Samhørighedspolitikken efter 2013 (forhandling) 
Formanden
Det næste punkt på dagordenen er mundtlig forespørgsel til Kommissionen af Danuta Maria Hübner for Regionaludviklingsudvalget om samhørighedspolitikken efter 2013/Rev. 1 - B7-0229/2009)
Danuta Maria Hübner
Hr. formand! For tre år siden blev der på baggrund af den hidtil uset store udvidelse af EU og nye udfordringer foretaget en større reform af den europæiske samhørighedspolitik.
Det var ikke tilfældigt, at de højst prioriterede områder for den europæiske samhørighedspolitik tilbage i 2005 og 2006 var Lissabonstrategien, innovation og konkurrencedygtighed, klimaændringer, energisikkerhed og -effektivitet, vandeffektivitet, investering i nye færdigheder, forskellige områders tiltrækningskraft på de unge og livskvalitet.
Det er fordi vi har forstået, at samhørighedspolitikkens mission er at være på forkant med forandringerne, ikke at følge efter dem, at vi på dagsordenen for samhørighedspolitikken for 2007-2013 har alle de prioriteringer, som vi i dag ser på Kommissionens Europa 2020-dagsorden.
Det var også derfor, man for mere end to år siden offentliggjorde analyserapporten "Regions 2020" ["Regionerne i 2020"]. Formålet var at finde ud af, hvad prioritetsområderne for samhørighedspolitikken skal være efter 2013. Vi er i dag klædt godt på til fremtidens udfordringer.
For et år siden blev alle kræfter i forbindelse med politikken sat ind på EU's genopretningsplan, hvorved der også blev foretaget en uhyre vigtig kobling mellem exitstrategien i forbindelse med en realøkonomisk krise på den ene side og langsigtet bæredygtig vækst og strukturomstilling på den anden side.
Men vores mundtlige forespørgsel drejer sig om fremtiden. I årene fremover vil der i det Europa, vi lever i, blive brug for voldsomme kollektive indgreb som reaktion på forventningerne hos borgerne, der i dag er velinformerede borgere, som fuldt ud er klar over, hvor meget der afhænger af valg truffet af politiske beslutningstagere. Disse forventninger bliver bekræftet i offentlige meningsmålinger.
Jacques Delors sagde engang, at det europæiske indre marked handler om konkurrence, der virker stimulerende, om samarbejde, der gør os stærkere, og om solidaritet, der gør os forenet. Europæisk samhørighed, som får det indre marked til at fungere, er udmøntet i den europæiske regionalpolitik, der i dag netop bygger på dette tredelte fundament, dvs. konkurrencedygtighed, samarbejde og solidaritet.
Vi har i årevis talt om behovet for at slippe udviklingspotentialet i alle EU's regioner og byer løs og mobilisere det. Erfaringen og logikken viser klart, at denne mobilisering viser sig at være mest effektiv, hvis den gennemføres, når de undernationale niveauer af de europæiske regeringer er involveret direkte.
Den europæiske regionalpolitik har allerede bestået subsidiaritetstesten. Nærhedsprincippet fungerer for Europa.
Reformen af samhørighedspolitikken i 2006 har gjort den til en moderne stedbaseret politik, der bygger på en balance mellem lighed og effektivitet, mellem nedefrakommende og topstyrede fremgangsmåder samt mellem fælles strategiske EU-målsætninger og lokal fleksibilitet.
Det er nødvendigt at komme videre med disse spørgsmål, at fortsætte reformen af den politiske styring, men der er visse principper, man ikke skal give afkald på. Den nye traktat har bestyrket den nye opfattelse af det europæiske nærhedsprincip, der allerede er dybt rodfæstet i samhørighedspolitikken, dvs. nærhedsprincippet udvidet til de lokale og regionale forvaltningsniveauer.
Vi kan gøre mere på dette område, navnlig for så vidt angår det lokale niveau. De kræfter, der foreslår, at samhørighedspolitikken kan begrænses til Bruxelles og det nationale plan, kender enten ikke de europæiske realiteter eller forstår ikke, at en udelukkelse af det lokale og regionale Europa fra bestræbelserne på at opfylde de fælles EU-målsætninger i bedste fald er økonomisk uklogt og politisk set er farligt.
Samhørighed er et begreb, der udelukker udelukkelse. Af politiske, økonomiske, sociale og legitimitetsmæssige årsager må samhørighedspolitikken ikke være splittende. Den skal være en politik for alle - ligesom det indre marked er, og ligesom den fælles valuta er.
Alle elementer i denne integrationstrekant - det indre marked, den fælles valuta, samhørighed - er indbyrdes forstærkende og indbyrdes afhængige. De er vores fælles offentlige gode i EU.
Som politiske beslutningstagere har vi forstærket indsatsen ved at love at levere varen. Udfordringerne er velkendte. EU's 2020-strategi har været igennem en offentlig høring.
Der er brug for en udviklingspolitik med klare mål og redskaber. Samhørighedspolitikken er en udviklingsorienteret politik, der inddrager alle forvaltningsniveauer i EU, der arbejder sammen for de europæiske borgere.
Afslutningsvis har Europa brug for ny energi med henblik på at tage vare på sin fremtid, forny sig selv på en assertiv måde. Det er legitimt at spørge om, hvor denne energi kan og skal komme fra. Efter min opfattelse er svaret åbenlyst. I dag skal denne energi komme nedefra. I dag kan denne energi slippes løs via direkte inddragelse af lokale og regionale forvaltningsniveauer i EU i bestræbelserne på at opfylde de fælles EU-målsætninger.
Paweł Samecki
Hr. formand! De stillede spørgsmål er yderst relevante. De understreger den betydning, man i Parlamentet tillægger samhørighedspolitikken, samt engagementet i at fastholde politikken i centrum af den europæiske integration.
Med hensyn til spørgsmålet om forvaltning på flere niveauer er dette blevet anerkendt som en grundlæggende mekanisme ved fastsættelse af EU's politiske prioriteringsområder. Den stigende indbyrdes afhængighed mellem forskellige regeringsniveauer i EU blev understreget via det høringsdokument, Kommissionen udsendte om EU's 2020-strategi.
Samhørighedspolitikken er et godt eksempel på forvaltning på flere niveauer. Den rummer en forvaltningsordning, hvor man værdsætter og udnytter lokal og regional viden samt kombinerer den med strategiske retningslinjer på fællesskabsniveau, og hvor de forskellige indgreb på regeringsniveau koordineres.
Styrken ved forvaltning på flere niveauer blev også understreget af Regionsudvalget i dets hvidbog fra juni 2009, hvor det opfordrede EU til at styrke mekanismerne til forvaltning på flere niveauer og påpegede den løftestangsvirkning, samhørighedspolitikken har, og som også bidrager til gennemførelse af andre fællesskabspolitikker.
Vedrørende de to spørgsmål om den kommende opgivelse af målsætning 2 og støtteberettigelsen for alle regioner i EU i perioden 2007-2013 er alle regioner berettiget til strukturfondsstøtte. Vedrørende perioden efter 2013 har Kommissionen på nuværende tidspunkt ingen officiel holdning.
For så vidt angår det tredje spørgsmål om svækkelsen af additionalitetsprincippet, er additionalitet et af de grundlæggende principper i samhørighedspolitikken. Det sikrer, at strukturfondene ikke træder i stedet for offentlige eller tilsvarende strukturudgifter i en medlemsstat. Man har således en garanti for den reelle økonomiske virkning af EU's intervention, og samhørighedspolitikken får en væsentlig europæisk merværdi.
Med hensyn til spørgsmålet om den regionale dimension af samhørighedspolitikken efter 2013 fastholder man i Lissabontraktaten målsætningen om at reducere forskellen mellem udviklingsniveauerne i de forskellige regioner og tilbageståenheden i de mindst foretrukne regioner som led i EU's beføjelser vedrørende økonomisk, social og territorial samhørighed som omhandlet i artikel 174.
Desuden påpeges det i artikel 176, at hensigten med Den Europæiske Fond er, at den "skal bidrage til at udligne de største regionale skævheder i Unionen ved at deltage i udviklingen og strukturtilpasningen af de områder, der er bagefter i udvikling, og i omstillingen af de industriområder, der er i tilbagegang".
Hvad angår spørgsmålet om inddragelse af regionale og lokale forvaltningsniveauer i bestræbelserne på at opfylde de EU-målsætninger, der er formuleret inden for rammerne af samhørighedspolitikken efter 2013, vil jeg endnu en gang gerne gøre opmærksom på Kommissionens høringsdokument om EU's 2020-strategi, hvor man efterlyser aktiv støtte fra interesseparter som f.eks. arbejdsmarkedets parter og civilsamfundet og erkender, at det for at få succes også er afgørende, at EU's 2020-vision vinder indpas i alle regionerne i EU.
Kommissionen er endnu ikke nået frem til en holdning til, hvilken rolle samhørighedspolitikken skal spille i forbindelse med virkeliggørelsen af EU's 2020-strategi. Men med samhørighedspolitikken har man mulighed for at mobilisere regionale eller lokale aktører på tværs af alle grænser i bestræbelserne på at opfylde EU-målsætningerne.
Vedrørende spørgsmålet om, hvorvidt Kommissionen agter at fremlægge en hvidbog om territorial samhørighed, er der lige i den aktuelle fase ingen planer om en separat hvidbog om territorial samhørighed. De politiske konklusioner som følge af den offentlige debat om grønbogen om territorial samhørighed vil i stedet blive indarbejdet i den omfattende lovpakke om samhørighedspolitikken for perioden efter 2013, som bliver udarbejdet i forbindelse med den femte samhørighedsrapport, der ifølge den nye traktat skal fremlægges i 2010.
