Udsættelse af Doharunden i WTO (forhandling)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er Kommissionens redegørelse om udsættelsen af Doharunden i WTO.
Mariann Fischer Boel
medlem af Kommissionen. - (EN) Fru formand! Jeg formoder, at De havde forventet at se kommissær Mandelson her i aften, men som De sikkert ved, har han forladt Kommissionen, og jeg blev den heldige, der skulle tage over for hr. Mandelson her i aften. Da jeg som ansvarlig for landbrugsområdet har været direkte involveret i WTO-forhandlingerne i Genève, glæder det mig imidlertid at være til stede her i aften.
Selv om forhandlingerne i Genève i juli ikke bar frugt, er Doharunden ikke blevet udsat. Tværtimod er den faktisk blevet holdt i live, selv i løbet af de seneste uger, og det er vores hensigt at bidrage konstruktivt hertil for at fremme en fuld genoptagelse af forhandlingerne på ministerniveau, når tiden er inde, og når de nødvendige tekniske analyser, der i øjeblikket er under udarbejdelse i flere vigtige lande vedrørende de tilbageværende problematiske spørgsmål, ligger klar.
De forhandlinger, der fandt sted i juli, sikrede reelle fremskridt. Den pakke, som vi nåede frem til, afspejlede et muligt, afbalanceret resultat, som imødekom EU's vigtigste krav på landbrugsområdet og samtidig sikrede vores industrivirksomheder værdifulde fordele.
Der foreligger nu et bredt udkast til en aftale på flere vigtige områder, bl.a. den generelle reduktion af handelsfordrejende støtte på hjemmemarkedet i landbrugssektoren, spørgsmålet om i hvilket omfang udviklede lande og udviklingslande fortsat kan undlade at sænke tolden på et begrænset antal følsomme og særlige varer, den schweiziske model for fastsættelse af toldnedsættelser for industrivarer og den fleksibilitet, som udviklingslande skal sikres i forhold til at undtage en række industrivarer fra disse toldnedsættelser. I henhold til den evaluering, som Kommissionen har udarbejdet, er pakken af reel værdi for europæisk erhvervsliv og de europæiske forbrugere og vil sikre en international retlig ramme for landbruget, der er helt i tråd med 2003-reformen. Efter vores opfattelse har den pakke, der er undervejs, også reel betydning for udviklingen i verdens fattigste lande.
En runde, der afsluttes på dette grundlag, ville halvere tolden i verden, og selv om udviklingslandene ville bidrage til en tredjedel af besparelserne, ville de drage fordel af to tredjedele af den forbedrede markedsadgang. Det ville samtidig sikre, at OECD-landene tilsluttede sig EU's initiativ om at tildele de mindst udviklede lande told- og kvotefri adgang til deres markeder - det vi normalt kalder vores "alt undtagen våben"initiativ.
Det ville også være lykkedes os at sikre en egentlig landbrugsreform i USA. Med en aftale ville USA skulle reducere sin handelsfordrejende støtte på hjemmemarkedet til 14,5 mia. amerikanske dollars. Uden aftalen kan støtten nå op på 48 mia. amerikanske dollars i henhold til den nye amerikanske landbrugslov. Aftalen ville også efterkomme vores ønske om en permanent international retsbeskyttelse af vores reform af den fælles landbrugspolitik.
En aftale på dette grundlag ville gøre de nye vækstlande til vogtere af det multilaterale handelssystem, som skal bevares, men også styrkes. De vil i højere grad blive knyttet til det regelbaserede internationale handelssystem, som er afgørende for fremtiden.
Det var derfor en skuffelse, da det viste sig at være umuligt at afslutte forhandlingerne om Doha-aftalen i juli på grund af vedvarende uenighed om et helt bestemt punkt på landbrugsområdet. Vanskelighederne opstod på grund af spørgsmålet om særlige beskyttelsesordninger for landbruget i udviklingslandene, de såkaldte SSM-mekanismer, især inden for G7-gruppen. Indien og Kina kunne ikke blive enige med USA om de udløsende faktorer og de afhjælpende foranstaltninger, der skulle indføres i forbindelse med denne beskyttelse, når den overskrider satserne fra før Doharunden.
Siden starten af september har højtstående embedsfolk været i kontakt med hinanden for at forsøge at løse den vedvarende uenighed, men vi har endnu ikke haft held til det i dette spørgsmål. Selv om EU fortsat er stærkt involveret og engageret, er det faktisk uklart, i hvilket omfang forhandlingerne vil blive genoptaget i de kommende uger.
Som altid vil vi opretholde en stærk dialog med Parlamentet, og vi håber naturligvis på Deres fortsatte opbakning i denne sag.
Georgios Papastamkos
for PPE-DE-Gruppen. - (EL) Fru formand! Prisen for sammenbruddet i Dohaforhandlingerne skal ikke kun opgøres i forhold til tabte muligheder, tabt indtjening og en forværring af den usikre økonomiske situation. De systemiske og institutionelle omkostninger er lige så alvorlige. Jeg tænker på det knæk, som tilliden til WTO har lidt.
Vi ønsker naturligvis alle at nå frem til en aftale, men ikke hvis det sker uanset omkostningerne for EU. En vellykket afslutning af den aktuelle forhandlingsrunde forudsætter en omfattende, ambitiøs og afbalanceret aftale. Vi kræver derfor væsentlige indrømmelser både fra vores udviklede handelspartnere og fra dynamiske udviklingslande.
