Genoptagelse af sessionen
Formanden
Jeg erklærer Europa-Parlamentets session, der blev afbrudt den 31. maj, for genoptaget.

Godkendelse af protokollen fra foregående møde
Formanden
Protokollen fra mødet den 31. maj er omdelt.
Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg den som godkendt.

Ferber
Fru formand, kære kolleger, jeg vil gerne komme med en bemærkning til protokollen. I bilaget til protokollen, under Vedtagne tekster, ad Méndez de Vigos betænkning - jeg leder netop efter mine papirer og finder selvfølgelig ingenting - står der i et punkt, at der skal udarbejdes en europæisk forfatning. Det stammer fra et ændringsforslag fra hr. Brok. Efter at have talt med hr. Brok har han bekræftet over for mig, at han ikke valgte en sådan formulering i sit ændringsforslag. Jeg skal derfor anmode om på grundlag af ændringsforslagene endnu en gang at undersøge, om dette emne nu er optaget korrekt i slutdokumentet fra hr. Méndez de Vigo i alle sprogversioner, da vi naturligvis gerne vil undgå fejlfortolkninger her.

Formanden
Udmærket, hr. Ferber, vi foretager med glæde rettelsen.
(Protokollen godkendtes)

Arbejdsplan
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er fastsættelse af arbejdsplanen.
Det endelige forslag til dagsorden, som det blev opstillet af Formandskonferencen i overensstemmelse med forretningsordenens artikel 110, er omdelt.
Med hensyn til mandag og tirsdag har jeg ikke modtaget ændringsforslag.
Onsdag:
Jeg har modtaget en anmodning fra PPE-DE-Gruppen om udsættelse af forhandlingen under ét om den årlige betænkning af Wuori for Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik om menneskerettighederne i verden i 2000 og Den Europæiske Unions menneskerettighedspolitik samt redegørelsen fra Rådet om Unionens strategi i de internationale organisationer.
Vi skal høre en repræsentant fra PPE-DE-Gruppen, så Parlamentet i forbindelse med forberedelsen af Det Europæiske Råds møde i Göteborg og i nærværelse af Rådet kan tage resultatet af folkeafstemningen i Irland om Nice-traktaten i betragtning.

Poettering
Fru formand, det er faldet os meget, meget svært at stille dette forslag, fordi vi jo også gerne vil have et godt samarbejde med fru Hautala inden for det politisk mulige. Men vi vil have tilstrækkelig tid til debatten om Göteborg, og vi har derfor foreslået at udskyde hr. Wuoris betænkning til minimødet. Det er altså ingen indvending imod sagen. Det drejer sig derimod om at få mere tid til at forberede det vigtige topmøde i Göteborg.

Hautala
Fru formand, jeg vil gerne appellere til hr. Poettering og også de andre, som har planlagt en udsættelse af forhandlingen af Wuori-betænkningen om menneskerettigheder. Det er nemlig således, at hver gang Parlamentet skal tage stilling til menneskerettigheder, sker det på et meget teoretisk plan. Men når der så faktisk kan gøres noget, bliver sagen udsat.
Jeg beder hr. Poettering om at overveje den mulighed, at hr. Wuoris betænkning ikke tages af dagsordenen, og at der alligevel føres en kort forhandling om den irske folkeafstemning i forlængelse af forhandlingen om Det Europæiske Råd i Göteborg. Det vil være meget uheldigt, hvis denne betænkning af hr. Wuori - uden tvivl et stort højdepunkt i denne uge - nu pludselig skulle tages af dagsordenen. Ingen af jer ønskede noget sådant i sidste uge. Da burde vi selvfølgelig have tænkt på, at folkeafstemningen i Irland giver anledning til en forhandling, men det gjorde vi ikke.

Barón Crespo
Fru formand, min gruppe vil støtte, at forhandlingen om menneskerettigheder udsættes, forudsat at den bliver sat på dagsordenen for mødeperioden i juli, altså at der ikke sker en udsættelse på ubestemt tid. Og det er, fordi vi mener, at forhandlingen om den betænkning er meget vigtig, men vi mener også, at der er andre begivenheder som f.eks. Irland, der fortjener vores opmærksomhed kort før topmødet i Göteborg.
Og jeg kan tilføje en oplysning: Hvis mine oplysninger er korrekte, vil den belgiske premierminister, hr. Verhofstadt, besøge Parlamentet i næste mødeperiode. Hr. Verhofstadt var som senator fra Kongeriget Belgien formand for den kommission, der undersøgte Belgiens ansvar i Rwanda-sagen. I Belgien kører der i øjeblikket en historisk sag, hvor omfanget af folkedrabet indkredses, og det tjener efter min mening til Belgiens og EU's ære. Jeg mener, at det er meget vigtigt, at vi lytter til Belgiens premierminister i forbindelse med et emne, der er så afgørende.

Formanden
Tak, hr. Barón Crespo. Jeg mente, at hr. Poettering var enig i, at betænkningen medtages på dagsordenen for Parlamentets møde i juli.
Hr. Poettering har fremsat sin anmodning, og fru Hautala er imod. Vi skal nu høre en taler for, eftersom hr. Poettering fremsatte anmodningen. Hr. Barón Crespo er mest for, men på betingelse af en udsættelse til juli. Man kan altså sige, at der også har været en anden taler for udsættelsen.

Hautala
Fru formand, lad mig komme med et alternativt forslag. Jeg foreslår, at hr. Wuoris betænkning om menneskerettigheder bibeholdes på dagsordenen, og at vi derudover beder Rådet og Kommissionen om at komme med en erklæring om folkeafstemningen i Irland i forbindelse med forhandlingen om Det Europæiske Råd i Göteborg. Det er ingen hindring for den løsning. Vi har en hel formiddag til disse to forhandlinger.

Formanden
Vi skal høre en taler for forslaget, hr. Gollnisch.

Gollnisch
Mange tak, fru formand. I henhold til artikel 111 vil jeg tale for forslaget om at ændre dagsordenen for at tage den yderst vigtige begivenhed, der fandt sted i Irland, i betragtning. Dette er et bevis på, at man må og skal tage de små befolkninger, der nægter at opgive deres frihed, alvorligt.
Jeg er ikke i tvivl om vigtigheden af det, hr. Barón Crespo sagde, eller tilstedeværelsen af denne betydningsfulde belgiske personlighed, der er specialist i menneskerettighederne i Rwanda, men jeg tror også, at der på mødet i juli bliver plads til bl.a. at diskutere menneskerettighederne i Belgien og den uhyggelige og modbydelige proces, der i øjeblikket føres mod Vlaamse Blok, så man kan få myndighederne i Belgien til at feje for egen dør.

Formanden
Jeg sætter forslaget om udsættelse af forhandlingen om Wuori-betænkningen til mødeperioden i juli under afstemning.
(Forslaget godkendtes)

Berès
Fru formand, kære kolleger, når vi ikke kan ændre FN's terminologi, mener jeg, at vi kan udvise selvdisciplin. Men i Nice har De på Parlamentets vegne proklameret et charter, der giver anledning til vigtige diskussioner om det hensigtsmæssige i at erstatte udtrykket "menneskerettigheder" med "personers rettigheder". Jeg mener, at i vores interne arbejde er det denne terminologi, som vi bør anvende.

Posselt
Fru formand, jeg har et spørgsmål angående onsdag. På grund af vores fejlagtige beslutning om at sløjfe fredagsmøderne, som De ikke er ansvarlig for, er vi nødt til at starte allerede kl. 8.30 om onsdagen. Vi er på vej til en femdagesonsdag. Sandsynligvis kan vi arbejde i ét stræk fra midnat tirsdag til kl. 8.30. Egentlig havde jeg bedt om ordet på grund af spørgetiden. Spørgetiden til Kommissionen er igen blevet afkortet. Vi forbereder os jo altid præcist, så vi kan stille bestemte spørgsmål til bestemte kommissærer. Det fik Parlamentet gennemført for flere år siden ved en reform af spørgetiden. Vi har altså stillet spørgsmål til bestemte kommissærer, og jeg ser, at alt er blevet skåret over én kam med undtagelse af et enkelt spørgsmål til hr. Kinnock. Alle øvrige kommissærers tilstedeværelse i denne spørgetid, som var planlagt et halvt år i forvejen, er uden videre blevet sløjfet. Jeg vil gerne spørge, hvorfor det er tilfældet.

Formanden
Der foreligger ingen forslag til ændring vedrørende torsdag.
Arbejdsplanen fastsættes således.
Indlæg til forretningsordenen

Martin, Hans-Peter
Fru formand, tillad mig, at jeg her for første gang beder om ordet angående forretningsordenen. Jeg vil gerne anmode om, at vi optager en forhandling om konsekvenserne af folkeafstemningen i Irland som et selvstændigt punkt på dagsordenen. Jeg mener, at folkeafstemningen i Irland giver Europa-Parlamentet en enestående chance for at virke demokratiprægende og for at blande sig i den aktuelle debat i stedet for altid kun at efterkontrollere. Nice bragte for lidt demokrati og ikke noget solidt grundlag for udvidelsen mod øst. Nu har vi brug for mere, og med det irske folks hjælp kan vi åbne denne debat på ny.
Derfor dette forslag til ændring af dagsordenen: Vi anmoder om at behandle konsekvenserne af Nice, parlamentsmedlemmernes holdninger til vores mod på mere demokrati i Europa, Europas finalitet som et selvstændigt punkt. Europas borgere ville ikke forstå os, hvis vi prøvede at slippe uden om dette emne nu.

Formanden
Hr. Hans-Peter Martin, jeg mener, at Deres anmodning i høj grad er blevet efterkommet med den afstemning, som Parlamentet netop har foretaget. Det er ganske klart, at når Parlamentet besluttede at udskyde Wuori-betænkningen til mødeperioden i juli, som hr. Poettering forklarede så udmærket, er grunden naturligvis ikke, at det er imod Wuori-betænkningen, men at der i juli er masser af tid til at overveje alle aspekter i denne debat. Jeg mener derfor, at De kan være godt tilfreds.

Bonde
Fru formand, jeg vil gerne støtte Hans-Peter Martins forslag, for situationen er ret påtrængende. Udenrigsministrene mødes jo i dag og i morgen i Luxembourg og vil formentlig beslutte at køre videre med ratifikationerne, som om der ikke havde været en folkeafstemning, og traktaten er nu engang sådan indrettet, at der skal 15 underskrifter til for at ændre den. Derfor bør vi tage initiativ til, at der i det mindste er en tænkepause, at man ikke bare kører hen over den irske folkeafstemning. Den irske folkeafstemning burde give alle stof til eftertanke, når man tænker på, hvor mange ressourcer der var sat ind på ja-siden, og hvor lidt der var hos nej-siden.

Formanden
Hr. Bonde, for en sikkerheds skyld minder jeg Dem om forretningsordenen. Som De ved, skal denne slags anmodninger fremsættes en time før mødets start, og jeg er fuldstændig sikker på, at dette ikke er sket.

Helmer
Fru formand, min bemærkning til forretningsordenen er måske til en vis grad blevet foregrebet af den tidligere drøftelse, men efter den irske folkeafstemning vil jeg spørge, om De i Deres egenskab af formand for Parlamentet vil skrive til den irske præsident og lykønske det irske folk med dets kloge og fremsynede beslutning, der slår et slag for frihed, uafhængighed, selvbestemmelse og nationalstaten.
Jeg vil også spørge, om De vil tilslutte Dem mine lykønskninger til vores kollega, Dana Rosemary Scallon, for den fantastiske rolle, hun spillede i Irland, hvor hun bidrog til, at folkeafstemningen endte med et nej.

Formanden
Hr. Helmer, som De ved, har jeg udarbejdet en meddelelse, der måske ikke går i den retning, De taler om, men i den retning, som jeg tror, størstedelen af Parlamentet ønsker.

Andrews
Fru formand, jeg vil gerne sige, at dette er en beslutning truffet af det irske folk, uanset om vi bryder os om det eller ej, og jeg bryder mig ikke særlig meget om det. Jeg vil gerne sige til euroskeptikerne her i Parlamentet og over hele Europa, at uanset om de bryder sig om det eller ej, blev beslutningen truffet i god tro. Samtidig tjener det ikke disse antieuropæere til ære at danse på de østeuropæiske nationers grav, de nationer, der er så ivrige efter at komme med i EU og slutte sig til os her i Parlamentet.
Det irske folk er et generøst folkefærd. Vi har modtaget megen støtte fra EU, siden vi kom med, og vi er parate til at give meget af det, vi har modtaget, tilbage. Men fundamentalisterne på venstrefløjen, fundamentalisterne på højrefløjen og særlingene på midten spredte så megen forvirring, og sandheden blev ikke solgt på den rigtige måde.
Jeg vil gerne sige til Kommissionen og til de andre, at vi fremover må gøre disse traktater enkle og forståelige for den europæiske befolkning, men lad være med at dadle det irske folk, fordi det har truffet en virkelig demokratisk beslutning. Nu må vi tænke over den beslutning, hver og en af os her i Parlamentet og i hele EU. Det var en beslutning, der blev truffet i god tro.

Gallagher
Fru formand, jeg førte valgkamp og stemte for Nice-traktaten i Irland og blev skuffet over resultatet, men, skynder jeg mig at tilføje, accepterer fuldt ud den demokratiske beslutning, som mit lands vælgere har truffet. Det irske folks vilje skal respekteres. Vi må ikke bare kaste os ud i en forhandling. Tiden er til eftertænksomhed og analyse. En forhandling på dette tidspunkt vil kun gavne de mange medlemmer her i Parlamentet, der er imod, at de central- og østeuropæiske lande får mulighed for at få del i den økonomiske vækst, vi har i EU.
Der er utvivlsomt behov for en forklaring. Det skal slås helt fast, at det irske folk er et generøst folkefærd. Det har en social samvittighed og går ind for udvidelsen. Dette spørgsmål vil blive løst internt i Irland. Vi har ikke brug for nogen indgriben udefra, fra medlemmerne her i Parlamentet, uanset om de er for eller imod. Det irske folk vil løse sine egne problemer. Enhver fremtidig debat her bør følge efter debatten i vores eget land.

Hannan
Fru formand, mit indlæg vedrører også den irske folkeafstemning. Mine synspunkter er blevet fremført af veltalende medlemmer med større erfaring end mig, så for ikke at opholde Parlamentet trækker jeg det tilbage.

Miller
Fru formand, som opfølgning på hr. Helmers indlæg om den irske folkeafstemning husker De måske en anden begivenhed i Det Forenede Kongerige i sidste uge. Hr. Helmers parti førte valgkamp ud fra grundtanken om at bevare pundet i stedet for at indføre euroen. Nu ved vi alle, at den britiske befolkning klart afviste hans parti på grundlag af den politik. Vil han nu slutte sig til mig og stemme for deltagelse i euroen?

McCartin
Fru formand, en ting, der virkelig varmer mit hjerte, er at høre den sidste uspolerede 1700-tals tory endelig medgive, at frihed er en god ting for Irland.
(Munterhed og bifald) Jeg rækker Roger min hånd i venskabens ånd. Jeg glæder mig over hans omvendelse. Jeg vil sige til ham - fordi han ikke har så god en historieforståelse - at historisk set betyder tory en jaget person: tóraidhe, en jaget. Jeg begynder at tro, at Roger og folkene i hans parti har haft det lidt på den måde siden sidste weekend. Tóraidhe var engelsksindede irere, der blev fordrevet fra deres land på grund af deres religion. De nægtede at forlade det og var loyale over for kongen. Jeg håber, at Roger nu har fået større indsigt. Jeg håber bestemt, at vi har slået bro over kløften mellem os.
Edmund Burke, en stor britisk parlamentariker, sagde, at alt, hvad der skal til, for at det onde skal sejre, er, at gode folk ikke foretager sig noget. Det onde vandt sidste weekend, ikke personificeret ved de mennesker, der gik ud og fejlagtigt stemte på den forkerte side, men ved dem, der fortalte dem løgne og bedrog dem. Det er dem, der betlede sig til penge fra udlandet med henblik på at bryde solidariteten mellem Europas folk og brugte dem på at fortælle det irske folk løgne, mens den irske regering - og desværre også oppositionen - var så selvsikker, at vi troede, at alle ville tro på os. Jeg vil, at Parlamentets medlemmer skal vide, at alle de store aviser gik ind for et ja til Østeuropa. Jeg vil, at Parlamentet skal vide, at en stor del af de mennesker, der stemte nej, ikke mente, at de skadede de østeuropæiske landes interesser.
På ét punkt er jeg uenig med mine kolleger hr. Andrews og hr. Gallagher om den irske befolknings generøsitet og særlige fortjenester. Jeg tror, at vi er anderledes. Vi har en lidt anden kultur og en meget problematisk historie. Alligevel er vi ligesom alle andre her. Vi har gode mennesker og dårlige mennesker. Ikke desto mindre anerkender vi demokratiet, fordi det er den eneste måde. Som jacobitterne sagde efter slaget ved Boyne: "Skift konge, og vi vil slås med jer igen", og jeg tror, at vi vinder næste gang.

Formanden
Tak, hr. McCartin. Jeg mener, at hr. Helmer har ret til at svare på første del af Deres indlæg. Så jeg giver ham ordet igen.

Helmer
Fru formand, jeg vil gerne benytte lejligheden til at takke min ven og kollega hr. McCartin for hans historielektion. Men især vil jeg svare hr. Miller, som var inde på det britiske valg og spørgsmålet om euroen. Som han udmærket ved, men åbenbart forsøger at skjule, fik Det Konservative Partis holdning til euroen støtte fra mellem 65% og 70% af den britiske befolkning.
Det var et hovedtema, hvor befolkningen helt afgjort var på vores side. Jeg vil minde hr. Miller om, at hans premierminister netop har fyret den eurovenlige udenrigsminister Robin Cook og erstattet ham med den langt mindre eurovenlige, nogle kalder ham endda en euroskeptiker, Jack Straw. Prøv lige at give igen på den!

Read
Fru formand, et punkt til forretningsordenen vedrørende min ven Roger Helmer. Vi har begge den ære at repræsentere East Midlands, hvilket jeg fortæller Parlamentet mere skamfuld end vred. Hr. McCartin påpegede med rette, at hr. Helmer savner historieforståelse. I nøjagtighedens interesse: Hr. Helmer har ingen forståelse af politik, statistik, litteratur, høflighed over for en anden medlemsstat i Den Europæiske Union - og sådan kunne jeg blive ved meget længe.
(Munterhed og bifald)

Haarder
Fru formand, tillad mig at fremsætte en sidste bemærkning om Irland. Er det ikke sært, at de medlemmer af Parlamentet, der taler mest om national selvstændighed, er de samme, som har ført an i en massiv, udenlandsk indblanding i andre landes valg? Jeg ser frem til at spørge dem på onsdag, hvad det er, de ønsker. Ønsker de at svække Irland på samme måde som de svækkede Danmark for 10 år siden? Det advarer jeg imod.

Heaton-Harris
Fru formand, jeg vil følge op på den sidste bemærkning. Det er klart, at irerne traf deres beslutning på en meget demokratisk måde, og det samme gælder desværre for det britiske folk, idet de stemte denne fantastiske Labour-regering ind. Men mens vi er ved at prøve at ændre ved resultatet af den irske afstemning, burde vi måske også kigge på det britiske valg. Parlamentet ville bestemt have ønsket at få en konservativ regering igen, og hvis folk havde taget udgangspunkt i kendsgerninger og realpolitik, ville de have stemt konservativt sidste torsdag. Det er det resultat, vi alle ville have sat pris på.

Frahm
Min danske kollega, hr. Bertel Haarder, valgte jo at tale på et andet sprog end sit eget. Jeg har tænkt mig at tale på vores fælles sprog. Jeg mener, at det er meget vigtigt, at vi her i Parlamentet søger at få en debat, hvor vi viser respekt for den afgørelse, der er truffet i Irland. Selv om valgprocenten var lav, så synes jeg, at det er værd at huske, at den ikke var lavere end mange steder ved Europa-Parlamentsvalget, hvor vi blev valgt. Stemmeprocenten i Irland svarer meget godt til stemmeprocenten ved valget til Europa-Parlamentet.
Jeg vil sige til det irske folk, at det selvfølgelig er op til dem at finde ud af, hvordan vi kommer videre. Men jeg vil da ikke undlade at anbefale den danske model. Helt i modsætning til min gode kollega, Bertel Haarder, vil jeg gerne anbefale den danske model. Jeg mener, at det er vejen frem for det her samarbejde, at vi får noget mere fleksibilitet og noget mere rummelighed ind i det. En rummelighed, der også kan give plads til den forskellighed, som vil blive en del af vores alle sammens virkelighed, når udvidelsen bliver en succes, hvilket forhåbentligt vil ske meget snart.

Blak
Fru formand, jeg vil gerne sige, at jeg ikke er helt enig med min danske kollega, Bertel Haarder, i hans angreb på Jens-Peter Bonde, der har været kampagneleder i Irland. Jeg vil faktisk sige, at vi er utrolig mange danskere, som glæder sig, jo mere han er væk fra Danmark, for så gør han da ingen skade der. Men når nu Jens-Peter Bonde går så meget ind for åbenhed, så vil vi gerne vide, om de 100.000 kr., han har skaffet til kampagnen, kom fra modstandere eller fra hans tidligere kammerater i centralkomitéen eller i Østtyskland.

Lulling
Fru formand, eftersom man i forbindelse med debatten om det, der sker i Irland, har bedt Dem om at skrive til de irske myndigheder, spørger jeg mig selv, om det ikke også er nødvendigt at skrive til formanden for det britiske Konservative Parti for at fremsætte vores kondolencer i forbindelse med valgresultatet, der i høj grad skyldes en dybtliggende og ildevarslende euroskepsis.

Perry
Fru formand, jeg tager ordet i henhold til forretningsordenens artikel 174, retten til at indgive andragender til Europa-Parlamentet. De ved måske, at der er indgivet en række andragender vedrørende Lloyd's of London samt en række klager til Europa-Kommissionen. En af assurandørerne ved Lloyd's of London modtog et brev fra Lloyd' s, hvori man kritiserede ham, fordi han vovede at tage sagen op over for Kommissionen, og et ret truende brev, hvori man anførte, at der var tale om en klar overtrædelse af aftalebetingelserne. Lloyd' s udbad sig derfor skriftlig bekræftelse inden for syv dage på, at den pågældende borger ville afstå fra enhver yderligere handling i strid med aftalen.
Jeg har skrevet til Kommissionens formand Romano Prodi for at gøre opmærksom på, at dette ikke kun drejer sig om klager, men også om retten til at indgive andragender over for Parlamentet, men han gav klart udtryk for, at dette er et spørgsmål, som Parlamentet selv bør tage sig af. Jeg vil bestemt komme med yderligere oplysninger herom senere, men det er en alvorlig sag, som jeg mente burde tages op i Parlamentet på nuværende tidspunkt.