Med hensyn til spørgsmålet om Den Europæiske Socialfonds rolle i samhørighedspolitikken i bestræbelserne på at opfylde målsætningen om afbalanceret og bæredygtig udvikling, spiller samhørighedspolitikken en afgørende rolle i forbindelse med virkeliggørelsen af de europæiske prioriteringer. Dette gør sig også gældende for Den Europæiske Socialfond, der fortsat forfølger sit mål som fastlagt i afsnit XI i den nye traktat.
Opnåelse af social, økonomisk og territorial samhørighed kræver hensigtsmæssige politikker og en blanding af investeringer fra forskellige niveauer. Investeringer i menneskelig kapital finansieret via ESF udgør en uhyre vigtig bestanddel i dette policy-mix i forbindelse med den globale videnbaserede økonomi.
For så vidt angår spørgsmålet om samhørighedspolitikkens rolle i forhold til andre EU-politikker, har EU med samhørighedspolitikken adgang til den største investeringskilde i realøkonomien. I meddelelsen i december 2008 fra Kommissionen "Samhørighedspolitik: realøkonomiske investeringer" understregede man politikkens betydning med hensyn til at fokusere på virkeliggørelse af EU's Lissabondagsorden, investering i mennesker, virksomheder, forskning og innovation, prioriterede infrastrukturprojekter og energi.
I øjeblikket fokuserer Kommissionen på at sikre, at gennemførelse af de planlagte investeringer kan finde sted så effektivt som muligt i partnerskab med nationale og regionale myndigheder. Denne indsats indebærer nært samarbejde mellem relevante tjenester i Kommissionen og mellem Kommissionen og relevante regionale og lokale myndigheder.
Et praktisk eksempel på samarbejde mellem Kommissionens tjenestegrene er den praktiske vejledning om EU-finansieringsmuligheder for forskning og innovation, der blev offentliggjort i 2007, og som blev udarbejdet som hjælp til potentielle støttemodtagere for at de kunne finde ud af, hvordan de tre finansieringsinstrumenter i Fællesskabet fungerer, og som giver de politiske beslutningstagere råd om samordnet adgang til disse instrumenter.
For så vidt angår ESF, bevirker den store overensstemmelse mellem prioriteringerne heri og i retningslinjerne for beskæftigelsen, at der er en direkte sammenhæng mellem EU's beskæftigelsespolitiske prioriteringer og EU's økonomiske støtte.
Der er også komplementaritet mellem de tiltag, der støttes af samhørighedspolitikken og af politikken for udvikling af landdistrikter, sådan som det tydeligt fremgår af Fællesskabets strategiske retningslinjer for begge politikker.
Jeg håber, at jeg har svaret på nogle af spørgsmålene, og jeg ser frem til en interessant forhandling.
Lambert van Nistelrooij
Hr. formand, hr. kommissær! Forhandlingen i dag vedrører primært en indgående vurdering af samhørighedspolitikken og den fremtidige kurs for denne politik. Parlamentet ønsker naturligvis en økonomisk midtvejsevaluering. Samhørighedspolitikken og anvendelsen af midler nu og i det efterfølgende tidsrum op til 2020 udgør et centralt element heri. Men til vores store overraskelse kan vi slet ikke se nogen omtale af en indgående vurdering i det uofficielle oplæg til midtvejsevalueringen. Jeg vil gerne som den første taler fra Det Europæiske Folkepartis Gruppe (De Kristelige Demokrater) gøre det klart, at Kommissionen, som snart tiltræder, skal forelægge Parlamentet en indgående vurdering og ikke give et vrængbillede af regionalpolitikken.
I visionsdokumentet EU-2020 fra Kommissionens formand, hr. Barroso, forudses der vækst og en videnbaseret økonomi, udstyr og uddannelse, konkurrence og en grøn økonomi. Nuvel, regionalpolitikken nu og i fremtiden udgør rammerne for EU's integration med henblik på at nå disse mål. Hvis man ser på overgang til andre energiformer, klimaændringer og Lissabonstrategien, er det alt sammen uhyre vigtige elementer for regionerne og byerne.
For PPE-Gruppens vedkommende vil vi gerne, at der med samhørighedspolitikken fokuseres noget mere på de centrale elementer i EU 2020-strategien, samtidig med at man bevarer solidariteten mellem alle regionerne og også målsætning 2, som kommissæren talte så vagt om lige før. Fremme af konkurrencen i de rige regioner udgør en del af den indgående vurdering. Opsplitning af budgetterne, forøgelse af sektorfragmenteringen af midler på EU-plan inden for rammerne af en sådan midtvejsevaluering tjener intet formål overhovedet og er en forkert tilgang at anlægge. I de nuværende krisetider ser vi, hvor stor betydning regionale midler har for økonomisk genopretning. Disse midler bliver udbetalt hurtigere og bliver anvendt fuldt ud. I 2009 blev praktisk talt 100 % anvendt til innovation og nye mål i min region, regionen Zuid-Nederland. I begyndelsen af 2010 fremlægger jeg selv en betænkning om synergieffekten mellem regionale midler og forskning og udvikling.
Jeg vil gerne slutte af med et spørgsmål. Kommissæren siger, at han ikke vil fremlægge en hvidbog om territorial samhørighed, men det er jo alligevel Parlamentet, som skal tage hånd om dette ved hjælp af den almindelige lovgivningsprocedure og sikre, at der kommer nye bestemmelser herom.
Constanze Angela Krehl
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Jeg havde også gerne set en mere spændende indledning til dette emne, fordi jeg tror, den europæiske samhørighedspolitik skal ændres efter 2013. Vi står over for over for helt andre udfordringer end for 10 eller 15 år siden.
Fokuspunktet i min gruppe er, at solidariteten mellem regionerne ikke står til forhandling. Det betyder på den ene side, at alle regionerne skal have mulighed for at deltage i EU's samhørighedspolitik, og det betyder på den anden side også, at vi skal modsætte os ethvert forsøg på at renationalisere samhørighedspolitikken. Der er brug for en europæisk tilgang, som gør det muligt for borgerne at identificere sig med EU.
Det er for os hævet over enhver tvivl, at vi også er nødt til at ændre os. I de næste par år vil søgelyset være rettet mod en drøftelse af prioriteringen af de områder, som finansieres via den europæiske samhørighedspolitik. Vi vil i fremtiden ikke kunne støtte alle med EU-midler. Vi må fokusere på at få etableret effektive infrastrukturer, især i de nye medlemsstater, og på at udvikle forskning og innovation. Vi skal i fremtiden naturligvis desuden holde os for øje, at vi med den europæiske samhørighedspolitik skal reagere hensigtsmæssigt på udfordringer som f.eks. klimaændringer, demografiske ændringer og øget globalisering.
Vi er også nødt til at fokusere på byudvikling. Det skyldes ikke, at jeg ønsker at forsømme landdistrikterne, men at vi ved, at 80 % af indbyggerne i EU bor i byer samt byområder, og at udvikling af landdistrikterne desværre ikke er en del af samhørighedspolitikken i øjeblikket, men er omfattet af landbrugspolitikken. Vores tilgang er at skabe stærkere netværk. Jeg ved endnu ikke, om det kommer til at fungere, men vi må sørge for at vokse med opgaven.
Det er vigtigt, at støtte til borgerne selv også udgør en del af samhørighedspolitikken, og derfor beklager jeg, at kommissærens svar var lidt undvigende. For vores vedkommende betyder det først og fremmest uddannelse, undervisning og kvalifikationer for alle - lige fra småbørn til ældre mennesker. Livslang uddannelse er her et væsentligt begreb. Men det betyder også, at Den Europæiske Socialfond (ESF) fortsat skal være integreret i samhørighedspolitikken. Man må slet ikke få den tanke at pille ESF ud af samhørighedspolitikken.
Samarbejde på tværs af grænserne er særdeles vigtigt for os. Vi vil gerne styrke samarbejdet, samtidig med at man begrænser bureaukratiet.
Filiz Hakaeva Hyusmenovа
Hr. formand, mine damer og herrer! Forhandlingen om reformen af strukturfondene er af grundlæggende betydning med hensyn til den mulighed, som EU har for at råde over finansielle instrumenter, der - sammen med de relevante naturlige og menneskelige ressourcer - er egnet til den økonomiske situation.
Vi står over for en meget vanskelig opgave med at forudse og udtænke en samhørighedspolitik, der på lang sigt fremmer borgernes velstand. Denne politik var og er fortsat en af de synlige målbare indikatorer for europæisk solidaritet. Forskellighederne mellem visse regioner er imidlertid relativt markante, og vi skal ikke se bort fra den kendsgerning.
Det er foruroligende, at der er tegn på, at disse forskelligheder er for opadgående, hvilket kan øge uligheden og føre til isolering. Som repræsentant for en af de fattigste medlemsstater i EU opfordrer jeg kraftigt til, at et af fokuspunkterne i samhørighedspolitikken er samhørigheden mellem lavindkomstlandene i EU.
Jeg er opmærksom på, at vi ikke kan betragte strukturfondene som en mirakelkur. Vi er klar over, at vi er nødt til i fællesskab at gøre en indsats og sætte farten op med hensyn til at overholde EU's grundlæggende normer. Vi må også advare mod den mulighed, at det, hvis landene i EU bevæger sig i forskellige hastigheder, evt. på et egnet tidspunkt kan føre til en indre omstrukturering af EU.
Frem for alt skal vi fastlægge kriterier, forenklede betingelser og ensartede muligheder for at få ressourcer via EU's fonde. Først herefter bør der tilføjes en bestemmelse om at reducere støtten til lande, hvor der ikke sker nogen fremskridt. Jeg synes, det er hensigtsmæssigt, at landene, hvis nogle af dem støder på vanskeligheder, mens de agerer på egen hånd, er omfattet i forbindelse med områder og problemer med en yderst transnational dimension.