Vi opfordrer således Kommissionen til fremover at indtage et fast standpunkt i forhandlingerne. Der er indført en reform af den fælles landbrugspolitik, og jeg spørger Dem: Er det blevet brugt som et argument i forhandlingerne? Langt fra! Kommissionen er ensidigt gået videre med en række ekstra, unyttige forslag på landbrugsområdet.
Der er mange spørgsmål, som jeg kunne stille landbrugskommissæren. Jeg skal begrænse mig til et enkelt: Er spørgsmålet om geografiske betegnelser et vigtigt punkt i landbrugsforhandlingerne?
Vores interesse i et multilateralt handelssystem er en selvfølge. Vi ser frem til et handelssystem, der tager sigte på en effektiv håndtering af globaliseringen og en mere retfærdig fordeling af de fordele, der er forbundet hermed.
Afslutningsvis vil jeg gerne sige, at jeg personligt mener, at lempelserne - dvs. fjernelsen af barrierer inden for WTO-samarbejdet - ikke i tilstrækkelig grad er blevet opvejet af den nødvendige indførelse af systemisk konvergens på lovgivningsområdet.
Erika Mann
for PSE-Gruppen. - (DE) Fru formand! Vi ved af erfaring, at verdenshandelsforhandlinger er meget vanskelige. Jeg vil gerne takke Kommissionen, fordi vi, medlemmerne af Parlamentet, mange gange under forhandlingerne i forbindelse med den seneste runde i Genève oplevede, at den optrådte på en meget afbalanceret måde helt til det sidste, og fordi kommissæren inden for sit kompetenceområde udviste ikke kun den nødvendige fleksibilitet, men også en hel del sympati for de fattigere udviklingslande. Det oplevede vi konstant under forhandlingerne og i en sådan grad, at det denne gang ikke var EU, som blev genstand for offentlighedens foragt, men andre lande, som faktisk var langt vanskeligere forhandlingsparter.
Jeg synes, at det er beklageligt, at vi i lyset af den aktuelle finanskrise mener, at vi har behov for flere internationale og multilaterale regler, for disse regler udgør en form for afstivning, som på den ene side vil gøre det muligt for fattige lande at blive integreret og på den anden side samtidig vil give rige lande mulighed for at sikre, at deres befolkning drager fordel af dette, og at der bliver indført standarder. Det, som vi finder mest beklageligt, er, at dette tilsyneladende er årsagen til, at denne verdenshandelsrunde ikke kan afsluttes inden udgangen af i år. Vi burde gøre op med denne misforståede opfattelse.
Måske er det bedre på denne måde, dvs. at løse problemerne efter valget af det nye Parlament og den nye Kommission og efter valget i USA, i stedet for at det sker med alle midler. Min gruppe vil gerne mane til forsigtighed for at undgå, at denne runde afsluttes for enhver pris.
Jeg vil gerne komme med en opfordring til kommissæren: Hvordan De end forhandler, hvad der end sker, så underret venligst Parlamentet i god tid, og sørg også for, at der, uanset om Lissabontraktaten bliver gennemført eller ej, vil blive set på, om vi eventuelt på forhånd kunne skabe noget, der ligner en Lissabontraktat på handelsområdet.
Ignasi Guardans Cambó
for ALDE-Gruppen. - (ES) Fru formand! Nogle af os overværede den store indsats fra alle deltagerne på ministertopmødet under Doharunden i juli og i særdeleshed indsatsen fra EU, som var værdigt repræsenteret ved kommissær Mandelson. Det var også værdsat, at den kommissær, som er her i dag, var til stede ved forhandlingerne i Genève. Vi kunne derfor få et førstehåndsindtryk af den stemning af frustration over, at hele denne indsats og alle disse kræfter i sidste ende ikke førte til konkrete resultater, selv om forhandlingsparterne havde nærmet sig hinanden i en grad, der syntes at betyde, at der kunne opnås en form for resultat.
I den beslutning, som vi fremsætter i dag, og som vi skal stemme om i plenarforsamlingen, giver vi som Parlament udtryk for vores støtte til det, der er opnået. Vi anmoder om, at det foreløbige resultat, om end der ikke er tale om en endelig aftale, bliver udgangspunkt for det videre arbejde, således at anstrengelserne ikke har været forgæves. Vi anmoder en smule naivt om, at Doharunden afsluttes snarest muligt.
Det er muligt, ja meget sandsynligt, at nogle vil mene, at denne udtalelse er naiv, særligt i betragtning af, at den europæiske hovedforhandler ikke engang troede tilstrækkeligt på det og vendte tilbage til sit eget land og overlod forhandlingerne til en, som, hvor dygtig hun end måtte vise sig at være, ikke ved noget om, hvad der er på bordet.
Det er derfor korrekt, at vores beslutning er ret naiv, men vi er nødt til at være klare og faste i mælet. Hvis Doharunden ikke afsluttes, vil udviklingslandene tabe. Hvis Doharunden ikke afsluttes, vil den multilaterale tilgang være i alvorlig fare, især i en international usikker situation som den, vi oplever nu, og først når Doharunden er afsluttet, vil der kunne tages hånd om andre spørgsmål på den internationale dagsorden, bl.a. klimaændringer og de stigende fødevarepriser.
Der er andre problemer at løse, og ingen af dem kan løses, medmindre vi gør en indsats for at afslutte denne forhandlingsrunde. Parlamentet vil fortsat være opsat på dette.
Caroline Lucas
for Verts/ALE-Gruppen. - (EN) Fru formand! Det glæder mig meget, at Parlamentet i de seneste år er blevet noget mere kritisk over for Doharunden. Faktisk er den fælles beslutning, som vi har foran os, tro mod den internationale parlamentariske forsamlings erklæring fra september, hvor der gives udtryk for en meget alvorlig bekymring over det yderst begrænsede udviklingsindhold, der er tilbage i Dohaforhandlingerne, og som er meget kritisk over for procedurerne, der i stigende grad minder om eksklusivforhandlinger.