Formanden
Tak, hr. Perry. Jeg tager med glæde denne erklæring i betragtning. Vi er altså umærkeligt gået over til indlæg til forretningsordenen, men vi har afsluttet vedtagelsen af dagsordenen.

Van den Berg
Fru formand, Joaquín José Martínez er af en jury i Tampa blevet frikendt for to mord, som han tidligere var blevet dømt til døden for. Parlamentet har mange gange været stærkt engageret i debatten om dødsstraf. I den debat har vi tilkendegivet vores værdisystem og holdning, og vi har ofte diskuteret med vores amerikanske venner. Vi har på forskellige måder gennemført aktioner på senats- og kongresplan. Det kan vi være tilfredse med, og jeg håber derfor, at De vil gøre det klart i denne uge på vegne af Parlamentet, når De deltager i Rådsmødet i Göteborg. I Parlamentet har vi i hvert fald oplevet, at Europas holdning til dødsstraf for en gangs skyld vandt over det andet værdisystem. Jeg håber, at en nærmere debat om det værdisystem mellem Europa og amerikanerne fører til, at amerikanerne indser, at når man vil dømme en anden, men beskytte sine værdier, skal man ikke vende disse værdier ryggen, men forsvare dem. Derfor er vores modstand imod dødsstraf meget vigtig. Jeg håber, at De på vegne af hele Parlamentet vil gøre dette klart igen i denne uge - især i denne uge, hvor præsident Bush også rejser til Europa - over for Rådet i Göteborg.

Formanden
Jeg havde faktisk til hensigt, hr. van den Berg, at gribe dette spørgsmål an på den måde, De bemærkede, under mit indlæg i Göteborg.
Jeg minder Dem i øvrigt om, at Parlamentets Præsidium har besluttet, at vi accepterer at være medarrangører af et meget vigtigt kollokvium om afskaffelse af dødsstraf, der skal afholdes den 21. og 22. juni. Vi ved allerede, at omkring 30 formænd for nationale parlamenter fra alle kontinenter har accepteret at deltage i dette kollokvium.

Posselt
Fru formand, undskyld, men oversættelsen virkede åbenbart ikke helt. Jeg stillede et præcist spørgsmål. Jeg ville nemlig vide, hvorfor to af de tre kommissærer er blevet sløjfet i spørgetiden til Kommissionen og alle spørgsmål, som var rettet specielt til disse kommissærer, som f.eks. fru Schreyer, er blevet placeret under punktet "Generelt", hvor der ingen chance er for at få dem besvaret. Det var det, jeg gerne ville vide.

Formanden
Ja, hr. Posselt, jeg fik oplyst, at spørgetiden var afkortet på grund af manglende spørgsmål til kommissærerne. Sådan er det, og det er hermed taget til efterretning.

Schulz
Fru formand, jeg vil gerne vende tilbage til et emne, som er knap så morsomt som den diskussion, vi har lyttet til de sidste fem minutter. Jeg vil gerne spørge Dem, om der siden sidste mødeperiode er sket noget nyt i behandlingen af anmodningen om ophævelse af hr. Dell'Utris immunitet. Siden kl. 8.30 her til morgen har vi jo mistet den anden sag, til stor beklagelse for kollegerne i PPE-Gruppen, som jeg hører. Jeg vil gerne spørge Dem: Har De siden sidste mødeperiode modtaget dokumenter fra de spanske myndigheder vedrørende anmodningen om ophævelse af hr. Dell'Utris immunitet? Hvis ja, har De sendt disse dokumenter videre til det ansvarlige udvalg? Hvis nej, agter De, efter at der fra maj og frem til i dag er gået yderligere en måned, at tage initiativer til at anmode de spanske myndigheder om ikke længere at blokere den sag, som det spanske retsvæsen fører?

Formanden
Der er intet nyt, hr. Schulz. Højesteret har stadig ikke sendt os sin anmodning ad officiel vej, det vil sige gennem de ansvarlige spanske myndigheder.
Jeg mener ikke, at det er op til formanden for Europa-Parlamentet at anspore til dette. Jeg mener, at formanden for højesteret - om jeg så må sige - er gammel nok til at selv at afgøre, hvad der skal gøres.

Sauquillo Pérez del Arco
Fru formand, jeg forstod ikke rigtigt det svar, De gav min kollega, Martin Schulz, for i Deres svar på min skrivelse af 15. maj erkender De, at De har modtaget dokumenter fra den spanske højesteret om anmodningen om ophævelse af hr. Berlusconis og hr. Dell'Utris immunitet, og det er ikke i overensstemmelse med det svar, som De gav Martin Schulz.

Formanden
Overhovedet ikke. Højesteret har sendt nogle få dokumenter som supplement til den første skrivelse og stadig ad direkte vej. Jeg forstår slet ikke, at man har behov for at vende tilbage til emnet, da alt er fuldstændig klart.
Den spanske udenrigsminister skrev til mig for at meddele mig det spanske statsråds udtalelse, nemlig at det er op til regeringsmyndigheden at videresende anmodningerne om ophævelse af immunitet. Dette ligger fast.
Jeg kan absolut ikke se, hvorfor der er behov for at understrege dette. Det er efter min mening fuldstændig klart. Så længe jeg ikke har modtaget anmodningen fra de spanske regeringsmyndigheder, kan jeg ikke tage den i betragtning.
Desuden minder jeg om - i forlængelse af det svar, jeg gav hr. Schulz - at der er taget et vist antal initiativer, som De ved. Vi har udarbejdet et meget grundigt dokument om alle anmodninger om ophævelse af kollegers parlamentariske immunitet siden Europa-Parlamentet blev valgt ved almindelige valg - i øvrigt på anmodning af hr. Barón Crespo. Dette dokument har meget klart vist, at med undtagelse af Portugal er alle anmodningerne altid kommet fra regeringsmyndighederne, endnu en gang med undtagelse af Portugal og et tvivlsomt spansk tilfælde. Her fremgik det af EFT, at anmodningen kom fra det spanske justitsministerium.
Et andet initiativ, som Formandskonferencen har ønsket, er, at Udvalget om Konstitutionelle Anliggender udarbejder en betænkning om det generelle problem i forbindelse med disse anmodninger om ophævelse af immunitet og eventuelt overvejer, hvis der er behov for det, ændringer af forretningsordenen. Det er min opfattelse, at vores kollega hr. Duff er blevet udråbt til ordfører, og vi venter med stor interesse på betænkningen fra hr. Duff, som han fremlægger på Formandskonferencen.
Så som De kan høre, følger vi denne sag med stor opmærksomhed.

Schulz
Fru formand, jeg takker Dem for at have givet mig ordet endnu en gang. Jeg beklager meget, at det kun er ved mødets åbning i forbindelse med forretningsordenen, at jeg har lejlighed til at stille Dem et spørgsmål i Dell'Utri-sagen. Som menigt parlamentsmedlem har man ingen andre muligheder i et sådant tilfælde.
Jeg har her i Parlamentet adskillige gange måttet lægge øre til bebrejdelser om, at jeg udelukkende skulle have en interesse i denne sag på grund af den italienske valgkamp. Nu er valgkampen jo forbi, og derfor vil jeg gerne vende tilbage til Dell'Utri-sagen som en sag af eksemplarisk betydning for hvert eneste medlem af dette Parlament. I morgen kan der blive fremsat en anmodning vedrørende hver enkelt af os her i Parlamentet - mig, hr. Poettering, hr. Haarder, fru Frahm, hvem det skulle være - om ophævelse af immuniteten, og så må den pågældende kollega have en chance for umiddelbart at kunne tage stilling til anklagerne for at undgå offentlige spekulationer.
Hr. Dell'Utri er i ni måneder blevet hindret i at tage stilling til de anklager, der foreligger imod ham her. Derfor er det måske meget vigtigt at sige til de spanske myndigheder, at måden, hvorpå anmodninger til Parlamentet om ophævelse af immuniteten bliver behandlet af den spanske regering, også er et spørgsmål om værdighed i omgangen med Europa-Parlamentet.
Og en sidste ting, fru formand: At den dømmende myndighed kan henvende sig direkte til den lovgivende, når man følger princippet om deling af beføjelser, er en selvfølgelighed i Europa. Der findes kun ét parlament, hvor det påstås, at der her må gælde et forbehold for den udøvende myndighed, og det er dette Parlament. Og at denne absurde tilstand findes, det er i mine øjne udelukkende De, fru Fontaine, ansvarlig for!

Formanden
Hr. Schulz, jeg er sikker på, at hr. Dell'Utri vil være meget lydhør over for Deres bekymring.

Alyssandrakis
Fru formand, kære medlemmer, situationen i Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien bliver værre for hver dag. De albanske oprørere har i faretruende grad nærmet sig hovedstaden, myndighederne i Nordgrækenland forbereder sig på at modtage flygtninge, og Olympic Airways har standset sine flyvninger til Skopje. Alle ved, at terroristerne kommer fra Kosovo, et område, der er kontrolleret af NATO, der har det fulde ansvar for begivenhederne i Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien.
Samtidig forhindrer såvel NATO som EU Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedoniens regering i at træffe ordentlige foranstaltninger til at beskytte landet og folket, idet de udnævner terroristerne til ligeværdige samtalepartnere med regeringen. På samme tid foreslår den græske regering en plan, der sikrer, at terroristerne ikke bliver afvæbnet, men at de kan trække sig sikkert tilbage. Desuden kræver planen, at EU og USA griber direkte ind i forhandlingerne, samtidig med at den gøder jorden for en militær intervention. Det er bydende nødvendigt, at den folkelige kamp intensiveres, så den fremmede indblanding kan ophøre, og at NATO's styrker forlader området, så dets befolkning selv kan løse sine eventuelle konflikter fredeligt uden udenlandske interessers indblanding.

Formanden
Tak, hr. Alyssandrakis.
Jeg minder Dem om, som De ved, at vi onsdag morgen modtager præsidenten for Republikken Makedonien, der skal tale i Parlamentet. Selvfølgelig vil man komme ind på mødet i Göteborg, og det vil jeg ligeledes tale om i mit indlæg, som De nok kan forstille Dem.

Cohn-Bendit
Mit indlæg omhandler to punkter. For det første dødsstraf. Dødsstraf er mord, selv om det er en morder, der idømmes dødsstraf, er det stadig mord. Vi er imod henrettelsen af Timothy McVeigh, selv om han er morder. Dette skal siges. Der findes ikke en god og en dårlig dødsstraf. Selv det værste afskum bør ikke henrettes på denne måde. Og jeg ønsker, at Europa-Parlamentet holder fast i denne holdning.
For det andet håber jeg med hensyn til debatten om Irland, at den organiseres anderledes, og at den rækker ud over en simpel forhandling mellem politiske grupper. Vi har således lige set, at en lidt mere spontan organisation gør debatten meget mere spontan, end hvis den blot finder sted blandt gruppelederne. Jeg håber, at vi uddrager en passende lektie af det, der skete for fem minutter siden.

Seksuel udnyttelse af børn - Menneskehandel
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende betænkninger:
A5-0206/2001 af Karamanou for Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender om forslag til Rådets rammeafgørelse om bekæmpelse af seksuel udnyttelse af børn og børnepornografi (KOM(2000) 854 - C5-0043/2001 - 2001/0025(CNS));
A5-0183/2001 af Klamt for Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender om forslag til Rådets rammeafgørelse om bekæmpelse af menneskehandel (KOM(2000) 854 - C5-0042/2001 - 2001/0024(CNS)).

Karamanou
Fru formand, ærede medlemmer, for det første vil jeg gerne personligt lykønske kommissær Vitorino, fordi han har påtaget sig dette så vigtige lovgivningsinitiativ, og det svenske formandskab for dets støtte, så Rådet så hurtigt som muligt kan træffe afgørelse desangående.
Seksuel udnyttelse af børn og børnepornografi er virkelig en skamplet på vores kultur, og det er uacceptabelt, at de kriminelle netværk og misbrugerne ikke straffes, men undslipper strafforfølgning, idet de drager nytte af det svage samarbejde mellem landene og af hullerne i straffelovgivningen. Nu er det på tide, at der gøres noget ved forfærdelige tilfælde som Ditrou-sagen i Belgien, hvor den manglende lovgivningsramme end ikke tillader, at forbrydelsen defineres, så den kan efterprøves ved retten, hvilket medfører, at den stadig er uafsluttet efter fire år. Det er derfor yderst vigtigt, at Unionen påtager sig den opgave at bekæmpe denne afskyelige form for kriminalitet og skaber en fælles referenceramme, som vil styrke det retlige og politimæssige samarbejde mellem medlemsstaterne og stille de kriminelle kredse over for retfærdighedens sværd.
Efter at Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender havde gennemarbejdet Kommissionens rammeafgørelse grundigt, vedtog det en række forslag og ændringsforslag, som har beriget og styrket den oprindelige lovgivningstekst. F.eks. er definitionen af børnepornografi nu blevet betydeligt mere omfattende, så de forskellige former, børnepornografien kan tage, nu er medtaget i definitionen. Dermed findes der ikke nogen former, der undslipper strafforfølgning, idet den også tager den moderne udvikling på teknologiområdet i betragtning. Da det er et faktum, at kriminaliteten og dens internationale netværk er meget komplekse, har vi udvidet Kommissionens forslag, så vi nu også inkluderer delvis kriminel opførsel i forbindelse med seksuel udnyttelse af børn såsom medvirken, køb, salg og handel med børn inden for eller uden for den pågældende stats grænser. Et andet vigtigt element, som vi har tilføjet, er ansvaret hos såvel fysiske personer, der har opsyn med barnet, såsom forældre, undervisere osv., som hos juridiske personer inklusive internetudbydere, som bør udvikle beskyttelsesmekanismer, så man kan undgå, at anvendelsen af nye teknologier gør det lettere at udnytte børn. I forbindelse med straffen for børnepornografi foreslår vi, at man ud over at producere, distribuere og transmittere materialet også gør det strafbart at importere, eksportere, handle eller fremvise børnepornografisk materiale gennem reklamer. Det er især vigtigt, at det gøres strafbart at være i besiddelse af pornografisk materiale, efter at man naturligvis har indført visse sikkerhedsventiler, så personer, der uforvaret er kommet i besiddelse af materiale efter f.eks. at have modtaget elektronisk eller konventionel post, ikke retsforfølges.
Med hensyn til strafudmålingen har Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender godkendt forslaget fra Udvalget om Kvinders Rettigheder og Lige Muligheder om, at der skal være en strengere straframme for lovovertrædelser mod børn under 16 år - i stedet for 10 år, som Kommissionen har foreslået. Den strengere straf skal desuden være på mindst 10 år - i stedet for 8 år, som Kommissionen har foreslået. I øvrigt foreslår vi som en supplerende straffeforanstaltning, at man opsporer, beslaglægger og konfiskerer enhver rørlig eller fast formue, der stammer fra de begåede, strafbare lovovertrædelser, samt at straffene følges op af en passende psykiatrisk behandling. Det er en ny ting, vi foreslår.
Ligeledes har vi i Udvalget om Borgernes Friheder ydet et væsentligt bidrag til retsplejespørgsmål såsom udlevering af kriminelle, så man kan bekæmpe sexturisme, og til modificeringen af lovgivningen om dobbelt strafforfølgning, så gerningsmænd ikke kan flygte til stater, hvor straffen for forbrydelser mod børn er mildere. Desuden foreslår vi erstatning til offeret og en række foranstaltninger til at beskytte ofrene under forhøret og det offentlige retsmøde, især når det drejer sig om børn med handicap. Endelig foreslår vi, at der i samarbejde med Europol, Interpol, de nationale politimyndigheder og naturligvis med deltagelse af ansøgerlandene oprettes kartoteker over personer, som har begået forbrydelser, for på den måde bedre at kunne bekæmpe seksuel udnyttelse af børn og børnepornografi.
Ærede medlemmer, jeg tror selvfølgelig ikke, at vi udelukkende kan løse hele problemet gennem lovgivningsreformer. Det er også nødvendigt, at vi fokuserer på de årsager, som bidrager til psykisk og legemlig mishandling og udnyttelse af børn, nemlig fattigdom, den manglende tilstedeværelse af virkelige beskyttelsesstrukturer af børn, kontrol- og forebyggelsesapparaternes utilstrækkelighed, svækkelsen af familiebåndene og naturligvis eksistensen af et marked med stor efterspørgsel og udbud, som desværre fungerer inden for selve EU, og som udgør en sort plet på vores europæiske civilisation.

Klamt
Fru formand, mine damer og herrer, ifølge internationale skøn bortfører menneskehandlere hvert år op imod 700.000 kvinder og børn. Alene fra de central- og østeuropæiske stater lokkes årligt 120.000 kvinder og børn til EU. Det er disse tal, som Kommissionen går ud fra. Det er ikke kun de individuelle skæbner, som kendes fra medierne, men også de tilhørende tal, der viser, at det haster som led i et koordineret samarbejde at bekæmpe menneskehandlen.
Bekæmpelsen af menneskehandlen er i sig selv svær nok. Men den vanskeliggøres imidlertid yderligere af de meget uensartede nationale strafferetlige bestemmelser. Definitioner og sanktioner er meget forskellige, og i mange medlemsstaters strafferet findes lovovertrædelsen "menneskehandel" ikke engang. Derfor har EU i nogle år bestræbt sig på at få udformet en omfattende plan for bekæmpelsen af menneskehandlen.
I Palermo-protokollen, som blev underskrevet i slutningen af 2000, nåede man for første gang til enighed om konkrete fælles definitioner. Kommissionens forslag tager sigte på som led i en rammeafgørelse at fastlægge mindstebestemmelser om gerningsindholdet samt mindste maksimumsstraffe. Fastlæggelsen af en maksimumsstraf på mindst seks eller 10 år ved skærpede omstændigheder burde være tilstrækkelig til at inddrage menneskehandlen i EU's politimæssige og retlige samarbejde mod organiseret kriminalitet. Jeg er af den opfattelse, at Kommissionens forslag må vurderes positivt. Jeg glæder mig navnlig over, at ikke kun gerningsindholdet menneskehandel med henblik på seksuel udnyttelse er omfattet, men også gerningsindholdet menneskehandel med henblik på udnyttelse af arbejdskraften.
Kommissionen sondrer fortsat klart mellem menneskesmugling og menneskehandel. Mens menneskesmugling betragtes som en forbrydelse mod staten, er menneskehandel en forbrydelse mod en person. Med Kommissionens udkast og de forskellige ændringer fra de involverede udvalg kan vi nå frem til et resultat, som definerer menneskehandel ens i hele Europa, fastlægger mindste maksimumsstraffe og ud over sanktioner mod gerningsmændene også tillægger beskyttelsen af offeret behørig betydning. Jeg vil gerne takke alle medlemmer af de involverede udvalg for det gode samarbejde, som har ført til dette resultat.
Afslutningsvis vil jeg gerne komme ind på den krævede henvisning af min betænkning til fornyet udvalgsbehandling i Udvalget om Indre Anliggender. Ved starten af forhandlingen fik Europa-Parlamentet en så snæver tidsramme på grund af Rådets aftalekalender, at det kun var muligt at lave et indholdsmæssigt grundigt og omfattende stykke arbejde på udkastet til rammeafgørelsen, og det med en enorm kraftanstrengelse. De parlamentsmedlemmer, som arbejdede på denne opgave, har erklæret sig villige hertil og ydet et glimrende stykke arbejde, som jeg gerne vil takke alle for. Men Rådet er, uden at lytte til de folkevalgtes mening, i mellemtiden kommet så langt frem i sine forhandlinger, at billigelsen af de politiske aftaler nu kun er en formssag. Rådet er åbenbart ikke interesseret i afgørelsen fra det eneste direkte demokratisk legitimerede organ i EU. Der foreligger allerede et revideret udkast til rammeafgørelsen med vigtige ændringer fra Rådets side - men det er dog ikke blevet forelagt Europa-Parlamentet. Derfor er jeg af den opfattelse, at det er bydende nødvendigt at henvise betænkningen til fornyet udvalgsbehandling, så denne nye version og Rådets uacceptable fremgangsmåde kan blive diskuteret. Jeg vil derfor bede Dem alle om at stemme for, at betænkningen henvises til fornyet udvalgsbehandling i Udvalget om Indre Anliggender ved afstemningen i morgen.
I anden del af mit indlæg vil jeg tage stilling til fru Karamanous betænkning om bekæmpelse af seksuel udnyttelse af børn og børnepornografi i medlemsstaterne, som nødvendiggør en koordineret fremgangsmåde i hele Europa. Organiseret kriminalitet - og her drejer det sig hovedsageligt om organiseret kriminalitet - er ikke begrænset til bestemte regioner eller stater. Det grænseoverskridende samarbejde har fundet sted længe blandt kriminelle og navnlig inden for seksuel udnyttelse af børn.
EU har derfor hårdt brug for foranstaltninger for også at kunne forfølge disse forkastelige lovovertrædelser på tværs af grænserne. Det glæder mig, at der på tværs af gruppeskellene kunne opnås enighed om denne rammeafgørelse, som ved tilnærmelse af gerningsindholdene, harmonisering af strafferammen og forbedring af ofrenes stilling viser den rette vej. Hertil hører også hensyntagen til de nye medier ved definition af børnepornografi og diskussionen om spørgsmålet om eksterritorialretten. Efter min opfattelse er beskyttelsen af ofrene af særlig betydning.
Forbrydelser mod børn i deres mest forkastelige form, seksuel udnyttelse, bør ikke kun behandles med fokus på sanktioner mod gerningsmændene. De pågældende børn vil resten af deres liv være mærket af det, som voksne har gjort imod dem. Derfor skal vi give dem vores særlige opmærksomhed og største støtte. I en straffesag er de ganske vist rent juridisk i første række vidner, men i sidste ende og navnlig er de ofre! Med Europa-Parlamentets vilje skal alle disse punkter vinde indpas i det foreliggende udkast. Jeg er overbevist om, at fru Karamanous betænkning, som jeg på dette sted gerne vil takke for det gode samarbejde, vil få et bredt flertal, og at vi dermed vil tage endnu et vigtigt skridt hen imod bekæmpelsen af seksuel udnyttelse af børn og børnepornografi.

