

Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning af Thierry Cornillet for Udviklingsudvalget om arbejdet i Den Blandede Parlamentariske Forsamling AVS-EU i 2005 (2005/2104(INI)) (A6-0063/2006). 
Thierry Cornillet (ALDE ),
   Hr. formand, betænkningen om arbejdet i Den Blandede Parlamentariske Forsamling AVS-EU i 2005 er ganske rigtigt opført på dagsordenen. Jeg vil ikke redegøre for betænkningens indhold i detaljer, men blot henvise til to samlinger, nemlig samlingerne i Bamako i april 2005 og i Edinburgh i november 2005 samt ikke at forglemme den kommende samling i Wien i juni 2006. Jeg skal i denne forbindelse understrege, hvor vigtigt det er, at man som i år afholder samlingerne i Europa i det land, der varetager formandskabet. Det må nemlig anses for logisk at opretholde og videreføre det system, der har fundet anvendelse de sidste to år.
Jeg skal ligeledes understrege det prisværdigt store fremmøde fra vores AVS-kollegers side. Sideløbende har vi udsendt seks fælles AVS-EU-delegationer, og lad mig for første, men ikke sidste gang understege ordet "fælles". Det er nemlig afgørende, at den stående forsamling såvel som delegationerne har en fælles vision. Det modsatte ville i øvrigt ikke give mening. Jeg skal ligeledes understrege, at der afholdes stadig flere afstemninger på tværs af AVS-landene og EU-repræsentationen. Efter min opfattelse bør praksis med adskilte grupper anvendes mindst muligt, uden at den nødvendigvis bør fjernes fra vores interne forretningsorden. Ikke desto mindre er det korrekt, at målet på længere sigt er at afholde stadig flere afstemninger, hvor resultatet bliver et AVS-EU-flertal.
I øvrigt fremgår det, at vores kolleger fra AVS-landene er mindre engagerede rent intellektuelt, om jeg så må sige. Hermed mener jeg, at det, vi er blevet enige om, udgør en udgift for os - dvs. i virkeligheden EU's udgift til AVS-bevillingerne - udgør en indtægt for dem. Behovet for en parlamentarisk kontrol på begge planer møder i øvrigt stadig større forståelse hos dem. I denne forbindelse har vi selv anmodet om at få EUF opført på budgettet, så vi sikrer parlamentarisk kontrol med anvendelsen af denne fællesskabsudgift. Men sideløbende hermed bør AVS-landenes parlamenter også underlægge det, de betragter som en indtægt, en parlamentarisk kontrol. Der er tale om en fælles kamp for at få anerkendt det afgørende behov for parlamentarisk kontrol.
Hvad angår AVS-samarbejdets fremtid, glæder jeg mig over ændringen af Cotonou-aftalen. Den 10. EUF's budget er i dag på 22,628 milliarder euro. Vi har her i Parlamentet allerede klaget over, at dette beløb ikke modsvarer vores forventninger om 24 milliarder euro. Det østrigske formandskab har allerede svaret os. Jeg er sikker på, at mine kolleger vil kræve en opjustering i deres indlæg om dette emne. Der er ikke tale om at gentage de samme spørgsmål i det uendelige, men vi forventer mere substantielle svar end dem, vi hidtil har modtaget.
EUF's overskud udgør ligeledes et problem. Det er i dag på knap 11 milliarder euro, hvilket naturligvis rejser en række spørgsmål angående proceduren og de omhandlede projekters ambition, fordi det er uacceptabelt, at 11 milliarder euro endnu ikke er blevet brugt i lande med så indlysende behov. 
Hvordan tegner fremtiden sig for EUF? Hvis vi holder vores politiske løfter for 2010, og hvis vi når op på at bruge 0,56 % af vores BNP på udviklingsbistand, vil EU yde 50 milliarder euro mere om året til dette budget, mens det kun har forpligtet sig politisk til at bruge halvdelen af dette beløb på Afrika, dvs. 25 milliarder euro. Det står således klart, at hvis denne politik gennemføres, vil den disponible ekstra bistand reelt svare til EUF's årsbudget. Men hvis man undersøger, hvordan vi bruger dette budget, må man nødvendigvis stille en række spørgsmål.
