra den ekonomiska utvecklingen miljömässigt hållbar, så lever vi som vi lär när vi ber dem som vi bistår med allmänhetens pengar att använda dem på miljövänliga sätt. Och mottagarländerna kommer själva att skörda framgångarna med att göra så för att stoppa den förfärliga trenden att hundratusentals av deras barn mister livet genom vattenföroreningar varje år.
Betänkande: Oostlander

Newman
Herr ordförande! Jag röstade emot detta betänkande av Oostlander och jag är mycket nöjd med att parlamentet har förkastat det med ett avgörande röstetal på två mot en. Jag var förbryllad. Jag är övertygad om att föredraganden menade väl, men man fick känslan att detta bisarra betänkande verkade vara fixerat vid den islamiska religionen. Det koncentrerades i onödan på den islamiska religionen, när det var meningen att det skulle vara ett betänkande om de problem som förknippas med fundamentalismen. På det hela taget var det en förolämpning mot de muslimska medborgarna och invånarna i Europeiska unionen.
En av punkterna hänvisade till den stereotypa bilden av islam och muslimer i västerländska media. Detta betänkande bidrog till att öka den dåliga bilden. Det finns miljontals vanliga, hyggliga muslimer, anhängare till den islamiska religionen, i Europeiska unionen, som är fullständigt respektabla och laglydiga och som helt riktigt kände sig förolämpade av detta betänkande. Jag är glad att det förkastades.

Bonde, Lis Jensen och Sandbæk
Vi har valt att rösta emot Oostlanders betänkande om fundamentalism och hot mot den europeiska rättsordningen. Detta beroende på tre förhållanden:
För det första inriktas betänkandet nästan uteslutande på den islamiska fundamentalismen, både inom och utanför EU. Vi menar att det också finns andra former för religiös och icke-religiös fundamentalism.-För det andra framhävs Europol och Amsterdamfördraget i hög grad för sin förträfflighet. Vi är motståndare till ett övernationellt polissamarbete. Vi har inget emot att de nationella polisväsendena samarbetar, men det skall ske på mellanstatlig nivå.-För det tredje menar vi att ämnet för detta betänkande går långt utöver vad EU-parlamentet och EU skall befatta sig med.
Buffetaut
Europeiska samhällen utan ideal, utan mål och utan riktmärken är helt avväpnade inför fundamentalismens uppsving.
Nerkörda i en desillusionerad, ja, förtvivlad materialism vet de inte hur de skall hantera denna stundom våldsamma utmaning som islamisk fanatism utgör, vilken är så mycket allvarligare eftersom den finner jordmån bland den invandrade befolkningen utan rötter, som inte har assimilerats och som är offer för de omänskliga förorternas arbetslöshet och dåliga levnadsstandard.
Vår kollega Oostlanders betänkande kunde ge ett intressant bidrag till debatten om detta problem. Detta arbete led likväl av en tvetydighet från början: en väldigt stor titel. Det handlar om ett betänkande om den religiösa fundamentalismen och i betänkandet insisteras speciellt på den islamiska fundamentalismen. Det är ingen slump, eftersom det verkligen är denna som visat sig på ett blodigt sätt i Europeiska unionen, särskilt i Frankrike.
Den debatt som har ägt rum här i parlamentet har, långt ifrån varit upplysande eller preciserat begreppen, utan ökat förvirringen, eftersom ingen varit överens om definitionen av fundamentalism, ett ord som ibland används i betydelsen fanatism, ibland i betydelsen extremism, och som tillämpas på områden andra än de religiösa.
Dessutom har somliga, i den förståeliga omsorgen om att inte sträcka ut ett anklagande finger mot islam, hängett sig åt groteska sammanslagningar, vilka sträckt sig så långt som att tala om " katolsk terrorism" apropå grupper som motsätter sig abort genom böner framför sjukhusen, inte att förglömma de illusioner som andra har rört sig med beträffande Opus Dei. Voltaire gjorde jesuiterna till sitt " svarta får" , Voltaires nätverk tycks ha fått en fixering vad gäller Opus Dei, men författaren själv hade åtminstone talang och stil.
Hela denna debatt har alltså inte medfört någonting till det behandlade ämnet. Det hade utan tvivel varit att föredra om man bättre hade begränsat ämnet för betänkandet, det skulle besparat oss onödiga långrandiga diskussioner.
Det handlar alltså om ett betänkande om religiös fundamentalism med särskild tonvikt på den islamiska fundamentalismen. Detta problem är betydelsefullt eftersom det leder till frågan om integrationen av islam i samhällen som förstår innebörden av åtskillnaden mellan det andliga och det världsliga, " ge till Caesar det som tillhör Caesar och till Gud det som tillhör Gud" , vilket är främmande för de islamiska samhällena.
Utmaningen som vi ställs inför är alltså dubbel:
för våra samhällen att respektera islam så som ett andligt uttryck från alltmer talrika folkgrupper i Europeiska unionen, -för muslimerna att respektera åtskillnaden mellan det andligas och det världsligas område, vilken är grundläggande i våra samhällen, och att acceptera att den religiösa lagen inte sammanblandas med den civila lagen.Tvetydigheten från början på området för detta betänkande har alltså skadat dess sammanhang, vilket medför att det - trots goda beståndsdelar - har väckt så föga tydliga debatter.
För att avsluta beklagar jag att en sorts fundamentalism ej har tagits upp: den konfessionslöshet som sprider hat mot religioner och som alltför ofta - särskilt i Frankrike - visat sig vara understödd och spridd av förment hemliga samfund som på ett annat sätt är mycket farligare för staten än vad Opus Dei är.

Caudron
I det att jag yttrar mig om detta betänkande om " fundamentalismen" vill jag återigen uttrycka mitt beklagande över att i går kväll inte ha sett vårt parlament debattera och anta ett betänkande utan eftergivenhet gentemot sekter, vilka utgör mycket farliga former av fundamentalism. Vårt parlament saknade mod!
Vad gäller Oostlanders betänkande skulle jag vilja säga att även jag bekämpar den islamiska fundamentalismen, så som jag bekämpar alla andra former av traditionalism, religiös eller ej.
De medför inte bara våld och krig utan hotar samtliga våra demokratiers grundvalar och alltså vår individuella och kollektiva frihet.
Det är alltså nödvändigt att bekämpa samtliga , utan svaghet eller ömsinthet.
För detta ändamål har vi en sockel och principer på vilka vi måste förlita oss...det handlar helt enkelt om RELIGIONSFRIHETEN!

Deprez
På det sätt som den definierats i motivöversikten som bifogats förslaget till rekommendation, förefaller mig den religiösa fundamentalismen här förstås som en grupps vilja att genom våld tvinga fram en typ av samhälle (om så detta vore i högsta grad demokratiskt!) grundat på de religiösa övertygelser som gruppens medlemmar bekänner sig till.
Accepterar man detta måste man sluta sig till att en grupp som griper sig an att genom fredliga medel främja en icke-demokratisk typ av samhälle, grundat på religiösa övertygelser som tillhör gruppens medlemmar, inte skulle vara fundamentalistisk.
Den givna definitionen kan alltså ge vid handen att det mindre är innehållet (typen av samhälle som följer av de religiösa övertygelser) än medlen som används (våldet) som karakteriserar fundamentalismen så som den betraktas inom ramen för detta resolutionsförslag.
Men, som föredraganden alldeles riktigt understryker, finns det knappast utrymme för en religiös fundamentalism av våldskaraktär att etablera sig inom Europeiska unionen. Som mest finner den, i somliga medlemsstater, ett ställe som ibland kan vara fördelaktigt för att installera reträttbaser i strider som förs utanför unionens gränser. Ett större samarbete mellan medlemsstaterna är i detta hänseende högst nödvändigt. Likaså skulle det vara lämpligt att den gemensamma utrikespolitiken inom detta område, liksom inom många andra, vinner på enhetlighet, men det är likväl inte innehållet som måste vara föremål för alla hänsyn i ämnet.
Parallellt med detta är en förebyggande politik, vilken inrymmer samtliga aspekter som möjliggör en riktig dialog och är grundad på en ömsesidigt bättre förståelse, nyckeln till ett samhälle som är verkligt mångkulturellt. Och det här - under förutsättning att rättsstaten garanterar och genom lämpliga medel uppmuntrar denna förebyggande politik; att den fortsätter att visa sig effektivt opartisk gentemot religioner, samtidigt som den respekterar var och ens personliga övertygelser; men också att den visar sig orubblig gentemot allt samhälleligt beteende (om det så är förankrat i själva hjärtat av de religiösa övertygelserna!) som strider mot de grundläggande fri- och rättigheterna.

Ephremidis
Ve oss, om vi drabbas av samma partiskhet, okunnighet och framförallt fanatism som föredraganden gör i sin uppgörelse med fanatismen. Vi kommer med matematisk säkerhet att hamna i just den situation som Oostlander säger att han försöker avvärja: den sociala sammanhållningens sammanbrott och våra samhällens förvandling till arenor för rasistiska, fanatiska slagskämpar.
Med skyddet av rättsordningen som förevändning ges första klassens argument för ytterligare kontroll av det sociala och kulturella livet, registrering, tillslag, åtal, vilket leder till än värre rasism och främlingsfientlighet.
Föredraganden, kompromisslös och orubblig i sin övertygelse, vänder sig mot varje form av utom- och anti-europeisk religiös fanatism, som hotar Europas välstånd och demokrati, men han säger över huvud taget ingenting om den fanatism som lika grymt och våldsamt nu i dagarna dränker Nordirland i blod. Han undviker nämligen på alla sätt att beröra den härskande klassen i Europeiska unionen, katolicismens och protestantismens dominans och deras egna fanatiska grupper, samtidigt som han riktar sin bannstråle mot den fanatiska ortodoxin, som han anklagar för folkmordet i Bosnien.
Oostlanders betänkande uppmanar fanatiskt till nya korståg och gör " lag och ordning" i Europeiska unionen till en religiös dogm. Han uppmanar unionens " trogna" att företa kampanjer åt alla håll för att värva proselyter. Den moderna " Heliga Inkvisitionen" uppmanas att utnyttja alla de moderna system som Schengen och Europol erbjuder. Den uppmanas att i det politiska samarbetets och den gemensamma utrikespolitikens namn genom utpressning genomdriva den " europeiska läran" .
Han nämner ingenting om de djupare orsakerna till våldshandlingar och huvudlös konfrontation, ingenting om de verkliga sociala, ekonomiska och kulturella orsakerna till att religionen blir en förevändning, ett uttryck och ett surrogat för djupare liggande klassproblem, problem som bara förstärks och förvärras av betänkandets inkvisitoriska påpekanden och förslag.
Detta är för övrigt också det egentliga syftet: att skapa ett alibi, ett försvar för de brottsliga interventionerna i främmande länder, som t. ex. i Persiska viken, Bosnien-Hercegovina, men också för de nya interventioner - t. ex. i Kosovo eller var som helst - som den nya klassen, i USA- eller EMU-version, smider planer på. Denna klass kommer också att kräva en militär politisk omorientering som en förevändning för stärkande av NATO och genomförande av rustningsprogram, och allt detta för att det militärindustriella komplexet skall få kunder. Oostlander frågar i sitt betänkande " hur skall det gå för oss utan barbarer?" , dvs. utan hot och faror. Och när det inte finns vare sig hot eller faror, så fabricerar vi dem.
Av dessa skäl kommer vi att rösta mot betänkandet.

Eriksson, Ojala, Seppänen och Sjöstedt
Vi röstade nej till Oostlanders resolution om fundamentalism p.g.a. dess obalanserade och tendentiösa karaktär. Betänkandets titel, " om fundamentalism samt utmaningen för den europeiska rättsordningen" , ger intryck av att fundamentalism i alla former skall beskrivas objektivt. Tyvärr gör inte betänkandet det. Islam utpekas återigen som den viktigaste potentiella faran för västerlandet. Resolutionen är försåtligt skriven i det att invändningsfria punkter om värnandet av bl.a. rättsstaten blandas med punkter som uttrycker en förmyndaraktig syn på muslimer, såsom att muslimer kan ha svårigheter att godta demokratiska och rättsstatliga regler.
Grupper och partier på extrema högerkanten angriper flyktingförläggningar, mördar människor på grund av hudfärg, sätter eld på hus och mördar småbarn på grund av annan trosuppfattning. Dessa auktoritära, och i vissa fall fascistiska, strömningar utgör en mycket större fara för rättsordningen i Europa än en eventuell fundamentalism.

Hager
Jag kan se de positiva aspekterna i rekommendationen bl.a. i alla frågor gällande den gemenskapens utrikespolitik och nödvändigheten av att vi tar itu med den frågan i preventivt syfte. Jag har dock ingen förståelse för att bl.a. rådet " skall uppmana medlemsstaterna att undanröja rättsliga och praktiska hinder för att uppfylla religiösa förpliktelser" . Denna inblandning av ett övernationellt organ i nationella angelägenheter som frågan om islams jämställande måste tillbakavisas. De grupplösa ledamöterna har bl.a. av detta skäl i slutomröstningen men också i åtskilliga detaljomröstningar tagit ställning mot detta betänkande.

Kirsten Jensen, Blak, Sindal och Iversen
De danska socialdemokraterna i Europaparlamentet har idag röstat mot ett betänkande som primärt handlar om islam som ett hot mot den europeiska rättsordningen.
I betänkandets slutsats sägs att problemet med en våldsbenägen religiös fundamentalism inte är särskilt allvarligt i Europa. Men likväl används mycket kraft för att peka på hotet från islam. Det hänvisas bl.a. till att islam som religion har särskilda bestämmelser om en rättsordning som på vissa punkter strider mot den europeiska rättsordningen. Och det varnas mot att europeiska muslimer blir offer för muslimsk manipulation.
Det finns även bra reflektioner i betänkandet. Bland annat finns det en uppmaning till att föra en fast och sammanhängande politik mot de regeringar som stödjer och tillåter terrorism. Alla länder skall bedömas med samma måttstock, vilket betyder att det inte får ske en uppdelning på grundval av ekonomiska och strategiska överväganden. Vi kan även stödja en uppmaning till medlemsstaterna att förebygga fundamentalism genom att föra en medveten integrationspolitik som skall stärka de muslimska gruppernas ställning på arbetsmarknaden och i utbildningssystemet.
Vi har emellertid röstat emot betänkandet, eftersom vi inte anser att det främjar en integration av muslimska grupper i medlemsstaterna och att parlamentet sätter negativ fokus på islam som religion.

Lindqvist
Varför skall ett betänkande rubricerat " Åtgärder mot religiös fundamentalism" överhuvudtaget behandlas i Europaparlamentet? Det ställer religion mot religion och pekar ut religiösa riktningar som fundamentalistiska och därmed mindre goda i relation till " europeiska" religioner. Ordet fundamentalism är ej heller definierat. Det är fel angreppssätt. Om det är frågan om våld som är huvudfrågan, så är det den som skall diskuteras.
Frågor om religionslagstiftning och religiösa rättigheter skall handhas på nationell nivå. Det finns inte heller någon anledning för EU att starta särskilda mediaprogram om islam för journalister eller att starta upp någon europeisk forskning med syftet att kunna " tillgodose behovet av europeiskt utbildade andliga ledare" . Jag har mot denna bakgrund röstat nej till betänkandet.

Miranda
Vi motsätter oss totalt detta betänkande.
Inte för att vi förkastar vikten av och möjligheten att svara på fundamentalismen, utan på grund av den snedvridna och felaktiga form som betänkandet behandlar denna fråga på, genom att hänga upp den på arabvärlden, och sammanblanda den med islamism och bortse ifrån de politiska, sociala och kulturella grunderna till problemen.
Det ignorerar, huvudsakligen, de situationer som, genom sitt ursprung i Europa, utgör en kulturell sammanblandning i tillväxt.
Det är för övrigt symptomatiskt att rasistiska och främlingsfientliga fenomen, vilka vi i hög grad bör oroa oss för, i betänkandet behandlas på ett snett och ekivokt sätt; liksom det är groteskt att det " Fort Europa" som har skapats, i detta sammanhang ignoreras - och på så vis uppmuntras.
Det är således inte märkligt att de polisiära åtgärderna prioriteras och särskilt fokuseras i betänkandet.
Detta är några av de grundläggande skälen till att vi röstar emot detta betänkande.

Teverson
Jag har röstat emot detta betänkande då det är dess underförstådda ståndpunkt att alla muslimer i Europa är mottagliga för islamisk fundamentalism och att islamisk fundamentalism alltid manifesteras i våld. Detta stämmer inte och betänkandet har väckt extrem anstöt bland många europeiska muslimer. Betänkandet innehåller faktiskt ett par avsnitt som skulle kunna stödjas, men dessa tyngs ned av den allt för förenklade, intoleranta och obalanserade huvuddelen av betänkandet. Om folk bryter mot strafflagen skall man förfara mot dem genom den nationella rättskipningen på tillbörligt sätt, men detta får inte ha något att göra med deras religiösa övertygelse.

Tindemans
Även jag anser att Europaparlamentet inte har någon befogenhet när det gäller " fundamentalism" . Därför har jag avstått från att rösta vid slutomröstningen om Oostlanders betänkande.

Titley
Jag kommer att rösta emot detta betänkande då det, trots att det fördömer alla former av rashat och fanatism, koncentrerar sig alldeles för mycket på de islamiska sorterna och verkar ha glömt de många andra formerna av extremism som finns i Europa.
Vi måste självklart bekämpa våldsamma extremister, vilket våra regeringar redan gör. De behöver inte påminnas av ett betänkande som detta, som om det skulle anammas av regeringarna skulle riskera att avleda deras uppmärksamhet från de många icke-islamiska extremistiska grupperna som hotar eller som brukar våld för att försöka pådyvla resten av oss sina åsikter.
Mina många laglydiga muslimska landsmän i min egen valkrets skulle med all rätt bli mycket upprörda om ett sådant ensidigt betänkande skulle tillåtas passera utan opposition. Jag känner mig själv stött över att orden islamisk och fundamentalism sammankopplas - som om dessa automatiskt skulle följas åt. Jag anser att människor av alla trosbekännelser i Europa bidrar till vår civilisation.
Våra nationella regeringar skall få bekämpa alla terroristhot, från vilka håll de än kommer, utan att uppmuntras att koncentrera sig på någon typ av fundamentalism. Det är det enda rimliga och effektiva sättet att skydda oss alla från möjliga terroristhot.
Betänkande: Karamanou

Ahlqvist och Theorin
Vi vill gratulera vår partikamrat Karamanou till ett välskrivet betänkande. Samarbetet med staterna i f.d. Sovjetunionen är oerhört viktigt, speciellt med tanke på att skapandet av en fri marknadsekonomi innebär problem av ekonomisk, social och politisk natur.
Vi gläder oss också över förslaget om ett särskilt Östersjöprogram, vilket länge har varit en svensk socialdemokratisk prioritering. Dock vill vi understryka vikten av att ett liknande program för Barentsområdet upprättas.
Betänkande: Ribeiro

Ahlqvist, Theorin och Wibe
I många betänkanden som vi behandlar här i parlamentet argumenteras det för bildandet eller bibehållandet av europeiska centrum eller organisationer. Så även i detta fall. Man träffar så gott som aldrig på ett betänkande som föreslår att ett centrum eller en organisation skall läggas ned.
Vi anser att existensen av " europeiska" centrum tyvärr tenderar att leda till att många dokument produceras men att mycket litet påverkas i människors vardag.
Även om vi röstar för betänkandet, så vill vi uttrycka våra starka reservationer enligt ovan.

Girão Pereira
Betänkandet av Sérgio Ribeiro om handlingsplanen för textil- och beklädnadsindustrins konkurrenskraft förtjänar allt vårt stöd.
Vi anser, liksom föredraganden, att det behandlade meddelandet saknar konkreta förslag, med vederbörlig tidsplanering, för att kunna bli en verklig handlingsplan. Vi anser dock att analysen av sektorn, gjord med visst djup, är ett första steg mot en politik att genomföra på kort sikt. Om detta inte sker fyller inte det behandlade dokumentet någon funktion. Den specifika vikt den europeiska textil- och beklädnadsindustrin har, är uppenbar, såväl ur ekonomisk som social synpunkt, liksom dess betydelse för utvecklingen i några av de mest problematiska regionerna i Europa.
Vi anser att en väl definierad politik för denna sektor bör baseras på fyra riktlinjer.
1 - Rigorös tillämpning av de klausuler som förespråkas av ILO.
2 - Utveckling av politiken för forskning och teknisk utveckling för att kunna möta de snabba tekniska förändringarna.
3 - Stärkande och utveckling av partnerskap med de små och medelstora företagen inom gemenskapen, i ett solitt nätverk för samarbete.
4 - Genomförande av åtgärder för att göra arbetstiderna i beklädnadsindustrin lönsamma.
Bara på det sättet kan vi få en levande industri med framtidsutsikter inom EU.

Lang
Vi röstar för Sergio Riberios betänkande, därför att det åtminstone har förtjänsten att framhäva textilnäringens betydelse för ekonomin och sysselsättningen i Europeiska unionen, och framför allt i dess minst gynnade regioner, de utmaningar som unionen ställs inför (dumpning, illojal konkurrens, utlokaliseringar, etc.), och de tydliga bristerna i kommissionens verksamhet.
Men vi ger i alla fall uttryck för betydande reservationer.
När skall vi alltså få en aning samstämmighet på en europeisk nivå? Man kan inte samtidigt vilja skydda textilindustrin och lovorda raserandet av multifiberavtalet. Man kan inte samtidigt fördöma dumpningen och acceptera gemenskapslagstiftningen om föregivet handelsskydd, löjligt, ineffektivt och med vilja långsamt. Man kan inte samtidigt vilja arbeta socialt och fortsätta att handla med länder i vilka man, under slavliknande omständigheter, låter barn och politiska fångar arbeta. Man kan inte samtidigt vilja stödja en sektor och förbjuda Frankrikes textilplan i ultraliberalismens namn.
Med andra ord är det hög tid att Europeiska unionen slutligen i första hand ägnar sig åt sysselsättningen och åt européernas välmåga, innan man att ägna sig åt konkurrens och fri handel. Det är hög tid att man åter placerar människan i hjärtat av den europeiska konstruktionen och att man äntligen upphör att privilegiera kapitalet.

Novo Belenguer
Med denna text vill jag uttrycka min positiva röst som ARE-gruppen ger Ribeiros betänkande.
Grunden för vårt stöd baseras på den kritik som föredraganden riktar mot kommissionens handlingsplan för att stärka textiloch beklädnadsindustrins konkurrenskraft i Europeiska unionen.
Det är sant att behovet av denna plan uppstått genom den besvärliga situation som denna viktiga sektor just nu genomgår, en sektor med mer än två miljoner arbetstagare anställda i hela unionen och som räknar in mer än 120 000 företag. Den alarmerande nedgången i produktionsnivå är framträdande, omkring fem procent för 1990, och en förlust på mer än 600 000 arbetstillfällen under perioden 1990-1996, med en förlust av 100 000 arbetstillfällen bara under det senaste året.
Europeiska kommissionens handlingsplan är bra vad gäller intentionerna, men saknar konkretion och sammanhållning samt nödvändiga åtaganden vad gäller finansiering och tidsplan för verkställande. Därför borde kommissionen göra en ny plan där dessa brister åtgärdas, och tonvikten läggs på utbildning, nyskapande, teknisk utveckling och antidumpning.

Rübig
Också på den inre marknaden råder en intensiv konkurrens. För att garantera den ekonomiska verksamheten på vissa orter samt arbetstillfällen, kommer det i framtiden att bli ännu viktigare att till fullo garantera villkoren för den inre marknaden. Utlokaliseringen av de förekommande ekonomiska verksamheterna kommer hur som helst att bestämmas av produktionsmedlens värde. Men utlokaliseringen, som främst gäller den arbetsintensiva produktionen, bör inte ytterligare understödjas med subventioner eller t.o.m. EU-stöd. I stället bör man investera i utbildning av arbetstagarna och därmed i den personliga konkurrenskraften på arbetsmarknaden. På det sättet kan vi förhindra skadliga snedvridningar av konkurrensen.

Seillier
Riberios betänkande tar upp den viktiga frågan om den europeiska textil- och beklädnadsindustrins konkurrenskraft.
Gruppen De oberoende för Nationernas Europa har önskat lämna in två ändringsförslag till detta betänkande för att understryka de särskilt skadliga effekterna av utlokaliseringen av verksamheter inom vår textil- och beklädnadsindustri. Denna lider - särskilt i de mindre rika regionerna av EU - av illojal konkurrens, speciellt från länder med låga löner och svagt socialt skydd belägna utanför Europa, vilket mynnar ut i förlusten av marknadsdelar, stängning av företag, förlust av väldigt många arbetstillfällen, utlokaliseringar och en ökning av illegalt arbete.
Långt ifrån att föra med sig mer välfärd till de nödlidande befolkningarna i Tredje världen och utvecklingsländer, uppmuntrar utlokaliseringarna tvärtom till exploatering av dem under arbetsförhållanden som är jämförbara med slaveriet. Med vår saknade ordförande Sir James Goldsmiths formulering berikar utlokaliseringarna de rika i de fattiga länderna på bekostnad av de fattiga i de rika länderna och i de fattiga länderna.
Det är därför vi, ännu en gång, kräver att Europeiska unionen återknyter till principen om gemenskapspreferensen, en pelare i Romfördraget som offrades för amerikanska intressen under Uruguayrundans förhandlingar.
Att återuppföra denna gemenskapspreferens är den mest värdefulla och effektiva förstärkning som Europeiska unionen kan tillföra kampen för sysselsättningen.

Smith
När jag ger mitt stöd till detta betänkande skulle jag vilja fästa uppmärksamheten på yttrandet från utskottet för externa ekonomiska förbindelser, vars innehåll jag till fullo stöder.
Vad beträffar betänkandet i sig så skulle jag vilja ge mitt stöd till den breda kritik föredraganden framför mot bristen på verklig handling i kommissionens förslag. Nu för tiden befinner sig textilindustrin i min valkrets in en förskräcklig situation, vilken orsakats av en kombination av händelser. Pundets höga värde, krisen i Sydostasien och höga tullmurar på våra större exportmarknader, som USA, har alla bidragit till att skapa allvarliga problem för arbetsgivare och arbetare.
Vi får nästan dagligen ännu fler rapporter om ytterligare förluster av arbeten i områden där det finns få utsikter om alternativ sysselsättning.
Under dessa omständigheter är därför det en underdrift av skrattretande mått av kommissionen att kalla sitt förslag för en " handlingsplan" .
Jag lyssnade till kommissionär Bangemann i kammaren i dag och jag hörde ingenting som inger något hopp för framtiden. Vi behöver handling nu, för en sammanhållen och effektiv strategi, så jag skulle vilja be kommissionen att tänka till igen.

Titley
Jag företräder en del av nordvästra England med en stolt historia av högkvalitativ textilproduktion som sträcker sig hundratals år tillbaka i tiden. Jag röstar för detta betänkande i dag, då det kommer med praktiska idéer hur man kan hjälpa textilnäringen att förbli konkurrenskraftig gentemot sina rivaler i andra delar av världen - större användning av incitamenten för att uppmuntra nya uppfinningar och bruket av ny teknik är nyckelåtgärder som EU borde främja. Och som i alla branscher behövs bästa möjliga utbildning som siktar på att förbättra människornas färdigheter i sitt dagliga arbete.
Jag välkomnar också idén att en uppförandekod skall utarbetas av personal och arbetsgivare i textilsektorn, som siktar på att kriminalisera användandet av barnarbete. Vi får inte tiga inför användandet av barnarbete i andra delar av världen i sektorer som textilier, på samma sätt som våra förfäder i Europa helt riktigt deltog i kampanjer för att kriminalisera barnarbete i våra egna fabriker.
Beträffande en fråga måste jag dock ge uttryck för min oenighet med detta betänkande.
Trots textilnäringens stolta historia så står många av dem som arbetar i de mest avancerade företagen inför en osäker framtid på grund av protektionismen från vissa i kommissionen och i den europeiska bomullsproduktionssektorn.
Vi måste få ett slut på den upprepade användningen av anti-dumpningstullar mot själva råvaran - grått bomullstyg - vilken våra mest progressiva företag sedan använder sin skicklighet och teknik för att framställa högkvalitativa textilprodukter.

Torres Couto
I en sektor som kännetecknas av sitt produktionsled, på nationell nivå eller på gemenskapsnivå, omfattande fiberproduktion, textil, beklädnad, till ekipering och detaljister, och som har två miljoner personer anställda, 75 procent kvinnor, med 120 000 företag och som på kort tid (från 1996 fram till slutet av seklet) kan förlora mer än en miljon arbetstillfällen, går det inte att fortsätta med återställningsstrategier baserade på att lägga ned företag och avskaffa ett stort antal arbetstillfällen.
Konkurrensen inom sektorn har gjort att kapitalintensiv verksamhet prioriteras och arbetsintensiv verksamhet omlokaliseras till länder med lägre lönekostnader och med helt okontrollerade sociala förhållanden.
Den höga regionala koncentrationen, framför allt till de minst gynnade regionerna i EU, ger textilsektorn en ekonomisk och social vikt av högsta betydelse, vilket är fallet med Portugal. Konkurrenstrycket från tredje land, som i hög grad använder sig av direkta och indirekta bidrag, liksom av den ekonomiska passiva förädlingen (OTP), vilket har stimulerat omlokaliseringar av arbetsintensiv verksamhet till länderna i Central- och Östeuropa och till Meda-länderna, med extremt negativa effekter för textilindustrin i södra Europa, kräver antagandet av en verklig " handlingsplan för den europeiska textiloch beklädnadsindustrins konkurrenskraft" vilket inte är fallet med kommissionens aktuella initiativ, vilket inte diskuterar varken åtgärder eller lämplig finansiering.
Utan att ifrågasätta behovet av att införa en strategi för textilsektorn inom den övergripande strategin för industripolitik, eller förespråka protektionistiska åtgärder (av rättsliga skäl och på grund av den internationella politiken), krävs det mer aggressiva åtgärder och strategier, vederbörligt kvantifierade och tidsplanerade, än den " katalog över goda avsikter" som kommissionen har presenterat.
Det krävs således en ny plan som främjar nyskapande och användning av ny teknik inom sektorn, som stärker samverkan mellan alla aktörer inom detta industriella led, som stöder ett brett och dynamiskt yrkesutbildningsprogram, såväl på teknisk nivå som administrativ och med ekonomiska, finansiella och skattemässiga åtgärder till stöd för sektorns små och medelstora företag och till stimulans för sysselsättningen inom sektorn.
Kampen mot social dumpning och åsidosättande av principen om ömsesidighet från vissa tredje länder, bör utgöra en prioriterad aktivitet i den ovan nämnda handlingsplanen.
Vi måste använda oss av strukturfonderna, framför allt socialfonden och ERUF och initiativen små och medelstora företag, Adapt och Emploi, för att den europeiska textilindustrin skall kunna fortsätta att spela en ekonomiskt och socialt oersättlig roll i det europeiska panoramat.
Betänkande: Berès

Ahlqvist, Theorin och Wibe
Eftersom Sverige inte skall delta i införandet av euron 1999-2002, så har vi valt att avstå vid omröstningen om detta betänkande. Betänkandet behandlar en fråga som enbart rör de medlemsländer som skall ingå i eurozonen.

Theonas
Sammansättningen av Ekonomiska och finansiella kommittén, som samtidigt med inledningen av EMU: s tredje fas kommer att ersätta Monetära kommittén, är en av många politiska frågor av teknisk natur som föranleds av ERM och införandet av en gemensam valuta.
Vissa delar i det aktuella betänkandet berör frågor som är särskilt viktiga. Betänkandet verkar stödja tanken på att Europa får en ännu fastare indelning i länder med två olika utvecklingstempon. Specialregler begärs för kommitténs befogenheter när det gäller förberedandet av de elva staternas inofficiella Ekofin. Det föreslås att " andra regler borde gälla för länder som ingår i euroområdet" än för de länder som står utanför. Betänkandet går således långt utanför Maastrichtfördraget, i vilket förutses att alla medlemsstater skall delta.
Ännu en gång visar det sig att det inte finns den mest elementära demokratiska kontroll av EMU. Rådets beslut om Ekonomiska och finansiella kommittén fattas efter överläggningar med ECB, medan Europaparlamentet endast informeras. Bankmännen - som under alla omständigheter kommer att vara representerade i kommittén - medverkar aktivt i uppbyggnadsarbetet, medan de valda representanterna för Europas folk inte får framföra några synpunkter om en kommitté som kommer att spela en avgörande roll för rådets inriktning och beslut, vid den multilaterala inspektionen, i händelse av alltför stort underskott och, över huvud taget, vid utvärderingen av den ekonomiska och finansiella situationen. Och detta problem kan man naturligtvis inte lösa genom ett antal möten, låt vara taktiska.
Den centrala frågan för oss är EMU: s antidemokratiska och antifolkliga karaktär, vilken kommer till uttryck på alla punkter och leder till dominans för kapitalets krafter. Det som avgör vår ståndpunkt är Europeiska unionens djupt antifolkliga och utvecklingsfientliga politik, både inom ekonomin och på andra områden, en politik som redan har lett till en allvarlig försämring av löntagarnas levnadsstandard. Av dessa skäl, som gäller EMU i allmänhet och EMI och dess efterträdare Ekonomiska och finansiella kommittén i synnerhet, men också på grund av betänkandets enligt vår uppfattning reaktionära förslag, kommer vi att rösta mot betänkandet.
Betänkande: Tappin

Rübig
Kommissionens meddelande liksom betänkandet innehåller vissa delar som är avsedda att leda till ett ökat deltagande av de små och medelstora företagen i upphandling. Många företagare känner inte ens till EEIG, än mindre de möjligheter som finns med ett sådant instrument. Därför skall centra finna en lösning på hur t.ex. affärs- och handelskamrarna skall kunna erbjuda sakkunnig rådgivning och utbildning. EEIG-forumet inklusive företrädare för ekonomin och förvaltningen kan också underlätta förmedling av information.
Och slutligen är det viktigt att på ett allmänt plan belysa de praktiska hindren för gränsöverskridande samarbete mellan sammanslutningar. Så länge inga direkta affärsverksamheter kan bedrivas och målet bara består i att underlätta och förbättra medlemmarnas ekonomiska verksamheter, måste det finnas vägar för att ta till vara och främja utnyttjandet av EEIG.

Wolf
Vi har inga principiella invändningar mot Tappins betänkande och det meddelande från kommissionen som ligger till grund för det. Vi ser dock att två principiella problem uppkommit på indirekt väg, som går utöver den konkreta problematiken i anslutning till de EEIG. Dels att det saknas en juridisk infrastruktur för en gränsöverskridande ekonomisk handel, särskilt med avseende på de europeiska företags- och associationsformerna, och dels behovet av lämpliga stödinstrument för de små och medelstora företagen, som möjliggör för dessa att ta full del i den inre marknadens potential (och även i fördjupningen av den genom införandet av euro).
Fram till dess man uppnår bärkraftiga framsteg i dessa bägge betänkanden, måste man tyvärr enligt vår åsikt bedöma möjligheten att nå reella framsteg med hybridinstrument som EEIG med stor skepsis.
Detta förtar inte på något sätt värdet av kollegan Tappins och kommissionens ansträngningar. Man skall dock inte glömma, att detta i bästa fall är nödfallsåtgärder, och det kommer de att förbli.

Ordförande
Jag förklarar omröstningen avslutad.
(Sammanträdet avbröts kl. 13.00 och återupptogs kl. 15.00.)

Valsystem för val av Europaparlamentets ledamöter (fortsättning)
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är debatten om betänkande (A4-0212/98) av Anastassopoulos för utskottet för institutionella frågor om utarbetandet av ett förslag till ett valsystem som omfattar gemensamma principer för val av Europaparlamentets ledamöter.