Lynne
Hr. formand, jeg vil også gerne lykønske fru Karamanou med denne betænkning. Som ordfører for udtalelsen fra Kulturudvalget vil jeg også gerne takke for det samarbejde på tværs af partierne, som der har været tale om i udvalget om dette yderst vigtige emne. Vi må imødegå seksuel udnyttelse af børn og børnepornografi i hele EU. Uanset hvad man mener om subsidiaritet, når der er tale om noget så vigtigt som dette, er vi nødt til at sikre, at vi har fælles regler, navnlig på grund af internet og personers frie bevægelighed inden for EU.
Jeg ved, at der er mange sælgere af børnepornografi, der har etableret sig i et bestemt EU-land, fordi de ved, at de får en mildere straf i det pågældende land. Vi må sørge for at bringe denne situation til ophør.
Jeg er meget tilfreds med, at størstedelen af min udtalelse blev vedtaget af Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender, navnlig afsnittet om strafferammer og sikring af, at vi har samme strafferamme i hele EU. Jeg mente, at Kommissionen tog fejl, da den ville indføre strengere straffe for udnyttelse af børn under 10 år. Jeg arbejdede meget hårdt i udvalget for at sikre, at vi også får strengere straffe for personer, der begår forseelser over for børn under 16. Jeg ønskede også at få børn med indlæringsvanskeligheder med. Jeg talte meget med nogle af de organisationer, der arbejder med dette område, og de sagde, at handicappede børn med dobbelt så stor sandsynlighed vil blive udsat for misbrug som andre børn. Det er vigtigt, at vi beskytter børn med indlæringsvanskeligheder, hvis mentale alder ofte er meget lavere end deres fysiske alder.
Spørgsmålet om definitioner bliver naturligvis vanskeligt, og det må vi arbejde mere med. Vi havde store problemer i Kulturudvalget, ligesom vi har haft over hele linjen. Men vi må sikre, at fotografier af nøgne børn fanges i dette net. Vi så, hvad der skete med Wonderland Club, hvor folk skulle stille med 10.000 fotografier af nøgne børn for at komme med i Wonderland Club.
Ganske kort vil jeg sige, at vi må slå ned på sexturisme og sørge for, at medlemsstaternes borgere kan retsforfølges, hvis de begår forbrydelser i tredjelande.

Prets
Hr. formand, hr. kommissær, jeg tror, at vi her i dag taler om et af de mest følsomme emner: seksuel udnyttelse af børn og børnepornografi, og begge er i stigning. Derfor er det også nødvendigt, at vi samarbejder mere intensivt på tværs af grænserne, at vi på det præventive område arbejder langt mere intensivt gennem information og ved at gøre folk bevidste om problemet samt forsøger at integrere samfundet mere i denne proces. Desuden er det naturligvis vigtigt, at strafferetten bliver revideret og fungerer på tværs af grænserne, da handlen og misbruget samt børnepornografien jo også foregår på tværs af grænserne.
Det kræver - efter vores mening - nogle foranstaltninger, idet straffen, det vil sige fængselsstraffene, bør hæves fra mindst otte til mindst 10 år, og ligeledes bør offerets alder, hvor gerningsmanden skal regne med skærpet straf, forhøjes til 16 år, for jeg kan egentlig ikke forstå, hvad det vil sige, når børn misbruges "særligt hensynsløst". Enhver form for misbrug af børn er hensynsløs! Der findes ingen mild form for misbrug af børn. Alt, hvad børn udsættes for i den forbindelse, er hensynsløst. Derfor mener jeg også, at aldersgrænsen bør forhøjes til mindst 16 år, for den skade, som børn påføres, er lige så slem hos børn under 10 år som hos børn på 11, 12 og 13 år. Derfor er jeg for at forhøje aldersgrænsen til 16 år. På samme måde skal det sikres, at disse børn beskyttes som ofre, ikke kun børnene, men også familierne og vidnerne. Juridisk bistand og psykologhjælp er meget vigtigt. Desuden bør man også give børnene mulighed for at afgive vidneudsagn på video, hvilket desværre heller ikke bliver gennemført i alle lande.
Der er desværre ikke tid til at påpege mere. Men jeg takker alle, som engagerer sig i sagen!

Eriksson
Hr. formand, da Kommissionen fremlagde sit forslag, sagde man, at man havde ambitioner om at gå længere, end Palermo-protokollen gjorde. Jeg er meget skuffet over, at man i stedet har udvandet Palermo-protokollen. Jeg tror, at det er utroligt vigtigt, at man virkelig får inkorporeret især definitionerne af flygtninge, som dog ikke har noget med netop dette emne at gøre, af udnyttelse af arbejdskraft og af seksuel udnyttelse.
I dag ved vi, at ca. 90% af de mennesker, der handles med, og som disse emner vedrører, er kvinder, som man har til hensigt at udnytte seksuelt. Jeg forstår, at Kommissionen og Rådet, præcis som os her i Parlamentet, kan have svært ved at samarbejde i disse sager, især eftersom de nationale love i høj grad er forskellige.
I Sverige har vi i halvandet år haft en lov, der også er rettet mod køb af seksuelle ydelser, det vil sige, at kunderne er blevet kriminaliseret. Vi har altså fokuseret på mændene i stedet for at stigmatisere dem, der prostituerer sig. Dette skal ses på baggrund af, at en del medlemslande nu legaliserer bordelvirksomhed og dermed også alfonseri. Dermed bliver det stereotype billede af kvinders og mænds seksualitet og seksuelle behov fasttømret.
Med hensyn til fru Karamanous betænkning vil jeg meddele, at hvis ændringsforslag 3, 5, 6 og 13 bliver godkendt, vil min gruppe ikke kunne stemme for betænkningen. De definitioner af børnepornografi, som vi vedtog i Kvindeudvalget, er meget bedre. I fru Karamanous betænkning er definitionerne så brede, at der er risiko for, at man bliver tvunget til at tildække Maneken Pis i fremtiden.

Coelho
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, i mange af Unionens lande - og deriblandt i mit eget, Portugal - udnyttes østeuropæere, der ønsker bedre livsvilkår, men som bliver ofre for netværk, der drager fordel af deres elendighed. Udnyttelse af mennesker, mænd, kvinder og børn, er frastødende, uanset hvilke former det antager, hvad enten det er udnyttelse som arbejdskraft eller med henblik på seksuel eller anden udnyttelse. Vi har derfor pligt til at bekæmpe denne plage og til at tilvejebringe de nødvendige retlige instrumenter i så henseende. Med det formål er der blevet arbejdet på at udforme fælles mindstebestemmelser om gerningsindholdet og mindste maksimumsstraffe samt kompetenceregler og regler for det politimæssige og retlige samarbejde.
Jeg vil gerne lykønske Ewa Klamt og Anna Karamanou samt kommissær António Vitorino for deres indsats i denne sag, for menneskehandel og seksuel udnyttelse af børn må virkelig stå højt på EU's politiske dagsorden. Vi må styrke bekæmpelsen af den seksuelle udnyttelse af børn og af børnepornografi ved at forbedre den fælles aktion af februar 1997 og sørge for, at der ikke er nogen tilflugtssteder for dem, der har udøvet seksuelle overgreb mod børn, når der er mistanke om, at forbrydelsen er begået uden for deres eget land. Det handler også om at udbygge den indsats, som Unionen og det internationale samfund hidtil har gjort, hvor det skal fremhæves, at FN i december 2000 vedtog en protokol om bekæmpelse af menneskehandel som tillæg til konventionen om grænseoverskridende organiseret kriminalitet, og som er blevet undertegnet af 81 stater. Europa-Parlamentets vedtagelse af disse forslag vil klart demonstrere, at vi har til hensigt målbevidst at bekæmpe disse uacceptable krænkelser af den menneskelige værdighed og af menneskerettighederne. Jeg glæder mig over, at Rådet er nået til enighed om grundelementerne i forslaget til rammeafgørelse om bekæmpelse af menneskehandel, men jeg beklager, at det ikke er nået til enighed om strafferammerne.

Terrón i Cusí
Hr. formand, tillad mig at indlede med at lykønske de to ordførere, fru Karamanou og fru Klamt, og også at takke Kommissionen særligt for dens forslag.
Parlamentet har i årevis forsøgt at skabe en klar og fælles lovgivning til bekæmpelse af handel med og udnyttelse af mennesker, som er en afskyelig form for kriminalitet, der er omfattende. Vi ønsker ikke at vide det, men vi kan blot se, hvad der sker med prostitutionen i vores lande for at gøre os det klart.
Europa-Kommissionens forslag om at klassificere forbrydelsen på samme måde og harmonisere sanktionerne er virkelig et skridt hen imod det, som FN foreslog i Palermo-protokollen, og det glæder mig.
Men efter allerede at have diskuteret fru Gradins forslag her i Parlamentet, en indsats, som helt sikkert har været meget nyttig for andre, f.eks. USA, der allerede har en forbundslovgivning til bekæmpelse af menneskehandel, må jeg nu udtrykke min store bekymring over Rådets holdning ved dets sidste møde. Der har ikke været enighed om dette forslag, men vi har set, hvordan stumper af lovgivning foreslået af Frankrig om illegale indvandrere får tilslutning, samtidig med at det er indlysende, at handel med og udnyttelse af mennesker er en af de alvorligste former for kriminalitet, meget alvorligere end den, de har taget fat på.
Jeg forstår det ikke, og der er ingen, der forstår det, for de forklarer det ikke. Hr. formand, jeg vil gerne spørge, om Rådet i morgen under afstemningen vil komme og forklare os sin holdning, hvad det overvejer at gøre, og hvilke ændringer det eventuelt overvejer at indføre, eller om vi tværtimod har nået en sådan grad af harmonisering mellem Unionens institutioner, at der, uden at jeg har lagt mærke til det, kun er en udøvende magt, nemlig Kommissionen, og en lovgivende magt, Parlamentet, mens Rådet ikke har noget at skulle have sagt.

Ludford
Hr. formand, vi kan kun fange internationale og organiserede kriminelle, hvis vores politistyrker, anklagere og dommere arbejder sammen. Enhver, der går imod en sådan udvikling, må være parat til at begrunde, at smuglere og pædofile går fri.
Jeg vil gerne lykønske fru Klamt og fru Karamanou, men på nogle punkter er min gruppe ikke helt tilfreds. Det første problem i begge betænkninger er tendensen til at være for præskriptiv og blande sig i detailbestemmelserne i medlemsstaternes strafferetlige systemer. Det første eksempel er strafferammerne. Det er helt på sin plads at harmonisere maksimumsstraffene, således at forbryderen, uanset hvor han flygter hen, risikerer samme straf - ingen skjulesteder. Men det er ikke i orden hverken af fastslå, at straffen for smugleri skal være en frihedsstraf, eller at fastsætte minimumsstraffe. Jeg er ikke altid enig med Rådet, men jeg er enig i synspunktet om, at tilnærmelse af medlemsstaternes strafferet kan være nødvendig for nogle bestemte typer af lovovertrædelser, men ved tilnærmelsen af strafferetten skal der tages hensyn til de nationale systemers særlige kendetegn. Begge betænkninger er også for præskriptive med hensyn til behandlingen af ofre og vidner, hvor man heller ikke tager hensyn til de nationale ordninger.
Så til definitionen af børnepornografi i Karamanou-betænkningen. Her har min gruppe problemer med definitionen, fordi den indbefatter tilfælde, hvor man skaber det indtryk, at den afbildede er et barn. Dette vil føre til endeløse diskussioner, og det er ikke et godt grundlag for en juridisk definition. Det er bedre at gå imod børnepornografi, hvor rigtige børn udnyttes, ikke personer, der lader som om, de er børn. Jeg vil også gerne henvise til ændringsforslag 38 fra ELDR-Gruppen, hvorved adgangen til registre over seksualforbrydere vil blive underlagt bestemmelser om databeskyttelse.
Endelig er min gruppe enig i, at fru Klamts betænkning skal henvises til fornyet udvalgsbehandling af de grunde, hun selv anførte.

Sörensen
Hr. formand, kære kolleger, Rådet har overhalet os indenom. Det, som Rådet mener, er vigtigt, er efter vores mening utilstrækkeligt og ensidet. Det positive i Rådets afgørelse er medlemsstaternes forpligtelse. Det er et fremskridt, men der er stadigvæk ikke tilstrækkelig opmærksomhed om bistand til og beskyttelse af ofrene. På det område skal der stilles garantier. Derfor, og bestemt også af humanitære grunde, skal der ikke tilstræbes en midlertidig, men snarere en permanent opholdstilladelse.
Hvilke problemer er der? Mafiagrupper har hurtigere end nogen andre benyttet sig af globaliseringen af økonomien. Kløften mellem de rige og fattige regioner er et andet problem. Så er der fattigdommen. Det er altså ikke tilstrækkeligt at starte kampagner imod menneskehandel i alle oprindelseslandene. Fattigdommen skal også bekæmpes. Immigrationspolitikken skal udvikles, og grænserne skal i højere grad åbnes, selv om det går ud over de involverede lande. Ikke desto mindre vælger de fleste europæiske lande i praksis fortsat en repressiv politik, som i første instans omfatter ofrene. Hovedmændene bag menneskehandlen, iværksætterne af menneskehandlen og aktionærerne rammes ikke, og den nuværende politik imod menneskehandel har faktisk ikke en humanitær dimension. Hvor står udviklingssamarbejdet inden for dette område? Fremgangsmåden skal være international, men mafiaerne disponerer over internationale, velfungerende netværk med skatte- og finanseksperter og telekommunikations- og computereksperter på højeste niveau. Bekæmperne derimod må tage til takke med forholdsmæssigt få mennesker, lidt ekspertise og ressourcer, huller i lovgivningen og fortsat stor mangel på et virkeligt internationalt samarbejde til trods for Europol osv. Det er derfor nødvendigt med en strukturel fremgangsmåde, både med hensyn til strafferetten og den internationale migrationspolitik. Endelig må korruptionen ikke lades ude af betragtning.

Fraisse
Hr. formand, kære kolleger, jeg vil gerne vende tilbage til EU's underskrift af tillægsprotokollen fra Palermo, hvis titel faktisk er "Protokol om bekæmpelse af menneskehandel, især med kvinder og børn". "Især med kvinder og børn", dette er selvfølgelig vigtigt, og i dag har man stillet ændringsforslag 1 til Klamt-betænkningen, som jeg takker fru Klamt for, hvoraf det udtrykkeligt fremgår, at vi bør bekæmpe handel med mennesker, der har til formål at udnytte ofrene tilseksuelle formål eller udnytte deres arbejdskraft. Det er efter min mening ikke nok blot at tale om menneskehandel.
I Palermo foreslog man præcisionen "kvinder og børn". Jeg mener, at det er berettiget, når man med dette ændringsforslag kræver, at seksuelle formål sættes før udnyttelse af arbejdskraft, for vi ved godt - lad os ikke være hykleriske - at menneskehandel først og fremmest rammer kvinder og børn. Hvis vi gjorde udnyttelsen af arbejdskraft vigtigere end den seksuelle udnyttelse, ville vi ikke leve op til virkeligheden, og det ved vi godt. Det er derfor, jeg mener, at ændringsforslag 1 er vigtigt, og det håber jeg, at Kommissionen vil være lydhør over for.
Noget andet, der også forekommer mig vigtigt, er, at menneskehandel betragtes som en forbrydelse og ikke som en forseelse. Alt, der vedrører seksuel udnyttelse, er en forbrydelse og ikke blot en forseelse. Det skal vi vide og understrege og være bevidste om, og vi skal ikke tillade upræcise formuleringer. Jeg takker vores forskellige udvalg og ordførere for at have understreget dette.
Jeg vil gerne tilføje, at med hensyn til ændringsforslagene forekommer visse tilføjelser vedrørende ofrenes status mig meget vigtige. Det drejer sig om mindst tre punker. Først og fremmest det faktum at tilskyndelse betragtes som en strafbar handling. Tilskyndelse og ikke kun bedrag. Der er klart, at grænsen mellem de to begreber er spinkel.
Dernæst er der ofrenes sårbarhed, og ud over den tvang, som vi nemt vil kunne identificere, forekommer ofrenes sårbarhed mig også vigtig.
Og endelig, som Rådet i sin henstilling fra maj 2000 insisterede på, er punktet om, at samtykke er irrelevant, også vigtigt. Det er ikke altid relevant, om offeret samtykker eller ej - endda langt fra. Jeg tror, at vi i denne forbindelse skal være opmærksomme og vide at anerkende, at samtykke ikke er et argument, der frikender dem, der praktiserer menneskehandel.
Det er derfor, disse betænkninger forekommer mig vigtige. Jeg takker de to ordførere. Jeg vil gerne i modsætning til andre sige, at jeg selvfølgelig ønsker, at der kommer mere samarbejde mellem medlemsstaterne. Hvordan skal vi kunne bekæmpe menneskehandel, hvis vi ikke samarbejder? Fastsættes der i dette forslag tilstrækkeligt samarbejde? Det er ikke sikkert, og personligt ønsker jeg mere samarbejde. Man må samarbejde for at identificere alle ofrene - mænd og kvinder - for selvfølgelig kan mænd også blive ofre for menneskehandel og seksuel udnyttelse. Mænd og kvinder, men især kvinder og børn. Jeg minder Dem om, at det i et af ændringsforslagene foreslås, at vi anerkender, at man er voksen, når man er fyldt 18, og når man er under 18, er man et barn.

Andrews
Hr. formand, dette er en meget vigtig betænkning og et vigtigt skridt fremad. Som resten af Parlamentet vil jeg gerne lykønske ordføreren med hendes betænkning. Det er gennem samarbejde på EU-plan og på internationalt plan, at vi kan gøre noget betydningsfuldt for børn, der må beskyttes mod sådanne forbrydelser.
Jeg kan fuldt ud tilslutte mig forslaget om, at afbildningen af personer under 18, der deltager i utvetydig seksuel adfærd, kan betegnes som seksuel udnyttelse af børn. Efter min mening er dette i overensstemmelse med konventionen om barnets rettigheder. Enhver form for seksuel udnyttelse af børn, herunder børnepornografi på internet, er afskyvækkende.
Som Kommissionen påpeger, indsmugles titusinder af mennesker - navnlig kvinder og børn - hvert år med henblik på at blive udnyttet. Ingen af vores lande kan hævde at være fri for denne trussel. Ingen af vores lande kan standse disse handlinger alene. Ingen af vores lande bør tøve med at gå med i et tættere samarbejde om bekæmpelsen af sådanne forbrydelser.
EU har ikke ignoreret dette bekymringsvækkende fænomen. Vi har talt om det mange gange i Parlamentet: I 1997 banede den fælles holdning med Rådet om bekæmpelse af menneskesmugling og seksuel udnyttelse af børn vejen for, at medlemsstaterne reviderede den relevante strafferet med henblik på at gøre visse former for adfærd strafbar og tilskynde til retligt samarbejde.
Det nye forslag bringer os yderligere et skridt videre, idet det forhåbentlig sikrer, at de enkelte medlemsstater tager de nødvendige foranstaltninger for at garantere, at medvirken til eller opnåelse af nogen form for vinding som følge af børneprostitution eller børnepornografi straffes med frihedsberøvelse i ikke under fire år.
Vi opfordrer endvidere medlemsstaterne til at sikre, at de, der dømmes for sådanne forbrydelser, får opsporet, beslaglagt og konfiskeret al løsøre og fast ejendom, der er indkøbt for indtægterne ved disse forbrydelser.
Endelig støtter jeg den kompromisaftale, som vores udvalg nåede frem til om artikel 5, stk. 4. En maksimumsstraf på ikke under otte år skal være gældende i tilfælde af børnepornografi samt ved medvirken til og medskyldighed i sådanne forbrydelser, herunder udnyttelse af børn, når de vedrører børn under 16 år.

Blokland
Hr. formand, det er forfærdeligt, at vi på ny skal beskæftige os med disse udskud af menneskelige handlinger. Internationale kriminelle organisationer går hensynsløst og utrolig dristigt til værks. Derfor er det absolut nødvendigt, at EU-medlemsstaterne og ansøgerlandene arbejder tæt sammen og gør brug af alle lovlige midler for at bekæmpe disse alvorlige forbrydelser imod menneskeheden.
Det er lykkedes ordførerne, fru Karamanou og fru Klamt, at fremsætte gode argumenter og stille gode ændringsforslag. Jeg håber meget, at deres udmærkede forslag klarer den juridiske prøve, men sammen med fru Ludford tvivler jeg på det. Det vil kommissær Vitorino sikkert komme ind på.
Hård kriminalitet kan kun bekæmpes med succes gennem en ensartet, lige så hård politik fra myndighedernes side. Enhver tøven eller lempelse med hensyn til politikken skal derfor bekæmpes, og her bærer staten bestemt ikke sværdet forgæves.
Vi bør skamme os dybt over, at der alene fra Central- og Østeuropa, som fru Klamt sagde, årligt lokkes 120.000 kvinder og børn til EU. Det burde aldrig være kommet så vidt. Ud over retsforfølgningen af menneskehandlere er det endvidere nødvendigt med bedre kontrolsystemer for at befri de årligt 120.000 ofre fra deres slaveri.
Endvidere bør tabet af grundlæggende værdier og normer i periferien af vores samfund vække stor bekymring. Derfor er jeg glad for, at Parlamentet med stor enighed bekæmper disse udskud.