Jeg finder det i øvrigt interessant, at den del af bistanden til udviklingslandene, der vil blive forvaltet af EU, vil ligge på omkrig 20 %. I så fald vil EUF lidt groft sagt blive degraderet til et marginalt bistandsinstrument. Det er derfor så meget desto vigtigere at EUF bliver opført på budgettet så hurtigt som muligt og bliver "ombyttelig", således at det bliver muligt at give meget ambitiøse regionale projekter såsom jernbaneinfrastrukturer en plads i EU's generelle aktionsberedskab. Det ville gøre det muligt at sikre en samordning mellem medlemslandene og EU. EUF kan blive den centrale akse i en sådan samordning, og Den Blandede Parlamentariske Forsamling kan blive et specifikt kontrolelement vel vidende, at alle de mindst udviklede lande i verden er medlemmer af Den Blandede Parlamentariske Forsamling.
Endelig er der spørgsmålet om forståelsen for EU's indsats. Det, jeg for lidt siden betegnede som fællesskabsudgifter til udviklingsbistand, bliver betalt af vores skatteydere. Af denne grund bør indsatsen være forståelig, for vi må undgå, at populistiske kræfter udnytter de tal, jeg netop har angivet, og kræver at få at vide, hvor i alverden vi gør af alle de penge. Vi har brug for politisk vision og forståelse på dette område.
Mariann Fischer Boel,
   Hr. formand, ordføreren har fremlagt en glimrende betænkning om arbejdet i Den Blandede Parlamentariske Forsamling AVS-EU. Han har udmærket opsummeret alle de nyeste ting, der er sket i forsamlingen. Den bliver virkelig en stærkere og stærkere parlamentarisk støtte for samarbejdet mellem AVS og EU. Etableringen af det stående udvalg og den fælles udarbejdelse af betænkninger fra AVS- og EU-medlemmerne af forsamlingen har ført til hyppigere og mere intens kontakt mellem parlamentsmedlemmerne.
Forsamlingen er blevet et modent forum, hvor spørgsmål, der angår AVS- og EU-parlamentsmedlemmerne, bliver drøftet i en åben debat, hvor der vises bred enighed om mange udviklingsspørgsmål, og hvor afstemning hver for sig er blevet en sjælden undtagelse. Denne ramme har gjort det muligt for forsamlingen at drøfte og nå til enighed om en lang række spørgsmål, lige fra styring over finanser til handelsspørgsmål.
I beslutningsforslaget opfordres forsamlingen til at organisere møder mellem EU og AVS-parlamentsmedlemmer på regionalt niveau og niveauet derunder for at styrke den regionale integration og fremme samarbejdet mellem nationale parlamenter. Kommissionen er parat til at yde sit bidrag til, at sådanne arrangementer kan få succes.
Afslutningsvis vil jeg gerne understrege, at Kommissionen deler Deres opfattelse af forsamlingens rolle som en model for samarbejde. Min kollega, hr. Michel, har deltaget i alle de møder i forsamlingen, der er holdt, siden han tiltrådte. Hr. Michel ser også frem til at deltage i det næste møde i forsamlingen, som vil finde sted i Wien i juni i år. 
Michael Gahler
   Hr. formand, lad mig først og fremmest takke hr. Cornillet for hans omfattende betænkning om vores aktiviteter i det forgange år, som jeg har deltaget i som den første europæiske næstformand i Den Blandede Parlamentariske Forsamling AVS-EU. Jeg vil også gerne rette en hjertelig tak til vores to medformænd, den europæiske medformand Glenys Kinnock, som er til stede i dag, og Sharon Hay-Webster, som ikke er her i dag, for deres store engagement i det forløbne år, som har været eksemplarisk, og vi glæder os til at fortsætte dette arbejde. Målet for Den Blandede Parlamentariske Forsamling AVS-EU er hovedsageligt at styrke Cotonou-aftalens parlamentariske dimension. De mange aktiviteter, vi gennemfører, hjælper vores kolleger til at få mere indflydelse i deres egne lande og udvikle den samme selvbevidsthed, som vi i årenes løb har udviklet i interaktionen med vores regeringer og den udøvende myndighed.
Vores fælles erfaringer og rejser sammen i forskellige områder har ledt os frem til fælles konklusioner, f.eks. hvad angår reformen af sukkerordningen. Det er godt, at landbrugskommissæren er her i dag, da hun jo kender de præcise tal og ved, hvad vi gør i Europa for at afbøde følgerne af reformen af sukkerordningen, og hvor lidt der er til rådighed for disse lande i forhold hertil. Ud fra det kan man se, hvilke umiddelbare konsekvenser vores reformer har for disse lande, hvoraf jeg selv har besøgt to - Guyana og Jamaica. I Guyana kan vi, uden at ville det, være med til at gøre et helt land ustabilt, hvis ikke vi afbøder reformernes følger på en sådan måde, at de får tilstrækkelig kompensation.