Corbett
Herr ordförande! Det är en glädje och en ära för mig att i dag tala för socialistgruppen i detta viktiga ämne. Får jag börja med att gratulera föredraganden till det arbete han har lagt ned på detta.
Detta är förstås en gammal fråga. Det är en fråga i vilken fördragen ger parlamentet initiativrätt och parlamentet har ett antal gånger använt den rätten för att lägga fram förslag till ett enhetligt valsystem. Men ack, varje gång har det inte lyckats få den nödvändiga enhälligheten i rådet för att anta ett sådant system.
Nu ser vi en glimt av en möjlighet, och detta tack vare två nya utvecklingar. Den första är valet av en labourregering i Storbritannien, som håller på att införa ett system med proportionell representation för regionerna i valen till Europaparlamentet. Förenade kungariket var det enda landet som inte hade en proportionellt system och detta kommer att bringa Förenade kungariket i överensstämmelse med alla de andra medlemsstaterna åtminstone i detta avseende.
Anastassopoulos omnämnde detta som en överraskande ny utveckling. Det är inte riktigt överraskande. Det har varit en mångårig politisk utfästelse från labourpartiet och fanns i labours manifest när man fick makten förra året, så det är inte överraskande att detta har gått igenom. Det är en beslutsam regering som är angelägen om att leva upp till sina löften.
Den andra utvecklingen är emellertid också viktig. Frågan om proportionell representation är långt ifrån den enda fråga kring vilken det har varit svårt att uppnå nödvändig enhällighet i rådet. Det är därför som förändringarna i fördraget är lika viktiga: för första gången kommer det att vara möjligt att helt enkelt anta gemensamma principer för valen till Europaparlamentet, snarare än ett fullständigt enhetligt system. Om vi kan komma överens, så kommer detta att göra det möjligt för oss att omedelbart göra framsteg, utan att gå hela vägen för att få ett fullständigt enhetligt system med detsamma. Det är denna möjlighet till öppning som vi måste dra nytta av i dag.
Anastassopoulos betänkande visar vägen. Det innehåller mycket klokt, det lämnar en hel del till medlemsstaterna under subsidiaritetsprincipen, men det slår fast ett antal gemensamma principer. Om vi kan göra oss av med ett eller två små problem som återstår i hans betänkande, så skulle vi kunna få en stor majoritet att stödja det.
En av dessa problem är förslaget att 10 procent av mandaten skall reserveras åt gränsöverskridande europeiska listor. Det finns uppriktigt sagt skilda meningar, inte bara inom min grupp, utan inom de flesta grupper, beträffande denna fråga. Vad gäller ett betänkande som detta, är det nödvändigt att nå en mycket stor majoritet för att parlamentet skall kunna tala med auktoritet. Jag har därför lagt fram ett kompromissändringsförslag i min grupps namn som jag hoppas kommer att göra båda sidor nöjda - både dem som anser att gränsöverskridande listor är viktiga då de är mer europeiska och dem som säger att man inte behöver ett sådant system och att inte ens system av federationstyp normalt har listor på federationsnivå. Om man tittar på Amerika, Schweiz eller Tyskland så är detta normalt inte fallet i val.
Båda sidor kan bli nöjda om mitt ändringsförslag antas, då det säger att parlamentet kommer att " undersöka" ett förslag till ett sådant system i lagom tid för valen 2009, men inte vill göra det rättsligt bindande nu genom att införa detta som ett krav i akten. De som stöder systemet kommer att finna tillfredsställelse i att idén hålls vid liv - den kommer att gå till rådet och vi kommer att komma tillbaka till den. De som är emot systemet kommer att bli nöjda med att det inte omedelbart blir bindande och att en viktigt del av akterna kommer att antas. Jag rekommenderar denna kompromiss till kammaren och förblir övertygad om att om den antas, och om ett eller två mindre problem klaras ut med detta betänkande, så kommer vi finna att det är möjligt att nå en mycket bred majoritet som jag är övertygad om att vi kommer att få till detta betänkande och som vi verkligen skall sikta på som parlament.

Méndez de Vigo
Herr ordförande! En av nyheterna i Amsterdamfördraget är fastställandet av möjligheten för detta parlament att föra in gemensamma principer för val av Europaparlamentets ledamöter. Romfördraget gav oss ett enda mandat; att fastställa ett enhetligt valsystem. Vi lyckades inte göra detta på 40 år. Jag tror att med detta betänkande av Anastassopoulos, vilket är ett excellent och rigoröst betänkande, kommer vi att kunna fastställa gemensamma principer för val av Europaparlamentets ledamöter, till och med innan Amsterdamfördraget trätt i kraft. Således anser jag att detta är ett exempel på ett väl genomfört arbete, snabbt och rigoröst utfört och med politisk mening. Dessutom tycker jag att det exemplifierar vad jag redan vid ett annat tillfälle haft turen att kunna säga i denna kammare: vi har gått från att vara ett pådrivande parlament till att bli ett medbeslutande parlament. Och det anser jag vara utomordentligt viktigt.
Anastassopoulos betänkande tar fram de huvudsakliga principerna för ett valsystem vid val av Europaparlamentets ledamöter. Den första principen är den om proportionella val. Det existerar säkert i detta ögonblick, i denna kammare, en socialistisk parlamentarisk majoritet som är en följd av att ett visst land i Europeiska unionen tillämpar ett majoritetsvalsystem. Det majoritetsvalsystemet förvränger just nu den politiska representationen. Och det faktum att detta parlament enhälligt kommer att godkänna artikel 1 i Anastassopoulos betänkande kommer att fastställa att förutsättningarna, spelreglerna i alla länder kommer att vara desamma. Och därför anser jag att vi alla bör gratulera till detta godkännande av proportionella val för val av Europaparlamentets ledamöter.
För det andra har Anastassopoulos betänkande även förtjänsten att tillämpa subsidiaritetsprincipen, till exempel, genom den befogenhet det ger medlemsstaterna, i enlighet med varje lands specifika egenskaper, när det är dags att upprätta valkretsar.
Det finns en tredje punkt jag vill nämna och som redan föregående talare tog upp: den transnationella kandidatlistan. Inom Europeiska folkpartiets grupp anser vi att man skall driva på de gränsöverskridande listorna eftersom vi menar att man bör utveckla de föreskrifter, införlivade i Maastrichtfördraget, i vilka man talar om europeiska politiska partier och således - jag instämmer i vad Corbett sade - skall vi försöka finna en formel som alla politiska grupper kan godkänna. Men vi måste ge en tydlig politisk signal om att vi vill ha transnationella kandidatlistor i framtiden.
Slutligen vill vi också nämna oförenligheten mellan Europaparlamentets mandat och de nationella mandaten. Det arbete vi bedriver här är tillräckligt viktigt. Detta parlament är ett medbeslutande parlament som har mycket arbete att utföra, och kommer att få mer i framtiden, och därför anser vi att det inte är möjligt att samtidigt vara nationell och europeisk ledamot. Med denna karakteristik, herr ordförande, kommer därför min grupp, Europeiska folkpartiets grupp, att med all kraft rösta för det utmärkta betänkande som Anastassopoulos har genomfört.

Frischenschlager
Herr ordförande, mina damer och herrar! När vi i dag med ledning av vår kollega Anastassopoulos utmärkta betänkande äntligen kommer fram till gemensamma principer för ett valsystem till Europaparlamentet, då har vi tagit ett högst avgörande om än senkommet steg i riktning mot mer demokratiska val i Europeiska unionen. Det är mycket glädjande att vi kan enas eller är nära att enas om principen om proportionella val. I samband med det vill jag betyga de brittiska politiskt ansvariga, som har gjort vägen fri för detta, min stora respekt.
Det är helt avgörande att vi erkänner att det proportionella valsystemet medger en vitalare, mer dynamisk parlamentarism. Det gäller framför allt för ett europaparlament, för den politiska unionen. Varför det? Den politiska unionen är ännu ofärdig, den har ännu inte några verkligt fasta författningsgrunder. Och därför är det oerhört viktigt att det i detta parlament finns en öppenhet gentemot många olika politiska riktningar, enligt mig också i förhållande till territoriella intressen och världsåskådningar. Denna öppenhet är av avgörande betydelse och är knappast förenlig med ett parlament där två block kämpar med väldigt stela röstningsförfaranden osv. såsom är brukligt i majoritetsvalsystem. Att vi får ett öppet, diskuterande parlament är särskilt viktigt i nuvarande historiska fas.
Vår föredragande har redan från början slagit in på den riktiga vägen genom att det endast är gemensamma principer i ett gemensamt valsystem som eftersträvas. Detta lämnar utrymme för nationella politiska traditioner och kulturer. Det är mycket viktigt.
Därför har jag ett par kommentarer av betydelse i sammanhanget. Först gällande valkretsarna: Det är rätt att inskränka dessa till stora länder och klart och tydligt lägga fast att man därigenom inte får inkräkta på principen om proportionella val.
För det andra den procentuella spärren. Jag tycker att den föreslagna 5-procentsspärren för de stora länderna helt enkelt är för hög. Det vore stor skada om upp till miljoner röstberättigade i de stora länderna inte skulle bli representerade i Europaparlamentet. Därför hoppas jag att vi sänker den procentuella spärren.
Ytterligare två principiella frågor. Den ena gäller frågan om det skall vara förenligt att sitta både i Europaparlamentet och i ett nationellt parlament. Låt oss var uppriktiga! Den som tar sitt mandat på allvar kan inte fylla båda dessa funktioner.
Min sista punkt rör de gemensamma europeiska listorna. Om vi tar den politiska unionen på allvar, då skall vi vara glada om det finns medborgare som organiserar sig och deltar i demokratiska val på europabasis. Därför är jag för möjligheten med gränsöverskridande listor till Europaparlamentet.

Cardona
Herr ordförande, kära kolleger! Först vill jag gratulera Anastassopoulos för det mycket goda arbete som han har presenterat för oss, framför allt när det gäller detaljer i den europeiska rösträtten, vilka är mycket viktiga för vårt arbete. Förutom denna erkänsla och uppskattning vill jag ta upp några beaktanden, huvudsakligen angående de territoriella valkretsarna, liksom de transnationella kandidatlistorna.
Betänkandet visar att elva av de femton aktuella medlemsstaterna bara har en valkrets. Trots detta uppfattas det som viktigt att göra de territoriella valkretsarna obligatoriska på grundval av folkmängd i respektive land. Jag frågade mig varför, och svaret fann jag också i betänkandet: vår kollega hävdar att hans syfte är att föra de valda närmare väljarna. Jag ansluter mig helt och hållet till denna princip. Jag tycker mycket riktigt att Europa byggs bättre ju närmare det befinner sig medborgarna/väljarna. Därför anser jag att denna princip bör applåderas. Men jag hyser allvarliga tvivel om att denna mekanism, detta system, är det lämpligaste för att uppnå detta syfte.
Det finns kanske andra och annorlunda vägar, det räcker - enligt min mening - med att vara uppmärksam på allmänhetens opinion i de olika medlemsstaterna, vilka naturligtvis uttrycks i de nationella parlamenten. Därför tror jag att subsidiaritetsprincipen, som erkänns och applåderas så mycket - även i detta betänkande - fullständigt skulle sluta att fungera på detta område.
En annan aspekt, som jag inte kan låta bli att ta upp, har att göra med de transnationella kandidatlistorna som blir obligatoriska från 2009. Jag kan inte heller låta bli att gratulera till den öppning som vår kollega Corbett har åstadkommit, mot ett möjligt samförstånd i denna fråga. Jag måste säga att så som det formuleras i detta förslag, hyser jag de största tvivel. För det första ur rättslig och institutionell synpunkt: jag frågar mig, och jag ber mina kolleger att också fråga sig, om inte möjligen artikel 190 i Amsterdamfördraget kommer i kläm genom ett förslag av denna natur.
Men förutom denna rättsliga fråga, som bör oroa oss såsom parlament för de tekniker vi är på detta område, finns det också politiska frågor som jag inte kan låta bli att framhålla. Jag tänker till exempel på vilken roll parlamenten skall spela inför folkopinionen. För min del har jag hela livet ansett att parlamenten bör stifta lagar i enlighet med allmänhetens önskningar. Och inte tvärtom. Såvitt jag vet begär inte allmänheten i de olika medlemsstaterna några transnationella kandidatlistor. Allmänheten vill framför allt att vi här utför vårt arbete, och att de vi representerar känner att vi försvarar dem effektivt. Jag vill citera en fras av en framstående portugis, som inte ens hör till mitt parti, som brukade säga " låt européerna gifta sig med varandra, låt dem blanda sig med varandra, försök inte styra européerna" .
Jag är för min del öppen för detta samförstånd just för att jag hör till dem som anser att den europeiska befolkningen inte önskar några transnationella kandidatlistor.

Puerta
Herr ordförande! Jag skulle också vilja hedra Anastassopoulos arbete och göra klart att föredragandens arbete kan vara beundransvärt, och man kan ge det sin erkänsla, utan att nödvändigtvis vara överens med alla punkter i föredragningen. Jag är särskilt enig med hans sätt att fånga upp alla de nationella erfarenheterna, hans förslag till valsystem baserat på gemensamma principer, som på så sätt utvecklar Amsterdamfördraget, samt hur han lyckas presentera principen för proportionell representation som den viktigaste, och även oförenligheter, speciellt de mellan Europaparlamentet och de nationella parlamenten. Men jag måste säga, även om jag är överens i detta och med den transnationella dimensionen av valen, fast jag vet att allmänheten i vissa länder är emot - att jag inte håller med om upplägget av territoriella valkretsar och dess obligatoriska karaktär för länder med mer än 20 miljoner invånare.
För det första är siffran godtycklig. Det skulle betyda att i länder med 19 miljoner invånare, om det finns sådana, skulle de ledamöter som väljs i en valkrets vara nära medborgarna, och i de med 21 miljoner skulle de inte vara det, då de skulle delas in i fler valkretsar, på ungefär fem eller sex miljoner invånare. Jag tror inte att detta så aritmetiska sätt skapar större närhet mellan medborgarna och deras representanter.
För det andra får det en snedvriden effekt för de politiska alternativen utanför Europeiska folkpartiets grupp, till vilket Anastassopoulos hör, eller Europeiska socialdemokratiska partiets grupp. Politiska alternativ som det jag tillhör, som har ungefär 10 procent av de europeiska väljarna och som inte är nationalistiska partier, skulle hamna i en verkligt svår situation. Det vill säga, de vi representerar skulle praktiskt taget bli utan företrädare. Och detta går emot den grundläggande principen som Anastassopoulos förespråkar, den om proportionalitet. Jag anser att man måste studera vad som händer i den politiska verkligheten. Kanske kunde här ordförandekonferensen genomföras med enbart fyra gruppordföranden. Därför upprepar betänkandet " utan att inkräkta på principen om proportionella val" , " utan att det rent allmänt inkräktar på" , etc. eftersom det inkräktar på huvudsyftet. Jag måste också säga att i vissa länder uppstår svåra politiska effekter då inte alla regioner är likadana eller alla områden har politisk kapacitet. Av 200 europeiska regioner har endast 69 verkliga regionala parlament, av olika storlek, och det är mycket svårt att, i medlemsstater med historiska samhällen, med politisk personlighet, fastställa olika valkretsar med helt annorlunda dimensioner.
Jag skall sluta, herr ordförande, med att säga att valkretssystemet i ett land som jag respekterar mycket, Italien, inte precis har löst problemet med närheten till medborgarna, därför att partierna dessutom kan presentera sig med samma kandidater i alla valkretsar, en sak som inte tas upp i detta dokument. Jag är inte säker på att subsidiariteten kommer att respekteras helt och hållet och därför, om inte föredraganden och parlamentet accepterar vissa ändringsförslag, kan vi, med sorg i hjärtat, inte rösta för detta betänkande som har så intressanta delar.

Voggenhuber
Herr ordförande, mina damer och herrar! Om vi vill att folket skall uppfatta detta Europaparlament som sitt parlament och se medlemmarna av parlamentet som sina ledamöter, då behöver vi ett gemensamt europeiskt valsystem samt gemensamma regler och principer. Efter 40 år upprepar vi denna insikt och jag hoppas att förverkligandet inte kommer att ta lika lång tid.
I min grupps namn tackar jag föredraganden Anastassopoulos och lyckönskar honom till hans betänkande. Vi står bakom honom. I synnerhet är vi för principen om proportionella val såsom varande den demokratiska rösträttsprincipen. Vi är också för möjligheten av förslagsrumsvotering, av en reglering av oförenlighet samt upprättandet och utvecklingen av europeiska listor, även om processen är förbunden med stora tekniska svårigheter.
Att vi ändå har lämnat in vissa ändringsförslag är bara ett uttryck för att vi vill gå snabbare fram och ha mer demokratiska villkor in i minsta detalj. Så menar vi t.ex. att det redan från 1999 skall åläggas de nationella partierna att förverkliga kvinnornas jämställdhet. Jag hoppas, herr föredragande, att vi får även ert godkännande av det. Vi menar också att frågan om europeiska listor är ett förslag som inte bör ha år 2009 som tidshorisont, utan år 2004. Om inte vi försöker att påskynda dessa reformer, så vem skulle då göra det? Andra kommer nog att sörja för att det blir fördröjningar.
Gällande frågan om demokratisering håller jag med alla som har uttalat betänkligheter mot regionala valkretsar. Åtminstone bör inget tvång utövas på den här punkten. Att låta subsidiaritetsprincipen gälla är en möjlighet. Det skulle då finnas två olika typer av ledamöter i parlamentet - de som har europeisk och de som har nationell legitimitet. Jag anser att vi bör tänka över detta en gång till, bortsett från att det finns visst utrymme för att manipulera den proportionella rösträtten. Naturligtvis är det angeläget för de mindre grupperna att sänka spärrgränserna - Frischenschlager har redan pekat på det. Det tycks vara ett starkt argument att detta parlament skall vara så representativt som möjligt. En ytterligare sänkning av röståldern förefaller oss också tänkbar.
Till slut vill jag ta upp en sak till. Jag tror att utvecklingen manar på oss att fundera över hur det europeiska intresset skall företrädas och hur utvecklingen av europeiska partier skall hållas i blickpunkten. I betänkandet talas ett också om den här frågan, och det är en fråga som snart blir aktuell. Om vi vill formulera och företräda ett europeiskt intresse, behövs det europeiska partier. Jag tror att vi återigen har anledning att fundera över om inte parlamentets partier inte bara skall se sig som europeiska partier, utan även formera och organisera sig som sådana, om en europeisk rösträtt skall få någon betydelse.

Saint-Pierre
Herr ordförande, mina kära kolleger! Tillåt mig först att, i min grupps namn, gratulera Anastassopoulos för det viktiga arbete han slutfört, liksom för att i sitt betänkande ha kunnat integrera andemeningen från ett stort antal inlägg som hans kolleger och Utskottet för institutionella frågor har föreslagit honom.
Det är verkligen nästan ett mirakel att på en så rimlig tid i plenum lyckats presentera ett så komplicerat ämne. Det är sant att de senaste ändringarna, som tillförts genom Amsterdamfördraget, liksom den brittiska politikens nya förutsättningar, väsentligen har underlättat uppgiften. Inte desto mindre är det en kärv uppgift, som förutsätter mycket diplomatisk smidighet och skicklighet, att åstadkomma en definition av beståndsdelar som är gemensamma för alla medlemsstater för att nå fram till ett valförfarande.
Betänkandet som behandlas i plenum utgör för min grupp en mycket god utgångspunkt. Det tillhör nämligen Europaparlamentets ansvar, i enlighet med bestämmelserna i artikel 138 av fördraget, att lägga fram förslag till rådet. Vi skulle försumma våra förpliktelser om vi, trots att vi genom att dra nytta av ett fördelaktig politiskt sammanhang, var oförmögna att ta vårt ansvar för det som enligt fördraget mycket tydligt åläggs oss.
Gruppen Europeiska Radikala Alliansen är särskilt nöjd med att i betänkandet finna tydliga principer som går i riktning mot proportionell representation, mandatens oförenlighet, undantag till förmån för regionala enskildheter, gränsöverskridande listor.
Tillåt mig en kortfattad kommentar kring just den sistnämnda principen - gränsöverskridande listor. Jag anser att det är fullkomligt berättigat att låta Europaparlamentet gå in på en väg mot en europeisering av valkampanjen, helt i linje för övrigt med Jacques Delors förslag. Vad gäller resten är betänkandet försiktigt, kanske i överkant - men det är sant att vi är försenade - när det fastställer ett datum och en tröskel som ger oss tid att putsa på våra förslag.
Till dem som anklagar förslagen för att inte först och främst fixera ett visst antal platser per medlemsstat, vill jag säga att argumentet förefaller mig senkommet på detta stadium i den europeiska konstruktionen, i det avseendet att den möjlighet som erbjudits unionens medborgare att ställa upp som kandidater i en annan stat än den egna redan inskränker redan denna princips räckvidd. I min grupp sitter för övrigt en medlem av belgisk nationalitet som valts i Italien.
Vi anser emellertid att Anastassopoulos betänkande fortfarande kan förbättras. Det är anledningen till att min grupp lagt fram ett visst antal ändringsförslag som vi riktar föredragandens uppmärksamhet på. För det första tycks det mig, med förståelse dock för föredragandens argument till förmån för territoriella valkretsar, att beslutet måste överlåtas till varje medlemsstat för bedömning. Jag delar därvid Puertas åsikt.
För det andra måste listan över oförenligheter utökas till att gälla varje mandat som innebär en lagstiftande eller verkställande funktion. Det förefaller oss nämligen som om det ökade ansvaret för den europeiska parlamentarikern gör utövandet av ett dubbelt mandat allt svårare.
Till sist skulle min grupp uppskatta en förstärkning av bestämmelsen i artikel 4, för att bättra förankra legitimiteten av de särskilda bestämmelser som skulle göra det möjligt att ta hänsyns till regionala enskildheter.
För att avsluta vill jag framföra ett beklagande, herr ordförande. Jag beklagar att det vid den tidpunkt vi talar om europeiska val, gränsöverskridande listor, viktiga insatser för vår kontinents framtid, inte finns några framsteg vad gäller de europeiska politiska partierna. Det är sorgligt att kommissionen ännu inte har fullföljt de framställningar som parlamentet framförde till den inom ramen för Tsatsons utmärkta betänkande. Jag inbjuder samtliga mina kolleger till att insistera på att vi skall få debattera detta, här i parlament, vid en av våra kommande sessionsperioder.

Blokland
Herr ordförande! I Europaparlamentet företräds varje medlemsstat av direktvalda ombud. Om planerna i Anastassopoulus betänkande går igenom kommer det att bli annorlunda. En viss procent av mandaten i Europaparlamentet fördelas över så kallade gränsöverskridande listor. Våra medborgare befinner sig för långt bort från Europaparlamentet och det avståndet blir bara större på det här sättet.
Dessutom vill föredraganden ta ifrån medlemsstaterna rätten att anordna de europeiska valen på en dag som passar in i deras tradition. I betänkandet föreslås att man röstar fram parlamentets ledamöter i alla länder samtidigt, eventuellt under två dagar. För ett land som Nederländerna är det problematiskt eftersom den lördag och söndag som föreslås som valdagar är helt olämpliga enligt den nederländska traditionen. Det medför inte bara organisatoriska problem utan även principiella sådana. I Nederländerna finns det nämligen ett stort antal människor som erkänner söndagen som vilodag, på vilken man alltså inte håller några val. Dessa båda skäl kommer att göra att valdeltagandet vid de europeiska valen blir ännu lägre än de 35 % som det var förra gången. En viss kategori väljare kommer då inte alls att rösta och då kommer de alltså inte heller att företrädas i Europaparlamentet. Dessutom anser jag av principiella skäl att varje medlemsstat själv skall ha rätt att bestämma när de skall hålla val. De ändringsförslag jag givit in avser detta.
Slutligen, om Europaparlamentet, som det sägs, vill öka det europeiska medvetandet måste parlamentet i valplaneringen ansluta till de vanor som råder i medlemsstaterna. Det skulle mycket lätt kunna ordnas genom att låta valen äga rum under några dagar.

Parigi
Herr ordförande! Alleanza Nazionale tackar i sin tur Anastassopoulos för det fina arbetet och ser positivt på att Europaparlamentet ytterligare undersöker möjligheterna till ett enhetligt förfarande för europavalen i samtliga medlemsstater.
Den förestående utvidgningen gör detta beslut särskilt brådskande och viktigt, men framför allt är det viktigt att partierna, som i medlemsstaterna är en sammanbindande länk till demokratin, inser att Europa i dag mer än någonsin behöver folkvalda representanter som ägnar det parlamentariska arbetet all sin energi och all sin förmåga. Valutaunionens Europa och framför allt det kommande politiska Europa medför viktiga problem och för att lösa dem kan man inte arbeta på halvfart.
Därför bekräftar Alleanza Nazionale, och stryker under det vi sade redan under den förra valperioden, att proportionella val där de röstande visar vilka kandidater de föredrar är den enda verkliga möjligheten att engagera medborgarna i de politiska valen och därför också att förverkliga en fullständig demokrati.
Om vi så ser till de olika förslagen, så anser vi att den nya enhetliga lagen, förutom den oförenlighet som redan påpekats, även bör innehålla oförenlighet, eller snarare icke valbarhet, för dem som innehar viktiga nationella förtroendeposter, som till exempel regionstyrelsernas ledamöter, borgmästarna i städer med mer än 50 000 invånare eller kommunala styresmän i städer som är centralort i en viss region.
Europa måste år 2000 kunna förfoga över parlamentariker som kan arbeta full tid för att äntligen ge Europaparlamentet den så efterlängtade och nödvändiga lagstiftande makten. Parlamentarikerna borde företräda samtliga medborgare i det egna landet, inom ramen för ett förverkligat europeiskt medborgarskap.
Av dessa skäl uppmanar vi föredraganden att ta hänsyn till de påpekanden om oförenlighet och icke valbarhet som nämnts ovan och vi uppmanar parlamentets ordförande att officiellt rikta en vädjan till de politiska partierna och regeringarna i de olika medlemsstaterna, så att de, redan från och med nästa val, som kommer att ske i frånvaron av en gemensam europeisk lag, agerar för att garantera att namnlistorna, . som skall vara representativa med avseende på medborgarnas behov, skall innehålla personer som enbart ägnar sig åt uppdraget att vara Europaparlamentariker och inget annat.

Barros Moura
Herr ordförande! Jag inleder med att uttrycka mitt stöd till betänkandet och till Anastassopoulos i det jag anser vara det väsentliga. Han föreslår en rad gemensamma valprinciper på grundval av proportionalitetsprincipen. Detta tycker jag är den grundläggande aspekten, och därför anser jag att parlamentet kraftfullt bör stödja betänkandet, och grundligt använda sig av möjligheten i Amsterdamfördraget och resultatet i de engelska valen, för att slutligen definiera gemensamma principer för val av Europaparlamentets ledamöter.
Jag sympatiserar med betänkandet i en rad förslag, främst vad gäller oförenligheter, och även vad gäller skapandet av territoriella valkretsar som ett sätt att uppnå närhet mellan de valda och väljarna, och jag anser inte att denna lösning borde skapa några snedvridningar av proportionalitetsprincipen.
Jag vill dock stanna till litet vid frågan om den transnationella kandidatlistan. Jag vill säga att jag är emot denna tanke, inte för att jag är anti-europeisk, utan för att jag anser att en intelligent och kritisk europeism skulle rekommendera att detta absurda förslag inte skulle gå till omröstning, för det är inte ägnat att vara en metod att korrigera avvikelser från proportionaliteten, som i våra länder där det finns en nationell krets som gör det möjligt att korrigera avvikelser från proportionaliteten. Denna tanke presenteras här som, låt oss säga, ett sätt att definiera ett pro-europeiskt avantgarde utifrån europeiska politiska partier. Och jag anser den tanken vara felaktig, för vägen att främja förstärkandet av den europeiska konstruktionen går, tvärtemot, via förstärkandet av kommissionens befogenhet att agera, genom dess övernationella karaktär och dess ansvar inför Europaparlamentet. Detta anser jag är den rätta vägen.
Det förslag som läggs fram, skapar, större avstånd mellan väljarna och deras företrädare, i stället för att närma dem till varandra, och detta innebär, eller skulle kunna innebära, en allvarlig skada för medborgarnas vilja att delta i att förstärka Europeiska unionen.
Betänkandet har, enligt min åsikt, ännu en allvarlig negativ egenskap. För att främja europeiska politiska partier, försöker man genom denna väg skapa ett slags europeiska politiker som skulle förevigas genom den europeiska listan, men som alltmer skulle förlora eller kunna förlora banden till sin väljarbas i respektive land.
Jag anser att vi måste gå en annan väg. Och förslagen från Jacques Delors är andra! Exempelvis att presentera en kandidat från de europeiska partierna till kommissionens ordförandeskap. Det är dessa debatter, inte tankarna, som är absurda, ur min synvinkel, och som kan motverka idén om en förstärkt integration via demokratiska och federala modeller, vilket är vad jag föreslår, och som jag anser borde beaktas i detta dokument.

Piha
Herr ordförande! Jag vill också tacka kollegan Anastassopoulos för detta viktiga betänkande. Även om jag inte delar föredragandens åsikter om alla detaljer i betänkandet tycker jag att det är viktigt att strävandet efter det proportionella valsystemet i valet till Europaparlamentet i alla unionens medlemsländer har tagits upp som en central tanke i betänkandet.
I betänkandet talas om betydelsen av närhetsprincipen som en röd tråd i Europaparlamentets valreform. Så skall det också vara, men det verkar som om innehållet i närhetsprincipen i denna kontext öppnar sig synnerligen olika för olika människor. När målet är, vilket även föredraganden betonar, att få parlamentariker och medborgare närmare varandra kan jag inte ställa mig bakom föredragandens bedömningar bland annat av behovet av europeiska listor. Redan nu blir ganska ofta kontakten mellan parlamentets ledamöter och väljare synnerligen svag. I den här belysningen kan man bara undra på vilket sätt exempelvis en portugisisk europarlamentariker som valts från en europeisk lista aktivt skulle kunna föra till exempel ålänningarnas talan.
Gemenskap och representativitet uppstår inte med hjälp av gemensamma vallistor eller -dagar. Att diskutera huruvida exempelvis belgarna skall få rösta en dag tidigare än finländarna är trivialt och bara avleder uppmärksamheten från det verkliga problemet att över huvud taget väcka medborgarnas intresse för valet till Europaparlamentet.
Detta betänkande behandlas inte tillräckligt de problem som rör representativitet och medborgarnas aktivitet. Den centrala frågan för medborgarnas aktivering när det gäller valtidpunkten är att säkerställa en tillräckligt långvarig förhandsröstning för alla EU-medborgare. Tyvärr saknas den här tanken helt i betänkandet.
Föredragandens tanke att förbjuda dubbla mandat kan man varmt stödja. Att samtidigt inneha mandat i ett nationellt parlament och i Europaparlamentet ifrågasätter både parlamentsledamöternas och institutionernas trovärdighet. Dubbla mandat accepteras inte i Finland och jag skulle önska ett så snabbt ingripande, som möjligt i frågan, i alla unionens medlemsländer där det fortfarande är möjligt att inneha dubbla mandat.

Spaak
Herr ordförande, herr kommissionär! Först alla mina gratulationer till Anastassopoulos för utformningen av en svår text, som äntligen löser ett problem som uppskjutits alltför länge.
Jag gläder mig åt kommissionens antagande, med Anastassopoulos stöd, av ändringsförslaget till förmån för jämlikheten mellan män och kvinnor på de europeiska listorna. Europaparlamentet har alltid befunnit sig i spetsen för denna strid sedan det började väljas med allmän rösträtt 1979. Utskottet för institutionella frågor fortsätter på denna väg och jag tackar ännu en gång Barros Moura för hans medundertecknande av mitt ändringsförslag.
Till artikel 3, beträffande de gränsöverskridande listorna, har Anastassopoulos och jag själv var för sig lämnat in ett ändringsförslag som avser att exakt återta de precisa ordalagen i artiklarna 137 och 138 i fördraget. På samma sätt som det nationella parlamentet samtidigt företräder intressena i sin valkrets på statsnivå och det samlade nationella intresset, företräder nämligen europaparlamentarikern intressena i sin valkrets på en europeisk nivå och unionens allmänna intresse.
Detta står skrivet i fördraget, för vilket - och jag citerar - " Europaparlamentet, som skall bestå av företrädare för folken i de i gemenskapen sammanslutna staterna" . Det är samma logik som i Maastrichtfördraget instiftar principen om europeiskt medborgarskap genom att till de som är medborgare i unionen ge rösträtt och rätt att bli valda i samtliga medlemsstater. Det är innebörden av artikel 7 i Anastassopoulos förslag som, inom en avtalad tid på tio år inom en enskild valkrets, gör det möjligt för kandidater att underkasta sig röstning av samtliga medborgare.
Med detta sagt är jag positiv till Corbetts ändringsförslag som sänder ut en signal och som säkert gör det möjligt att samla en mer betydande majoritet bakom Anastassopoulos förslag.

Sjöstedt
Herr ordförande! Demokratin i EU-länderna och i EU bygger på och utgår från de nationella författningarna och de nationella parlamenten. Därför är det där som regler för val, även val till Europaparlamentet, skall utformas. Där finns den demokratiska förankringen och hänsynen till de nationella förhållandena.
Det svenska vänsterpartiet avvisar därför alla förslag att på EU-nivå reglera valsystemen i frågor som valkretsindelning, spärrar mot småpartier och liknande.
I betänkandet framstår punkt 4 om utjämningsmandat på EU-nivå som verklighetsfrämmande. Ett sådant system förutsätter fungerande EU-partier. Sådana partier kan bara skapas i teorin. I praktiken saknar EU-partier inom överskådlig framtid folklig förankring och bas. Därmed kan de inte heller spela en verklig demokratisk roll. Vi kommer därför att rösta emot betänkandet, frånsett vissa delar, t.ex. att valen skall hållas i maj och att dubbla mandat inte skall vara tillåtna.

Macartney
Herr ordförande! Jag begär ordet för att stödja i synnerhet ändringsförslag 46 av Ebner och mitt eget ändringsförslag 49 som inriktas på rättigheterna för historiskt erkända folk inom Europeiska unionen.
Jag är helt övertygad om att ett demokratiskt Europa inte kan bortse ifrån rättigheterna för sina mindre folk, vare sig de är friser, sardinier eller Valdosta-bor. De ändringsförslag jag stöder uppmärksammar just den saken. Men jag är inte alls övertygad av argumentet att de stora medlemsstaterna måste delas in i territoriella valkretsar och de mindre kan utelämnas. Det förefaller mig vara tämligen ovidkommande.
Portugal är en nationsstat, men det är Tyskland med. Vad vi måste se till är de multinationella staterna som Italien, Spanien och Förenade kungariket, där vi måste erkänna nationaliteternas rättigheter. Det är något som ett känsligt och demokratiskt Europa måste ta till sig.
Låt mig avsluta med att gratulera föredraganden till hans betänkande, som har fört in oss på rätt spår. Jag skulle vilja instämma med det Corbett sade att efter 20 år av brittiskt veto om ett proportionellt system så är det lättnad att detta mål åtminstone är inom synhåll.

Berthu
Herr ordförande. Betänkandet från Utskottet för institutionella frågor om valmetoden för de europeiska riksdagsmännen innehåller diskutabla nymodigheter. Den första är den allmänna förpliktelsen att regionalisera röstningen, utom i länder med mindre än 20 miljoner invånare. I detta hänseende lämnas i betänkandet en stor plats åt lagförslaget Barnier som i Frankrike nyss har tjänat som utgångspunkt för ett regeringsprojekt i syfte att regionalisera röstningen. Men jag måste säga till vår församling att all denna utveckling passerats eftersom den franska regeringen, inför den allmänna oppositionen, föredragit att dra tillbaka sin plan.
Varför? Frånsett sakskälen för varje enskilt parti är den proportionella valmetoden, inom ramen för en enda territoriell valkrets, vilken idag gäller i 11 medlemsländer av femton, den som bäst gör det möjligt för de europeiska riksdagsmännen att företräda hela sitt land. Den förefaller oss alltså mest förenlig med ett nationernas Europa. Under dessa omständigheter skulle jag anse det ofattbart att Europaparlamentet nu röstar igenom skyldigheten att regionalisera, vilken Frankrike just har avstått ifrån. Det skulle vara desto mer ofattbart eftersom förslaget från Utskottet för institutionella frågor är tydligt diskriminerande, eftersom det gör det möjligt för länder med mindre än 20 miljoner invånare att behålla en representation som avspeglar deras nationella enhet, vilket inte skulle vara tillåtet för andra. Kanske andra stora länder skulle klara sig bättre än Frankrike i detta avseende. Det vet jag inte. I vilket fall som helst säger jag det tydligt till mina franska kolleger: detta förslag strider mot vårt lands intressen.
Den andra diskutabla nymodigheten i detta betänkande - valet av 10 procent av riksdagsmännen inom ramen för en enda europeisk valkrets - härstammar tydligt från den federalistiska folkloren. Den har inte en chans att inkluderas i en översyn av fördraget och jag frågar mig om dess närvaro i det resolutionsprojektet som förelagts oss inte endast har som mål att rikta uppmärksamheten från den första nymodigheten, som för stunden är den farligaste.
Slutligen märker man att Europaparlamentet gärna skulle acceptera ett val inom en regional ram, eller för all del inom en europeisk ram, men den enda ram som parlamentet tycks hysa skräck för är den som utgörs av nationen. Vad som helst hellre än den nationella ramen, sådant tycks dess motto vara. Vad det är märkligt! Just denna ram är den som förefaller oss som den mest solida, mest realistiska, mest gynnsamma för ett lugnt demokratiskt uttryck, stödd på de nationella parlamenten. Alla andra skulle gynna inrättandet av ett förvirrat Europa, fråntaget referenser och sårbart för alla manipulationer.
Vi avstår absolut från att inlåta oss i denna utveckling, herr ordförande, och vi föredrar en utveckling mot ett Europa som gediget vilar på sina nationella demokratier.