Som følge heraf vil EU's ressourcer også blive bevilget til de forholdsvis rige lande og deres regioner med et lavere BNP. Endelig skal resultaterne af samhørighedspolitikken også måles efter, hvor mange arbejdspladser der skabes. Det er også en indikator for, hvor integreret politikken er med andre politikker, og sikrer merværdi.
Elisabeth Schroedter
Hr. formand, hr. kommissær! Der er ikke blevet sagt synderlig meget om betydningen af den europæiske samhørighedspolitik i Europa. Det er en central politik i EU, idet den centralt holder sammen på EU. Det er et symbol på solidaritet og på overvindelse af national egoisme. Det er et instrument for alle regionerne. Parlamentet finder det derfor så foruroligende, at denne solidaritetsordning evt. bare bliver afskaffet bag vores ryg. Det peger ikke i retning af god regeringsførelse, når Kommissionen i hemmeliglighed udarbejder strategiske dokumenter i stedet for at føre åbne forhandlinger om, hvordan vi kan fortsætte med solidaritetsordningen set i lyset af de store udfordringer, vi står over for, såsom klimaændringer og demografiske ændringer og i betragtning af de stramme budgetter.
Vi har brug en reform, men den skal resultere i reelle forandringer. Den skal medføre en bæredygtig udvikling i regionerne. Den skal tilvejebringe støtte til regionerne til deres projekter og ikke være en topstyret politik på den måde, som denne øremærkningsordning på nuværende tidspunkt gør. Der skal i stedet udvikles en nedefrakommende proces i tæt partnerskab med alle aktørerne i regionerne. Vi kender denne proces. Vi har i forvejen LEADER-fremgangsmåden til udvikling af landdistrikter. Det er en fremragende fremgangsmåde til at fremme bæredygtig udvikling og få alle involveret for at sikre et meget højt niveau af lokal accept. Men Kommissionen skal være modig nok til at sige ja til solidaritetsordningen og ja til, at regionerne bestemmer deres egen udvikling - i stedet for at det er de nationale regeringers ansvar.
Oldřich Vlasák
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Den nuværende samhørighedspolitik er en levende organisme. I takt med at Europa forandrer sig, ændrer situationen for de enkelte stater og grupper sig med hensyn til denne politik. Desværre er der dukket flere spørgsmål end svar op i drøftelserne af den fremtidige samhørighedspolitik efter 2014.
Vil samhørighedspolitikken fortsat hovedsagelig gavne de mindst udviklede regioner i EU? Vil vi få lejlighed til at etablere transportmæssige og tekniske infrastrukturer i den kommende periode? Vil vi formå at forbedre livskvaliteten og foretage besparelser? Vil vi formå at reducere bureaukratiet og overadministrationen i forbindelse med tildeling af EU-midler? Vi vil i den allernærmeste fremtid søge efter konsensusbaserede svar på disse og andre spørgsmål.
Med tanke på de kommende udviklingstendenser anser jeg det personlig for absolut nødvendigt for det første at afstemme de lokale myndigheders rolle korrekt i forbindelse med forvaltning af EU's fonde og for det andet at målrette EU's fonde mod at støtte anvendelsen af moderne teknologier. Det er præcis de to områder, som er kombineret i initiativet om "intelligente byer", der giver mulighed for at give nyt liv til lokalmyndighederne og samtidig giver erhvervslivet mulighed for i en tid med økonomisk krise at anvende moderne systemer og intelligente teknologier og skabe økonomisk vækst. Det er så absolut en grund til at målrette de strategiske investeringer mod dette område ikke alene på lokalt forvaltningsniveau, men også på medlemsstats- og endog EU-plan. Intelligente transportsystemer, som kan skåne byerne for trafikkaos, understøttende navigationsmekanismer, som kan øge byturismens tiltrækningskraft, og telefontilkaldesystemer, der gør det muligt for ældre medborgere at blive længere i deres egen bolig, er alt sammen former for investering, der bør gives grønt lys til.
Som følge af den økonomiske krise er vores forhandling om den fremtidige samhørighedspolitik sågar blevet endnu mere presserende end nogensinde før. Vi skal i dag tænke os om to gange, inden vi bestemmer, hvor vi kanaliserer EU-midler hen.
Charalampos Angourakis
Hr. formand! EU's samhørighedspolitik har ikke alene svigtet med hensyn til at reducere de regionale og sociale uligheder, men den har også bidraget til at forværre dem. Tallene i statistikkerne er ofte fiktive størrelser - hvilket EU selv indrømmer - og derfor blev der etableret en overgangsstøtteordning for en række regioner, hvoraf tre ligger i mit hjemland, Grækenland.
Reglen om ulige udvikling i det kapitalistiske system er uomgængelig, navnlig i krisetider, hvor kontrasterne oven i købet bliver mere markante. Prognoserne for 2013 ser desværre endnu værre ud for arbejderne, navnlig i de mindre udviklede områder. EU's samhørighedspolitik forsøger at skønmale denne antigræsrodspolitik, bestikke folk, desorientere arbejderne og nok så vigtigt sikre kapitalens rentabilitet.
Formålet med midlertidig at glatte kontrasterne ud mellem grupper af plutokratiet, hvilket misvisende kaldes "solidaritet", bliver nu afløst af reglen om konkurrence og det frie marked. Disse elementer findes også i Lissabonstrategien og EU's strategi for 2020.
Der opfordres til nye former for regional og lokal forvaltning, som foreslået i Grækenland af partierne PASOK og Nyt Demokrati, udvidet og mere direkte indgriben fra EU's side i de regionale organer og differentieret territorialt samarbejde, der også vil fungere på tværs af de nationale grænser. Vi opfordrer arbejderne til at forkaste denne politik.
Endelig vil jeg gerne benytte min taletid til at opfordre formanden til at gøre sin indflydelse gældende med hensyn til at opnå en blåstempling i Parlamentet af de retfærdige krav hos arbejderne, der går på gaden for at protestere.
John Bufton
Hr. formand! Vedrørende samhørighedspolitikken efter 2013 viser et lækket udkast til et budgetdokument "A Reform Agenda for a Global Europe", at EU-finansiering fra 2013 og fremefter måske bliver ændret til udelukkende at være en nationalt koordineret snarere end en regionalt tildelt bevilling.
I udkastet afviser man det regionale og lokale styringsniveau i forbindelse med forvaltning på flere niveauer, og forkaster dermed det delte forvaltningsprincip. Der indføres i stedet en sektorbaseret tilgang til det nye budget frem for den uafhængige tilgang i de nuværende strukturer.
Forslaget om at begrænse politikken til nationalt plan vil medføre, at de støtteberettigede medlemsstater styrer omfordelingen. Det betyder ikke alene, at nettobidragyderne vil gå glip af yderligere tilbagebetalte midler, men at de stater, der forventes at komme med i EU ved en kommende udvidelse, vil blive medlem i henhold til en samhørighedsfinansiering, som sandsynligvis forbliver uændret i den kommende budgetperiode.
Som følge heraf vil de lande, der i øjeblikket må bære en stor andel af EU's finansielle byrde, såsom Det Forenede Kongerige, opdage, at de skal finansiere et stadig stigende antal medlemsstater, der er berettiget til støtte.
Endnu færre skuldre skal bære endnu mere, og rabatten til Det Forenede Kongerige går muligvis fløjten. Med flere lande, der står i kø for at komme med i EU, er jeg bekymret for, at Wales vil opleve, at den støtte, der er hårdt brug for, vil gå til nyere medlemsstater.
Det er ikke nogen overraskelse, at nogle af Europas rigeste lande som Norge og Schweiz er gået i en stor bue uden om EU, velvidende at de ville komme til at betale til deres fattigere naboer. Men Wales har ikke råd til at betale til EU, hvis der ikke kommer nogen penge retur.
Udviklingstendensen forstærker EU's stigende ambition om yderligere integration, centralisering og føderalisme, men man giver afkald på den regionale dimension af samhørighedspolitikken, der ligger til grund for EU's løfte om at støtte territorial samhørighed og gavne alle medlemmer.
I stedet forsøger EU som en ulv i fåreklæder i det skjulte at droppe samarbejde og kompromis til fordel for konsolidering.
Selv om borgerne i Europa fik at vide, at EU - ud fra argumentet om stærkere handelsforbindelser - styrkede båndene til landbruget og fremmede ligheden, gør rænkespillet i et voksende bureaukratisk globalt EU, at der er mindre fokus på landbrug og regionaludvikling og i stedet mere fokus på en uønsket ambitiøs global strategi, der omfatter øget indvandring til lande som Det Forenede Kongerige.
Større dele af EU's budget vil skulle gå til en sådan dagsorden på bekostning af regioner som f.eks. Wales. De sidste udbetalinger til projekter omfattet af EU's strukturfondsprogrammer for 2007-2013 vil ske i 2015. Der hersker usikkerhed om, hvor mange, om nogen, EU-midler Wales vil kunne få i fremtidige finansieringsrunder.
Hvis samhørigheden evt. forsvinder helt fra de forholdsvis rige nationer, uden at der overhovedet nævnes noget om overgangsfinansiering, vil det betyde, at befolkningen i Det Forenede Kongerige får endnu mindre at skulle have sagt.
Pengene til betaling af den uforholdsmæssig store regning for medlemskabet kunne kanaliseres bedre ud ved at blive brugt til økonomisk udvikling via projekter, som Det Forenede Kongerige helt på egen hånd træffer beslutning om.
