Erklæring fra formanden (Estland) 
Formanden
Jeg er blevet bedt om at komme med en kort erklæring om Estland, og jeg har fået at vide, at gruppeformændene efterfølgende også vil komme med en kort erklæring. Jeg kan se, at det er rigtigt. Schuman-erklæringen af 9. maj 1950 gav Europa fundamentet for, at der kunne udvikles et partnerskab i fred og frihed mellem tidlige fjendtlige nationer. Den Europæiske Union blev efter den fredelige sammenvoksning af vores tidligere delte kontinent garanten for fred, frihed og velstand i hele Europa. Vi er stolte af i dag at kunne fejre Schuman-dagen sammen med 27 medlemsstater i EU. Men den 9. maj er også en kontroversiel dato af andre grunde, som vi senest så det i diskussionen om det sovjetiske soldatermindesmærke i Estlands hovedstad Tallinn. Vi minder derfor om vores beslutning af 12. maj 2005, hvor Europa-Parlamentet konstaterede, at afslutningen på Anden Verdenskrig for nogle nationer var ensbetydende med en nyt tyranni fra Sovjetunionens side. Vi minder om, at kontroversielle holdninger til historiske begivenheder aldrig må udkæmpes med voldelige midler. Udskejelser og plyndringer fordømmer vi på det bestemteste.
Vores tidligere kollega Toomas Hendrik Ilves, den nuværende præsident for Republikken Estland, sagde noget meget rigtigt i forbindelse med begivenhederne foran den estiske ambassade i Moskva: "Det er ikke skik og brug i Europa at kræve, at et nabolands demokratisk valgte regering skal træde tilbage. I Europa er det utænkeligt ikke at overholde Wienerkonventionen om beskyttelse af diplomatiske repræsentationer."
Vi minder om vores beslutning af 8. juni 2005 om beskyttelse af mindretal og imod diskriminering af mindretal, hvor vi bl.a. erklærede, at nationale mindretal er en berigelse for Europa. EU bygger på værdier. Det er vores fælles opgave at beskytte disse værdier. Når et EU-land sættes under pres, er der bud efter os alle. Estland kan regne med vores solidaritet.
(Bifald)
Tunne Kelam
Hr. formand! Jeg vil gerne takke for Deres støtte og solidaritet.
Jeg vil også gerne udtrykke min taknemmelighed over for alle mine kolleger for deres fantastiske støtte til og solidaritet med Estland, for det, der sker mellem EU-medlemsstaten Estland og Den Russiske Føderation, er ikke et bilateralt anliggende, men en sag for EU som helhed. Det er en prøve på, om EU er en ægte politisk union, der er rodfæstet i solidaritet og enhed. I dag afprøves klarheden, timingen og enheden i EU's reaktion. Vi forventer et stærkt tilsagn fra EU om betingelsesløs solidaritet.
Først og fremmest skal vi undgå ønsketænkning. Den Russiske Føderations måde at behandle en EU-medlemsstat på er bestemt ikke en afvigelse. Præsident Putin præsenterede et program med en ny og mere dogmatisk russisk udenrigspolitik i sin tale i München. Man kan kalde denne tilgang for neoimperialistisk og revanchistisk. Målet er at genvinde - i det mindste delvist - den tidligere indflydelse over de tidligere baltiske kolonier og derefter over den del af Europa, der tidligere var med i Warszawa-pagten med udgangspunkt i det aktuelle energiopsving, der har forstærket den russiske indflydelse, samt ved at misbruge dele af den russiske befolkning, der bor uden for Rusland.
Jeg vil gerne gøre det helt klart, at præsident Putin kalder disse russere for sine landsmænd. Det vil jeg på det kraftigste modsætte mig. Russere i Estland er mine landsmænd, og jeg er stolt af dem, fordi 99 % af dem forblev loyale over for Estland og ikke præsident Putin.
(Bifald)
Derfor er det ikke kun et spørgsmål om solidaritet. Nøgleordet er "suveræniteten" hos den europæiske families nye medlemsstater. Den kan vi kun sikre ved at tale med én stemme og udvise enhed i vores handlinger. Når en medlemsstat, der beslutter sig for at være mere tydelig med hensyn til sin egen fortid på en åben og værdig måde, pludselig udsættes for koncentreret pres fra sin enorme nabo, og dens ambassade i Moskva i praksis holdes som gidsel i en hel uge; når der med klar inspiration og hjælp fra en fremmed stat organiseres optøjer med henblik på at destabilisere lov og orden; når russiske tjenestemænd opfordrer en demokratisk valgt regering til at træde af; når der gennemføres en økonomisk blokade; når de estiske statslige institutioners hjemmesider blokeres af omfattende cyberangreb, hvilket udgør en ny form for propagandakrig; så bør man være alvorligt bekymret over den pågældende stats suverænitet.