Tsatsos
Herr ordförande! Också jag vill börja med varma gratulationer till föredraganden. Jag är övertygad om att Anastassopoulos betänkande är en viktig milstolpe i utvecklingen av Europeiska unionens institutioner.
Vi vet alla att det främst är genom förrättande av val som makten legitimeras. Just därför är det ytterst önskvärt med ett närmande mellan de olika medlemsstaternas system för val av Europaparlamentets ledamöter. Ett närmande, men inte identisk likhet. Det är därför helt rätt att vi vägleds av gemensamma principer, vilket är själva kärnan i Anastassopoulos betänkande. I alla medlemsstaternas politiska system finns vissa mycket viktiga gemensamma inslag såsom folksuveräniteten, maktfördelningen, de grundläggande rättigheterna med mera. I den mån som de nationella politiska systemen härrör från men också tjänar dessa principer, så är det välmotiverat, fruktbart och i överensstämmelse med Europeiska unionens filosofi att vi försöker komma fram till en gemensam ram för valsystemen.
Om vi krävde ett enda valsystem, således utan hänsyn till de nationella särdragen, vare sig dessa är geopolitiska, sociologiska eller kulturella, så skulle vi åsidosätta det andra stora målet för Europeiska unionen, dvs. respekt för staternas nationella identitet. Samtidigt med närmandet av valsystemen bör också med nödvändighet systemet med europeiska politiska partier utvecklas, såsom vår kollega herr Voggenhuber så riktigt påpekade. Bara genom sådana partier och partibildningar, där Europas medborgare kan delta aktivt i det fascinerande arbetet med att bygga ett enat Europa, kan de gemensamma inslagen i valsystemet utvecklas och vinna stadga. Den internationella valsedel som föreslagits bör betraktas som en principiellt viktig åtgärd, men det måste få ta tid, och man kan inte tänka sig ett sådant system utan en parallell utveckling av de europeiska politiska partierna.
Föredragandens förslag om förslagsrumsvotering innebär att han vill ge väljarna möjlighet att också välja konkreta personer. Detta förslag, som i stort sett är riktigt, förutsätter två saker: för det första - att valkretsarna accepteras, vilket kan vara problematiskt och bör undersökas, och för det andra - att vi måste tänka oss för när vi utformar ett sådant system, så att inte valen till Europaparlamentet degraderas till personstrider.
Jag önskar att parlamentet med stor majoritet vill stödja herr Anastassopoulos betänkande, för det är viktigt att en idé som banar väg för Europas framtid får stor genomslagskraft.
(Applåder)

Imaz San Miguel
Herr ordförande! Jag vill först gratulera Anastassopoulos för hans utmärkta arbete. Det är faktiskt nödvändigt att vi får vissa gemensamma principer för valsystemet vid val av Europaparlamentets ledamöter. En av dem bör vara en allmän respekt för proportionaliteten. Men dessutom är det nödvändigt att alla folk som utgör Europeiska unionen, alla nationella identiteter, har möjligheter att sända valda företrädare till detta parlament. Och i det land där olika befolkningar lever samman - som i Spaniens fall, där basker, katalaner och andra är befolkningar som utgör en stat - är det viktigt att denna mångfald återspeglas när valkretsarna för valen till Europeiska unionen skall fastställas.
För oss som tror på ett federalt Europa är det viktigt att medborgarna känner den europeiska verkligheten som något nära, något som går att identifiera. Och fastställandet av territoriella valkretsar närmar Europa till sina medborgare och deras nationella och kulturella verklighet.
Därför är artikel 2 som föreslås i detta betänkande viktig, där det slås fast att varje medlemsstat utgör territoriella valkretsar, vilket är tvingande främst för stater med mer än 20 miljoner invånare, de där denna avsaknad av territoriell representation är tydligast.
Vissa regeringar, som den spanska, invänder mot att dess interna mångfald skall återspeglas i den europeiska konstruktionen. Det är en gammalmodig, centralistisk inställning, som fruktar en återspegling av verkligheter som den baskiska, katalanska och andra i den europeiska politiken. Men de har inget att frukta. Vi vill inte ha representation i Europa för att förstöra någonting, utan för att skapa ett gemensamt europeiskt utrymme. Vi kommer att bidra till, och samarbeta solidariskt i, ett projekt - det europeiska - som är en mångkulturell återspegling och summering av alla verkligheter, inte enbart den franska, den spanska och den brittiska, utan också den katalanska, den baskiska, den skotska, den walesiska och andra.
Därför kan och bör fastställandet av territoriella valkretsar för val av Europaparlamentets ledamöter vara ett steg för att uppnå detta allas Europa i vilket alla befolkningar deltar.

Neyts-Uyttebroeck
Herr ordförande, herr kommissionär, kolleger! Det här är ett viktigt ögonblick i denna parlamentssession. Jag skulle gärna vilja börja med de allra hjärtligaste lyckönskningar från mig själv och från hela vår grupp till kollega Anastassopoulus för kvaliteten på det arbete han gjort. Kolleger! Jag sa att det här är ett viktigt ögonblick av följande skäl. Ni känner naturligtvis till att den europeiska liberala gruppen redan i flera år ivrar för inrättandet av ett gemensamt valsystem för Europaparlamentet. Jag måste bara hänvisa till viktiga betänkanden om ett europeiskt valsystem som i det tidigare parlamentet utarbetades av min partivän och landsman Karel De Gucht och som antogs med stor majoritet. I De Guchtbetänkandet framfördes en mycket kreativ tanke, nämligen att ett enhetligt system inte betyder att ett in i minsta detalj likadant valsystem måste införas i alla medlemsstater, men att alla ledamöter i Europaparlamentet skall väljas på grundval av samma principer, nämligen huvudsakligen enligt principen om en proportionell valmetod. Principen om en proportionell valmetod är oss liberaler mycket dyrbar och det är absolut inte bara för att vi är en av de mindre politiska familjerna i Europa utan det är för att vi utifrån vår övertygelse och vår ideologi är mycket fästa vid pluralismen i den politiska demokratin eftersom vi tror på att en vuxen demokrati är en som ger utrymme för olikheter i idéer och koncept, eftersom vi tror på, kolleger, att politik måste vara något annat än de stora partiblockens maktkonfrontationer och därför är vi mycket glada över det här betänkandet och vår grupp kommer därför också att godkänna det.

Miranda
Herr ordförande! Även jag erkänner det arbete som utförts av vår kollega Anastassopoulos, även om jag anser att betänkandet kommer vid fel tidpunkt eftersom Amsterdamfördraget ännu inte trätt i kraft och särskilt för att det pågår förändringar i respektive valsystem i den medlemsstat denna typ av betänkanden ofta avser.
Vi anser även att mångfalden i de olika valkulturerna i våra länder bör föranleda stor försiktighet i behandlingen av dessa frågor. Det vill säga, när man talar om principer bör man hålla sig till det. Varje avvikelse i syfte att gå längre är helt enkelt olämpligt.
Den betoning föredraganden gör av proportionalitetsprincipen förtjänar därför vårt stöd. Samma sak skulle vi kunna säga om principen om icke-ackumulering. Men vi kan inte säga samma sak om andra riktlinjer som betänkandet, direkt eller indirekt, rekommenderar.
Det gäller valkretsarna eller framför allt en valkrets. Vi anser att det är olämpligt att dra upp riktlinjer inom detta område. Dessutom, fastställer man band mellan valkretsarna och befolkningen i medlemsstaterna och glömmer, till exempel, formerna för politisk-administrativ organisation av de förstnämnda, eller ger den europeiska konstruktionen en påtagligt federal inriktning genom skapandet av en valkrets och ökar på så sätt avståndet särskilt mellan väljarna och de valda, när dagordningen framför allt bör innehålla ett sökande efter lösningar på det reella avståndet mellan de ena och de andra, vilket redan i dag kan konstateras.
Oordnat presenteras dels hänvisningar till det valsystem som man föredrar, dels till fastställandet av minimigränser för rösträtt. Det senare fallet är också motsägelsefullt i förhållande till principerna om proportionalitet och mångfald. Av dessa skäl anser vi faktiskt att detta betänkande just nu är otidsenligt.

Paasilinna
Herr ordförande, ärade kolleger! Föredraganden har haft en svår uppgift. Det är bra att Amsterdamfördraget skapar ramar för att harmonisera valsystemen i alla medlemsstater. Det innebär jämlikhet, men det är någonting helt annat än att förrätta valet till Europaparlamentet med en valkrets. Den regionala representativiteten garanterar demokratin i nationell och internationell politik. Även förbundsstaterna har insett vikten av regioner med indelning i valkretsar. Till och med USA är indelat i valkretsar. Detta trots att man där har ett gemensamt språk i hela riket. De riksomfattande TV-näten som med tanke på politiskt bekantgörande och påverkan är de mest centrala är likaså gemensamma i alla USA: s delstater.
Europa är inte USA, men man försöker göra det till en förbundsstat som till och med är ännu fastare än USA. EU har inte och kommer inte att ha ett enda gemensamt språk eller ett TV-programutbud som alla på lika villkor kan ta emot. Om vi således skulle gå med på att stödja ett alleuropeiskt val över nationsgränserna skulle vi vända ryggen till den nationella representativiteten. Vi skulle banka olika kulturer in i en orättvis likhet. Det är just olikheten som är det europeiska kännetecknet. Likheten är ingen styrka i ett informationssamhälle.
Exempelvis i mitt land, Finland, skulle de brittiska kandidaterna kunna bli kända via BBC: s kanaler som de språkkunniga finländarna följer. De frågor som finländarna företräder och de finländska kandidaterna skulle emellertid förbli helt okända i Storbritannien. I praktiken skulle detta innebära att antalet mandat för små språkgrupper och nationaliteter minskar. Även om man skulle lägga fram gemensamma listor skulle de små ländernas kandidater inom kort på grund av sin ringa exponering hamna i slutet av listorna. Detta är en typ av " fån" -federalism som skadar gemenskapen. Räcker det inte att människorna redan nu har fjärmat sig från dessa val?

Watson
Herr ordförande! Ett civiliserat samhälles historia är historien om en följd strider mot förtryck och diskriminering. Detta betänkande försöker belägra vad som för närvarande är en sådan bastion av orättvisa.
Vår Europeiska union har 15 medlemsstater, vi använder för närvarande 16 olika valsystem för att välja vårt parlament. Vi använder 16 därför att en medlemsstat - min egen - använder två system: ett rättvist i Nordirland, där orättvisor skulle leda till väpnad konflikt i en provins som har upplevt alldeles för mycket våld, och ett orättvist system i Storbritannien, där minoriteten har inskränkt sig till passiva protester. Storbritannien är det enda land som använder ett icke-proportionellt valsystem för att välja ledamöter till denna kammare och detta har med rätta fördömts: inte bara för att det är till sin natur orättvist, utan också för att det har snedvridit maktbalansen mellan de politiska partierna i denna kammare.
Jag är den förste liberaldemokraten från Förenade kungariket som någonsin har förklarats vald till denna kammare. Jag deltog i tre valkampanjer - 1979, 1984 och 1989 - då inte en enda liberaldemokrat valdes trots att en väljare av fem röstade på mitt parti vid ett tillfälle. De två liberaldemokrater som valdes från mitt land 1994 skulle rätteligen haft 12 kolleger i denna kammare.
Jag skulle vilja tacka ledamöterna i denna kammare, i synnerhet de före detta kollegerna Karel de Gucht, Gijs de Vries och nu Anastassopoulos för deras arbete för att avhjälpa denna orättvisa.
Regeringen i Förenade kungariket har framlagt en proposition i parlamentet för att gottgöra de orättvisor som hittills har rått. Men så länge som valsystemen till denna kammare är en fråga för de nationella regeringarna kan vi inte garantera ett bibehållande av proportionalitetsprincipen och det är därför som detta betänkande är så viktigt. Vi måste befästa den europeiska medborgarens rätt, vilken regeringarna så förståndigt slog fast i Amsterdam, till ett proportionellt valsystem grundat på gemensamma principer. Det gör detta betänkande. Det är ett viktigt steg framåt och jag rekommenderar det till denna kammare.

Papayannakis
Herr ordförande! Herr Anastassopoulos betänkande visar tydligt att det politiska enandet av Europa kräver ett parlament, vars ledamöter väljs i enlighet med ett gemensamt institutionellt och politiskt system. Detaljfrågorna kan överlåtas åt respektive medlemsländers lagstiftning.
Jag minns att våra kolleger inom gruppen De gröna i juli 1989 protesterade mot att De gröna i Storbritannien inte fick någon ledamot i Europaparlamentet, trots 12 procent av rösterna, om jag minns rätt. Det var politiskt oacceptabelt för De gröna men också för alla brittiska medborgare och för Europaparlamentet självt, med tanke på dess bristande representativitet.
Det finns skillnader, herr ordförande, också mellan oss europaparlamentariker, när det gäller hur vi har fått våra uppdrag. En del har nominerats av väljarna själva, andra av sitt partis medlemmar, och ibland också av väljarna. Detta är inte ägnat att stärka intresset för de europeiska frågorna, och inte heller minskar det avståndet mellan parlamentsledamoten och medborgarna. Också här krävs det en reglering som ger medborgarna fler och likvärdiga möjligheter att utöva inflytande. Därför stöder jag herr Anastassopoulos förslag om ett system med proportionell representation men också förslaget om förslagsrumsvotering, som ger medborgaren möjlighet att välja bland kandidaterna.
Detta kan genomföras och detaljregleras på nationell nivå, men andan och syftet måste vara desamma i alla länder. Av samma politiska orsaker, herr ordförande, får den nedre procentspärren vid mandatfördelningen inte utgöra ett hinder, och enligt min mening bör den inte ligga högre än på 3 procent.
Avslutningsvis vill jag framhålla att valet av ett antal europaparlamentariker i en enhetlig europeisk valkrets är en mycket positiv tanke, under förutsättning att man kan införa bestämmelser som förhindrar en marginalisering av de mindre länderna och de mindre spridda språken.

Delcroix
Herr ordförande! Jag tillför mina gratulationer till alla tidigare som föredraganden har fått åtnjuta fram till nu.
Detta betänkande skulle ha kunnat passera obemärkt för allmänheten. Det kommer inte att bli så och det är föredragandens stora förtjänst att haft tanken och modet att framföra förslaget om gränsöverskridande listor, vid sidan om de andra förslagen, vilka jag inte underskattar betydelsen av och detta av fem skäl.
Först och främst handlar det om ett initiativ som inrättar sig i rakt led från en europeisk konstruktion som är mindre koncentrerad kring de nationella insatserna. För det andra skulle minoritetsgrupper fördelade över medlemsstaterna, tack vare de gränsöverskridande listorna och genom att integrera sig i dessa, kunna bli företrädda i Europaparlamentet. Som exempel på minoriteterna ska jag nämna zigenarna och muslimerna.
För det tredje: i egenskap av en socialist som upplever erfarenheten av ett europeiskt socialistparti som existerar vid sidan av parlamentsgruppen med samma namn, tillägger jag att dessa listor skulle ge ett extremt konkret innehåll åt inrättandet av verkligt europeiska partier.
För det fjärde är det kanske intressant att lägga till ett inslag av dramatik till de europeiska valen för att skilja dem från de nationella valen.
Slutligen är det problemet med ett Europa under konstruktion mellan nationer och federationer som ännu en gång utgör insatsen i den här diskussionen.
Det återstår många praktiska problem att lösa, men det är inte desto mindre sant att principen om gränsöverskridande listor förtjänade att läggas fram och att den är av en natur som kan utveckla ett europeiskt medvetande.

Moreau
Herr ordförande! Utarbetandet av en plan för valförfarandet vad gäller valet av de europeiska riksdagsmännen är ett tidsödande verk och flera betänkanden om detta ämne har utan framgång följt på varandra. Utan tvivel därför att ett likformigt, tvingande förfarande varken är acceptabelt eller önskvärt. I Anastassopoulos betänkande förespråkas den proportionella valmetoden, som är den mest rättvisa, vilket jag gläder mig åt, men den påtvingar medlemsstaterna inrättandet av territoriella valkretsar. Men bland de femton, har elva länder en enda valkrets.
I kraft av vilken rätt vill Europaparlementet påtvinga en annan lösning än den som de flesta staterna har röstat för? Argumentet att det är till förmån för ett närmande av väljarna är illusoriskt, med valkretsar på flera miljoner invånare.
För övrigt medför åtgärden två väsentliga nackdelar. För det första ersätter denna den nationella karaktären hos delegationerna från varje land med en regional karaktär. Somliga stater har valt detta, det är deras rättighet. Men andra har inte gjort det. För det andra angriper åtgärden principen om rättvis representation genom att höja tröskeln för valbarhet, vilket komprometterar representationen av medelstora eller små politiska formationer, gynnar tvåpoligheten och alltså kommer den demokratiska representationen att förtvina. Den franska regeringen, som önskade övergå till en reform av valmetoden i denna riktning, var tvungen att avstå på grund av bristande majoritet beträffande detta projekt. Det var klokt, en klokhet som jag uppmuntrar Europaparlamentet att låta sig inspireras av genom att tydligt åt medlemsstaterna överlämna valet att skapa en enda valkrets eller ej.

Spiers
Herr ordförande! Jag skulle vilja lämna mina gratulationer till Anastassopoulos för hans betänkande och det sätt på vilket han genomförde samrådet, när han skrev det. Labourpartiet i Europaparlamentet välkomnar i det stora hela detta betänkande. Som Corbett påminde oss om tidigare innehöll labourpartiets valmanifest 1997 ett åtagande att införa proportionell representation till valen till Europaparlamentet. Labourregeringen har agerat snabbt för att infria detta åtagande. Europaparlamentet är ett representativt organ, inte ett parlament ur vilket en regering utses. Så invändningarna mot proportionell representation på nationell nivå gäller inte för valen till Europaparlamentet. Vi medger också att Förenade kungarikets valsystem snedvrider maktbalansen i detta allt viktigare parlament.
Jag skulle vilja säga till Watson - som muttrar därborta - att det system vi haft, och fortsätter att ha i Förenade kungariket, och som har bibehållit vår representativa demokrati ganska effektivt i flera århundraden endast består i att den kandidat som får flest röster vinner valet. Det är faktiskt storartat enkelt. Han skall inte klaga om han fortsätter att komma tvåa.
För att återkomma till betänkandet så är Anastassopoulos betänkande, som alla betänkanden i Europaparlamentet, en kompromiss. Jag misstänker att det finns få individer eller politiska grupper i denna kammare som stöder varenda del i det. Labourpartiet i Europaparlamentet har ett särskilt problem och motsätter sig fullständigt förslaget att 10 procent av mandaten skall väljas i en enda valkrets bestående av hela Europeiska unionen. Detta förslag kommer, anser vi, praktiskt taget inte att få något stöd bland Europas folk. Ledamöter i Europaparlamentet som väljs på en gränsöverskridande lista skulle inte ha någon kontakt med sina väljare och skulle antingen vara partilösa eller produkter av mycket avlägsna gränsöverskridande partier.
Dessutom kommer antalet ledamöter i Europaparlamentet minska i takt med att EU expanderar. Detta förslag att avsätta 10 procent av mandaten till en gränsöverskridande valkrets skulle minska detta ännu mer och följaktligen fjärma ledamöterna i Europaparlamentet ännu mer från de väljare som det är meningen att de skall företräda.
Med den reservationen vill vi välkomna detta betänkande, men vi kan inte stödja 10-procentsförslaget.

Ephremidis
Herr ordförande! I betänkandet hyllas principen om enkel proportionalism. Helt rätt. Men på ett annat ställe i betänkandet har man smugit in en indelning av medlemsstaterna i valkretsar. Detta betyder att en majoritet kan skapa så många och så små valkretsar att det proportionella valsystemet helt sätts ur spel och leder till majoritetsvalsystem. För det andra motiveras denna indelning med att parlamentsledamoten skall vara nära medborgaren och dennes problem. Men också detta blir förfelat och omintetgörs genom förslaget om övernationella parlamentsledamöter. Dessa, 10 procent av ledamöterna, kommer att befinna sig på milsvitt avstånd från medborgaren och hans problem. Och dessutom smyger man in en särskild kategori parlamentsledamöter, som kommer att ha högre rang än de övriga. De har ju valts på alleuropeisk nivå. Och detta sker i något slags enhetligt europeiskt folks namn. Något sådant folk finns inte. Kommer det någonsin att finnas? Det kan inte ens skönjas vid horisonten. Kanske det i framtiden, efter den Yttersta domen, kommer att finnas ett sådant folk som kan välja övernationella parlamentsledamöter. Och för det tredje, de 5 procenten. Här måste vi alltså bestämma oss för vem som har rätt att företrädas och vem som inte har det. Det kan tänkas att tre miljoner tyskar genom detta system blir utan representation, trots att de deltar i valen. 450 000 grekiska medborgare röstar men blir utan representation till följd av 5-procentsspärren. Detta är oacceptabelt, herr ordförande. Anastassopoulos säger att vi inte är mogna osv. Men det verkar som om vi har blivit övermogna, vi håller på att ruttna, när vi är på väg mot antidemokratiska system.

Schäfer
Herr ordförande, kära kolleger! Förslaget till gemensamma principer för valsystemens utformning är ett verkligt historiskt steg framåt. Med denna text uttrycker vi nämligen vår enighet om vad vi är - företrädare för de i en gemenskap förenade staternas folk. Därmed varken kan eller vill vi uppnå en total likformighet. Det skulle varken motsvara EU: s verkliga utvecklingsläge eller ta hänsyn till de olika regionala och nationella särdragen.
Vad vi gör är att skapa enhet medelst mångfald och samtidigt ta hänsyn till mångfalden i enheten. Det betyder för det första att rättsakten om vilken rådet måste besluta enhälligt, skall reglera det väsentliga och inte vara alltför detaljerad. För det andra skapar vi en möjlighet för europeiska listor som kan och skall bli verklighet i valen i början av 2000-talet. Det är en uppgift för partierna. Jag skulle önska att varje partigrupp år 2004 hade ställt upp sina gemensamma europeiska toppkandidater för alla medlemsstater. För det tredje måste kandidatländerna före utvidgningen veta vad de vill. För Europa och för unionen gäller det proportionella valsystemet.
Med Amsterdamfördraget fick Europaparlamentet uppgiften att utarbeta ett utkast till gemensamma principer för valsystem. I dag uppfyller vi detta politiska åliggande. Fr.o.m. i morgon ligger ansvaret på rådet. Jag tackar föredragande Anastassopoulos.
(Applåder)

Seppänen
Herr ordförande! EU: s federalister har som mål att öka de gränsöverskridande inslagen i beslutsfattandet. Det gynnar stora länder, före detta kolonialmakter. Det är detta det handlar om när hela EU: s område bildar en valkrets i valet till Europaparlamentet. Kravet på en sådan valkrets är en nidbild av demokratin. Det finns bara nationell demokrati. För folkstyre behövs ett folk. Europa är inget folk. Således finns det inte ett folk som ledamöterna som valts i en enda valkrets borde ansvara inför. EU saknar över huvud taget egenskaper för en internationell demokrati.
Kravet på en valkrets som omfattar hela Europa strider mot allt det som sägs om decentralisering av beslutsfattandet. Det innebär en centralisering av beslutsfattandet. De stora ländernas, före detta kolonialmakternas väljare väljer även de små ländernas ledamöter. Från dessa listor kommer det in i parlamentet bara yes -ledamöter, ja- och jawohl-ledamöter, oui-ledamöter, si-ledamöter, men inte de små ländernas egna ledamöter.

Alavanos
Herr ordförande! jag anser att vår kollega Anastassopoulos har visat både måttfullhet och klokhet i sitt arbete med en fråga, där man måste ta hänsyn till olika nationella förhållanden och politiska åsikter, och han har gett oss ett bra underlag för en fortsatt debatt. Jag instämmer i de synpunkter som tidigare framfördes av min kollega Papayannakis. Jag skulle bara vilja kommentera fyra punkter:
Den första punkten gäller betydelsen av proportionalism som gemensamt valsystem. Detta måste accepteras också av de nationella parlamenten med stöd av Amsterdamfördraget. Proportionalismen är ett viktigt inslag i Europeiska unionens struktur. Det är en fråga som inte avgörs av oss, men vi måste ge rekommendationer i en bestämd riktning.
Den andra punkten gäller den nedre procentspärren. Denna gräns utgår från de procentspärrar som tillämpas vid val till de nationella parlamenten för att förhindra splittring av de politiska krafterna och för att skapa underlag för livskraftiga regeringsbildningar. Är detta tillämpligt på Europaparlamentet? Under alla omständigheter anser jag att 5 procent är en onödigt hög nivå.
Den tredje punkten gäller förslagsrumsvoteringen. Här tycker jag att min kollega kommer in på en mycket viktig fråga. Naturligtvis finns det partier som nominerar sina kandidater efter omröstning bland partimedlemmarna. Men det finns också partier, där nomineringarna avgörs av partiledaren eller hans närmaste krets av medarbetare. Detta är oacceptabelt, och jag anser att vi måste lägga stor vikt vid att europaparlamentarikerna utses på ett demokratiskt sätt, vare sig det sker genom förslagsrumsvotering eller genom ett demokratiskt förfarande inom partierna.
Den fjärde punkt som jag skulle vilja kommentera gäller de övernationella parlamentsledamöterna. Det är en viktig fråga. Men jag undrar om det är ändamålsenligt att framtvinga ett sådant system uppifrån. Man bör snarare låta det växa fram genom den naturliga utvecklingen inom partierna själva. På så sätt blir systemet stabilare och föranleder färre invändningar.

Oreja Aguirre
Herr ordförande, ärade ledamöter! Kommissionen vill först gratulera föredraganden för utskottet för institutionella frågor, herr Anastassopoulos, för det utmärkta betänkande som han lägger fram för oss i dag, och jag vill även uttrycka stöd för detta nya försök från Europaparlamentet att definitivt avgöra frågan om valsystemet, i de grundläggande aspekter där det finns en bred enhällighet bland medlemsstaterna.
Jag tycker att detta försök är en viktig del av ett förslagspaket, vars slutmål är att förbättra medborgarnas delaktighet i valet av ledamöter till Europaparlamentet, och dess betydelse inför den framtida utvidgningen av Europeiska unionen, har redan signalerats av kommissionen i sitt yttrande inför den senaste regeringskonferensen.
Jag vill också erinra om att förfarandet i artikel 138.3 lämnar utövandet av lagstiftningsinitiativet, i denna fråga, i Europaparlamentets händer, och att det är rådet som, enhälligt och efter ett samtyckesförfarande med parlamentet innan, fastställer de lämpliga bestämmelserna. Därför vill jag, från kommissionens sida, erkänna betydelsen av det arbete som föredraganden genomfört de senaste månaderna för att underlätta ett avtal i rådet inom så kort tid som möjligt.
Slutligen, ärade ledamöter, vill jag bara avsluta med att tacka för tillfället att delta i denna debatt, och upprepa kommissionens stöd till de väsentliga målen i Anastassopoulos betänkande.

Ordföranden
Tack så mycket, herr kommissionär.
Jag förklarar debatten för avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Handlingsprogram " Europeisk volontärstjänst för ungdomar
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är debatten om betänkande (A4-0274/98) av Fontaine för parlamentets delegation till förlikningskommittén om den gemensamma texten antagen i förlikningskommittén om Europaparlamentets och rådets beslut om att inrätta gemenskapens handlingsprogram " Europeisk volontärtjänst för ungdomar" [C4-0381/98-96/0318(COD)].

Fontaine
Herr ordförande, kära kolleger! Vår plenarförsamling är för ögonblicket kallat att yttra sig om förlikningsavtalet som vi slöt med rådet den 23 juni, beträffande programmet om europeisk volontärtjänst.
I egenskap av föredraganden utövar jag denna gång förlikningsverksamhet och jag har en plikt mot sanningen att säga er att jag har lidit, liksom för övrigt de andra medlemmarna av vår delegation. Lidit, herr ordförande, över att se i vilken utsträckning rådet, angående ett initiativ som vi hädanefter - genom dess experimentella fas - kan konstatera hur mycket det svarar mot ungdomarnas förväntningar, har visat prov på politisk närsynthet genom att snåla med - det finns inte andra ord - de krediter som är nödvändiga för dess förverkligande.
Men rådet visste om det. Vi hade inget val. Vi hade inget val, just därför att det gäller ett utmärkt program, just därför att ungdomar skriver till oss för att berätta för oss om vilket stort intresse det ligger i att kunna vidga sin horisont utanför de nationella gränserna, att behärska språket i ett grannland, att genom handling kunna stärka sina personliga planer.
Med gott samvete, herr ordförande, kära kolleger, kan vi inte svika dessa förväntningar. Men en oenighet i förlikningen skulle ha skjutit upp, ja, upphävt de goda effekterna av den europeiska volontärtjänsten, genom att avbryta i synnerhet det formidabla språng som denna redan ger upphov till.
Efter utgången av långa timmars debatt har vi då lyckats pressa rådet på 47, 5 miljoner ecu för åren 1998-1999. Detta finansiella totalanslag är alltigenom otillräckligt, och jag tackar kommissionär Cresson för kommissionens deklaration, i vilken hon förpliktigar sig att förmånligt studera möjligheten till en förstärkning av krediten. Jag tvivlar inte på att Cresson har hjärta nog att förverkliga denna avsikt och jag tvivlar inte på att kommissionär Bangemann, som bereder oss äran och vänskapligheten att ersätta Cresson, kommer att bekräfta detta om några ögonblick.
Vad gäller de andra punkterna gläder jag mig åt att rådet tagit fasta på våra förfrågningar beträffande nödvändigheten av en kulturell och lingvistisk bildning för de unga, och av planer för ett kvalitativt mottagande av dessa.
Vi noterar också de steg som tagits, fortfarande försiktiga förvisso, men ändå ganska märkbara, i riktning mot ett avlägsnande av de juridiska och administrativa hinder som blockerar de ungas tillgång till programmen och mot erkännandet av den unga volontärens särstatus.
Slutligen, angående det ständigt svåra problemet om kommittéväsendet, har vi till sist enats om en hedervärd lösning grundad på ett fungerande arrangemang.
Med beaktande av detta paket - enligt den givna formuleringen - och den oavvisliga nödvändigheten av att den europeiska volontärtjänsten skall vara verksam inom kortast möjliga tid, föreslår er föredraganden er att acceptera gemenskapsprojektet. Man jag hoppas ivrigt att programmets framgång under de kommande månaderna skall komma den budgetära korsett, som rådet låtit det omslutas av, att spricka upp - vilket för övrigt varit fallet för andra program gällande förflyttningar inom gemenskapen.

Vecchi
Herr ordförande! Äntligen har vi kommit till det sista steget i den långa och tröttsamma process som leder fram till antagandet av det första fleråriga handlingsprogrammet " Europeisk volontärtjänst för ungdomar" .
Vi vet att programmet bara omfattar åren 1998 och 1999, med det är av grundläggande betydelse även när det gäller att bestämma hur fortsättningen skall bli, med början år 2000, inom ramen för det nya programmet " Ungdom" .
När det gäller det ursprungliga förslaget från kommissionen, som till största delen godkändes av denna församling, framställde parlamentet som bekant ett antal ändringsförslag som avsåg ett par viktiga punkter. Ändringsförslagen avsåg framför allt:
de åldersgrupper som omfattades av programmet, -volontärernas juridiska status, -relationerna med myndigheter och nationella volontärprogram, -programmets finansiering.När det gäller den första punkten kunde vi uppnå en rimlig kompromiss med rådet redan efter den första behandlingen - vilket gjorde tillträdet till programmet mer flexibelt även för ungdomar som är över 25 år - men när det gäller övriga punkter visade tyvärr rådet prov på en beklagansvärd inställning - framför allt gäller detta vissa medlemsstater - när det gällde att undvika varje framsteg som syftade till att utnyttja alla möjligheter i programmet för volontärtjänst - och det finns verkligen många.
Vårt arbete har sannerligen varit svårt. Låt mig ta tillfället i akt att som företrädare för det europeiska socialdemokratiska partiets grupp tacka parlamentsledamöterna i förlikningskommittén och framför allt föredraganden Fontaine och vice ordföranden Imbeni, för det tålamod, den uthållighet och den intelligens med vilka de har genomfört förhandlingarna. Jag vill dessutom tacka Edith Cresson, kommissionär, för den aktiva roll som kommissionen spelat under förhandlingarnas gång.
De resultat vi har uppnått är bara delvis tillfredsställande.
När det gäller frågan om de europeiska volontärernas juridiska status har vi fått ett viktigt uttalande från kommissionen, men inga konkreta åtaganden från rådet för att kunna utarbeta gemensamma regler om rättslig status, skatter och socialt skydd och hälsovård för de europeiska volontärerna.
När det gäller relationerna med de nationella myndigheterna har vi äntligen lyckats uppnå en allmän formulering om " den europeiska volontärtjänstens kompletterande karaktär i förhållande till de olika nationella verksamheterna med liknande inriktning" , en formulering som skulle kunna tillåta de medlemsstater som så önskar att experimentera med olika typer av integration mellan den europeiska volontärtjänsten och nationella myndigheter och volontärtjänster.
När det gäller avsättningarna till programmet har vi inte lyckats öka beloppet 47, 5 miljoner ecu över två år, en siffra som ligger väl under det som vi föreslagit.
Det rör sig om alltså bara om små framsteg, dessutom blockerade av den tröghet som demonstrerats av vissa regeringar som borde förklara för sina ungdomar, de ungdomar som har visat sådan entusiasm när det gäller den europeiska volontärtjänsten, skälen till varför de motsätter sig att man utvecklar gemenskapsprogram för ungdomen.
Men trots dessa begränsningar kommer de uppnådda resultaten att göra det möjligt för den europeiska volontärtjänsten att växa under de kommande två åren och att ge kontinuitet åt de åtgärder som redan vidtagits under experimentfasen.
Nu kan inte längre den europeiska volontärtjänstens existens ifrågasättas, vilket var högst aktuellt för bara några månader sedan.
Av de skäl som jag just har redogjort för rekommenderar vår grupp parlamentet att godkänna resultaten från förlikningskommittén, så att man utan förseningar kan gå vidare och ge ett positivt svar till alla de ungdomar som tänker förstärka sin utbildning, sin kunskap om olika kulturer och sitt europeiska medborgarskap genom att delta i den europeiska volontärtjänsten.

Pex
Herr ordförande! Det verkar vara en plattityd att säga att den europeiska utvecklingen är beroende av Europas ungdomar. Utbildning och uppfostran av ungdomar är något mycket viktigt. I dagens värld måste ungdomar kunna fungera i ett internationellt klimat. Utytesprogram är ett lämpligt sätt att låta Europas ungdomar bekanta sig med den kulturella mångfalden i Europa. Det ger dem ett bagage som kan hjälpa till att uppfylla kraven på den allt mer globaliserade arbetsmarknaden, nämligen kunskaper i flera språk och om olika kulturer. Vi har diverse framgångsrika utbytesprogram för elever och nu, med programmet Europeisk volontärtjänst för ungdomar, äntligen också ett program för arbetande, ofta arbetslösa, ungdomar som inte längre studerar.
Med ovanstående konstateranden har jag inte sagt något nytt eller uppseendeväckande. Desto större är min besvikelse över att ovan nämnda sanningar knappast eller inte alls delas av ministerrådet, i alla fall inte i praktiken. Resultatet av den förlikning som vi behandlar i dag är nämligen en stor besvikelse. Ministerrådet har på två punkter visat att de inte tar en förbättring av rörligheten för ungdomar i Europa på allvar.
För det första ställer rådet en för liten budget till förfogande. En budget på 47, 5 miljoner ecu gör det bara möjligt för några tusen ungdomar att använda sig av programmet. Bidraget per person är för litet för att ge var och en tillgång till programmet. Vi skapar alltså ett program för de happy few som vinner på lotteriet och kan betala deltagandet.
För det andra kunde inte rådet garantera att alla administrativa hinder med avseende på rörligheten skulle avlägsnas. Punkt 13 är en blek efterbildning av parlamentets förslag och kommissionens uttalande i frågan är bara ett plåster på såret. Rådet eftersträvade en kompromiss, en kompromiss mellan rådets och kommissionens förslag. Parlamentets förslag togs det egentligen ingen hänsyn till. Jag var och är tydligen väldigt dum som förutsätter att en förlikning innebär en försoning mellan rådets och parlamentets ståndpunkter. I praktiken har parlamentet inte kunnat spela någon stor roll i det här ärendet. Det gällde bara att acceptera eller att avstå helt.
Kommissionen, i Cressons person, måste lovordas för dess ihärdighet i det här ärendet. Ändå tycker jag att kommissionen nöjt sig för snabbt. Bara det kommer ett program så är det bra även om programmets omfattning är en besvikelse.
Jag är egentligen mot resultatet av förlikningen. Ändå instämde jag med resultatet. Det var inte utan motvilja det var bara för att de ungdomsorganisationer som är engagerade i det här arbetet bad mig om det. Hellre lite grann än inget alls, tyckte de. Eftersom jag arbetar för de ungdomar som det här programmet berör så sa jag ja. Därför vinner också rådet och kommissionen. Det är ett dåligt resultat. Jag fruktar en prejudicerande verkan vid nästa förlikning inom sektorn kultur och utbildning. Rådet måste lära sig att inse vilken betydelse utbildning och kultur har för Europas framtid, särskilt när det handlar om ungdomar.
Tack till Fontaine som via sitt betänkande, sina insatser och sin uthållighet möjliggjort detta program. Europas ungdomar måste få veta att programmet skulle ha sett mycket bättre ut om hon och de andra ledamöterna i Europaparlamentet fått råda.