EU's budgetrevision, der offentliggøres til forår, viser sandsynligvis, at hver regering i Europa bekendtgør, at det er nødvendigt med øget offentlig låntagning. Det ser mere og mere ud til, at omfanget af midler, der er til rådighed for Wales, bliver væsentlig mindre.
Konsekvenserne vil omfatte reduktioner i programbudgetter, færre samfundsøkonomiske investeringer i Wales og vidtrækkende tab af arbejdspladser i forbindelse med programforvaltning og projektgennemførelse.
Frem for at have nogen form for gavnlig indvirkning på borgerne i min valgkreds vil EU's aktiviteter være et slag i ansigtet på befolkningen i Wales, hvis man beslutter sig for at trække tæppet væk under fødderne på os. Det sandsynlige resultat af at reducere tildelingen af midler til Wales og Det Forenede Kongerige vil få stor indvirkning på vores land som helhed, og det vil også ramme landbrugssektoren.
Tiden må nu være inde til, at befolkningen i Wales og Det Forenede Kongerige får en folkeafstemning om relationerne til EU, så folket kan bestemme, om de ønsker at blive styret fra Westminster eller Bruxelles.
Markus Pieper
(DE) Hr. formand, mine damer og herrer! Lad os blot et øjeblik forestille os de europæiske regioner uden den europæiske regionalpolitik. Mange byer og landregioner ville stå uden afgørende incitamenter vedrørende strukturforandringer. Grænseregionerne med deres problemer med grænsependlere og grænseoverskridende infrastrukturer ville ganske enkelt blive forsømt. Socialpolitikken ville ikke længere være begunstiget af EU-bidrag til uddannelses- og beskæftigelsespolitik. Mellemstore virksomheder ville være hindret i med succes at deltage i internationale netværk.
Uden EU's regionalpolitik ville lokalsamfundene i regionerne ikke længere være synlige. Vi er derfor meget irriteret over signalerne fra Kommissionen med bl.a. forslag om socialprogrammer uden støtte via strukturfinansiering. Det ville gøre Kommissionen til et socialmonopol uden regionerne eller ville føre til krav om støttepolitik til blot de svageste i vores samfund. Dette ville efterfølgende betyde, at vi fuldstændig ville tabe den europæiske sammenhæng af syne, og vi ville vende tilbage til en tidsalder med renationalisering.
Uanset om Kommissionen nu har gjort disse dokumenter offentligt tilgængelige eller ej, vil Parlamentet ikke lægge ryg til den deri antydede kurs for en regionalpolitik uden regionerne. Det betyder ikke, at vi ikke er åbne over for tanken om reform. Nye udfordringer i forbindelse med miljøet, energipolitikken eller de demografiske ændringer skal integreres i vores eksisterende tilskudsstrukturer. Jeg går også ind for at gøre det lettere at måle EU's bidrag til regionerne.
De medlemsstater, der hele tiden undlader at vise, at de forvalter midlerne ordentligt, skal desuden have pålagt strengere sanktioner. Mere regional medfinansiering, mere lånefinansiering, mere gennemsigtighed og mere effektivitet - dette er den form for forslag, vi gerne ser for reformen af samhørighedspolitikken. Vi vil støtte forslag af denne type, men vi vil bekæmpe ethvert forsøg på at ødelægge regionalpolitikken. Reformer ja, renationalisering nej!
Georgios Stavrakakis
(EL) Hr. formand! Jeg er enig med de medlemmer, som har haft ordet indtil videre, og jeg vil også gerne påpege, at vi ikke kan acceptere en samhørighedspolitik efter 2013, der for det første vil skelne mellem regionerne i Europa med forslag såsom opgivelse af målsætning 2 (konkurrencedygtighed), for det andet vil omfatte renationalisering af EU-politikker og for det tredje vil udelukke lokale myndigheder fra programplanlægningen og gennemførelsen af Fællesskabets politikker.
Vi forestiller os tværtimod en samhørighedspolitik efter 2013 - en periode, hvor der stadig vil være en fælles europæisk politik, som gælder i alle regioner i EU - hvor der fortsat er tilstrækkelige midler til at nå målsætningerne, og hvor der er forenklede ansøgningsregler, således at politikken opnår endnu større merværdi.
Jeg er bekymret over indholdet i dokumentet vedrørende 2020-strategien, fordi der ikke henvises til samhørighedspolitikken, som er det mest hensigtsmæssige redskab til at nå Lissabonstrategiens mål. En stor del af samhørighedspolitikken går faktisk i forvejen ud på at nå disse mål og vil bevise sin merværdi. Det er også et vigtigt bevis for samhørighedspolitikkens betydning, at den har været lokomotivet i forbindelse med den europæiske økonomiske genopretningsplan.
Der er én udviklingspolitik, én solidaritetspolitik, én politik for hver enkelt medborger i EU, uanset i hvilken region i EU, vedkommende bor i. Men i Kommissionen glemmer man desværre dette, eller man synes at se bort fra det, og man behandler forslag, som ændrer principperne i og formen af samhørighedspolitikken. Men man kan være forvisset om, at vi vil benytte enhver lejlighed til at minde Kommissionen om dette.
Michael Theurer
(DE) Hr. formand, mine damer og herrer! Finansiering til regionerne og strukturfinansiering udgør en del af vores praktiske økonomiske politik og synliggør i stor grad EU. I lokalforvaltningsenhederne, dvs. byerne og kommunerne i regionerne, arbejder de forskellige aktører tæt sammen. Vi skal derfor bibeholde denne helhedstilgang for hele EU.
Jeg opfordrer Kommissionen til at fokusere meget mere på små og mellemstore virksomheder og inddrage lokalforvaltningsenhederne, byerne og kommunerne, langt mere i den fremtidige samhørighedspolitik. Vi bliver helt sikkert nødt til at investere i infrastrukturen i fremtiden, men vi skal frem for alt sørge for, at innovation og overførsel af teknologi sikres for små og mellemstore virksomheder. Vi bør i fremtiden også gøre det muligt, at der kan ydes støtte til arbejdspladser. Dette er de afgørende punkter, når der skal vælges en ny kurs for struktur- og samhørighedspolitikken i EU.
François Alfonsi
(FR) Hr. formand! For så vidt angår Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliance, er samhørighedspolitikken det centrale i en af de mest grundlæggende politikker i EU, nemlig solidaritetspolitikken. Europa bliver stærkere, hver gang der udvises europæisk solidaritet. Dette er af grundlæggende betydning for os.
Kommissionen skal efter vores opfattelse integrere følgende principper. For det første skal territorial samhørighed, da den er en politisk prioritet, også prioriteres højt rent budgetmæssigt.
For det andet udgør en region et hensigtsmæssigt partnerskabsniveau med hensyn til regionaludviklingspolitik. Renationalisering af denne politik ville vi ikke kunne acceptere.
For det tredje skal samhørighed også anvendes til at reducere de største økonomiske og sociale uligheder inden for et område - til gavn for ugunstigt stillede byområder eller problemfyldte landdistrikter, eller hvor der findes meget få serviceydelser på grund af strukturmæssige ulemper som f.eks. på øer.
Endelig skal det vurderes individuelt, i hvilken grad alle EU's regioner er berettiget til at nyde godt af samhørighedspolitikken, naturligvis alt efter deres økonomiske stade, men EU skal kunne yde sit bidrag, hver gang samhørighedspolitikker står på spil.
Cornelia Ernst
(DE) Hr. formand! Dette er en central forhandling om EU's karakter. Valget står mellem markedet og socialpolitikken. Kommissionens nuværende tanker om den fremtidige samhørighedspolitik er uacceptable. Strukturfondene skal styrkes og ikke svækkes. Man bør fra europæisk side gøre mere og ikke mindre for at overvinde de økonomiske og sociale udviklingsforskelle. Jeg vil gerne ganske åbent sige, at renationalisering - selv af dele af den nuværende samhørighedspolitik - ville få en alvorlig indvirkning på dårligt stillede regioner, bl.a. i Tyskland og særlig i Østtyskland. Efter den sidste udvidelsesrunde i EU er forskellene mellem regionerne i EU vokset.
Det er desuden vigtigt for mig, at især de socioøkonomiske forudsætninger i de regioner, som lige ligger over grænsen for støtteberettigelse på 75 % af EU-gennemsnittet for BNP pr. indbygger, anerkendes. Hvis disse regioner pludselig mistede al støtte efter 2013, ville det få katastrofale følger for dem.
Det er naturligvis særdeles vigtigt, at EU's specifikke støtte til byer øges, idet det er her, det store potentiale for økonomien og finanserne ligger, idet byerne også har været særlig hårdt ramt af krisen.
Jeg vil gerne komme med en sidste bemærkning om grænseregionerne. Som parlamentsmedlem fra Østtyskland ved jeg, at vi er nødt til at investere og gøre en del der. Jeg er meget bekymret for, at Kommissionen svigter os på dette område.
Franz Obermayr
(DE) Hr. formand! Det er formentlig i mellemtiden velkendt, at der er stor bestyrtelse og uro blandt medlemmerne i Regionaludviklingsudvalget, fordi et såkaldt hemmeligt dokument fra Kommissionen har cirkuleret siden oktober. Dette dokument indeholder et udkast til en budgetreform for perioden 2013-2020, der udgør en kovending i budgetpolitikken. Den oprindelige regionale fokus i budgettet er blevet afløst af en sektorbaseret tilgang.
Det nye udkast udgør en massiv indskrænkning af nærhedsprincippet og princippet om forvaltning på flere niveauer, hvilket er i modstrid med Lissabonstrategien. Helt konkret omfatter udkastet planer om at opgive målsætning 2, dvs. konkurrencedygtighed og beskæftigelsespolitik. Da der findes målsætning 2-regioner i hver medlemsstat, vil dette jo desværre berøre to tredjedele af alle EU's regioner. Dette uheldige forslag begrundes med, at forskellen mellem nye - eller dvs. fremtidige - medlemsstater og Vesteuropa på nationalt niveau er så stor, at der er behov for en ny budgetpolitik. Set i lyset af finanskrisen siges dette at være en måde, hvorpå man kan stimulere økonomien.
