De viktigaste målen inför partskonferensen för Cites-konventionen (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är debatten om
en muntlig fråga till rådet från Jo Leinen för utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet, om de viktigaste målen inför mötet i partskonferensen för konventionen om internationell handel med utrotningshotade arter av vilda djur och växter (Cites) i Doha den 13-25 mars 2010 - B7-0003/2010), och
en muntlig fråga till kommissionen från Jo Leinen för utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet, om de viktigaste målen inför mötet i partskonferensen för konventionen om internationell handel med utrotningshotade arter av vilda djur och växter (Cites) i Doha den 13-25 mars 2010 - B7-0004/2010).
Jo Leinen
Fru talman, fru rådsordförande, herr Samecki! År 2010 är det internationella året för biologisk mångfald, och EU är på väg mot en ny strategi för biologisk mångfald, med andra ord för skyddet av växter och djur inom EU. Det skulle öka EU:s trovärdighet mycket om vi också arbetade på internationellt plan för att skydda hotade växter och djur globalt och ger vårt stöd till detta.
Det kommer det att bli tillfälle till nästa månad vid den femtonde partskonferensen för konventionen om internationell handel med utrotningshotade arter av vilda växter och djur (Cites) i Doha. EU måste göra sig till talesman för alla arter som på grund av olika faktorer, framför allt överexploatering och skadliga och olagliga förfaranden, är i farozonen eller kanske till och med är utrotningshotade. Utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet har diskuterat frågan ingående och kommer att lägga fram ett förslag till rekommendation i plenum i morgon, och vi skulle vara mycket glada om rådet och kommissionen kan stödja rekommendationerna.
På grund av tidsbristen ska jag endast nämna några få exempel på arter som enligt vår mening behöver ett högt eller ännu högre skydd. För det första den afrikanska elefanten. Vi motsätter oss bestämt att detta djur flyttas ned från bilaga I till bilaga II. Förbudet mot internationell handel, särskilt med elfenben, måste finnas kvar. För det andra är det den asiatiska tigern. Den är nu nära att utrotas, och vi kräver striktare skyddsbestämmelser från många konventionsparter, särskilt för att förhindra olaglig handel med tigrars kroppsdelar och medel som framställts av tigerkroppsdelar. Vi vet att det finns en stor marknad för tigerskelett och tigerkroppsdelar i Asien, och detta hotar djurets existens. För det tredje är det skyddet av isbjörn. Klimatförändringarna hotar att förstöra isbjörnens livsmiljö, och det har också skett en ökning av handeln med kroppsdelar av isbjörn. Vi förespråkar därför att isbjörn flyttas upp från bilaga II till bilaga I. Jag skulle också vilja nämna skyddet av olika hajarter. Olika hajarter överfiskas, särskilt håbrand (sillhaj) och pigghaj, men det gäller även andra hajarter.
Fram till denna punkt är vi eniga i utskottet. Nu kommer jag till den kontroversiella frågan. Anledningen till meningsskiljaktigheterna är klassificeringen av blåfenad tonfisk, som finns i Medelhavet och i Atlanten. Vi är medvetna om rekommendationerna från FAO:s arbetsgrupp, som vill att blåfenad tonfisk ska vara kvar i bilaga II. Vi är dock också medvetna om förslaget från Cites vetenskapliga kommitté som vill flytta upp blåfenad tonfisk till bilaga I. Bakgrunden till det förslaget är de uppgifter som visar vad som håller på att ske med arten. Bestånden av blåfenad tonfisk minskade med 75 procent mellan 1957 och 2007, och enbart under de sista åren har nedgången varit 60,9 procent. Hoten mot fiskarten ökar allt snabbare, och därför ansåg en bred majoritet i utskottet att den borde införas i bilaga I.
Det innebär begränsningar och förbud enbart för de internationella fiskeflottorna, inte för det lokala fisket. Det småskaliga, lokala fisket kan således fortsätta att fånga fisken, och bevarandet av fisken i ekosystemet är under alla omständigheter viktigare än den allmänna tillgången på sushi och sashimi. Det är den konflikt vi står inför. Vi behöver ha ett långsiktigt perspektiv och ge tillräckligt skydd åt blåfenad tonfisk i bilaga I.
Silvia Iranzo Gutiérrez
Fru talman, mina damer och herrar! Det är en stor ära för mig att vara här på ordförandelandets vägnar. Jag är mycket glad över ert intresse för ställningstagandena inför nästa konferens med parterna i Cites-konventionen - konventionen om internationell handel med utrotningshotade arter av vilda djur och växter - som hålls i Doha (Qatar) den 13-25 mars.
Rådet anser att Washingtonkonventionen är ett viktigt instrument för skyddet av utrotningshotade djur- och växtarter. Vi måste därför spela en aktiv roll för att se till att Cites fortsätter att vara ett effektivt medel för de båda målen att bevara och förvalta naturresurserna på ett hållbart sätt.
Här bör det påpekas att EU har mer restriktiva bestämmelser än de som ingår i själva konventionen och tillämpar försiktighetsprincipen för att bevara den biologiska mångfalden eller om nödvändigt minska förlusten av den.
Nästa partskonferens, som hålls i Doha i mars och kallas COP 15, är ett viktigt tillfälle att diskutera en rad förslag om att ändra klassificeringen av olika växt- och djurarter i bilagorna till konventionen beroende på hur hotade de är, samt andra förslag om att förbättra tillämpningen och iakttagandet av konventionen.
EU kommer att spela en konstruktiv roll i partskonferensen, och jag är synnerligen angelägen om att höra parlamentets synpunkter om olika frågor som vi har på bordet.
Vi har med intresse följt diskussionerna i parlamentets utskott för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet under utarbetandet av en resolution om EU:s strategiska mål inför konferensen. Denna resolution kommer såvitt jag förstår att gå till omröstning i morgon.
Jag måste nämna att rådet fortfarande väntar på förslag från kommissionen till EU:s ställningstagande till de dokument och förslag som lagts fram inför partskonferensen för att debatteras och om så är lämpligt antas där. Därför är det svårt att nu ge detaljerade svar på dessa frågor.
Så snart som rådet får förslaget från kommissionen kommer det spanska ordförandeskapet att se till att förslaget granskas och att ett beslut kan fattas innan partskonferensen inleds. Det spanska ordförandeskapet kommer också att informera parlamentet om rådets ståndpunkt när den väl har antagits.
Precis som vid tidigare möten i partskonferensen för Cites-konventionen kommer medlemsstaterna att samarbeta för att försvara den ståndpunkt som man kommit överens om inom EU och se till att den är förenlig med EU:s politik.
Det är viktigt att framhålla att alla förslag till ändringar av Cites-bilagorna måste bygga på de införandekriterier som föreskrivs i konventionen och som beaktar den berörda artens bevarandestatus.
I dessa ändringsförslag ska man också ta hänsyn till hur viktiga Cites-kontroller är för att förbättra bevarandestatusen, minimera onödiga administrativa bördor och sörja för att resurser går direkt till de områden som är verkligt oroande från bevarandesynpunkt.
Partskonferensen för Cites-konventionen kommer återigen att anta fler viktiga beslut för skyddet av arter som hotas av den överexploatering som internationell handel kan medföra.
EU måste se till att konventionen fortsätter att vara ett viktigt instrument för bevarande och hållbar förvaltning av värdefulla växt- och djurresurser.
Ordförandeskapet kommer i samarbete med medlemsstaterna och kommissionen att medverka vid Dohakonferensen i denna anda och arbeta konstruktivt på att den ska bli framgångsrik.
Mina damer och herrar! Jag väntar på att få höra era synpunkter om vilka mål som bör försvaras vid den kommande femtonde partskonferensen för Cites-konventionen, synpunkter som jag kommer att vidarebefordra till rådet. Jag vet att parlamentet stöder att rådet deltar i konferensen med det gemensamma målet att Cites-konventionen ska fortsätta att ge ett betydande bidrag till bevarandet av vår planet för vår egen och kommande generationers nytta.
Paweł Samecki
Fru talman! Den kommande femtonde partskonferensen erbjuder verkligen ett unikt tillfälle att förbättra bevarandet och statusen för ett stort antal arter som berörs av handel.
EU är en av de största marknaderna för vilda växter och djur. Därför har EU en särskild skyldighet att se till att handeln med vilda växter och djur är hållbar och att effektiva internationella bestämmelser antas inom Cites-konventionen.
Kommissionen prioriterar att se till att den internationella handeln inte är till men för utrotningshotade växt- och djurarters överlevnad. EU har därför spelat en ledande roll inom Cites och kommer att fortsätta att göra så vid nästa möte. Under de närmaste dagarna kommer kommissionen att anta ett förslag till EU:s ståndpunkt inför mötet. Den gemensamma EU-ståndpunkten kommer sedan att antas av rådet.
I sina diskussioner med medlemsstaterna kommer kommissionen att se till att ambitiösa och vetenskapligt grundade åtgärder stöds i den slutliga ståndpunkten. Jag vill också tacka parlamentet för dess synpunkter om de viktigaste av de frågor som parterna kommer att diskutera vid Cites-konferensen. Resolutionen är ett tydligt budskap som vi måste beakta.
Detaljerna i EU:s ståndpunkt är visserligen inte klara ännu, men jag kan redogöra för de principer och prioriteringar som kommer att vägleda våra beslut om de mest känsliga av de frågor som ska diskuteras i Doha.
Först och främst anser EU att Cites är ett lämpligt instrument för reglering av handeln med alla arter som berörs av handel. Detta gäller både landarter och marina arter, oavsett om det finns ett kommersiellt intresse av dem eller inte.