Guinebertière
Herr ordförande! Är en volontärtjänst fortfarande av värde i vårt samhälle?
När jag var ung och var scout, kallade man detta för en " B.A" . Det var " une bonne action" (" en god handling" ). Idag har de där orden förlöjligats. Trots detta finns behovet fortfarande kvar, eftersom man på europeisk nivå skapar en volontärtjänst och att antalet unga kandidater är mycket större än vad det finns möjligheter att ta emot.
Därför att en sådan tjänst, om den från början uppbärs av generositet, också är bildande, och alstrar mänskligt utbyte, erfarenheter och ömsesidigt berikande. De unga mellan 18 och 26 år kan således delta i de icke-statliga organisationernas arbete, besöka problemkvarter, utföra ett humanitärt arbete i tjänst för andra, efter att ha tillgodogjort sig grunderna i det språk som talas i det land dit de beger sig. Vi är fullt sysselsatta med förverkligandet av en informell utbildning.
Alltså har de femton staterna i unionen beslutat att samarbeta för att till de unga européerna erbjuda denna medborgartjänst, men parlamentet och rådet var inte överens gällande alla förfaranden för genomförandet. Om var och en av parterna enas om den unga volontärens status, om förenligheten av europeiska och nationella verksamheter, återstår dessvärre det finansiella totalanslaget som en avgörande punkt.
Man har emellertid, i förlikningskommittén den 11 juni, nått en överenskommelse tack vare kommissionens medling, och Fontaine poängterade nyss Cressons roll. Kan man för övrigt verkligen säga att det råder förlikning när rådet systematiskt har sista ordet och att det är rådet som beslutar om programmens belopp, under det att parlamentet är budgetansvarig myndighet?
Om jag avhållit mig från att rösta under denna förlikning, beror det på att 47, 5 miljoner ecu för åren 1998 och 1999 är i hög grad otillräckliga för att svara mot ambitionerna hos de ungas generositet. Men detta program måste få leva. Det är anledningen till att Gruppen UPE, trots ett mycket nedslående budgetanslag, stödjer betänkandet av Fontaine, som jag här gratulerar till hennes arbete och beslutsamhet att färdigställa dossiern om europeisk volontärtjänst.

Holm
Herr ordförande! För V-gruppen vill jag rikta ett tack till förlikningskommittén, särskilt till Fontaine som mycket engagerat har arbetat för dessa frågor, och för att man har lyckats att åtminstone höja rådets ursprungliga bud på 30 miljoner ecu till 47, 5 miljoner ecu. Vi skulle givetvis ha velat se en mycket större summa, men rådet anser tydligen inte att ungdomsprojekt är särskilt viktigt att satsa på, vilket vi naturligtvis beklagar.
Vi i V-gruppen kommer att stödja förslaget, eftersom vi anser att det är viktigt med ungdomars engagemang, särskilt ungdomars engagemang inom sociala områden, miljöområdet, kulturarbete osv., områden som vi vet att ungdomar prioriterar.
Jag anser vidare att det är viktigt att detta program står öppet för deltagande från länder i Central- och Östeuropa. Det är viktigt att vi överbryggar de skillnader som finns. Programmet kan då vara ett första betydelsefullt led.
Ur svensk miljöpartisynpunkt är en del av förslagen emellertid tveksamma. Jag välkomnar dock principen om en alleuropeisk volontärtjänst för ungdomar, vilket måste stödjas. Vi från V-gruppen kommer givetvis att rösta för betänkandet.

Hawlicek
Herr ordförande! Jag ansluter mig till föregående talares ord, att det angående handlingsprogrammet " Europeisk volontärtjänst för ungdomar" på europabasis handlar om ett bra och viktigt program som dock - som Fontaine uttryckte det - äventyras av rådets politiska kortsiktighet. Jag liksom väl samtliga kolleger, framför allt i utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning och media, har lidit med Fontaine. Jag ansluter mig till kollegerna Pex och Vecchi, som har redogjort för hur vissa av parlamentets goda förslag förvisso har godtagits, men att ändå de precisa regler som vi föreslagit gällande rättslig status, social status och allmänt rörande borttagande av juridiska och administrativa hinder i syfte att göra det möjligt lättare få tillgång till programmet, tyvärr inte blivit beslutade i tillräcklig omfattning.
Frågan om förenlighet av europeiska och nationella verksamheter har till viss del reglerats. Positivt är förstås att programmet står öppet för tredje land. Jag tänker inte hålla inne med mitt beklagande över att man inte kunnat öka anslaget för detta program. Vi föreslog 80 miljoner ecu, men kommissionen kunde inte ens få igenom sina föreslagna 60 miljoner ecu. Dessa bristande resurser för den Europeiska volontärtjänsten aktualiserar frågetecknen gällande förverkligandet av den högstämda målsättningen i artikel 1 - som ju också rådet godkänt - att för den europeiska konstruktionen prestera ett betydande bidrag till idealen demokrati, tolerans och solidaritet, och att främja samarbetet mellan Europeiska gemenskapen och tredje land.

Morgan
Herr ordförande! Jag skulle vilja tala litet om Europeisk volontärtjänst för ungdomar. Det har tagit lång tid, men äntligen kommit fram till en definitiv slutsats. Jag hoppas att detta nu blir ett program som river barriärerna mellan ungdomar över hela kontinenten och ger en möjlighet att hjälpa till att befordra europeisk integration och vinna en del värdefull erfarenhet.
Hela poängen med förlikning är att söka efter enighet. Själva det faktum att vi har kommit så här långt betyder att båda sidor varit tvungna att kompromissa. Vi är fortfarande missnöjda med de medel som finns tillgängliga till detta program, eftersom finansieringen i själva verket kommer att skäras ned i framtiden. Vi anser dock att detta program är värt att behålla. Vår enda andra valmöjlighet hade varit att stoppa hela initiativet. Så jag skulle vilja be om ursäkt till all de ungdomar som skulle kunnat delta i programmet om vi hade anslagit mer pengar. Vi har åtminstone något att visa upp för allt det hårda arbete som har lagts ned på pilotåtgärderna. Jag skulle vilja tacka Fontaine och alla andra som har varit inblandade i detta initiativ.
Vi i parlamentet fäster, tillsammans med kommissionen, stor uppmärksamhet vid att avlägsna alla juridiska och administrativa hinder som hämmar tillgången till något program. Detta är särskilt relevant i fallet med Europeisk volontärtjänst för ungdomar. Vi kommer att övervaka genomförandet av programmet mycket noggrant. Gratulationer till Fontaine för att ha fört oss igenom en mycket svår tid. Jag hoppas att vi kommer att kunna bygga på det i framtiden.

Stenzel
Herr ordförande! EU måste ställa upp för ungdomen. Om EU inte lyckas fånga ungdomens intresse, skapar man i bästa fall likgiltighet och i sämsta fall fientlighet. Av den anledningen är det minsta tänkbara anslaget till volontärtjänsten på 47, 5 miljoner ecu visserligen långt under Europaparlamentets önskemål, men åtminstone säkras projektets fortbestånd. Därigenom kommer det i alla fall för ett litet antal ungdomar att vara möjligt att även utan högre utbildning förstå och uppleva något av Europa.
I tider av hög ungdomsarbetslöshet, för närvarande på ca 15-20 procent, är detta förvisso bara en droppe i havet. I Österrike gläder man sig speciellt över programmet. Hundra personer har hittills deltagit, och många andra väntar på sin tur. Programmet bör knappast utgöra någon konkurrens till det frivilliga socialåret, men är tänkt att förmå ungdomar att höja blicken ut över de egna nationella gränserna.
För att programmet skall bli attraktivt behövs inte bara lämpliga projektanbud, utan också en bra social grundtrygghet. Den kritik som riktats mot programmet, att det skulle urholka kollektivavtalen, är inte berättigad. Det är inte fråga om att tillhandahålla billig arbetskraft, utan personlighetsdaning och internationell erfarenhet för att få bättre möjligheter senare i livet.
Om detta är ett program som anses omfångsrikt, så har det fått för litet resurser. Man kan faktiskt ifrågasätta om projekt som " Rädda grodor i Provence" är berättigade. När man betänker att 10 miljoner ungdomar i Europa inte har avslutat skolan vore det nog vettigare att utöka Leonardo-programmet med 100 procent. De pengarna satsas på lärlingar och yrkesskolor.
Vid program som volontärtjänsten kan man inte bli kvitt intrycket att det trots goda avsikter handlar om ett alibiprogram.

Bangemann
Herr ordförande, mina damer och herrar! Ni kan föreställa er att min kollega Cresson gärna stod här för att tacka föredraganden och liksom hon rekommendera ett antagande av resultatet av medlingsförfarandet. Hon har tyvärr fått förhinder och har bett mig att ersätta henne.
Såsom kommission välkomnar vi att man kommit överens, och kommissionen har - som Fontaine sade - tagit aktiv del i att åstadkomman detta resultat. Vi förstår naturligtvis den besvikelse över den bristande finansieringen av programmet, som här uttryckts av allihopa, men som så ofta i dylika fall är rådet inte i stånd att motsvara det som parlament och kommission skulle önska. Det är alltid populärare i rådet att spara in pengar än det allra bästa program, och att detta program hade kunnat få ett ordentligt genomslag visas ju av ungdomarnas intresse, som har blivit uppenbart i pilotarrangemangen.
Ändå och som alltid i dylika situationer måste man inse vad man faktiskt kan uppnå med de medel man har, och vi är övertygade om att detta program kommer att utveckla en stark dynamik, eftersom det kommer att visa sig i resultaten och i det nya sättet att närma ungdomar till Europa att de intentioner som är gemensamma för Cresson och parlamentet kommer att förverkligas utan några problem. Vi kommer - vilket jag kan säga också för Cressons räkning - att göra allt som är möjligt för att övervinna detta hinder, denna inskränkning av programmet genom brist på finansiella resurser.
Vi kommer också att avlägsna andra hinder som eventuellt kan komma att uppstå. Säkerligen återstår flera svåra frågor, fastän åtskilligt som har att göra med anpassningen av enskilda staters civila tjänster har reglerats i diskussionerna. Det här är väldigt komplicerat, men vi kommer vid genomförandet att upptäcka vad som kan göras bättre.
Låt mig således vid detta tillfälle få försäkra parlamentet ännu en gång och också för min kollega Cresson, att det liksom i programmet Ungdom för Europa inte kommer att presenteras några beslut om enskilda projekt för utskottet.
Med de planerade resurserna på 47, 5 miljoner kan kommissionen säkra att programmet kan genomföras och åtgärderna håller rätt kvalitet under de återstående 18 månaderna. De senaste erfarenheterna visar dock att ungdomarnas intresse för den europeiska volontärtjänsten redan är mycket starkt och kommer att tillta ytterligare. Därför kommer det vid utformandet av budgetplanen att finnas möjlighet att få pröva en ökning av medlen, och jag kan redan nu lova att kommissionen kommer att försöka det.
Vi vill ännu en gång tacka utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning och media, och särskilt dess föredragande Fontaine, samt givetvis också Europaparlamentets delegation och dess ordförande. Ett tack bör också riktas till parlamentet i dess helhet för dess stöd och förståelse för projektet, ty utan detta stöd skulle vi inte ha uppnått så mycket som vi har i dag. Ännu har vi inte kommit till slutet, men vi har kommit en bit på väg i rätt riktning, och jag är övertygad om att kommissionen tillsammans med parlamentet och kanske till slut rådet kommer att inse att mer måste göras och att ett sådant här program kan göra mer för utvecklingen av en europeisk identitet och en europeisk förståelse än vissa andra program, som fastnar i tekniska frågor och inte handlar om människor och deras föreställningar, idéer och önskningar. I så måtto från mig och Cresson ett tack till er alla personligen, och vi hoppas att med detta program en ny sida i den europeiska integrationens historia kan öppnas.

Ordföranden
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon, kl. 12.00.

Livsmedelstillsatser
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är debatt med anledning av andrabehandlingsrekommendation av Breyer (A4-0242/98) för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentskydd om ändrat förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring av Europaparlamentets och rådets direktiv 95/2/EG om andra livsmedelstillsatser än färgämnen och sötningsmedel (C4-0183/98-96/0166(COD)).

Breyer
Herr ordförande, kära kolleger! Låt mig först säga något allmänt, innan jag föredrar utskottets ändringsförslag. Principiellt bör ju enhetligare regler för vad och hur mycket livsmedelstillsatser som är tillåtna i Europeiska unionen välkomnas. Utan enhetliga regler för tillsatsämnen leder principen om ömsesidigt erkännande till stor oro bland konsumenterna och till stora brister i övervakningen och märkningen av livsmedel.
Med enhetligare regler för tillåtelse och användning av tillsatsämnen bör samtidigt så vitt möjligt en minskning av antalet tillsatsämnen och insatsområden eftersträvas. Tyvärr uppnås detta mål ej med de av kommissionen framlagda ändringsförslagen, utan här beaktas snarare producenternas behov än konsumenternas. Det är sedan länge en politisk inställning och ett krav hos de europeiska konsumenterna liksom det är en trend i livsmedelsindustrin, att frivilligt avstå från vissa tillsatsämnen. Det har visat sig att detta framför allt i många EU-länder lett till att livsmedelstillsatserna kunnat minskas under de gångna tjugo åren. Därvid handlade det dock mindre om rättsliga åtgärder än om en frivillig eftergift från industrins sida.
I ramdirektivet definieras kriterierna för vad som är tillåtet, att tillräckligt starka tekniska skäl måste påvisas, att konsumenterna inte får vilseledas, att det inte skall medföra några risker för hälsan och att det måste innebära fördelar för konsumenterna. Vad gäller prövningen av de tekniska skälen måste vi - och här riktar jag mig också till er, herr Bangemann - verkligen ännu en gång komma överens om hur detta begrepp skall definieras. Ni hade nämligen inte, då betänkandet lades fram, angivit någon tillräckligt precis definition av vad man skall förstå med absolut nödvändiga tekniska skäl och var detta förekommer i många av ändringsförslagets avsnitt. Därför kan man frukta att det hela blir till en alibi-inrättning, om man vid tillståndsförfarandet uteslutande måste förlita sig på producenternas uppgifter.
Ett tecken på det är den planerade förnyade tillståndet att tillsätta smakförstärkare i margarin, och enzymet invertas som möjliggör en ökad sockerhalt, motiveras med att det är tekniskt nödvändigt trots att endast en producent i Europeiska unionen har ansökt om det. Jag menar att en s.k. teknisk nödvändighet inte bör godkännas bara för att en enda producent vill det, medan alla andra producenter bevisar att det går att göra på annat sätt. Det har ju nuförtiden visat sig att många livsmedel kan erbjudas med och utan konserveringsmedel, t.ex. delikatessallad.
Men fr.o.m. nu tänker jag endast föredra parlamentets ändringsförslag. Utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentskydd har ju antagit tio ändringsförslag, och Europaparlamentet antog i första behandlingen 26 ändringsförslag och följde därmed i stor utsträckning utskottets beslut. I den gemensamma ståndpunkten beaktade man endast elva i sin helhet, fyra delvis och elva avslogs helt. Det är förvisso delvis en framgång för Europaparlamentet, men röjer också den välvilliga inställningen till industrin i kommissionen och ministerrådet.
Just för så viktiga frågor som livsmedelsmärkning för allergiker finns det uppenbarligen ingen förståelse i kommissionen. En mycket viktig princip för oss måste vara öppenhet, som betyder att det måste bli ett slut med hemlighetsmakeriet, alltså med tillskottet av tillsatsämnen i livsmedelsingredienser. Jag måste betona - detta är en sak som jag som föredragande inte förtiger - att jag verkligen skulle uppskatta en mer långtgående märkning av varor. Jag beklagar att utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentskydd inte gör det, men jag vill fråga kommissionär Bangemann en sak: Kommissionen har yttrat att den inte godkänner ändringsförslagen för att de står på fel ställe. Mot bakgrund av det skulle jag gärna vilja veta när och hur märkningen av genmanipulerade tillsatsämnen kommer att regleras.
Nu föreligger ju ett förslag från Österrike. Kanske kan ni förklara för oss hur man handskas med detta förslag från Österrike, när man kommer att lägga fram det. Ni lovade oss rörande Novel food att det snart skulle komma underlag från kommissionen. Samma sak gäller för märkningen av livsmedel i lösvikt. Det kan inte vara sant att sådana livsmedel inte måste märkas.
Parlamentet vill alltså inte ha någon utvidgning av tillsatsämnen vid mjölbehandlingsmedel, eftersom vi anser det vara överflödigt och det redan finns nog av sådana produkter. Likaså tillbakavisar parlamentet ytbeläggning med vax av persikor och ananas, för vi vill ju att naturprodukterna skall förbli naturliga. Därför kan det inte godkännas att konsumenterna vilseleds och erbjuds något som ser färskt ut men inte alls är det. I frågan om nesin begärde parlamentet i andra behandlingen inte att antibiotika skulle tas upp i mascarpone, i ost.
(Ordföranden uppmanar talaren att avsluta.) Vi bör låta antibiotika finnas tillgängligt mot recept, men inte i livsmedel. Så långt ändringsförslagen i korthet, som utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentskydd föreslagit. Jag hoppas dock att kommissionen fortfarande är villig att, på dessa öppna frågor, som ju understötts muntligen av kollegerna i utskottet, vad gäller märkningen av de på genteknisk väg framställda tillsatsämnena och även...
(Ordföranden tar ordet från talaren.)
Jensen, Kirsten
Herr ordförande, det är två punkter som jag gärna vill ta upp innan vi röstar i morgon. Den ena är nisin och den andra sulfit. Nisin är ett antibiotikum som på längre sikt kan ge läkemedelsresistens. Antibiotika är nödvändigt om man skall bota vissa sjukdomar, och därmed är det läkemedel och skall i princip varken användas som tillväxtbefrämjare för grisar eller som konserveringsmedel i mat. Det hör enligt min mening inte hemma i detta direktiv. Mascarpone skall en gång för alla inte vara en kur mot halsfluss.
Fler och fler människor drabbas av livsmedelsallergi. Sulfit är ett av de ämnen som medverkar till denna utveckling. Jag menar att det åtminstone skall sättas ett konkret gränsvärde för användningen av det, istället för att man undersöker vad det är nödvändigt till. Sulfit används typiskt till behandling av torkad frukt, som bl.a. används i frukostprodukter. Och torkad frukt i lösvikt köper många föräldrar till sina barn istället för färsk frukt som ett sundare alternativ, men sulfiten kan ge upphov till allergi.
Jag förstår att klimatiska och därmed kulturella skillnader kan ge en annorlunda syn på vilka tillsatsämnen som är nödvändiga. Avståndet mellan två kylskåp kan ge anledning till en konkret bedömning av om vad som är värst: matförgiftning eller tillsatsämnen. Men det är nödvändigt att vara klar över att det är skillnad på om det är möjligt att tillsätta tillsatsämnen eller om det är nödvändigt att göra det. Vi har idag livsmedel på färskvarumarknaden i Europa som är hållbara så länge att de skulle klara en roddbåtstur runt ekvatorn, och vi har knappast behov av att alla livsmedel skall klara detta. Kom ihåg att det fanns en europeisk civilisation med rökning, saltning, syltning och nedkylning och därmed god hygien, innan alla märkliga tillsatsämnen kom fram.
Europeiska socialdemokratiska partiets grupp kommer att rösta för miljöutskottets ändringsförslag i fru Breyers andrabehandlingsrekommendation, som jag tackar henne för, och jag hoppas att ändringsförslagen får tillräckligt antal röster. De kommer nog att få många röster, men de behöver tillräckligt många. Jag tvivlar inte på att tendensen idag - även när man bortser från ekologiska livsmedel som sådana - går i riktning mot enklare och naturligare livsmedel.

Schleicher
Herr ordförande, mina damer och herrar! Under 1995 utfärdade vi ett omfattande direktiv beträffande tillsatsämnen i Europeiska unionen. Undantag gjordes för sötningsmedel och färgämnen. I dag överlägger vi om att med den gemensamma ståndpunkten företa den första större ändringen av detta tillståndsdirektiv. Ändringsdirektivet blev nödvändigt dels för att alla tillsatsämnen respektive deras användning vid den årslånga överläggningen av 1995 års direktiv inte hade granskats med vetenskapliga metoder, dels för att den tekniska användningen hade vidareutvecklats under tiden. Dessutom fanns det vissa tillkommande särskilda omständigheter i medlemsstaterna, främst i tillträdesländerna Finland, Sverige och Österrike som måste beaktas, samt slutligen hade det smugit sig in några fel i den omfångsrika texten i 1995 års direktiv, som skulle korrigeras med ändringsdirektivet.
Det stämmer att parlamentet har lagt en mängd ändringsförslag och att rådet bara antagit en del av dem. För min grupps räkning kan jag säga att vi står bakom den gemensamma ståndpunkten. De flesta av de ändringar som huvudsakligen lagts fram av föredraganden i miljöutskottet, har antagits där; vi kan dock inte godkänna dem.
Jag skulle vilja beröra det ämne som Breyer tagit upp. Målet var att använda så få tillsatsämnen som möjligt och minimera användningen av dessa. Jag har följt denna diskussion i tjugo år och har med tiden kommit att ändra åsikt. Jag tror att om vi koncentrerar oss på ett litet antal tillsatsämnen, så kommer dessa ämnen att användas överallt. Jag tror att man inte hela tiden bör få i sig samma saker, bara då tar man verkligen hänsyn till hälsoaspekterna. Det är dessutom så att ingen kommer att genom lag tvingas att använda tillsatsämnen, utan om de används, så får detta bara ske i viss utsträckning. Som sagt, man måste ju inte använda dem, men om tillsatsämnen används, så måste detta självklart anges och det är en sak som egentligen bör regleras här. Att därigenom uppväcka ny oro för företeelser som sedan länge finns i medlemsstaterna anser jag vara onödigt, för när allt kommer omkring har dessa ämnen inte lett till några hälsoproblem, och för övrigt var det ju utskottets uppgift att undersöka det. Därför kan jag tillsammans med min grupp godkänna den gemensamma ståndpunkten i föreliggande lydelse.

Dybkjær
Jag vill ännu en gång gärna tacka ordföranden för det arbete hon lagt ner på detta direktiv. Jag skall i övrigt påminna om mitt tal vid första behandlingen, där jag påpekade hur oläsligt detta direktiv är i sin helhet trots att dess innehåll är något som många medborgare intresserar sig starkt för. Jag vill också påminna om de efterföljande frågorna till kommissionen och rådet om möjligheten till att förenkla direktivet utan att nödvändigtvis ändra innehållet och svaren. Jag har fortfarande den uppfattningen att kommissionens svar kan användas som en studie av högmod, medan jag i gengäld kan glädja mig över rådets mer konstruktiva svar. Jag påminner om det, därför att vi förhoppningsvis kan komma in i ett förlikningsförfarande där denna förenkling kanske kan komma in i bilden under arbetet med att hitta en kompromiss.
Den liberala gruppen stödjer utskottets ändringsförslag, men jag vill gärna för de två första ändringsförslagens vidkommande säga att vi inte gör det för att vi vill undanta mjölbehandlingsmedel från direktivet, utan för att den gemensamma ståndpunkten verkar vara så omfattande inom detta område att det blir helt meningslöst. Det bästa hade varit att lägga till mjöl i bilaga 2, alltså som det baslivsmedel det onekligen är, och där ange de medel man vill tillåta. Nu blir resultatet att alltför mycket kan tillåtas, och argumentet om att industrin naturligtvis inte kommer att använda alla dessa tillsatsmedel är egentligen ganska tunt. Jag tycker att det skulle vara riktigast att betrakta mjöl som ett obearbetat livsmedel och därmed ha som utgångspunkt att bilaga 1-medel inte kan tillsättas. Jag hänvisar i detta sammanhang också till direktiv 89/107 bilaga 2, punkt 1, där det står att det skall finnas ett " tillräckligt stort tekniskt avvägt behov" för att tillsatsmedel bör kunna godkännas. Det tror jag inte finns när alla bilaga 1-medel plötsligt kan användas i mjöl, och på något annat sätt kan jag faktiskt inte tolka den gemensamma ståndpunkten.
Dessutom är den liberala gruppen motståndare till sulfit i nötter och majs, och även till att det sker vaxbehandling av persikor och ananas. När det gäller ananas kanske det inte spelar så stor roll eftersom man inte äter skalet, men det är orimligt när det gäller persikor. Skulle vi kunna få be om äkta vara!

Lannoye
Herr ordförande! De tre kriterier som framförts av kommissionen för att låta tillsatser ingå i listan över tillåtna ämnen är tekniska skäl, konsumentnyttan och hälsoskäl. Jag tror att dessa tre kriterier har tillämpats en aning för mycket, så till den grad att - så som föredraganden mycket väl uttryckte det - vi i praktiken når fram till en betydande ökning av antalet tillåtna tillsatser, framför allt av användningen av dem.
Jag tror att det är ett dåligt val och jag skall ge två exempel som, förefaller det mig, är ganska tydliga. För det första är den ökade användningen av sulfit som tillsats utan tvivel ett dåligt val: man vet mycket väl att detta skapar hälsoproblem för ett stort antal personer, speciellt för allergiska personer. Så på vems vägnar skulle det vara nödvändigt att använda dessa sulfiter, då det finns alternativa lösningar och man dessutom kan klara sig utan dessa?
För det andra talade Jensen mycket väl om problemet med nisin. Det rör sig om ett antibiotika. Är det konsekvent av rådet, av kommissionen, att använda ett antibiotika som tillsats, under det att man för övrigt är i färd med att förhöra sig om det välgrundade i att använda antibiotika i djurfoder, och att till exempel WTO framhåller det faktum att många infektiösa sjukdomar är på frammarsch och att uppenbarligen många antibiotika börjar att bli ineffektiva? Är det konsekvent att lägga till ett antibiotika som livsmedelstillsats?
Jag tror att vissa medlemsstater har påpekat detta och jag skulle här vilja vända mig till fru Schleicher för att rikta hennes uppmärksamhet på två saker. För det första har många medlemsstater, varav den tyska regeringen, röstat emot gemenskapens ståndpunkt. Sedan är det inte därför att en produkt används sedan mycket länge som den är oskadlig. Man har mycket länge använt asbest och nu är alla överens om man inte längre skall använda det. Jag förstår inte varför det faktum att man inte har klargjort de direkta effekterna av en tillsats tillåter att det anses som oskadligt. Ni vet mycket väl att de indirekta effekterna är mycket troliga och möjliga, och att det i händelse av många tillsatser är mycket svårt att beräkna inverkan.
Jag tror alltså att det är absolut nödvändigt att stödja ändringsförslagen från Utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentskydd och jag ber Schleicher och hennes grupp att återigen begrunda sin inställning i detta avseende.

Amadeo
Herr ordförande! Sedan 1989 gäller Europeiska unionens ramdirektiv om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning om de tillsatser som får användas i livsmedelsprodukter. Kommissionen har föreslagit att det direktivet skall anpassas till den senaste vetenskapliga utvecklingen. Den gemensamma ståndpunkten antogs av rådet den 23 mars 1989. Av de 27 ändringsförslag som presenterades av Europaparlamentet vid den första behandlingen upptogs elva i sin helhet, medan fyra bara upptogs i vissa delar.
Kommissionens förslag har dessutom utsatts för en serie ändringar som framför allt syftat till att skydda livsmedelsindustrins intressen, bland annat tillsättning av olika ämnen i mjöl och tillstånd att behandla mascarpone med nisin och persikor och ananas med vax.
I vår bedömning har vi ansträngt oss att förena livsmedelsindustrins intressen med det som enligt vår mening är överordnat, skyddet av medborgarnas hälsa. Och detta i ett ögonblick när produkternas kvalitet måste skyddas bättre, framför allt med tanke på att inom hela unionen försvinner dessvärre detaljhandelsförsäljningen, som satte kvaliteten i första rummet, till fördel för de stora distributionsföretagen, som hela tiden på sina diskar lyckas presentera produkter som är mer sofistikerade och mer utsökta, men vilkas äkthet måste kunna garanteras.
Kravet på att skydda konsumenternas intresse leder oss med andra ord till att enbart godkänna de tillsatser och konserveringsmedel som enligt vår mening kan accepteras eftersom de verkligen kan garantera produktens kvalitet och karakteristiska egenskaper. Vi motsätter oss tillsatser i pastöriserad grädde och i steriliserad mjölk, främst därför att det just nu existerar gott och väl 38 olika godkända tillsatser, och vi motsätter oss tillsatser som avser att förlänga hållbarheten för vissa vegetariska produkter, samt sötningsmedel, som bara har till syfte att locka till sig barn.
Förekomsten av en gemensam metod för att godkänna tillsatser är till fördel för konsumenten. Vi stryker dessutom under behovet av att för de typer av livsmedel som innehåller tillsatser, utveckla ett system för etikettering som kan ge så många upplysningar som möjligt, i första hand för att skydda personer med allergier, nyfödda och andra utsatta grupper av medborgare som är i störst behov av skydd.
När det gäller ändringsförslagen nr 1 och 2 är vi motståndare till att man använder de tillsatser som i bilaga 1 klassas som ämnen för behandling av mjöl. När det gäller ändringsförslag 3, om användning av svavelhaltiga anhydrider och sulfiter, så anser vi att det inte längre behövs av tekniska skäl. Under alla omständigheter skall etiketteringssystemet lämna alla upplysningar som krävs, inklusive eventuella kontraindikationer.

Whitehead
Herr ordförande! Jag skulle vilja tacka Breyer för hennes hårda arbete under båda behandlingarna och i miljöutskottet. Hon är en beundransvärd ledamot av utskottet, som kommer att bli ihågkommen i utskottet för det arbete hon har lagt ned, särskilt beträffande skyddet av spädbarnsmat.
Jag skulle önska att jag kunde säga att alla ändringsförslag som nu åter debatteras här kommer att fortsätta till förlikning, men jag tvivlar rätt mycket på det med tanke på de majoriteter som skulle behövas. Jag vill därför inskränka mig till endast tre av dem: ändringsförslag 4, 5 och 7. Jag börjar med ändringsförslag 4, då det var jag som lade fram det och det godkändes i miljöutskottet för förnyad prövning. Det handlar om bruket av sackarosestrar i flytande kaffe och te på burk, som nu säljs varma direkt till konsumenten. Huruvida man kan finna glädje i en varm burk koffein vet jag inte - det skulle inte vara min favoritdryck. Vad jag vet är att sackarosestrar stabiliserar mjölkproteiner mot den destabiliseringsprocess som sker under lagring.
Som en nation av tedrickare skulle britterna gärna vilja veta vad det är i sackarosestrarna som kommissionen inte godkänner. Vi får faktiskt inte veta det i det finstilta som åtföljer dess beslut. Detta är alltid fallet och det är ett av problemen, när vi har nått den andra behandlingen, att man vet betydligt mer om vad kommissionen kommer att godkänna än det den inte kommer att godkänna.
För det andra skulle jag vilja nämna ändringsförslag 5 som Dybkjær redan har diskuterat i korthet, nämligen, bruket av bivax som konserveringsmedel för ytbehandling av persikor och ananas. Jag förstår inte mer än hon varför dessa två frukter klumpas ihop. Det finns ett antal andra som inte nämns. Man kommer att tänka på meloner som något av ett mellanting mellan de två, men distinktionen mellan dem är säkerligen att man inte förtär utsidan på en ananas - om man inte är riktigt dum förstås! - medan man vanligen äter skinnet på en persika. Jag skulle därför verkligen instämma med föredraganden när hon säger, att de vore farligt att ha denna beläggning på persikor, men jag ser ingen anledning varför man skall ta bort det i fallet med ananas där det är ett verkligt konserveringsmedel.
Det sista jag vill säga handlar om ändringsförslag 7. På det hela taget stödjer jag föredragandens ändringsförslag att stryka över triacetin som en produkt för tuggummi, men vi förstår återigen inte riktigt varför det kom upp från början. Vi är skyldiga dem som hävdar att just detta emulgeringsmedel inte är nödvändigt och önskvärt, att se till att det förklaras varför det är så nödvändigt och önskvärt. Jag hoppas att kommissionen kommer att kunna förklara det för oss, då klarhet alltid måste vara vårt motto i dessa frågor.

Jackson
Herr ordförande! Jag skulle vilja tacka Breyer för hennes hårda arbete jag med, men måste fortgå med att säga att jag kommer att motsätta mig alla ändringsförslag, i likhet med ett ganska stort antal ledamöter från PPE-gruppen - vilket vi gjorde i utskottet - med undantag för ändringsförslag 4.
Detta är en mycket teknisk fråga, som har att göra med livsmedelstillsatser och de tillåtna tillsatserna i livsmedel i hela Europeiska unionen. Det väcker frågan om hur Europeiska unionen bäst kan ta itu med en sådan teknisk fråga. Breyer har gett sig i kast med den från en ideologisk synvinkel, vilket är naturligt för hennes grupp. Men det finns två frågor som vi måste betrakta som måttstockar. En är att vi måste se till att man slår vakt om den europeiska befolkningens fortsatta hälsa, när justeringar till de tillåtna tillsatserna diskuteras. Vad skall vi använda för rättesnöre? Skall vi använda vårt eget omdöme? Tja, jag är historiker, Schleicher var harpist. Det kanske är en användbar kvalifikation för nästa liv, så att säga, men inte nödvändigtvis den bästa kvalifikationen för att ta itu med livsmedelstillsatser. Vi är, till en viss utsträckning, amatörer på detta område. Vi måste låta oss vägledas av Vetenskapliga livsmedelskommittén. Jag skulle verkligen hellre vägledas av den kommittén än Breyer, tyvärr.
För det andra måste vi se till att Europeiska unionens lagar är tillräckligt flexibla inom säkerhetens råmärken, så att nya produkter kan utvecklas. Jag håller med Whitehead om att det kanske kommer som en skänk från ovan för de skotska scouterna, som tydligen är här på åhörarläktaren, att de inte längre skall behöva gnida två kvistar mot varandra för att få kannan att koka eftersom de kommer att kunna köpa varmt te i brukar - om Europeiska kommissionen verkligen låter det ske. Jag skulle vilja be Bangemann, när han svarar på debatten, att säga huruvida han är beredd att låta te på burk säljas tillsammans med den brittiska korven, som vi redan räddat från Europeiska kommissionens härjningar för ett par månader sedan.
Jag tror inte att detta är en fråga där det finns något utrymme för ytterligheter. Grön fundamentalism kan vara bra för att väcka frågor, men det är inte en ståndpunkt som borde tillåtas råda.