Gollnisch
Hr. formand, kære kolleger, denne betænkning giver os lejlighed til at undersøge et fænomen, der, det frygter i hvert fald offentligheden, findes på højeste plan i visse medlemsstater.
Eksplosionen i børnepornografi har sine årsager, og det er disse årsager, man først og fremmest skal undersøge. Jeg kan se to. Den første er eksplosionen i pornografi i al almindelighed, og den anden er desværre den stigende ringeagt for børn og barndommen. Eksplosionen i pornografien skyldes, at de moralske dyder forsvinder, og sanseligheden dominerer, og det, vi ser, er et resultat heraf. Vi kan i dag se resultaterne af sloganet "fri sex", som visse parlamentsmedlemmer bekendte sig til i 60'erne. Det fører uundgåeligt til en søgning efter ekstreme oplevelser og ligeledes efter vold og sadisme, og det er resultatet af en banalisering, der ses i aviser, i biografer og i fjernsynet. Det er den første faktor.
Den anden er vores ringeagt over for barndommen. Man må sige, at den begynder meget tidligt, eftersom man, samtidig med at vi her diskuterer mishandling af børn, stolt anser det som en rettighed, som et fremskridt for civilisationen, at der på vores offentlige hospitaler organiseres en udryddelse af ufødte børn. Man skal ikke blive forbavset over, at vores civilisation er selvmodsigende på dette område. Retten til et barn uden for familien og uden for et normalt seksuelt forhold, f.eks. homoseksuelles ret til at adoptere, er krav, der vinder frem, herunder i den konservative presse, og alt dette må få følger.
Men disse overvejelser får os ikke til at fordømme de glimrende bestemmelser i den betænkning, vi har fået forelagt. Jeg vil sige et ord om især Rådets juridiske instrumenter. Hvorfor foretrækker man en rammeafgørelse frem for et direktiv, når det på flere meget vigtige punkter drejer sig om at ændre adskillige bestemmelser i alle medlemsstaternes straffelove? Ligeledes vil jeg bemærke den metode, der er anvendt i betænkningen. Kommissionens udkast er udarbejdet i ret brede formuleringer for at omfatte alle former for anklager. Man har ønsket at supplere formuleringerne, men har man ikke på nogle områder gjort udarbejdelsen betydeligt tungere?
Til gengæld er vi enige i definitionen af skærpende omstændigheder, som f.eks. udnyttelse af børn under 16 år eller børn, der har et fysisk eller psykisk handicap. Der rejses et særligt punkt i ændringsforslag 26, der ændrer forslagets artikel 8, stk. 3. Dette ændringsforslag er fastsat for det tilfælde, at en medlemsstat anvender princippet om "dobbelt anklage" i forbindelse med borgere, der gør sig skyldige i børnepornografi. I sådanne tilfælde skal den ikke desto mindre træffe forholdsregler. Hvad forstår man nøjagtigt ved begrebet "dobbelt anklage"? Er der tale om det princip, som juristerne kender under det latinske navn non bis in idem? I det tilfælde drejer det sig snarere om princippet om ikke-dobbelt anklage, det vil sige, at en anklage mod en borger falder, så snart han er retsforfulgt i en anden medlemsstat. Jeg mener, at man på dette punkt bør ændre formuleringen.
Definitionen på pornografi er mere fuldstændig i betænkningen end i det oprindelige udkast, f.eks. definitionen på materiale, der kan bruges til børnepornografi, eller definitionen med hensyn til ansvar hos personer, der arbejder med børn.
Jeg advarer Dem derimod, kære kolleger, mod internettet. Det er svært at kræve det umulige. Internettet i sig selv kan ikke gøres mere ansvarlig end postvæsenet, når det drejer sig om kriminelle handlinger, der forberedes via posten. At kræve, at internetudbyderne udøver en kontrol, der kun kan være effektiv, hvis den er generel, vil efter min mening have samme forkerte virkning, som hvis man bad postvæsenet om at kontrollere indholdet af den post, det omdeler.
Med disse forbehold er vi enige i det væsentlige i betænkningen ligesom i øvrigt i at inddrage Interpol sammen med Europol. Således håber vi, at betænkningen vil bidrage til udryddelsen af dette afskyelige fænomen.

De La Perriere
Hr. formand. Vi lykønsker ordførerne for disse to betænkninger, der er vigtige, og som gør vores Parlament ære.
Vi støtter de foreslåede foranstaltninger, der sigter mod at beskytte dem, der har mest brug for os, nemlig børnene. De er vores fremtid, men de er også de mest sårbare og har desværre allerede før deres fødsel lidt under de voksnes egoisme, uden at det har gjort indtryk på nogen, eftersom de hverken har stemmer eller ansigt.
Vi støtter disse to betænkninger og stemmer for de ændringsforslag, der går længere end Rådets forslag. Navnlig vil vi slå fast, at det drejer sig om kriminelle handlinger, for hvilken der ikke må være nogen overbærenhed, og at disse forholdsregler skal gælde, når børnene er under 16 år, som vi vedtog det i udvalget.
Samtidig med disse bestemmelser skal man bekæmpe de egentlige og dybereliggende årsager til dette onde, bl.a. slapheden over for pornografi, som de fleste europæiske nationer er medskyldige i. Man lader under påskud af pressefrihed eller individets frihed en minoritet offentliggøre film, bøger, blade og i stadig højere grad hjemmesider, der indeholder pornografisk litteratur, som er en hån mod menneskets værdighed, og som på anarkistisk vis stimulerer de seksuelle instinkter uden mådehold, blufærdighed og respekt.
Et aktivt forsøg på at forhindre disse kriminelle handlinger består bl.a. i en familiepolitik, der fremmer en ordentlig integrering af barnet i samfundet. Vi ved alle af erfaring, at et barn, der er ordentlig integreret i en familie, er bedre beskyttet mod nutidens farer, hvad enten det drejer sig om narkotika, menneskehandel eller pornografi. Barnet bliver således bedre i stand til at modstå disse farer, når det konfronteres med dem.

Banotti
Hr. formand, jeg sad i Parlamentet i sommeren 1995, da hr. Dutroux' forfærdelige forbrydelser blev afsløret. Det var en direkte følge af den rædsel, som Parlamentet gav udtryk for over for disse skrækkelige forbrydelser, at vi slog ind på den vej, som vi stadig bevæger os ad, i retning af at forbedre lovgivningen til beskyttelse af børn. Jeg vil gerne lykønske begge vores kolleger med deres fremragende betænkninger.
Jeg vil også gerne udtrykke min store beklagelse over, at denne mand endnu ikke er blevet dømt her seks år efter, at disse afskyelige forbrydelser blev afsløret. Det viser måske, at vi ikke kunne fatte forbrydelsernes omfang på det tidspunkt, og at loven ikke var egnet til at blive anvendt på disse forbrydelser. Alligevel er det en absolut skændsel, at denne mand endnu ikke er blevet dømt.
Jeg har et par tekniske bemærkninger til betænkningen. Problemets stærke tværnationale dimension kræver, at der indføres høje standarder for fællesskabsretten med hensyn til seksuel udnyttelse af børn, standarder, der også gælder for de central- og østeuropæiske lande, hvor problemerne er endnu større end i Unionen. Den seksuelle lavalder varierer fra land til land: 13 år i Spanien og Nederlandene, 17 år i Nordirland og i Republikken Irland. Så en børnemisbruger kan ganske let flytte mellem lande, hvor den lovbestemte seksuelle lavalder er lavere. Dette kan de gøre udelukkende for at undgå strafferetlige sanktioner. Dette er ligeledes en betydelig hindring for udviklingen af fælles standarder og komparativ databeskyttelse.
I artikel 5, stk.1, i Kommissionens tekst foreslås det, at straffen for misbrug af børn under 10 skal være strengere. Dette afviser vi, fordi ethvert misbrug af børn er strafbart.
Endelig bør anskaffelse og besiddelse af børnepornografi med henblik på at overdrage det til myndighederne gøres strafbar. Det er strafbart at eje denne form for pornografi, og meget ofte foregiver netop de mennesker, der bruger den, at de indsamler den til politiet. Det mener jeg ikke, at vi kan tro på.

Swiebel
Hr. formand, menneskehandel er en alvorlig krænkelse af menneskerettighederne, som kan sammenlignes med slaveri. En form for slaveri, som især rammer kvinder. Jeg gentager det, fru Fraisse sagde. Det drejer sig ikke kun om tvunget arbejde, men især også om at yde seksuelle tjenester og indgå ægteskaber under tvang.
Det er derfor glædeligt, hvis Unionens rammeafgørelse, som opfølgning på FN-protokollen fra Palermo, omfatter en fælles definition af kvindehandel, som er så bred som muligt, så den omfatter alle former for menneskehandel. Vi opnår imidlertid ikke noget med en fælles definition på papir, hvis der i praksis ikke træffes konkrete foranstaltninger til at opspore gerningsmændene og deres medskyldige samt til at give ofrene den nødvendige retsbeskyttelse.
Hvilke foranstaltninger? For det første er det nødvendigt, at ofrene for menneskehandel, når de har indgivet anmeldelse, ikke risikerer at blive smidt ud af landet i utide, fordi de opholder sig der ulovligt. Reel retsbeskyttelse og personlig bistand kan kun gennemføres, hvis de får en midlertidig opholdstilladelse, så de kan medvirke ved deres proces.
For det andet er det nødvendigt, at der udarbejdes en klar trussel om straf for medskyldige embedsmænd i funktion såsom politibetjente og toldere, fordi de spiller en nøglerolle ved enten at lukke øjnene eller effektivt bekæmpe menneskehandel.
Rammeafgørelsen om bekæmpelse af menneskehandel vidner kort sagt om medlemsstaternes politiske vilje til at bekæmpe menneskehandlen, men spørgsmålet er, hvorvidt problemet i praksis får tilstrækkelig prioritet på dagsordenen, både med hensyn til den nationale dagsorden og dagsordenen for det europæiske juridiske og politimæssige samarbejde. Jeg slår derfor til lyd for, at Rådet og Kommissionen forelægger Parlamentet periodiske beretninger, så vi har fingeren på pulsen og i tide kan gøre opmærksom på nødvendigheden af at intensivere politikken.
Endelig har jeg et par bemærkninger til Karamanou-betænkningen om børnepornografi. Jeg er fortsat utilfreds med formuleringen af definitionen, fordi den juridiske præcisering er mangelfuld og for rummelig og herved baner vej for en heksejagtlignende politik. Jeg overvejer derfor kraftigt at undlade at stemme.

Buitenweg
Hr. formand, der skal gribes hårdt ind over for børnepornografi, fordi den indebærer misbrug af børn, og derfor skal vi kæmpe for et strafferetligt og samfundsmæssigt nej. Det kræver en omhyggelig definition af børnepornografi, som ikke devaluerer alvorsgraden af børnemisbruget, og som respekterer de europæiske rettigheder for både ofre og mistænkte. Min gruppe er derfor ikke glad for den meget brede definition i Karamanou-betænkningen, for censur af fantasier går efter vores mening for vidt. Virtuel børneporno, pornografiske tekster og misvisende billeder er ganske vist produkter af en forkastelig fantasi, men kan ikke ligestilles med faktisk misbrug af et barn. Marquis de Sades skrifter er efter min mening ikke opløftende, men jeg vil ikke forbyde dem ved lov gennem denne betænkning. Jeg er også imod vold i bøger og film, f.eks. Pulp Fiction, men først når fantasien bliver til virkelighed, skal strafferetten anvendes.

Müller, Emilia Franziska
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil starte med at takke fru Klamt og fru Karamanou for de gode betænkninger. Seksuel udnyttelse af børn, børnepornografi og menneskehandel er afskyelige forbrydelser, som antager skræmmende dimensioner. Udbredelsen gøres lettere af globaliseringen og den moderne telekommunikationsteknik. Disse problemer kan ikke længere løses med foranstaltninger i nationalstaterne. EU og medlemsstaterne må bekæmpe dette i fællesskab og i samarbejde med de berørte tredjelande.
Ved menneskehandel må der sondres klart mellem to områder: seksuelt misbrug og udnyttelse af arbejdskraften. I starten af det 21. århundrede findes der flere slaver i verden, end der blev bortført fra Afrika i de forgangne århundreder. De Forenede Nationer går ud fra, at der på verdensplan findes 200 millioner mennesker, som bliver udnyttet som slaver. Menneskehandel foregår via velorganiserede, kriminelle og til dels internationale netværk.
Rammeafgørelsen er et vigtigt skridt på vejen til et forbedret samarbejde mellem medlemsstaterne. Gennem harmonisering af medlemsstaternes lovgivning bliver der skabt et grundlag for et bedre samarbejde mellem de juridiske myndigheder, så det bliver muligt at bekæmpe menneskehandlen på europæisk plan. Det samme gør sig gældende for rammeafgørelsen om bekæmpelse af børnepornografi og seksuel udnyttelse af børn.
Alle præventionsmuligheder skal udbygges yderligere. For at kunne hamle op med disse kriminelle netværk må personalet gennemgå en målrettet uddannelse. Der skal tages hensyn til disse problemområder i forbindelse med tiltrædelsesforhandlingerne med de central- og østeuropæiske stater. Hvad f.eks. menneskehandlen angår, har nogle ansøgerlande i mellemtiden udviklet sig til ikke blot at være oprindelses- og transit-, men også destinationslande.
I EU's grænseområde er prostitution, sexturisme og seksuel udnyttelse af børn blevet en sørgelig realitet. Derfor må der i disse lande hurtigt træffes foranstaltninger til bekæmpelse af kriminaliteten på disse områder, og samarbejdet med EU må intensiveres.

Theorin
Hr. formand, for 140 år siden blev slaveriet afskaffet i USA og Rusland. Nu er det blevet indført i Europa. I henhold til Den Internationale Organisation for Udvandring (IOM) narres eller tvinges 500.000 kvinder årligt ind i Europa til et liv som sexslaver. Den kraftigt øgede handel er mere lukrativ end narkotikasmugling og styres i stadigt større omfang af en organiseret mafia.
Samtidig tvinges over 1 million børn hvert år ind i den voksende børnepornografiindustri og i børneprostitution. Disse børn bliver i stigende grad udnyttet af turister og forretningsfolk, der påfaldende ofte kommer fra Europa. På trods af denne hårde virkelighed er straffene for seksuel udnyttelse af børn, børnepornografi og handel med kvinder forsvindende lave sammenlignet med straffen for narkotikasmugling. Det er måske to års fængsel sammenlignet med 10-15 år for grov narkotikakriminalitet. Kun få gerningsmænd kommer for retten og endnu færre bliver dømt.
I dag diskuterer vi et forsøg på at lade retorik og gode ord, som vi faktisk har benyttet os af i mange år, udmønte sig i konkrete foranstaltninger. Vores fire ordførere har udført et fortræffeligt stykke arbejde og går på en række områder længere end Kommissionen, som jeg i øvrigt også vil give et kompliment. Det er helt nødvendigt med en harmonisering af lovgivningen og en højere strafferamme.
Med hensyn til seksuel udnyttelse af børn er vores vigtigste krav, at lovgivningen skal omfatte alle børn under 16 år, hvilket stemmer helt overens med den sædvanlige definition af børn i internationale konventioner. At sætte grænsen ved 10 år kan endda forværre situationen for børn, der netop er fyldt 10 år, eftersom efterspørgslen efter disse børn så vil blive øget drastisk. Manglerne i lovgivningen skyldes ikke bare mangelen på foranstaltninger mod kriminelle, men også fraværet af love, der beskytter ofrene.
Vi er allerede mange, der støtter kravet om at stoppe seksuel udnyttelse af kvinder og børn, men vi har brug for flere støtter. Der er brug for flere mennesker og flere regeringer, og der er frem for alt brug for flere konkrete handlinger.

Fiori
Hr. formand, først vil jeg gerne lykønske fru Karamanou og fru Klamt for det glimrende arbejde, de har udført. Jeg vil gerne fremsætte to bemærkninger, nemlig en generel bemærkning og en bemærkning af institutionel karakter.
Hvad angår min bemærkning af institutionel karakter, forekommer det mig, at samarbejdet mellem Parlamentet og Kommissionen om et så vanskeligt emne skrider frem på en god og fornuftig måde, mens dette ikke i nær så høj grad er tilfældet med vores samarbejde med Rådet. Her er jeg helt enig med fru Terrón i Cusí.
Det emne, vi behandler, er yderst vanskeligt og af afgørende betydning for vores samfund. Det er vigtigt, at vi får et interinstitutionelt forhold, som gør det muligt for os at konkretisere de angivelser, der gøres så udmærket rede for i de to betænkninger, vi drøfter. For første gang siden chartret om grundlæggende rettigheder blev vedtaget i Nice, har vi muligheden for at gøre et politisk dokument til en retsakt og herved gennemføre artikel 24.
Min generelle bemærkning er til gengæld, at når det gælder et så vanskeligt emne, som er blevet behandlet på en så udmærket måde, står vi over for et samfund, hvor en opfattelse, der er meget tæt på at være en form for ny nihilisme, vinder stadig større fodfæste. Der er vendt op og ned på en lang række personlige forhold og menneskelige relationer. Vi tror, at vi ved hjælp af forbrugsgoder og ved at give vores børn alt, hvad de peger på - og det siger jeg som far - giver dem en slags lykkefølelse. Vi skal tænke nøje over, hvilke beslutninger vi træffer som Europa-Parlament.
Europa-Parlamentet sammenfatter de spændinger, der kommer til udtryk i samfundet. Det problem, vi drøfter i øjeblikket, nemlig seksuel udnyttelse af børn - et problem, som eksisterer såvel i de mest udviklede samfund som i de mindst udviklede samfund - skal både løses ved hjælp af en lovgivning, hvilket vi gør nu, og ved at gøre en indsats med hensyn til den generelle sociologi og samfundets udvikling.

Hieronymi
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg bifalder udtrykkeligt det, der er blevet fremlagt i de to betænkninger, og jeg takker også Kommissionen for dens initiativer i forbindelse med denne dramatiske forbrydelse: seksuel udnyttelse af børn og børnepornografi.
Det er rigtigt, at vi gør os tanker om både definitionen af børnepornografi og seksuel udnyttelse samt om spørgsmålet om, i hvilket omfang og hvor vi fastsætter aldersgrænserne. Det er også rigtigt, at vi taler om maksimumsstraffene. Jeg er enig i forslagene i betænkningerne. Men jeg vil gerne gøre Dem opmærksom på yderligere et synspunkt - og jeg er taknemmelig for, at det er blevet optaget i betænkningerne - nemlig problemet med minimumsstraffene og ikke kun de mindste maksimumsstraffe. Et samfunds fordømmelse af en forbrydelse ses først og fremmest på minimumsstraffene, som anvendes. I dag er det stadigvæk sådan, at straffen i mange tilfælde af børnepornografi bliver gjort betinget på grund af de utilstrækkelige minimumsstraffe. Men børnepornografi er under ingen omstændigheder en forbrydelse, hvor straffen kan gøres betinget. Derfor appellerer jeg til, at vi via samarbejdet omkring fastlæggelsen af tilstrækkelige minimumsstraffe skaber forudsætningerne for, at disse forbrydelser også i vores samfunds bevidsthed rent faktisk er de værste, man kan udsætte børn for. Og med disse initiativer bør vi i fællesskab inden for EU lægge fundamentet for denne bevidsthed.

Vitorino
Hr. formand, mine damer og herrer, på Kommissionens vegne vil jeg gerne gratulere fru Karamanou og fru Klamt med deres fremragende betænkninger og takke alle dem, der har taget dette vigtige spørgsmål op gennem adskillige år.
Jeg vil gerne begynde med fru Klamts betænkning. Kommissionens forslag skal ses i sammenhæng med en mere overordnet politik, der omfatter politisamarbejde og retligt samarbejde om bekæmpelsen af organiseret kriminalitet, bidragene, som vigtige fællesskabsprogrammer som Stop og Daphne har ydet til dette spørgsmål, og sidst, men ikke mindst, det forum til forebyggelse af organiseret kriminalitet, som Kommissionen oprettede for nylig, og som omfatter en specifik arbejdsgruppe om menneskesmugling.
Men forebyggelse er kun den ene side af sagen. Bistand til ofrene og beskyttelse er lige så vigtigt. Jeg vil gerne minde Dem om, at Rådet i marts måned vedtog en rammeafgørelse om ofrenes stilling i straffesager. I afgørelsen tages en række vigtige spørgsmål op, som ligeledes behandles i nogle af Parlamentets ændringsforslag. Desuden vil jeg gerne gentage, at Kommissionen stiller et forslag om midlertidige opholdstilladelser til ofre for menneskesmugling, der er indstillet på at samarbejde i forbindelse med efterforskningen mod de mennesker, der har udnyttet dem. Et sådant initiativ bør være selvstændigt og danne grundlag for en mere struktureret bistand og beskyttelse gennem en afklaring af ofrenes stilling i forhold til ophold i landet. Under disse omstændigheder og i lyset af de særlige retlige instrumenter, der er til drøftelse, er Kommissionen enig i de underliggende målsætninger for adskillige af Parlamentets ændringsforslag. Men vi kan ikke acceptere de ændringsforslag, der falder inden for andre rammeafgørelsers dækningsområde - f.eks. rammeafgørelsen om ofrenes stilling i straffesager - forslag, der er så komplicerede, at de er uforenelige med et specifikt instrument som en rammeafgørelse.
Jeg beklager at måtte sige, at selv om jeg fuldt og helt går ind for tanken om at oprette en fond til beskyttelse af ofrene, vil en sådan fond være i strid med subsidiaritetsprincippet, som vi er nødt til at overholde i specifikke instrumenter som rammeafgørelser. Når det er sagt, kan Kommissionen acceptere de fleste af ændringsforslagene til betragtningerne, herunder forslag om indsættelse af henvisninger til chartret om grundlæggende rettigheder og for at fremhæve det arbejde, som Parlamentet har udført i årenes løb. Kommissionen er ligeledes helt enig i målsætningerne i ændringsforslag om misbrug af en sårbar situation, sårbarhed og gældsbinding og om sårbarhed, fysiske og psykiske handicap og ulovligt ophold. Vi kan også støtte ændringsforslagene om transport under umenneskelige forhold som en skærpende omstændighed.
Med hensyn til Klamt-betænkningen vil jeg gerne understrege, at det svenske formandskabs fremragende indsats og engagement er blevet udmøntet i en grundlæggende aftale om adskillige bestemmelser, men der er desværre ikke opnået enighed om sanktionernes omfang. Derfor har Kommissionen ikke fremsat noget revideret forslag. Vi afventer Parlamentets udtalelser og vil derefter indarbejde dem i vores egen holdning.
Nu vil jeg gå over til fru Karamanous betænkning. Jeg vil gerne rose hende for hendes indfaldsvinkel og tilføje, at foranstaltningerne altid skal være både af praktisk og juridisk art. Hvis disse foranstaltninger skal lykkes, vil det være vigtigt at harmonisere strafferetten og de strafferetlige bestemmelser vedrørende både sanktioner og definitionen af børnepornografi og navnlig børnepornografi på internettet.
Også her er vi enige i målsætningerne for nogle af de stillede ændringsforslag, men det er vores overbevisning, at de falder ind under bestemmelserne i andre retlige instrumenter såsom rammeafgørelser om ofrenes stilling i strafferetssager. Med hensyn til ændringsforslag om definitionen af børnepornografi og det strafbare i børnepornografi mener vi, at de definitioner, der fastlægges i Unionen, i videst mulig udstrækning skal være i overensstemmelse med definitionerne i Europarådets udkast til en konvention om kriminalitet på internettet. Efter min mening er det yderst vigtigt at skabe overensstemmelse mellem disse to instrumenter.
Kommissionen vil gerne forklare sin holdning til to sæt ændringsforslag, der er særligt vanskelige set ud fra et politisk synspunkt.
Først til ændringsforslagene om, at seksuel udnyttelse af personer under 16 skal betragtes som en særlig alvorlig forbrydelse. Dette indebærer meget komplicerede spørgsmål af juridisk art, ikke mindst med hensyn til forholdet mellem national ret og Den Europæiske Unions lovgivning - subsidiariteten. I henhold til mange medlemsstaters strafferet er seksuel udnyttelse strafbar, når den omfatter en person under den seksuelle lavalder, så snart en seksualakt har fundet sted. Dette betyder så, at de ændringsforslag, hvori man fastsætter aldersgrænsen for en særligt alvorlig overtrædelse til 16 år, utvivlsomt ikke blot vil gribe ind i medlemsstaternes systematiske metoder, men også i de nationale overvejelser om den seksuelle lavalder. Vi har ingen juridisk beføjelse til at harmonisere i spørgsmålet om den seksuelle lavalder.
Kommissionen kan således ikke acceptere de pågældende ændringsforslag, men vil være villig til at overveje en højere aldersgrænse end i det oprindelige forslag, det vil sige at ændre aldersgrænsen fra 10 til 12 år. For det andet vedrørende ændringsforslag om jurisdiktion og udvisning skal man bemærke, at artiklerne i forslaget er udarbejdet på grundlag af bestemmelser, der afspejler situationen i forhold til specifikke instrumenter på dette område. Derfor kan Kommissionen ikke acceptere disse ændringsforslag. Samtidig er vi villige til at overveje disse spørgsmål i en større sammenhæng. Men hvad angår udvidelsen af artiklen om jurisdiktion til at omfatte egne statsborgere, vil Kommissionen være indstillet på at acceptere dette ændringsforslag, og det samme gælder alle de øvrige ændringsforslag til betragtningerne til forslaget.
Afslutningsvis håber jeg, at det bliver muligt at nå frem til en politisk aftale i Rådet vedrørende sanktionerne. Jeg er enig med dem, der siger, at i virkeligheden anvendes strafferetten forskelligt i de 15 medlemsstater. Det er korrekt. Men vi må ikke sende det forkerte budskab til dem, der driver menneskesmugling, ved ikke at have fælles sanktioner på europæisk plan. Det vil være et alvorligt slag mod vores fælles mål, hvis vi ikke er i stand til at nå til enighed om fælles sanktioner over for menneskesmugling. Vi er allerede nået til enighed om forfalskning af euroen, om hvidvaskning af penge og om smuglernes og transportørernes ansvar. Jeg kan ikke se, at der er nogen grund til ikke at nå frem til en politisk aftale om fælles sanktioner for menneskesmugling med henblik på økonomisk udnyttelse og seksuel udnyttelse.