I den andan har EU lagt fram förslag om att reglera handeln med två hajarter: sillhaj och pigghaj. Efter decennier av överfiskning är det oerhört viktigt att hajarna till sist får det skydd som de förtjänar.
Upptagandet i bilaga II till Cites-konventionen skulle sätta stopp för oreglerad internationell handel med hajprodukter, som är en av de viktigaste drivkrafterna för exploateringen av dem. Med en sådan klassificering kan handeln med hajprodukter endast ske om de kommer från hållbart förvaltade bestånd.
EU föreslår också att man beslutar om Cites-skydd för tigern, som är en av de mest utrotningshotade arterna i världen. År 2010 är det internationella tigeråret och ett utmärkt tillfälle att förstärka de nuvarande Cites-bestämmelserna för att obönhörligen bekämpa olaglig handel med dessa arter och få ökad insyn i utbredningsstaterna för tigerpopulationernas bevarande.
Jag vill också beröra några av de andra viktiga förslag som parlamentet så tydligt har redogjort för. Det första är blåfenad tonfisk. Jag måste upprepa att det inte finns någon slutlig ståndpunkt i frågan. Det som jag kan säga er är att kommissionen är bekymrad över det aktuella läget för beståndet och att vi arbetar hårt på att hitta ett lämpligt förslag som kan göra det lättare att ta upp problemet på internationell nivå. I sitt slutliga förslag kommer kommissionen att beakta den senaste vetenskapliga informationen om beståndet och resultaten från mötet med Internationella kommissionen för bevarande av tonfisk i Atlanten i november förra året.
Den andra frågan är elefanter och elfenbenshandeln. Den har varit en utdragen och omtvistad fråga inom Cites, särskilt mellan de afrikanska länderna själva. Kommissionen är mycket oroad över den omfattande tjuvjakt på elefanter och olagliga handel med elfenben som har noterats på senare tid.
Skyddet av elefanterna måste förstärkas, och kommissionen kommer inte att stödja lösningar som kan leda till ökad tjuvjakt. Enligt vår mening är det olämpligt att parterna vid den kommande konferensen kommer överens om att elfenbenshandel får återupptas.
Vi anser också att de förslag som lagts fram till Cites-konferensen om att flytta ned elefantpopulationerna från bilaga I till bilaga II måste bedömas objektivt utifrån de regler som man har kommit överens om inom Cites.
Låt mig nu säga några ord om förslagen från USA om förbud mot internationell handel med isbjörn. Vi är alla medvetna om att den smältande isen i Arktis är ett dramatiskt hot mot artens överlevnad. Detta behöver först och främst angripas via en mycket ambitiös klimatförändringspolitik, och jag anser att EU redan tydligt har visat vägen i det avseendet. Vi anser också att det är värt att undersöka hur eventuella andra hot mot arten kan begränsas. Den internationella handeln är av begränsad omfattning, men kan förvärra trycket på arten. Vår slutliga ståndpunkt kommer att bero på om den åtgärd som Förenta staterna föreslår ger verkliga fördelar för artbevarandet.
Slutligen när det gäller frågan om koraller råder det ingen tvekan om att röd och rosa korall har skördats för hårt i många delar av världen. Vid det senaste Cites-mötet 2007 stödde EU ett förslag från Förenta staterna om att reglera den internationella handeln med båda arterna, och vi har återigen biträtt ett förslag från USA inför COP 15. Jag anser att EU bör fortsätta detta stöd eftersom den nya information som är tillgänglig inte visar på någon förbättring av situationen. Jag vill också framhålla att en sådan reglering inte alls leder till förbud mot handel utan enbart har till syfte att se till att handel är möjlig om den är hållbar.
Sirpa Pietikäinen
Herr talman! Jag förespråkar starkt att beslutsfattandet inom Cites bör vara öppet för insyn och grundas på gedigna vetenskapliga fakta. Det ligger bakom parlamentets resolution om isbjörnar, elefanter, tigrar, stora asiatiska kattdjur och hajar.
När det gäller frågan om blåfenad tonfisk bör införas på bilaga I till Cites-konventionen vill jag ta upp ett par saker. För det första är en överväldigande majoritet inom det vetenskapliga samfundet nu överens om att det behövs ett förbud mot internationell handel för att trygga artens framtida överlevnad. Enligt Internationella kommissionen för bevarande av tonfisk i Atlanten (Iccat) är lekbeståndets nuvarande biomassa mindre än 15 procent av vad den var innan fisket började. Att döma av dessa vetenskapliga uppskattningar är det mycket realistiskt att befara att den lekmogna fisken kommer att vara praktiskt taget utrotad 2012.
En majoritet i FAO:s särskilda expertpanel ansåg att de tillgängliga bevisen stöder förslaget om att införa blåfenad tonfisk på Cites-bilaga I och tillade att den åtgärden åtminstone skulle sörja för att de ohållbara fångsterna i östra Atlanten och Medelhavet minskar. Eftersom panelen måste fatta enhälliga beslut och på grund av hårt motstånd från Japan blev detta dock inte panelens slutliga förslag. Den ståndpunkt som den övervägande majoriteten intog kan dock inte nonchaleras. På grundval av forskarnas beslut drog man vidare slutsatsen att kriterierna för införande av blåfenad tonfisk i Cites-bilaga I är uppfyllda.
I flera fall är detta en fråga om politiska åsikter, men när det gäller biologisk mångfald och utrotningshot får vi inte kompromissa eller köpslå. Utan fisk blir det inga fångster.
Kriton Arsenis
Herr talman! Jag ska koncentrera mig på tonfiskfrågan, eftersom Jo Leinen har täckt allting annat som jag ville säga.
Vi behöver verkligen granska frågan från vetenskaplig synpunkt. Blåfenad tonfisk är i omedelbar fara att utrotas. Den enda rimliga lösningen är därför ett absolut skydd mot global handel, det vill säga handel utanför EU. Cites-sekretariatet meddelade i förra veckan att den föreslår att tonfisk ska införas i bilaga I, vilket innebär förbud mot global handel.
Sekretariatet sade, och jag citerar: ”Sekretariatet instämmer med majoriteten i FAO:s expertpanel om att dessa arter uppfyller kriterierna för att införas i bilaga I.” Med andra ord stöder sekretariatet motsvarande FAO-förslag, som i sin tur bygger på Iccats förslag.
Den vetenskapliga delen av diskussionen är alltså avgjord. Låt oss nu titta på frågan i politiskt och socialt perspektiv. Tonfiskbestånden kollapsar. Enligt vetenskapliga organ kommer det inte att finnas någon blåfenad tonfisk om ett par år om den globala handeln inte förbjuds. Regleringen av fisket har än så länge inte gett önskat resultat. I stället för 19 000 ton blåfenad tonfisk, som Iccat föreslog för 2008, beräknar man att 50 000 ton har fångats.
Vi föreslår att den globala handeln stoppas i dag, medan det ännu finns tid att rädda tonfisken, att den handel som inte berörs av Cites bör få fortsätta inom EU och att EU samtidigt bör kompensera fiskarna och företagen för effekten av exportförbudet.
S&D-gruppen har lagt fram ett förslag med den innebörden. Det kommer att göra det möjligt för bestånden av blåfenad tonfisk att återhämta sig så att handeln kan återupptas. Som ett undantag har därför förbehåll gjorts för att kunna avskaffa förbudet mot global handel så snart som tonfiskbestånden har återhämtat sig, i stället för ett successivt hävande som för andra arter. Om global handel inte förbjuds kommer bestånden av blåfenad tonfisk att kollapsa, fiskerisektorn kommer att gå under och då kommer ingen att ha rätt till ersättning.
Om vi verkligen vill skydda fiskarna måste vi stödja att blåfenad tonfisk förs in i bilaga I till Cites-konventionen. I annat fall kommer både arbetstillfällen och en vacker och unik art att gå förlorade för alltid.
Chris Davies
Herr talman! I dag skulle det vara en nystart för EU, men vad har vi här? Vi har en kommissionsledamot och en minister som bara ögnar igenom förslagen. Herr kommissionsledamot! Jag klandrar inte er, men kan ni inte gå tillbaka till kommissionskollegiet och säga att vi måste debattera med de kommissionsledamöter som ansvarar för de berörda frågorna?
Det är nästan lika skamligt som den resolution som lagts fram för oss, där man bara räknar upp den ena utrotningshotade arten efter den andra: en verklig avspegling av mänsklighetens oförmåga att planera för framtiden. Givetvis kommer debatten utan tvekan att domineras av frågan om blåfenad tonfisk. Det är resolutionens inriktning, och naturligtvis är det en art enbart i EU-vatten. Den dyraste fisken i världen, som säljs för ett styckepris på tiotusentals euro. Japan hamstrar i stor skala. Japan, där ordet ”bevarande” i praktiken innebär att köpa i stor skala, döda fisken och hålla den fryst i 20 eller 30 år så att de kan ätas om ett par decennier. Då kommer det inte att finnas någon fisk kvar i Medelhavet, men människor som har råd med notan kommer fortfarande att äta sushi.