Lad mig tilføje, at jeg i lyset af erklæringen fra den internationale parlamentariske forsamling ikke håber, at det ændringsforslag, som PPE-DE-Gruppen og UEN-Gruppen har fremsat, hvori de opfordrer til indgåelse af bilaterale frihandelsaftaler af WTO-plus-typen, vil blive vedtaget ved afstemningen i morgen. Bilaterale frihandelsaftaler er præcis det modsatte af et velfungerende multilateralt handelssystem, og De Grønne vil ikke kunne støtte beslutningen, hvis dette ændringsforslag vedtages.
Det, der slår mig i dagens forhandling og bestemt også i denne beslutning, er det manglende mod til at nævne et simpelt faktum, nemlig at Dohaforhandlingerne, som vi er kommet til at kende dem, nu er forbi. Denne udsættelse kunne meget vel blive langvarig og vare indtil foråret 2010. Det er næsten sikkert, at USA's, Kommissionens og Indiens nye forhandlere ikke vil vende tilbage til de samme gamle, hurtige løsninger fra juli 2008, som ikke engang fungerede dengang. Dette er således en mulighed. Det er det helt rette tidspunkt til at evaluere de seneste syv års Dohaforhandlingers fiaskoer og udvikle en fælles og mere retfærdig dagsorden og samtidig indføre en mere åben og demokratisk proces, der kan støttes fuldt ud af alle WTO-medlemmerne og i særdeleshed de mindst udviklede af dem.
Seán Ó Neachtain
for UEN-Gruppen. - (GA) Fru formand! Det er på tide, at vi ændrede den måde, som vi deltager i verdenshandelsforhandlingerne på. Det står nu klart, at systemet og vores medvirken ikke længere fungerer. Vi magtede hverken opgaven i Cancún, Hongkong eller Genève.
Det skyldes alt sammen følgende: Vi forsøger at skabe en pakke i Europa, som vil indebære, at vi giver køb på vores fødevarekilde - dvs. vores fødevareforsyning. Den forhenværende kommissær Mandelson gjorde alt, hvad han kunne for at få ændret landbrugspolitikken og fremme et internationalt handelssystem. Det er ikke løsningen. Hvor vil vores fødevarer komme fra, hvis vi vil skulle importere dem? Europa er nødt til at være forsigtig, og vi må beskytte vores nuværende fødevareforsyning.
Vi ændrede vores landbrugspolitik, men medmindre landbruget tages af den internationale handelsdagsorden, vil den aldrig skabe fremskridt eller blive nogen succes. Det er på tide, at der blev gjort noget, sådan som det er blevet sagt ved mange lejligheder.
Helmuth Markov
for GUE/NGL-Gruppen. - (DE) Fru formand, fru kommissær, mine damer og herrer! Når man forhandler i syv år uden at nå frem til en konklusion, er man nødt til at være lidt selvkritisk og spørge, hvilke fejltagelser man kan have begået, uanset om fejltagelserne er begået af andre lande eller af andre parter i forhandlingerne.
Jeg mener, at det er muligt at lave en liste over fejl - den gælder muligvis ikke alle, men måske er kravet om at afskaffe told og åbne markederne ikke det rette instrument for udviklingslandene, eftersom de vil miste indtjening, som de har behov for i deres egne budgetter og ikke kan skaffe noget andet sted. Det ville ikke være muligt at finansiere sundhedsvæsenet, uddannelsessystemet og infrastrukturudviklingen i disse lande.
For nogle af disse landes vedkommende er en frihandelsaftale af enhver art ikke den rette model, og de har kun en interesse i at indgå en handelsaftale på grundlag af GSP-plus-ordningen. Måske er det rigtigt, at mange lande på det udviklingsniveau først er nødt til at udvikle en uafhængig økonomi. EU eller visse europæiske lande udviklede trods alt deres økonomier på lukkede markeder.
Hvis der ikke opnås et resultat, er man nødt til at spørge, hvad det skyldes. Doharunden var oprindeligt knyttet til millenniumudviklingsmålene. Jeg er ikke enig i hr. Ó Neachtains synspunkt. Jeg kan godt forstå, hvorfor mange lande udtaler, at de føler, at de aktuelle forhandlinger udelukkende har til formål at gøre globale virksomheder i stand til at blive endnu mere globale - hvilket bl.a. fremgår af strategien for det globale Europa. Dette har negative konsekvenser for små regionale producenter. I øvrigt har det også negative konsekvenser for små europæiske lokale producenter.
Det er en del af EU's eksistensgrundlag, en del af EU's mandat, at vi bevæger os fremad. Derfor er vi muligvis nødt til at overveje en anden forhandlingstaktik. Jeg håber, at den nye kommissær vil udnytte den mulighed. Hun kommer udefra. Hun har forhandlingserfaring. Hun har muligvis ikke den fornødne indsigt på handelsområdet, men hun har et hold af kyndige eksperter bag sig, og måske vil hun udnytte muligheden inden for rammerne af sit mandat helt anderledes i forhold til den tidligere kommissær - og vi har en reel mulighed!