Jeg vil gerne gøre opmærksom på et andet vigtigt område. Vi opfordrer Kommissionen til at afsætte en passende del af Den Europæiske Udviklingsfonds midler til politisk uddannelse af parlamentsmedlemmer og andre lederkræfter, således at der kan udvikles en politisk kultur i disse lande på en sådan måde, at vi sikrer ansvarsfuld ledelse på lang sigt.
Afslutningsvis vil jeg gerne sige, at vi etablerede en officiel kontakt til det panafrikanske parlament i slutningen af sidste år, hvor jeg havde lejlighed til på vegne af Den Blandede Parlamentariske Forsamling AVS-EU at tale med Sharon Hay-Webster. Siden da har jeg været formand for denne ad hoc-delegation. Det er vigtigt, at vi i Afrika skaber en bevidsthed om, at kontinentet deler en fælles skæbne, og at Parlamentet kan spille en væsentlig rolle på dette område.
Marie-Arlette Carlotti,
   Hr. formand, hr. Cornillets betænkning er et eksempel på kvaliteten af det arbejde, Den Blandede Parlamentariske Forsamling har udført i 2005.
Den Blandede Parlamentariske Forsamling er et stående forum for politisk dialog, der er ved at udvikle sig i retning af et instrument til konfliktforebyggelse og -løsning og støtte til den demokratiske proces. Forsamlingen spiller således en meget værdifuld rolle inden for rammerne af Cotonou-aftalerne. Den er et enestående redskab i forbindelse med Nord-Syd-dialogen. Den vil i fremtiden få endnu større opgaver, især i forbindelse med store kriser som i Darfur, for så vidt vi giver den midlerne til det. Det er især op til EU at prioritere dette partnerskab med AVS-landene og holde de løfter, det har givet under de igangværende forhandlinger om beløbet til den 10. EUF, ved endelig at undlade at tage med den ene hånd og give med den anden, hvilket sukkerreformen er et eksempel på.
Ved endelig at give Den Blandede Parlamentariske Forsamling den politiske anerkendelse, den fortjener, vil vi kunne virkeliggøre bestemmelserne i Cotonou-aftalen om, at Den Blandede Parlamentariske Forsamling skal samles i Europa i det land, der varetager Unionens formandskab. Vi bør ikke give vores AVS-partnere en dårlig modtagelse. Det vil være et meget uheldigt politisk signal. Men Den Blandede Parlamentariske Forsamling bærer også selv et ansvar. Den bør videreføre reformen af sine arbejdsmetoder, og den kommende udvikling vil kunne komme til udtryk i regionale konferencer. Man kunne opstille dette som et mål, vi bør nå inden starten af 2007.
Endelig har vi som medlemmer af Den Blandede Parlamentariske Forsamling også et politisk ansvar og bør undlade at anvende adskilte gruppeafstemninger, idet de ikke blot udgør en fornægtelse af forsamlingens blandede karakter, men også alt for ofte anvendes til at sikre udfaldet af en afstemning. Jeg har fundet alt dette i Cornillet-betæningen og mener derfor, den må betragtes som vores køreplan for 2006. 
Gerard Batten,
   Hr. formand, hvordan man skal hjælpe landene i Afrika samt andre udviklingslande, er en afgørende faktor, når man skal sikre en mere velstående og derfor mere stabil verden.
Det, Afrika i særdeleshed trænger til, er respekt for lov og orden, for kontrakter og for beskyttelsen af den private ejendomsret. Under disse omstændigheder vil der komme økonomisk udvikling og velstand. Det er meget svært at opnå, når mange af regeringerne er socialistiske eller pseudosocialistiske eller simpelthen kleptokratier. Historien om international bistand i disse lande er en trist beretning om spild, svindel og korruption.
Hvis EU virkelig ønsker at hjælpe disse lande, bør man ikke hjælpe med at konsolidere korrupte systemer ved hjælp af mere bistand. Det, EU bør gøre, er at gå ind for frihandel og lavere handelsbarrierer og toldsatser - faktisk at fjerne de handelsbarrierer og toldsatser, der hæmmer den økonomiske udvikling i disse lande. 