I det här fallet är även organiserad brottslighet inblandad i fiskeindustrin, vilket knappast är överraskande när man kan tjäna så mycket pengar. Då blir maffian inblandad i verksamheten. Och sedan tittar ni på Iccat, Internationella kommissionen för bevarande av tonfisk i Atlanten. ”Bevarande av tonfisk”! Arten har minskat med 80 till 90 procent. Vi står inför utrotning, och ni har ett organ som inrättades för att som man trodde ta hand om tonfisken! Det har misslyckats kapitalt. De mål som Iccat har ställt upp kommer inte alls att uppnås. Iccat struntar i forskarnas råd och fortsätter att fastställa alldeles för höga kvoter. Nu kommer somliga ledamöter att säga att bilaga II är tillräckligt, men det finns inget bevis för det. Bilaga II kommer inte att göra någon skillnad. Om ett par år kommer de tillbaka och säger: ”Tyvärr, vi fick det hela om bakfoten.” Då kommer det inte att finnas någon tonfisk kvar.
Låt oss därför stödja förslaget om att fisken ska införas i bilaga I. Det är på tiden att vi försöker kontrollera mänsklighetens girighet. Det är på tiden att vi ägnar lite tankemöda åt våra havs framtid.
Bart Staes
Människans hantering av naturresurserna, människans skövling av livsmiljöer och överexploatering av vilda växt- och djurarter, människans olagliga handel med vilda djur och växter - allt detta utgör ett fortlöpande angrepp mot rymdskeppet Jordens biologiska mångfald.
Just denna biologiska mångfald är så viktig. Det förklarar betydelsen av Cites (konventionen om internationell handel med utrotningshotade arter av vilda djur och växter), och det är därför som konferensen nästa månad i Doha är så viktig. Vi har en stark resolution framför oss. Vi måste dock tillstå att bakom kulisserna pågår försök att försvaga resolutionen. En hård strid utkämpas om detta. Därför ber jag alla, särskilt mina parlamentskolleger från de södra länderna, från Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och från gruppen Progressiva förbundet av socialdemokrater och demokrater i Europaparlamentet, att mycket eftertryckligt se till att rekommendationen i kommissionens miljöpolitik om att blåfenad tonfisk bör införas i Cites-bilaga I blir antagen. Det är avgörande för artens överlevnad.
Kartika Tamara Liotard
Ett stort tack, herr Leinen! Ni har sagt allt. Vi kan tala om väldigt många djur: elefanten, den asiatiska tigern, koraller. Men jag vill dock ägna uppmärksamheten åt bara en art.
I går meddelade Blijdorp Zoo i Rotterdam att inte ett enda europeiskt zoo har lyckats föda upp isbjörn. De europeiska uppfödningsprogrammen för isbjörnar är inte framgångsrika och det är mycket dåliga nyheter, främst därför att isbjörnen är utrotningshotad i det vilda. Havsisen krymper och isbjörnens livsmiljö försvinner successivt. Över 70 procent av isbjörnspopulationen i det vilda kan komma att försvinna på 45 år. Dessutom hotas isbjörnen av troféjakt och handel. Folk tycks få en kick av att skjuta isbjörn för sitt nöje, vilket jag finner mycket motbjudande.
Därför uppmanar jag EU att stödja förslaget om ett förbud mot handel med isbjörn innan det är för sent. Blåfenad tonfisk hör också utan vidare diskussion hemma i bilaga I.
Anna Rosbach
för EFD-gruppen. - (DA) Herr talman! Vi är här i dag för att tala om utrotningshotade arter. Vi talar om haj, tonfisk, isbjörn, stora kattdjur och elefanter. Vi talar om fiskekvoter, bevarande av arter, bevarande av livsmiljöer osv. Vi talar om huruvida dessa djur ska införas i bilaga I eller II, eller om de helt enkelt kan avvaras.
Vi har minst två sidor här i kammaren som företräder olika inställningar. Den ena sidan vill ha ett totalt bevarande av en lång rad arter som är på väg att utplånas. Den andra sidan kan inte få tillräckligt höga kvoter och lovar fiskarna kortsynta fiskerättigheter som snabbt kommer att leda till att vissa arter utplånas helt.
Vi behöver en välavvägd medelväg som tryggar att vi och vår planet kan fortsätta att utvecklas i framtiden. Dokumenten som vi har här är så fyllda med tekniska detaljer att man kunde tro att vi alla är specialister på området. Bör vi inte i stället ägna vår tid åt att tillsammans generellt förhindra att fisk och skaldjur fiskas under fortplantningsperioden, åt att se till att djur, växter och hav förblir livsdugliga leverantörer av föda långt in i framtiden, åt att ge djuren som vi äter ett för sin art rimligt liv innan de avlivas på ett humant sätt?
Vårt tänkande är för kortsiktigt, och vi tänker inte på den biologiska mångfald som vår planet behöver. Det handlar inte bara om utrotningshotade växter och djur. Frågan är mer komplicerad än så. Det finns mycket att ta itu med - och hur ovanligt vore det inte om vi började vidta förebyggande åtgärder i stället för att reagera i sista ögonblicket.
Claudiu Ciprian Tănăsescu
(RO) Statistiken visar att blåfenad tonfisk fiskas i mängder som ligger långt över de tillåtna nivåerna, vilket innebär att populationen av blåfenad tonfisk krymper för varje år som går. Det förslag som Monaco lagt fram om att införa blåfenad tonfisk i bilaga I till Cites-konventionen kan visa sig vara välgörande, eftersom arten är dömd att utrotas om inte drastiska åtgärder omedelbart vidtas för att skydda den.
År 1992 antog Internationella kommissionen för bevarande av tonfisk i Atlanten (Iccat) en rekommendation om att övervaka handeln med blåfenad tonfisk. Tyvärr har detta instrument visat sig vara allt annat än effektivt. År 2007 antog Iccat ett mycket mer omfattande program kallat Blue Tuna Catch Documentation Programme, som började tillämpas våren 2008. Detta var visserligen ett framsteg, men det är fortfarande för tidigt att utvärdera programmets effektivitet. Jag känner mig därför föranledd att fråga följande: Kan EU:s ställningstagande för ett införande av blåfenad tonfisk i bilaga I vid Cites-konferensen avvärja det önskemål som framförts av vissa organ och stater utanför EU om att en preliminär policy ska antas i avvaktan på att de eventuella resultaten av Iccats senaste initiativ kan utvärderas?
Elisabetta Gardini
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Jag hörde ministern beskriva Cites som ett effektivt instrument, och kommissionen kallar det för ett lämpligt instrument.
Jag instämmer. Så låt oss inte ändra detta instrument som hittills, tvärtemot vad många ledamöter har sagt, verkligen har fungerat mycket bra. Efter införandet av ett reglerat tonfiskfiske och lägre kvoter har fiskarna börjat se inte bara mer tonfisk, utan även större tonfisk.
Instrumentet fungerar. Bilaga I är avsedd för verkligt utrotningshotade arter. Att i den bilagan införa en art som tack och lov fortfarande räknar miljontals levande exemplar skulle vara att sätta ett mycket farligt prejudikat.
Vi väntar på de nya siffrorna, och det är på dessa siffror som vi förhoppningsvis kommer att grunda vår reglering, med tanke på det som en berömd amerikansk journalist sade: ”Siffror ljuger inte, men människor kan ljuga med siffror.” Särskilt när det gäller miljön är vi vana vid att höra vitt skilda siffror: det kommer att finnas en del siffror som ljuger, och andra som inte ljuger.
Blåtonad tonfisk hotas inte av utrotning, men fisket efter blåfenad tonfisk behöver regleras. Låt oss komma ihåg att hela samhällens överlevnad är beroende av denna urgamla verksamhet, som sträcker sig minst 11 200 år bakåt i tiden, i så hög grad att Unesco i vissa fall anser att det är en verksamhet som bör bevaras och främjas.
Edite Estrela
(PT) Herr talman! Enligt FN genomgår den biologiska mångfalden för närvarande den värsta krisen sedan dinosaurierna dog ut för 65 miljoner år sedan. Förstörelsen av korallreven i tropikerna, den ökande ökenspridningen i Afrika och avskogningen hotar den biologiska mångfalden. Det har också negativa konsekvenser för många sektorer av ekonomin, t.ex. livsmedelsproduktion, turism, läkemedelsindustri och energiproduktion.
FN konstaterar också att vi inte har lyckats uppnå målet från 2002 om att minska den rådande hastigheten i förlusten av den biologiska mångfalden till 2010. Cites var det globala huvudavtalet om bevarandet av vilda arter för att undvika att vilda växter och djur överexploateras genom internationell handel. Människans konsumtion av naturresurser, förstörelsen av livsmiljöer, klimatförändringarna, överexploateringen av vilda arter samt den olagliga handeln är de främsta orsakerna till att den biologiska mångfalden utarmas.
Under det internationella året för biologisk mångfald är det därför viktigt att se till att skyddet av den biologiska mångfalden ingår i EU:s grundläggande strategiska mål inför den kommande partskonferensen för Cites-konventionen. Det är av avgörande betydelse för mänsklighetens välstånd och överlevnad.
Vi måste vara ambitiösa och kräva skydd för alla arter som är utrotningshotade.
Gerben-Jan Gerbrandy
(NL) I stället för att tala om alla arter på dagordningen vid Cites-konferensen i slutet av mars vill jag ta upp en art: den blåfenade tonfisken, eftersom den är så representativ för det som vi som art för närvarande ägnar oss åt.
Det är en magnifik och imponerande fisk som har fiskats i århundraden och som vi har ätit i århundraden. Tyvärr är denna fisk nu på vippen att dö ut. Efter åratal av vanskötsel från politikerna, som gång på gång struntade i biologernas rekommendationer och lät kortsiktiga ekonomiska intressen råda över sektorns långsiktiga framtidsutsikter, har vi nu inget annat val än att totaltförbjuda handel med blåfenad tonfisk.