Det er for mig helt åbenlyst, at man med dette forslag vil komme Tyrkiets eventuelle tiltrædelse i forkøbet. Vi ved, at det ville kræve øget finansiering, og dette er en planlægningsmåde, som skal sikre, at de enorme pengebeløb, der ville være nødvendige ved en sådan tiltrædelse, står til rådighed.
Jeg vil dog gerne helt klart sige, at det positive udfald af samhørighedspolitikken på regionalt plan afhænger af, hvor tæt på de lokale økonomiske problemer den kommer. De pågældende midler vil derfor ligesom hidtil blive investeret fornuftigt og effektivt. Hvis den regionale bestanddel ikke tages med, kan man ikke komme ud af den økonomiske krise.
Jeg lod mig ikke overbevise af hr. Barrosos svar på fru Hübners åbne skrivelse, hvor hun giver udtryk for sine betænkeligheder, og jeg forventer derfor en snarlig og konkret redegørelse.
Alain Cadec
(FR) Hr. formand, mine damer og herrer! Vores gruppe støtter helt klart en stærk og velfinansieret samhørighedspolitik, som kan fremme konvergensen i EU's regioner. Vi mener faktisk, at denne politik for at være effektiv skal reformeres og forstærkes. Vi, Parlamentet og Kommissionen, skal udforme denne politik i fællesskab og med størst mulig gennemsigtighed.
Jeg glæder mig over, at Regionaludviklingsudvalget i Parlamentet har nedsat en arbejdsgruppe vedrørende den fremtidige samhørighedspolitik. Høringer om budgettet efter 2013 og de kommende mål for denne politik skal inddrage alle de pågældende aktører, dvs. medlemsstaterne, regionerne, Kommissionen og Parlamentet. Det er utænkeligt at svække - eller helt at afskaffe - de regionale og lokale niveauer, der giver hele denne politik mening. Navnlig for så vidt angår finansiering, hersker der i dag stor usikkerhed om samhørighedspolitikkens fremtid. Det er uklart, hvornår den nuværende finansieringsramme udløber, og det samme gælder omfanget af reformen af de finansielle overslag. Man må ikke glemme, hvor vigtigt det er at opretholde stabilitet i forbindelse med finansiering af denne politik. Det er også yderst vigtigt at afvise enhver tanke om renationalisering af samhørighedspolitikken, da dette ville fratage regionerne valgmuligheden for at bestemme, hvordan strukturfondsmidlerne skal distribueres og vil ødelægge den regionale dimension af denne politik.
Vi forventer en umiskendeligt proaktiv holdning fra Kommissionens side vedrørende udarbejdelse af en hvidbog om territorial samhørighed. For så vidt angår distributionen af disse midler, ønsker vi ikke millimeterretfærdighed, men økonomisk lighed, og vi ønsker dette i forbindelse med en form for harmonisk udvikling, der bygger på resultater og på situationer, som varierer fra område til område. Samhørighedspolitikken skal ikke blot fokusere på de fattigste regioner. Den skal være stilet mod alle EU's regioner, herunder de oversøiske regioner.
Det er af helt afgørende betydning for Parlamentet at have klart identificerede lokale kontaktpersoner. Det er prisen - den eneste pris - for, at midlerne fra EU's strukturfonde bliver distribueret retfærdigt og effektivt.
Ricardo Cortés Lastra
(ES) Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Jeg vil gerne begynde med at sende en hilsen til alle de sociale organisationer, der er til stede i København, idet jeg håber på et positivt resultat for jordens fremtid og for den globale samhørigheds fremtid.
Vi skal værne om samhørighedspolitikken som en fællesskabspolitik, der er et bolværk mod forsøg på renationalisering. Det er nødvendigt, ikke alene på grund af den direkte indvirkning på udviklingen af samhørighed i alle vores regioner og medlemsstater, men også på grund af dens merværdi med hensyn til strategisk planlægning, økonomisk stabilitet og synligheden af det europæiske projekt.
Det er samtidig vigtigt at tage hensyn til den helt afgørende rolle, regionerne spiller og skal spille i forbindelse med samhørighedspolitikken. Decentral forvaltning og god regeringsførelse på forskellige niveauer er afgørende for at sikre, at regionaludviklingspolitikken er en succes.
Etableringen af overgangsmekanismer, der giver en glat overgang i de regioner og lande, hvor der efterhånden gribes mindre ind inden for rammerne af det såkaldte konvergensmålsætning og Samhørighedsfonden, er et andet punkt, der bekymrer mig. Og det samme gælder for udviklingen af europæiske regioner, hvor man skal håndtere naturgivne vanskeligheder, bl.a. de særlige forhold i grænseregionerne.
Ilda Figueiredo
(PT) Hr. formand! Vi har været særdeles foruroliget over at være vidne til hele forløbet i forbindelse med reformen af budgettet, navnlig vedrørende struktur- og samhørighedspolitikken.
I en krise, der er kendetegnet ved enorme sociale uligheder og regionale asymmetriske forhold, er struktur- og samhørighedspolitikken en grundlæggende faktor til opnåelse af reel økonomisk og social samhørighed. Det indebærer, at der fastholdes stramme målsætninger på dette område, og at man ikke forsøger at nationalisere omkostningerne i forbindelse med Fællesskabets politikker i hverken landbruget eller fiskeriet, hvilket ville skade de mindre udviklede lande og regioner såvel som regionerne i Fællesskabets yderste periferi.
Der er imidlertid forskellige tegn på, at man lægger op til at undergrave samhørighedsbegrebet endnu mere, enten ved at forsøge at få det til at omfatte og finansiere alle mulige former for aktiviteter og aktører, der intet med samhørighedsmålsætninger at gøre - navnlig EU's strategi for 2020 og politikken vedrørende klimaændringer - eller ved at ændre kriterierne for støtteberettigelse og forvaltning. Denne forhandling om samhørighedspolitikken efter 2013 er derfor hårdt tiltrængt. Vi ser frem til at få et klart svar på, om man vil støtte en reel økonomisk og social samhørighedspolitik.
Nuno Teixeira
(PT) Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Vi har snarest muligt brug for en forhandling om Fællesskabets budget og om, hvordan man forbedrer bæredygtigheden og gennemsigtigheden i fremtiden. Finansieringsrammen for perioden efter 2013 skal bygge på solidaritet og territorial samhørighed. Dette er centrale værdier for regioner såsom Madeira, der har vedvarende problemer og følgelig har brug for vedvarende støtte.
Jeg vil gerne delagtiggøre mine kolleger i nogle tanker, som vi efter min mening altid skal have, når vi tænker over og udvikler vores samhørighedspolitik. Ved en række lejligheder har Kommissionen nævnt nogle aspekter, som jeg tror, er uhyre vigtige, som f.eks. behovet for, at denne politik bliver mere fleksibel, enkel, effektiv og resultatorienteret med hensyn til fastlæggelsen og gennemførelsen deraf. Der er dog spørgsmål, som bekymrer mig noget, især for så vidt angår behovene i den yderste periferi. Jeg vil i den anledning gerne komme med tre korte bemærkninger.
For det første bør den nuværende regionale tilgang have forrang i forhold til alternative kriterier som f.eks. sektorer med merværdi. En sådan forandring kunne skabe usikkerhed om målsætning 2, der i øjeblikket er til gavn for omtrent to tredjedele af EU's regioner, og kunne ligeledes potentielt virke imod hensigten i regioner med højspecifikke økonomiske profiler og konkurrencemæssige fordele.
For det andet tror jeg, det er af afgørende betydning at bibeholde nærhedskriteriet i forbindelse med samhørighedspolitikken. Det skal fortsat have høj prioritet at bevilge og forvalte midler fra strukturfondene ud fra et regionalt synspunkt og ikke ud fra et nationalt eller endog et centraliseret europæisk synspunkt.
I forbindelse med mit tredje og sidste punkt, men et mindst lige så vigtigt punkt, vil jeg gerne fremhæve Lissabontraktatens artikel 349, der indeholder bestemmelser om særbehandling i den yderste periferi med hensyn til adgang til strukturfonde præcis på grund af den økonomiske og sociale situation, som er værre på grund af vedvarende og særlige begrænsninger og karakteristika, der manifesterer sig som konstante problemer og derfor kræver den vedvarende støtte, vi efterlyser.
Wojciech Michał Olejniczak
(PL) Hr. formand! Samhørighedspolitikken bidrager i dag til udviklingen af vej- og jernbaneinfrastruktur, først og fremmest i de nye medlemsstater. Takket være denne politik er der skabt mange nye arbejdspladser, og der vil så afgjort blive skabt flere i de næste par år. Investeringer vedrørende miljøbeskyttelse er også særdeles vigtige.
Ved en evaluering af politikken og den hidtidige effektivitet deraf er det værd at svare på et grundlæggende spørgsmål, nemlig hvad der sker efter 2013. Parlamentet skal tydeligt sige, at der ikke hersker konsensus omkring rationalisering af samhørighedspolitikken. Ligesom de traditionelle aktiviteter og mekanismer skal samhørighedspolitikken efter 2013 støtte forskning, videnskab, udvikling, innovation, jobskabelse og kampen mod global opvarmning. Samhørighedspolitikken skal også i større grad omfatte landdistrikterne. Det er vigtigt, at en gennemførelse af samhørighedspolitikken bygger på regionerne og makroregionerne.