Koenraad Dillen (NI ).
   - Hr. formand, ærede kolleger, Cotonou-aftalen fra 2000 havde den gode målsætning at bringe AVS-landene ud af dødvandet med støtte fra EU. I dag er der ganske vist gjort fremskridt, men der er også en række store problemer. Nogle af disse vil jeg nævne.
Blandt AVS-landene er der stadig seks diktaturer, nemlig Zimbabwe, Ækvatorialguinea, Sudan, Swaziland, Cuba og Eritrea. At diktatorerne i disse lande hæmmer de økonomiske udviklinger i deres lande, er en kendsgerning. Den Blandede Parlamentariske Forsamling og i særdeleshed dens politiske udvalg skal gøre det til en prioritet, at disse lande får et virkeligt demokrati. Blandt AVS-landene er der ligeledes en række lande, hvor de religiøse sædvaner stadig er vigtigere end retsstaten. Det er det humanitære drama i Darfur bl.a. en direkte følge af. I en række lande har kvinders rettigheder ingen betydning, og der er skamfering af kvinder stadig en daglig praksis til trods for de initiativer, der allerede er taget på dette område.
I Cotonou-aftalen blev det for første gang anerkendt, at korruption udgør en hindring for udviklingen. Denne gængse praksis, som det ikke er lykkedes at udrydde, udgør en alvorlig hæmning for, at de dårligst stilledes nød i disse lande afhjælpes. Jeg slutter med et citat af den indiske nobelpristager i økonomi, Sen: "Der er aldrig udbrudt hungersnød i et demokratisk land". Foruden princippet skal vi derfor også overveje at indføre princippet . 
Maria Martens (PPE-DE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, jeg synes, vi med tilfredshed kan se tilbage på møderne i Den Blandede Parlamentariske Forsamling AVS-EU i det forløbne år i henholdsvis Bamako og Edinburgh. Der er vedtaget gode beslutninger, og evnen til at tage fat på vanskelige emner og kvaliteten af den politiske dialog er yderligere forbedret. Det er vigtigt, hvis vi skal yde et bidrag til at øge den politiske stabilitet. Det gør vi ved at forstærke parlamenterne.
I samarbejdet drejer det sig i sidste instans om udviklingen i AVS-landene, og i den forbindelse vil vi arbejde ud fra begrebet ejerskab. Landene er jo selv hovedansvarlige for deres udvikling. Gennem dialogen i Den Blandede Parlamentariske Forsamling AVS-EU håber vi især, at vi yderligere kan fremme god forvaltning, demokrati og beskyttelse af menneskerettighederne. Jeg er for øvrigt også glad for, at Europa-Parlamentets ad hoc-delegation i det panafrikanske parlament som nævnt blev oprettet i denne uge. Denne kan være et supplerende instrument.
Jeg vil i dag særligt henlede opmærksomheden på to emner, som har gjort sig gældende i det forløbne år og også vil gøre det i det kommende år, nemlig de økonomiske partnerskabsaftaler og reformen af sukkermarkedet. Det er to emner med en stor virkning både for Europa og for AVS-landene. Vi må overvåge, at begge fortsat tager sigte på at forstærke AVS-landenes økonomiske stilling. Hvad det angår, er gode drøftelser med disse lande af afgørende betydning. Også parlamenterne i disse lande skal inddrages.
Samarbejdet AVS-EU indtager en særlig plads i Europa-Parlamentet, fordi det indebærer en Blandet Parlamentarisk Forsamling med 77 medlemmer af Europa-Parlamentet og 77 medlemmer af de nationale parlamenter fra AVS-landene. Vi debatterer med hinanden og vedtager i fællesskab resolutioner. Det er en unik og kostbar metode. Når det gælder fred og politisk og økonomisk stabilitet i landene, skal vi ikke blot investere finansielt, men også investere i kontakter med henblik på forhandlinger og dialog med det formål, at vi lærer hinanden bedre at kende og lærer at forstå hinanden bedre. Det kan vi ikke investere nok i.
Jeg ser frem til det 11. møde i juni i år i Wien og håber, det bliver et vellykket møde. Jeg takker ordføreren for hans fortræffelige betænkning og for det behagelige samarbejde. 
Glenys Kinnock (PSE ).
   - Hr. formand, jeg takker hr. Cornillet for hans udmærkede og vidtrækkende betænkning, der dækkede de punkter, som er blevet rejst under debatten her til formiddag.