Bangemann
Herr ordförande, jag tycker som Jackson. Först vill jag hjärtligt tacka föredraganden. Hon har verkligen inte bara satt sig in i ämnet, utan också tagit ställning på ett klart sätt. Även om jag inte delar hennes ståndpunkter - varken personligen eller för kommissionen - kan jag ändå säga att Breyer på den punkten handlar exemplariskt. Men det är inte min sak att säga henne det. Jag vet inte om hon gläder sig över det, men hur som helst ville jag säga det.
Det som sagts av Jackson och speciellt av Schleicher stämmer på ett ungefär överens med kommissionens ståndpunkt. Därför kan jag hålla ett kortfattat anförande. Jag är absolut ingen expert på att bedöma hälsorisker eller hälsomässig oaktsamhet, men jag är utbildad jurist. På den grunden kan jag säga Breyer att det på det här området finns en klar ståndpunkt som - åtminstone hittills - har varit rättsstatens ståndpunkt, nämligen att ingenting får förbjudas utan att det finns en grund för det. Vi kan inte bara för att vi inte tycker om något, eller för att vi är anhängare av den bakomliggande principen att vi vill använda så få tillsatsämnen som möjligt, förbjuda dessa tillsatsämnen, utan det måste finnas en grund för det. Men det har vi nu definierat mycket noggrant.
Fru Breyer, det stämmer inte att frågan om teknisk nödvändighet i tillägg 2 inte är definierad. De tre allmänna kriterierna infogades ännu en gång: För det första måste det kunna påvisas att det finns en förnuftig teknisk grund och ändamål, som inte kan uppnås med någon annan teknisk metod, det andra är att ingen fara för hälsan får föreligga, och för det tredje får konsumenterna inte vilseledas. Det är de tre kriterierna. Förvisso måste inte alla tre vara uppfyllda, utan det räcker med att ett är förhanden. Detta innebär att om ett av dessa tre kriterier föreligger, så kan man förbjuda ett tillsatsämne. Då har vi i detalj definierat - det fortsätter vidare, men jag vill inte citera mer nu - vad en teknisk nödvändighet är och hur den skall definieras, också med hjälp av enskilda kriterier.
Man kan därför säga att vi har skapat tillräcklig säkerhet för såväl konsumenterna som för producenterna. Det står en producent fritt att fullständigt avstå från varje tillsatsämne. Han kan även bedriva marknadsföring med det. Han kan säga: Detta är absolut naturligt! Det är fullt möjligt att göra det. Många gör ju också det, och det är helt i sin ordning. Om man däremot vill förbjuda något, måste man motivera det.
Av den anledningen kan vi inte godkänna de återstående 11 förslagen. Jag kan nu med tanke på den för korta tiden inte gå in på skälen för det i de enskilda fallen, men av vad jag sagt här bör det framgå.
Jag vill också besvara de ställda frågorna, t.ex. gällande livsmedelsmärkning. Fru Breyer, jag förundras ständigt över att ni alltid vill reglera allting, trots det logiska sinne som ni i övrigt visar. Man kan inte göra det! Man kan inte införa några regler för allmänna frågor i alla de direktiv som vi har och som uppfyller särskilda syften. Frågan om livsmedelsmärkning är en allmän fråga. Vi har reglerat den i det allmänna märkningsdirektivet 79/112. Eventuella ändringar hör dit. Om det alltså skulle finnas ett behov av det när det gäller tillsatsämnen, då måste det göras i detta allmänna märkningsdirektiv. Och vi kan inte nu bara åta oss en förpliktelse att ta med alla dessa tillsatsämnen i den, för det vore en blankocheck. Man måste då undersöka om märkningens allmänna principer kräver att ett sådant tillsatsämne märks ut på motsvarande sätt.
Frågan om märkning av gentillsatsämnen har också ställts. Jag har ju redan nämnt - och ni har upprepat det - att vi håller på att undersöka det. Det är dock utomordentligt svårt, eftersom exempelvis frågan om påvisbarhet, frågan om motsvarande gränsvärden och möjligen om en negativ lista inte låter sig besvaras så enkelt för oss, för övrigt inte heller för vetenskapliga kommittéer. Det är alltså inte någon ond vilja att vi ännu inte har lagt fram det, utan beror på sakens svårighet.
Vad beträffar allergier, så måste samtliga tillsatsämnen märkas. I princip skall alla tillsatsämnen anges på etiketten. Då får de utsatta personerna tillräcklig upplysning, vilket för övrigt motsvarar livsmedelsutskottets uppfattning. Antalet allergier är vid livsmedel i motsats till vad jag tror det var Jensen sagt, mycket ringa, betydligt mindre än man hittills trott. Det är helt fel att som ni säga att faran är särskilt stor i livsmedel.
Vi arbetar också på ett direktiv för s.k. " balanserade dietämnen" , alltså för tillsatsämnen i livsmedel avsedda för sjuka spädbarn och småbarn. Det allmänna märkningsdirektivet kommer att ändras.
(Fråga: Hur blir det med livsmedel i lösvikt?) Det kommer att regleras på motsvarande sätt i alla medlemsländerna. Medlemsländerna har möjlighet att införa en sådan märkning om de vill. I den meningen ser vi inget tvingande behov, eftersom märkningsplikt redan föreligger. Medlemsländerna kan tillåta undantag för livsmedel i lösvikt. Men det är redan föreskrivet i unionens lagstiftning.
Jag tror att det var de viktigaste frågorna, om jag inte misstar mig. Fru Jensen, jag vill inte gå in enskilt på de elva ändringsförslagen, eftersom det skulle ta för lång tid. Att vi dock inte kan stödja dem framgår av vår allmänna ståndpunkt, som jag har presenterat.
Jag hoppas alltså att parlamentet, åtminstone vissa ledamöter, följer vad Schleicher sagt. Då kan vi avsluta förfarandet, och då har vi fått ett förnuftigt underlag, även för konsumenterna.

Breyer
Herr ordförande, jag skulle vilja ställa ytterligare två frågor till Bangemann. Det tycks som om vi i parlamentet har nått en bred enighet om att vi har problem med nisin, eftersom antibiotika inte har någonting att göra i livsmedel. Kollegan Lannoye har ännu en gång pekat på det stora problemet med resistens mot antibiotika. Antibiotika hotar att bli verkningslöst som läkemedel. Jag skulle gärna vet på vilken grund ni anser att antibiotika - som många människor verkligen reagerar starkt på, och därutöver har vi resistensproblemet - skall vara tillåtet som tillsats i livsmedel. Vetenskapsmännen befarar ju faktiskt med rätta att riskerna med resistens kommer att öka.
Den andra punkten är följande: Herr Bangemann, jag kan inte hålla med er när ni säger att frågan om märkning av livsmedel i lösvikt skall regleras av medlemsstaterna. Syftet med direktivet är ju just att skapa enhetliga regler i Europa. Jag anser det vara felaktigt att förpackade livsmedel skall märkas, medan icke förpackade livsmedel, som konsumenten tror är färska, inte måste märkas. Er företrädare i utskottet har dessutom sagt att kommissionen skall åtgärda detta.
Nu blir jag mycket förvånad när ni säger oss något helt annat, nämligen att ni inte ser något handlingsbehov alls. Jag skulle gärna vilja få reda på vad som gäller. Var det som er företrädare i utskottet sade falskt, som innebar att frågan skulle lösas någon gång medelst märkningsdirektivet? Om vi enas om vad ni har sagt, så har vi ju redan en hel mängd med punkter som skulle falla under märkningsdirektivet. Och av den anledningen har jag en avslutande fråga: När avser ni att föreslå ett nytt utkast eller ändringar till märkningsdirektivet, så att dessa luckor och nödvändiga kompletteringar som har visat sig, kan fyllas igen respesktive göras?

Bangemann
Herr ordförande! Först gällande frågan om antibiotika. Kommissionen har ingen anledning att gå in på denna fråga, eftersom det inte finns ett motsvarande ändringsförslag. Nej! Man diskuterade frågan i utskottet, men det finns inget ändringsförslag. Jag kan inte här gå in på hypotetiska frågor.
Sedan beträffande den fråga som ni tagit upp på nytt - jag upprepar: Det finns regler för märkning av förpackade och icke förpackade livsmedel. Båda sorterna måste märkas. Det föreligger alltså märkningsplikt. Vi har förvisso undantagsregler som innebär att medlemsländer kan avvika från märkningsplikten för icke förpackade livsmedel.
Beträffande er tredje fråga: Jag kan inte fastlägga det här i tiden, men jag tror att det var så att vi efter att ha påbörjat debatten om allmänna direktiv för livsmedel inte kunde avsluta den, eftersom även vissa principer spelade en roll, som frågan: Vad skall vara den ledande principen för u-märkning? Tyvärr skiljer sig åsikterna åt såväl inom kommissionen som inom Europaparlamentet. En extrem ståndpunkt som har företrätts också här i parlamentet - jag vet inte om någon fortfarande företräder den - är att man märker allt, oavsett om det har någon mening eller ändamål.
Alltså, att skapa en mängd av enskilda regler för märkningens innehåll har jag alltid värjt mig emot, eftersom märkningen då blir meningslös för konsumenterna. Man måste märka det som har betydelse för konsumenterna. Då går budskapet också fram. Om man skapar märkning av allt, då når man inte längre fram till dem, och då blir märkning inte längre en hållbar väg för att ge en bättre information till konsumenterna. Det är för övrigt en sak som en tysk medlem av ert parti erkänt i Tyskland, och för det fick jag beröm. Jag ser det som ett tecken på utveckling, på intelligens, och det är en väg som vi gärna vill fortsätta på.

Ordföranden
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon, kl. 12.00.
(Sammanträdet ajournerades till kl. 17.30.)

Frågestund (kommissionen)
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är frågestunden (B4-0481/98). Vi skall behandla frågor till kommissionen.
Tillåt mig först att hälsa kommissionär Liikanen välkommen.

Liikanen
Herr ordförande! Piratkopiering av dataprogram har haft en mycket ringa inverkan på arbetet, eftersom kommissionen har vidtagit aktiva åtgärder för att förbättra säkerheten i sina datanät.

Camisón Asensio
Herr kommissionär! I dag förorsakar piratkopiering allvarliga skador, inte bara för de europeiska institutionerna utan för samhället som helhet; och detta i lika hög grad om det gäller installation av illegal programvara på hårddisken före försäljning av datorn, som när det gäller kopiering av programvara eller direkt kopiering via Internet .
Vi konstaterar att rådet nyligen har godkänt sin gemensamma ståndpunkt angående den juridiska hållningen mot piratverksamhet inom radioutsändning. Anser inte kommissionen, med tanke på denna situation, att det vore av högsta intresse att exempelvis främja en starkare lagstiftning till skydd för immaterialrätten? Vi får inte glömma att USA, även i denna fråga, ligger före oss. Fortfarande ligger piratkopieringsnivån i Europa nämligen på 43 procent.

Liikanen
Herr ordförande! Detta är en mycket viktig fråga. Till följd av dataintrången i slutet av 1980-talet och i början av 1990-talet ändrades uppbyggnaden av kommissionens datasystem så att de interna datasystemen centraliserades till så kallade slutna användargrupper. Förbindelserna in i och ut ur huset kontrolleras numera av telekommunikationscentralen på den dataadministrativa avdelningen i enlighet med parametrarna i säkerhetsarrangemangen och de tekniska möjligheterna. Det är klart att den snabba utvecklingen av informationstekniken gör att detta system kräver en kontinuerlig uppdatering och kommissionen följer detta noggrant.

Ordföranden
Fråga nr 45 från Philippe De Coene (H-0642/98):
Angående: Europeisk volontärtjänst för ungdomar och fotbolls-VM 1998
I ett pressmeddelande från kommissionen kan vi läsa att 71 ungdomar ingår i organisationskommittén för fotbolls-VM, som en del av projektet med europeisk volontärtjänst för ungdomar. Detta belastar EU: s budget med 5 000 ecu per ungdom.
Själva systemet med europeisk volontärtjänst är för tillfället ett pilotprojekt som knyter unga människor till olika organisationer. Den dokumentation som föreligger visar att ungdomarna i fråga förväntas delta i ideella organisationer och ägna sig åt obetald verksamhet.
Anser kommissionen att VM i fotboll och VM: s organisationskommitté är ideella organisationer?
Kan kommissionen förklara varför organisationskommittén stöds av en ledamot av kommissionen, via gemenskapens budget, medan en annan ledamot av kommissionen i kammaren har fördömt organisationskommittén för dess diskriminerande biljettförsäljningspolitik - en diskriminering som bekräftades genom domen i Tribunal de Grande Instance i Paris den 5 juni? Herr Liikanen, ni har ordet för att svara på De Coenes fråga.

Liikanen
Herr ordförande! Som parlamentsledamoten konstaterar har 71 europeiska frivilliga inom ramen för europeisk volontärtjänst för ungdomar deltagit i projekt som var förknippade med fotbolls-VM. De frivilliga har i över fem månader arbetat inom lokala värdorganisationer i de städer där matcher har spelats. Dessutom har de under några veckor hjälpt till vid VM-arrangemangen. Det här volontärprojektet har bara en indirekt koppling till VM: s organisationskommitté eftersom samtliga värdorganisationer till sin karaktär är ideella samfund inom kultur, idrott, miljö och socialtjänst. Därför befrämjade inte pilotprojektet organisationskommittén som organisation utan stödde projektets sociala, kulturella och miljömässiga mål via de lokala ideella organisationerna.
Organisationskommitténs affärsverksamhet sorterar under EU: s konkurrensregler, varför kommissionen på grundval av flera klagomål undersöker de diskriminerande inslagen i samband med biljettförsäljningen till allmänheten. Kommissionens andel av finansieringen av dessa sexmånadersprojekt var i genomsnitt 5 200 ecu, vilket är lika med finansieringen av de övriga volontärprojekten inom pilotprojektet.

De Coene
Herr kommissionär! Jag vet att ni fick den här frågan helt nyligen men ni får inte ta illa upp, på mitt språk kallar man det för ett jesuitsvar. Det står helt klart att ungdomar med gemenskapsmedel medverkat i ett initiativ som fördömts två gånger i denna kammare av en kommissionär, en kollega till er, på grund av för det första: skändande av principen om jämlikhet mellan medborgarna, och för det andra: skändande av ett antal ekonomiska regler. Kommissionären kunde nämligen konstatera att hela organisationen var en rent ekonomisk historia och alltså lyder under reglerna för ekonomisk verksamhet. Nu säger man: Det var egentligen för organisationskommittén men ändå inte för organisationskommittén. Jag måste säga att jag absolut inte kan nöja mig med det svaret. Jag tror att det är ett improviserat svar och jag skulle egentligen vilja veta av er exakt vilken verksamhet dessa ungdomar genomfört. Om ni säger att det var sociokulturell verksamhet så vill jag av er veta precis vad de gjort.

Liikanen
Herr ordförande! Som även i de övriga projekten som delfinansierats av pilotprojektet har de lokala värdorganisationerna till sin karaktär varit förknippade med socialtjänst, kultur, idrott eller miljö. Organisationerna har till exempel varit verksamma inom ungdomsidrott, ungdomsarbete och förbättring av stadsmiljön. För ungdomar som deltagit i projektet har det varit en unik upplevelse. I samband med VM-turneringen har frivilliga från elva medlemsländer och från Norge samarbetat med tusentals fransmän. Detta har erbjudit tillfällen för kulturell inlärning och ett ökat samförstånd.

Watson
Jag vill förena mig med de andra i att gratulera Frankrike till dess seger i VM. Det är underbart att se ett europeisk lag göra så bra ifrån sig och särskilt Frankrikes briljanta insats.
Men min glädje över resultatet får inte överskugga det faktum att det fanns många allvarliga problem i organisationen av VM, av vilka kommissionärens kollegor för närvarande undersöker några. Jag skulle vilja be kommissionären att allvarligt undersöka den fråga som De Coene tog upp. Frågan rör sig om vilken ställning organisationskommittén har enligt kommissionens uppfattning och om bruket - eller missbruket, vilket vi anser att det är - av detta system att förse organisationskommittén med bistånd förtjänar att undersökas.
Jag skulle vilja be kommissionären att återkomma till De Coene och mig själv skriftligen med en mer grundlig undersökning av detta ärende.

Liikanen
Herr ordförande! Jag instämmer med ledamoten i hans gratulationer till Frankrike. Jag var på Champs-Élysées på söndagsnatten och hade tillfälle att se denna medborgarnas stora glädje. Vad beträffar den här frågan om konkurrensreglerna kommer jag att förmedla den här debatten till min kollega som ansvarar för konkurrenspolitiken. Jag vet att min kollega ingående skall undersöka frågan. Här har vi ju en typisk fråga där kommissionens åtgärder berör samma händelse från två olika synvinklar. Det ena gäller volontärtjänst och det andra konkurrenspolitik. Jag förstår givetvis parlamentsledamöternas omsorg för att helheten i kommissionens politik ändå skall vara sammanhängande och enhetlig. Det försöker vi värna om.

Ordföranden
Tack så mycket, herr Liikanen.
Vi skulle nu behandla James Nicholsons fråga om Nordirlands mål 1-status. Wulf-Mathies är närvarande här, men Nicholson är inte här. Detta ordförandeskap antar att den speciella situation som Nordirland befinner sig i säkert har krävt Nicholsons närvaro. Jag är utomordentligt tacksam över den alltid så värdefulla närvaron här av Wulf-Mathies, men utan den ledamot som har skrivit frågan har vi ingen möjlighet att göra några framsteg. Jag är säker på att det hade varit mycket intressant att lyssna på Wulf-Mathies angående denna sak. Dessutom, ärade ledamöter, vet ni att Nicholson alltid tar sitt ansvar, men troligen har situationen på Nordirland kvarhållit honom i dessa så viktiga, och varför inte säga dramatiska ögonblick, som man genomlever just nu.
Eftersom frågeställaren är frånvarande bortfaller fråga nr 46.
Fråga nr 47 från Juan Izquierdo Collado (H-0708/98):
Angående: Leader II-programmet i Spanien
I svaret på frågorna H-0380/98, H-0383/98, H-0384/98 och H-0385/98 erkänner kommissionen de problem som Leader II-programmet möter, i synnerhet i Spanien. Anser kommissionen att blockeringen av programmet är berättigat genom skyldigheten att uppfylla konvergensprogrammet? Anser kommissionen att den spanska regeringens underlåtenhet att uppfylla finanseringsramarna för Leader II-programmet är en ansvarsfull inställning? Vad anser kommissionen om att arbetsmarknads-, finans- och jordbruksministrarna har avvisat en medfinansiering av de delar inom Europeiska socialfonden, ERUF och EUGFJ-utvecklingssektionen som de avtalat under sina mandatperioder? Ärade ledamöter! Vi väntar på att Fischler, som har blivit några minuter sen, skall komma hit. Det är också förklarligt då vi innan hade väntat oss att debattera frågan till Wulf-Mathies. Kommissionens tjänstemän säger att han är på väg. Vad vi inte vet är om vägen är lång eller kort och om det finns några svårigheter under vägen.
Ärade ledamöter! Parlamentet är, så som dess namn säger, till för att man skall prata. Men några minuters tystnad kan inte heller skada. Det finns en katalansk poet, Joan Brossa, som säger att tystnaden är något så viktigt att den bara bör brytas för frågor som är ännu viktigare. Således bjuder jag er, medan vi väntar på Fischler, att respektera det utomordentliga värde som tystnaden har.
Vi hälsar herr Fischler välkommen, och låter honom lugnt sätta sig och öppna sin dossier . Herr Fischler, ni har ordet för att besvara fråga nr 47 från Juan Izquierdo Collado om Leader II-programmet i Spanien.

Fischler
Herr ordförande, mina ärade damer och herrar! I sitt svar på frågorna 380, 383, 384, och 385 meddelade kommissionen att den är medveten om svårigheterna att genomföra Leader II-programmet. Dessa svårigheter kan bl.a. föras tillbaka på nödvändigheten att uppfylla konvergenskriterierna med hänsyn till den ekonomiska och monetära unionen.
Det är klart att vissa av dessa svårigheter beror på centralregeringens bristfälliga finansiella stöd, då den planerade samfinansieringen från centralregeringens sida gällande de interventioner som faller inom ERUF: s och ESF: s ansvarsområden inte tillhandahålls. Detta är ett problem som fördröjer genomförandet av programmen och som bör lösas under iakttagande av de berörda lokala aktionsgruppernas intressen inom ramen för partnerskapet mellan medlemsstaten, den autonoma gemenskapen och kommissionen.
Kommissionen avser att respektera medlemsstaternas inre organisation och ingriper därför inte i förvaltningen av de offentliga finansiella medel som krävs för att finansieringen av de enskilda Leader II-initiativen skall kunna garanteras.
Kommissionen är sålunda medveten om att den finansiering som åligger en offentlig förvaltning kan ersättas av motsvarande bidrag av en annan offentlig förvaltning. Kommissionen förklarar sig dessutom vara införstådd med de ändrade finansieringsplanerna, i syfte att möjliggöra att det minskade bidraget från den spanska regeringen balanseras med ökade bidrag från andra deltagare inom ramen för förordningarna om samfinansiering av gemenskapsinterventioner. Det är uppenbart att varje ändring av de ursprungliga besluten kan leda till ett fördröjt genomförande av Leader-initiativen. Detta utgör dock inte någon grund för att aktualisera en frysning av Leader II-programmen i Spanien, som ledamoten fört på tal.

Ordföranden
Tack så mycket, herr kommissionär. Izquierdo Collado vill ställa en följdfråga. Jag ger er ordet och vill påpeka att dessutom ytterligare tre följdfrågor har begärts. Men arbetsordningen ger mig tyvärr bara möjligheten att bevilja två. Således kommer jag därefter att ge ordet till Camisón och Redondo. Jag är hemskt ledsen men jag kan inte ge ordet till Rübig.
Ni har ordet, herr Izquierdo.

Izquierdo Collado
Herr kommissionär! Varför försöker vi förmörka det som är klart? Denna fråga innehåller en tydlig begäran om stöd till er från min sida, och jag är enormt tacksam över er närvaro här i dag. Låt oss därför gå in på saken på ett tydligt sätt: det finns ett utmärkt program, som kommissionen och ni själv ömmar för, som heter Leader-programmet, för investeringar på landsbygden, med vitala stöd till dessa områden, småföretag, inhysning av turister, hantverksindustrier, försäljning och värdering av jordbruksprodukter, och detta kvävs, blockeras, stoppas i dessa sammanhang, i Spanien. Varför? Jag begär er hjälp, jag begär att ni hjälper oss att komma ur låsningen. Men varför har det stoppats? Det har stoppats för att den spanska regeringen vägrar finansiera det som har undertecknats i medfinansieringsavtalet. Ekonomiminister Rato säger att han inte tänker ge en duro, en peseta eller en ecu via ERUF till detta program, och arbetsmarknadsminister Arenas säger att han inte tänker ge en duro eller en ecu via Europeiska socialfonden. Vidare säger jordbruksministern att hon inte tänker medfinansiera ens hälften av det undertecknade. Kommer ni att hjälpa oss att bryta blockeringen av denna hemska situation som får borgmästarna att skämmas och försvagar de lokala aktionsgrupperna etc?

Ordföranden
Herr Izquierdo, det handlar inte om generositet från ordföranden, utan om att ni själv tar för er av tiden jag meddelade er när en minut hade gått. Jag vill säga att den tid ni överskrider gör att andra frågor blir lidande. Det är alltså ni som är ansvariga, inte jag.
Herr Fischler, ni har ordet för att svara på Izquierdo Collados följdfråga.

Fischler
Herr ordförande, herr ledamot, jag tror att våra åsikter principiellt egentligen inte skiljer sig så starkt åt. Ni, liksom jag och kommissionen i huvudsak, har intresse av att de överenskomna Leader-programmen verkligen kan genomföras i Spanien. Detta måste vara vårt första intresse, för det underlättar för de privata initiativ som vill genomföra dylika projekt.
Det är också klart att det behövs en finansiering och att den måste ske på sätt som är förutsett i reglerna för Leader-programmet. Kommissionen är emellertid flexibel i den meningen att vi inte absolut kräver att finansieringen uteslutande måste komma från den spanska centralregeringen. Principiellt kan man också tänka sig - vilket är en spansk inre angelägenhet - att även en annan offentlig inrättning är med och garanterar finansieringen. Men en sak är klar, och det är att om det inte finns någon inrättning som kan garantera finansieringen, då äventyras naturligtvis hela Leader-programmet. Enligt våra upplysningar föreligger en beredskap att delta i finansieringen från andra offentliga inrättningar i stället för centralregeringen. Om så sker kommer programmen, som sagt, att genomföras. Om så inte sker, då är det inte möjligt att genomföra dem. Så ligger det till, och det är egentligen en fråga som ligger inom beslutsbefogenheten hos de spanska myndigheterna på olika nivåer.

Camisón Asensio
Jag vill komma in angående denna fråga i ett försök att säga hela sanningen. De lokala aktionsgrupperna, GAL, valdes ut 1995 - för övrigt under den tidigare spanska regeringens mandatperiod - och det var ett dåligt urval. Ett bevis på det är deras bristande funktion. Leader II i Spanien är inte blockerat; ett bevis på det är att verkställighetsgraden för 1997 uppnådde 36 procent, vilket har ökat under 1998. Under åren före 1996 var det praktiskt taget noll. I bidragen från den centrala administrationen anslogs inte de tillhörande budgetposterna, kanske för att man - genom en missbedömning - väntade en ackumulering av stöd. Ett stort misstag som hamnade i skymundan när Legras i GD VI uttalade att de ackumulerade stöden inte var i sin ordning, och det visar att modellen saknade ett minimum av stränghet, för övrigt en modell från den föregående administrationen.
De flesta självstyrande regioner har nu redan omprogrammerat sina finansieringsramar, med undantag av Andalusien, Extremadura och Castilla La Mancha. Vilken tillfällighet!

Fischler
Herr ordförande! Herr ledamot, jag har visserligen uppfattat er kommentar och er bedömning av situationen, men jag har inte hört någon fråga. Därför kan jag inte besvara någon fråga.

Ordföranden
Tack så mycket, herr Fischler.
Fru Redondo, önskar ni ställa en fråga till kommissionären? Jag frågar er just om ni tänker ställa en fråga till kommissionären. Jag tänker inte under några villkor tillåta en debatt mellan ledamöterna; debatten skall hållas mellan ledamöterna och kommissionären.
Ni har ordet för att ställa en fråga till kommissionären.

Redondo Jiménez
Jag vill göra några påpekanden för kommissionären, men jag tänker inte starta någon nationell debatt här, eftersom jag inte anser att detta är det rätta forumet och dessutom gav kollegan som talade före mig lämpliga förklaringar.
Jag är tacksam för att kommissionären sade att dessa program kan medfinansieras genom vilket offentligt organ som helst, och jag skulle vilja upprepa detta därför att medfinansiering är ingenting med ensamrätt för den centrala regeringen. Man kan också medfinansiera genom de behöriga regionala organen. Dessutom kan man lägga till privat medfinansiering, vilket också har undertecknats av dessa lokala aktionsgrupper.
Jag skulle vilja fråga kommissionären om den förutsedda inledande finansieringen av dessa Leader-program - som i presentationen av Agenda 2000 sagts vara oerhört viktiga - kommer att ökas. Jag anser att det viktiga är att öppna budgetposten, men att bidraget kanske är litet lågt eftersom det är oerhört viktigt för utvecklingen av landsbygden i alla länder i Europeiska unionen, i Europa med femton länder.

Fischler
Som svar på ledamot Redondos fråga om vad kommissionen har för avsikter gällande Agenda 2000 och Leader, kan jag säga att vi planerar ett uppföljningsprogram efter Leader II-programmet. Då detta Leader-initiativ är så betydelsefullt - där håller jag med er - planerar man att för nästa programplaneringsperiod ställa större resurser till förfogande för detta uppföljningsprogram såsom gemenskapsinitiativ än under föreliggande period.

Ordföranden
Tack så mycket, herr Fischler, för er närvaro och för era svar.

Ordföranden
Fråga nr 48 från Ursula Stenzel (H-0670/98):
Angående: Egna medel
Vid toppmötet i Cardiff lovade stats- och regeringscheferna att få till stånd ett beslut om Agenda 2000 innan utgången av mars 1999. I samband med detta är det Österrikes mål att förhindra en försämring av nettogivarpositionen genom att rättvist fördela nettobördan, strikt iaktta EU: s budgetdisciplin, reservera ett tydligt spelrum för de nya medlemsländerna samt ta hänsyn till Sammanhållningsfondens tillfälliga natur och dess inkludering i strukturpolitiken.
Kan kommissionen meddela om den kommer att beakta dessa principer vid utvärderingen av systemet med egna medel? Herr Liikanen, ni har ordet för att besvara Stenzels fråga.

Liikanen
Herr ordförande! Kommissionen har full vetskap om de saker som parlamentet tar upp i sin fråga. Österrike är inte ensamt om att uppskatta sin budgetbörda för stor. Dessa frågor, som belystes även i det förslag till korrigeringsmekanism som Österrike nyligen ställde sig bakom, skall beaktas i den kommande rapporten om unionens egna medel. Samtidigt måste man betona att kommissionens förslag som ingår i Agenda 2000-programmet och EU-politikernas ändringar kan ha betydande inverkan på de gemensamma utgifternas inriktning mellan medlemsländerna. Kommissionens förslag harmonierar med den strikta budgetdisciplinen och att en tillräcklig marginal reserveras för finansiering av utvidgningen. Kommissionen kommer att djupgående undersöka dessa frågor i sin kommande rapport om egna medel.

Stenzel
Herr ordförande, mig intresserar endast den kompletterande frågan om ni verkligen är medveten om problematiken att man bör iaktta vissa marginaler för att inte riskera att överskrida de 1, 27 procenten. Eftersom ni kommer att utarbeta en rapport om de egna resurserna under det österrikiska ordförandeskapet och kommissionen har förslagsrätt, kan ni utforma ert förslag så att man redan i det sammanställande arbetet kan försöka överbrygga skiljaktigheterna mellan de nordliga och de sydliga länderna?

Liikanen
Herr ordförande! Kommissionen utgår redan i sitt budgetförslag till nästa år från att utgiftsnivån måste hållas under finansieringsramarna. Utgiftsnivån i nästa års budget är 1, 11 procentenheter medan taket för egna medel är 1, 27. Även Agenda 2000-förslaget för 2000-2006 är uppbyggt på det sättet att utgifterna inte skall höjas till 1, 27 procents nivå utan utgiftsnivån för EU: s femton medlemsländer fram till år 2006 skulle till och med sänkas till 1, 13 procent. På det här sättet strävar man efter att garantera en tillräcklig marginal för utvidgningen. Detta förutsätter anpassning och en stram budgetdisciplin.

von Habsburg
Herr ordförande! Jag har redan fått svar på det jag ville fråga om.

Wijsenbeek
Min fråga till kommissionären är - och nu kommer fyra kompletterande frågor - för det första om det nu finns någon lösning på vilka egna medel som finns för transit från hamnarna och särskilt från den i Rotterdam. För det andra om kommissionären är medveten om att det i det nederländska regeringsavtalet införts en minskning av bidraget med 1, 2 miljarder gulden. För det tredje om det i kommissionens nya planer tas hänsyn till befolkningens bidrag per capita. För det fjärde om det tagits hänsyn till att Förenade kungariket fått rabatt, i alla fall en nettominskning, och att det alltså även borde gälla för andra medlemsstater och om man där redan nu kan förvänta sig en " lika-bröder-lika-kappor-behandling" .

Liikanen
Alla dessa frågor kommer att tas upp i kommissionens rapport som skall läggas fram under den första hälften av oktober. Vad beträffar den brittiska rabatten så bad rådet i Edinburgh kommissionen att rapportera om den frågan och vi kommer att göra det under den andra hälften av oktober.
För det andra kommer rapporten också att ge ett underlag för medlemsstaterna att uppskatta sina utgifter. Det finns områden där det är lättare och områden där det är svårare. Det är därför som vi skall vara försiktiga och inte tala om juste retour . Det finns gemensamma intresseområden, men anslagen kan inte ske på en land-för-land-basis. Tillräcklig information kommer också att ges beträffande detta.
För det tredje, beträffande Rotterdam-effekten, så har denna fråga, vilket den ärade ledamoten är väl medveten om, diskuterats en hel del i Holland och Belgien nyligen. Vi har bett om en specialiststudie och den har lagts fram. Inte alla slutsatser har varit fullständigt obestridda av de olika parterna, men denna rapport är en grund för vidare diskussion.
Vad beträffar de 1, 2 miljarderna gulden i Holland så är jag inte helt säker på om jag riktigt förstod vad den ärade ledamoten frågade. Hur som helst kommer kommissionens rapport att besvara debatten om de ståndpunkter om nettobidragen, som har intagits av fyra länder i synnerhet - Tyskland, Nederländerna, Sverige och Österrike.

Rübig
Herr ordförande, jag tror att Agenda 2000 utgör en särskild utmaning för oss alla, i synnerhet vad gäller anslutningsstrategierna hos de länder som vill ansluta sig till unionen. Det är helt klart att just de EU-länder och de anslutningsvilliga länder som har gemensamma geografiska gränser ställs inför speciella utmaningar. Min fråga gäller om det i den förberedande anslutningsstrategin finns några egentliga ansatser för att finna en lösning på de speciella problem som beror på den geografiska närheten och som naturligtvis blir ännu intensivare med ökad närhet?

Liikanen
Hela kommissionen avlade ett besök i Österrike för ett tag sedan, när Österrike stod i begrepp att ta över ordförandeskapet och denna fråga togs upp då. I alla dessa program, särskilt i programmen som är kopplade till Interreg och Phare, till exempel, är det naturligtvis mycket viktigt att gränsområdena får tillräckligt med uppmärksamhet. Det är vanligen där skillnader i levnadsstandarden är högst som politiska och ekonomiska spänningar skapas. Vi kommer att diskutera frågan i kommissionen och jag hoppas att vi kan handla på lämpligt sätt.

Ordföranden
Fråga nr 49 från Eva Kjer Hansen (H-0720/98):
Angående: Genomförande av demokratiprogram
Hur tänker kommissionen genomföra de planerade demokratiprogrammen under kapitel B7-70 efter EG-domstolens dom om att frysa utbetalningen av anslag till program utan rättslig grund? Herr Liikanen, ni har ordet för att besvara Kjer Hansens fråga.

Liikanen
Herr ordförande! Vad beträffar de budgetmoment som används för att finansiera åtgärder för främjande av mänskliga rättigheter och demokrati lade kommissionen den 24 juli 1997 fram ett förslag till rådets förordning om utveckling och konsolidering av demokratin och rättsstaten samt om respekt för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. Man måste också betona att kommissionen ställer sig i lagstiftarens position genom att föreslå rättslig grund. Kommissionen har flera gånger begärt att de behöriga institutionerna, framför allt rådet, men även Europaparlamentet, skall påskynda sitt arbete för att godkänna de rättsliga grunder som behövs för att genomföra betydelsefulla gemenskapsåtgärder. I den situation som domstolens dom orsakade önskade kommissionen att lagstiftningsprocessen skulle fortskrida så snabbt som möjligt.
För att gemenskapens verksamhet inte skulle lamslås har kommissionen, som har ansvaret för budgetens verkställighet, vid sitt sammanträde i dag godkänt en lista över de åtgärder vars finansiering den anser sig kunna fortsätta med och en lista över de åtgärder för vilkas del fortsättningsbeslut inte tills vidare har kunnat fattas utan man tvingas att vidare utreda ärendet. Dessa listor är offentliga och det är meningen att de i dag skall behandlas i budgetutskottet.
Vad beträffar budgetmoment avsedda för främjande av demokratin och skyddande av de mänskliga rättigheterna har förordningarna om de regionala samarbetsprogrammen godkänts som alternativa rättsliga grunder när det gäller budgetmoment för följande regioner: länderna i Central- och Östeuropa, tredje länderna kring Medelhavet, de före detta Sovjetstaterna och Mongoliet, före detta Jugoslavien samt utvecklingsländerna i Latinamerika och i Asien.
Angående kommande års budget har kommissionen haft kontakt med de båda budgetmakthavarna, parlamentet och rådet, och kommer att göra allt för att påskynda debatten om rättsliga grunder i riktning mot ett avtal mellan institutionerna, vilket skulle lösa de meningsskiljaktigheter som har lett till den nuvarande situationen. Till slut vill jag bara tillägga att vi fredagen den 17 juli kommer att ha en trilogi mellan parlamentet, rådet och kommissionen, och vi kommer där att göra allt för att åstadkomma en långsiktig lösning.

Kjer Hansen
Jag vill gärna tacka kommissionären för svaret på frågan och följa upp med att fråga om på vilket sätt kommissionären kommer att informera de berörda parterna om deras situation, alltså både dem som finns på listan över program som kan fortsätta och dem som finns på listan över program som inte kan fortsätta. Hur får dessa berörda information om sin situation? Saken är ju den att det inte minst berör icke-statliga organisationer mycket hårt, eftersom de känner att de sitter i en rävsax och inte vet hur de skall uppföra sig i framtiden. Har kommissionen med andra ord planerat någon informationsstrategi? Jag gläder mig åt att följa upp debatten i budgetutskottet, men jag vill gärna be kommissionären att klargöra om demokratiprogrammen kan fortsätta obehindrat eller inte. Min sista fråga till kommissionären: Vad är skälet till att rådet inte har antagit det förslag som kommissionen uppenbarligen lade fram redan för ett år sedan? Finns det vissa länder i rådet som blockerar, t.ex., demokratiprogrammens fortsättning?