Dyrs velfærd
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er redegørelser fra Rådet og Kommissionen om dyrs velfærd.

Winberg
Hr. formand, ærede medlemmer, dagens forhandling viser, at Europa-Parlamentet, Kommissionen og det svenske formandskab har en fælles interesse for dyrebeskyttelse og dyreetik. Det giver os også lejlighed til at udveksle tanker om disse vigtige spørgsmål.
Menneskets forhold til dyrene kommer oftere og oftere til debat i samfundet. I min tid som medlem af EU's landbrugsministerråd har det været helt tydeligt, at spørgsmål om dyrevelfærd oftere og oftere kommer på dagsordenen og kræver stadig mere tid. På dette område kan man ikke sammenligne 1995 med 2001.
Når vi diskuterer spørgsmål om dyr, har det dog i den seneste tid mest handlet om syge dyr og om fænomener inden for landbruget, som har fået katastrofale følger. De spørgsmål om dyrebeskyttelse, som Rådet behandler, vedrører først og fremmest tekniske bestemmelser, men jeg synes, at det er på høje tid, at vi også diskuterer principielle spørgsmål om menneskets forhold til dyr og om, hvordan dyr skal behandles. Der skal i højere grad lægges vægt på etiske aspekter i de landbrugspolitiske beslutninger om dyr. Etik drejer sig ikke om at sætte etiketter på, hvad der er godt eller ondt, godt eller dårligt, men det er et redskab, der hjælper os med at tage stilling i svære situationer. Vi må turde spørge, hvorfor dyr i visse sammenhænge udelukkende betragtes som produkter, og hvorfor det i nogle tilfælde bliver tilladt, at dyr behandles dårligt.
Når urimelighederne bliver afsløret, har vi en tendens til at reagere med krav om strengere bestemmelser, men det er ikke muligt at forhindre en grum behandling af dyr udelukkende via lovgivningen eller kontrolforanstaltninger. Hvordan dyr behandles, er også et spørgsmål om menneskers attituder og holdninger.
På ministerrådsmødet i maj tog jeg initiativ til en debat om etiske aspekter ved dyrehold. Formålet med debatten var at få en principiel drøftelse af spørgsmålet med det udgangspunkt, at vi også i fremtiden skal have et samfund med dyr i menneskets tjeneste.
Alle medlemslande mente, at etiske aspekter ved dyrehold er vigtige. De skal i højere grad integreres i fremtidige beslutninger, der vedrører dyrehold. Medlemslandene pointerede, at dyr er levende væsener, der skal behandles godt. Flere lande fremførte, at viden om dyr og dyrs behov ligesom uddannelse af mennesker, der til dagligt arbejder med dyr, er af afgørende betydning.
Mine konklusioner fra debatten var bl.a., at dyr er værdifulde levende væsener. De skal behandles med respekt, og der skal tages hensyn til deres sundhed og velbefindende. Jeg pointerede i min afslutning, at de udtalelser, der var blevet fremført, ikke bare skal være smukke ord, de skal forpligte til foranstaltninger i det praktiske arbejde for beskyttelse af dyr.
Den videnskabelige konference Food Chain 2001 blev arrangeret i overensstemmelse med det svenske formandskabs vægtning af et helhedssyn på fødevarekæden. Jeg synes, at en af konferencens konklusioner er specielt vigtig, nemlig at en forbedret dyrebeskyttelse, der borger for sundere dyr, ofte vil indebære afgørende økonomiske gevinster.
På det uformelle ministermøde i Östersund i april var EU's fremtidige landbrugs- og fødevarepolitik til diskussion. Det stod klart, at der måtte ske forandringer. Mange af mine kolleger omtalte i deres indlæg den krise, som landbruget netop nu befinder sig i. Kogalskaben, mund- og klovsygen og uacceptable dyretransporter er bare nogle af de ting, der vidner om behovet for forandringer.
En anden konference under det svenske formandskab var Ethics and Animal Welfare 2001, hvortil også Parlamentet var indbudt. Formålet med den konference var at føre repræsentanter for bl.a. erhvervslivet, dyrebeskyttelsesorganisationer og myndigheder sammen til en diskussion om dyrebeskyttelse og etik.
Deltagerne var enige om, at udveksling af erfaringer og en åben og kontinuerlig dialog er en forudsætning for forbedringer på dyrebeskyttelsesområdet. Det er f.eks. vigtigt, at bestemmelser, der er blevet vedtaget, også gennemføres i praksis. Jeg er glad for, at diskussioner om dyrebeskyttelse og dyreetik er blevet ført i så mange sammenhænge, men hvis forbedringer af dyrebeskyttelsen skal blive en realitet, er det nødvendigt også at vedtage skærpede bestemmelser på mange områder.
Under det svenske formandskab har Rådet behandlet flere forslag på dyrebeskyttelsesområdet. En af disse sager er Kommissionens rapport om beskyttelse af dyr under transport. Rapporten blev præsenteret og diskuteret på Ministerrådets møde i januar. En af rapportens konklusioner er, at hvert medlemsland skal bevilge yderligere ressourcer til gennemførelsen af de eksisterende bestemmelser. Det er også vigtigt, at Kommissionen kommer med konkrete forslag til forbedringer i lovgivningen.
Formandskabet arbejder også for, at en bestemmelse om dyretransporter skal blive vedtaget på Ministerrådets møde i juni, det vil sige i næste uge. Det er hensigten at bede Kommissionen om at stille forslag om forbedrede bestemmelser for dyretransporter. Formandskabet har naturligvis brug for megen støtte, hvis det skal lykkes at træffe beslutning om en sådan bestemmelse.
Mest akut er det efter min mening, at de bestemmelser, der allerede eksisterer, virkelig bliver gennemført i medlemslandene, for det er nemlig endnu ikke tilfældet. Det beviser ikke mindst film og videoer, der er optaget i forskellige lande, ofte med skjult kamera. De viser dette tydeligt, og det vækker også borgernes afsky. Det er vigtigt, at alle medlemslande gennemfører de fælles beslutninger, vi har truffet. Det er også vigtigt, at transporttiderne for dyr forkortes, og at tilskuddene til eksport af levende dyr afskaffes.
Glædeligt nok har Kommissionen her sidst på foråret stillet et forslag på dette område. Forslaget handler om forbedret ventilation i de køretøjer, der bliver brugt til dyretransporter på mere end otte timer. Formandskabet har påbegyndt behandlingen af forslaget i Rådets arbejdsgruppe.
Formandskabet har arbejdet meget intensivt med Kommissionens forslag til et nyt direktiv om beskyttelse af svin. Forslaget indeholder, som De allerede ved, forbedringer for svinene. Vi værdsætter i høj grad ordføreren, hr. Busks, arbejde med dette forslag. Jeg synes, at det er meget vigtigt, at vi i Rådet så hurtigt som muligt kan nå frem til en beslutning om forbedringer i svineholdet. Det forudsætter naturligvis en udtalelse fra Europa-Parlamentet. Jeg håber derfor, at De har forståelse for vores ønske om en hurtig proces. Dermed kan vi sende et tydeligt signal fra både Europa-Parlamentet og Rådet om, at vi prioriterer dyrebeskyttelse højt.
Detaljerede bestemmelser er vigtige, men de skal hvile på en grundlæggende holdning om vores ansvar for dyrene. Inden for EU har vi besluttet, at vi skal tage hensyn til dyrenes behov. Det fremgår bl.a. af Amsterdam-traktaten, hvor det bliver slået fast, at dyr er levende væsener, og at dyrs velfærd skal tages i betragtning ved udformningen og gennemførelsen af Fællesskabets politik.
Vi skal naturligvis fortsætte med at tage hensyn til dyrene, eftersom vores lovgivning kræver det. Desuden er det min personlige overbevisning, at vores menneskelige værdighed byder os at tage ansvar for dyrene. Mennesket har en unik særstilling og dermed også et moralsk ansvar for at tage hensyn til dyrene.

Byrne
Hr. formand, jeg vil gerne takke det svenske formandskab for at have taget initiativ til denne forhandling. Det er et bevis på den betydning, som formandskabet, og navnlig minister Winberg, tillægger dyrevelfærd.
Gennem de sidste mange måneder har vi set en stærkt stigende interesse for spørgsmålet om dyrevelfærd på fællesskabsplan. Der har været flere drøftelser af spørgsmålet i Rådet (landbrug), og der blev ligeledes afholdt en stor konference i Stockholm i slutningen af sidste måned, som fru Winberg lige har fortalt. Jeg havde den fornøjelse at repræsentere Kommissionen ved alle disse drøftelser og diskussioner. Formandskabet er naturligvis ikke afsluttet endnu, og der vil komme flere lejligheder til at drøfte spørgsmål om dyrevelfærd.
På onsdag skal jeg tale i Parlamentets tværpolitiske gruppe om dyrevelfærd for anden gang i år. Om lidt over en uge finder der yderligere drøftelser sted i Rådet (landbrug). Det er hensigten, at denne drøftelse skal munde ud i en resolution om fastsættelse af den fremtidige politiske dagsorden. Kynikere vil måske påstå, at hele denne diskussion kun er tomme ord, der blot skal dække over mangelen på reelle fremskridt. Jeg er overbevist om, at dette ikke er tilfældet.
Disse drøftelser er virkelig relevante. Det er vigtigt at skabe en solid enighed om behovet for en større indsats med hensyn til dyrevelfærd. Vi må ikke glemme, at man indtil for ganske nylig forsømte dyrevelfærd på Fællesskabets dagsorden. Dette ændrer sig nu hurtigt. Desuden er jeg overbevist om, at det bliver et endnu vigtigere tema fremover.
Årsagen til denne mere fremtrædende plads er ikke svær at få øje på. Folk er meget opmærksomme på behandlingen af dyr. De finder sig mindre og mindre i mishandling af dyr og insisterer på, at vores landbrugsproduktionssystemer skal sikre en bedre behandling af dyrene. Disse følelser smitter også af på markedet. Forbrugerne efterspørger langt flere oplysninger om, hvordan dyrene opdrættes. Offentligheden kræver flere og bedre oplysninger om produkter og foder: Hvordan og hvor de fremstilles, under hvilke forhold og med hvilke ingredienser. Forretningsmæssigt er det en god idé at tage højde for disse krav.
Jeg modtog for nylig resultaterne af en seriøs undersøgelse af forbrugernes holdning til væsentlige spørgsmål om dyrevelfærd. Undersøgelsesresultaterne viste interessant nok, at op til 85% af forbrugerne er parat til at betale mere for fødevarer, der er fremstillet i henhold til de højeste velfærdsstandarder. Selv om disse resultater ikke afspejles fuldt ud i forbrugernes indkøbsvaner, er der helt klart mulighed for, at markedet kan udnytte de højere standarder som konkurrenceparameter. Disse tendenser vil blive stadig stærkere, og der er ikke nogen grund til ikke at imødekomme dem. I EU har vi allerede et system til identificering og sporing af de enkelte køer. Der er gode muligheder for at bruge dette system til at fremskaffe oplysninger om andre vigtige faktorer såsom det pågældende dyrs race og de forhold, hvorunder det er opdrættet.
Dette argument skal også overvejes i forbindelse med global handel med dyr og animalske produkter. Det er vigtigt, at vi udveksler vores viden om dyrevelfærd med lande uden for EU og skaber en konsekvent holdning til dette spørgsmål. I den forbindelse glædede det mig at høre, at verdensorganisationen for dyrevelfærd, OIE, på sin samling i sidste uge vedtog et femårigt arbejdsprogram, der omfatter spørgsmål vedrørende dyrevelfærd. Det er første gang, at et bredt funderet, internationalt forum som OIE har besluttet at tage dette spørgsmål op. Kommissionen støtter i høj grad dette initiativ og har til hensigt at deltage aktivt i det videre arbejde.
Parlamentet er naturligvis opmærksomt på disse synspunkter. Mængden af breve om dyrevelfærd fra offentligheden og fra Parlamentets medlemmer bliver stadig større. Der stilles også et uforholdsmæssigt stort antal skriftlige og mundtlige spørgsmål til Kommissionen om dette emne. Det er vores pligt og ansvar at reagere på disse synspunkter.
Jeg vil imidlertid gerne komme med en lille advarsel på en række områder. Der kommer stadig flere opfordringer til, at Fællesskabet skal træffe foranstaltninger vedrørende dyrevelfærd, men vi skal passe på, at det ikke udhuler de enkelte parters ansvar for at fremme højere standarder. Det talte jeg længe om i Stockholm for nylig. I sidste ende kan Kommissionen kun spille en underordnet rolle med hensyn til dyrevelfærd. Vi skal naturligvis tage vores ansvar alvorligt inden for vores kompetenceområde, men det er fortsat medlemsstaterne, der har den vigtigste rolle, idet krav om dyrevelfærd vedtages som minimumsstandarder i europæisk lovgivning. Desuden har medlemsstaterne ansvaret for den løbende håndhævelse af fællesskabslovgivningen på dette område. De har også de personalemæssige ressourcer til at udfylde denne rolle, hvilket Kommissionen helt klart ikke har.
En anden advarsel gælder landmændenes og kødindustriens rolle generelt. Der er fare for, at man stempler et meget stort antal mennesker, der arbejder med landbrug, ved at forbinde dem med billeder af dyremishandling. Det er uretfærdigt, usandt og skadeligt. I sidste ende har landmændene den tætteste kontakt til dyrene og er mest bevidste om deres behov og adfærd. Langt hovedparten behandler deres dyr godt og humant. Vi kan enten vælge at arbejde sammen med landmændene om disse spørgsmål eller løbe risikoen for at skubbe dem fra os. Jeg ved godt, hvad min egen holdning er: samarbejde med landmændene.
Så til de mere generelle spørgsmål, hvor jeg gerne klart vil give udtryk for Kommissionens hensigter. For det første skal spørgsmålene om dyrevelfærd i højere grad integreres i fødevarepolitikken. Jeg afviser argumentet om, at dyrevelfærd ikke har noget med fødevaresikkerhed at gøre. Jeg fastholder, at det er et spørgsmål, der skal sættes på dagsordenen for den europæiske fødevaremyndighed. Dette gælder navnlig med hensyn til videnskabelig rådgivning og information, som denne myndighed skal levere til Kommissionen om alle spørgsmål, der måtte have direkte eller indirekte konsekvenser for forbrugernes sundhed og sikkerhed.
For det andet er der behov for yderligere foranstaltninger fra Fællesskabets side. Rådet og Parlamentet er allerede i færd med at behandle en række vigtige initiativer, f.eks. forslaget om bedre forhold for svin, der opdrættes i intensive opdrætssystemer. Dette forslag omfatter bestemmelser vedrørende afskaffelse af bokse til enkelte søer, et væsentligt og legitimt krav fra dyrevelfærdsaktivisterne. Formandskabet er ivrigt efter af nå frem til en endelig aftale om dette forslag. Dette kræver imidlertid en udtalelse fra Parlamentet, og jeg håber, at De vil være i stand til at reagere positivt på anmodningen om en hurtig vedtagelse af udtalelsen i denne uge. Det vil sende et meget positivt signal om Parlamentets eget engagement i dyrevelfærd.
Der er også et forslag om bedre fugt- og ventilationssystemer i lastbiler til dyretransport. Til oktober venter Kommissionen også en udtalelse fra Den Videnskabelige Komité for Dyrs Sundhed og Trivsel om belægningsgrad og transporttid. Denne udtalelse vil bidrage til udformningen af vores fremtidige politik vedrørende dyretransporter, som vil blive drøftet grundigt på Rådets (landbrug) møde senere på måneden.
For det tredje vil jeg gerne fokusere på den globale dimension af spørgsmålet om dyrevelfærd og animalske produkter, herunder Verdenshandelsorganisationen. Det er en almindelig udbredt misforståelse, at der er tale om en protektionistisk dagsorden. Det er en uretfærdig påstand. Europa er gradvis i færd med at gennemføre højere velfærdsstandarder. Det er vores pligt og ansvar at presse på for at få anerkendt disse standarder, både af rent etiske grunde som en erkendelse af behovet for en human behandling af dyr og i erkendelse af de højere udgifter, som disse standarder medfører for producenter og forbrugere i EU. Det er legitime spørgsmål, som fortjener at blive drøftet på internationalt plan.
Endelig vil Kommissionen fortsat presse på for at sikre en bedre overholdelse af den eksisterende fællesskabslovgivning. Jeg vil gerne gentage min frustration over, at mine medarbejdere dagligt kan rapportere om fortsatte overtrædelser af Fællesskabets bestemmelser med hensyn til dyrevelfærd. Den største umiddelbare og praktiske, enkeltstående foranstaltning til forbedring af dyrevelfærd vil være en fuldstændig overholdelse af den eksisterende lovgivning. Dette er blot en kortfattet skitsering af et kompliceret og følsomt spørgsmål. Jeg takker for Deres opmærksomhed og ser frem til at høre Deres synspunkter i denne sag.

Keppelhoff-Wiechert
Hr. formand, fru minister, hr. kommissær, kære kolleger, i forbindelse med emnet "Dyrs velfærd" er der ingen i Europa, som tænker på katte i bur i lufthavne, ingen tænker på hestetransporter til OL på den anden side af jordkloden, og der er heller ingen, som tænker på fuglen i fugleburet på femte sal i vindueskarmen. Det har i alle årene hovedsageligt været dyretransporterne, der går gennem Europa, og de oversøiske transporter, som med rette hidser borgerne op. Forbrugerne, dyreværnsfolkene kan ikke længere forstå dem.
Efter min opfattelse drejer det sig ikke så meget om hvorfor, men med rette mere om hvordan. Hvordan foregår transporterne? Efter mange års diskussioner på europæisk plan konstaterer jeg, at dette emne ikke er nyt. Hr. kommissær Byrne, jeg har været medlem af Parlamentet i 12 år, og vi har diskuteret dette emne i 12 år. Vi har altså produceret papirer og beslutninger i så rigelige mængder. Man kan stille spørgsmålet: Hvorfor gør vi så få fremskridt?
Dyrebeskyttelse er nu mere i fokus i forhold til den rene omkostnings- og konkurrenceorientering. I modsætning til tidligere diskussioner om dyrebeskyttelse er det ikke alene tekniske synspunkter, som er på dagsordenen i forbindelse med dette emne, men i stigende omfang også etiske spørgsmål. Man kunne benytte følgende billede: Vi er jo rimeligt enige om rejsens mål, men vejen på denne rejse er vel alligevel meget stenet. Jeg kan sige Dem, at forbrugerne også på et tidligere tidspunkt kunne have bidraget væsentligt til at fastlægge retningslinjerne gennem deres indkøbsvaner. I den forbindelse var priserne helt afgørende tidligere, og jeg vil påstå, at slutpriserne for produkterne også er afgørende i fremtiden.
Kommissionen har i sin redegørelse understreget, at den vil forbedre kontrolmulighederne. Det hilser jeg velkomment. Certificering af transportører, transportplaner, medlemsstaternes kontrolrapporter, alt dette skal afstemmes langt bedre efter hinanden, og jeg bifalder så absolut, hvis fællesskabskravene nu også skal indføres for tredjelandene. En definition af dyrenes egnethed til transport, eller også kravene til køretøjerne, dyrenes arealkrav, køre- og hviletiderne, alt dette bør forenes langt mere med nye videnskabelige resultater. Jeg går ind for dyrebeskyttelse, og jeg siger Dem: Det gør landmændene også. Og det har de gjort i årtier, hvad angår husdyrhold, opdræt, transport. Hr. Byrne, jeg takker Dem for dette udsagn i dag. Men jeg er til gengæld imod - lad mig sige det afslutningsvis - definitionen af, hvordan dyr skal sikres bedre trivsel. Med de mange direktiver, som vi har, vil det være forskelligt i medlemsstaterne. Hønsene i Tyskland vil skulle have en anden trivsel end svinene i Holland eller kalvene i Danmark, og det kan ikke være rigtigt! Det fører til konkurrenceforvridninger, og det må jeg virkelig, også i landmændenes interesse, vende mig udtrykkeligt imod.