Tamás Deutsch
(HU) Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg vil kort tale om tre punkter, nemlig lige rettigheder og lige status, hemmeligholdelse og sidst, men ikke mindst, betydningen af landdistrikternes udvikling. 20 år efter Berlinmurens fald og 20 år efter, at vores kollega László Tőkés gennembrød tavshedens mur i begyndelsen af den rumænske revolution i Temesvár (Timişoara) i Transsylvanien, er det mere end én gang blevet sagt, at vi i det 21. århundrede ikke længere har gamle og nye medlemsstater i EU, men et EU, der er en helhed. Jeg er helt enig i dette udsagn, der jo er meget generelt, men jeg føler, det er vigtigt, at det ikke alene indgår som led i symbolske beslutninger, men også udmøntes i den daglige anvendelse af samhørighedspolitikken, der er en af EU's vigtigste fælles politikker.
Hvis EU's medlemsstater nyder godt af lige rettigheder og lige status, er det ubegribeligt, at samhørighedspolitikken skal reformeres på en måde, hvor EU's medlemsstater, der kom med i EU i 2004 og 2007, bliver taberne i den nye samhørighedspolitik. En sådan reform er ganske enkelt utænkelig. Mit andet punkt drejer sig om hemmeligholdelse. Det er en latterlig situation, hvis Kommissionen enten fremsætter en række meningsløse erklæringer om samhørighedspolitikkens fremtid eller absolut intet siger om spørgsmålet. Som parlamentsmedlem og medlem af det relevante parlamentsudvalg forventer jeg, at Kommissionen indtager en klar, utvetydig holdning til disse spørgsmål.
Sidst, men ikke mindst, vil jeg gerne tale om udvikling af landdistrikterne. Jeg mener bestemt, at udviklingen af landdistrikterne fortsat skal udgøre et afgørende aspekt af samhørighedspolitikken. Der skal tilføres passende ressourcer til landdistriktudviklingspolitikken. På baggrund af den tekniske holdning, man blev enig om i Rådet af Kommuner og Regioner i Europa, mener jeg, at det er vigtigt for os at gennemtænke mulighederne for at integrere landdistriktudviklingspolitikken med samhørighedspolitikken efter 2013.
Luís Paulo Alves
(PT) Hr. formand! Samhørighedspolitikken er EU's vigtigste instrument til at sikre, at alle borgerne i EU har lige store chancer for succes, ligegyldigt hvor de bor. Den bidrager på afgørende vis til at skabe en europæisk tilhørsfornemmelse og er en af de mest vellykkede og effektive former for europæisk udviklingspolitik.
Jeg kan ikke skjule min bekymring for Kommissionens nu famøse "uofficielle oplæg" og forslagene deri. Vi kan ikke acceptere renationalisering af samhørighedspolitikken, der i praksis ville ophøre, hvis effektiviteten deraf afhang af hver enkelt medlemsstats økonomiske stade. Jeg håber oprigtigt, at Kommissionen én gang for alle vil forlade den kurs.
Som bekendt er der i traktatens nye artikel 349 bestemmelser om, at EU's politikker skal justeres efter de særlige karakteristiske forhold i den yderste periferi, især for at mindske ulemperne dér, men også gøre god brug af deres potentiale. Hvilke tanker har kommissæren vedrørende den fremtidige strategi for den yderste periferi, som Kommissionen vil fremlægge i 2010?
Seán Kelly
(EN) Hr. formand! Ligesom mine kolleger er jeg også blevet foruroliget over en række af de tendenser, som fremgår af det interne dokument, der i betragtning af den overordnede sammenhæng blev lækket for nylig. Det område, der giver mig mest anledning til bekymring er forslaget om at nedprioritere målsætningerne om konkurrencedygtighed.
Disse konkurrencemæssige målsætninger har været af afgørende betydning i forbindelse med landdistrikternes og regionernes udvikling - især teknologiparkerne, som har været med at drive den intelligente økonomi fremad og vil være endnu mere påkrævet fremover.
De har også bidraget til samhørighed inden for samt på tværs af regioner. Jeg tror, det er særdeles vigtigt at indse, at der er enorme fattigdomslommer i regionerne. Det problem erkender man ikke altid, og jeg mener navnlig, at kriteriet om at basere alt på det nationale BNP, er en fejlagtig målemetode. Beregningen skal baseres mere på købekraft, og købekraften i nogle regioner er givetvis langt lavere end det nationale gennemsnit.
Jeg håber, at disse spørgsmål samt de muligheder, synergieffekten mellem forskning, innovation og regionaludvikling giver, bliver behandlet i den kommende hvidbog.
Ligesom min kollega vil jeg også være optaget af landdistriktsudviklingspolitikken - om end ikke som en led i samhørighedspolitikken, men snarere i forlængelse af den fælles landbrugspolitik - men det er samtidig absolut nødvendigt, at landdistriktsudviklingspolitikken ikke kommer under pres i nogle af de kommende forslag, fordi udvikling af landdistrikterne, og navnlig familielandbrug, er af afgørende betydning for den sociale infrastruktur i samfundet.
Endelig vil jeg også gerne lige sige, at der skal gøres mere for at bekæmpe svindel. Jeg ved, der er sket forbedringer i de senere år, men vi skal påse, at de midler, EU giver, går derhen, hvor de var tiltænkt, således at folk får bedre muligheder i hele EU.
Elżbieta Katarzyna Łukacijewska
(PL) Hr. formand! Podkarpacie - den region, jeg repræsenterer - er en region med pragtfulde, ambitiøse, hårdtarbejdende mennesker, et sted, hvor mange foretagsomme virksomheder har deres virke. Der kommer nye udspil på banen som f.eks. Aviation Valley, men samtidig er Podkarpacie et af de dårligst udviklede områder i EU. Vores problemer er ikke resultatet af manglende vilje, men af strukturelle og infrastrukturelle begrænsninger, hvilket vi ved hjælp af en række programmer forsøger at komme ud over. Jeg vil gerne understrege, at vi som led i vores indsats ikke beder om almisser, men om støtte til vores udspil. Vi ønsker også, at den europæiske økonomis konkurrenceevne bliver bedre, og vi vil gerne have løsninger, der er med til at beskytte vores klima.
Men vi vil også gerne have, at prioriteringsrækkefølgen for finansiering ændres gradvis, ikke pludselig, fordi det ville betyde, at de svageste regioner blev overladt til sig selv. Det er meget vigtigt, at samhørighedspolitikken gennemføres af regionerne, fordi en sådan løsning giver den bedste virkning. Jeg vil også gerne gøre opmærksom på, at samhørighedspolitikken sender et særdeles vigtigt signal til borgerne. Den viser, at Europa er forenet, og at det svarer sig at deltage i dette enestående projekt.
Sabine Verheyen
(DE) Hr. formand! Den regionale strukturfinansiering er et vigtigt redskab for europæisk integration, og især målsætning 2-midlerne er i den sidste tid af mennesker i mange regioner blevet anset for at være et lokomotiv for den lokale strukturelle og økonomiske udvikling. Det er et vigtigt middel til håndtering af strukturelle forandringer i regionerne og i lokalforvaltningsenhederne.
Det giver borgerne mulighed for at få førstehåndserfaringer med EU, fordi midlerne har en lokal virkning. Men vi har brug mere enkle, tydeligere og mere gennemsigtige strukturer og bedre kontrol med samhørighedsmidlerne, således at midlerne bliver anvendt på en bæredygtig og effektiv måde. Samhørighed eller konvergens af social og økonomisk udvikling er et hovedmål for EU, og det er derfor vigtigt, at dette instrument i fremtiden bliver styrket og ikke svækket.
Samhørighedspolitikken i Europa skal tilføres mere klarhed, mere gennemsigtighed og mere effektivitet. De enkelte medlemsstater skal også påtage sig mere ansvar på dette område. Det er derfor væsentligt at fastholde additionalitetsprincippet i finansieringen. Vi ønsker ikke, at strukturfinansieringen skal renationaliseres. Jeg vil derfor gerne bede Kommissionen om at opfylde disse krav i forbindelse med finansieringskriterierne for 2013.
Derek Vaughan
(EN) Hr. formand! Wales er formentlig det mest EU-venlige område i Det Forenede Kongerige, og grunden er, at hvert lokalsamfund, næsten hver enkeltperson og mange organisationer nyder godt af EU-midler, tidligere målsætning 1-midler og nu konvergensmidler.
Hvis Kommissionen går videre med sine forslag, tror jeg derfor, det vil få enorme politiske konsekvenser i områder som Wales. Det vil naturligvis også få enorme økonomiske, finansielle og sociale konsekvenser for disse regioner.
Jeg mener således, det er helt afgørende, at alle medlemmer i Parlamentet kraftigt opfordrer Kommissionen til at fremsætte forslag, som er acceptable for os - og hermed mener jeg forslag, der sætter hver region i hele Europa i stand til at opfylde betingelserne for at få adgang til strukturfondene - og også sikre, at de områder, hvor berettigelsen til konvergensmidler bortfalder efter 2013, får en form for overgangsstatus fremover.
Formanden
Så er hr. Gollnisch omsider ankommet. Han får ordet, men kun i ét minut.
Bruno Gollnisch
(FR) Hr. formand! Jeg har under alle omstændigheder lyttet meget omhyggeligt til alle mine kollegers indlæg. Jeg mener, der er to hovedpunkter, som går igen i disse indlæg. Det første punkt er hemmelighedskræmmeriet i forbindelse med Kommissionens mystiske "uofficielle dokument", og derfor ser vi spændt frem til Kommissionens forklaringer.