Afslutningsvis er der fortsat en anden form for suverænitet, som vi skal forsvare, nemlig retten til at træffe beslutninger om og få adgang til vores fortid. De citerede Europa-Parlamentets to år gamle beslutning vedrørende de mange europæiske lande, der blev ofre for det fornyede tyranni fra Stalins Sovjetunion. Der er fortsat en skillelinje i Europa mellem alle de vestlige demokratier, der aldrig har anerkendt Sovjetunionens ulovlige anneksion og besættelse af de baltiske lande i 1940 som følge af pagten mellem Hitler og Stalin, og Den Russiske Føderation, der fortsætter benægter denne pagt, og som også forsøger at nægte dens tidligere ofre adgangen til deres fortid. Derfor har vi brug for Deres solidaritet, og jeg er Dem alle taknemmelig for at udvise denne.
(Bifald)
Formanden
Mange tak, hr. Kelam. Som borger og ærefuld personlighed fra Estland gav jeg Dem dobbelt så lang taletid, som De havde fået tildelt, men det skal ikke være et eksempel for andre.
Hannes Swoboda
Hr. formand! Jeg håber, jeg er honorable, selv om jeg ikke kommer fra Estland. Jeg har bedt hr. Tarand, vores delegationsleder fra Estland, om at tale. Da han også skal tale senere, har han bedt mig om at præcisere, at hele Den Socialdemokratiske Gruppe står fuldt og helt bag Estland, vores medlemmer fra Estland og Estlands befolkning, og at vi afviser enhver form for intervention udefra, enhver form for intervention fra Ruslands side.
Vi bekender os ikke kun klart til princippet om respekt for ambassader og diplomatiske institutioner, men også til princippet om at respektere et lands suverænitet og en befolknings suverænitet.
Jeg vil gerne tilføje en personlig bemærkning. Jeg blev født få måneder efter krigens slutning i en dengang sovjetisk besat zone i den østlige del af Østrig. Jeg har oplevet, hvordan mine forældre, slægtninge og bekendte har fortalt, at de var glade for, at der kom russiske soldater for at befri os fra det nazistiske regime. Jeg har også oplevet, at de samme mennesker var bange for, at de sovjetiske soldater ville blive der som besættere. Det var vores held i Østrig - et historisk held - at vores land blev befriet. Mange andre, f.eks. menneskene bare 20 km øst for min hjemby, oplevede ikke befrielsen, men besættelsen.
Derfor mener vi, at Rusland endelig bør anerkende, at mange russiske soldater på den ene side kom som befriere, men at regimet selv førte med sig, at de samme befriere blev som besættelsesmagt, og at mange folk blev undertrykt - i Sovjetunionen og i mange nabolande. Hvis denne erkendelse kunne vinde udbredelse, så ville dialogen også være meget lettere. Jeg håber, at alle borgerne på begge sider af den tidligere grænse til østblokken vil anerkende denne dialektik, som der nu engang var.
Vores gruppe var meget ked af det, da vi mistede Toomas Ilves som medlem af vores gruppe, men i dag er vi meget glade for, at en så besindig mand som Toomas Ilves er præsident for Estland. Jeg vil komme med to korte citater: Han henviste til en ung russisk esters hjemmeside, hvor det blev udtrykt således: We are Russians, but our homeland is Estonia. Han tilføjede: Thank you, Maria. Den sidste sætning i hans tale, som virkelig er meget bemærkelsesværdig, lyder:
(EN) Hr. formand! "Det er kutyme i Europa, at de uoverensstemmelser, der nu og da opstår mellem stater, løses af diplomater og politikere, og ikke på gaderne eller med computerangreb. Det er noget, der hører andre lande og andre tider til, og det hører ikke hjemme i Europa."
(DE) I Europa har vi brug for dialogen, for samtalen, men ikke for angreb og demonstrationer foran ambassader, det er tværtimod netop denne dialog, der er kernen i Europa.
Siiri Oviir
Hr. formand, mine damer og herrer! Først vil jeg gerne have lov til at svare, idet jeg håber, at jeg ikke får væsentligt kortere taletid end den forrige taler, idet jeg taler på vegne af min gruppe.