Liikanen
Jag håller med den ärade ledamoten om att vi måste vara noggranna med att informera alla inblandade parter, särskilt de icke-statliga organisationerna. Det är därför som vi nu offentliggör dagens beslut att ta bort taket på ett stort antal budgetposter. Nästa försök att hitta en lösning till den rättsliga grunden för att offentliggöra ytterligare budgetposter kommer på fredag. Jag kommer att göra mitt bästa tillsammans med min förvaltning för att se till att alla icke-statliga organisationer kommer att informeras under de kommande dagarna.
Vad beträffar den rättsliga grunden så gjorde det österrikiska ordförandeskapet en mycket positiv insats i går genom att ta upp frågan i ministerrådet. Ministerrådet har gett de ständiga representanternas kommitté ett förordnande att försöka hitta en lösning på problemet denna vecka.
Det har tidigare funnits politiska svårigheter ibland. Ibland har den rättsliga grunden inte accepterats på grund av kommittologiska frågor och så vidare. Men jag hoppas att situationens allvar, om vilken många icke-statliga organisationer har uttryckt sin stora oro, också kommer att sätta press på rådet att agera snabbare för att få den föreslagna rättsliga grunden accepterad.

Van Lancker
Jag har mycket uppmärksamt lyssnat både till frågorna och till kommissionär Liikanens svar. Ni fortsätter att hänvisa till de nödvändiga rättsliga grunderna för utbetalning av anslag från Europeiska unionens budget. Jag kan inte bli av med intrycket att de olika små initiativ som parlamentet tar och som har att göra med just de mest sårbara grupper som frivilligorganisationer engagerar sig för med små aktioner, som visserligen vill knuffa på vissa gemenskapsinitiativ, inte så enkelt kommer att kunna slutföras framgångsrikt med en rättslig grund. I varje fall verkar det otänkbart att det kan skapas en särskild rättslig grund för varje enskilt initiativ. Har kommissionären något förslag till en mer global lösning på den här sortens problem med icke-karakteristiska - men jag vet att det är ett omtvistat begrepp - aktioner som ändå är så viktiga för unionens agerande?

Liikanen
EG-domstolen avgjorde att alla betydande åtgärder fordrar anslag i budgeten och dessutom en föregående rättslig grund. I fallet med betydande åtgärder så har vi inget annat val än att följa domstolen. Men det finns områden där det finns mer utrymme för tolkningar. Dessa är: först och främst självständiga åtgärder från institutionerna, för det andra pilotprojekt och för det tredje förberedande åtgärder som bereder vägen för ytterligare åtgärder.
Vi har studerat alla budgetposter ur denna synvinkel. Vi har försökt att ta bort taket på dem som vi inte anser vara oförenliga med domstolens beslut. Det är viktigt att hitta en lösning inom den budgetansvariga myndigheten och få fram en definition av icke-betydande åtgärder. Där har diskussionerna mellan de olika enheterna gått tämligen väl. Vi hoppas att samma sak kommer att hända på politisk nivå denna vecka.
Den omständighet man måste hålla i minnet är att enligt domstolens avgörande så måste dessa pilotprojekt utforska möjligheten av åtgärder från gemenskapen längre fram. Så de får inte vara permanenta stödprojekt. De måste finnas för att förbereda något nytt. Om man drar slutsatsen att något nytt kan göras, så kommer vi att vidta förberedande åtgärder och lägga fram verkliga lagstiftningsförslag. Om studierna drar slutsatsen att detta inte är fallet så kommer vi att stoppa dem. Men de kan inte utgöra grund till permanent verksamhet som finansieras av gemenskapens budget.
Jag hoppas emellertid att vi finner en ny lösning på fredag.

Posselt
Herr ordförande! Låt mig få ställa en ingående fråga till. Jag tror, herr kommissionär, att jag har förstått er riktigt, men vill ändå fråga om fortlevnaden för kontoret för minoritetsspråk som 1982 inrättades av Europaparlamentet, därmed garanteras, eller om ni anser att ett så långvarigt projekt ännu inte har någon rättslig grund och hur ni avser att skapa en sådan rättslig grund. Alla värna om minoritetskulturer är en av de viktigaste demokratiska uppgifterna inom Europeiska unionen, särskilt med tanke på den förestående utvidgningen, inom vars ramar vi ständigt kräver rättigheter för minoriteterna i kandidatländerna. Då vore det väl ganska märkligt om vi skulle stryka ett program som har funnits i 15-16 år i Europeiska unionen och ta bort motsvarande budgetpost.

Liikanen
Denna budgetpost är en som det är svårt att hitta en permanent lösning för. Kommissionen har inte föreslagit någon rättslig grund, så vi kan inte skylla bristen på handling på rådet. Vi fortsätter att studera frågan, men det finns än så länge ingen lösning på denna fråga även om vi har lyckats hitta en i de flesta fall.
Många aktivister från olika länder har kontaktat oss i denna fråga.

Ordföranden
Jag tackar herr Liikanen än en gång för hans svar och hans närvaro.

Ordföranden
Fråga nr 50 från Carlos Carnero González (H-0623/98):
Angående: Uppsägning av fackföreningsrepresentanter knutna till fackföreningen Comisiones Obreras vid företaget Fábrica de Bisagras S.A. (FABISA) i Burgos (Spanien).
Den 26 maj avskedade företaget FABISA, som ägs av den tyska EDSCHA-gruppen, arbetarna Gilberto Alonso Poza och Segundo Fernández Pardo, ledamöter av företagskommittén och anslutna till Comisiones Obreras. Såsom jag själv kunnat konstatera då jag besökte de uppsagda i deras protestläger framför fabriken har detta beslut framkallat ett djupt obehag hos stora delar av allmänheten i Burgos, som ser det som en orättfärdig bestraffningsåtgärd mot framstående fackföreningsledare.
Är det inte kommissionens åsikt att det inom ramen för en verklig europeisk socialpolitik borde ges fullständiga garantier för principen att arbetarnas företrädare helt och hållet skall garanteras rätten att fritt utöva sina skyldigheter och följaktligen inte under några omständigheter skall kunna utsättas för tvångsåtgärder för att de fullföljt sitt mandat på ett adekvat sätt? Anser inte kommissionen därmed att brottet mot denna princip borde medföra att uppsägningarna vid FABISA ogiltigförklaras? Herr Flynn, jag hälsar er välkommen och ger er ordet för att besvara frågan från Carlos Carnero.

Flynn
För närvarande finns det ingen gemenskapslagstiftning om individuella avskedanden av anställda i allmänhet eller fackföreningsföreträdare i synnerhet. Den fråga som den ärade ledamoten tog upp är primärt en fråga för nationell lag och praxis. I vissa fall fastställer emellertid unionens lagstiftning bestämmelser som förbjuder avskedandet av en anställd på vissa grunder, såsom nationalitet, kön, uttag av föräldraledighet, överlåtelse av avtal eller en arbetares vägran att gå över från heltid till deltid eller vice versa. Om ett avskedande inte faller inom dessa kategorier så faller frågan helt inom den berörda medlemsstatens ansvarsområde. Om företaget i fråga har ett europeiskt företagsråd eller om den avskedade fackföreningsrepresentanten är ledamot i ett europeiskt företagsråd så föreskrivs i artikel 10 i direktiv 94/95 att " ledamöter i europeiska företagsråd och de anställdas företrädare, vilka utövar sina funktioner under det förfarande som åsyftas i artikel 6.3 i direktivet, skall i utövandet av sina funktioner åtnjuta samma skydd och garantier som stadgas för de anställdas företrädare i den nationella lagstiftningen och/eller den praxis som råder i anställningslandet" .
Så enligt den information som kommissionen har tillgång till vid denna tidpunkt, så ger den spanska lagstiftningen omfattande skydd till den som är verksam som arbetares företrädare.

Carnero González
Jag förstår fullständigt ert svar som ni på ett så vänligt sätt har gett oss, kommissionär Flynn. Vi känner förvisso till att det inte finns någon gemenskapslagstiftning som skulle kunna ligga till grund för att kommissionen skulle kunna intervenera och uttala sin mening inför denna typ av situationer som frågan jag har ställt handlar om. Detta är det beklagliga: att det inte finns någon gemenskapslagstiftning i frågan. Vi diskuterar nämligen frågor som utan tvivel borde vara den centrala kärnan i ett socialt Europa, i möjligheten av att det, tillsammans med den gemensamma valutan, skulle finnas bestämmelser som, exempelvis, garanterar arbetarna ett fullständigt utövande av sina rättigheter och i ännu högre grad deras fackliga företrädare.
Denna fråga är utan några tvivel mycket viktig i Castilla-León. I morgon har en demonstration utlysts till vilka flera sociala och politiska sektorer i Burgos har anslutit sig för att stödja dessa arbetare. Det har hållits debatter i Burgos provinsstyre och i kommunförsamlingen i denna provinshuvudstad. Min fråga är, herr Flynn, trots att det inte finns någon lagstiftning, anser ni inte att ni i allmänna termer skulle kunna ge ett budskap härifrån så att situationer som denna inte upprepas?

Flynn
Jag uppskattar det faktum att den ärade ledamoten erkänner de begränsningar som kommissionen har i detta fall. Han har helt rätt, och det är tydligt att det inte finns någon gemenskapslagstiftning som slår fast detaljerade bestämmelser till skydd mot avskedande av arbetares företrädare.
Jag har förstått detta, och kommissionen överväger hur den skall ta itu med frågan när den går vidare med frågan om gemenskapsåtgärder vad beträffar information för och samråd med anställda i allmänhet. Jag håller på att undersöka frågan.

Ordföranden
Fråga nr 51 från Bernd Posselt (H-0645/98):
Angående: Familjepolitiska undersökningar
Har kommissionen tagit fasta på mitt förslag från frågestunden den 31 mars och gett någon i uppdrag att undersöka pensionsförmånerna för människor som ägnat hela sitt vuxna liv åt att fostra sina barn? Anser kommissionsledamoten också att det vore meningsfullt och ändamålsenligt att undersöka förslaget om en föräldrapeng, eller hålla en särskild kongress som behandlar frågan? Herr Flynn, ni har ordet för att besvara Posselts fråga.

Flynn
Som jag förklarade i mitt svar till den ärade ledamoten den 31 mars i år så är kommissionen medveten om de demografiska trenderna och förändringarna i familjestrukturer, men gemenskapen har mycket begränsade befogenheter på hela familjepolitikens område.
Kommissionen har tagit situationen i medlemsländerna under betraktande vad beträffar genomförandet av direktiv 79/7 med avseende på jämställdhet mellan män och kvinnor i lagstadgade socialförsäkringssystem. Direktivet gäller bara den arbetande befolkningen, så människor som ägnar sig åt att uppfostra sina barn faller utanför dess ramar. Kommissionen föreslog en ändring i direktivet 1987 för att fylla ut luckorna i jämställdheten på socialförsäkringsområdet. Ärendet väntar fortfarande på avgörande i rådet. Bland de saker som täcks finns åldersförmåner till personer som uppfostrat barn.
Inom de kommande månaderna så avser kommissionen att ersätta förslaget från 1987 med ett nytt förslag för att förbättra direktiv 79/7. Jag anser att det nya förslaget bör ta hänsyn till könsjämvikten och de nya utvecklingarna i familjestrukturen i allmänhet. Jag hoppas att detta svar är till hjälp för ledamoten.

Posselt
Herr ordförande! Tack så mycket för ert ingående svar, herr kommissionär. Jag skulle bara vilja ställa den kompletterande frågan, vad studier beträffar - jag vet att kommissionen inte har något direkt ansvar, men den bedriver ändå studier - om ni har några planer på att studera frågan om vårdnadsbidrag, som är en fråga som för närvarande diskuteras allt intensivare i Europeiska unionen. Ni vet att en kongress ägde rum i Frankfurt i maj med den saxiska ministerpresidenten Biedenkopf och den schleswig-holsteinska ministerpresidenten Simonis, alltså s.a.s. partiövergripande. Jag skulle vilja fråga om man kan tänka sig att en sådan kongress eller en sådan studie kunde arrangeras respektive befrämjas också på europeisk nivå.

Flynn
Den ärade ledamoten kanske skulle vara intresserad av att få veta att vi i samarbete med det österrikiska ordförandeskapet har arrangerat en större konferens om demografi och de effekter den kommer att ha på hela det sociala systemet i unionen. Även om den inte inriktar sig på just den sak ni nämnde, så kommer en omfattande diskussion att hållas kring hela frågan med avseende på dess effekter på unionen, vid konferensen i oktober.
Vad beträffar genomförandet av våra studier så fruktar jag att det min kollega, kommissionär Liikanen, talade om, gäller i synnerhet i detta fall, nämligen problemet med budgetposterna, i så måtto att projektposten för familjepolitiken är blockerad för närvarande. Om ni återkom till detta ämne när man slutligen kommit överens om de saker som kommissionär Liikanen hänvisade till så kanske vi har en bättre utgångspunkt för att ge er ett mer positivt svar.

Ordföranden
Fråga nr 52 från Anne Van Lancker (H-0648/98):
Angående: Överföring av ej förbrukade ESF-medel från mål 4 till mål 3
Vid inledningen av den nuvarande programperioden förelåg ett underskott när det gällde medel för mål 3, medan man rikligt kunde tillgodose anslagen för mål 4. Europaparlamentets ledamöter har anmodat kommissionen att ge den flamländska gemenskapen tillåtelse att överföra medel från mål 4 till mål 3. Kommissionen ansåg sig inte kunna gå med på detta för att de inledande problemen skulle var lösta i rätt tid. Men man lämnade en möjlighet öppen att genomföra dylika överföringar i samband med interrimsutvärderingen. I resolutionen om strukturstöd i Belgien av den 4 december 1997 konstaterar Europaparlamentet ett underutnyttjande av anslagen för mål 4 och upprepar möjligheten att i samband med den interimistiska utvärderingen, skapa möjligheter för att outnyttjade anslag för mål 4 skulle kunna överföras till mål 3. Ett år innan den innevarande programplaneringsperioden löper ut förefaller det som om de anslagna medlen för mål 4 inte kommer att utnyttjas till fullo, även om läget är avsevärt bättre, samtidigt som bristen när det gäller medel för mål 3 finns kvar. Kan kommissionen med hänsyn till det stora behovet och att slutet på programplaneringsperioden närmar sig bevilja en överföring av medel från mål 4 till mål 3? Herr Flynn, ni har ordet för att besvara Van Lanckers fråga.

Flynn
Jag skulle vilja säga till den ärade ledamoten att mål 4, som hon vet, räknar med ett förebyggande sätt upprätthålla sysselsättningen, i synnerhet genom att föregripa förändringar på arbetsmarknaden och industriell omvandling samt genom att stärka sysselsättningens stabilitet med yrkesskolor och utbildning. Programmen för mål 4 ligger därför direkt i linje med utvecklingen av en aktiv och förebyggande marknadspolitik i överensstämmelse med den europeiska sysselsättningsstrategi som nyligen inrättades av Europeiska rådet vid toppmötet om sysselsättningen i Luxemburg, och därefter riktlinjerna för sysselsättningen som antogs för 1998.
De nationella handlingsplanerna för sysselsättningen har nu utarbetats av medlemsstaterna för att sätta dessa riktlinjer i verket. Vad beträffar den belgiska handlingsplanen så hänvisar den uttryckligen till ingripande av den Europeiska socialfondens mål 4 med förhoppning om att öka möjligheterna till att utbildningen av arbetare för att främja anställbarheten och utveckla möjligheterna för livslångt lärande - planen stöder faktiskt detta synsätt. Med tanke på den vikt Europeiska rådet, så väl som de belgiska myndigheterna, fäster vid att förebygga arbetslöshet, vid livslångt lärande och en aktiv arbetsmarknadspolitik, så anser kommissionen att minskningen av den tillgängliga budgeten för mål 4 genom en överföring till mål 3 är otillbörlig.

Van Lancker
Kommissionären känner naturligtvis till att jag själv också är en mycket ivrig förespråkare för europeiska avtal om sysselsättning och även en mycket ivrig förespråkare för förebyggande verksamhet. Herr kommissionär! Skälet till att jag ställer den här frågan är dock följande. Jag vill inte påstå att utbildningen i Flandern är den bästa i världen med avseende på förebyggande åtgärder. Jag skulle dock vilja påstå att den är bättre än genomsnittet i Europa. Däremot är läget med avseende på långtidsarbetslösa i Flandern mycket dåligt och därför vill jag vidga min fråga och ge den en mer allmän basis. Kan kommissionären, eftersom han inte ser något mer utrymme för en överföring i den här programplaneringsperioden och lägger fram tydliga argument för det, ändå försäkra mig om att medlemsstaterna i nästa programplaneringsperiod, med de framtida strukturfonderna inom Europeiska unionens prioriteringsområden, ändå kommer att kunna vara lite mer flexibla och ha lite större marginal för att anpassa sina prioriteringsområden till en specifik situation?

Flynn
Jag måste hålla med den ärade ledamoten, jag är mycket medveten om hennes särskilda ståndpunkt och hennes mycket stödjande attityd gentemot både sysselsättningsstrategin och det förebyggande angreppssättet. Det har sagts många gånger i denna kammare från henne och jag uppskattar det verkligen. Jag är medveten om svårigheterna med långtidsarbetslösheten i Flandern.
Nyckelfrågan är hur man skall använda pengarna bäst för att sörja för just det problem den ärade ledamoten tog upp. Utgifterna kan accepteras till slutet på 2001, så det finns en del tid kvar för att sörja för utgifterna. Mellan 1995 och 1997 hade vi faktiskt ungefär 6 miljoner ecu i verkliga utgifter för just det området. Jag förvissade mig i de diskussioner jag hade just i går, om att utfallet 1998 till och med kommer att bli något starkare än så. Om vi tar hänsyn till detta tillsammans med den möjliga situationen under de kommande åren, så är jag denna gång någorlunda nöjd med att utgifterna kan användas till det syfte som var avsett och till stöd för just den uppfattning som den ärade ledamoten framfört. Som hon säger när vi senare kommer att omförhandla alla dessa saker så kommer man att i högsta grad ta hänsyn till det hon sade.

Ordföranden
Fråga nr 53 från Alfred Lomas (H-0653/98):
Angående: Rasism i Bryssel
Den 19 april 1998 besökte en kvinna i min valkrets, som är brittisk medborgare, tillsammans med sin make, en tunisisk medborgare som bor med henne i Storbritannien, och en vän, som är belgisk medborgare av tunisiskt ursprung och som tjänstgör i den belgiska armén, en bar - Au Laboureur, Place de la Constitution 3 i Bryssel. Hennes make och deras vän fick inte beställa något att dricka med motiveringen att de var araber. De underrättade polisen som inte vidtog några åtgärder. De poliser de talade med vägrade till och med att uppge sina namn. Händelsen gjorde dem mycket upprörda. Kan kommissionen anmoda behöriga myndigheter i Bryssel att vidta åtgärder mot den här uppenbara rasismen? Herr kommissionär, ni har ordet för att besvara Lomas fråga.

Flynn
Den ärade ledamoten nämnde en rasistisk incident som en av hennes väljare och hennes tunisiska make varit med om. De vägrades service i en bar i Bryssel. Kommissionen och kammaren beklagar denna händelse. Samtidigt som den beklagar den, är kommissionen inte i stånd att vidta åtgärder i detta avseende.
Kampen mot rasistiska incidenter är först och främst medlemsstaternas ansvar och klagomål måste därför riktas till de behöriga nationella myndigheterna. Det organ som är ansvarigt för sådana ärenden i Belgien, vars roll mycket liknar Kommissionen för jämlikhet mellan raserna i Förenade kungariket, är Centre pour l'Egalité de Chances et de Lutte contre le Racisme , vilket är Centrumet för jämlikhet i kampen mot rasismen. Den ärade ledamoten ombeds att ta sin väljares klagomål till detta organ och de kommer att vara glada att ta emot klagomålet.

Lomas
Jag tackar kommissionären för hans svar och den mycket användbara information han givit mig. Naturligtvis kommer jag att göra som han säger. EG har emellertid ofta kommenterat sådana ärenden och i synnerhet kommissionen har gjort några utmärkta uttalanden. Då kommissionären kanske har litet mer inflytande än jag har så undrar jag om kommissionären, vid sidan av att jag tar upp ärendet, kunde avisera för detta organ - jag vet att den inte kan göra mer, den kan inte blanda sig i - att en ledamot har tagit upp ärendet och att kommissionen är upprörd över det. Det borde ske en utredning om både baren och polisen och det skulle vara till stor hjälp om kommissionären kunde bistå på detta sätt.

Van Lancker
Jag skall inte ens utnyttja den minuten helt och hållet. Jag vet att kommissionären som förkämpe i kampen mot rasism och diskriminering mycket väl inser att det måste hända mycket mer på europeisk nivå. Jag kan bara säga till kollega Lomas att det till exempel tack vare pengarna från Europeiska kommissionen, just i Belgien, med Centrumet för jämlikhet i kampen mot rasism, inletts utbildningsprojekt vid polisen. Om det kan vara till nytta för min kollega så vill jag gärna stå till tjänst vid inlämningen av hans klagomål som sedan bör tas om hand av det observationscetrum som kommissionären talade om.

Flynn
De två ärade ledamöterna kommer att bli nöjda med en särskild aspekt. Beträffande frågan om budgeten kommer vi att kunna få vår handlingsplan och frågan om budgetposten för rasismen godkända.

Ordföranden
Tack så mycket, herr Flynn. Med denna anmärkning har tiden tagit slut för blocket med frågor till kommissionär Flynn. Således kommer frågorna nr 54 till 57 att besvaras skriftligt.

Ordföranden
Eftersom de behandlar samma ämne kommer följande frågor att tas upp tillsammans:
Fråga nr 58 från Anne McIntosh (H-0604/98):
Angående: Den gemensamma fiskeripolitiken
Kan kommissionen bekräfta att den gemensamma fiskeripolitikens nuvarande fiskegräns på 6-12 sjömil kommer att bibehållas efter 2002? och fråga nr 59 från Robin Teverson (H-0687/98):
Angående: Fiskegränsen på tolv nautiska mil
Rådets förordning 3760/92/EEG som tillåter medlemsstaterna att ha kvar restriktioner när det gäller att få tillgång till vatten som står under deras överhöghet och jurisdiktion inom maximalt tolv nautiska mil från kusten avses upphöra att gälla den 31 december 2002.
Är kommissionen på det klara med att alla medlemsstater vill att denna inskränkning skall finnas kvar och när kommer den att till rådet lägga fram ett förslag till rättsakt som gör det möjligt att förnya denna inskränkning?Jag hälsar er välkommen, fru Bonino och föreslår att ni svarar samtidigt på frågorna från McIntosh Teverson.

Bonino
Vid översynen av den gemensamma fiskeripolitiken år 2002 bör man, enligt kommissionens uppfattning, bibehålla de nuvarande regler som gäller tillträde till 6-12-milzonen. Det är rådet som har att besluta, före den 31 december 2002 och i enlighet med vad som anges i artiklarna 6 och 14 i rådets arbetsordning, i frågan om att behålla de nuvarande reglerna.
I sin rapport från 1996 om tillämpningen av gemenskapens regler om fiske och havsbruk har kommissionen redan förklarat för rådet och Europaparlamentet att, så som förhållandena är för närvarande, verkar det inte ha framförts någon begäran om att ändra dessa delar i gemenskapslagstiftningen.
Även de svar som har kommit till kommissionen på det nyligen utskickade frågeformuläret rörande översynen av gemenskapens fiskeripolitik verkar bekräfta kommissionens inställning att det är nödvändigt att även efter 2002 bevara de nuvarande regler som gäller 6-2-milzonen.

McIntosh
Jag är mycket tacksam mot kommissionären för det beslutet. Men det sade inte särskilt mycket.
Skulle kommissionären vara så snäll att bekräfta att om en begäran görs för att upphäva fiskegränsen på 6-12 sjömil efter 2002, så kommer det att beslutas med en omröstning med kvalificerad majoritet i ministerrådet? Det är det första frågan.
Skulle hon också kunna försäkra mina fiskare i norra Essex och södra Suffolk att de kommer att vara fria att fiska i denna zon fram till fiskegränsen på 6-12 sjömil efter 2002, eftersom det var den överenskommelse vi hade när Storbritannien godtog den gemensamma fiskeripolitiken?
Vad är enligt hennes uppfattning den rättsliga ställningen för det brev Jacques Santer, kommissionens ordförande, sände till Tony Blair, Storbritanniens premiärminister, som garanterade att fiskegränsen på 6-12 sjömil skulle behållas efter år 2002? Har det någon rättslig ställning och kan våra fiskare förlita sig på det i EG-domstolen?

Bonino
Jag kan besvara två av dessa frågor. Det är förvisso så att alla beslut i ministerrådet att upphäva det nuvarande systemet måste fattas med kvalificerad majoritet.
Jag tror att ordförande Santers brev till premiärminister Blair betyder att kommissionen inte kommer att lägga fram några förslag i rådet för att förändra det nuvarande systemet. Beslutsfattandet är i händerna på rådet och det kan upphäva systemet med en kvalificerad majoritet. Men kommissionen kommer inte att argumentera för det.

Teverson
Jag skulle också vilja tacka kommissionären för hennes svar. Som jag förstått saken så fanns det i de frågeformulär, som sändes tillbaka från fiskerinäringen i de olika medlemsstaterna, en allmän känsla att, om något, fiskegränsen på 6-12 sjömil skulle prolongeras.
Jag undrade om kommissionen, med tanke på dess önskan att uppmärksamma samrådet med fiskerinäringen och arbeta med, skulle kunna lägga fram ett förslag att förlänga gränsen till, säg, 30 sjömil istället för de 6-12 sjömilen för närvarande?

Bonino
Herr Teverson, ni vet mycket väl att det nuvarande systemet redan är ett intrång i fördraget. Det är sant att det sker en samrådsprocess med fiskerinäringen. Vi har inte ännu analyserat alla svar, så jag vet inte vad den allmänna reaktionen är.
Vad beträffar svaren vi har fått så här långt så är de i hög grad, eller jag skulle kunna gå så långt som att säga, helt för status quo. Jag tänker inte göra några utfästelser för närvarande. Vad jag kan säga är att det kommer inte bli något förslag från kommissionen för att upphäva det nuvarande systemet. Men det är så mycket jag kan säga.

Macartney
Jag skulle vilja tacka kommissionären för hennes vanliga raka sätt att ta itu med dessa frågor som ibland föranleder alarmistiska kommentarer. Förutom försäkringarna om fiskegränserna på 6 och 12 sjömil, skulle hon också kunna komma ihåg frågan om relativ stabilitet, eftersom detta är fiskarnas två största skäl till oro. Kanske skulle hon kunna ge en försäkring, via denna kammare, beträffande båda dessa frågor, att kommissionen står bakom fiskarna och är emot panikspridarna?

Bonino
Kanske jag kan ge en personlig försäkring. Vi håller på att börja samrådet och det skulle vara orättvist av mig att ge några löften nu. Den överväldigande majoriteten av svar fram till nu har alla krävt att den relativa stabiliteten skall vidmakthållas. Det är min personliga åsikt för närvarande. Jag vill inte avlägga några ytterligare löften i dag då vi samråder just nu och inte vill undergräva denna process helt och hållet.

Ordföranden
Fråga nr 60 från John McCartin (H-0620/98):
Angående: Förbud mot drivgarn
Har kommissionen föreslagit någon form av kompensation för personer som arbetar med fiske av tonfisk och som kommer att förlora sin försörjning till följd av det nyligen fattade beslutet att förbjuda fiske med drivgarn i gemenskapens vatten? Fru Bonino, ni har ordet för att besvara McCartins fråga.

Bonino
Jag tror, McCartin, att det bästa svar som kommissionen kan ge återfinns i det gemensamma uttalande från rådet och kommissionen som bilagts protokollet från sammanträdet med fiskerirådet den 8 juni förra året, och som jag citerar: " i syfte att underlätta en omstrukturering vad gäller bestånden, men med fångstmetoder som är säkrare, mer selektiva och ekonomiskt lämpliga, har rådet och kommissionen kommit överens om nödvändigheten av att på gemenskapsnivå utarbeta ett antal riktade stödåtgärder för dem som arbetar ombord på fiskefartygen och deras ägare.
De aktuella åtgärderna skall under alla omständigheter vara av engångskaraktär och passa in i budgeten för de berörda medlemsstaternas nuvarande strukturprogram.
Stödåtgärderna kan framför allt omfatta följande: konvertering av fiskefartygen så att de kan tillämpa säkrare och mer selektiva fiskemetoder, framför allt vad gäller en viss art och så att man kan utesluta överfiskade fiskarter. Ersättning för att möta de ekonomiska kraven i samband med att de ombordanställda och fiskefartygens ägare upphör med sin verksamhet. Konvertering av fiskefartyg för annan verksamhet än fiske eller modernisering. Förbud för fiskefartyg som utnyttjar tekniken med drivgarn" .
Det är ännu för tidigt att lämna mer precis information om exakt vilka typer av stödåtgärder som kan bli aktuella eftersom de för närvarande är föremål för bilaterala diskussioner med de berörda myndigheterna i de olika medlemsstaterna som, å sin sida, konsulterar expertis inom sektorn.
Det är med andra ord omöjligt att för tillfället formulera ett omdöme om utgången av dessa diskussioner och än mindre när det gäller vad kommissionen kommer att föreslå rådet. Det är mycket möjligt att de aktuella åtgärderna kommer att ligga i linje med det som beslutats om svärdfisk, dvs. att man kommer att överväga ersättning till fiskefartygens ägare och för fiskarna, såväl till dem som definitivt överger sitt fiske som till dem som fortsätter fiska vit tonfisk med annan teknik.
Parlamentet kommer naturligtvis att tillfrågas om lagförslaget i enlighet med artikel 43 i fördraget.

McCartin
Jag skulle vilja tacka kommissionären för hennes svar. Skulle inte kommissionären kunna hålla med om att det finns ett betydande missnöje bland de berörda fiskarna som känner att de är undanträngda, inte på grund av något vetenskapligt underbyggt naturvårdsprogram, utan bara av politiska skäl, för att göra det möjligt för andra att utnyttja deras fångster, som har ett annat traditionellt sätt att utnyttja sina bestånd? Jag kan inte begripa om det finns något förslag för att förse de utträngda fiskarna med nya medel som kompensation eller om kommissionen säger att regeringarna i de berörda staterna - vare sig det är Frankrike, Förenade kungariket eller Irland - skall föreslå ett kompensationsprogram som använder de resurser som redan finns tillgängliga och inga nya medel och resurser är tillgängliga.

Bonino
Svaret är ja. Det finns inga nya medel, men det finns en möjlighet att använda de medel som för närvarande finns tillgängliga i medlemsstaterna för att rikta om de nuvarande fonderna. Vi diskuterar detta med myndigheterna. Vi tycker verkligen att för Irland, Förenade kungariket, Frankrike, etc., så finns det, med tanke på vad man i genomsnitt spenderat fram till nu, ärligt talat utrymme för att täcka dessa nya utgifter.
För att ta ännu ett exempel så ger den europeiska budgeten 50 procent till en del medlemsstater och 75 procent till Irland. Vi undersöker dessa beräkningar ganska noga. Men låt mig försäkra er om att det finns en möjlighet att rikta och planera om den nuvarande fonden.

Teverson
Det finns - med rätt eller orätt - en stor tillförsikt att drivgarnsflottorna i Atlanten kommer att försvinna på grund av den gemenskapsbestämmelse man nu har enats om.
Känner kommissionären samma tillförsikt att drivgarnsflottorna i Medelhavet också kommer att försvinna och att vi inte längre kommer att ha drivgarnsfiske i Medelhavet från EU: s vatten, vilket vi nu har i Atlanten. Kommer det verkligen att bli en jämlik tillämpning i Europeiska vatten?

Bonino
Jag vet inte om alla hav kommer att få samma behandling, men jag är säker på att hela den europeiska flottan kommer att få samma behandling. Jag kan inte förbjuda att drivgarnen används av japanskflaggade fartyg eller andra. Det är en annan dynamik som nu diskuteras i GFCM i Medelhavet i vilken kommissionen blivit medlem alldeles nyligen.
Men av många skäl, varav ett är de finansiella incitamenten, känner jag känner tillförsikt att före tidsfristen den 1 januari 2001 så kommer fiskarna slutligen inse att det är ännu mer förmånligt för dem att ta detta tillfälle, även i Medelhavet.
Jag har inga skäl att tvivla på effektiviteten i tillämpningen, även om jag åter vill betona att, trots att kommissionen kommer att vara mycket vaksam, så är tillämpningen i första och sista hand medlemsstaternas ansvarsområde.

Ordföranden
Fråga nr 61 från Birgitta Ahlqvist (H-0644/98):
Angående: Laxfiske i Torne älvs vattenområde
Laxfisket i Torne älv har förbjudits av finsk-svenska gränsälvskommissionen, trots att allt vatten i detta område är enskilt ägt. Fisketillgången är god, och platsen räcker till för alla, både turister och fiskare. Aldrig tidigare har det simmat så mycket lax i våra vatten som nu.
Sveriges grundlag garanterar äganderättens okränkbarhet, som i detta fall förhindras av obegripliga skäl. Fiskerinäringen har därutöver ekonomisk betydelse för sina utövare, och är ekonomiskt lönsam. Det är en urgammal näring som genom detta förbud dör ut.
Med tanke på att EU: s regionalpolitik bl.a. syftar till att skapa jobb i sektorer som favoriserar hållbar tillväxt (laxfisket i Torneälvs vattenområde lever upp till båda kriterierna), vad anser kommissionen bör göras? Fru Bonino, ni har ordet för att besvara Ahlqvists fråga.

Bonino
Kommissionen för floderna längs den finsk-svenska gränsen har förbjudit laxfisket i floderna som en följd av en resolution som godkändes av fiskerikommissionen för Östersjön 1997 och som uppmanade kustnationerna att tillfälligt upphöra med fisket efter icke odlad lax i de inre vattenvägarna, inom ramen för en strategi som syftar till att återställa beståndet av fritt levande lax, den så kallade handlingsplanen för laxen.
Låt mig påminna om att denna handlingsplan är ett initiativ som Europeiska gemenskapen har tagit efter diskussioner med medlemsstaterna och som skall tillämpas i alla sina delar.
Man måste dessutom betänka att laxen är en fisk som vandrar från havet, där den livnär sig, till de inre sötvattenvägarna där den fortplantar sig och att man därför, för att kunna skydda den under hela dess biologiska livscykel, måste vidta åtgärder som gäller kustvattnen och de inre vattenvägarna, åtgärder som innefattar de åtgärder som vidtagits för det öppna havet, där fångsterna har halverats jämfört med 1993.
I de floder där beståndet av vild lax i stort sett raderats ut måste moratoriet respekteras fullt ut under ett antal år, medan man i andra floder gradvis kan införa mycket försiktigt tilltagna fångstnivåer, när experterna bekräftar att läget vad gäller beståndet har förbättrats.

Ahlqvist
Jag vill tacka kommissionär Bonino för detta svar som jag inte riktigt hade förväntat mig. Som jag tolkar det hela, grundar sig alltså det beslut som gränsälvskommissionen har tagit på EU: s tidigare bestämmelser. Detta är alltså inte en nationell fråga utan en unionsfråga. Detta är ett mycket stort problem uppe vid Torne älv. Om det inte görs något åt detta, kommer det att växa till en mycket, mycket stor gränskonflikt.
Jag undrar: Kan man inte inom unionen på något sätt fördela laxfisket rättvist mellan Sverige och Finland? Det är alltså dessa båda länder som frågan berör.

Bonino
Jag kan försäkra den ärade parlamentsledamoten om att när det gäller laxfisket i floderna, så förs dialoger och diskussioner med båda de berörda medlemsstaterna. När det gällde procedurfrågorna refererade jag till det beslut som fattats av fiskerikommissionen för Östersjön. Det är riktigt att denna kommission arbetar med att reglera fisket i internationella vatten, men eftersom laxen går in i de interna vattenvägarna för sin fortplantning tycket vi att det skulle vara lämpligare att även ta med kommissionen för Östersjön.
Det är med andra ord tydligt att unionen är aktiv i dialogen med de två medlemsstaterna för att försöka komma fram till en lösning, möjligen gemensam för båda, just för att undvika de konflikter som frågeställaren pekade på.
Även om detta uppriktigt sagt är en ganska svår situation, så misströstar inte kommissionen när det gäller att komma fram till en gemensam lösning.

Thors
Jag är glad att kommissionär Bonino helt riktigt konstaterade att den vilda laxen har återhämtat sig på många håll i Östersjön, och att hon också väl känner till situationen att vi har många svåra regionala konflikter och konflikter mellan olika typer av fiske, dvs. det handlar inte så mycket om gränskonflikter mellan Sverige och Finland, utan det är regionala konflikter.
Eftersom vi vet att detta är en svår fråga, undrar jag nu för det första: Hur länge anser kommissionären att handlingsplanen för laxen måste hållas kvar med de stränga begränsningar som finns?
För det andra har jag förstått att det finns en tanke på att så att säga fenklippa laxar, så att man skulle kunna skilja på vilda och odlade laxar. Avser kommissionen att gå vidare med frågan om fenklippta laxar?
Slutligen undrar jag om det finns några åtgärder som kommissionen skulle kunna vidta för att främja yrkesfiskets ställning. Det har nämligen fått det väldigt svårt. Vi har knappast något laxfiske alls längre vid Bottenvikens kuster i Finland.