Derek Roland Clark
for IND/DEM-Gruppen. - (EN) Fru formand! EU kan godt lide at spille med musklerne, når det gælder handel. Husker De den seks år lange banankrig med USA? Den opstod efter, at EU havde tildelt sine tidligere kolonier i Vestindien særlig markedsadgang. WTO's generaldirektør er forhenværende handelskommissær Pascal Lamy. Er der muligvis ikke en interessekonflikt her? Hans EU-pension kan trods alt afhænge af, at han ikke kritiserer EU's politikker. Kunne han have haft det i baghovedet, da han forsøgte at mægle mellem handelsblokkene?
Peter Mandelson gav den amerikanske landbrugsstøtte skylden for sammenbruddet i Dohaforhandlingerne. Han skulle nødig snakke! I årtier har EU gennem den fælles landbrugspolitik stukket kæmpe støttebeløb ned i de europæiske landmænds lommer. Dette var i lige så høj grad som alt muligt andet årsag til handelsforhandlingernes sammenbrud. Under alle omstændigheder bør det sidste, EU gør, være at score point i handelskrige mod andre regioner i en tid med sult i verden og finanskrise.
Jean-Claude Martinez
(FR) Fru formand, fru kommissær! Den aktuelle finanskrise er et bevis på, at når et problem er globalt, er vi nødt til at handle globalt. Det gælder især på fødevare- og landbrugsområdet. Det er en væsentlig årsag til, at Verdenshandelsorganisationen blev oprettet, og det er vi alle enige om. WTO forsøger at indføre internationale regler.
Det lader imidlertid til, at det ikke går præcis, som vi gerne ville have det, eftersom vi står over for følgende problem: Vi er nødt til at forene to ting, nemlig den frihandel, som vi alle er enige om, og den beskyttelse, som også er nødvendig. Beskyttelsen af vores økonomier eller nationale landbrug er ikke det samme som protektionisme.
I den forbindelse har den vej, som vi har fulgt i de seneste 60 år siden GATT, været noget ujævn, med toldtariffer, der er blevet sænket med henblik på fuldstændig afskaffelse. Teknisk set forekommer det at være vanskeligt at sænke toldtarifferne. Se blot på antallet af matematiske formler, der findes til det formål: den sydkoreanske model, den europæiske model og naturligvis den schweiziske model. Det fungerer ikke rigtig, fordi et produkt ikke bare er et produkt. Det består af talrige elementer, der er omfattet af vidt forskellige oprindelsesregler, så teknisk set er det ikke så enkelt at sænke toldtarifferne, som man måske kunne tro. Vi befinder os således i en teknisk blindgyde, og det er gennem forhandlinger, at vi politisk forsøger at finde en vej ud af denne blindgyde.
Videnskabsfolkene har imidlertid opfundet en ny toldteknologi: toldafgifter, som eksportøren kan trække fra i importlandet. I praksis svarer denne fradragsberettigede toldafgift til en toldkredit på det toldbeløb, som eksportøren er blevet pålagt i importlandet.
Der er tre ting, som kendetegner denne toldkredit. Den kan refunderes, omsættes eller overdrages. For det første kan den refunderes. Når eksportøren køber noget i importlandet kan det betalte afgiftsbeløb trækkes fra. For det andet kan den omsættes, for hvis den eksporterende virksomhed, som har betalt afgiften, ikke skal købe noget i importlandet, kan den sælge sin toldkredit på børsmarkedet eller til en bank. Endelig kan den overdrages med henblik på at hjælpe udviklingslande, dvs. importøren kan donere den del af toldkreditten, der overstiger toldafgiften.
Med denne teknik kan vi skabe en handelsvaluta, hvor pengemængden svarer til værdien af eksisterende toldafgifter. EU ville eksempelvis bidrage med 13 mia. EUR til denne handelsvaluta.
Mairead McGuinness
(EN) Fru formand! Ligesom andre her i salen var jeg i Genève og blev forbløffet og måtte indimellem også trække på smilebåndet over den måde, som WTO fungerer på. I dette tilfælde fungerede organisationen ikke.
For en gangs skyld stod den fælles landbrugspolitik ikke lige i skudlinjen, og det, synes jeg, at vi skal glæde os over. Landbrug på et mere globalt plan stod imidlertid stadig ubetinget øverst på dagsordenen. Forhandlingerne brød sammen, fordi Indien og Kina havde travlt med at beskytte deres landmænd fra kraftige stigninger i landbrugsimporten. Jeg synes, at den indiske handelsministers ord er værd at gentage. Kamal Nath sagde, at de ikke kunne tage dette sidste skridt af hensyn til beskyttelsen af befolkningens levebrød. Indien betragtede beskyttelsen af landets store og relativt fattige landbefolkning, der lever af landbrug, som helt afgørende og mente, at WTO-aftalen ikke var i dens bedste interesse.
Vi har nu været i gang i syv år. Peter Mandelson har forladt skuden efter fire år ved roret. Jeg mener ikke, at han formåede at lytte til bekymringerne hos landmændene, særligt de europæiske landmænd, og hos fødevareindustrien, men tværtimod så bort fra deres synspunkter ved at hævde, at dagsordenens udviklingsdel kom i første række. Hans forslag ville have reduceret europæisk husdyravl betydeligt, ikke til fordel for udviklingslandene, men snarere til fordel for de nye vækstlande med deres lave omkostninger og store gårde og kvægfarme. Han har som sagt nu forladt scenen, og jeg spekulerer på, om han så skriften på væggen. Hvis han vitterlig bekymrede sig om udviklingsdagsordenen, hvorfor blev han så ikke og gjorde arbejdet færdig?