I dag diskuterer vi forbindelserne mellem Estland og Rusland, og i den forbindelse skal vi helt sikkert drøfte de begivenheder, der fandt sted i Estland sidst i april måned. Vi kan heller ikke ignorere årsagen til disse begivenheder - bronzesoldaten. Denne statue blev rejst af de sovjetiske myndigheder til ære for Tallinns befriere. Befrielsen af Tallinn bestod faktisk i bombningen af Tallinn den 9. marts 1944, hvor 40 % af Tallinns beboelsesområder blev ødelagt, og hundredvis af mennesker døde.
Det blev omtalt som befrielse, men estere blev deporteret til Sibirien, hvor den ene bølge af deportationer fulgte den anden, og alle familier blev berørt af undertrykkelsen. Min far blev deporteret til Sibirien i 1941, og han vendte først hjem 21 år senere. Efter Stalins død begav min oldemor, der også var blevet deporteret til Sibirien, sig alene og til fods ud på en rejse tilbage til hendes hjemland Estland. Da min familie kom hjem fra arbejde en dag, fandt de hende siddende på trapperne til vores hus, men desværre var min oldemor allerede død. Jeg husker stadig den tid.
Som et monument, der var rejst til ære for en befrier, var bronzesoldaten et symbol på meget smertefulde oplevelser for mange estere. Ikke desto mindre stod det på torvet i vores hovedstad i yderligere 15 år, dvs. i 15 år, efter at Estland genvandt sin frihed.
Hvad var det, der skete den 26. april? Hvad skete der den aften? Monument-krisen startede faktisk omkring et år tidligere, da en forsamling af ekstremister, der svingede med sovjetiske flag, omdannede det fra et monument til ære for de døde til et symbol på de sovjetiske besættelsesstyrkers sejr, og som sådan blev det en kilde til fortsatte spændinger. Indtil da havde veteraner mødtes der hvert år, og selv om der undertiden blev drukket alkohol og danset på graven, blandede politiet sig aldrig.
Natten til den 26. april opstod der imidlertid optøjer i centrum af byen, og de spredte sig senere til nogle grænsebyer, hvor de dog var mindre alvorlige. Spektakelmagerne ødelagde alt på deres vej inklusive biler og busskure, men primært vinduer. Bander af unge mennesker brød ind i butikker og stjal alt. Det gik særligt hårdt ud over butikker, der solgte alkohol, men også andre butikker blev ramt, og f.eks. blev Armani-, Hugo Boss- og smykkebutikker blev plyndret.
Da vi lever i en medietidsalder, blev det alt sammen filmet og transmitteret direkte på fjernsynet. I dag findes der mange videooptagelser, der dokumenterer begivenhederne. Politiet blandede sig først, da banderne af unge mennesker blev for aggressive. Man brugte knipler og vandkanoner - ikke skydevåben. Denne nat blev bronzesoldaten transporteret fra Tõnismäe til militærkirkegården, hvor den i går atter blev tilgængelig for offentligheden. Derefter begyndte angrebene fra Rusland - de propagandaoffensiver, som den forrige taler nævnte, og som kulminerede med den russiske Dumas krav om en regeringsændring i Estland. Jeg stopper her. Jeg beder om forladelse, hr. formand.
(Indlægget blev afbrudt)
Til slut vil jeg gerne takke alle, der har støttet, og som fortsat støtter Estland. Det er en stor ære og en stor hjælp for os. Mange tak, hr. formand, og endnu en gang om forladelse.
Brian Crowley
Hr. formand! Ligesom mine kolleger vil jeg også først og fremmest tilbyde den estiske regering og det estiske folk vores solidaritet og støtte med en fordømmelse af den russiske regerings bølletaktik i dens forsøg på at skabe usikkerhed og ustabilitet ikke kun i Estland, men i alle de baltiske lande.
På mange måder er vi nu vidner til en ny form for totalitære eller autoritære principper gennem brugen af bølleangreb på en ambassade i Moskva, gennem anvendelsen af energiens betydning til at få folk til at bøje nakken for den russiske regerings indflydelse og vigtigst af alt gennem et fortsat ønske om at anvende symboler på herredømme og underlæggelse i områder, der er blevet uafhængige af totalitære regimer.