Bonino
Fångstvolymerna i havet har halverats, dvs. minskat med 50 procent jämfört med 1993, just för att bestånden skall återhämta sig. För tillfället är moratoriet fullständigt. När forskarna säger att bestånden har återhämtat sig är kommissionen naturligtvis beredd till en viss flexibilitet, om man säger så, när det gäller de ståndpunkter som intagits. För ögonblicket har emellertid kommissionen inte tillgång till några officiella forskarrapporter som pekar på att bestånden har återhämtat sig tillräckligt i floderna.

Ordföranden
Tack så mycket, fru Bonino.
Ärade ledamöter, klockan är nu sju på kvällen, tiden för frågor till kommissionen är slut. Således kommer frågorna nr 62 till 114 att besvaras skriftligt.
Jag förklarar härmed frågestunden för avslutad.
(Sammanträdet avbröts kl. 19.00 och återupptogs kl. 21.00.)

Mot en hållbar utveckling
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande A4-0275/98 av Dybkjær för parlamentets delegation till förlikningskommittén om förlikningskommitténs gemensamma utkast till Europaparlamentets och rådets beslut om en översyn av Europeiska gemenskapens åtgärdsprogram för miljön och en hållbar utveckling kallat " Mot en hållbar utveckling" (C4-0382/98-96/0027(COD)).

Dybkjær
Fru ordförande, idag står vi med resultatet av ett arbete som har sträckt sig över 2½ år, och jag vill gärna börja med att tacka miljöutskottets ledamöter för deras mycket aktiva insats. Låt mig kort erinra om bakgrunden, som ju var att vi i utskottet seriöst diskuterade om vi skulle skicka kommissionens utspel till en omvärdering av Femte miljöåtgärdsprogrammet tillbaka i huvudet på dem. Så missnöjda var vi med det. Det var helt enkelt för dåligt. En majoritet i utskottet menade dock att denna metod skulle fördröja processen för mycket, och vi hade liten garanti att vi skulle få något bättre. Vi valde därför att arbeta vidare med texten, och använda parlamentets inflytande maximalt. Resultatet blev att ca 100 ändringsförslag röstades igenom i utskottet. Så gjorde vi något osedvanligt före plenarsammanträdet. Vi beslutade nämligen enhälligt att säkra kontroll i processen och drog på förhand tillbaka 50 av förslagen. Detta hade knappast skett förr i parlamentets historia, men strategin lyckades. Vi fick igenom våra prioriterade ändringsförslag. Varken rådet eller kommissionen hade emellertid mycket till övers för våra ändringsförslag. Det var inte många av dem de kunde acceptera, och vi var därför tvungna att åter lägga fram i stort sett alla vid andra behandlingen och fick de flesta antagna.
Och så kommer mitt nästa stora tack, nämligen till det brittiska ordförandeskapet. Dess vilja till förhandlingar, dess flexibilitet och professionalism har inneburit att vi tillsammans har kunnat uppnå ett tämligen gott resultat. Men början var svår. Bara tre av våra ändringsförslag kunde accepteras av rådet, men det blev bättre. Och så ett tack i slutändan till kommissionen. Det tog lång tid innan den kom med i spelet, men den kom med till sist.
Resultatet är naturligtvis en kompromiss. Europaparlamentet hade hellre sett att alla ändringsförslag hade godtagits utan ändring, men vi lever alltså inte i himlen utan på jorden. Vad är det då vi uppnått? Programmet har på ett mer allmänt plan blivit mer juridiskt bindande. Det kommer att skrivas in att de nya medlemsstaterna Österrike, Sverige och Finland inte blir tvungna att sänka sina miljöstandarder när deras övergångsperiod är slut, inte heller om EU inte har lyckats genomföra det som lovats, nämligen en hävning av EU: s gällande standarder. Det står nu klart och tydligt i programmet att anpassningen av EU: s lagstiftning skall ske mot bakgrund av att de nya medlemsstaternas högre standarder kan stå fast, och det kommer att ske helt offentligt.
Men i och med nästa utvidgning av gemenskapen kommer problemen rörande miljön att ha motsatta förtecken. När de östoch centraleuropeiska länderna blir medlemmar är det viktigt att se till att dynamiken och perspektivet inte försvinner. De nya länderna skall leva upp till gällande och kommande bestämmelser, och vi har säkerställt att gemenskapen skall hjälpa dem med denna stora uppgift. De kan inte klara det själva. Det har alltid varit parlamentets inställning att EU skall inta en ledarroll för en hållbar utveckling på det globala planet. Detta betonas i åtgärdsprogrammet, och bl.a. skall det göras mer för att WTO skall börja att ta allvarligt på miljön. Men inget skulle vara till någon nytta om det inte fanns någon kontroll med i bilden, så att lagstiftningen följs i det verkliga livet. Parlamentet har stärkt de bestämmelser i programmet som handlar om genomförande och kontroll av EU: s regler. Bland annat skall kommissionen utarbeta en rapport om gemensamma minimistandarder för de skilda ländernas miljöinspektion. Det skall alltså offentliggöras hur bra eller dåliga de enskilda medlemsstaterna är på att följa miljökraven.
Det kan nämnas många andra saker som också blivit genomförda, men jag skall i denna upprensning bara till sist nämna att jag som gammal kemiingenjör inte kan låta bli att glädja mig åt att kemiska medel nu inte bara nämns i rådets ursprungliga text, utan att det också preciseras att det skall göras en konkret handlingsplan så att vi snabbt kan få en bedömning av alla kemiska medel, på samma sätt som det läggs vikt vid en bättre kontroll med stegvis borttagande av svårnedbrytbara ämnen (POP).
Allt som allt tycker jag absolut att parlamentet kan vara nöjt med sin insats. Vi har inte bara betydligt förbättrat det Femte miljöåtgärdsprogrammet, vi har också sett till att hela omvärderingen varit en öppen process där många intressenter har kommit till orda. Europaparlamentet är EU: s gröna institution, och Europaparlamentet ser till att det händer saker. Naturligtvis har vi inte uppnått så mycket att programmet kommer att göra EU hållbart från och med i morgon. Det är ju fråga om - som jag sade - en kompromiss, men det är helt klart en kompromiss som går i rätt riktning. Resultatet ger kanske inte anledning att låta champagnen flöda. Men å andra sidan är det bra nog för att berättiga att man tar ett glas gott rött vin. Och så går vi för övrigt över till starkt kaffe, för det är nu resultaten skall omsättas i handling. Vad är ett åtgärdsprogram värt om det inte kan omsättas i handling? Låt oss se på det omvärderade Femte miljöåtgärdsprogrammet som ett steg mot en hållbar utveckling.

Graenitz
Fru ordförande, fru kommissionär, mina damer och herrar! Att vi i dag kan konstatera att råd och parlament via förlikningskommittén antagit planen för en hållbar och miljövänlig utveckling inom Europeiska unionen, kan vi tacka ihålligheten - vilket tycks mig vara ett bättre ord än uthålligheten hos föredraganden, Lone Dybkjær, och ordföranden för miljöutskottet Kenneth Collins för.
Genom denna ihållighet parad med stor klokhet har de lyckats förmå rådet att öppna sig för parlamentets idéer och anta förslagen i en långt större omfattning än man hade kunnat hoppas på vid förhandlingarnas början och framför allt före första behandlingens början. För det vill jag i min grupps namn hjärtligast tacka dem.
Att detta program bara kan vara en början på en hållbar utveckling i Europeiska unionen är uppenbart för alla som sysslar med miljöfrågor. Därför gläder jag mig speciellt åt att vi redan i målsättningen till detta femte åtgärdsprogram kan finna att ytterligare långtgående prioriterade målsättningar och åtgärder efter år 2000 kommer att behövas för att gemenskapens verksamhet inte skall förlora sin kraft, och därigenom har vi förstås också lyckats att binda upp kandidaterna för en utveckling av denna miljöprocess.
Om jag skulle nämna alla de punkter om vilka enighet uppnåtts och som kan bidra till förbättringar av miljölagstiftningen, så skulle jag behöva betydligt mer talartid än jag nu har, så därför kommer jag bara att nämna vissa saker i korthet. Det är särskilt viktigt att miljöpolitiken i högre grad inlemmas i jordbrukspolitiken, och jag är därför tacksam mot kommissionen för att man i beslutet om förlikningskommittén kan återfinna den bifogade förklaringen till den gemensamma jordbrukspolitiken. För ännu en förklaring vill jag också tacka kommissionen, nämligen att den kommer att ge förslag om hur miljöansvar skulle kunna regleras i lag. I detta parlament talar vi ofta om detta, och en gång kommer man säkert att kunna ge ut en vitbok som vi får diskutera och sedan anpassa de nationella olikheterna så långt möjligt, för att vi slutligen skall kunna komma fram till ett bra direktiv för miljöansvar på europabasis.
Jag tycker också att det är mycket viktigt att peka på att det skall införas en green accounting, att vi alltså efter uppgifter från de enskilda medlemsstaterna kan ha miljömässiga räkenskaper i unionen - ett inte vidare vackert ord på tyska. Detta är desto viktigare, som just där vi kan inlemma miljöskyddet mest kostnadseffektivt - i produktionsprocessen, i utsläppen - där kan de gröna räkenskapernas integrering med de allmänna räkenskaperna medföra väldigt många fördelar och underlätta tillämpningen av miljölagarna.
Tillämpning, ett mycket viktigt nyckelord. Vi måste också ha en bättre kontroll - Dybkjær har redan nämnt det - och det kommer att leda till att vi i slutändan får bättre hälsoskydd än hittills. Detta skulle kunna förankras bättre i förlikningskommittén.
Det finns inte tid att räkna upp allt, men jag vill avsluta med en sak. Många av oss som sysslar med globaliseringsfrågor och frågor om internationell handel ser hur mycket svårare det blir om miljöfrågor och ansvarsfrågor inte behandlas i tillräcklig utsträckning inom ramen för Världshandelsorganisationen. Också det här återfinns i texten, nämligen att kommissionen vid förhandlingarna, som ju skall vara avslutade under nästnästa år och åtminstone bör vara långt framskridna, skall vinnlägga sig ytterligare. Jag tackar ännu en gång alla deltagare. Även om det är en kompromiss, så är det säkerligen en kompromiss som för oss vidare i miljöfrågorna.

Flemming
Fru ordförande, fru kommissionär, högst ärade fru föredragande! När man vet hur intensivt och storartat Lone Dybkjær har kämpat på sitt område så blir man en smula sorgsen, för Dybkjær-betänkandet var en gång ännu mycket bättre. Men man måste lära sig att man på miljöområdet får ta emot också små framsteg här i Europa och i Europaparlamentet med tacksamhet. Kanske kan dessa små framsteg faktiskt genomföras av alla medlemsstater. Även det är Europa.
Det gemensamma utkastet från förlikningskommittén omfattar hänvisningen till att de nya medlemsstaterna - Sverige, Finland och Österrike - inte måste sänka sina miljökrav. Så långt är det bra, jag står också bakom det. Givetvis vore det katastrofalt om unionen ens försökte tvinga de nya medlemsstaterna att lätta på sina miljökrav. Det skulle dock säkerligen inte ske. Men då uppfattade vi det lite annorlunda. Fru kommissionär, talade man vid ett tillfälle inte om att man skulle försöka, ja man skulle undersöka, om inte unionen kunde införa de tre nya medlemsstaternas strängare krav? Och talade man inte också om att ni själv personligen skulle försöka att göra något åt det, vilket jag tror att ni har förmågan till, och sedan kunna visa upp en framgång inför parlamentet?
Av en tjänsteman vid kommissionen hörde jag en gång att man inte hade diskuterat det så konkret med de enskilda länderna. Men man borde dock ha insett att dessa länder inte kunde införa våra miljökrav, så varför ens diskutera det. Ett klassiskt fall av inställsamhet. Jag tycker att kommissionen förtjänat bättre, fru kommissionär, jag uppskattar er mycket, men litet mer hade jag faktiskt hoppats på från er. Unionen hade förtjänat bättre, och Europas medborgare likaså.

Eisma
Fru ordförande! Återigen har parlamentet nått fantastiska resultat för miljön och för den europeiske medborgaren i och med resultaten av medbeslutandeförfarandet om översynen av det femte åtgärdsprogrammet för miljön. Jag medger att det var ett mycket svårt förfarande men om vi ser till resultatet av förlikningen så var det helt klart mer än mödan värt.
Det är den andra förlikningen under det brittiska ordförandeskapet där parlamentet har haft ett stort inflytande på slutresultatet och som vi också kan vara mycket nöjda över. Jag tänker på bil-oljeprogrammet och nu översynen av det femte åtgärdsprogrammet för miljön.
Mina lyckönskningar till föredraganden, Dybkjaer. Jag har på nära håll fått uppleva hur mycket energi hon lagt ner i sina försök att, för medborgarnas och för miljöns skull, få till en bättre omprövning av det femte åtgärdsprogrammet för miljön. Det är hon värd allt beröm för.
Det är mycket viktigt att parlamentet skärpt kontrollen av hur gemenskapens lagstiftning efterlevs. Artikel 4 om tillämpning och upprätthållande av lagstiftningen har nu grundligt formulerats om och anpassats efter parlamentets ändringsförslag. Jag vill betona att det framför allt är medlemsstaterna som måste ta sitt ansvar med avseende på hur lagarna efterlevs men även kommissionen måste förbättra kontrollen av hur de efterlevs genom ett europeiskt nätverk av miljöinspektörer.
Jag är också mycket glad över att kommissionen med parlamentets stöd skapat klarhet över dess avsikter med avseende på integreringen av miljömålen i den gemensamma jordbrukspolitiken. Det är av stor betydelse för en hållbar framtid för Europa. De mycket nödvändiga reformerna för ett hållbart jordbruk måste ske så snabbt som möjligt. Jag kommer också själv att inom ramen för budgeten lägga fram konkreta förslag för integrering av miljömålen i den gemensamma jordbrukspolitiken.
Jag måste också se till mitt eget land som ofta använder sig för litet av möjligheten - jag tänker på jordbruket - och miljöförordning 2078/92 - att genom samfinansiering göra jordbruket mycket miljövänligare.
Slutligen är garantierna till de senast anslutna länderna, Österrike, Finland och Sverige, att de skall kunna upprätthålla sina stränga miljönormer mycket viktiga. Jag skulle vilja avsluta med att fråga kommissionen vilka förberedelser de redan nu gör för att kunna ge åtgärdsprogrammet för miljön en ny start efter år 2000.

Breyer
Fru ordförande! Jag ansluter mig till Flemmings ord. Vi fann ert betänkande, fru Dybkjær, i första och andra behandlingen enastående och en verklig ljuspunkt för Europaparlamentet. Men var det inte av de just nämnda skälen som vi inte gillade förlikningskommitténs resultat? Vi anser att det knappast är värt rödvin, utan högst ett glas vatten, för vad återstår då av de tio punkterna som parlamentet lade fram? Var har vi bekräftelsen att vitboken äntligen kommer, och - vilket är ännu viktigare - att vi äntligen får regler om miljöansvar? Sedan år uppehåller oss kommissionen med vaga löften - jag befarar ända tills när det blir sju torsdagar i veckan - och på den vägen fortsätter det tyvärr.
Som Flemming sade: Var har vi ett tydligt uttalande om att vi äntligen studerar de tre nya medlemsstaternas regler och övertar det som är bra? Det finns en hel mängd av möjliga landvinningar att göra. Och var håller den handlingsplan för omhändertagande av radioaktivt avfall hus, vilken vi som parlament har krävt? Inget av det finns med i resultatet. Med tanke på det här tror jag att Bjerregaard, som ju i samband med det femte åtgärdsprogrammet kallade oss Kalle-Anka-parlament, även i fortsättningen kommer att göra sig lustig över oss. Jag skulle gärna vilja veta vad som konkret kommer ut, gällande ansvar för miljön, vad kommissionen planerar för några åtgärder. Vi befarar att det som rör miljöskyddet är alltför magert, och det är anledningen till att vi inte godkänt det.

Blokland
Fru ordförande! I februari 1996 fick parlamentet ta del av kommissionens text för översyn av det femte åtgärdsprogrammet om miljön. I dag behandlar vi resultatet av förlikningen. Det har gått över två år emellan och det är väldigt lång tid för ett åtgärdsprogram som avslutas år 2000. Nästa gång måste allt göras för att skynda på processen, annars hamnar programmet på efterkälken gentemot verkligheten.
Vi är mycket nöjda med innehållet i det gemensamma textförslaget. Flera konkretiseringar från Europaparlamentet kunde tas med i sluttexten. Därigenom har texten blivit starkare. Mina lyckönskningar till föredraganden och övriga som deltagit i förlikningen.
Det är synd att det inte gav mer resultat med avseende på jordbruksområdet. Naturligtvis har vi Agenda 2000, där det finns en hel del utrymme för miljöpolitik, men genomförandet väntar vi fortfarande på. Vi är mycket nöjda med prioriteringen av ett bättre genomförande av miljölagstiftningen. Det är ett område som verkligen måste få mycket uppmärksamhet de närmaste åren. Kommissionen verkar engagera sig mer i det den senaste tiden men det kan bli bättre. Parlamentets kompletteringar i det gemensamma textförslaget om den prioriteten tyckte jag var mycket bra. Användningen av de rättsinstrument som kommissionen har för att skynda på medlemsstaterna är särskilt viktig. Det är ändå rent ut pinsamt att se hur tidsfristerna för införlivande av miljölagstiftningen överskrids. Låt medlemsstaterna stå inför domstolen lite oftare och där förklara varför det är så svårt att införliva lagar, kanske får de sedan litet mer bråttom.

Myller
Fru ordförande! Jag tackar mycket varmt föredraganden Dybkjær för att hon klart lyckades få fram att de tre senast anslutna medlemsländerna inte skall tvingas lida av den faktiska situationen att Europeiska unionen inte kunnat hålla sitt avtal. När de tre nya medlemsländerna blev anslutna avtalades det, att Europeiska unionen ändrar sin lagstiftning till de nya medlemsländernas nivå, då den här övergångsperioden inte hade vållat besvär för de nya medlemsländerna. Samtidigt skulle man ha säkerställt en höjning av Europeiska unionens miljönivå. Här återstår det fortfarande mycket att göra. Europaparlamentet har kraftigt drivit frågan i den här riktningen och ett bra exempel är också det här resultatet av förlikningskommitténs arbete.
Agenda 2000-dokumentet är ett viktigt instrument, men man skall komma ihåg, att när vi med all rätt i samband med utvidgningen kräver, att de blivande medlemsländerna skall följa Europeiska unionens hårda, åtminstone i detta fall i nykomlingarnas tycke hårda, regler så måste man också se till att Europeiska unionen för sin del håller sina egna avtal och förbindelser. Men just här i samband med utvidgningen är det verkligen viktigt, att se till att Europeiska unionens miljölagstiftning inte försämras, utan att den kontinuerligt förbättras. Enligt min mening är det som är värt att lägga märke till i det här betänkandet att man måste ta ansvar för de redan befintliga förbindelserna.

Tamino
Fru ordförande! När man läser slutbetänkandet efter förlikningsförfarandet blir besvikelsen stark. Efter de viktiga öppningar vi hörde talas om i utskottet, där man bekräftade att det dokument som presenterades av kommissionen var fullständigt oacceptabelt, står vi nu inför ett konkret dokument som, även om det behandlar en hållbar utveckling, på sin höjd utformar en hypotes om utveckling som är kompatibel med miljön och det nuvarande produktionssystemet. Allt detta, naturligtvis, utan att vilja ifrågasätta ohållbara alternativ som förstör naturresurser och utan reella instrument för att kunna omsätta de små öppningar som införts som en följd av åtgärder från Europaparlamentets sida i konkret handling.
Det finns exempel - jordbruket, men samtidigt Agenda 2000, som inte uppfyller kraven. Och i dokumentet om jordbruk talar man inte om genetiskt modifierade organismer. När det gäller radioaktiviteten har Breyer redan talat. När det gäller frågan om konsumenterna nämns märkning som skall garantera processen, men i verkligheten har vi sett att ingenting av detta fanns med det gällde märkning av genetiskt modifierade produkter.
Detta var bara ett par exempel, men för att säga vad? Att vi från ett förslag om hållbar utveckling har gått till ett förslag som i första hand syftar till att bibehålla status quo. De ändringar som gjorts i ursprungstexten är bara kosmetisk utsmyckning och de ändrar ingenting i sak. Man kan med andra ord inte påstå att man har upptagit den anda i vilken Europaparlamentet har försökt ge substans åt detta tomma förslag som presenterats av Europeiska kommissionen.

Pinel
Fru ordförande! Detta betänkande framhäver ofrivilligt två problem. För det första, den som säger harmonisering mellan medlemsstater säger risk för utjämning underifrån. Jag är nöjd över undantaget som tillåter Österrike, Finland och Sverige att behålla sina normer, men faktum är att detta undantag inte var någon självklarhet från början. Sedan tjänar det ingenting till att höja och harmonisera våra miljönormer i Europa om vi samtidigt inte bevarar något kritiskt sinnelag gentemot det som händer oss utifrån.
Temat hållbar utveckling är ett av dem som bäst ställer anhängarna till euromondialism ansikte mot ansikte med sina motsägelser. Här är naturligtvis den industriella och handelspekten avgörande. Mer exakt hur skall medlemsstaterna kunna utveckla en politik för hållbar utveckling i en världshandel, där frihandeln gör att det är förbjudet för våra stater att ha insyn i kvaliteten på import med ursprung i tredje land? Jag talar om varor som tillverkats under socialt och miljömässigt ofta beklagansvärda förhållanden som, i avsaknad av ett kompenserande skatteväsende, kraftigt sänker priserna i Europa och hela tiden alstrar en något högre arbetslöshet.
Mina damer och herrar, kära kolleger, dessa målsättningar förefaller mig oförenliga och leder oss i själva verket till att välja mellan två mycket olika begrepp - att tala bättre, eller att tala mindre. Om man alltså verkligen vill ha en ambitiös politik i miljöhänseende, är det först nödvändigt att föra resonemanget till slut och bibehålla behärskningen av dessa värdefulla filter som våra gränser utgör. Således står det utom tvivel, att om endast de varor där hänsyn tas till människa och miljö tillåts komma in på gemenskapens område, kommer tredje land att arbeta fortare för att höja sina normer. I det motsatta fallet, om djungelns lag får råda, ger jag tyvärr inte mycket för våra ansträngningar vad gäller hållbar utveckling.
Detta låter sig också tillämpas på jordbruksmetoderna, ty om det exempelvis är mindre kostsamt - i termer av självkostnadspris - att föda upp boskap på askan i amazonskogen, är det tvärtom katastrofalt för miljön och sysselsättningen att på samma marknad konfrontera ett sådant kött, självfallet mycket billigare, med ett kött som producerats på de europeiska ängsmarkerna. I ett sådant sammanhang förefaller mig en målsättning med höga normer speciellt svår att uppnå.

Bjerregaard
Fru ordförande, jag vill gärna gratulera parlamentet till förlikningsresultatet rörande avgörandet om granskning av gemenskapens program för politik och åtgärder i samband med miljön och hållbar utveckling med titeln " Mot en hållbar utveckling" . Detta resultat har varit möjligt tack vare en konstruktiv och realistisk inställning i både parlamentet och ministerrådet. Jag vill särskilt tacka föredraganden, fru Lone Dybkjær, och ordföranden för miljöutskottet, herr Ken Collins, såväl som det brittiska ordförandeskapet för det energiska sätt på vilket det har tacklat denna fråga. Kommissionen är naturligtvis mycket glad för att den kunnat bidra till den samlade kompromissen med en lång rad textförslag och förklaringar till sammanträdesprotokollet. Kommissionen kommer nu att göra sin insats under programmets resterande livstid och lägga fram förslag till de åtgärder som är nödvändiga för att genomföra det nu föreliggande resultatet. Jag litar på att genomförandet av detta avgörande ytterligare kommer att främja integreringen av miljöhänsyn i andra politikområden, enligt kraven i fördragen, och så som det fastställdes på toppmötet i Cardiff.
Låt mig göra ett par enskilda anmärkningar till ett par av de frågor som ställdes under debatten idag. Flera talare, bl.a. fru Dybkjær, fru Flemming och fru Myller, var inne på frågan om de nya medlemsstaterna. Jag kan bara bekräfta vad jag har sagt åtskilliga gånger i samband med frågor och debatter i parlamentet, att det är min uppfattning att standarderna för de tre nya medlemsstaterna inte skall försvagas. Till fru Flemming vill jag också gärna säga att t.ex. hela förslaget kring en försurningsstrategi och det därav följande förslaget till svavel i bensin är förslag som direkt tagit sikte på att de nya medlemsstaternas standarder skall överföras till den övriga delen av gemenskapen, så har vi också haft en situation där vi låtit oss inspireras av de nya medlemsstaterna.
Jag kan också bekräfta att jag på rådets sammanträde i Chester i april lovade att vi skulle lägga fram en handlingsplan för de kemiska medlen. Vad gäller jordbrukspolitiken, som både fru Graenitz, herr Eisma och herr Blokland var inne på, vill jag gärna säga att jag delar herr Bloklands uppfattning om att det skulle ha varit bra med en starkare förklaring rörande jordbrukspolitiken, men vi har möjlighet att ta upp det igen, för i samband med Agenda 2000 kommer vi att diskutera förhållandet mellan jordbruk och miljö. Debatterna om detta visar klart hur viktig denna fråga är. Till sist vill jag när det gäller liability bara betona att jag fortsatt hoppas och arbetar för att vi kan lägga fram en vitbok om detta under loppet av detta år.
I och med dessa anmärkningar, fru ordförande, vill jag gärna ännu en gång tacka för resultatet.

Ordföranden
Tack så mycket, fru kommissionär Bjerregaard!
Jag förklarar den gemensamma debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Epidemiologisk övervakning
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande A4-0276/98 av Cabrol för parlamentets delegation till förlikningskommittén om förlikningskommitténs gemensamma utkast till Europaparlamentets och rådets beslut om att bilda ett nätverk för epidemiologisk övervakning och kontroll av överförbara sjukdomar i gemenskapen (C4-0383/98-96/0052(COD)).

Cabrol
Fru ordförande, herr kommissionär, mina kära kolleger! Med anledning av det allvarliga hot, dödligt i många fall, som de överförbara sjukdomarna låter hänga över befolkningen i Europeiska unionen, föreslog kommissionen i april 1996 att gemenskapen bildar ett nätverk för övervakning, för att kunna reagera effektivare i händelse av att allvarliga sjukdomar skulle bryta ut.
Detta initiativ var sedan länge efterfrågat av Europaparlamentet. Trots detta har reaktionen på detta initiativ från medlemsstaterna i Ministerrådet varit väldigt nedslående. I sin gemensamma ståndpunkt, antagen i juli 1997, tycktes rådet vilja göra allt för att begränsa effektiva åtgärder, det vill säga de som skulle kunna vidtas på gemenskapsnivå, genom att behålla en maximal företrädesrätt för de enskilda medlemsstaterna och genom att i varje enskilt fall överlåta de beslut som skall fattas inte till gemenskapen utan till varje regerings valfrihet.
Parlamentet har lyckligtvis, i sina ändringsförslag som framröstades vid andra behandlingen i januari 1998, försökt att återinföra effektiviteten i de åtgärder som vidtas mot en frambrytande överförbar sjukdom. Till följd därav har det medfört genomförandet av ett förlikningsförfarande.
Under talrika förhandlingssammanträden, formella och informella, med vår delegation och dess ordförande Ken Collins, har vi fört en hård strid som gjort det möjligt att upnå de väsentliga garantierna. För det första ett offentligt erkännande i varje medlemsstat av ett nationellt centrum, officiellt individualiserat och ålagt att samla in fakta om de överförbara sjukdomar är under utveckling liksom om kontrollåtgärderna. För det andra uppförandet av ett gemenskapes nätverk som binder samman samtliga olika nationella centrer, ett nätverk som har till uppgift att foga ihop insamlade uppgifter och som fungerar i båda riktningarna, från de nationella centrerna till nättverket och vice versa. Det är ändringsförslag 13.
Slutligen har det varit mycket svårare att få till stånd ett centrum vars uppgift är att klassificera dessa uppgiftr, att analysera dem och utfärda en tidig varningssignal, för att kunna förutse åtgärderna att vidta. Det enda som uppnåtts är att Europeiska kommisionens skall ta hand om en sådan åtgärd. Det är ändringsförslag 5.
Under alla etapper av insamlingen av uppgifter har vi kunnat få godkännande - i syfte att uppnå en sammanhållning inom gemenskapen - för enhetliga definitioner, förenligheten av insamlade uppgifter i enlighet med överenskomna metoder, och på ett språk samt en lämplig metodik. Det har varit mycket svårt att erhålla särskilda finansiella resurser. Texten lämnar endast öppet för möjligheten till en särskild finansiering från gemenskapen. Det är ändringsförslag 4.
I urvalet av sjukdomar att övervaka har vi kunnat undvika att godtyckliga kriterier införs och vi har kunnat vinna erkänsla för nödvändigheten av att samla in inte endast de kliniska, utan även de mikrobiologiska kännetecknen för sjukdomarna i fråga. Dessutom är inte förteckningen över överförbara sjukdomar längre endast vägledande, utan verklig. Denna förteckning kommer att kunna ändras i överenskommelse med Europaparlamentet.
Vad gäller åtgärderna att vidtas har begreppet riktlinje antagits på gemenskapsnivå, och inte det faktum att besluten uteslutande är medlemsstaternas ansvar, så som rådets gemensamma ståndpunkt krävde. Tvärtom måste varje medlemsstat, innan åtgärder vidtas, rådfråga de andra staterna, utom - naturligtvis - i händelse av absolut nödfall.
Det är likaledes tillåtet med en kontroll mot de yttre gränserna av Europeiska unionen. En periodisk utvärdering, inom rimliga tidsintervalerl, av hela systemets funktion - nationella centrer, nätverk, europeiska centrer - kommer att utföras.
Sammanfattningsvis är inte det gemensamma projekt man kommit fram till perfekt, men det är svårt att uppnå mer i nuvarande tillstånd på den europeiska författningen. Er parlamentsdelegation rekommenderar alltså att parlamentet antar beslutet, i enlighet med gemenskapsprojektets text som godkänts av förlikningskommittén.

Needle
Fru ordförande! Efter det drama mitt på ljusa dagen som vi hade med Cabrols förra betänkande om förbudet mot tobaksreklam, så är det tråkigt att komma tillbaka till kvällsskiftet för sjukvårdsarbetare i detta parlament i kväll. Jag tycker det är ganska ironiskt att vi har förvisats till denna tid, med tanke på att kommissionen betraktar detta nätverk för överförbara sjukdomar som en av de viktigaste delarna av hälsovårdssystemet efter Maastricht och också att Förenade kungarikets ordförandeskap prioriterade fullbordandet av förlikningen synnerligen högt.
Icke desto mindre förtjänar Cabrols arbete med att föra några komplexa förhandlingar till ett slut en bredare publik och våra gratulationer, så väl som en bifallande omröstning, vilket det utan tvivel kommer att få i morgon, med min grupps fulla stöd.
Till den andra behandlingen återstod det att undanröja några enorma hinder. Huvudsakligen de som hade att göra med budgeten - vilket verkar vara en ständigt återkommande hälsorisk, frågorna om ansvaret för yttre gränskontroll och, i synnerhet, föredragandens eget initiativ, utöver kommissionens förslag, till ett engagerat centrum i mitten på nätverket.
Om vi ser tillbaka på de tidigare behandlingarna så kommer vi att erinra oss att jag hyste tvivel om detta skulle kunna uppnås i det nuvarande politiska och ekonomiska klimatet, trots styrkan i föredragandes argument och entusiasmen i denna kammare under de två behandlingarna. Denna misstanke har visat sig vara välgrundad. Men om många ser detta som en stort mörker, så är bilagan som lagts till den slutgiltiga texten en ljuspunkt. Att ha lyckats framtvinga en utfästelse att kommissionen särkskilt skal bemöda sig om att upprätta en klart identifierad struktur, med tillräcklig personal för att garantera ett genomförande av beslutet, är en stor bedrift som åstadkommits av alla tre institutionerna.
I kväll lovordar vi särskilt Cabrol - och Collins som utskottets ordförande - men det flitiga arbetet från kommissionär Flynn och hans lag i generaldirektorat V F, plus ordföranden i De ständiga representanternas kommitté, betyder att en till framgång kan läggas till det växande antalet välkomna slutsatser av samråden, särskilt de som genomförts på det sätt Cabrol hänvisade till.
Vad kommer allt detta att betyda för våra medborgare? Vi måste vara vaksamma för att se till att det genomförs grundligt och skyndsamt. Men det är ytterligare ett erkännande att EU befinner sig i en utmärkt position att skydda sina medborgares hälsa. WHO har naturligtvis en roll, med sina kaskader av information, självfallet har nationella och lokala hälsoorgan en tydlig roll för kontroll och övervakning, men det har även EU och, detta med rätta när miljontals av våra medborgare väljer att flytta över kontinenten för att arbeta, studera eller, vilket är av avgörande betydelse vid denna tid på året, resa på semester.
Det franska folk som firar stormningen av Bastiljen med fyrverkerier i natt i centrum av denna stad har rätt att kunna förvänta sig att de bland de massor som också kommer att gå med i festligheterna inte utsätter sig för en risk som kunnat förebyggas. De hundratusentals fans i världscupen som nu vänder hem har samma rättigheter och skyldigheter, på europeisk mark, till den högsta hälsoskyddsstandard, vare sig de kommer från Tyskland, Jamaica eller någon annanstans. Det är till dessa strukturer, vilket beslutet nu inrättar, som dessa medborgare med tillit kan vända sig för att försäkra sig om att det slags mördarsjukdomar, som på andra kontinenter, så väl som här, återuppstår i oroande grad, inte med någon större sannolikhet kommer att slå dem till marken. Det är bra för våra medborgare, det är bra för deras hälsa och det är bra för deras demokratiska rättigheter också. Även om inte så många känner till det när fyrverkerierna exploderar utomhus i kväll, så är det en god anledning för de av oss som är här att fira några tysta festligheter för införandet av vad som är en blygsam med viktig åtgärd och tacka alla ansvariga för att ha uppnått det, vilket jag nu gör.

Flynn
Vårt gemensamma mål är att främja och skydda hälsan för våra individer och befolkningar. I detta sammanhang är denna dag verkligen en milstolpe i utvecklingen av en hälsovårdspolitik i gemenskapen. Parlamentet står berett att anta besluten som upprättar nätverket för epidemiologisk övervakning och kontroll av överförbara sjukdomar i gemenskapen.
Antagandet av detta beslut kommer att vara ett viktigt steg framåt i kampen mot sjukdomar. Jag stödjer de båda medverkande i detta avseende. Detta är verkligen en viktig kväll. Den kommer att göra det ännu mer möjligt att företa konkreta initiativ, såväl som mer övervakning och kontroll. Det kommer att upprätta ett nätverk avsett att svara effektivt och på ett samordnat sätt på epidemier och utbrott av överförbara sjukdomar i en gemenskap utan inre gränser.
Det kommer inte bara att inskränka sig till spridandet av övervakningsdata. Jag är glad över att kunna erkänna den nyckelroll parlamentet har spelat i att utforma detta beslut och de krav som kommer att åtfölja det. Parlamentets ledamöter och, i synnerhet, föredraganden, Cabrol, och ordföranden i utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentskydd, Collins, förtjänar ett fullständigt erkännande för sina bemödanden och framgången med att utforma ett större rättsligt instrument av avgörande betydelse för folkhälsan i Europa.
Jag hälsar med glädje det positiva sätt på vilket parlamentet och rådet har närmat sig förlikningsfasen och till fullo spelat sina respektive roller för att säkra ett antagande av detta beslut. Jag stödjer helhjärtat det Needle sagt i detta avseende. Förlikningsmötet självt genomfördes på det mest effektiva och samarbetsvilliga sätt, och delegationerna måste få ett fullständigt erkännande för väl utfört arbete.
För dokumenteringens skull vill jag återupprepa de två uttalanden kommissionen gjorde vid mötet så att de kommer med i protokollet, då jag anser att de är viktiga för dokumentationen. Beträffande artikel 1 kommer kommissionen att fästa särskild vikt vid att sörja för en tillräckligt bemannad och lämpligt identifierad struktur för att garantera genomförande av beslutet, med hänsyn till tillgängliga resurser.
Beträffande genomförandet av bestämmelserna i artikel 7 - den sak som Needle tog upp och som Cabrol är mycket intresserad av med - så kommer kommissionen att fästa särskild vikt vid att se till att utgifterna, som kan hänföras till kommittén som kommer att bistå kommissionen, skall fastställas under strikt tillämpning av bestämmelserna för finansiellt omdöme, i synnerhet vad beträffar det antal experter som anses nödvändiga för ett ordentligt genomförande av detta beslut. Jag tackar er för ert stöd.