Det andet punkt er denne temmelig mærkværdige holdning, hvorved territorial samhørighedspolitik tilsyneladende omdefineres på grundlag af helt nye prioriteringer, der ser ud til at have meget lidt til fælles med samhørighed i sig selv. Jeg tænker her navnlig på spørgsmålet om udenrigspolitik, der jo har høj prioritet for den højtstående repræsentant, men som naturligvis prioriteres meget lavere i denne sammenhæng.
Hvad angår den fælles landbrugspolitik, er den desværre allerede i stort omfang ofret på markedskræfternes alter. Vi mener derfor, at det ville være overordentlig nyttigt, hvis Kommissionen kunne give os en meget tydeligere idé om, hvad dens målsætninger er fra nu af. Endelig synes jeg ikke, at global opvarmning hører hjemme under samhørighedspolitikken.
Alfredo Pallone
(IT) Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg deler bekymringerne hos mange af mine kolleger. Jeg tror slet ikke, at en tilbagevenden til positive vækstrater for BNP som f.eks. i prognoserne for 2010 vil markere afslutningen på den økonomiske krise, vi oplever. Vi vil først kunne anse den for at være helt ovre, når beskæftigelsen er nået op på niveauet inden krisen. I de mest optimistiske budgetoverslag skønnes det at ske omkring 2010.
I den sammenhæng er det nødvendigt at gennemføre en investeringspolitik, og det er strategisk altafgørende, at målsætning 2 eller noget tilsvarende bibeholdes, da den udgør et effektivt instrument, der kan hjælpe vores regioner med at komme ud af krisen. En bibeholdelse af målsætning 2 er af interesse for Italien og for mange andre europæiske lande, eftersom den opfylder et uhyre vigtigt behov, nemlig udvikling af de mindst udviklede regioner og styrkelse af konkurrenceevnen i de mest udviklede regioner.
I betragtning af disse argumenter mener kommissæren så ikke, at Kommissionens opgivelse er overordentlig skadelig for regionerne i bl.a. Italien, Europa og Middelhavslandene?
Evelyn Regner
(DE) Hr. formand! Alle eller i hvert fald de fleste af talerne har nævnt den europæiske sociale model, men dette kommer ikke nok til udtryk i EU's budget eller i samhørighedspolitikken. Jeg så derfor gerne, at Den Europæiske Socialfond (ESF), var selvstændig og adskilt fra den europæiske strukturpolitik. Der skal bevilges flere midler til ESF, og fonden skal være mere fleksibel. Det skal også være muligt at stille flere midler til rådighed i den syvårige finansperiode.
Ved at adskille Den Europæiske Socialfond fra strukturpolitikken bliver det muligt at stille tilstrækkelige midler til rådighed til de regioner, der ikke er økonomisk underudviklede, og som man derfor i vid udstrækning har set bort fra i forbindelse med EU's strukturelle finanspolitik. Den Europæiske Socialfond skal derfor anvendes mere effektivt til at bekæmpe problemer på arbejdsmarkedet som f.eks. en høj arbejdsløshed, en lav beskæftigelsesgrad for kvinder, mange unge, der går ud af skolen tidligt, og en lav grad af efteruddannelse.
Rodi Kratsa-Tsagaropoulou
(EL) Hr. formand! Jeg mener, at vores parlamentsudvalg tog en særdeles vigtig beslutning i forbindelse med forhandlingen i dag, som viser sig at være særdeles interessant, idet der bliver rejst så mange spørgsmål og særdeles vigtige aspekter, som ikke alene vedrører en effektiv samhørighedspolitik efter 2013, men også EU's karakter.
Jeg vil gerne påpege, at denne forhandling, disse betænkeligheder, udspiller sig på et meget mærkeligt tidspunkt for EU. På den ene side har vi i kraft af Lissabontraktaten et positivt skridt i retning af integration, og på den anden side gennemlever vi stadig konsekvenserne af en hidtil uset international finanskrise, hvor vi alle forstår, hvor betydningsfuld solidariteten i EU er i form at støtte via det indre marked og samhørighed.
Jeg vil gerne spørge Kommissionen om to ting, som bekymrer Parlamentet, og hvor jeg deler mine kollegers betænkeligheder. Er det for det første hensigten i planerne at medtage nogle innovative forslag, hvilket vi med glæde ville acceptere, vedrørende renationalisering af Fællesskabets samhørighedspolitik, og hvad skal der for det andet ske med målsætning 2, fordi det er faktisk det, der er nødvendigt for konkurrenceevnen, ikke alene for visse områder, men i sidste ende for hele det europæiske marked.
Karin Kadenbach
(DE) Hr. formand! Jeg mener, at Parlamentets og EU's opgave består i at fastlægge de grundlæggende betingelser, der gør det muligt for mennesker fra alle medlemsstater at få den bedst mulige livskvalitet i de regioner, hvor de bor. Men disse betingelser varierer meget rundt om i Europa. Det er baggrunden for, at vi skal have en stærk og tilstrækkelig finansieret samhørighedspolitik.
Vi må på det kraftigste forkaste alle forslag, der indebærer, at vi forlader vores valgte kurs, og vi har i dag hørt, at der er stillet nogle forslag i den retning. Vi har ikke brug for nogen renationalisering. Vi har brug for finansieringsinstrumenter for alle de europæiske regioner, herunder de underprivilegerede områder og de områder, der allerede har et højt udviklingsniveau. Vi skal ikke sætte det på spil, der allerede er opnået.
Vi har brug for et gennemsigtigt støttesystem, der giver let adgang til finansiering, men også sikrer, at midlerne anvendes korrekt og effektivt. Vi skal tænke i europæiske baner, men handle regionalt.
Iosif Matula
(RO) Hr. formand! Jeg finder denne forhandling om den fremtidige samhørighedspolitik efter 2013 særdeles nyttig. I vore dage, navnlig under denne krise, er forskellene mellem udviklingsniveauet i Europas forskellige regioner betragtelige og vokser stadig.
Lokale regioner i Europa skal fortsætte med samhørighedspolitikken for at kunne nå de planlagte mål. Forskellighederne mellem de respektive regioner skal her og nu reduceres hurtigere. Inddragelsen af de regionale og lokale forvaltningsniveauer skal helt sikkert øges, men uden at disse regioner nødvendigvis føler, at de efterhånden bliver glemt og ladt i stikken.
Mange lande i EU baserer også deres udviklingsindsats og nationale økonomiske politik på samhørighedspolitikkens målsætninger. I mit hjemland, Rumænien, mener vi også, at det vil være særlig nyttigt at fortsætte med den nuværende samhørighedspolitik efter 2013, idet man skal kombinere indsatsen og de nationale midler med midlerne fra strukturfondene og finanserne på regionalt niveau.
Antigoni Papadopoulou
(EL) Hr. formand! Jeg er enig i, at regionalpolitik er løftestangen for at opnå bedre samhørighed og solidaritet i Fællesskabet. Den nuværende internationale økonomiske krise har vist tænder. Den har givet anledning til en lang række uligheder og udøvelse af pres, navnlig blandt de sårbare grupper. Den har givet større arbejdsløshed, uligheder og sociale omvæltninger på nationalt og regionalt plan.
Men den nuværende globale økonomiske krise er også en udfordring. Solidariteten i Fællesskabet skal snarest muligt styrkes med henblik på at opnå en ordentlig, integreret europæisk regional samhørighedspolitik, hvor der fastsættes nogle vigtige prioritetsområder og sikres ordentlige infrastrukturer og tættere grænseoverskridende samarbejde via udveksling af god praksis.
Vi siger nej til forskelsbehandling, nej til renationalisering, nej til bureaukrati, nej til manglende gennemsigtighed, nej til hemmelig afskaffelse af fonde og afskaffelse af målsætning 2, hvilket vil skade Sydeuropa og Middelhavslandene. Vi siger ja til retfærdig fordeling af fællesskabsmidler, til lokale myndigheders deltagelse, til en styrkelse af små og mellemstore virksomheder, til en passende reform, der skal gennemføres således, at der er passende midler til aktiviteter i overensstemmelse med målsætningerne i Europa for 2010. Endelig siger vi ja til særbehandling af fjerntliggende områder, navnlig i Sydeuropa og Middelhavslandene.
Petru Constantin Luhan
(EN) Hr. formand! Den øgede brug af forvaltning på flere niveauer har medført en stigning i behovet for koordineringsmekanismer og -platforme, og de lokale myndigheder befinder sig ofte i en situation, hvor de må afhjælpe sociale uligheder som følge af et forløb for denne politik, som de ikke kan kontrollere og kun i ringe grad kan påvirke.
Det er desuden meget vanskeligt at skønne langtidsvirkningerne af projekter, der finansieres via europæiske fonde, og virkningen af programmer, som gennemføres på samme tid.
Jeg vil gerne vide, hvordan Kommissionen har i sinde at støtte den indsats, der er blevet ydet af lokale myndigheder med henblik på at skabe en integreret og bæredygtig udviklingsstrategi med udgangspunkt i lokalsamfundenes behov og under hensyntagen til de behov, der kunne blive påvirket af udefrakommende faktorer.
Hvilke instrumenter vil Kommissionen udvikle til de lokale myndigheder?
Czesław Adam Siekierski
(PL) Hr. formand! Samhørighedspolitik er en hjørnesten i udviklingspolitikken. Det er faktisk den politik, der bidrager mest til at styrke regionernes og lokalsamfundenes identitet. Vi kommer efter min mening ud i to ekstremer her. Nogle vil gerne lægge lidt for meget i politikken, mens andre ønsker at begrænse den for meget. Den vigtigste målsætning med politikken er helt sikkert bæredygtig udvikling på en række områder.