I dag der et vores opgave at lytte til vores estiske kolleger og høre på deres råb og bøn om hjælp og solidaritet. Da vi påskønner at have Rusland som partner i fremtidige udviklinger, bør vi imidlertid vigtigst af alt træffe de nødvendige foranstaltninger for at sikre en ensartet respekt for rettighederne hos alle EU's medlemsstater, uanset om de er store eller små, om de er nabolande, eller om de er tidligere dominioner.
Endelig skal vores mest glødende opfordring lyde til borgerne i Estland, for at vise dem, at de nu er en del af EU, og at vi ikke opgiver dem, sådan som de tidligere er blevet opgivet.
Daniel Cohn-Bendit
Hr. formand, mine damer og herrer! Det er ikke første gang, vi har denne diskussion om Europas historie. Sidste gang diskuterede vi, hvordan man skulle vurdere sudeterproblematikken i Tjekkiet. Vi sagde allerede i den forbindelse, og jeg vil gerne gentage det, at vi har brug for en europæisk fortolkning af krigen, og at vi må holde op med de nationale fortolkninger. Den europæiske fortolkning er let i dette tilfælde: Den Røde Hær ydede sit bidrag til at befri Europa fra nazismen og fascismen. Dette er sandt, og dette bidrag krævede store ofre. Jeg tager ikke stilling til, hvilket ansvar Stalin havde for Hitlers opkomst. Det er en anden debat.
Men derefter var Den Røde Hær en besættelseshær! En hær, som gjorde friheden umulig. Også det er europæisk historie. Når man fjerner hæslige bronzestatuer, er det heller ikke noget problem for en bys kulturlandskab, det bidrager snarere til at forskønne byen. I denne diskussion må vi imidlertid sige meget klart - og det håber jeg også, vi kommer til at høre under debatten om Rusland - at den russiske regering, at Putin i virkeligheden med al magt forsøger at fremkalde en spaltning i denne sag. Vi må alle erklære os solidariske med Letlands og Estlands regeringer.
Samtidig må vi imidlertid trods al solidaritet sige, at vi klart anerkender, at der er et problem i de tre baltiske stater, nemlig det russiske mindretals rettigheder. Vi ved alle fra historien, at hvis et mindretal - og det drejer sig om 30 % af befolkningen - ønsker at høre til, men føler, at det bliver frataget sine rettigheder, så opstår der en social konflikt!
Jeg ved, at alle flertal altid benægter dette. Tyrkerne har også altid sagt til os, at der ikke findes noget kurdisk problem i Tyrkiet. Der findes et kurdisk problem i Tyrkiet, og der findes et problem med det russiske mindretal og dets rettigheder! Det betyder ikke, at det russiske mindretal er godt, men at det skal have rettigheder som mindretal. Men hvis disse rettigheder ikke bliver anerkendt, er det vanskeligt at skabe konsensus i samfundet.
Gabriele Zimmer
Hr. formand, mine damer og herrer! Det er rigtigt: I dag for 62 år siden underskrev Hitlertysklands repræsentanter den betingelsesløse kapitulation. Dermed afsluttedes et af de mørkeste kapitler i Europas historie. Folkene i den daværende Sovjetunion ydede et afgørende bidrag til denne sejr og betalte en uhyre stor pris. Det bør vi alt sammen betragte med behørig anerkendelse og naturligvis også med eftertænksomhed. Derfor er jeg helt enig med lederen af Simon Wiesenthal-centret i Jerusalem, Efraim Zuroff, som om begivenhederne i Tallinn har sagt følgende, der bevægede mig dybt:
(EN) Hr. formand! "Mens centret enstemmigt fordømmer forbrydelser begået mod estere af alle religioner og nationaliteter under sovjetisk herredømme, må man aldrig glemme, at det var den røde hær, der på effektiv vis standsede massemordet begået af nazisterne og deres lokale kollaboratører på estisk grund, indtil nazitysklands besættelse ophørte. Regeringens fjernelse af monumentet fra Tallinns centrum viser således en beklagelig mangel på sensitivitet over for dybden af nazikriminaliteten, og det er en fornærmelse mod dens ofre."
(DE) Min gruppe beklager dybt tilspidsningen af de indenrigspolitiske og udenrigspolitiske diskussioner i Tallinn, og vi opfordrer alle involverede til at vise besindelse og til dialog. Det er meget foruroligende, at en fredelig demonstration i Estlands hovedstad udarter til ballade, og at politiet agerer på en måde, som fører til en dræbt og talrige sårede. Det er bestemt et tegn på den manglende dialog mellem det estiske flertal og det russiske mindretal. Derfor gør jeg opmærksom på, at også vi i Europa-Parlamentet bærer et medansvar, fordi vi ikke i tilstrækkelig grad har modsat os denne forfordeling af det russiske mindretal i de baltiske lande.