Fødevareforsyningssikkerheden er i dag en vigtig politisk prioritet. Vi oplever kæmpe udsving i prisen på råvarer. Jeg kan forstå, at markedet for korn brød sammen i dag. Vi må spørge os selv, om dette er den bedste måde at sikre fødevarer til rimelige priser til alle forbrugere på, og vigtigere endnu, så bør vi se på vores udviklingspolitik, for vi har ikke formået at investere i udviklingslandenes landbrug. Lad os gå efter en aftale, men en aftale, der er retfærdig og afbalanceret.
Kader Arif
(FR) Fru formand, mine damer og herrer! Siden 2001 har udviklingslandene deltaget i en forhandlingsrunde i WTO-regi, der er blevet beskrevet som udviklingsrunden. Nu, hvor vi står over for en pludselig og katastrofal fødevarekrise, der gør verden opmærksom på det presserende behov for at finde en langsigtet, afbalanceret international løsning, forventer disse lande en klar reaktion fra os, der kan garantere deres fødevareforsyningssikkerhed.
Jeg vil gerne gentage, at såfremt forhandlingerne bliver ved med at dreje sig om markedsadgang for enhver pris, vil vi ikke nå vores mål. Vi ved også, at jo længere vi udskyder undertegnelsen af en udviklingsaftale, desto fjernere er udsigterne til at få opfyldt millenniumudviklingsmålene, og vi er desværre allerede langt bagud i forhold til den tidsplan.
I denne krisesituation opfordrer vi til, at der hurtigst muligt findes en politisk løsning med hensyn til den særlige beskyttelsesmekanisme, så små producenter i fattige lande kan sikres et effektivt beskyttelsesværktøj. Det er et afgørende skridt, inden vi fortsætter forhandlingerne på andre områder, og jeg håber, at den nylige genoptagelse af forhandlingerne om landbrug og markedsadgang for ikkelandbrugsvarer (NAMA) vil gøre det muligt at skabe fremskridt i den henseende.
Inden jeg slutter, vil jeg gerne beskrive de ændringsforslag, der er fremsat til den fælles beslutning. Den Socialdemokratiske Gruppe vil naturligvis opfordre til at stemme for ændringsforslag 2, som er helt afgørende i forhold til at sikre Parlamentet øget indflydelse i spørgsmål om international handel.
Vi støtter også de ændringsforslag, som Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliance har fremsat, men vi kan ikke bakke op om ændringsforslaget fra Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater, for vi mener ikke, at det i en beslutning om multilaterale forhandlinger er passende at opfordre til indgåelsen af nye regionale, bilaterale aftaler, eftersom vi ved, at indgåelsen af sådanne aftaler typisk sker på bekostning af de svageste.
Jorgo Chatzimarkakis
(DE) Fru formand, fru kommissær! Endnu en gang - nu igen - er en Doharunde brudt sammen. Keder WTO ganske enkelt verden nu? Bestemt ikke! Vi var utrolig tæt på en aftale. Der manglede ikke ret meget, men i sidste øjeblik fik Indien og Kina - af alle lande - forhandlingerne til at bryde sammen. Det signalerer meget klart, at forhandlingerne ikke brød sammen af tekniske årsager, men at sammenbruddet havde politisk karakter og viser, at det nye magtcenter i verdenshandelsrunden befinder sig i Asien og ikke længere primært i Europa.
Kina spiller en vigtig rolle, da Kina indtil videre altid har været tilhænger af frihandel, men tilsyneladende pludselig har fået en ny dagsorden.
Jeg vil ikke desto mindre gerne takke Kommissionen - og Dem fru kommissær og også kommissær Mandelson - for den positive rolle, som EU har spillet. I modsætning til Hongkong involverede vi os i forhandlingerne, var proaktive og parate til at indgå kompromiser. Det er dog ret ærgerligt, at hr. Mandelson forlader sin post på nuværende tidspunkt. Det betyder, at vi er nødt til at skifte heste midt i vadestedet. Han var en god forhandler. Han provokerede os en hel del her i Parlamentet, og han efterlader et par store sko for fru Ashton at udfylde. Held og lykke!
Nils Lundgren
(SV) Fru formand! Jeg er EU-skeptiker om en hals, men der er to områder, hvor EU skal spille en central international rolle - i forhold til handelspolitikken og miljøpolitikken. Vi taler lige nu om handelspolitikken.
Global frihandel er nøglen til økonomisk velstand for alle lande i verden, især de fattigste. Sammenbruddet i Dohaforhandlingerne i sommer var derfor meget alvorligt, og det er nu op til EU, verdens største handelsorganisation, at tage et nyt initiativ. Det er således yderst beklageligt, at hr. Mandelson, vores mest kompetente kommissionsmedlem, forlader sin post som kommissær med ansvar for EU's handelspolitik. Samtidig er verdensøkonomien truet af en voldsom finanskrise.
Under disse omstændigheder foreslår den britiske regering en afløser, der tydeligvis ikke er opgaven voksen. Det er nu Parlamentets ansvar at sørge for, at vi får en handlekraftig og kompetent handelskommissær på dette usikre tidspunkt i historien. Lad os påtage os det ansvar!
Robert Sturdy
(EN) Fru formand! Jeg vil gerne starte med at rejse problemet med situationen efter hr. Mandelsons afgang over for kommissæren. Jeg mener, at han har svigtet EU ved at forlade sin post. Vi befinder os i en alvorlig situation. De har selv netop sagt, at der er en reel chance for, at Doharunden bliver genoptaget. Uden hr. Mandelson ved roret - og jeg har kritiseret ham ved mange lejligheder, men i det mindste var han intelligent og havde erfaring som tidligere handelsminister, hvilket gjorde ham i stand til at lede kampen - føler jeg, at vi står i en fortvivlet situation.