Ändringsförslag har lagts fram om en annan handlingslinje än handelsförbud, men tyvärr är det för sent för detta. För några veckor sedan betalades 120 000 euro för en enda blåfenad tonfisk. Det är dagens verklighet. Det förklarar också de enorma olagliga fångsterna, som uppskattas vara dubbelt så stora som de fastställda kvoterna. Därför ger kvoterna inte någon lindring. Kvoterna spelar ingen roll på grund av effekterna av den olagliga fångsten. Den enda räddningen för den blåfenade tonfisken är ett internationellt handelsförbud.
Jag vet att konsekvenserna för sektorn kommer att bli svåra. Jag inser det helt, men vi måste dra lärdom av denna erfarenhet: när havet är tomt kommer sektorn verkligen att vara utslagen. Låt oss därför hantera vår miljö mer försiktigt, av såväl ekonomiska som ekologiska skäl.
Jag ber Europeiska kommissionen att snabbt lägga fram ett beslut för rådet om att blåfenad tonfisk bör införas i bilaga I, och jag ber det spanska ordförandeskapet att kliva fram ur skuggan och anta detta beslut.
Under 1600-talet utrotade människan dronten. Låt oss visa att vi människor har förmåga att lära oss och undvika att den blåfenade tonfisken blir 2000-talets dront.
Bas Eickhout
(NL) Ännu ett FN-toppmöte äger rum i mars, denna gång om handeln med hotade djurarter. Det är ett tillfälle för EU att återigen handla enat och framför allt för forskningen att spela en viktig roll. Låt oss se vad forskningen säger oss. Ett kortsiktigt alternativ kan vara att välja fiskarnas och jägarnas kortsiktiga intressen, men på lång sikt innebär det slutet för såväl djurarter som många sektorer.
Alternativet är ett långsiktigt val. När det gäller blåfenad tonfisk talar vi om 2012! Det är inte långsiktigt. Det är i morgon. Ni måste därför följa Europaparlamentets rekommendationer om ett förbud mot handel med blåfenad tonfisk, och också ett förbud mot handel med isbjörn. Vidare måste afrikansk elefant tas in i förteckningen för att förhindra att den återigen börjar jagas mer.
Slutligen kommer det även att finnas en delegation från Europaparlamentet i Doha. Det är min förhoppning att parlamentets delegation också kommer att kunna medverka till att bestämma EU:s ståndpunkt så att vi tillsammans kan se till att dessa djurarter räddas för vår framtid.
Willy Meyer
(ES) Herr talman! Jag vill be det spanska ordförandeskapet att verkligen bevara den blåtonade tonfisken men också att bevara de traditionella fiskemetoderna almadraba i Medelhavet. Dessa metoder har samexisterat med blåfenad tonfisk i mer än ett tusen år utan att hota arten. Det som verkligen hotar blåfenad tonfisk är olagligt fiske, industriellt fiske, fiske med ringnotsfartyg och mångfaldigandet av fiskodlingar.
Detta är det verkliga problemet för blåfenad tonfisk. Vi ska inte vara orättvisa: Vi måste särskilja det som verkligen hotar den blåfenade tonfisken, vilket är industriellt fiske av detta slag - fiske med ringnotsfartyg - från traditionella fiskemetoder.
Politiken måste vara rättvis. Därför behöver vi hitta en utväg som bevarar tonfisken men självklart utan att bestraffa de traditionella metoderna. Detta är enligt min mening den perfekta avvägningen som ibland är omöjlig att uppnå, men vi måste försöka finna denna utväg så att vi kan bevara arten och se till att den inte dör ut, utan att bestraffa Medelhavets traditionella fiskemetoder, exempelvis almadraba-tekniken.
Bogusław Sonik
(PL) Herr talman! Många fall av olaglig smuggling av utrotningshotade djur har konstaterats i EU:s medlemsstater. Vid gränskontroller hittar tulltjänstemännen fåglar nedstoppade i flaskor och sköldpaddor inklämda mellan karossen och sätena i bilar. Enligt en rapport från den polska tullen beslagstogs 2008 rekordantalet 200 889 levande exemplar av skyddade djur och produkter från skyddade djur vid gränsen. I Indien har en missriktad kamp mot smugglingen lett till ett läge där en dramatiskt ökad tjuvjakt ännu en gång hotar populationen av exempelvis bengalisk tiger.
Eftersom EU har gemensamma yttre gränser bör vi vara särskilt vaksamma för att inte bli en marknad för skyddade djur- eller växtarter som smugglas eller förs in straffritt. Europeiska kommissionen bör vinnlägga sig om utbildningskampanjer och lämplig information till medborgarna. Målet för politiken bör vara att göra de europeiska turisterna mer medvetna. Varje år hittar tullen produkter som tillverkats av hotade djur- och växtarter i resväskor som tillhör européer som återvänder från utlandsresor. Den pågående debatten om populationen av blåfenad tonfisk är verkligen befogad. Statistiken talar för sig själv. Under de senaste 50 åren har populationen av arten minskat med så mycket som 75 procent. Bestånden av tonfisk i Medelhavet är också allvarligt hotade. Det förefaller fullt motiverat att införa blåfenad tonfisk i bilaga I till Cites-konventionen och det enda sättet att förhindra att arten dör ut.
Antolín Sánchez Presedo
(ES) Herr talman! Jag delar era farhågor om den biologiska situationen för populationen av blåfenad tonfisk och instämmer i att det behövs effektiva bevarande- och skyddsåtgärder som inte bara förhindrar en kollaps utan även garanterar att fisket och ansvarsfull handel kan fortsätta.
Mitt land har arbetat för detta i många år. Förutom de urgamla fiskemetoderna almadraba har vi skapat en skyddszon i Medelhavet där flottan av ringnotsfartyg begränsats till sex fartyg och varit pionjärer när det gäller att anta en återhämtningsplan för arten och dokumenterad övervakning av handeln.
Införandet av blåfenad tonfisk i bilaga I till konventionen om internationell handel med utrotningshotade arter av vilda djur och växter (Cites) skulle innebära att man förbjuder internationell handel utan att lösa de underliggande problemen. Fångstvolymerna begränsas inte, fiskefartygen kan flaggas om till konsumentländerna och det är ett steg som går utöver de senaste överenskommelserna i Internationella kommissionen för bevarande av tonfisk i Atlanten (Iccat), den regionala fiskeriorganisation som ansvarar för detta fiske. Det skulle således försvaga den internationella förvaltningen av haven och principen om ansvarsfullt fiske.
Vi behöver gå till botten med problemen. Vi förordar den minskning av fångsterna som redan överenskommits i Iccat och även ett moratorium om det påkallas av de vetenskapliga rapporter som kommer under nästa säsong. Vi vill att EU ska förstärka sin användning av kontroller och följa Iccats rekommendationer för att se till att fångst- och försäljningsprocesserna är spårbara.
Denna handlingslinje är förenlig med att blåfenad tonfisk införs i Cites-bilaga II men inte i bilaga I, som bör förbehållas för ett annat scenario och inte omfattas av villkor som undergräver Cites-instrumentets trovärdighet.
Under alla omständigheter måste denna debatt utmynna i ett tydligt budskap: EU står fast vid sitt åtagande för överlevnaden av blåfenad tonfisk och kommer att vidta de åtgärder som krävs för att bevara arten. Branschen måste visa att kvoterna fungerar och tillämpas och att olagligt fiske kontrolleras.
För att rädda fisket måste vi rädda arterna.
Pat the Cope Gallagher
(GA) Herr talman! Läget för blåfenad tonfisk i Atlanten och Medelhavet oroar oss alla. Den vetenskapliga informationen kan inte bestridas. Iccat - den internationella kommission som ansvarar för den blåfenade tonfiskens överlevnad och för att beståndet återställs och bevaras - har gjort enorma ansträngningar. Om blåfenad tonfisk införs i bilaga I till Cites kommer fisket efter blåfenad tonfisk att förbjudas helt i minst tio år.
(EN) Att behandla den europeiska fiskeindustrin på det sättet är oacceptabelt. Det är oerhört viktigt att Iccat tillåts göra sitt arbete.
Under exempelvis 2006 var de totalt tillåtna fångsterna 36 000 ton. De totalt tillåtna fångsterna i år har minskats till 13 500 ton. För 2011 har Iccat föreslagit en sänkning med minst 50 procent till under 6 750 ton. Ytterligare minskningar av de totalt tillåtna fångsterna kommer att ske under 2012 och 2013.
De åtgärder som vidtas av Iccat måste övervakas noga. Om de inte ger resultat kan ett totalt förbud enligt bilaga I övervägas.
Sett från irländskt perspektiv undrar man - och låt mig på en gång säga att vi inte har något egenintresse därför att vi har en bifångst på 100 ton blåfenad tonfisk - om vi som fångar blåfenad tonfisk som bifångst ska slänga tillbaka fisken i havet igen efter att ha fångat och dödat den. Det är knappast ett förnuftigt sätt att gå till väga. Det är viktigt att vi vidtar förnuftiga och realistiska åtgärder för att skydda både bestånden och fiskerisektorn i EU.
Somliga här är mycket angelägna om att skydda tonfisken, men låt mig säga till dem, som kanske kommer från landsbygdsområden som är beroende av fiske, att ni också måste tänka på de andra utrotningshotade arterna - det vill säga våra fiskare.
Följaktligen kommer jag att rösta för ändringsförslaget att blåfenad tonfisk införs i bilaga II.