Lige så beklagelige er de uforholdsmæssige reaktioner fra Rusland. Min gruppe støtter udtrykkeligt kravet til Rusland om at opfylde sine internationale forpligtelser i henhold til de gældende konventioner og beskytte den estiske repræsentations personale og område samt sørge for uhindret adgang til repræsentationen. Vi opfordrer ligeledes det tyske formandskab til at bidrage til at nedtrappe konflikten og opbygge en dialog mellem Estland og Rusland. Forud for topmødet mellem EU og Rusland bør der ikke rejses barrierer, men tværtimod bygges broer.
Nils Lundgren
Hr. formand! Første og fremmest er det vigtigst at slå fast, at Estland er en selvstændig nation og ikke en russisk marionetstat. Det betyder, at vi ikke kan "mumle" om, at vi skal forstå Rusland og landets historie, at vi skal forstå, at Rusland udøver en blokade imod Estland og begærer, at regeringen i et andet land skal gå af osv. Det skal vi ikke forstå noget af. Derimod har Ruslands regering, den russisktalende minoritet i Estland og alle andre naturligvis ret, når de kritiserer f.eks. flytningen af en bronzestatue. Estland er imidlertid en fri og selvstændig nation, som er ikke er en russisk marionetstat i den russiske interessesfære.
Det er et farligt eksempel, når hr. Cohn-Bendit begynder at tale i Parlamentet om helt andre spørgsmål, nemlig om minoriteten i de tre baltiske republikker. Det er ganske givet en diskussion for sig. Nu taler vi dog om, hvilke rettigheder Rusland har til at gøre det, som Rusland har gjort, nemlig ingen rettigheder overhovedet. Det spiller ingen rolle, at det i og for sig var fremragende, at den røde hær besejrede Hitler. Det kan vi fejre. Efterfølgende begyndte den røde hær at tyrannisere Estland langvarigt.
I 1939 lå Finland nord for Finske Bugt og Estland syd for Finske Bugt. Landene havde nogenlunde samme levestandard og var i mange henseender ret lige. Hen imod slutningen af den russiske besættelse er Finland et af verdens rigeste og mest fremgangsrige lande, mens Estland sad fast i mudderet, men nu arbejder sig meget fremgangsrigt op. Disse omkostninger må vi ikke glemme. Nu skal vi altså ikke forstå Rusland. Nu skal vi huske, at det ikke er en russisk satellitstat, men den selvstændige nation Estland, som vi taler om.
Bruno Gollnisch
Hr. formand! Historien mangler endnu at blive skrevet med det ene formål at komme sandheden nærmere. Indtil videre er den blevet skrevet på ideologisk vis. Det betyder, at den konsekvent udelader det væsentlige faktum, at den nedrige pagt mellem Molotov og Ribbentrop, mellem Stalin og Hitler, dvs. mellem kommunismen og nationalsocialismen, resulterede i den voldelige invasion af Estland, hvor Den Røde Hærs tilstedeværelse udmøntede sig i arrestationer, deportationer, vilkårlige henrettelser og årtier uden adgang til civile rettigheder.
I dag er alle tilhængere af de baltiske landes frihed, men i oktober 1987 da hr. Le Pen og medlemmerne af det parti, som han var formand for, i det franske parlament ytrede ønske om at udelukke de baltiske lande fra anvendelsesområdet af de traktater, der var indgået med Rusland, fordi de følte, at annekteringen af området var ulovlig, eftersom den var sket med vold, var alle andre politiske partier imod. I realiteten, mine damer og herrer, var både esterne og russerne ofre for kommunismen. I betragtning af de enorme indrømmelser, som den russiske hær efterfølgende har gjort, er den ydmygelse, som det russiske mindretal og frem for alt tidligere soldater har følt, ganske forståelig. Den store franske digter Baudelaire sagde engang: de døde, de stakkels døde, har store sorger.
Lad os lade det være op til Estland at finde sine egne måder at blive i stand til at ære dem, hvis offer i sidste ende ikke har nogen anden legitim mening end forsvaret af deres respektive nationer - deres uafhængighed, suverænitet og identitet.
Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