Kindermann
Hr. formand, vi bifalder med stor tilfredshed, at emnet dyrebeskyttelse behandles af Rådet og Kommissionen i Europa-Parlamentet i dag. Fællesskabets forpligtelse til inden for rammerne af landbrugspolitikken i fuldt omfang at tage hensyn til kravene til dyrebeskyttelse er jo også formuleret således i Amsterdam-traktaten. Her stiller sig nu spørgsmålet, om det er tilstrækkeligt for Fællesskabet, eller om der i fremtiden skal være en europæisk rammelov for dyrebeskyttelse.
Ved dyrebeskyttelse forstås der desværre ikke det samme overalt. Love er en ting, den virkelig omgang med og indstillingen til dyrene en anden. Ansvaret for dyr som levende væsener påhviler udelukkende mennesket. Man kan derfor ikke tidligt nok lære børn den ansvarsbevidste omgang med dyr. Hvis man senere i sit erhverv omgås dyr, holder eller transporterer dem, skal man dokumentere sine kvalifikationer med et certifikat.
Men dyrebeskyttelse har også følger for virksomhedernes konkurrenceevne. Hvad dyrehold i økonomisk øjemed angår, vil der også i fremtiden skulle være begrænsninger. Optimale krav, som ofte stilles emotionelt, kan ikke altid gennemføres i praksis. Der skal findes frem til løsninger, som er praktisable. Det er jo ikke uden grund, at dyr opdeles i brugsdyr, avlsdyr eller kæledyr. Økonomiske overvejelser og en global konkurrence tvinger i sidste ende til specifikke betingelser for dyrehold og således også til begrænsninger angående den absolut dyrevenlige behandling af dyr.
Men disse betingelser for dyrehold skal være udformet således, at de sikrer et maksimum af naturlig adfærd for dyrene. Der kan i dag træffes politiske afgørelser om dyrebeskyttelse på et bredt videnskabeligt grundlag for de forskellige dyrearter. Lovgivningen om dyrebeskyttelse bør kun udvides og forbedres, hvis de implicerede bliver inddraget. Ved en helhedsbetragtning af dyrebeskyttelse skal naturlig adfærd og dyrenes krav forenes med miljø- og forbrugerbeskyttelse, men også med en forventning om fortjeneste. Der må heller ikke slækkes på de høje krav til hygiejne, som stilles fra samfundets side. Mere forbrugerbeskyttelse fører jo i sidste ende også til mere optimale betingelser for dyrebeskyttelse.

Van den Bos
Hr. formand, omgang med dyr er et spørgsmål om civilisation. Man værner om husdyrene, men inden for landbruget behandles kvæget stadigvæk alt for ofte bestialsk. Det intensive kvægbrug har sat dyrplageriet i system. Politikken tager ensidet sigte på billig produktion. Dyrene er i stort omfang blevet til ting, som man spiser eller tjener penge på, i stedet for at være levende væsener med værdi.
Det er på høje tid, at dyrene ikke længere tilpasses omgivelserne, men at opgivelserne tilpasses dyrene. De indendørs forhold skal forbedres meget. Svin og kalve skal f.eks. holdes i grupper med halm. Kastrering af grise, haleklipning og fjernelse af tænder skal forbydes. Liggehøns må kun holdes i rummelige skrabe- og volierestalde. Hurtig kunstig opdrætning af kyllinger og kalkuner skal ophøre. Køerne skal på ny jævnligt ud på markerne, og gæs skal fra nu af ikke udsættes for tortur på grund af deres lækre oppustede lever.
Det er vanvittigt, at svin transporteres gennem hele Europa, så deres skinker kan få prædikatet "Parma". Lange transporter med levende kvæg skal afskaffes. Fire timer eller 250 km er efter min mening maksimum. Kontrollen med kvægtransporter skal skærpes drastisk. International handel skal transporteres som kød og ikke som levende dyr. Der skal være gode slagterier overalt for at begrænse transporten, og kvægmarkeder skal afskaffes.
De nylige katastrofer kan være redningen for fremtidens dyr, men kun hvis vi forstår, at dyr er mere end produktionsfaktorer. Indtil da lider dyrene, og menneskene lider af manglende civilisation.

Schörling
Hr. formand, jeg bifalder udtalelserne fra både Rådet og Kommissionen. Jeg bifalder alle udtalelser, der vedrører dyrebeskyttelse og dyrs velfærd. Jeg vil takke det svenske formandskab, for hvem det for første gang nogensinde er lykkedes at få en offentlig debat om dyreetik i stand i Ministerrådet. Det er således et fremskridt.
Dyreetik handler om meget mere end bare regler. Det handler om holdninger og viden om dyr og om, hvordan dyr får det godt. At EU's og ikke mindst medlemslandenes lovgivning og regler overholdes, er dog meget vigtigt.
Den 8. marts afholdt De Grønne en konference om dyrebeskyttelse her i Parlamentet, hvor Margareta Winberg glædeligt nok også var til stede. Ved denne konference kom det frem, at der overhovedet ikke er en overordnet kontrol med EU's dyretransportdirektiv, og der er heller ingen kontrol med, hvorvidt det overholdes. Døgnet rundt og alle ugens dage bliver dyr transporteret på kryds og tværs igennem Europa under horrible forhold, og uden at nogen griber ind. De bestemmelser, der er for transport af levende dyr, er velkendte, f.eks. hvad angår rejsetidsbegrænsning og krav om helbredsattest. Der er imidlertid ikke noget kontrolapparat.
Nu har vi fået svar fra Kommissionen på et spørgsmål, som jeg har stillet. Desuden har Rådet udtalt, at transporter af levende dyr skal ophøre ...
(Formanden afbrød taleren)

Van Dam
Hr. formand, det er en kendt talemåde, at velfærd er mere end velstand. Nu er det måske ikke altid klart for mennesker, men for dyr er det af afgørende betydning. Velstand for mennesker kan skade dyrs velfærd, især når der tilstræbes profit. Men for os er det dog vigtigere, at dyrs værdighed også respekteres, fordi de er Guds skabninger. Uden at ligestille dem med mennesker betyder det, at vi skal være gode forvaltere. Kvæg er i vor tids økonomi desværre reduceret til produktionsmidler, og når vi skal være ærlige, nyder forbrugerne hellere end gerne godt af de medfølgende lave priser. Lovgivning om dyrs velfærd er for det meste meget detaljeret med hensyn til visse aspekter, men mangler en sammenhængende vision. Overholdelsen af lovgivningen er samtidig et stort problem, og det er ofte blot regler på papir. Det er i øvrigt meget sigende, at i et totalitært system som i Kina eksisterer begrebet dyrs velfærd ikke i sproget. Vi hilser initiativer om stærk begrænsning af transport af levende kvæg velkommen. Det er uforståeligt, at slagtningen ikke kan finde sted før transporten i stedet for bagefter. I den forbindelse er pauser efter min mening et mangelfuldt middel. Den maksimale transporttid for levende kvæg skal gøre dem overflødige.
Hr. formand, hvis vi virkelig tager hensyn til dyrenes velfærd, så skal det fremgå af, at landbrugspolitikken ikke kun beror på økonomiske målestokke.

Maat
Hr. formand, i forbindelse med mund- og klovsygekrisen er millioner af dyr i EU, herunder også hundredtusinder af vaccinerede dyr, blevet slaget af hensyn til sikkerheden, men under stor modstand fra landmænd, borgere og naturelskere. Dette på grund af europæiske direktiver, som i princippet fastsætter en slagtningspolitik uden vaccination. Vaccinationer er tilladte i undtagelsestilfælde, men har så vidtrækkende følger for de pågældende medlemsstaters eksport, at det i praksis også betyder slagtning. For nylig besluttede Kommissionen på ny at tillade import af kød fra Uruguay uden garanti for, om kødet stammer fra dyr, der er vaccineret imod mund- og klovsyge. Det er toppunktet af bureaukrati, at kød fra dyr uden for EU, som er vaccinerede imod mund- og klovsyge, godt må sælges i det indre marked, men ikke kød fra EU. Det er endvidere på tide, at Rådet ændrer lovgivningen om bekæmpelse af mund- og klovsyge drastisk, bl.a. med henblik på unødvendige lidelser for dyrene. Markedsargumentet om ikke at vaccinere imod mund- og klovsyge er ikke længere aktuelt set i lyset af importen fra Uruguay. Hvis Rådet tager de europæiske landmænd og borgere lige så alvorligt som de sydamerikanske landmænd, er det på tide at skride til handling. Jeg slår til lyd for, hr. kommissær og Rådet, at ikke-vaccinationspolitikken vendes ryggen.
Det andet punkt, som jeg vil gøre opmærksom på, er den store forskel med hensyn til dyrs velvære i de forskellige medlemsstaterne. Jeg tilslutter mig fru Keppelhoffs bemærkning på det punkt. Dyrs velfærd er fortsat i for høj grad et konkurrenceforvridningselement mellem medlemsstaterne. Det er desuden påfaldende i denne type sager, at Kommissionens og Rådets ambitioner slet ikke er store nok. Derfor skærper Parlamentet i denne uge højst sandsynligt direktivet om svins velfærd, men samtidig stiller det i september et initiativforslag om transport af dyr. I den forbindelse er det meget vigtigt, at der også tages hensyn til forbrugernes rolle og muligheden for at indføre et grønt skattesystem.

Whitehead
Hr. formand, det er en sand fornøjelse at høre fru Winberg og kommissæren tale som med én mund om et spørgsmål, som burde berøre os alle. For mig virker det som et vendepunkt for, hvordan Parlamentet drøfter disse spørgsmål, måske fordi der her indføres konsekvente og etiske rammer, i henhold til hvilke vi alle efterfølgende vil blive bedømt.
Dyr er ikke blot produkter og ej heller blot simple varer. En af de værste ting, jeg hørte i mit eget land, kom fra en dyrehandler i forbindelse med udbredelsen af mund- og klovsygen: "Det er varer. Jeg transporterer dem rundt. Jeg handler med dem her og der." De er ikke aktier og værdipapirer. De er ikke metal, som man kan spekulere i. De er sansende væsener. Derfor mener jeg sammen med kommissæren, at den måde, hvorpå vi holder dyr, får moralske, men også praktiske konsekvenser for os, idet dårlige forhold for dyrene også påvirker menneskers sundhed og sikkerhed. Fødevaremyndigheden er nødt til at tage dette spørgsmål op.
Kommissæren har ret i, at forbrugerne vil være parate til at betale mere for "etiske fødevarer". Noget andet, som de ønsker, men ikke altid får, er opfølgning på det område, hvor man lover dyrevelfærd, men hvor den ikke altid gennemføres i praksis. Som alle andre i Parlamentet håber og venter jeg, at forslaget om sostalde bliver vedtaget på torsdag. Det vil bestemt få vores støtte.
Jeg ville gerne føle, at vi samtidig kigger på andre spørgsmål, som skubbes til side, fordi de drejer sig om ting, som man sætter pris på i en bestemt medlemsstat eller i en bestemt gruppe eller et bestemt samfund i EU. For nylig har jeg set, at italienerne er begyndt at se på spørgsmålet om, hvordan man fremstiller foie gras. Andre er begyndt at rejse spørgsmålene om mishandling i forbindelse med opdræt af dyr til pelsfremstilling. Nu er vi ved at nå til det punkt, hvor vi i forbindelse med forsøg med kemikalier måske skal have en absolut forsikring (og jeg ved, at kommissær Byrne allerede er gået et stykke i den retning) om, at vi vil minimere - og jeg bruger dette ord bevidst - antallet af dyr, der ofres ved forsøg med kemikalier. Disse ting anser jeg for at være utroligt vigtige.
På en sådan baggrund kan vi begynde at overtale WTO om, at disse spørgsmål er humanitære, ikke protektionistiske. Så får vi måske mulighed for at forme metoderne for at komme frem til et fødevaresystem, hvor mennesket er vigtigt, men hvor dyrene også er vigtige.

Maes
Hr. formand, ærede repræsentant for Rådet, jeg begrænser mig til et emne, uanset at jeg også føler mig knyttet til det øvrige, som er blevet sagt. Jeg vil behandle transporten af levende dyr, som jeg har stillet Dem et spørgsmål om. Det er efter min mening klart, at dyr, som skal slagtes, ikke skal betragtes som produkter. Kød kan transporteres over store afstande, ikke dyr. Det er min grundholdning.
De siger, at De skal kontrollere transporten over store afstande i medlemsstaterne. Det har De imidlertid alt for få midler til. De svarede mig, at De har knapt fire inspektører, og at de fire inspektører har gennemført 12 kontroller, heraf kun seks med hensyn til dyrs velfærd under transporten. Det vil sige knap 5% af kontrolopgaverne. Det er naturligvis ikke tilfredsstillende.
Det har ikke desto mindre ført til resultater, for der er startet to overtrædelsesprocedurer imod medlemsstater, og i tre tilfælde drejede det sig om alvorlige mangler med hensyn til dyrenes velfærd under en transport. Jeg mener, at disse tal i tilstrækkelig grad viser, at der skal gennemføres flere kontroller, og at lovgivningen skal ændres, men at det især er nødvendigt med mere kontrol med overholdelsen af lovgivningen, så vi kan være sikre på, at dyrene ikke lider under transporterne.

Schnellhardt
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg bifalder med stor tilfredshed, at Rådet og Kommissionen fører denne diskussion i dag. Jeg mener, at der allerede er sket en del indtil nu. Vi har jo allerede diskuteret denne problematik i længere tid, vi har meget ofte bragt problemer inden for dyrehold, dyreavl og dyrebeskyttelse på bane.
Når man ser på processen med hensyn til burhøns, har Parlamentet og EU allerede gjort væsentlige fremskridt. Når jeg efter diskussionerne i de seneste år betragter forbrugernes adfærd, ser jeg her en forvandling. Men jeg vil gerne advare imod at tage kommissærens udsagn for gode varer, udsagnet om, at 85% af forbrugerne vil betale mere for dyrebeskyttelse. Det tal passer ikke! Hvis jeg spurgte en borger på gaden: "Ville du gøre mere for dyrebeskyttelse?", ville han naturligvis sige: "Selvfølgelig ville jeg det!" Men når han køber sin røde bøf ved disken, så ser han anderledes på det! Så er det først og fremmest kvaliteten og prisen, som er udslagsgivende, og alt andet spiller ingen rolle.
Alligevel må vi forene dyret som produktionsmiddel - det kommer vi ikke uden om, sådan er det - og spørgsmål om dyrebeskyttelse. Her hjælper det ikke noget at slå ned på fødevareproducenterne og sige, at de er de onde, her hjælper det egentlig kun vedvarende at gøre det, som også Rådet har sagt - det er efter min mening meget vigtigt - nemlig at arbejde med at gøre borgerne bevidste om problemet for at udvikle en interesse for dyrebeskyttelse. Det er et meget væsentligt punkt. Der kommer vi til spørgsmålene om uddannelse og opdragelse i familien. Det er altså et vidtspændende felt, som må inddrages.
Hvad dyrenes sundhed angår - også dette emne blev bragt på bane i dag - er jeg lidt i tvivl. Et sundt dyr behøver ikke altid at være blevet behandlet ordentligt, og reglerne for dyrebeskyttelse behøver ikke at være blevet overholdt. Det går også uden, det har vi set i praksis.
Jeg ønsker os held og lykke i de kommende dage, også med det nye direktiv, som er på dagsordenen. Jeg håber, at vi dermed kommer et skridt nærmere på en forbedret dyrebeskyttelse i Europa.

Winberg
Hr. formand, jeg vil gerne kommentere noget af det, der er blevet sagt i denne forhandling.
Fru Keppelhoff-Wiechert stillede det meget vigtige spørgsmål - ikke hvorfor, men hvordan. Jeg mener nok, at vi skal stille begge spørgsmålene - ikke bare hvorfor, men også hvordan. Hvorfor sender vi f.eks. dyr til tredjelande? Hvorfor sender vi kalve fra Sverige til Holland? Det er klart, at der er et svar på disse spørgsmål. Svaret på det første spørgsmål er, at det er lukrativt, eftersom det kan udløse eksporttilskud, når dyr sendes fra EU til et tredjeland. Små kalve sendes f.eks. fra Sverige til Holland, fordi det er mere lukrativt. I Holland er opdrætsmetoden en anden end i Sverige. Man må også spørge sig selv, om alle disse transporter virkelig skal finde sted. I dag er der heldigvis flere og flere, der stiller det spørgsmål, og flere og flere svarer heldigvis også nej.
Flere talere har været inde på prisen. Vi må naturligvis indse, at hvis vi vil have en god dyrebeskyttelse - hvis vi skal have kvalitet i stedet for kvantitet i den fremtidige landbrugsproduktion og -politik - så koster det. Vi kan ikke både have verdens billigste mad og samtidig verdens bedste dyrebeskyttelse og miljø. Nogen skal betale, spørgsmålet er bare hvem. Det er der også lejlighed til at tænke over, når vi nu skal i gang med at udforme en ny landbrugspolitik. Hvem skal betale for dyrebeskyttelsen? Hvem skal betale for det åbne landskab? Hvem skal betale for vådterrænerne, biodiversiteten osv.?
Hr. Kindermann talte om det ansvar, som mennesket har. Den opfattelse er jeg enig i. Vi har et særligt ansvar for disse ting via vores position netop som mennesker. Vi har en særstilling i forhold til dyrene, og det er kun os, der kan tage ansvaret.
Hr. van den Bos' indlæg var det mest vidtgående. Det er let at stille alle disse krav, men man må også huske på, at det koster penge. Det sker ikke af sig selv. Hvis man f.eks. kræver, at der i den internationale handel ikke skal handles med dyr, men kun med kød, så må man også huske på, at der er en kobling til det økonomiske system i landbrugspolitikken. For så må man også afvise alle typer af eksportstøtte for disse dyr.
Fru Schörling talte ligesom flere andre om tilsynet. Lad mig sige, at vi ikke bare kan kræve, at Kommissionen eller Rådet skal komme med forbedringer, hvad angår tilsynet. Hovedansvaret for tilsynet ligger nemlig på nationalt niveau. Jeg synes, at hver og en skal gå hjem til sit land og bringe spørgsmålet om det lands tilsyn på bane. Det er nemlig først, når et land ikke lever op til forpligtelserne, at Kommissionen kommer ind i billedet. Kommissionen har ansvar for at sørge for, at de forskellige landes tilsyn er godt. Det gør man via kontoret i Dublin.
Hr. van Dam talte om restriktioner med hensyn til levende dyr, og jeg er enig i den opfattelse. I traktaten defineres dyr desværre som varer. Det kan der være forskellige meninger om, og jeg synes, at man skulle have et andet udgangspunkt.
Hr. Maat talte om vaccination og eksport. Lad mig i den forbindelse hævde, at det ikke kun er på grund af eksporten, at vi har denne non-vaccination policy. Det skyldes hovedsageligt, at der ikke findes en universalvaccine for mund- og klovsyge. Den dag, vi får en markørvaccine, kan vi begynde af massevaccinere også som forebyggende foranstaltning. Så langt er vi endnu ikke nået, men der forskes på området. Under det belgiske formandskab vil der blive arrangeret en konference, når krisen er overstået, så vi kan drage konklusioner om den politik, vi har ført på dette område. Det kommer ikke bare til at dreje sig om vaccination, men også andre aspekter, der måske endda har været medvirkende til at fremme smitten med mund- og klovsyge. Denne konference vil forhåbentlig finde sted til efteråret.
Hr. Whitehead talte om, at dyr ikke bare er produkter og varer. I den sammenhæng henviser jeg til mit tidligere svar - dyr er levende væsener. Hr. Whitehead bragte også kemikaliepolitikken på bane. Jeg vil gerne i den forbindelse minde om Kommissionens hvidbog om dette emne, hvor der bl.a. står, at man vil udvikle testmetoder, der minimerer antallet af dyr i dyreforsøg. Det er efter min mening en god ambition.
Fru Maes talte om inspektionsrejser. Her henviser jeg til det, jeg sagde om ansvaret for tilsynet. Det ansvar påhviler i første omgang de enkelte medlemslande, derefter kontrollerer Kommissionen landene.
Hr. Schnellhardt talte bl.a. om eksemplet med hønsene og sagde, at vi har udrettet en del. Vist har vi gjort en del, men der er stadig umådeligt meget at gøre. Hr. Schnellhardt tror ikke, at folk er parat til at betale. Nej, de er måske ikke parate til at betale en højere pris. Så er vi tilbage ved sammenhængen mellem dyrebeskyttelse og omkostninger. Hvis vi vil have en god dyreomsorg og et godt miljø, så er det ikke gratis. Vi må dermed også udforme et økonomisk system, der sørger for, at de, der producerer under hensyntagen til god dyreomsorg og godt miljø, også bliver betalt for det, måske på en anden måde end via højere priser.
Lad mig endnu en gang understrege, hvor vigtigt det er, at Europa-Parlamentet fremsætter en udtalelse om et nyt direktiv om svinehold, og jeg er meget glad for hr. Whiteheads støtte i denne sag. Det er vigtigt, at vi allerede i næste uge får mulighed for at træffe en beslutning, eftersom vi har arbejdet længe med denne sag. Selv om jeg forstår bekymringen over de økonomiske konsekvenser, så håber jeg dog, at en god dyreomsorg vil kunne betale sig, og jeg håber virkelig på Parlamentets støtte i denne proces.
Afslutningsvis vil jeg takke mange gange for, at vi kunne tage denne diskussion. Det er vigtigt, at diskussionen bliver holdt i live, så spørgsmålet om menneskets forhold til dyrene kan udvikles over tid. Vi har et moralsk ansvar for at behandle dyrene godt. Dyrplageri er uværdigt for os mennesker.