Enhver, der ser på vores Blandede Parlamentariske Forsamling over en årrække, som jeg har gjort i ca. 12 år, har set en glædelig forøgelse af tillid, modenhed og engagement i spørgsmål, der drejer sig om handel og politisk dialog, som vi tillægger stor vægt.
Nogle har sagt, at alt i Afrika er forfærdeligt, og at det ikke bliver bedre. Jeg mener ikke, at det kan bevises. Der er grænser, men vi er til stede der og arbejder bag Cotonou-partnerskabsaftalen med parlamentsmedlemmerne på en enestående måde. Der er ikke nogen anden parlamentarisk forsamling for Nord og Syd som vores, der har denne mulighed for at lægge pres på styringen, demokratiet og menneskerettighederne, og det er det, vi gør.
Hvad angår Den Europæiske Udviklingsfond, vil jeg kort sige, at vi er bekymrede og havde en debat under mødeperioden i Bruxelles for nogle få uger siden. Mange af os er bekymrede over situationen i de oversøiske lande og territorier i relation til Den Europæiske Udviklingsfond. Vi er bekymrede for, at der ikke er taget hensyn til Østtimors tiltrædelse til AVS-EU-forholdet, og der er en række andre ting, der bekymrer os. Vi er altid forundrede over administrationsomkostningerne på 3-4 %. Jeg ved ikke, hvorfor Kommissionen skal investere i at betale sig selv for det arbejde, den gør. Det finder jeg temmelig sært.
Lad mig kort gå over til sukker, som kommissæren har været direkte involveret i. I weekenden skal jeg til Afrika - Swaziland - og Mauritius for endnu en gang at se på spørgsmålene omkring sukker der. Kommissæren må være opmærksom på, at de tal, vi nu har i budgettet, går fra 130 til 170 millioner euro i 2013, og det er langt mindre, end hvad kommissæren havde lovet, nemlig 190 millioner euro. Min egen regering talte om 230 millioner euro. De får 1,1 milliard euro i slutningen af 2013, og de fleste af pengene kommer til sidst. Hvordan kan det være fornuftigt? Vi opfordrer kommissæren til at se på dette og at forsøge at få det til at fungere bedre. Lad være med at lægge det hele til sidst, og forhøj beløbene til disse lande i budgettet.
Spørgsmålet drejer sig ikke kun om beskæftigelse inden for sukker, som kommissæren må vide - for vi gør vrøvl nok over dette i Europa - men også om udviklingen på andre områder, der er afhængige af og vokser omkring denne kilde til beskæftigelse. Tusinder og atter tusinder af arbejdspladser står på spil i disse 18 medlemslande af sukkerprotokollen. De kan stole på, at vi i Den Blandede Parlamentariske Forsamling vil blive ved med at bringe dette op.
Vi har arbejde i gang. Vores udvalg arbejder godt, og jeg tror, vi med rimelighed kan sige, at Den Blandede Parlamentariske Forsamling kun kan vokse i styrke i de kommende år. Vi vil fortsat kæmpe for Den Europæiske Udviklingsfond, handel og andre emner, der optager os, og som vi prioriterer sammen med vores kolleger i Den Blandede Parlamentariske Forsamling. 
Eija-Riitta Korhola (PPE-DE ).
   - Hr. formand, der er mange positive ting i rapporten fra AVS-delegationen, som jeg som medlem gerne vil henlede opmærksomheden på. Derfor taler jeg nu ikke så meget om situationen vedrørende AVS-landene som om delegationens arbejde.
For det første er jeg taknemmelig for, at Europa-Parlamentets Præsidium besluttede at godkende, at Den Blandede Parlamentariske Forsamling AVS-EU kunne afholdes i Edinburgh. Mødet var en succes, og Storbritannien, som havde formandskabet på det tidspunkt, og byen Edinburgh fortjener ros for at have organiseret mødet så godt. Jeg håber, at det også fremover vil være muligt at organisere blandede parlamentariske forsamlinger i de lande, som har formandskabet, for det sted, hvor mødet holdes, bibringer en ægte merværdi, og det samme gælder for det princip, at møderne holdes på skift i EU-AVS-landene.
Det var også fint, at repræsentanter for AVS og EU kunne deltage i det uformelle rådsmøde mellem ministrene for udviklingssamarbejde, som det britiske formandskab arrangerede i oktober. Forhåbentlig vil denne praksis fortsætte, når mit eget land, Finland, overtager formandskabet i juli.