Isabella Lövin
Herr talman! Ärade kolleger, se er om i den här salen. De tomma platserna kan representera alla de rovfiskar som har försvunnit ur världens hav på cirka 50 år. Världens fiskeflottor har lyckats tömma planeten på de rovfiskar som är så viktiga för ekosystemen. Dit hör tonfisk, torsk och lax. EU är världens näst största fiskenation, och vårt ansvar för utfiskningen är odiskutabelt.
Under åren 2000-2008 betalade exempelvis EU:s fiskefond ut över 23 miljoner euro till nybyggnation av tonfiskfartyg, dvs. till en industri som dessutom varje år kostar skattebetalarna miljoner för övervakning för att stävja svartfisket - och allt detta för att 70 procent av fisken ska exporteras till Japan för att ätas på exklusiva affärsmiddagar!
Jag vill påminna er alla om att en listning av den blåfenade tonfisken i bilaga 1 i Cites-konventionen inte betyder att det småskaliga fisket inte får fiska i Europa, utan endast att den av skattebetalarna extremt subventionerade exporten stoppas. FN:s år för biologisk mångfald borde få börja på detta sätt.
Catherine Soullie
(FR) Herr talman! I dag finns det mindre än 15 procent kvar av det ursprungliga tonfiskbeståndet. Ställda inför sådana siffror verkar lösningen uppenbar. Trots detta bör vi inte glömma de arbetstillfällen som berörs av det beslut som vi diskuterar här i dag. Syftet med Cites är inte att förbjuda fiske utan endast internationell handel med fisk av detta slag, varav 80 procent exporteras till Japan.
Genom att skydda tonfisk skyddar vi förvisso en hotad art, men vi främjar också att det är möjligt att fortsätta med ett fiske som är mer balanserat och hållbart, som genererar sysselsättning och vars produktion är avsedd för vår inre marknad. Jag är för förslaget att införa blåfenad tonfisk i bilaga I till Cites-konventionen. Det är ett beslut som enligt min mening kommer att vara till nytta. Kommissionens hjälp kommer dock att vara viktig, eftersom det kan innebära en fullständig översyn av fiskerisektorn.
Min fråga gäller därför villkoren för stödet. Frankrike begär 18 månaders förlängning med åtföljande finansiella insatser för de fiskare och fartygsägare som berörs av ett handelsförbud. Vad anser kommissionen om detta?
Vidare är jag som många av mina kolleger oroad över rättvisan. Hur kan vi garantera att fartyg som för andra länders flagga, som Tunisien, Libyen osv., kommer att tillämpa det internationella handelsförbudet lika strikt som vi själva? Vad kommer de nya kontroll- och sanktionsåtgärderna att bestå av?
Vår politik för hållbara ekonomiska verksamheter måste vara genomförbar, och ibland även impopulär i vissa sektorer, men jag hoppas att kommissionen och rådet inte förlorar ur sikte de anpassningar som krävs för att genomföra åtgärderna.
Guido Milana
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Jag är för att blåfenad tonfisk införs i bilaga II, vilket jag också har lagt fram ändringsförslag om. Mitt stöd får mig verkligen inte att känna mig som en brottsling. Tvärtom anser jag mig i mycket vara på samma våglängd som dem som före mig, med början från Elisabetta Gardini, hävdade en annan ståndpunkt.
Det är helt fel att likställa tigrar, isbjörnar, elefanter och tonfisk. FAO skulle aldrig tillåta sig att säga någonting annat eller stödja en annan ståndpunkt för dessa övriga hotade arter. Att ha en annan ståndpunkt om hur tonfiskfrågan bör hanteras innebär verkligen inte att man glömmer att biologisk mångfald är ett värde som måste försvaras till varje pris.
Andan i resolutionen är absolut värd att stödja. Vid en tidpunkt då somliga dock verkar ta ett steg tillbaka när det gäller uppskattningarna av tonfiskbiomassan i havet innebär att snabbt dra slutsatsen att arten bör införas i bilaga I att man bortser från bieffekterna av valet, som är allvarliga och ibland oåterkalleliga för många sektorer av ekonomin.
I vissa avseenden gäller samma sak för frågan om korall bör införas i bilaga II. Även här är uppgifterna inte tillräckliga för att definitivt ange att det föreligger ett utrotningshot eller en risk för djupkorall, dvs. korall på ett djup av mer än 150-200 meter, vilket är det som täcks av åtgärden.
Carl Haglund
Herr talman! Förr i tiden kunde man faktiskt fiska blåfenad tonfisk i mina trakter uppe i Östersjön, men vi vet hur situationen är idag. Den blåfenade tonfisken är utrotningshotad på grund av intensivt överfiske.
Vi står inför denna ganska trista diskussion på grund av att man inte har fattat rätt beslut vid rätt tidpunkt. Vi har hamnat här för att vi beslutsfattare i åratal har vägrat lyssna på de vetenskapliga råden. Då hamnar man i en situation där man måste handla drastiskt. Jag påminner gärna i detta sammanhang om mänsklighetens tidigare misslyckanden på just den här fronten. Vi kan ta Kanadas kust som ett exempel på hur människan helt lyckades förstöra torskbeståndet. Det kollapsade totalt för att man fiskade för mycket, och man hade där just en sådan diskussion som vi för här idag. Vi ska inte låta den blåfenade tonfisken gå samma öde till mötes. Därför är bland annat det franska förslaget som har lagts fram inte speciellt lyckat, eftersom det skulle kunna ha just den effekten.
Att halva - eller nästan hela - fiskeriutskottet sitter här just nu visar förstås också att det sätt på vilket dessa frågor hanteras här i huset inte är det bästa, det vill säga miljöutskottet diskuterar och kommer fram till saker, och sedan får vi som arbetar med fiskefrågor komma hit och diskutera dem. Detta är något som vi borde fundera på. Oberoende av det, tycker jag att utskottets förslag är bra. Det står på fast vetenskaplig grund, och det finns ingen orsak att ändra på miljöutskottets sätt att se på denna fråga.
Raül Romeva i Rueda
(ES) Herr talman, mina damer och herrar! Blåfenad tonfisk har stått på larmlistan sedan en tid, och i åratal har vi hört rapporter som tydligt visar att bestånden minskar och hur vi har bidragit till detta, även genom offentligt stöd. EU har satsat 34 miljoner euro på modernisering under senare år.
Enligt min mening måste vi säga detta; vi måste ta ansvar för den situation som vi är i. Vi har drivit bestånden av blåfenad tonfisk till randen av kollaps, och vi kan inte nu säga att vi inte har något som helst ansvar. Vi har nu möjlighet att åtgärda problemet genom att införa blåfenad tonfisk i bilaga I till konventionen om internationell handel med utrotningshotade arter av vilda djur och växter (Cites). Det är den enda möjligheten, inte minst eftersom en mängd människor är beroende av fisken för sin försörjning.
Det stämmer att det finns sektorer som har handlat som de borde och som bör fortsätta att göra det, men för att de ska kunna göra det måste det finnas tonfisk. Om det inte finns någon tonfisk kommer de inte att kunna göra någonting alls. Den enda garantin mot detta är bilaga I, och därför är alla andra åtgärder som uppenbart skulle kunna motverka detta förslag en dålig lösning som förlänger pinan utan att sätta stopp för den. Låt oss därför inte missta oss, låt oss inte fuska: Vi har ett historiskt ansvar för arten, och för de människor och deras familjer som är beroende av den för sin försörjning. Låt oss modigt ta vårt ansvar och med den värdighet som EU i dag förtjänar.
Ioannis A. Tsoukalas
(EL) Herr talman! Mina kolleger har redan behandlat varje aspekt av frågan. Jag stöder det förslag som Guido Milana kom med tidigare. Jag vill säga att vi måste tänka på att införandet av blåfenad tonfisk i bilaga I kommer att få många sociala och ekonomiska konsekvenser, som konkurser och nedläggning av en mängd företag, särskilt små och medelstora företag, förlust av arbetstillfällen och förlorad konkurrenskraft för EU.
Vi måste komma ihåg att blåfenad tonfisk föder en global marknad som är värd sex miljarder euro. Jag skulle faktiskt vilja höra några vetenskapligt uppbackade förslag som är utformade så att de säkerställer att populationerna av blåfenad tonfisk är livskraftiga i framtiden, men som också beaktar livskraften för de europeiska fiskarna och deras familjer. Det bästa och lämpligaste sättet är enligt min mening att ta in arten i bilaga II.
Vi måste också komma ihåg att EU inte är ute och fiskar på egen hand, varken i Medelhavet eller i Atlanten. Fiske efter blåfenad tonfisk är en global verksamhet. Europeiska fiskare möter stark - och ofta illojal - konkurrens från nordafrikanska länder. Ensidiga insatser för bevarandet av tonfiskpopulationerna är helt enkelt poänglöst. Vi måste se till att alla spelar spelet enligt samma regler.
Att Japan har 30 000 ton fryst blåfenad tonfisk är kanske av ett visst intresse i sammanhanget, och förbudet kan mycket väl leda till att priserna stiger från 10 miljarder US-dollar i dag till 20 miljarder US-dollar.
Daciana Octavia Sârbu
(EN) Herr talman! Alla delar av avtalet är viktiga, men jag vill inrikta mig på frågan om blåfenad tonfisk.
Det är viktigt att vi handlar nu för att förhindra att beståndet kollapsar och för att se till att antalet blåfenade tonfiskar återhämtar sig. Internationella kommissionen för bevarande av tonfisk i Atlanten kom 2006 överens om en handlingsplan för att förbättra rapporteringen och övervakningen av bestånden och om inspektion av fartygen.