Vil De, fru kommissær, i næste uge eksempelvis forkaste aftalen om ØPA'er? Med al respekt, hvad ved De om ØPA'er? De var ikke involveret i forhandlingerne eller i oprettelsen af ØPA'erne, og jeg talte bestemt aldrig med Dem, da jeg udarbejdede min betænkning om dem.
Vil Kommissionen i dag garantere Parlamentet, at vi får en reel høring, når Baroness Ashton møder frem for Udvalget om International Handel? Hvis De forsøger at haste sagen igennem på en dag, hvor ingen vil være til stede, hvis De forsøger at haste den igennem i næste uge eller eksempelvis på en mandag, hvilket er meget uhensigtsmæssigt for medlemmerne, skal De vogte Dem for Parlamentets vrede! Husk på, hvad der skete med Santer-Kommissionen! Jeg mener, at der burde afholdes en retfærdig og ordentlig høring over hendes tiltrædelse, og som mange har sagt, er det af afgørende betydning, at vi får en god kommissær ved roret.
I den forbindelse spekulerer jeg på, om De, fru kommissær, og jeg lytter til de samme debatter. De sagde, at USA's landbrugslov var ved at blive ændret. Det må være Deres spøg. Obama sagde så sent om i går, at han vil fortsætte linjen og være mere protektionistisk end nogensinde før, og det samme har den republikanske kandidat udtalt. De vil opleve omfattende protektionisme fra amerikansk side. Jeg har en sidste bemærkning. Der var en, der sagde, at vi har en fødevarekrise. Lad mig gøre det helt klart for Parlamentet: Der er ingen fødevarekrise. Hvede sælges nu til 40 EUR pr. t, hvilket er under produktionsprisen.
Endelig har jeg ganske kort et indlæg til forretningsordenen. Har vi et cirkus uden for Parlamentet? Dette har intet med dagens forhandling at gøre. Har vi et cirkus? Har vi en restaurant? Har vi en klub? Man er nødt til at kæmpe sig vej igennem. Jeg mener, at De burde tage dette op med Formandskonferencen og få stoppet det cirkus, der i øjeblikket foregår uden for Parlamentet.
Formanden
Deres bemærkning er noteret, hr. Sturdy.
Harlem Désir
(FR) Fru formand, fru kommissær, mine damer og herrer! Hvad står der på spil nu i forbindelse med disse WTO-forhandlinger? Jeg mener ikke, at det afgørende er, om vi er repræsenteret af hr. Mandelson eller Baroness Ashton, hvor fremragende disse personer end måtte være. Jeg er end ikke sikker på, at det vigtigste er spørgsmålet industritold, landbrugstold og markedsadgang. Det er klart, at vi alle ønsker en solid aftale, der er fair for Europa, men jeg mener, at der er to væsentlige spørgsmål her.
Det første er bevarelsen af en multilateral ramme for handel. På et andet globaliseret område - finansmarkederne - kan vi se, hvad det koster økonomien, borgerne og vores samfund ikke at have en sådan ramme. Det er det, der står på spil, for hvis disse seks års forhandlinger ender i en fiasko, ved vi, hvilken type bilaterale aftaler der gradvist vil erstatte dem inden for WTO-samarbejdet. Det vil være en mangelfuld ramme. Vi ønsker en reform af WTO - det gav vi udtryk for i vores udkast til beslutning. Vi ønsker også, at der tages højde for andre aspekter, som er forbundet med handel, bl.a. miljømæssige aspekter af hensyn til konsekvenserne for klimaændringerne og sociale aspekter. Det er helt afgørende. Det er imidlertid ikke ved at ophæve den multilaterale ramme, men ved at styrke den, at vi vil kunne sikre en bedre håndtering af disse aspekter af globaliseringen.
Det andet spørgsmål - som jeg ikke vil gå ind i, da min kollega hr. Arif beskrev det - er en ny afbalancering af de bestemmelser, der blev indført under Uruguayrunden ved oprettelsen af WTO, for at afspejle udviklingsforskelle, situationen i de mindst udviklede lande og situationen i udviklingslandene. De nævnte det også, fru kommissær, med Deres ønske om en form for "alt undtagen våben"initiativ og en beskyttelsesklausul for følsomme produkter. I den henseende er vi nødt til at indføre regler - ikke nødvendigvis frihandelsregler - der tager højde for den enkelte situation. Vi ønsker fairtrade - det må ikke kun handle om jungleloven.
Det, mener jeg, er de to vigtigste emner, som de europæiske forhandlere skal fokusere på. Det er kun naturligt, at de også koncentrerer sig om andre spørgsmål som landbrug, tjenesteydelser - dog ikke ved at sætte spørgsmålstegn ved udviklingslandenes ret til at regulere offentlige tjenesteydelser - og industritold, men ikke på bekostning af et vellykket resultat af denne udviklingsrunde.
Daniel Varela Suanzes-Carpegna
(ES) Fru formand! Vi havde gerne set, at hr. Mandelson var fortsat på posten i stedet for at være stukket af, hvilket synes at have været EU's nådestød til Doharunden.
Den internationale finanskrise varsler ikke en lovende fremtid for Dohaforhandlingerne. Sammenbruddet forværrer i stedet den økonomiske situation i verden, og de mindst udviklede lande vil betale meget dyrt for det. WTO er nødvendig, og reguleringen af den internationale handel er vigtig. Som vi kan se, er regulering nu en stor fordel i forbindelse med globalisering. Det er derfor nødvendigt, at vi når frem til en aftale i Doharunden.