Den Blandede Parlamentariske Forsamling AVS-EU spiller en vigtig rolle for gennemførelsen af den politiske dialog, som er fastsat i artikel 8 i Cotonou-aftalen. Målet er at styrke demokratiet, god forvaltningsskik og menneskerettighedssituationen. Det er bare lidt generende, at vores møder altid til dels falder sammen med udvalgsugen. For mig har det betydet, at jeg aldrig har kunnet være kontinuerligt til stede under et møde. Jeg ved ikke, om andre medlemmer er enige med mig, men jeg tror, at det ville være lettere at komme af sted i den uge, hvor Parlamentets grupper holder deres møder. Det ville måske være værd at undersøge denne mulighed.
Det glæder mig også, at der er blevet nedsat permanente udvalg. De har sørget for bedre samarbejde mellem Europa-Parlamentet og AVS-medlemmerne. Jeg oplevede, hvor anvendeligt systemet var, da jeg selv udarbejdede en betænkning. 
Ana Maria Gomes (PSE ).
   - Allerførst vil jeg gerne takke Thierry Cornillet for hans betænkning og medformanden for Den Blandede Parlamentariske Forsamling AVS-EU for hendes indsats og engagement.
Jeg vil indledningsvis også gerne henlede opmærksomheden på konklusionerne fra Kvindeforummet, der afvikledes sideløbende med forsamlingens sidste møde i Edinburgh i november. Diskussionen drejede sig bl.a. om handel med kvinder og piger i udviklingslande og de fattigere dele af Europa til de rigere dele af Vesteuropa. Der handles mellem 600.000 og 800.000 kvinder og piger om året over landegrænserne, hvilket svarer til mere end hele befolkningen i AVS-lande som Kap Verde, Djibouti og Comorerne.
Kvindeforummet knyttede forbindelse mellem oprindelseslandet og bestemmelseslandet. Diskussionen var livlig, og der var stor deltagelse fra AVS-landenes medlemmer. I de endelige konklusioner appellerede deltagerne til Den Blandede Parlamentariske Forsamling om, at der udarbejdes en rapport om de foranstaltninger, der skal træffes for at bekæmpe menneskehandel bedst muligt i alle AVS- og EU-lande, dvs. i de europæiske, afrikanske og caribiske lande.
Det er vigtigt at bemærke, at forummet blev organiseret sideløbende med Den Blandede Parlamentariske Forsamling, og at der ikke er afsat ressourcer til at organisere det. Jeg appellerer derfor til Parlamentets tjenestegrene og til Formandskonferencen om at overveje muligheden for at finde midler til en så nyttig og resultatorienteret organisation. På et mere generelt plan diskuterede Den Blandede Parlamentariske Forsamling sidste år situationen i Darfur og i Vestafrika, men beskæftigede sig ikke med de krænkelser af retsstatsprincipperne og reglerne for en fair valghandling og de alvorlige overtrædelser af menneskerettighederne, der fandt sted i strategisk og symbolsk betydningsfulde lande som f.eks. Etiopien, hvor Den Afrikanske Union har sit hovedsæde.
Der er dog sket vigtige fremskridt i bekæmpelsen af straffrihed i Afrika, nu da Charles Taylor er blevet fængslet og udleveret til retsforfølgning. Andre diktatorer som Hissène Habré eller Mengistu, Etiopiens tidligere diktator, der har fundet tilflugt i AVS-lande som Zimbabwe og Senegal, skal dog også udleveres til retsforfølgning. Her kan forsamlingen også spille en vigtig rolle med at gøre en ende på straffrihed i Afrika.
I denne sammenhæng må jeg sige, at det ville være godt, hvis diskussionerne var mere ægte. Undertiden er der AVS-landes repræsentanter, der snarere agerer som ambassadører for deres regeringer end som kritikere af situationen i deres lande. Jeg mener, at medlemmerne af Europa-Parlamentet har en forpligtelse til at finde måder til at støtte de kolleger fra AVS-landene på, der er rede til at sige sandheden, og opmuntre dem til at yde det nødvendige pres for at udvirke forandringer i deres lande og sikre en god regeringsførelse. 
John Bowis (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg tror, vi kan se, at AVS-forholdet modnes godt, hvilket kan lyde som beskrivelsen af en elskerinde i et langvarigt forhold, men det er sandt, at vi kender hinanden, vi forstår hinanden, undertiden ophidser vi hinanden, undertiden ser vi hinandens fejl, men vi kommer til at værdsætte hinandens egenskaber.