Ordföranden
Tack så mycket, herr kommissionär Flynn!
Jag förklarar den gemensamma debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Kvinnors hälsotillstånd
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande A4-0260/98 av van Dijk för utskottet för kvinnors rättigheter om rapporten från kommissionen till rådet, Europaparlamentet, ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén om kvinnors hälsotillstånd inom Europeiska gemenskapen (KOM(97)0244 - C4-0333/97).

Larive
Fru ordförande! I den liberala gruppens namn vill jag begära en återförvisning av betänkandet av Van Dijk. Jag vill göra det helt klart att vi alla känner Van Dijk som en hårt arbetande och motiverad förkämpe för kvinnors rättigheter men det här betänkandet med 90 förslag till kommissionen och till medlemsstaterna är inte det rätta betänkandet för att främja kvinnors hälsotillstånd. Det är en mycket lång lista. Europeiska kommissionen behöver en tydlig och kortfattad signal från parlamentet och vi vill att det görs något. Flera av förslagen i betänkandet hör inte till Europeiska unionens befogenheter, till exempel den nationella beslutsrätten om abort. Av alla dessa skäl begär min grupp att betänkandet återförvisas till utskottet för kvinnors rättigheter så att vi så snabbt som möjligt, i september/oktober, kan lägga fram ett kort och tydligt betänkande för kommissionen. Jag beklagar att det måste bli så, och det vill jag säga personligen, eftersom det är Van Dijks sista session. Jag hade mycket hellre velat ha det annorlunda. Hon har en hel del goda betänkanden på sitt konto och jag skall personligen bidra till att betänkandet inom kort åter tas upp i plenum men då mer kort och koncist med tydliga prioriteter.

Ordföranden
Ni har nu gjort en begäran enligt artikel 129. Nu kan för varje sida en person tala. Vem skulle vilja motivera den? Fru Heinisch!

Heinisch
Fru ordförande, jag ansluter mig till Larive. Vi har länge diskuterat, lämnat in åtskilliga förslag och verkligen fört bra diskussioner med van Dijk. Men vi har inte lyckats att på särskilt många områden nå överensstämmande uppfattningar med de andra grupperna, och därigenom komma fram till ett gott resultat. Jag som apotekare är särskilt intresserad av ämnet kvinnohälsa. Vi kan helt enkelt inte låta många av förslagen i det här betänkandet vara som de är, eftersom de inte har någonting att göra med ämnet kvinnohälsa. Av den anledningen ansluter jag mig och min grupp till den liberala och demokratiska gruppen och begär att det återförvisas till utskottet.

Ordföranden
Tack, vem vill tala emot begäran?

Hautala
Fru ordförande! Jag vill motsätta mig liberalernas begäran för det första därför att denna session är van Dijks sista och det skulle verkligen vara synd om vi inte fick detta färdigbehandlat. För det andra, om innehållet i detta betänkande nu är ganska omfattande så beror det visst på att kvinnors hälsotillstånd som en separat fråga inte tidigare blivit speciellt väl kartlagt. Statistiken till exempel är bristfällig och därför tycker jag att betänkandet i sin nuvarande form fungerar för kommissionen som en samling frågor som senare bör systematiseras och tas i beaktande. Jag tycker att det är ytterst beklagligt att man vill göra gällande att detta enbart är föredragandens fel. Säkert har ändå utskottet i sin helhet deltagit i arbetet eftersom det i utskottet lämnades 96 ändringsförslag, om jag inte minns fel. Nu har de gallrats till 34. Detta kan vi säkert klara av. Dessutom är det helt klart att man aldrig i denna sal får en enhällig ståndpunkt när det gäller abort.

Ordföranden
Innan vi går till omröstning skall Roth tala angående arbetsordningen. Fru Roth, vilken artikel åberopar ni?

Roth
Fru ordförande, jag åberopar artikel 112 om beslutsförhet. Jag begär räkning av de röstberättigade.

Ordföranden
Om Roth gör denna begäran måste minst 29 medlemmar ställa sig upp. Ni kan inte göra begäran ensam, utan ni behöver understöd av 29 ledamöter. Jag ber de medlemmar som stödjer Roths begäran att ställa sig upp.
(8 medlemmar ställer sig upp.) Därmed avslås begäran om fastställande av beslutsförhet.

Roth
Ursäkta mig, fru ordförande, men i artikel 112 femte stycket står det faktiskt också att ni som ordförande kan konstatera om det överhuvud taget befinner sig 29 personer här i salen. Ni kan själv avgöra frågan om beslutsförhet.

Ordföranden
Begäran om fastställande av beslutsförhet har avslagits.
(Protester från Roth) Fru Roth, jag leder sammanträdet, och jag har sagt att begäran avslagits! Nu går vi till omröstning om begäran om återförvisning till utskottet.
(Parlamentet beslutar om återförvisning till utskottet.)
Roth
Fru ordförande! Ni tog tidigare inte hänsyn till mitt önskemål. Jag vet inte vad utgången hade blivit, men ni sade att jag gjorde en begäran om räkning av röstberättigade. Jag åberopade i min andra begäran rörande arbetsordningen dock artikel 112 femte stycket, eftersom jag ville veta om det överhuvud taget finns 29 personer här i salen, och det före omröstningen, innan Posselt och Bourlanges stormade in. Det tillät ni inte, för då hade ni nämligen kunnat konstatera beslutsförhet. Det är nu redan överspelat, men jag vill säga att jag åberopade något annat.

Ordföranden
Fru Roth, jag förstod visst vad ni ville, men man kan inte göra en sådan begäran. Vice ordföranden kan göra det, men måste inte. Ursäkta, men på den punkten måste ni nog läsa arbetsordningen lite noggrannare. I vart fall har omröstningen om återförvisning rätteligen ägt rum. Därmed är denna punkt på dagordningen avslutad och betänkandet har återförvisats till utskottet.
Fru García Arias om arbetsordningen.

García Arias
Fru ordförande! Jag beklagar att ordningsfrågan som Roth tog upp inte beaktats. Jag vill bara erinra om att jag inte kan förstå varför en allusion till abort under vissa villkor, vilket är det som gäller i alla våra länder, har gett upphov till denna typ av reaktion. Och jag påminner om de villkor som reglerar aborter i praktiskt taget alla våra länder: vid våldtäkt eller incest, vid allvarliga missbildningar av fostret och även vid fara för moderns hälsa. Jag förstår inte denna diskussion. Jag är tyvärr oense med min samordnare, men jag anser, fru ordförande, att det är nödvändigt att påtala denna situation för protokollens skull.

Ordföranden
Fru García Arias, debatten är avslutad. Ledamöterna har lagt sina röster och omröstningen var entydig och klar. Jag har särskilt låtit omröstningen ske på elektronisk väg, för att undvika all oklarhet.

Miljöskatter och miljöavgifter
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande A4-0200/98 av Olsson för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentskydd om kommissionens meddelande om miljöskatter och miljöavgifter på den inre marknaden (KOM(97)0009 - C4-0179/97).

Olsson
Fru ordförande! Detta betänkande har gett mig mycket intressant arbete. Det bygger på ett meddelande från kommissionen som egentligen bara är ett rättsligt ramverk för möjligheterna att införa miljöskatter i medlemsländerna.
Jag misstänkte att kommissionär Bjerregaard, som nu tyvärr inte finns i lokalen, från början hade hoppats att det skulle finnas litet mer politik i detta meddelande. Det fanns dock inte någon politik, utan det var ju bara ett " skelett" . Från min sida, med god hjälp från miljöutskottet samt från andra utskott som har avgett yttranden, så har vi försökt att " sätta litet kött på benen" , eftersom detta är en väldigt viktig fråga.
Det är ju så att väldigt många miljöproblem är gränsöverskridande. Därför krävs det gemensamma åtgärder för att komma till rätta med dem. Ekonomiska styrmedel är i detta sammanhang ofta effektiva, men för att öka effektiviteten i användningen, måste möjligheten att besluta om gemensamma miljöskatter i EU förbättras.
Vårt förslag innehåller en rad åtgärder. Jag skall inte gå in på alla, men vi vill bland annat att kommissionen skall presentera förslag om att använda ekonomiska styrmedel för att minska föroreningar och ett inte hållbart utnyttjande av naturresurser i alla medlemsstater. Vi anser vidare att man bör fastställa miniminivåer för miljöskatter enligt principen " förorenaren betalar" . Dessutom säger vi att EU också bör medverka till att överföra skattebördor från arbetskraft till miljöförbrukning, en så kallad skatteväxling.
Det är ju så i dag att de länder som inför olika miljöskatter väldigt ofta får kritik från bland annat det egna näringslivet. Ett motargument är nämligen att miljöskatter skapar försämrade konkurrensvillkor för den egna industrin eller det egna jordbruket. Kritiken är befogad i så måtto att en miljöskatt givetvis innebär en ytterligare kostnad som inte konkurrenterna i andra länder har. Detta resonemang innebär emellertid stora svårigheter att överhuvudtaget införa miljöskatter.
Jag blir väldigt glad över att se kommissionär Bjerregaard komma tillbaka. Jag skall snabbt upprepa vad jag sade inledningsvis, nämligen att jag trodde att kommissionären ursprungligen hade önskat att det skulle finnas litet mer än bara ett ramverk för miljöskatter, att det också skulle finnas litet politisk substans. Nu fick vi bara ett " skelett" av kommissionen. Vi har försökt att " sätta på litet politiskt kött" på detta skelett, och det är det som vi presenterar och debatterar i kväll.
Om vi inom Europeiska unionen skall klara att på en gemensam marknad behålla en likartad konkurrenssituation mellan länder, så är det nödvändigt med samarbete över gränserna i dessa frågor. Tyvärr är många av de internationella fora som står till buds i vår värld väldigt tandlösa. Det saknas möjligheter att komma överens om bindande regelverk som måste följas. Vi prövar ju det i olika sammanhang, t.ex. i FN-regi och i olika grupperingar världen över. Det finns i dag egentligen bara en organisation som kan ha kraften att skapa denna typ av gemensamma regler, nämligen Europeiska unionen. EU: s krav på enhällighet vid beslut i skattefrågor utgör ett politiskt hinder för att detta skall kunna fungera. Utskottet beklagar att man i Amsterdamfördraget inte nådde framsteg när det gällde att fatta beslut på EU-nivå i fråga om införande av miljöskatt.
Fru ordförande! Låt mig avsluta med att säga att miljöskatter på EU-nivå inte bara skulle förbättra miljön, utan också råda bot på den nuvarande situationen som innebär att de bästa bestraffar sig själva. En skatteväxling skulle höja den europeiska industrins konkurrenskraft och göra Europa mer konkurrenskraftigt i en allt tuffare världshandel. En " grön" skattereform kan bidra till att den europeiska industriella strukturen förs närmare en hållbar utveckling.

Holm
Fru ordförande! Utskottet för forskning, teknologisk utveckling och energi var enigt i sina slutsatser. Vi vill betona hur viktig denna fråga är. Vi ansåg att miniminivåer bör fastställas på EU-nivå för att påskynda principen " förorenaren betalar" ; det är ett mycket viktigt första steg. Sedan har vi också diskuterat väldigt mycket hur det ser ut i dag i medlemsstaterna. Vissa medlemsstater har ganska mycket miljöpålagor och miljöavgifter, medan andra inte har det. Det finns alltså en stor frihet för medlemsstaterna. Det viktiga i detta sammanhang är att medlemsstater skall kunna dela med sig av sina erfarenheter till andra medlemsstater så att dessa skall kunna utföra samma sak. Då kan forskningen vara till stor hjälp. Forskningen måste ligga långt framme inom detta område för att andra länder skall kunna lära av goda exempel. Det är också därför som vi från energiutskottet framhäver att man måste tänka på subsidiaritetsprincipen, dvs. man skall inte påtvinga olika regler, utan det skall kunna finnas olika lösningar.
Dessutom är det så att när fördraget om EU togs fram, så fanns miljöpålagor och miljöavgifter inte alls med i beräkningarna. Detta har gjort att hela lagstiftningen inom EU sackar efter på detta område, medan konsumenter och företag går i bräschen för en förändring. Därför är det viktigt att gemenskapslagstiftningen inte hämmar den utveckling som finns i många medlemsstater, bland annat de nordiska, och som syftar till att ta fram fler och bra miljöpålagor och miljöavgifter, för att dessa skall kunna spridas och användas, och för att EU: s mål om ett ekologiskt hållbart EU och samhälle skall kunna uppnås. Då får inte gemenskapslagstiftningen samtidigt förhindra detta.

Myller
Fru ordförande! Jag anser att det är ett viktigt initiativ att låta miljöskatterna träda i kraft i hela Europa. Det är dock viktigt att lägga märke till att enbart miljöskatterna löser inte miljöfrågorna. Det behövs en bra kombination av en bra miljölagstiftning och en miljöbeskattning som stöder den. Endast med hjälp av denna kombination och samarbete är det möjligt att uppnå goda resultat. Att man nu överväger och även måste överväga en enhetlig behandling av miljöskatten i olika länder betyder verkligen att de länder som redan frivilligt infört miljöskatter inte längre har det tryck som i dag kommer från industrins sida när man säger att dessa länder på sätt och vis frivilligt ger konkurrensfördelar åt sina konkurrenter.
Enligt min mening kan man dock inte se på saken så enkelt. Även det att miljöskatter och miljöanpassade produktionsmetoder redan tagits i bruk kan anses vara en konkurrensfördel. Jag anser att hela Europeiska unionen som en inre marknad bör ta sikte på att Europas konkurrensfördel är just det att vi har till vårt förfogande sådana medel för styrning av produktionen och konsumtionen som skonar och förbättrar miljön.
Jag tycker att miljöskatten är ett förnuftigt sätt att styra konsumtion och produktion. Den lämpar sig utmärkt för marknadsekonomin eftersom den fungerar enligt dess principer, men man kan dock av naturliga skäl inte enbart lita på marknadsekonomin. Det är nödvändigt att de politiska beslutsfattarna har en genuin vilja att prioritera miljöfrågorna och att beskattningens styrförmåga används i denna riktning.
När man talar, och enligt min mening måste tala, om att man genom utökade miljöskatter kan minska andra, exempelvis löneskatter kan man då absolut inte tänka sig att miljöskatterna och intäkterna av dem på något sätt endast skulle kunna bindas till miljöinvesteringar och skötseln av miljöfrågorna. När vi tänker på att vi genom att flytta beskattningens tyngdpunkt kan uppnå bättre miljövård så måste vi samtidigt se att det också är ett sätt att samla in medel som samhället behöver, som används för att producera välfärdstjänster, dvs. miljöskatten måste ses som en helhet i beskattningen. Inte bara så att man med hjälp av miljöskatterna konkret skapar bättre miljö utan att man genom att med hjälp av miljöskatterna styra till en bättre, mer hållbar produktion åstadkommer även bättre, mera hållbara samhälleliga tjänster, bättre välstånd för medborgarna.

Liese
Fru ordförande! Mina högt ärade damer och herrar! Fru kommissionär! Först vill jag tacka föredraganden Olsson. I förfarandet har han bemödat sig starkt för detta betänkande, och jag tror att han har lagt fram ett bra betänkande. Det finns ett behov av handling på miljöområdet, även om det för närvarande inte är populärt överallt att diskutera miljöpolitik. Det finns många olösta problem. Jag nämner bara ett, frågan om hur Europeiska unionen och dess medlemsstater skall förfara för att uppfylla sitt åliggande från Rio- och Kyotokonferenserna om en minskning av koldioxidutsläppen. Man kan angripa dessa problem på flera sätt. Man kan utfärda bötesstraff, man kan dela ut subventioner - det är åtgärder som är nödvändiga, men som enligt min uppfattning inte är det allra smartaste att göra i situationen. Det är bättre att även på detta område utnyttja marknadsekonomins funktion. Det leder dels till att man utnyttjar den effektivaste lösningen på problemen, och dels att principen om att den vållande får betala tillämpas.
Nu kan man naturligtvis helt allmänt fråga sig: Hur kommer det sig att miljöavgifter och miljöskatter inte är mer utspridda i Europa och i världen, i våra medlemsstater och på unionsnivå? Det beror till en del på att den som vill höja miljöskatterna alltid måste utsätta sig för misstanken att det bara är fråga om att stärka finansieringen av nya offentliga tjänster. Föregående talare var tyvärr inte särskilt tydlig på den punkten. Hon sade att man kan företa sig nya saker som staten då kan finansiera ytterligare. Vi i Europeiska folkpartiet avvisar den tanken. Vi vill ha miljöskatter, men sänka skatter och avgifter på andra områden. I Europa behöver vi inte mer skatter, utan mindre.
Vi behöver en omfördelning av avgifts- och skattebelastningen, en starkare börda på miljöexploatering och en avlastning av arbetsfaktorn. Jag ber dock kollegerna att beakta att man driver detta instrument in absurdum om man därigenom vill skapa nya inkomster för staten. Av den anledningen har vi lagt fram motsvarande ändringsförslag. Det handlar om instrument som inte kräver någon höjning av skattebördan.
I övrigt anser jag betänkandet mycket bra. Det talar helt riktigt om att det är bättre att sådana pålagor, sådana skatter ligger på europeisk nivå. Men till dess detta kan ske måste medlemsstaterna förstås uppmuntras att använda sig av sådana instrument, de får inte nedslås. I det förflutna har det tyvärr förekommit att kommissionen under lång tid värjt sig för att främja miljövänlig teknik, t.ex. gällande införandet av en ekologiskt inriktad motorfordonsskatt i Tyskland. I framtiden måste det bli ändring på detta. De stater som vill använda sig av sådana instrument måste understödjas i det.
Slutligen vill jag väcka tanken på en ändring i momsdirektivet, för jag tror att det finns medlemsstater som absolut vore beredda att höja momssatsen för utsläpp på energiområdet. Gällande momsdirektiv i Europeiska unionen tillåter förvisso att man har lägre momssats på energi, men inte att man har högre. Kommissionen bör fundera över om det inte borde vara omvänt. Vi måste minska energiförbrukningen och även bördan på arbete, och därför borde man tänka igenom detta en gång till.

Hautala
Fru ordförande! Kollegan Olsson har verkligen utarbetat ett bra betänkande och det finns inte mycket att tillägga. Jag tror att det även här i salen råder en stor samstämmighet om det här betänkandets nivå. Jag skulle ändå vilja korrigera det som kollegan Liese nyss sade. Han hävdade nämligen att Myller ville öka medlemsländernas skattebörda. Enligt min uppfattning menade Myller att miljö- och energiskatterna erbjuder möjlighet att sänka beskattning på arbete, vilket är en mycket viktig angelägenhet. Denna princip ingick ju bland annat i kommissionär Montis energiskatteförslag.
Miljöskatter- och avgifter är verkligen ett av de bästa instrumenten för att förbättra miljöskyddet. Men samtidigt måste man konstatera att det också är ett av de bittraste exemplen på hur svårt det är att på unionsnivå över huvud taget göra några framsteg. Och toppmötet i Amsterdam gjorde det inte ett dugg lättare. Såvitt jag förstår avstyrde Tysklands förbundskansler Kohl i sista stund i Amsterdam försöken att underlätta besluten om miljöbeskattning. Jag hänvisar till det utmärkta ändringsförslag till Olssons betänkande som liberalerna lagt fram. De föreslår nämligen att man skulle kunna besluta om miljöskatter på grundval av grundfördragets artikel 130s, vilket säkerligen även skulle underlätta vid beslutsfattande.
Österrike har på ett glädjande sätt meddelat att de har för avsikt att föra vidare frågan om energibeskattning som länge stått öppen. Vi kan säkert alla här i parlamentet önska att de övriga medlemsländerna kommer att ansluta sig till dessa ansträngningar. Kyotos målsättningar kan säkerligen inte uppnås om man inte inom Europeiska unionen sätter i gång arbetet för en gemensam energibeskattning. Många medlemsländer betonade detta när de vid det senaste miljörådsmötet för sin del godkände grunderna för delningen av den gemensamma bördan.

Virgin
Fru ordförande! Det är ett bra betänkande. Den fria marknadsekonomin innehåller i sig element som leder till en bättre miljö. Sparsamhet med insatsvaror är en nödvändighet, inte minst av kostnads- och konkurrensskäl. Den fria debatten gör dessutom att konsumenterna blir miljömedvetna. De väljer produkter med låg miljöbelastning och är till och med villiga att betala ett högre pris för sådana produkter.
Ekonomiska styrmedel kan trots detta ändå vara lämpliga att använda för att korrigera marknaden för en miljöpåverkan som är svår för konsumenterna att bedöma. Miljöavgifter som på ett korrekt sätt speglar vad ett utsläpp har för miljöpåverkan kan vara en effektiv metod att rätta till marknadsekonomin. Det kan ju inte heller vara fel att använda intäkterna till att rätta till de skador som åstadkoms genom utsläppen.
En annan fördel med ekonomiska styrmedel är att de skapar incitament för teknisk utveckling och framtagande av metoder som ger lägre miljöpåverkan. Det lönar sig för företagen att investera i miljövänlig teknik. I de fall som miljöavgifter hotar konkurrensen mellan medlemsländerna kan skatterabatter vara ett acceptabelt alternativ. Det är viktigt att miljöavgifter sätts på ett korrekt sätt och grundar sig på ett starkt sakunderlag i form av t.ex. livscykelanalyser.
Betänkandet tar upp miljöskatter på koldioxidutsläpp. För att uppnå Kyoto-målen är sådana skatter nödvändiga. För länder som redan har infört detta är det självklart av stort intresse att man harmoniserar dessa skatter inom EU.
Ett ekonomiskt styrinstrument som inte tas upp i betänkandet är överlåtelsebara utsläppsrätter. Det innebär att man kan bestämma en utsläppsnivå som naturen klarar. Sedan kan man ha en handel med utsläppsrätter som ger en god miljöeffekt till lägre kostnader.

Breyer
Fru ordförande! Tyvärr är Liese som talade så engagerat om miljöskatter inte kvar. Jag hade gärna frågat honom varför Tyskland då inte går i förtruppen och varför man sedan 16 år blockerar detta.
Jag menar att vi i kväll inte bara skall tala om miljöskatter, utan också höra oss för när de kan realiseras i verkligheten. Redan i förberedelserna till Rio-konferensen krävde vi att man äntligen skulle införa skatt på energi, men ännu är vi långt därifrån. Vi undrar också varför man har enats om nollskatt på konsumtionsskatterna, vilket i grund och botten inte förändrar någonting. För när man säger nollskatt och att medlemsstaterna kan göra som de vill med det, så förändrar det inte bara ingenting, det är faktiskt skrattretande. Vi bör också fråga oss varför det räcker med kvalificerad majoritet för införande av euro medan enhällighet krävs vid miljöskatter.
Jag skulle gärna få veta om miljöskatter spelar en mindre roll för Europeiska unionen än euron. Borde det inte vara absolut oundgängligt med tanke på den globala klimatförändringen och klimatförsämringen i Europeiska unionen att för en gångs skull låta orden följas av handling?
Av väsentlig betydelse är också frågan om var den kombinerade koldioxid-energiskatten tagit vägen. Varför plockar vi inte upp den förre ministerpresidenten i Nederländerna Lubbers förslag eller modell? Han talade nämligen för att införa en banbrytande modell som går ut på att vi kommer överens om ett mål för minskning av klimatinverkan, alltså vi definierar målet men tills vidare lämnar vägen öppen. De medlemsstater som aldrig tröttnar på att bedyra sin satsning på miljöskatter och energiskatter, bör göra detta, det gäller särskilt de s.k. vännerna av ekologiska skatter, som informellt slutit sig samman i ministerrådet för miljöfrågor. Och så bestämmer vi en tidpunkt då de medlemsstater som inte kan nå målet med andra instrument måste ansluta sig.
Jag tror att vi med en sådan åtgärd kunde uppnå något väsentligt, nämligen att för en gångs skull sluta upp med att leka kurragömma och Svarte Petter, att man som land gömmer sig bakom Bryssel och därigenom behåller status quo. Vad vi behöver är återupplivning av liket koldioxid-energiskatten. Nu måste vi komma i gång med miljöskatter, och skatten på miljö-koldioxid-energi vore en ingång till det.

Pinel
Fru ordförande! Det är absolut nödvändigt att miljödimensionen, liksom för övrigt den sociala dimensionen, integreras bland skatteinstrumenten. Det är verkligen onormalt att se i direkt konkurrens synbart likvärdiga varor, men vars inverkan på miljön kan vara högst olika. Det är för övrigt samma problematik, jag sade det nyss, som gäller för det sociala området. Det är absolut otillåtligt att exempelvis verktyg som tillverkats i kinesiska fängelser kan säljas tio gånger billigare än de som producerats av européer som betalar in pengar till sin pension, till sjukförsäkringen, arbetslöshetsförsäkringen, etc.
Denna situation understöder slaveriet därborta och arbetslösheten här hemma. Den fordrar alltså ett svar och detta kan verkligen vara skattemässigt, men det som vi föreslagits - nämligen konceptet med miljöskatter - är inte lösningen. I vilket fall som helst är det att behandla problemet ifrån fel ände. Om det rör sig om en hopsnickrad lösning som består i att tynga det redan överdrivna skattetrycket som utövas på de enskilda lika väl som på företagen kan det inte ha annat än negativa konsekvenser för ekonomin.
Ändå har jag sagt att svaret kan vara skatter. Observera att det inte är mer skatter vi behöver, utan ett nytt sätt att tänka sig dessa skatter genom en djupgående skattereform som integrerar de sociala och miljömässiga dimensionerna i själva grunderna för skattekalkylerna. Alltså inte mer skatter, utan - med bibehållet totalanslag - annorlunda skatter, vilka gynnar sysselsättningen, de närliggande ekonomiska verksamheterna, miljön och hälsan.

Baldi
Fru ordförande! Det meddelande från kommissionen som vi håller på att behandla och som avser miljöskatter och miljöavgifter inom den inre marknaden, är av mycket stort intresse. Men eftersom miljöreglerna är komplicerade kan det vara lämpligt med en tydlig och korrekt diskussion om hur man skall komma fram till en förenkling.
Det bör påpekas att när fördraget om Europeiska unionen skrevs var det ingen som tänkte på den här typen av skatteinstrument. Det faktum att ett sådant instrument måste tillämpas enligt metoder som överensstämmer med gemenskapsrätten gör hela frågan extremt komplicerad.
Det skulle vara lämpligt att betrakta meddelandet som en uppmaning till en gemensam miljöpolitik, även inom skatteområdet, och att därför bedöma meddelandets innehåll utifrån ett gemenskapsperspektiv. Det råder inget tvivel om att en mer vidsträckt användning av skatter som påtryckningsmedel inte bara skulle göra miljöpolitiken effektivare, utan också förbättra förhållandet kostnader/vinster och därigenom undvika en åternationalisering som naturligtvis inte skulle förstärka den nödvändiga samordningen av olika berörda sektorer.
Jag anser det vara av fundamental betydelse att kommissionen i fortsättningen ägnar sig åt problemet med miljöskatternas och miljöavgifternas stora ekonomiska betydelse, inklusive deras betydelse när det gäller att skapa och förhindra nya arbetstillfällen och när det gäller den internationella konkurrensen. Detta är inriktningen på ett av de ändringsförslag som vår grupp har presenterat.

Holm
Fru ordförande! Sverige och svenska miljöpartiet har goda erfarenheter av miljöavgifter, vilket krävs för att nå målet, nämligen att det som är dåligt för miljön skall vara dyrt, och det som är bra för miljön skall vara billigt - detta givetvis för att styra konsumtionen i rätt riktning. Det måste emellertid också ske genom att man på t.ex. EU-nivå inför minimiregler och inte harmoniseringsregler kring dessa frågor om miljöavgifter. Ett land måste ha friheten att kunna införa högre miljöavgifter för att visa på att det är möjligt och för att visa på de positiva effekter som denna åtgärd kan få.
De nordiska länderna ligger ganska bra till i den undersökning som har gjorts. I denna diskussion kan man också använda den nordiska modellen med många miljöavgifter som ett gott exempel på att det är möjligt för andra länder att införa liknande miljöavgifter, och att det har positiva effekter inte bara för miljön utan också för sysselsättning och ekonomi.
Det är ändå intressant att höra vissa ledamöter här i parlamentet som talar sig så varma för miljöavgifter. Men om man ser på deras partier i hemländerna, både i Tyskland och i Sverige, så agerar dessa i fullständigt motsatt riktning och vägrar införa något som heter miljöavgifter. Vi vill se litet aktiv handling för miljöavgifter, inte bara tomma ord här i en tom plenisal!

Rübig
Fru ordförande, i miljöpolitiken försöker vi uppnå mål. Det viktigaste målet för människorna är att uppnå en hög ålder. Därför måste vi se till att vår miljö är god. Det finns två sätt som vi kan uppnå det med. Det ena sättet är genom bestraffning - och skatter är inom anföringstecken en bestraffning - och det andra sättet är genom incitament, genom att underlätta och ge skattelättnader. Det är viktigt att vi inom Europeiska unionen liksom över hela världen uppnår gemensamma rättsliga regler för beskattning och en enhetlig uppfattning av skattebegreppen.
Det måste vara ett mål att avlasta medborgarna och ta ifrån dem så litet som möjligt av den intjänade lönen. Som ett mycket positivt exempel vill jag framhålla de effektiva priserna i trafiken, varmed kommissionen visat hur man kan göra. Vi borde önska oss att de effektiva priserna i trafiken kan förverkligas så snart som möjligt.

Sandbæk
Fru ordförande, jag vill gärna börja med att säga att jag är glad för att miljöavgifter har kommit på dagordningen i EU. Jag menar att miljöavgifter är ett av de viktigaste medlen för bekämpning av föroreningar och överutnyttjande av naturresurserna. Därför är jag också besviken över att kommissionens meddelande inte går längre med hänsyn till att utvidga medlemsstaternas möjligheter att använda detta briljanta miljöskyddsmedel. I stället redogör kommissionen i stort sett bara för domstolens praxis idag, där utgångspunkten är att främja den fria marknaden och inte miljön. Kommissionen har brist på visioner inom detta område, och det trots att vi under många år har talat om att externa effekter bör räknas in när man fastställer priset.
Mot denna bakgrund tycker jag att Olssons betänkande är bra. Det uppmärksammar att miljöproblem ofta kommer genom fallande priser på marknaden, genom att marknaden helt enkelt inte räknar in kostnaderna för förorening och nyttjande av miljön. Korrekt fastställda miljöavgifter upprätthåller den mycket viktiga principen om att förorenaren betalar. Detta är en mycket viktig princip, eftersom vi bara kan vända utvecklingen om producenter och konsumenter känner till konsekvenserna och omkostnaderna för deras produktions- och konsumentval. Betänkandet visar förståelse för att vi med nödvändighet måste ge plats för politiska ingrepp på marknaden om vi skall kunna rädda vår miljö. Jag tycker emellertid att kommissionen skall invänta slutsatserna i undersökningarna av miljöavgifternas effektivitet och effekter, innan den vidtar åtgärder för att införa avgifter. Dessutom tycker jag att betänkandet borde fokusera mer på möjligheterna att samordna miljöavgifter i ett bredare internationellt sammanhang, till exempel i FN: s regi.
Till sist vill jag nämna mitt viktigaste förbehåll. Om det tas initiativ till EU-miljöavgifter måste det ske på villkor att skatteintäkterna förs tillbaka till medlemsstaterna. En stat kännetecknas bl.a. genom den suveräna rätten att ta ut skatt från sina medborgare. Denna rätt har medborgarnas indirekta godkännande genom statens demokratiska legitimitet, en legitimitet som EU inte har. EU är inte och skall inte vara en stat.

Bjerregaard
Fru ordförande, jag vill gärna börja med att tacka herr Olsson för det arbete han lagt ner på betänkandet om kommissionens meddelande om miljöavgifter på inre marknaden. Kommissionen har upprepade gånger slagit på trumman för att det i högre grad skall användas skatteinstrument för att främja en mer slagkraftig och kostnadseffektiv miljöpolitik. För två år sedan såg vi klart att det måste göras en större rättslig översyn i de medlemsstater som ville använda sig av miljöavgifter. För många var det nämligen oklart om miljöavgifterna faktiskt var i överensstämmelse med inre marknaden. Också sysselsättningsaspekten har fått en växande betydelse, som framgår av slutsatserna från Cardiff-toppmötet. En viktig fråga när sysselsättningssituationen debatteras är ofta behovet av skattereformer som kan minska skatten på arbete. Miljöavgifter kan bli en viktig källa till finansiering av sådana reformer. I meddelandet om miljöavgifter behandlas de rättsliga ramar som gäller för medlemsstaterna, såväl som möjligheterna och gränserna för att använda miljöavgifter på den inre marknaden. Därför kan meddelandet tjäna som ett slags rättesnöre för medlemsstaterna.
De reaktioner vi fått på meddelandet visar att det är ett nyttigt verktyg för de politiska beslutsfattarna i medlemsstaterna och också i ansökarländerna. Jag har med glädje noterat att det i samtliga medlemsstater faktiskt är tal om en ökad användning av miljöavgifter. Herr Olsson argumenterar för en ökad användning av ekonomiska styrmedel. Jag håller med om att en korrekt prissättning av varor och tjänster som omfattar miljökostnaderna är en viktig faktor för en hållbar utveckling. Liksom herr Olsson är jag överbevisad om att samhället kommer att få både sysselsättningsmässiga och miljömässiga fördelar av en grön skattereform.
Betänkandets slutsatser fokuserar på kommissionens framtida arbete och innehåller konkreta förslag till åtgärder samt en ytterligare precisering av situationen, riktad till medlemsstaterna. Med hänsyn till de konkreta förslagen har GD XI redan börjat undersöka möjligheterna för att införa EU-täckande avgifter på bekämpningsmedel. Kommissionen kommer att överväga förslagen i betänkandet när den beslutar om ytterligare åtgärder, men jag kan inte lova att det på kort sikt kan genomföras fullständiga undersökningar på alla de områden som nämns i punkt 25.
Vad gäller fastställande av ytterligare riktlinjer, så är detta svårare, eftersom medlemsstaternas behörighet inom detta område är mycket omfattande. Vi vet också att de flesta medlemsstaterna har en stark motvilja mot att deras handlingsfrihet på skatteområdet begränsas med ytterligare bestämmelser utöver de som redan finns i gemenskapslagstiftningen, och som beskrivs i meddelandet. Jag håller helt med om det som står i betänkandet om att det skulle vara önskvärt med ett mer effektivt beslutsförfarande i EU inom detta område. Men vi vet ju alla att frågor som rör beskattning kräver enhällighet i rådet. Och så länge fördragen innehåller detta krav på enhällighet kommer det vara svårt att göra beslutsförfarandet snabbare.
Avseende rådets ställningstagande till meddelandet kan jag bara beklaga att rådet ännu inte tagit upp det till behandling, och det verkar inte heller finnas på det nuvarande ordförandeskapets dagordning, även om jag noterade att fru Hautala verkar ha fått en annan information. Jag tycker emellertid inte att meddelandets värde som handbok för miljöministrarna och finansministrarna i medlemsstaterna skall undervärderas.
Jag vill gärna ta upp punkt 2 i förslaget till beslut, då det här påstås att vi inte företog någon konsekvensutvärdering i samband med förslaget till energiavgifter. Kommissionen utförde tvärtom en omfattande konsekvensundersökning som också finns som bilaga i förslaget, och som visar att förslaget kommer att ha positiva effekter på miljö och sysselsättning. Jag kan naturligtvis fullt ut godta punkt 27 som slår på trumman för att förslaget till energiavgifter antas.
Jag vill också gärna utnyttja möjligheten att understryka vilken stor betydelse jag fäster vid kommissionens förslag till ramdirektiv om vatten, som redan behandlas vid Europaparlamentet. Vattenavgifter för att säkerställa full täckning av kostnaderna är ett viktigt inslag i detta direktiv, och jag hoppas att jag kan få ert stöd i den diskussion med rådet vi kan vänta oss att få i denna fråga.
Jag vill till sist återigen gärna tacka herr Olsson för hans mycket värdefulla bidrag. Hans betänkande innehåller inte bara praktiska förslag till kommissionens framtida arbete, utan det skickar också ut - och detta är mycket viktigt - en betydelsefull politisk signal om att kommissionen bör vidta konkreta åtgärder för att integrera miljö- och avgiftspolitiken ytterligare.

Ordföranden
Tack så mycket, fru kommissionär Bjerregaard!
Jag förklarar den gemensamma debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.
(Sammanträdet avslutas kl. 22.35.)