Byrne
Hr. formand, fru Winberg, mine damer og herrer, jeg takker alle for deres bidrag til denne forhandling. Jeg har nøje noteret de synspunkter, der er kommet til udtryk, og vil tage hensyn til dem ved udarbejdelsen af vores politik, og når der til sin tid skal stilles forslag til lovgivning.
Jeg vil gerne komme ind på en række af de enkeltspørgsmål, som mange af Dem tog op. For det første er der spørgsmålet om transport af dyr. Det er et område, som Kommissionen vil beskæftige sig meget mere med, når Den Videnskabelige Komité fremlægger sin beretning til oktober, og hvor man vil komme ind på de vigtige spørgsmål om belægningsgrad og transporttidens længde.
Jeg vil gerne lige advare dem, der nærer et meget stærkt ønske om, eller som forventer, at transport af levende dyr vil blive afskaffet fuldstændig. Der foregår en meget omfattende handel med dyr til avlsformål, og det lader til, at en meget stor procentdel af dyrene transporteres til avlsformål snarere end med henblik på slagtning. Jeg har bedt om flere oplysninger om dette, men jeg har fået at vide, at dette er situationen. Spørgsmålet vil blive behandlet i lyset af de udtalelser, vi får fra Den Videnskabelige Komité.
Et andet spørgsmål, som vækker stor bekymring, er læsning og aflæsning af dyr. Jeg forventer, at de videnskabsfolk, der rådgiver os, ligeledes vil fokusere på dette, og måske opfatte det som endnu vigtigere end transporttidens længde for dyrene, så længe dyret transporteres under humane forhold. Jeg vil erindre om, at der allerede er lovgivning på vej om forbedring af de køretøjer, der anvendes til dyretransport.
Hr. Maat spurgte mig om, hvilke konsekvenser vaccinationspolitikken som følge af mund- og klovsyge vil få for handlen. Jeg vil gentage det, som fru Winberg sagde, nemlig at der vil blive afholdt en konference om dette under det belgiske formandskab. Det er et særligt kompliceret spørgsmål. Vi fik helt tydeligt at vide, at den mest effektive metode, navnlig midt i krisen, til at undgå yderligere spredning er at slå de smittede dyr ned frem for at vaccinere. Desuden findes der mindst syv varianter af mund- og klovsyge, som kræver hver sin vaccine. Den anvendte vaccine virker kun i seks til ni måneder. Hvis vi skulle vaccinere alle dyr i EU, der kan blive udsat for mund- og klovsyge, ville det betyde, at man hver sjette måned skulle vaccinere 300 millioner dyr mod de syv forskellige varianter.
En virkelig vellykket vaccinationspolitik vil først kunne gennemføres, når videnskaben har udviklet en form for markørvaccine. Det betyder, at når man har givet en markørvaccine, vil man ved en efterfølgende test kunne se, at der er tale om et vaccineret dyr i stedet for et smittet dyr. I øjeblikket kan man ikke skelne mellem de to tilfælde, når først der er givet en vaccine.
Under disse omstændigheder er de andre handelsblokke i verden bekymrede over handel med dyr, som er vaccinerede, men som også kan være smittede, hvorved risikoen for smittespredning i modtagerlandene øges. Dette er ikke en urimelig holdning. Vi håber, at videnskaben vil udvikle denne markørvaccine til os, og derefter bliver vi i stand til at gøre yderligere fremskridt i denne sag. Men det er noget, som vil blive drøftet og overvejet i forbindelse med konferencen inden årets udgang sammen med andre spørgsmål.
Import af vaccinerede dyr og eksport af kød fra vaccinerede dyr er omfattet af OIE-bestemmelserne. De gælder både for eksport ud af EU og import inden for EU. Det er helt forkert at sige, at forskellige principper finder anvendelse, eller at der diskrimineres over for handlende inden for EU.
Fru Maes henviste til de ressourcer, der er til rådighed, og det er rigtigt, at fire inspektører arbejder med dette. De udarbejder rapporter, som naturligvis offentliggøres og sendes til mig, så jeg kan overveje, hvorvidt der skal indledes overtrædelsesprocedurer eller ej. I øjeblikket er situationen den, at der er indledt overtrædelsesprocedurer mod Grækenland og Belgien i forbindelse med gennemførelsen af direktiv 91/628. Vi overvejer ligeledes at indlede overtrædelsesprocedurer mod Italien. Derudover overvejer vi overtrædelsesprocedurer mod følgende medlemsstater, der ikke har overholdt artikel 8 i direktivet vedrørende indsendelse af deres årlige inspektionsrapport for 1999 til Kommissionen: Østrig, Nederlandene og Portugal. Jeg har instrueret mine medarbejdere om at være meget opmærksomme på dette spørgsmål. Hvis der er tale om klare og vedvarende overtrædelser af lovgivningen om dyrevelfærd, vil der blive indledt overtrædelsesprocedurer mod den pågældende medlemsstat.
Med hensyn til spørgsmålet om priser og standarder og under hensyntagen til forbrugernes opmærksomhed om dyrevelfærd glæder det mig at kunne fortælle Dem, at kommissær Fischler og jeg selv har indledt en diskussion inden for EU og i alle medlemsstaterne om fødevarekvalitet og dyrevelfærdens rolle i denne sammenhæng. Dette initiativ omfatter en rådgivende rundbordsgruppe på højt niveau bestående af primærproducenter, forædlingsvirksomheder, detailhandlen og forbrugerne. Gruppen har til hensigt at aflægge besøg i alle medlemsstaterne for at drøfte disse spørgsmål. Vi har allerede besøgt Sverige, Irland og Tyskland, og vi har planlagt besøg i Frankrig, Belgien, Det Forenede Kongerige og Østrig i den allernærmeste fremtid.
Sidste tirsdag afholdt vi en chat på internet, hvor vi fik over 2600 spørgsmål inden for to timer. Uanset hvordan man beregner det, er det en ekstraordinær reaktion, der afspejler folks enorme interesse i spørgsmål vedrørende fødevarekvalitet og dyrevelfærd. Mange af spørgsmålene, der kom frem i denne chat på internet, drejede sig om dyrevelfærd.
Som De vil se, tager Kommissionen dette spørgsmål meget alvorligt, det er konstant på Kommissionens dagsorden, og jeg ser frem til senere at stille yderligere forslag over for Parlamentet om disse spørgsmål.
Til sidst vil jeg gerne citere hr. Whitehead fra hans indlæg tidligere, hvor han opfordrede til at indføre et fødevaresystem, hvor "mennesket er vigtigt, men dyrene også er vigtige". Jeg er helt enig.

Informations- og kommunikationsteknologi og udviklingslandene
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0191/2001) af Dybkjær for Udvalget om Udvikling og Samarbejde om informations- og kommunikationsteknologien (IKT) og udviklingslandene (2000/2327(INI)).

Dybkjær
I maj måned afholdte EU og FN her i Strasbourg den 3. konference om de mindst udviklede lande. Det var en god konference i den forstand, at de rigtige ord blev sagt, men der er også grund til en slags fortvivlelse, når man ser på realiteterne. De er nemlig, at antallet af de mindst udviklede lande siden 1971, hvor FN anerkendte begrebet "mindst udviklede" er vokset fra dengang 25 mindst udviklede lande til i dag 49. Kun ét land, Botswana, har formået at kæmpe sig ud af de mindst udviklede landes rækker. Gabet mellem verdens rige og fattige er vokset. I 1960 havde 20% af verdens befolkning i de rigeste lande en indkomst, der var 30 gange så høj som de 20% fattigste. I 1997 var den 74 gange så høj, og tallet er utvivlsomt endnu større i dag.
Der er mange grunde til, at de mindst udviklede lande befinder sig i en så dårlig situation. Stigende befolkningstilvækst, analfabetisme, uholdbar gæld, miljøødelæggelser, naturkatastrofer og sygdomme som hiv/aids, malaria og tuberkulose. Hertil kommer, at ustabile politiske forhold og et stigende antal voldelige konflikter gør det svært at lave langsigtede udviklingsplaner. Men det nytter heller ikke at fornægte, at til trods for mange vedtagelser om, at udviklingsbistanden skal op på 0,7%, så er realiteten den, at udviklingsbistanden er 0,23% af bruttonationalindkomsten. Den er lidt bedre for EU's vedkommende, hvor den er 0,34%.
Fjernelsen af toldbarrierer over for udviklingslandene, hvilket vil hjælpe landene, går langsomt. Det blev senest illustreret i forbindelse med Lamys forslag, som gik ud på, at medlemslandene fik udsat markedsordningen for sukker ikke mindst takket være de europæiske sukkerproducenter. I forbindelse med teknologioverførelse stod de private virksomheder stejlt i kampen mod aids, hvor de private virksomheder først efter voldsomt pres indgik et kompromis med Sydafrika, og nu ser vi nøjagtig det samme med hensyn til malaria, nemlig at virksomheder ikke har noget incitament til at fremstille vaccine mod malaria, og dermed bliver der ikke fremstillet noget, medmindre vi griber ind og gør noget ekstraordinært.
Oven i det kommer ICT. Det er en udvikling, der skaber stærk økonomisk vækst i i-landene, men som også risikerer at marginalisere udviklingslandene yderligere på grund af manglende adgang til såvel den viden, der skabes i kraft af denne udvikling, som manglende adgang til teknologien som sådan. De muligheder, denne teknologi kan give, såvel som risikoen for yderligere marginalisering er baggrunden for denne initiativbetænkning. Hovedsynspunket, det bærende argument i betænkningen, er, at ICT er en chance for at foretage et kvantespring i udviklingslandene. Jeg har i betænkningen nævnt en række sektorer, hvor ICT med fordel kan anvendes, hvilket andre organisationer som ONDP og Verdensbanken og nogle af medlemsstaterne allerede har gode erfaringer med.
Jeg tror, at Parlamentet her er på linje med Rådet, som allerede i 1997 bad Kommissionen om at udarbejde en rapport om erfaringen med ICT i udviklingsarbejdet og i november år 2000 opfordrede Kommissionen til at fremlægge en meddelelse om "The digital divide". Erfaringsrapporten kom her i foråret, og meddelelsen vil forhåbentlig komme inden udviklingsrådets møde i november 2001. Kommissionen mener, at ICT-arbejdet skal ske gennem mainstreaming. Dvs. at ICT anvendes i de enkelte projekter. Det er en nødvendig, men ikke tilstrækkelig betingelse. Skal denne udvikling ikke kun hjælpe dem, der i forvejen er stærke, er det helt nødvendigt, at mainstreaming suppleres med en central indsats, således at der både er et sted, hvorfra der kan udgå initiativer, indhentes gode råd og opsamles erfaring, og således at man ikke skal starte forfra hele tiden, men frem for alt således at man sikrer den rette sociale balance i udviklingen. Derfor har Europa-Parlamentet også i en tidligere betænkning, nemlig Gemelli-betænkningen, i marts i år opfordret Kommissionen til at give dette område større prioritet, eventuelt som en del af transportprioriteten. Kommissionen har fastholdt sin hidtidige linje, men jeg kan ikke understrege stærkt nok, at dette ikke er tilstrækkeligt. Denne betænkning indeholder derfor et forslag til en e-udviklingsenhed. Uden en sådan enhed vil det være umuligt at sikre, at der er kundskaber til at sikre, at ICT indtænkes på den rigtige måde i Kommissionens arbejde. Men ICT skal naturligvis ikke blot bruges til vores bistand. Der er også behov for private virksomheder. Det lysende eksempel fra andre områder er GrameenBank i Bangladesh, som startede mikrolån til kvinder, i første række i landbrugssektoren, men som senere udvidede også til andre områder. Et tilsvarende engagement inden for ICT er yderst påkrævet. Der er enkelte, der er i gang, og flere bør tilskyndes.
Et globalt socialt engagement for virksomhedernes side vil være dejligt at se, og det kan godt kombineres med, at der er tale om almindelig indtjening, og til slut, hr. formand: ICT fremhæves altid som den teknologi, der kan frigøre mennesker. Det ville være dejligt at kunne se, at det også gælder mennesker i udviklingslandene. På baggrund af erfaringerne med olie- og medicinalindustrien er det oven i købet nemt for virksomhederne at blive det lysende eksempel.

Ferrer
Hr. formand, jeg vil indlede med at lykønske ordføreren med hendes glimrende betænkning om et emne, som jeg virkelig mener er specielt vigtigt, for vi har fra Parlamentets side fremkommet med mange erklæringer, vi har endda truffet mange foranstaltninger til fordel for de mindst udviklede lande i bevidstheden om, hvor vigtigt det er at nedbryde de barrierer, der adskiller de rige og de fattige lande, men som ordføreren mindede om, bliver disse grænser, disse barrierer, overhovedet ikke mindre, de bliver større og større.
Og når vi tænker på det store potentiale, som informationsteknologien repræsenterer for den fremtidige udvikling af vores samfund, er der ingen tvivl om, at denne afgrund vil blive dybere. Dermed vil vi forhindre, at udviklingslandene kan komme ud over den fattigdom, de lever i, og at de kan drage nytte af de mange muligheder, som informationssamfundet byder på, ikke bare for den økonomiske udvikling, men også inden for sundhed og uddannelse og på mange andre områder.
Vi må ikke glemme, at der i henhold til de seneste undersøgelser i slutningen af 2000 var 700 millioner mennesker i verden, som var online, mens der var 2 milliarder mennesker, der aldrig havde talt i telefon. Derfor er det nødvendigt at sikre, at også udviklingslandene kan få adgang til informationssamfundet, kan drage nytte af disse fremtidsprojekter, som informationssamfundet repræsenterer.
Derfor er denne betænkning vigtig, og især er det vigtigt, at Unionen tager et kraftigt initiativ til, at udviklingslandene virkelig kan blive en del af det velstående samfund.

Junker
Hr. formand, mine damer og herrer, Europa goes online. EEurope, eLearning, eCommerce, eBusiness er på alles læber, og de bestemmer i stigende grad den politiske dagsorden. Men hvor bliver eDevelopment af? Når alt kommer til alt, er det hævet over enhver tvivl, at koncentreret anvendelse af moderne elektronisk informations- og kommunikationsteknologi kan åbne helt nye perspektiver, navnlig for udviklingslandene. Det ville sikkert være forfejlet at vække falske forhåbninger, idet vi erklærer ICT for et universalvåben. Men det er ubestrideligt, at der i mange af sydens lande findes et potentiale og en vilje til at springe over den digitale grøft. Det er udviklingslandene også meget interesseret i, og jeg kan kun sige, at resonansen på min hovedrapport, som omhandler dette emne i AVS-forsamlingen, var overordentlig stor.
Det drejer sig om at tage udviklingslandene med på nettet på vejen ind i videns- og informationssamfundet. Det kræver en målrettet strategi. Vi spørger os selv: Hvor bliver den europæiske dot-force af - analogt til aftalen på G8-topmødet - for at fremme udviklingslandenes adgang til den globale kommunikation? At Europa-Kommissionen støtter det ene eller det andet forehavende - om end noget tøvende - kan ikke skjule, at der hidtil har manglet en målrettet strategi for at tage udviklingslandene med på vejen ind i videns- og informationssamfundet.
Den foreliggende initiativbetænkning har sat sig som mål at finde en løsning på det punkt. Jeg forventer, at vi kan indgå en udbytterig dialog med Kommissionen herom.
Lad mig fremhæve følgende punkter: ICT må også spille en nøglerolle i udviklingssamarbejdet. Derfor har vi foreslået Kommissionen at oprette en e-udviklingsenhed med kvalificeret personale, som står for et kontinuerligt arbejde på dette felt. Det er Kommissionens ansvar at sørge for kvalificeret personale, så vi er rustet til alle fremtidige udfordringer. Det må være vores mål at lade udviklingslandene få ubegrænset del i informationssamfundets muligheder og anvende alle til rådighed værende tekniske muligheder hertil. Det er i dag så absolut rykket et konkret skridt nærmere, for Afrikas store vidder kan f.eks. gøres tilgængelige med mobile radiosystemer. Soldrevne telefonbokse på landsbypladser er ligesom internetadgang ikke længere absolut afhængige af ledninger og strøm.
Ny informationsteknologi kan bringe befolkningen nærmere på dets statsvæsen, den kan hjælpe med til at forbedre sundhedsvæsenet, uddannelsen, kulturen, opdragelsen, miljøet, under alle omstændigheder formidle omfattende informationer herom. Men det kræver også regler, det vil jeg gerne præcisere her til slut. Også her stilles der krav til os for sammen med udviklingslandene at sørge for regler, som muliggør sociale fordele og ikke kun er indrettet efter profit.

Van den Bos
Hr. formand, skal indførelsen af kommunikationsteknologi være en prioritet for udviklingslandene? I første instans er svaret benægtende, fordi det i de lande især drejer sig om bekæmpelse af fattigdommen. De, der må kæmpe for det daglige brød, tænker ikke på e-mail. Men for udvikling er økonomisk vækst og derfor konkurrenceevne nødvendigt, og udviklingslandene taber i denne konkurrence, hvis den digitale kløft mellem de rige lande bliver større i stedet for mindre. Det må altså ikke ske. Der er endvidere risiko for, at afstanden mellem den informerede elite og befolkningen i de fattige lande fører til endnu større magtulighed, end det er tilfældet nu. Hvis der er noget, som er nyttigt for spredningen af information, viden og magt, kort sagt demokratisering, så er det ICT-revolutionen. Derfor skal der udvikles en europæisk strategi, og det har fru Dybkjær udarbejdet en udmærket betænkning om. Den offentlige og private sektor er begge uundværlige i den forbindelse. Staten er uundværlig med hensyn til lovgivning, forvaltningsmæssig vejledning og fremme. ICT skal medtages i sektorprogrammerne med et strategisk udvalg af målgrupper. Det drejer sig især om de vigtigste statsinstitutioner, men undervisning og sundhedspleje kan også øge deres effektivitet meget med de nye teknologier. ICT kan desuden bidrage til bedre miljøpleje og energibesparelse. Det bliver ikke nemt, og det vil vare længe, men i sidste ende vil den nye teknologi få stor betydning ved bekæmpelsen af fattigdommen og muliggøre udvikling.

Maes
Hr. formand, jeg har spurgt en studerende fra Peru, om det er en prioritering. Han svarede følgende: "Når jeg læser, at den teknologiske udvikling og informationssamfundet skal udvikles, trækker jeg på smilebåndet. Først og fremmest fordi det kun kommer et mindretal og en stadig rigere elite til gode. Det er desuden absurd at tale om den teknologiske udvikling og informationssamfundet i lande, hvor den mest elementære undervisningsinfrastruktur ikke en gang eksisterer, især uden for hovedstæderne." Han siger, at det alligevel er en nødvendighed, hvis landene vil konkurrere. Med andre ord er den strategi, som fru Dybkjær foreslår om samtidig at føre en top-down- og bottom-up-strategi, fornuftig. Vi må dog ikke glemme, at folk, som ikke har gået i skole, altid vil være håbløst bagud, selv med den mest pragtfulde infrastruktur.

Korhola
Hr. formand, jeg takker fru Dybkjær for en fremragende betænkning om et emne, som alle mener er vigtigt. G8-landene havde i juli for et år siden ved Okinawa-topmødet en holdning om, at den mest essentielle udfordring i verden i dag er de store forskelle med hensyn til teknisk kapacitet og knowhow mellem nord og syd, den såkalte digital divide. Der findes regioner i verden, hvor i alt 2 milliarder indbyggere er blevet isoleret. Hvis man ikke er i stand til at reducere dette gab af teknisk knowhow, er det et tegn på, at udgangspunktet i globaliseringen er slået fejl.
Ordføreren siger kloge ord om, at udviklingen af den digitale kunnen ikke alene skal baseres på den private sektor, men EU og andre finansieringsforetagender skal binde sig til den offentlige sektor. Dette er et realistisk udgangspunkt. Der er ikke kun tale om et teknisk problem, men en samvirken af geografisk isolation, fattigdom og sygdomme. Derfor forudsætter en succesfuld globalisering, at disse isolerede regioner forenes med resten af verdenen, men derudover skal der virkelig satses på uddannelse og sundhedspleje af befolkningen. Hvis situationen kun får lov til at udvikle sig efter markedskræfternes vilkår, er der en risiko for, at det digitale gab bliver større og uoverstigeligt.
Skønt udviklingsarbejdet i det seneste tiår hovedsageligt er gået i den rigtige retning, har medierne fokuseret på, og derved dannet en almen opinion om, et par sørgelige eksempler om traktorer, der står og ruster på markerne, eller donationer, som blev givet på forretningslivets vilkår uden den nødvendige forståelse af modtagerens situation og uden at sørge for, at færdighederne var til stede.
Netop det samme rædselsbillede kan blive en realitet nu, hvis vi ikke sørger for, at udviklingslandenes informationssamfund har et sundt fundament, som man kan bygge på. Dette fundament omfatter at sikre rettighederne til en grunduddannelse og et menneskeværdigt liv for alle. PPE-DE-Gruppen vil gerne have, at EU skal fungere, således at alle lande i verden kan være med i ibrugtagningen af informationsteknologien og ved hjælp af den udvikle deres samfund. Hvis det er muligt for informationsteknologi- og telekommunikationssektoren at efterleve denne forenelige og supplerende linje, kan vi håbe på, at informationsteknologien kan fremme partnerskab og endda effektivisere alt det andet udviklingsarbejde, som er gjort i disse lande. Denne linje afspejler sig på en heldig måde også nu i den foreliggende betænkning.