Samhørighedspolitikken skal være den samme for både byområder og landdistrikter. Lad os ikke glemme, at EU efter en så stor udvidelse i høj grad er differentieret. Det er en vigtig opgave at sikre lige udviklingsmuligheder. Aktuelle udfordringer, vi er nødt til at imødegå samtidig, er kampen mod den økonomiske krise, de ufordelagtige demografiske tendenser og endelig klimaændringerne. Men en ting står fast, og det er, at der er behov for at fortsætte samhørighedspolitikken og tilpasse den til de nuværende udfordringer.
Silvia-Adriana Ţicău
(RO) Hr. formand! Jeg vil gerne tilføje noget til det, min kollega sagde, nemlig at det, når vi taler om intelligente byer, er vigtigt, at vi investerer mere i energieffektivitet i boliger. 90 % af de bygninger, der vil eksistere i 2020, findes allerede nu. Jeg anmoder derfor om at den fremtidige samhørighedspolitik styrker bevillingerne til Den Europæiske Fond for Regionaludvikling, således at medlemsstaterne kan anvende den til at forbedre energieffektiviteten i bygninger, navnlig privatboliger. Jeg mener også, vi skal investere mere i kollektiv transport for at udvikle mobiliteten i byerne.
Georgios Papanikolaou
(EL) Hr. formand! Mine kolleger har dækket de grundlæggende spørgsmål for forhandlingen i dag. Jeg vil blot gerne fremhæve to punkter.
For det første er det uacceptabelt, at forhåndsbetingelserne skal være opfyldt, og faciliteten skal findes, for at kunne drage nytte af vores samhørighedspolitikker og -programmer, når det så i sidste ende ikke kan lade sig gøre af operationelle og, nok så vigtigt, bureaukratiske årsager. Jo mere vi forenkler vores procedurer og politikker, desto tættere kommer vi derfor på det, vi efterstræber, dvs. samhørighed i Europa.
For det andet har vi har nævnt, at vi under alle omstændigheder er ved at komme ud af den økonomiske krise, som i øjeblikket plager hele Europa og hele verden. Hvis vi gerne vil være optimistiske, skal vi tydeligvis styrke de områder, der har størst behov, og, nok så vigtigt om jeg så må sige - og jeg vil gerne have et svar fra Kommissionen her - de socialgrupper, der har størst behov for støtte. Jeg tænker her frem for alt på de unge.
Dette er vores grundlæggende holdning og synspunktet i vores politiske gruppe vedrørende den sociale markedsøkonomi. Det er den eneste måde, hvorpå vi kan imødegå fremtiden med sikkerhed.
Paweł Samecki
Hr. formand! Først og fremmest er der ingen tvivl om, at samhørighedspolitikken vil spille en stor rolle ved gennemførelsen af EU's 2020-strategi.
EU's 2020-strategi vil være en reaktion på en lang række globale udfordringer, og samhørighedspolitikken vil være blandt de centrale og grundlæggende instrumenter, EU og medlemsstaterne har rådighed med henblik på at tage fat på disse udfordringer. Bekymringer om, at samhørighedspolitikken vil blive adskilt fra gennemførelsen af EU's overordnede strategi, er således ubegrundede.
For det andet har Kommissionen på nuværende tidspunkt ikke klare svar på mange af de nævnte spørgsmål og problemer som f.eks. geografisk dækning, dækning eller forekomst af målsætning 2-regioner, passende finansieringsbasis, overgangsordninger eller status for individuelle grupper af regioner.
Jeg indrømmer dette, men der pågår nogle livlige og dybdegående forhandlinger blandt Kommissionens tjenestegrene samt blandt regeringseksperterne fra medlemsstaterne og Kommissionen. Disse forhandlinger vil resultere i, at Kommissionen i efteråret 2010 har færdigudviklet sin holdning fuldt ud.
I løbet af de kommende måneder bør de her i dag nævnte spørgsmål og problemer blive besvaret af Kommissionen på behørig vis.
Endelig vil jeg gerne takke alle medlemmerne for deres spørgsmål og forslag. De bekræfter, hvor vigtig samhørighedspolitikken er som instrument til langtidsinvesteringer på områder, som er nødvendige til opbygning af vækstpotentialet i de europæiske regioner og medlemsstaterne. Jeg vil tage de interessante og værdifulde bemærkninger fra parlamentsmedlemmerne med til Bruxelles, og jeg vil aflægge beretning til mine kolleger i Kommissionens tjenestegrene og til min efterfølger.
Kommissionen vil være klar til i de kommende måneder at fortsætte drøftelserne med Parlamentet om, hvordan den fremtidige samhørighedspolitik skal se ud.
Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Skriftlige erklæringer (artikel 149)
Lívia Járóka  
Forhandlingen om den fremtidige samhørighedspolitik er af overordentlig stor betydning. Da det drejer sig om en horisontal politik, der omfordeler mere end en tredjedel af EU's budget, har konsekvensen af at nå samhørighedspolitikkens målsætninger en afgørende indflydelse på kontinentets fremtid. Helt fra starten har samhørighedspolitikken været en bemærkelsesværdig succes i EU15. Det er desværre nødvendigt med mere aktiv indgriben i de medlemsstater, som i den seneste tid er kommet med i EU og er ramt af ekstrem fattigdom. Situationen er desuden blevet endnu vanskeligere på grund af nye, markante udfordringer som f.eks. klimaændringerne, det dalende befolkningstal eller den globale økonomiske recession. Som følge deraf bliver vi i fremtiden nødt til at håndtere de territoriale forskelle med hensyn til sociale og økonomiske indikatorer i nogle mere effektive og fleksible rammer. Der skal også fokuseres kraftigt på udviklingen af de mindst udviklede områder, navnlig de små regioner, der ligger under det regionale gennemsnit og kæmper med langt større ulemper end selv andre omgivende områder. Med dette formål in mente vil det være værd at overveje at øremærke nogle ressourcer på EU-plan, der specifikt er rettet mod at bringe de planlægningsstatistiske regioner ifølge LAU 1 (tidligere NUTS 4) på linje, hvor de pågældende små regioner eller de lokale organisationer bestemmer, hvordan disse ressourcer skal anvendes. Samordningen med EU's andre politikker skal også forbedres. Barriererne mellem de forskellige fonde skal afskaffes, således at man kan opnå den størst mulige ressourceallokering. Gennemførelsesreglerne skal også forenkles meget. Desuden skal der gives forrang til investeringer vedrørende uddannelse, erhvervsuddannelse og vedvarende beskæftigelse samt til gennemførelse af omfattende programmer, der er tilpasset til de små regioners individuelle behov.
Richard Seeber  
Regionernes Europa er et princip, som man i EU længe har været enig om. I samhørighedspolitikken efter 2013 skal denne vision forblive intakt. Det er en god tilgang at gøre territorial samhørighed til hovedformålet. I den forbindelse spiller samarbejde mellem regionerne en betydningsfuld rolle. I de seneste årtier har den interregionale tilgang resulteret i en række markante succeshistorier. De forskellige EU-projekter på dette område gør det muligt for borgerne at opleve EU direkte og bringer den handlefrihed, der er karakteristisk for europæisk politik, ned på regionalt niveau. Men der ligger stadig et stykke arbejde foran os. En interregional tilgang kræver effektiv samordning for at bringe de forskellige strukturer i de forskellige lande på linje med hinanden. Andre vigtige hjørnestene i regionalpolitikken i de kommende år vil være additionalitet med hensyn til finansiering, tværsektorielt samarbejde og betingelser. For at sikre at midlerne når frem til de områder, der har behovet, skal der være klare og specifikke mål med projekterne. Efter min mening tilfører omhyggelig langsigtet planlægning også merværdi, og man hindrer spild af EU's midler.
Tomasz Piotr Poręba  
Jeg er bange for, at de bestemmelser, Kommissionen har fremlagt - navnlig vedrørende opgivelsen af målsætning 2 og opgivelsen af det regionale aspekt af samhørighedspolitikken til fordel for en sektorbaseret tilgang - kan betyde en tilbagevenden til idéen om et Europa i to hastigheder og en forøget økonomisk og kulturel afstand mellem det gamle og det nye Europa. En sådan model ville være et skridt væk fra integrationen af alle de 27 lande og fra den tanke om solidaritet, der er nedfældet i Lissabontraktatens artikel 3. Den tanke er helt sikkert den grundlæggende årsag til hele samhørighedspolitikken, der sigter på at udjævne mulighederne og udrydde de regionale forskelle.
Forslaget fra Kommissionen om at fokusere mere på forskning og udvikling af nye teknologier er prisværdigt. Dette er vejen frem for Europa. Når vi satser på dette, må vi dog ikke glemme de regioner og lande, hvor det er af grundlæggende betydning at bringe levestandarden op på EU-gennemsnittet. Man skal jo huske på, at de rigeste områder i EU er mere end 11 gange rigere end de fattigste områder. En udryddelse af disse forskelle skal fortsat være hovedprincippet i EU's samhørighedspolitik.
Der er for tiden ved at blive udarbejdet en ny udgave af dokumentet. Jeg håber, at Kommissionen i den nye udgave vil tage hensyn til det, der er blevet sagt under forhandlingen i dag, og det, der bliver sagt i forskellige dele af EU og på forskellige niveauer, dvs. lokalregeringer, regeringer, foreninger og ikkestatslige organisationer. Man opnår kun en god regionalpolitik ved at arbejde tæt sammen med regionerne.
(Mødet udsat kl. 11.05 og genoptaget kl. 11.30)
Formanden
Jeg vil gerne fremsætte en meddelelse. Den vedrører en medarbejder, der i mange år har støttet os i Europa-Parlamentet, fru Birgitte Stensballe. Hun forlader os desværre og fratræder den 1. januar 2010.
(Parlamentet gav fru Stensballe et stående bifald)