Men det räcker uppenbarligen inte. Bestånden, särskilt i östra Medelhavet, fortsätter att vara kritiskt låga, och det finns en mycket påtaglig risk för att vi snart kommer att få se denna hotade art dö ut.
Vid partskonferensen för Cites-konventionen bör vi därför enas om att införa blåfenad tonfisk i bilaga I till konventionen, och medlemsstaterna och kommissionen måste göra mer för att bekämpa olagligt fiske och upprätthålla de överenskomna restriktionerna och kvoterna.
Ramon Tremosa i Balcells
(ES) Herr talman! När det gäller möjligheten att förbjuda fiske efter blåfenad tonfisk i Medelhavet är jag mycket bekymrad över att lagligt fiske kan komma att trängas ut av olagligt fiske och att den oskyldige kommer att få betala för de skyldigas synder.
I Katalonien står hundratals jobb på spel. Fiskemetoderna där är ansvarsfulla och helt reglerade, och både förvaltningen av fiskeområdena och handeln övervakas.
Sedan 2006 har fisket efter blåfenad tonfisk i östra Atlanten och Medelhavet minskat med 30 000 ton till 13 500 ton. Fiskens minimistorlek har ökat från 10 till 30 kilo, och en fiskesäsong på 11 månader har blivit 11 månader stängt.
Slutligen anser jag att det inte finns något samförstånd mellan internationella specialister om utrotningshotet mot blåfenad tonfisk. Om en jämförelse görs mellan populationerna 1970 och 2010, som det finns övervakningsdata för, ligger populationen av blåfenad tonfisk över 15 procent. Den ligger på mellan 21 procent och 30 procent, alltså klart över de 15 procent som krävs för bilaga I till konventionen om internationell handel med utrotningshotade arter av vilda djur och växter (Cites).
Carmen Fraga Estévez
(ES) Herr talman! Jag vill också tala om kommersiella fiskarter och göra det mycket klart att de regionala fiskeriorganisationerna redan ansvarar för förvaltningen och bevarandet av dessa arter. Man behöver faktiskt bara ögna igenom konventionen om internationell handel med utrotningshotade arter av vilda djur och växter (Cites) för att inse att den främst är utformad för elefanter och isbjörnar men självklart inte för kommersiella fiskarter.
Jag är inte emot att blåfenad tonfisk skyddas. Det vore absurt, om inte annat på grund av flottans storlek. Jag anser dock att åtgärder bör beslutas av de organ som har de bästa specialisterna på förvaltning av fiskeriområden och på forskning. Det är inte utan anledning som Cites måste inhämta externa råd när förslag inkommer om dessa arter.
Därför anser jag att förslaget om att införa blåfenad tonfisk i bilaga I till Cites är onödigt och obefogat, eftersom fisken redan omfattas av åtgärder från Internationella kommissionen för bevarande av tonfisk i Atlanten (Iccat). Det skulle inte vara rättvist, eftersom det utan anledning skulle skada en flotta som just har inlett en stor satsning för att minska fisket. Det skulle även vara kontraproduktivt, eftersom det skulle leda till en okontrollerbar svart marknad för blåfenad tonfisk.
Jag vet att det finns ett enormt tryck på den offentliga opinionen i allmänhet och den här kammaren i synnerhet - som vi ser - från miljöorganisationerna. Min politiska grupp har därför beslutat att stödja införandet i bilaga II som en kompromiss mellan förslaget från utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet och dem bland oss som anser att de regionala fiskeriorganisationerna inte bör fråntas uppgiften att förvalta fisket. Vårt förslag bygger faktiskt på de vetenskapliga råden till Cites. FN:s livsmedels- och jordbruksorganisation (FAO) har rekommenderat att blåfenad tonfisk endast ska föras in i bilaga II till Cites, vilket visar att många inte ens har läst FAO-rapporten.
Catherine Bearder
(EN) Herr talman! Jag välkomnar de försäkringar som vi har fått här i kväll om att EU inte kommer att stödja några förslag som kan leda till en ökning av olaglig elfenbensjakt, men jag blev ändå nedslagen när kommissionen sedan fortsatte med att säga att alla förslag om att flytta ned afrikansk elefant från bilaga I till bilaga II måste utvärderas objektivt enligt de regler som föreskrivs i Cites.
De båda uttalandena är direkt motstridiga. All diskussion om att lätta på skyddet av elefanterna enligt Cites-konventionen kommer att ge grönt ljus till tjuvjägare som hoppas att det snart kommer att finnas en marknad för deras olagligt och med grymma metoder anskaffade varor.
Zambia och Tanzania bryter mot konventionen genom att inte alls samråda om utbredningsstaterna för elefant, så som krävs enligt resolution 9.24 i Cites-kriterierna för ändringar. Vi förväntar oss att kommissionen och rådet ser till att Cites-konstitutionen och det överenskomna moratoriet respekteras. Hur tänker de förhindra att Tanzanias och Zambias regelstridiga förslag över huvud taget kommer upp på dagordningen?
Antonello Antinoro
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Jag tror att jag är tillräckligt övertygad för att kunna säga att inlägget av fiskeriutskottets ordförande Carmen Fraga Estévez har gett oss teknisk information som vi antingen låtsas om att vi inte känner till eller som vi troligen inte känner till.
Hon förklarade vad FAO-rekommendationen innebär, vad som är sant och vad som efterlyses. Allt annat är manipulation och villkorande av Europaparlamentet och många ledamöter. Jag vill inte att vi glömmer att politik måste vara oberoende och att vi måste hålla påverkningar och påtryckningar av ekonomiska grupper - som vill olika saker - utanför parlamentet.
Vi vet att priset på blåfenad tonfisk har sjunkit under de två senaste åren, och vi vet att vi har infört restriktioner, varigenom det redan har skett en minskning med 40 procent. Om man utgår från undersökningar som ingen av oss vet om de är sanna, så är allt annat manipulation från ekonomiska krafter som troligen vill uppnå raka motsatsen till det som vi vill. De vill nämligen höja priset på blåfenad tonfisk bortom alla proportioner och se till att det i slutändan är de små ekonomierna med små fiskeflottor som drabbas, sådana som många regioner i vårt underbara Europa är beroende av.
Jag skulle vilja rekommendera kommissionen och kommissionsledamoten - också med tanke på att den nya kommissionen har en utrikesminister, som säkert har en finare titel än tidigare - att se till att man ingår avtal med andra icke-europeiska länder, så att förbudet mot blåfenad tonfisk inte endast gäller Europa, och att man strävar efter att kontrollera priserna, inklusive dem för icke-europeiska länder.
Vi stöder tydligt Carmen Fraga Estevéz' ändringsförslag och allt som det omfattar så långt det gäller bilaga II.
Maria do Céu Patrão Neves
(PT) I november förra året vidtog Iccat stränga åtgärder för att begränsa fångsten av blåfenad tonfisk: en minskning av fångsterna från 22 000 ton till 13 500 ton under 2010 och restriktioner på ringnotsfiske mellan den 15 maj och 15 juni. Ambitiösa åtgärder utan motstycke, som dåvarande kommissionsledamot Joe Borg sade. Besluten antogs enligt senaste vetenskapliga rön om arterna, och effekterna torde utvärderas före utgången av 2010.
Det är därför ingen mening med att lägga fram nya restriktioner som skulle drabba sektorn ekonomiskt och socialt, i synnerhet under den allvarliga kris som den går igenom, som till exempel sådana som att ta upp blåfenad tonfisk i bilaga I. Fiskerisektorn kräver en dynamisk balans mellan sina tre pelare: miljöpelaren och de ekonomiska och sociala pelarna.
Med hänsyn till miljökraven måste dessa grundas på vetenskap, så som de var vid Iccat-mötet som Europeiska unionen aktivt deltog i. Om blåfenad tonfisk tas upp i bilaga I skulle det skapa ett allvarligt prejudikat som innebär att man bortser från behovet dels av en vetenskaplig grund för att fastställa restriktioner, dels av en balans mellan miljöpelaren och de ekonomiska och sociala pelarna. Det skulle således öppna dörren för andra felaktiga och förhastade beslut, vilket skulle skada normerna för en ansvarfull förvaltning.
Alain Cadec
(FR) Herr talman, mina damer och herrar! Jag anser att förslaget av utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet att ta upp blåfenad tonfisk i bilaga I till Cites är en alltför sträng åtgärd. Jag vill därför koppla det till tre villkor som jag anser skulle utgöra en rättvis kompromiss.
Det första avser det oberoende vetenskapliga utlåtandet som ska offentliggöras i oktober 2010 och godkännas vid Cites-mötet i september 2011. Jag anser att det här vetenskapliga utlåtandet är mycket viktigt. Vi måste försäkra oss om att arten verkligen är utrotningshotad innan vi antar ett radikalt beslut om fiske av och handel med blåfenad tonfisk.
För det andra är det mycket viktigt att få en garanti om att förordning (EG) nr 865/2006 om Cites kommer att ändras, eftersom det skulle medföra ett allmänt undantag för handel med blåfenad tonfisk inom gemenskapen. Ändringen skulle betyda att vi får det vi alla vill: en överlevnad av vårt småskaliga kustfiske, särskilt i Medelhavsområdet.
För det tredje anser jag att när vi antar beslut om att ta upp den i bilaga I är det ytterst viktigt att Europeiska unionen ger ett ekonomiskt stöd till fiskarna och fartygsägarna som drabbas av besluten.