Bolkestein
Hr. formand, jeg vil gerne starte med at lykønske fru Dybkjær med hendes betænkning om informations- og kommunikationsteknologien og udviklingslandene. Det er en forfriskende og stimulerende betænkning med stor indsigt og mange forslag.
Jeg satte især pris på forsøgene på at placere de nye teknologier i sammenhæng med mindskelse af fattigdom og behovet for at sikre, at de fattige kan nyde godt af det. Dette er et væsentligt punkt for Kommissionen. Den digitale kløft - det vil sige den ulige adgang til informations- og kommunikationsteknologier mellem og inden for lande - afspejler de eksisterende sociale og økonomiske uligheder i både industrilande og udviklingslande. ICT har ikke skabt uligheden, men kan udmærket forværre den, hvis vi ikke er bevidste om dens virkninger. Hvis ICT på den anden side anvendes med pragmatisk realisme, kan den være et nyttigt værktøj til økonomisk udvikling og måske endda understøtte en positiv demokratisk udvikling.
Fru Dybkjærs betænkning kommer på det rigtige tidspunkt. Som vi alle ved, skal G8-lederne mødes i juli i Genova for bl.a. at behandle rapporter og forslag fra den såkaldte dot-force. Europa-Parlamentets medlemmer får en ny mulighed for at drøfte ICT og udviklingstemaer på oktobersessionen i Den Blandede Parlamentariske Forsamling EU/AVS på grundlag af fru Junkers betænkning. Kommissionen for sin del er ved at udarbejde en meddelelse, der vil blive offentliggjort senere på året.
Betænkningen og beslutningsforslaget indeholder adskillige forslag om den rolle, som Fællesskabets udviklingssamarbejde skal spille i forbindelse med ICT. Vi glæder os over forslaget om, at vi skal arbejde tæt sammen med medlemsstaternes bistandsagenturer og definere en arbejdsfordeling inden for ICT. Det er vigtigt at skelne mellem det, der skal gøres, og det, Kommissionen skal gøre. Opgaver og ansvar kan deles med medlemsstaterne. Det er det arbejde, Kommissionen vil deltage i, både inden for G8 og sammen med medlemsstaterne, men den vil ikke gå i spidsen.
På samme måde glæder vi os over overvejelserne vedrørende ICT i landenes strategidokumenter. Det vil sikre, at ICT bruges i sammenhæng med landets overordnede udviklingspolitik, og at udvælgelsen af prioriterede sektorer styres af landene og ikke af donorerne.
Men vi har nogle problemer med forslaget om at udvide prioriteringsområderne for udviklingspolitikken. Rådets og Kommissionens fælles erklæring om Det Europæiske Fællesskabs udviklingspolitiske prioriteringer blev først godkendt i november. Dette forslag vil stride imod denne erklæring. Kommissionen er nødt til at koncentrere sine aktiviteter, hvis den vil levere resultater inden for bistandsdagsordenen.
I punkt 20 og 22 opfordres Kommissionen til at spille en mere fremtrædende rolle inden for ICT og udviklingspolitik, end det forekommer fornuftigt og realistisk på nuværende tidspunkt. Mere grundlæggende bestræber Kommissionen sig virkelig på at forbedre sin forvaltning af bistanden og øge sin fokusering på fattigdom. Det vil vare nogle år, før virkningerne kan ses. Men hvis vi ikke yder en stor indsats for at fokusere på et begrænset antal prioritetsområder, vil det kun lykkes os at udskyde de nuværende problemer i en uendelighed.
Kommissionen er parat til at overveje brugen af ICT inden for de eksisterende prioritetsområder og tværgående temaer - hvis og når de er omkostningseffektive - til at gennemføre de erklærede målsætninger, og det er stadig oftere tilfældet. Fokus på indførelse af god forvaltningspraksis, kapacitetsopbygning og regional integration vil i mange tilfælde fremskynde brugen af ICT som et vigtigt værktøj. Afsættelse af specifikke midler til ICT inden for tematiske budgetposter vil imidlertid ikke være i overensstemmelse med vores strategi om at anvende ICT som en integrerende del af arbejdet på prioriterede områder.
Kommissionen har forbehold med hensyn til forslaget om at oprette en e-udviklingsenhed inden for EuropeAid-samarbejdskontoret og har oprettet en innovationsenhed med et tilsvarende mandat for grænseoverskridende temaer for de forskellige geografiske direktorater og finder, at dette er tilstrækkeligt til at opfylde behovet.
Endelig opfordrer man i punkt 32 i beslutningsforslaget til, at der skal udarbejdes en rapport i 2003. Kommissionen har lovet at fremlægge en årlig beretning om Fællesskabets udviklingspolitik og foreslår derfor, at ICT medtages i denne årlige beretning, hvor det er relevant.
Kommissionen ser frem til at komme med yderligere bidrag til forhandlingerne om ICT, når den offentliggør sin meddelelse senere på året.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Udførsel og tilbagelevering af kulturgoder
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0122/2001) af Aparicio Sánchez for Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse, Medier og Sport om rapport fra Kommissionen om gennemførelsen af Rådets forordning (EØF) nr. 3911/92 om udførsel af kulturgoder og Rådets direktiv 93/7/EØF om tilbagelevering af kulturgoder, som ulovligt er fjernet fra en medlemsstats område (KOM(2000) 325 - C5-0509/2000 - 2000/2246(COS)).

Aparicio Sánchez
Hr. formand, vi står over for et af de få, men alvorlige problemer, der skyldes afskaffelsen af vores indre grænser.
Ved det indre markeds begyndelse blev det fastlagt, at den frie bevægelighed for varer skulle være forenelig med beskyttelsen af de enkelte medlemsstaters kunst- og kulturarv. Det var og er stadigvæk op til de enkelte stater at definere deres nationale kulturarv og beskyttelsen af den. Men siden 1. januar 1993 har det været nødvendigt med foranstaltninger, som godkendelse af kravene, for salg eller ensartede kontrolprocedurer ved udførsel ud af Fællesskabet. I 1992 og 1993 blev der derfor vedtaget en forordning og et direktiv, og det er dem, vi taler om i dag.
Filosofien bag forordningen kan sammenfattes således: Den enkelte medlemsstat er forpligtet til at kontrollere udførsel, ikke bare af dens egen kulturarv, men også af kulturarv fra en af de andre 14 medlemsstater, som befinder sig på dens område. I dag, ni år senere, er teksten, bortset fra nogle ubetydelige ændringer, stadig gældende med den strategi, der blev lagt ud fra situationen i 1992. Og det skal siges, at problemet med ulovlig handel med kulturgoder, som sker ustraffet, er mere alvorligt end nogensinde. Udsigterne er endnu dårligere, hvis det stadig er denne utilstrækkelige fællesskabslovgivning, der gælder, når ansøgerlande med en prægtig kulturarv til sin tid træder ind i det indre marked.
I 1993 forpligtede Kommissionen sig til hvert tredje år at redegøre for tingenes tilstand og de to bestemmelsers virkning og at foreslå de ændringer, den fandt nødvendige. Det forsøgte den i 1996, men de oplysninger, som den anmodede staterne om, blev i de fleste tilfælde ikke givet. I nogle tilfælde var det skandaløst, så lang tid det tog at gennemføre forordningen i de enkelte staters lovgivning. I fire stater trådte forordningen først i kraft i 1998.
I 1998 fik Kommissionen endelig adgang til nogle oplysninger, holdninger og erfaringer, og med dem har den udarbejdet den rapport, som vi udtaler os om i dag. Det er en udelukkende oplysende rapport, det vil sige, at den ikke indeholder forslag om vedtagelse af nye foranstaltninger eller ændring af de gældende. Det er en vilkårlig rapport, som ikke indeholder oplysninger, der gør det muligt at konkretisere målingerne, og som efter min mening heller ikke indeholder selvstændige synspunkter, der gør det muligt at foreslå forbedringer af den gældende procedure.
Der kan imidlertid drages nogle konklusioner. Nogle positive, de færreste, som det faktum, at den blotte eksistens af de to bestemmelser har været nok til at forøge forvaltningernes og offentlighedens opmærksomhed og gennemtvinge udenretslige løsninger. Andre negative, de fleste, som kan sammenfattes til en: Den almindelige praksis er fortsat, at den stat, der giver udførselstilladelse for et kulturgode, ikke får oplysninger fra oprindelsesstaten om varens lovlige eller ulovlige oprindelse.
I de fleste tilfælde har medlemsstaternes forvaltninger ikke samarbejdet godt indbyrdes, her taler jeg særligt om politi- og toldmyndigheder, nemlig afdelinger under indenrigsministerierne. Det betragter jeg som et af hovedproblemerne. På den ene side har disse afdelinger af forvaltningen andre grænseprioriteringer, hvad angår organiseret kriminalitet. Og på den anden side drejer det sig om et samarbejde under den tredje søjle, der, som De ved, er meget vanskeligt at gennemføre.
Situationen er derfor alvorlig på to punkter, nemlig den stigende illegale handel med historiske og kulturelle goder inden for Fællesskabet og den stigende udførsel ved vores ydre grænser. Organiserede nets indtrængen i handlen, den ubegrænsede vækst i antikvitetshandlere uden faglig ekspertise og tilstrækkelig kontrol og den næsten vanlige straffrihed for de ansvarlige, enten på grund af den for korte forældelsesfrist for forbrydelsen - kun et år - eller fordi den simple påstand om god tro fra køberens side er årsag til henlæggelse, er nogle af årsagerne til denne alvorlige situation.
Derfor mener vi i betænkningen, at det er påkrævet med en forbedring af bestemmelserne og en kvalitativ ændring af fællesskabsbehandlingen. Det drejer sig efter vores mening om et kulturelt spørgsmål, som Rådet bør tage fat på gennem de kulturansvarlige i de enkelte medlemsstater. Det drejer sig om nogle forbrydelser eller forseelser, der skal afsløres af operative enheder i Fællesskabet, som har specialviden om kunstskatte og historisk arv. Kommissæren for kulturelle anliggender bør snarere end nogle af hendes kolleger stille en diagnose og foreslå en behandling af situationen. Alt sammen med forbehold af inddragelsen af de forskellige hold af ansvarlige inden for handel, politi eller toldvæsen, men, jeg gentager, ud fra en overvejende kulturel synsvinkel.
I betænkningen påpeger vi også nogle vanskeligheder, f.eks. eksistensen af en ukendt kulturarv, som er i institutioner som kirkens varetægt. Vi foreslår nogle enkelte foranstaltninger, der anses for meget påkrævede - f.eks. anvendelse af internettet for at stille billeder og beskrivelser af stjålne objekter til rådighed for offentligheden - og vi anmoder Kommissionen om under ledelse af kommissæren for kulturelle anliggender at udarbejde en grønbog, der indeholder en beskrivelse af den aktuelle situation, en vurdering af forordningens og direktivets virkninger, en sammenlignende analyse af definitionen af kulturarv i de enkelte medlemsstater og især forslag om konkrete foranstaltninger til forbedring af situationen.
Kommissæren for kulturelle anliggender, som jeg har beundret i årevis, har i lang tid vist sig at være lige så energisk og beslutsom, hvad angår de fremtidige arbejder, som forsigtig og ubeslutsom, hvad angår de nuværende. Hun har evner og personale nok til, at det ikke behøver at være sådan.
Med denne betænkning forsøger Parlamentet at give et ængsteligt alarmsignal om den aktuelle situation, der, til trods for at være en følge af afskaffelsen af de indre grænser, som på alle andre områder er så fordelagtig, ikke får tilstrækkelig opmærksomhed fra Fællesskabets ansvarliges side.

Graça Moura
Hr. formand, som det fremgår af begrundelsen for Aparicio Sánchez' særdeles relevante betænkning, foreligger der ikke tilstrækkelige data til objektivt at fastslå effektiviteten af direktivet og forordningen om udførsel af kulturgoder og tilbagelevering af kulturgoder, som ulovligt er bragt fra en medlemsstat til en anden. Dette skyldes i vid udstrækning, at mange medlemsstater har gennemført direktivet i national lovgivning med forsinkelse. Alt tyder på, at den ulovlige handel med kulturgoder i mellemtiden er vokset, herunder sådanne, der omsættes på markedet for kunstgenstande, hvilket må føre til den anbefaling, at medlemsstaterne nøje overholder princippet om respekt for den nationale kulturarvs integritet, og at de foranstaltninger, der skal forebygge og forhindre denne handel, gøres mere effektive.
Men der er flere problemer. Vi kunne således her i Europa-Parlamentets egen bygning for ikke så længe siden se en udstilling om den alvorlige ødelæggelse, som Cyperns kulturarv udsættes for med myndighedernes velsignelse, og dét tilmed i et land, der ønsker at komme i betragtning, når Unionen skal udvides. De nu foreslåede foranstaltninger vil således betyde en formålstjenlig skærpelse af de til rådighed stående juridiske instrumenter og af systemet i sin helhed. Alle landes kulturarv er af fundamental betydning for deres egen nationale identitet og for den samlede europæiske identitet. Det politimæssige og retlige samarbejde mellem medlemsstaterne på dette område må styrkes. Der må opstilles hindringer for markedsføring af stjålne eller ulovligt udførte kulturgoder, hvor de kommissærer, der har kulturen, det indre marked og de retlige og indre anliggender som deres ansvarsområde, helt enkelt må styrke samarbejdet og koordinere deres indsats.
Kommissionen må udarbejde en meddelelse om den ulovlige handel med disse kulturgoder, der skal beskrive den aktuelle situation og angivelse og identifikation af de større kunstværker, som er stjålet og ikke tilbageleveret, evaluere de virkninger, som forordningen af 1992 og direktivet af 1993 har haft, og de virkninger, der kan forventes som følge af tiltrædelsen af nye medlemsstater, og forberede en flersproget formular, hvori anføres art og karakteristika for ulovligt udførte kulturgoder, ligesom Kommissionen må gennemføre en offentlig oplysningskampagne med al nødvendig information tilgængelig på internettet. Af alle disse grunde mener jeg, hr. formand, at vi bør stemme for denne betænkning, og endnu en gang lykønsker jeg Aparicio Sánchez for at have taget initiativ til den.

Sanders-ten Holte
Hr. formand, hr. Bolkestein, kære kolleger, i mands minde har mennesker rejst for at få mere viden om andre folkeslag og for at lære andre kulturer at kende. Og i mands minde har det rejsende menneske taget en erindring med fra de andre kulturer, enten lovligt eller ulovligt. Tag bare lord Elgin eller Napoleon, som begge mente, at det man finder, må man beholde og tage med til sit eget land. Det er indlysende, at det besøgte lands kulturgoder herved blev skadet.
Det er derfor godt, at Europa standser dette. Den vigtige rolle, som handlen spiller i den forbindelse, skal ikke undervurderes. Når man tænker på, at det ofte er handlere, som står bag kunsttyverierne fra museer og kirker, skal det bestemt have opmærksomhed.
Selv om det efter min mening især er et anliggende for medlemsstaterne, er koordination på europæisk plan på alle områder meget vigtig, især med hensyn til politi- og grænsesamarbejde, som hr. Aparicio Sánchez sagde.
En katalogisering og detaljeret beskrivelse, eventuelt med et billede af kunstværkerne, som er i offentlige og private institutioners besiddelse, er det første skridt hen imod bekæmpelse af tyveri. Kravet om at udstyre kulturgoder, som udføres, med et oprindelsescertifikat, har ligeledes en forebyggende virkning.
Det er indlysende, at et digitalt netværk, som er tilgængeligt for alle på europæisk plan, er af uvurderlig værdi. Jeg håber derfor, at det iværksættes hurtigst muligt, især med henblik på de stjålne og endnu ikke fundne kunstværker. Vi skal derfor ikke begrænse os til Europa, men involvere hele verden via USA, hvilket er muligt med internet, men vi skal starte i Europa. Jeg anmoder derfor medlemsstaterne om ikke kun at beskytte deres eget nationale kulturgoder, men også andre landes. Jeg er glad for, at Nederlandene, hvad det angår, allerede har taget et skridt i den rigtige retning. Jeg håber, at de andre lande følger trop, så den ulovlige handel med kulturgoder kan ophøre.

Manisco
Hr. formand, Pedro Aparicio Sánchez' betænkning fortjener stor påskønnelse og vores ubetingede støtte, eftersom man i betænkningen for første gang kaster et kritisk og konstruktivt blik på et af EU's alvorligste og mest dramatiske problemer, nemlig bevarelsen af den fælles kulturarv, som er unik i menneskehedens historie, og som i alt for mange år har været genstand for plyndring og ødelæggelser, ofte med en forkastelig ligegyldighed fra de EU-myndigheders side, der skulle beskytte disse kulturgoder.
Der fandt en bred og udtømmende debat sted i Kulturudvalget om gennemførelsen af forordningen om udførsel og direktivet om tilbagelevering af kulturgoder, som ulovligt er fjernet fra en medlemsstats område, men man beklagede, at der ikke var noget direkte og personligt bidrag fra kommissæren for kultur, Viviane Reding, og at der var mangler og inkonsekvens i rapporten fra Generaldirektoratet for Kultur.
Den bitre sandhed er, at beskyttelsen af denne meget store kultur- og kunstarv er blevet overladt til de enkelte nationale myndigheder - og i mit land til en modig politiofficer, general Conforti - uden at man har foretaget en effektiv og virkelig funktionsdygtig samordning på EU-plan, hvor man i det mindste følger UNESCO-konventionens generelle principper. Alt dette sker samtidig med en omfattende organiseret kriminalitet på dette område og lyssky aktiviteter såsom hvidvaskning af sorte penge og skattesvig. Og alt dette går ud over den seriøse og ærlige handel med antikviteter, da den er offer for den uhæmmede konkurrence mellem spekulatorerne og for de mange hemmelige salgsaftaler.
For blot at tage mit eget land, Italien, er værker af umådeligt stor værdi blevet stjålet, ulovligt udført eller ganske enkelt forsvundet. Det gælder f.eks. Michelangelo Merisi di Caravaggios maleri af Kristi fødsel, Giovanni Bellinis maleri af Maria i urtehaven, Ecce Homo af Antonello Da Messina og hele to mesterværker af Cima da Conegliano. Samtidig sker der stadig flere tyverier af den arkæologiske arv. I disse dage behøver man blot at besøge Sablon-kvarteret i Bruxelles for at se den skamløse vinduesudstilling af snesevis af flotte oliekrukker fra det andet århundrede og basrelieffer af marmor, som blev hentet op fra havbunden sidste år - eller rettere i september sidste år - af såkaldte videnskabelige ekspeditioner, der i langt de fleste tilfælde var amerikanske.
Af disse og lignende årsager udgør hr. Aparicio Sánchez' betænkning et historisk vendepunkt for EU's kulturpolitik og retningslinjer. Den er det første vigtige dokument, som forhåbentlig bliver efterfulgt af flere, og selv om de har været længe om det, har Rådet og Kommissionen nu påtaget sig deres ansvar.

Alyssandrakis
Hr. formand, såvel af Kommissionens meddelelse som af Kulturudvalgets betænkning ser man tydeligt visse medlemslandes uvilje til at implementere forordningen om udførsel af kulturgoder og direktivet om tilbagelevering af de ting, som de ulovligt har tilranet sig. Den grundlæggende årsag er efter min mening den kommercialisering af kulturen, som det kapitalistiske system og de enorme interesser, hvad enten de er ulovlige eller har et skin af lovlighed, fremtvinger, og som derpå involverer handel med stjålne kulturgoder.
Kultur er samfundets kollektive frembringelse, og der er ikke nogen, der har ret til at privatisere et kunstværk eller fjerne det fra det samlede samfund, eller endsige at tage det bort fra de omgivelser, hvor det blev skabt. Der er ikke kun tale om ulovlige handler, også kendte auktionshuse er involveret og mange, agtværdige museer, hvis rigdom skyldes illegalt erhvervede udstillingsgenstande. Mit land hører til blandt dem, der i stor målestok har været udsat for røveri af deres kunstarv. Mange af værkerne befinder sig nu på engelske, franske, tyske og andre museer samt i private samlinger. Jeg vil gerne benytte lejligheden til at spørge kommissæren, om man som en slags simpelt bevis på Kommissionens seriøse hensigter påtænker nogen konkret handling, som vil fremme tilbageleveringen af reliefferne fra Parthenon.
Aparicio Sánchez-betænkningen indeholder mange positive tilkendegivelser og interessante forslag, og jeg vil gerne lykønske ham for det. Jeg vil ligeledes også gerne takke hr. Graça Moura for hans omtale af problemet med røverier af det besatte Cyperns kulturgoder. Men jeg frygter, at det er umuligt reelt at løse problemet netop på grund af den kommercialisering, jeg omtalte før.

Bolkestein
Hr. formand, Kommissionen deler Parlamentets engagement i beskyttelse af medlemsstaternes kulturarv. Kommissionen er særligt opmærksom på dette spørgsmål under udvidelsesforhandlingerne.
Jeg bemærker, at man i forslaget til beslutning opfordrer Kommissionen til at undersøge problemet med ulovlig handel med kulturgenstande. Jeg vil gerne påpege, at dette ligger uden for dækningsområdet for Kommissionens rapporter om gennemførelsen af forordning nr. 3911/92 og direktiv 93/7. Jeg vil imidlertid understrege, at dette er et problem, der er mangesidet og går på tværs af søjlerne, således som Parlamentets Udvalg om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender har understreget. I lyset af de beføjelser, Fællesskabet har fået overdraget i henhold til traktaterne, er der fare for, at en for kraftig fokusering af opmærksomheden på de kulturpolitiske aspekter af problemet med ulovlig handel med kulturgoder kan mindske effektiviteten af Fællesskabets indsats på dette område.
Jeg vil gerne forsikre medlemmerne om, at Kommissionen allerede har truffet foranstaltninger, der sigter mod at forbedre det administrative samarbejde mellem medlemsstaterne med henblik på at beskytte deres kulturarv. Disse foranstaltninger udarbejdes af det rådgivende udvalg om kulturværdier og forummet for forebyggelse af organiseret kriminalitet. Kommissionen vil bede Parlamentet bakke disse foranstaltninger op. Kommissionen vil som kollegium fortsætte sine undersøgelser af problemet med ulovlig handel med kulturgoder og give det den prioritering, det fortjener.
Til sidst som svar på spørgsmålet fra hr. Alyssandrakis for lidt siden har Kommissionen løbende iværksat initiativer med det sigte at bidrage til bekæmpelsen af ulovlig handel med kulturgoder. Jeg kan måske give nogle eksempler på initiativer iværksat af Kommissionen. For det første finansiering af et webstedsprojekt på internet, der giver mulighed for at udveksle oplysninger om kulturgenstande. For det andet har vi iværksat en undersøgelse af kulturgoders sporbarhed. For det tredje har vi oprettet en arbejdsgruppe inden for det rådgivende udvalg om kulturværdier, der har til opgave at udarbejde retningslinjer for administrativt samarbejde. Som det fjerde og sidste har vi iværksat en undersøgelse af problemet med kulturgoder inden for forummet for forebyggelse af organiseret kriminalitet.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.
(Mødet hævet kl. 20.55)