Vi er nødt til at overveje, hvordan vi kan forbedre den måde, som WTO fungerer på, og organisationens legitimitet, og se på de "nye" vækstlandes rolle i denne runde, idet de efter forgodtbefindende skifter mellem at være udviklingslande og udviklede lande. Som det fremgår af beslutningen, bør der ikke kun være en nord-syd-dialog, men også en syd-syd-dialog.
EU har i større grad end andre lande taget meget vigtige skridt i disse forhandlinger. Vi har også fremsat idéer som "alt undtagen våben"initiativet. Andre er også nødt til at bevæge sig i denne retning, og lad os i mellemtiden få afsluttet de igangværende forhandlinger om associeringsaftaler med bl.a. Mercosur, som er afgørende i denne ny situation.
Carlos Carnero González
(ES) Fru formand! Dagens forhandling afslører klart, at vi er enige på nogle vigtige punkter. Vi er bl.a. enige om, at vi som reaktion på den krise, vi oplever, har behov for øget regulering og regulering på multilateralt plan.
Ser vi på finanssektoren, er det virkelig uhensigtsmæssigt, at Den Internationale Valutafond og Verdensbanken spiller en ledende rolle, selv for de værste fjender. De kommer blot med katastrofale prognoser og viser, at de har mindre og mindre at skulle have sagt i forhold til det, der sker, og at deres indflydelse og slagkraft i praksis ikke er til at forudsige.
I lyset heraf, og da vi har et instrument som Verdenshandelsorganisationen, er det, som vi skal gøre, at bruge dette instrument. Vi har mere end nogensinde behov for regulering, og vi har mere end nogensinde behov for en realøkonomi i modsætning til en spekulativ finansiel økonomi. Handelen med varer og tjenesteydelser udgør realøkonomien, og en økonomisk vækst, der gavner beskæftigelsen, er baseret på realøkonomien.
Jeg er derfor ikke enig i, at krisen betyder, at det vil blive vanskeligere at afslutte Doharunden, snarere tværtimod. Enhver ansvarlig regering burde gøre en reel indsats for at afslutte denne runde, uanset om den kommer fra nord eller syd, uanset om der er tale om et underudviklet land eller et udviklet land.
Jeg mener, at vi har et globalt marked, og at vi har behov for synlige hænder. I dette tilfælde har vi behov for Verdenshandelsorganisationens hænder. Vi er nødt til at forbedre den måde, som organisationen fungerer på, vi har behov for en model, der fokuserer mere på udvikling og mindre på frihandel, og vi har naturligvis behov for politisk vilje. Jeg antager, at EU med den nye kommissær fortsat vil have det.
Béla Glattfelder
(HU) Fru formand! Hr. Mandelson forlader den synkende skude og kommandobroen. Han forlader et skib, som han selv har styret mod et isbjerg. Det var en fejltagelse at give så ekstravagante indrømmelser, særligt på landbrugsområdet, allerede i starten af forhandlingerne. Det gav ikke vores handelsparter noget incitament til selv at give indrømmelser. Vi er til grin, for samtidig med at vi dropper den fælles landbrugspolitik, beskytter de øvrige forhandlingsparter deres egen landbrugspolitik og styrker amerikansk landbrugs stilling.
WTO-forhandlingerne kan ikke genoptages dér, hvor vi slap dem. Forhandlingerne kan kun fortsætte, hvis vi også inddrager miljøspørgsmål. I modsat fald vil en yderligere liberalisering af verdenshandelen føre til en endnu mere forargelig ødelæggelse af miljøet og en fremskyndelse af klimaændringerne. Kan det være rigtigt, at fordi vi pludselig befinder os midt i en finans- og fødevarekrise, giver vi køb på Europas fødevareforsyningssikkerhed og europæisk landbrug, blot for at vores insolvente banker bedre kan eksportere deres vildledende tjenesteydelser?
Czesław Adam Siekierski
(PL) Fru formand! EU har foretaget væsentlige ændringer af den fælles landbrugspolitik. Reformen har ført til en begrænsning af landbrugsproduktionen. Dette er særlig tydeligt på sukkermarkedet, men ikke kun på dette marked. Vi har skåret i støtten til landmændene. I hvilket omfang har det medført en øget værditilvækst, i hvilke lande og i forhold til hvilke sociale grupper og erhvervsgrupper?
Jeg vil gerne spørge kommissæren, hvad EU har fået til gengæld. Et andet spørgsmål er, hvordan tegnene på en global fødevarekrise har påvirket WTO-forhandlingerne. Vil den aktuelle finanskrise, som i høj grad påvirker vores økonomis tilstand, have en indvirkning på forhandlingerne i WTO?
Mariann Fischer Boel
Fru formand! Lad mig først forsøge at beskrive vores kæmpe skuffelse efter ti dages intensive forhandlinger i Genève. Vi følte, at vi var så tæt på at nå frem til en aftale om landbrug og NAMA - velvidende at det i sidste ende ville være den enkelte virksomhed, der afgjorde, om EU kunne betragte en pakke som acceptabel.
Som den person, der har ansvaret for landbrugsområdet, må jeg sige, at det var yderst opmuntrende, at europæisk landbrug for første gang nogensinde ikke fik skylden for sammenbruddet i forhandlingerne. Årsagen var, at vi faktisk havde gjort vores hjemmearbejde på landbrugsområdet med reformen af vores fælles landbrugspolitik, først den store reform i 2003 og så alle de efterfølgende reformer. Vi var således i stand til at præstere et fald på 80 % i den handelsfordrejende støtte på hjemmemarkedet uden reelt at skade vores landbrugssektor. Vi havde her muligheden for også at indføre reformerne i et multilateralt handelssystem. Der var ikke tale om at nå frem til en aftale for enhver pris. Det var en afbalanceret aftale på disse to områder. Vi kunne over for Rådet redegøre for, at vi forhandlede inden for det mandat, som Rådet havde givet forhandlerne. Med hensyn til landbrug bestod mandatet ganske enkelt i ikke at tvinge os ud i en ny reform af landbrugssektoren.