Slutligen, om beslutet godkänns enligt de villkor som jag precis har nämnt, så måste omfattande stränga kontroller för att bekämpa illegalt fiske genomföras. Det är under dessa villkor - och enbart under dessa villkor - som jag kan godkänna att blåfenad tonfisk tas upp i bilaga I till Cites. Utan dessa försäkringar är det minst skadliga alternativet att ta upp den i bilaga II, om det så inte vore det bästa alternativet.
Esther de Lange
(NL) Herr talman! Vi måste stoppa förlusten av den biologiska mångfalden. Dessa ord skulle kunna vara mina egna, men det är Europeiska kommissionens ord. För att vara exakt så yttrades de av kommissionens ledamot med ansvar för miljö, Stavros Dimas, i samband med att han förra månaden lade fram ett meddelande om biologisk mångfald.
Jag är övertygad om att den nya kommissionen delar den uppfattningen, och jag anser att den biologiska mångfalden är lika viktig. Om så inte är fallet vill jag gärna veta varför. Just på grund av Europeiska kommissionens engagemang i frågan om biologisk mångfald är jag förvånad över att det är kommissionen som å ena sidan verkar för att rädda arter och minska förlusten av biologisk mångfald, samtidigt som den å andra sidan inte har - eller ännu inte har - modet att helt enkelt föreslå att en utrotningshotad art som blåfenad tonfisk tas upp i bilaga I till Cites. Det är två sidor av samma mynt. Vi måste naturligtvis ge ekonomiskt stöd till fiskarna som arbetar i god tro för att genomföra interventionen. På den punkten är jag överens med föregående talare. Men vi måste också agera mer effektivt när det gäller illegal fångst av blåfenad tonfisk.
Men, mina damer och herrar från kommissionen, jag vill gå ett steg längre. För mig är Cites och särskilt blåfenad tonfisk ett testfall för att fastställa om ni från kommissionens sida är i stånd att följa upp era ord med handling. Det är ett test för att fastställa om den nya kommissionen kan visa prov på ledarskap eller om den ständigt kommer att lyssna till medlemsstaterna som - precis som vi vet - inte kommer att gå med på detta, och om den kan undvika att köra fast i ord och meddelanden för att i stället vidta åtgärder.
Jag har just citerat era ord. Ni säger att ni är redo att göra det här, så nu är det dags att skrida från ord till handling. Och jag skulle vilja säga till kommissionen: börja med blåfenad tonfisk.
Simon Busuttil
(MT) Om vi tillåter fiskarna att göra som de vill, så skulle vi förstöra och utrota bestånden av blåfenad tonfisk. Men om vi också helt förbjuder handel med blåfenad tonfisk skulle vi förstöra för fiskarna, fiskesamhället, deras familjer och samhället som är beroende av dem.
Jag anser att detta är två ytterligheter: vi vill varken utrota bestånden av blåfenad tonfisk eller förstöra sektorn som är totalt beroende av den. Men mellan dessa två ytterligheter finns en väg som vi kan gå och som leder till en kompromiss. Den vägen innebär att man kan kontrollera fiskesektorn mycket bättre än tidigare, utan att helt sätta stopp för den.
Jag anser därför att om man tar upp blåfenad tonfisk i bilaga I till Cites-konventionen, så är det en extrem åtgärd som borde undvikas. Vi skulle ha större nytta av att följa Iccats förslag, eftersom det har minskat fångstkvoterna i många år. Men för att nå en kompromiss skulle vi också kunna ta upp den i bilaga I till Cites-konventionen.
För att undvika utrotning av bestånden av blåfenad tonfisk behöver vi inte sätta stopp för fiskarna som är beroende av dem. Det går att förena de två.
Seán Kelly
(EN) Herr talman! Om ni ursäktar ordvitsen, så anser jag att det här är ett Moment 22 för många av oss, för om man förbjuder fångsten av fisk, och särskilt av blåfenad tonfisk, förlorar fiskarna sin försörjning. Om vi inte förbjuder den kommer det inte att finnas något att fånga.
Jag tror att en av nyckelpunkterna här - och det kommer ständigt upp i flera av våra debatter - är vetenskapliga bevis. Man har sagt att de vetenskapliga bevisen inte är tillräckligt tillförlitliga, de är inte tillräckligt omfattande och inte tillräckligt aktuella.
Jag skulle vilja fråga kommissionen och rådet om de är nöjda med de vetenskapliga bevis som har lagts fram. För man kan citera vetenskapliga bevis, men sedan kommer någon annan med ett annat exempel på en rekommendation från andra forskare.
Så jag tror att det här utgör en nyckelpunkt, och jag skulle vilja höra vad kommissionen och rådet har att säga om det.
Izaskun Bilbao Barandica
(ES) Herr talman! I dag har vi hört illegalt fiske förväxlas med maffian, och jag vill också höja rösten för en sektor som vid många tillfällen har visat att den tar sitt ansvar.
Jag anser att vi måste ha kontroll över fisket. Jag anser också att vi måste ha kontroll över maffian. Men det kan inte utgöra ett skäl för att ta upp blåfenad tonfisk i bilaga I.
Jag vill också säga att den baskiska fiskeflottan, som kommer att drabbas hårt av det här beslutet om det antas, har visat att den mycket väl tar sitt ansvar, eftersom den tidigare för att försvara sektorn har begärt att annat fiske stoppas, till exempel fiske av ansjovis.
Jag måste också säga att vi bör lyssna till vad Internationella kommissionen för bevarande av blåfenad tonfisk i Atlanten (Iccat) säger eftersom den 2009 antog mer restriktiva och strängare bestämmelser i linje med den vetenskapliga kommitténs rekommendationer.
Jag skulle vilja betona att en fiskekvot på 3 500 ton har fastställts för 2010. Under 2009 uppgick den till 22 000 ton och 2006 till 32 000 ton. Det var därför man enades om en kompromiss om att vid behov genomföra nya kontrollåtgärder.
Jag är motståndare till att blåfenad tonfisk tas upp i bilaga I eftersom det kan skada många sektorer, inklusive den småskaliga sektorn, som inte har beaktats i dag. Vi bör därför endast stödja att den tas upp om dessa åtgärder skulle visa sig ineffektiva.
Franz Obermayr
(DE) Herr talman! Som europé från Alpregionen vill jag ta mig från vatten till land. Jag skulle vilja att kommissionen tar med sig en vädjan till Doha om förslag till krav på id-märkning. Som vi vet måste rovfåglar - jag tänker då särskilt på falkar - id-märkas i samband med handel. Djuren registreras, ringmärks och de större djuren förses med ett chip så att de vid behov kan identifieras. Utan id-märkning, ingen handel.
Då kommer jag fram till min poäng. För andra djurarter som är utrotningshotade eller avelsdjur, som till exempel lodjur i Centraleuropa, finns inga sådana krav. Det kan alltså förekomma att djur som strövar fritt eller har rymt eller som man bedriver handel med inte är id-märkta och att man inte exakt kan identifiera dem. Det är en nackdel både för beteendeforskning och forskning om bestånden, och naturligtvis så underlättar det för den illegala handeln. Jag vill därför föreslå att en begäran om id-märkning framförs i Doha som ett viktigt inlägg i debatten.
Mairead McGuinness
(EN) Herr talman! Jag kom till kammaren för att få information, eller åtminstone hoppades jag få det, för det är två mycket goda sidor i den här debatten, speciellt när det gäller blåfenad tonfisk.
Det första jag skulle vilja säga är att vi har talat om illegalt fiske, och det verkar som om de som fiskar illegalt inte bryr sig om i vilken bilaga något står med i. De kommer att fortsätta om vi inte har en effektiv uppföljning av dessa regler och bestämmelser.
Å andra sidan är en klassificering i bilaga I logisk, men det finns socioekonomiska frågor. Jag tror att vi måste fokusera på resultaten.
Vi har frågan om fångsten som kastas överbord och hur en klassificering i bilaga I påverkar fiskarna. Jag lutar åt att den inte bör klassificeras i bilaga I - men jag kommer att diskutera detta senare med mina kolleger inom gruppen - kanske att bilaga II skulle vara den rätta platsen. Både längden av och kvaliteten i debatten visar faktiskt att det fortfarande råder en viss förvirring, åtminstone hos mig.
Giovanni La Via
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Med tanke på de omstridda vetenskapliga uppgifter som flera partier har fört fram och med tanke på att beståndsnivåerna inte är så dåliga än - även enligt värsta scenariot - att ett införande i bilaga I är nödvändigt, tror jag inte att en sådan sträng åtgärd vore bästa lösningen, inte heller med de fiskebegränsningar som tydligt skulle införas för vissa territorier.
I ljuset av de ansträngningar som har gjorts under de senaste åren för att minska fångsterna som företag som specialiserat sig på tonfiske fiskar, måste vi enligt min uppfattning fortsätta i den här riktningen. Vi måste låta blåfenad tonfisk stå kvar i bilaga II och undvika att gå för fort fram, eftersom det kraftigt skulle skada vissa territorier och företag inom sektorn.
Silvia Iranzo Gutiérrez
Jag vill först och främst tacka er alla för era inlägg, som jag anser har varit mycket givande för att kunna utarbeta den gemensamma ståndpunkt som Europeiska unionen ska komma fram till inför nästa möte i partskonferensen för konventionen om internationell handel med utrotningshotade arter av vilda djur och växter (Cites). En stor majoritet har framhållit att Cites-konventionen är bra för att bevara utrotningshotade arter.