Mit budskab til AVS er, at vi stadig i princippet ønsker, at AVS-delegaterne kun bør være parlamentsmedlemmer og ikke ambassadører, og helst fra både regeringspartier og opposition, hvilket bedst vil afspejle balancen i Europa-Parlamentets delegation. Jeg er ikke sikker på, om vi en dag vil få Europa-Parlamentet til at møde Afrika-parlamentet - heri naturligvis inkluderet Caribien og Stillehavsområdet - men vi må bestemt spille vores rolle omkring vedligeholdelse og udvikling af idéen om dette afrikanske parlament.
Mit budskab til Europa-Parlamentet er, at Reach har vist os, hvor meget det arbejde, vi hver for sig gør, påvirker den andens. Vi har haft værdifulde drøftelser i Bamako og Edinburgh, og jeg er sikker på, at Parlamentet vil tage hensyn til AVS's synspunkter. Men ofte lovgiver vi af alle de rigtige grunde i Parlamentet, selv om vi ikke har hørt, hvad der bekymrer AVS, fordi vi ikke har hørt efter. Det er derfor, jeg siger til kommissæren, at AVS ikke kun er godt for vores gode ven, hr. Michel. Det er godt for alle kommissærerne.
Jeg er meget glad for, at Parlamentet omgjorde formandskabets afgørelse af spørgsmålet om, hvor i EU den sidste Blandede Parlamentariske Forsamling skulle finde sted. Det var rigtigt, at vi lagde den i det land, der havde formandskabet, ligesom vi lader vores møder i Den Blandede Parlamentariske Forsamling gå på omgang i AVS-landene. Det giver AVS-medlemmerne mulighed for at se forskellige aspekter af forskellige politikker i Europa, f.eks. forskningen i malariavaccine i Edinburgh. På samme måde har vi lært noget af at se ørkendannelsen i Niger eller gennemførelsen af vaccinationsfonden på stedet i Mali, hvor vi kunne se de mennesker, der er mest påvirkede, faktisk få fordel af det arbejde, der bliver gjort. Truslen om en influenzapandemi og den reelle fugleinfluenzapandemi viser os, hvor vigtigt det er, at vi i Europa og AVS-landene fortsætter med at arbejde tæt sammen - til gensidig fordel.
Karin Scheele (PSE ).
   - Hr. formand, også jeg vil gerne tilslutte mig lykønskningerne til ordføreren, Thierry Cornillet, som i sin betænkning har givet et virkeligt godt overblik over det positive arbejde, Den Blandede Parlamentariske Forsamling AVS-EU har ydet.
Kvindeforummet, som finder sted hver gang, der er møde i Den Blandede Parlamentariske Forsamling AVS-EU, har allerede været nævnt flere gange, og jeg vil gøre det samme, for den dybdegående diskussion om kvinders særlige politiske og økonomiske problemer i AVS-landene er meget nyttig, ikke kun for Kvindeforummet selv, men også for den efterfølgende diskussion i Den Blandede Parlamentariske Forsamling AVS-EU's plenum. Jeg behøver blot at minde om den spændende diskussion om lemlæstelse af kønsdele i Bamako i Mali, et land, hvor denne praksis endnu ikke er forbudt ved lov - diskussionen varede i timer, og det lykkedes os endda at få den sendt i radioen.
Lad mig give udtryk for nogle tanker om udvalgenes arbejde, som har forbedret kvaliteten i Den Blandede Parlamentariske Forsamling AVS-EU's arbejde væsentligt, idet der stilles færre ændringsforslag i plenarforsamlingen. Vi når oftere og oftere frem til kompromiser, fordi tilliden mellem de europæiske parlamentsmedlemmer og AVS-medlemmerne er blevet større. Men jeg vil dog gerne nævne en ting, som allerede er blevet sagt, nemlig at det også er vigtigt at overveje, hvornår vi planlægger de europæiske møder i udvalgene, som foregår i Bruxelles. Nogle gange er det virkelig ærgerligt, at vi skal deltage i timelange afstemninger i de andre fagudvalg og derfor ikke har mulighed for at deltage i de spændende og vigtige diskussioner i Den Blandede Parlamentariske Forsamling AVS-EU, og det opfattes nogle gange som mangel på interesse, selv om det ikke er tilfældet.