Jeg er enig med de af Dem, der har sagt, at det multilaterale system er vigtigt og nødvendigt, for det er kun inden for det multilaterale system, at vi kan rette op på eksempelvis handelsfordrejende støtte på hjemmemarkedet og alle andre ikkehandelsrelaterede problemer. Det kan aldrig gøres gennem bilaterale forhandlinger, så vi skal holde fast i det multilaterale systems værdier.
Jeg må også sige, at vi i disse forhandlinger aldrig havde udviklingslandendes markeder som vores mål. Snarere tværtimod, hvilket, som jeg også sagde i min indledende tale, var årsagen til, at SSM-mekanismerne var så afgørende i forhold til at beskytte særlige varer i udviklingslandene. Jeg vil gerne tilføje, at vi indførte "alt undtagen våben"aftalen tilbage i 2002, og den har betydet, at EU i dag er langt den største importør af landbrugsvarer i verden. Vi importerer mere end Canada, USA, Australien og Japan tilsammen. Vi har altså reelt åbnet vores markeder i landbrugssektoren for disse lande.
Fødevareforsyningssikkerhed er også blevet nævnt her i aften. Vi må indse, at fødevareforsyningssikkerheden både garanteres gennem hjemlig intern produktion og import. Ser vi på EU's landbrugssektor, kunne vi aldrig have stået så stærkt, som vi gør i dag, hvis vi havde et lukket landbrugsmarked. Vi har i dag, og jeg kunne tage formandskabslandet, et handelsoverskud for landbrugsvarer på 7 mia. EUR. Hvis vi forestiller os, at vi lukkede vores markeder, ville vi aldrig være i stand til at sælge alle vores produkter af høj kvalitet internt, for vi ville blive straffet, hvis vi beskyttede os selv. Andre ville gøre det samme, hvilket ville forhindre os i at drage fordel af de nye og i stigende grad åbne markedsmuligheder for vores produkter af høj kvalitet. Så naturligvis har vi behov for en afbalanceret tilgang.
Geografiske betegnelser blev nævnt, men jeg talte ikke selv om dem i mit indledende indlæg på grund af tidspresset, og formanden ser meget strengt på overholdelsen af taletiden. Geografiske betegnelser er et vigtigt emne for EU, og vi gjorde det fuldstændig klart for de øvrige forhandlingsparter, at vi aldrig ville kunne undertegne en aftale, hvis vi ikke nåede frem til et positivt resultat vedrørende geografiske betegnelser, fordi det er så vigtigt, især for middelhavsprodukter af høj kvalitet.
Jeg vil kort svare fru McGuinness. Jeg er enig med Dem i, at vi faktisk i årtier har underprioriteret vores bistand til udviklingslandenes landbrugssektor. Nu, hvor vi ser priserne - ikke råvarepriserne, da det er korrekt, at priserne er faldet i dag, men priserne på såsæd og gødningsstoffer - ryge i vejret, har vi foreslået vores mekanisme for at forsøge at hjælpe de mindst udviklede lande, verdens fattigste lande, og gøre dem i stand til at købe såsæd og gødningsstoffer. Denne mekanisme, som har et budget på 1 mia. euro, drøftes i øjeblikket her i Parlamentet, og jeg håber, at De vil se positivt på denne mulighed for at hjælpe udviklingslandene med at brødføde deres egen befolkning og undgå migration fra landdistrikterne til byerne. Husk venligst på dette aspekt. Det er meget vigtigt.
Formanden
Jeg har modtaget seks beslutningsforslag, jf. forretningsordenens artikel 103, stk. 2.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen.
Skriftlige erklæringer (artikel 142)
Daniel Dăianu  
skriftlig. - (EN) Sammenbruddet i Dohaforhandlingerne kunne være et varsel om, hvad der venter forude, i en tid, hvor den tiltagende finanskrise lægger et voldsomt pres på regeringernes evne til at overholde spillereglerne. Fordelene ved frihandel har været hyldet på baggrund af markedernes stigende globale karakter. Frihandel skal imidlertid være fair og opfølges af internationale regler, der fremmer udviklingen i fattige lande. Den omstændighed, at indkomsterne bliver stadig mere ulige i de rige økonomier, og frygten for visse nye vækstøkonomiers voksende magt har udløst en bølge af protektionisme. På samme måde har kampen for at kontrollere de udtømmelige ressourcer og sikre basale råvarer til rimelige priser øget tilbøjeligheden til at begrænse handelen i mange lande.
Det er nødvendigt at nævne, at geopolitikken bliver mere og mere kompliceret. EU er nødt til at gå forrest i afbødningen af konsekvenserne af de aktuelle kriser og forhindre et egentligt sammenbrud af det multilaterale handels- og finanssystem. Det kræver bl.a. en reform af de internationale finansielle institutioner, en inddragelse af de nye globale magter (BRICS-landene) i håndteringen af internationale økonomiske spørgsmål og en reform af den internationale struktur, der regulerer de finansielle strømme. I slutningen af det 19. århundrede brød et internationalt system, der styrkede varernes og kapitalens frie bevægelighed, sammen og blev efterfulgt af en frygtelig krig i Europa. Det må vi ikke glemme.