Som jag nämnde tidigare kommer rådet, efter det att kommissionen har lagt fram sitt förslag till rådet, att kunna utarbeta sin ståndpunkt vid Cites med hänsyn till de olika frågor som tas upp på mötets dagordning angående de viktigaste utrotningshotade arterna. Man har till exempel talat om tigrar och elefanter - Catherine Bearder - om isbjörnar - Kartika Tamara Liotard - men de allra flesta inläggen har handlat om blåfenad tonfisk. Vi har hört många synpunkter i den här frågan, som har grundats på en rad olika argument.
Rådet är naturligtvis medvetet om resultaten från det senaste mötet med den vetenskapliga kommittén för Internationella kommissionen för bevarande av tonfisk i Atlanten (Iccat) i oktober 2009 och om rekommendationerna från FAO:s rådgivande panel av oberoende experter i december 2009. Rådet är också väl medvetet om vad det skulle innebära om man tar upp blåfenad tonfisk i bilagorna till Cites, och inte bara för att bevara arten, utan också för att traditionella fiskemetoder, som används inom vissa former av fiskeriverksamhet som har visat att de är hållbara för arten, ska kunna överleva. Rådet kommer därför att noga utvärdera alla frågor innan det antar sin ståndpunkt.
Avslutningsvis skulle jag återigen vilja framföra ett tack från rådets ordförandeskap för era inlägg och bidrag under den här avgörande fasen för att utarbeta Europeiska unionens ståndpunkt inför nästa Cites-konferens. Jag kommer med glädje att framföra era synpunkter till rådet och också ert stora intresse för de frågor som kommer att diskuteras i Doha. Jag vill också försäkra er om det spanska ordförandeskapets engagemang för bevarandet och en hållbar utveckling av utrotningshotade arter. Vi vet att rådet har Europaparlamentets fulla stöd i denna fråga.
Paweł Samecki
Herr talman! Min första allmänna kommentar är att jag verkligen uppskattar samtliga talares inlägg om alla målsättningar inför diskussionerna i samband med konferensen.
Jag kan försäkra er om att kommissionen kommer att förespråka en hållbar handel för att bevara den biologiska mångfalden och fiskesamhällena som behöver leva i harmoni med berörda arter.
Och nu mer specifikt gällande era kommentarer. För det första, som jag förklarade tidigare, kommer kommissionens ståndpunkt om blåfenad tonfisk att antas inom kort. Det här är en viktig fråga, för den är främst kopplad till fångster av EU:s fiskeflottor. Det ansågs mer lämpligt att den nya kommissionen intog en tydlig ståndpunkt i frågan i stället för att den avgående kommissionen gjorde det, för det blir den nya kommissionen som får försvara eller tala för EU:s ståndpunkt vid konferensen.
Jag är verkligen övertygad om att förslaget kommer att se till att såväl denna art som fiskenäringen får en hållbar framtid. Vi måste jämka både kortsiktiga och långsiktiga målsättningar i den här frågan. Men när det gäller mer specifika kommentarer och frågor som ni ledamöter tog upp: angående frågan om vilket stöd som skulle kunna ges till drabbade fiskare tror jag att vi bör understryka att kommissionen är redo att bedöma möjligheten att bevilja stöd i största möjliga mån. Men vi måste samtidigt komma ihåg att vi har en budgetram för många år framöver och att vi också skulle behöva bedöma vilka ekonomiska konsekvenser det skulle få. Vi har ju en sträng ekonomisk budget för perioden 2007-2013.
Det finns en specifik fråga om förslaget att ta upp blåfenad tonfisk i bilaga II, och jag tror att det är viktigt att komma ihåg att det finns mycket specifika bestämmelser i Cites som ska gälla för bilaga II. Det skulle finnas en rad rättsliga och tekniska diskussioner om vad ett sådant upptagande i bilaga II verkligen skulle innebära. Det är osäkert vilken praktisk effekt ett sådant upptagande skulle få. Vi måste därför fundera över vilka praktiska effekter ett upptagande av blåfenad tonfisk i bilaga II skulle få.
Angående Catherine Bearders fråga om elefanter finns det brister i förfarandet för förslagen om Tanzania och Zambia, men enligt vår rättsliga bedömning kan dessa fel inte utgöra skäl nog att förkasta förslagen på förhand.
Jag vill slutligen kommentera Seán Kellys fråga. Är kommissionen nöjd med de vetenskapliga bevisen för många av frågeställningarna? Jag tror att det är svårt för kommissionen att ifrågasätta vetenskapliga bevis, för det skulle betyda att kommissionen har bättre vetenskaplig kapacitet eller forskningskapacitet än forskningsinstituten, och så är inte fallet. Det är därför ibland väldigt svårt att ta ställning till vetenskapliga bevis.
Talmannen
Jag har mottagit sju resolutionsförslag, som ingivits i enlighet med artikel 115.5 i arbetsordningen.
Debatten är härmed avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum på onsdag kl. 12.00.
Skriftliga förklaringar (artikel 149)
Sergio Berlato  
Herr talman, mina damer och herrar! Debatten som vi har i dag om den 15:e partskonferensen för Cites-konventionen i Doha i mars är synnerligen viktig för en rationell användning av vilda djur och växter.
Förslaget till resolution om frågan förefaller gynna ett förbud mot användning av många resurser. Jag tänker särskilt på förslaget att ta upp rödkorall från Medelhavet i bilaga II till Cites. Jag skulle vilja understryka att vetenskapsmännen anser att arterna i familjen Coralliidae inte är utrotningshotade med tanke på mängden arter som finns i de vatten där de lever. Det förefaller därför överdrivet att ta upp koraller i bilaga II, och det finns heller inga vetenskapliga bevis som stöder det. Handel med rödkoraller utgör en väsentlig inkomstkälla i stora delar av Medelhavsområdet, och att ta upp arten i Cites skulle få väsentliga effekter för ekonomierna i många länder, inklusive Italien, med stor allmän oro som följd och många arbetstillfällen som försvinner.
Av dessa anledningar är vi emot att arten tas upp i bilaga II till Cites. Jag vill dessutom uppmana Europeiska kommissionen att se över den ståndpunkt som den har haft fram till i dag. Den förefaller vara mer ett resultat av överdriven miljöextremism än av genomtänkt vetenskaplig analys.
Clemente Mastella  
Europa har alltid varit lyhört för problem knutna till överexploatering av vilda arter och illegal handel med djur och växter.
Men låt oss komma ihåg att Cites-konventionen bör grunda sina egna beslut på resultat och vetenskapliga bevis som tillhandahålls av berörda internationella organ. Två punkter är särskilt viktiga: förslaget att ta upp arterna Corallium spp. och Paracorallium spp. i bilaga II och kravet att ta upp blåfenad tonfisk i bilaga I.
När det gäller koraller anser vi att det är riktigt att upprepa vårt motstånd i ljuset av det negativa yttrande som FAO:s vetenskapliga rådgivande panel utfärdade i mitten av december 2009. Det angavs att det inte fanns några uppgifter som tydde på en minskning av arterna och som kunde stödja att de togs upp i bilaga II. Det skulle allvarligt äventyra konkurrenskraften hos företag inom korallhantverk, som har stor betydelse för ekonomin och sysselsättningen i vissa områden i Italien (särskilt Torre del Greco, Alghero och Trapani).
När det gäller tonfisk finns det länder som Frankrike och Italien, som är mycket oroade över fisket av blåfenad tonfisk och därför vill skydda arterna så att de utsätts för en hållbar exploatering. Vi kan stödja förslaget, men vi vill att införandet ska villkoras med att beslutet genomförs 12 till 18 månader senare och med en bestämmelse om kompensation till sektorn.
Véronique Mathieu  
Till skillnad från vad vissa vill få oss att tro är Cites inget instrument för att förbjuda handel, utan det syftar till att se till att internationell handel med vilda djur- och växtarter inte hotar deras överlevnad. För två veckor sedan fick jag tillfälle att träffa Namibias minister för miljö och turism. Genom att sätta ett korrekt valutavärde på elefanter i Namibia och på det sättet få till stånd en strängt reglerad handel med elefanter finns det i dag en förvaltning av och ett skydd mot tjuvjakt. Genom dessa åtgärder har antalet djurindivider som tillhör arten - vars överlevnad inte är hotad - ökat kraftigt. I ljuset av dessa åtgärder uppmanar jag er att stödja Tanzanias och Zambias förslag att föra över den afrikanska elefanten från bilaga I till bilaga II i Cites och att förkasta Kenyas förslag.
Edward Scicluna  
Jag tror starkt på en hållbar utveckling och ifrågasätter inte att arten blåfenad tonfisk (BFT) är överexploaterad och i behov av skydd. Cites har använts framgångsrikt för att skydda främmande arter från utrotning där det är omöjligt att kontrollera oräkneliga tjuvjägare och andra jägare, särskilt i utvecklingsländerna. Men har vi samma situation här?
BFT i nordöstra Atlanten är överexploaterad av en handfull företag som trålfiskar och som var och en fångar tusentals ton. Dessa företag kommer från ledande EU-länder - Frankrike, Spanien och Italien. EU behöver inget internationellt miljöorgan som hjälper till att övervaka fiskeindustrin som bedrivs i medlemsstaterna.
Vi måste naturligtvis vara pragmatiska. Om den internationella politiska opinionen anser att vi inte kan förhindra att BFT tas upp på Cites-listan, låt oss då använda sunt förnuft och proportionalitet genom att ta upp arterna i bilaga II, så som experterna från FAO föreslog. Att ta upp BFT i bilaga I till Cites skulle kosta mitt lands ekonomi närmare 2 procent av BNP. Det är precis som om man begärde att hela laxindustrin i Skottland skulle läggas ner i ett svep. Närmare en procent av arbetskraften skulle förlora sina jobb.