Mariann Fischer Boel,
   Hr. formand, jeg er enig med talerne i, at Den Blandede Parlamentariske Forsamling er blevet et accepteret og respekteret forum for dialog. De beslutningsforslag, der er vedtaget i denne forsamling, sætter undertiden debatter i gang, som går ud over dette forum. Hr. Bovis nævnte beslutningsforslaget om Reach, der blev vedtaget i november sidste år, og som har ført til en langt mere fokuseret drøftelse af effekten af Reach på udviklingslandene.
Den næste Blandede Parlamentariske Forsamling ser også ud til at blive interessant. Den vil beskæftige sig med sådanne vigtige spørgsmål som den rolle, den regionale integration spiller for styrkelsen af fred og sikkerhed, det problematiske spørgsmål om energi i AVS-landene og de sociale og miljømæssige aspekter ved fiskeri i udviklingslandene. Jeg ved fra min kollega, hr. Michel, at han i høj grad ser frem til at deltage i disse møder.
Med hensyn til spørgsmålet om sukker er jeg bestemt fortrolig med spørgsmålet om finansiering for landene i sukkerprotokollen. Vi har haft denne drøftelse før. Jeg vil bare gerne gentage, at der står 40 millioner euro til rådighed i 2006. Hvad der er mere vigtigt, er, at vi ikke glemmer, at virkningen af det prisfald, der er blevet enighed om inden for EU, ikke vil påvirke AVS-landene før 2008. De har endnu to år med penge til rådighed fra EU til at prøve at tilpasse deres produktion. De ved, at der vil være betydelige midler til rådighed fra 2007 og til 2013.
I EU har vi vist, at vi også har et ansvar for de lande, der bliver påvirket af intern lovgivning vedrørende behovet - som jeg er sikker på, at alle føler - for at tilpasse vores landbrugspolitik til en mere global handel. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i dag kl. 12.00.
Alyn Smith (Verts/ALE ).
   - Den Blandede Parlamentariske Forsamling AVS-EU har gjort meget for at forstærke vores bånd til AVS-landene og giver dem en afgørende forbindelse til vores overvejelser, i særdeleshed når vi skal til endeligt at tage fat på vores handelspolitik, der alt for ofte hindrer snarere end hjælper udviklingen. Skotland er gået forrest, når det gælder opfordringer til forandringer i 2005, med -marchen i Edinburgh, G8-topmødet i Gleneagles om sommeren, og naturligvis var vi glade for at være værter for AVS-EU-mødet i Edinburgh. Det, vi nu gerne vil se, er, at vores medlemsstaters regeringer omsætter de fine ord til handling og udarbejder en udviklingspolitik ikke bare for at udvikle bistand, men med henblik på at samarbejde med udviklingslandene om fair handel til gavn for os alle. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning af Margrietus van den Berg for Udviklingsudvalget om bistandseffektivisering og korruption i udviklingslandene (2005/2141(INI)) (A6-0048/2006). 
Margrietus van den Berg (PSE ),
   Hr. formand, fru kommissær, det glæder mig, at vi i dag fører en seriøs debat her i Parlamentet om et emne, som ikke altid har været lige nemt at drøfte som led i debatten om udviklingssamarbejde. Europa er verdens største donor i kvantitativ henseende, men i den seneste tid vokser på globalt plan erkendelsen af, at effektiviteten af hjælpen er mindst lige så vigtig som kvantiteten.
Paris-erklæringen fra 2005 om hjælpens effektivitet udgør et vigtigt kriterium for handling på dette område. Kommissionen reagerede for nylig på denne erklæring med en pakke af foranstaltninger vedrørende effektiviteten af hjælpen, som vi snart skal drøfte i Udviklingsudvalget.
Min initiativbetænkning, som vi stemmer om i dag, nævner også en række seriøse henstillinger om at gøre hjælpen mere effektiv. God forvaltning, som er sikret mod korruption, er en vigtig forudsætning for, at hjælpen er effektiv. Det forhindrer ikke blot, at bistandspenge bliver ædt op af administrationsomkostninger. Korruption udgør også en hindring for udvikling og har en uforholdsmæssig stor indvirkning på de allerfattigste dele af befolkningen. Adgangen til væsentlige tjenesteydelser såsom grundskoleundervisning og grundlæggende sundhedspleje vanskeliggøres og hindres endda sommetider af korruption.
Korruption udgør et gigantisk problem over hele verden. Ifølge Verdensbankens skøn betales der årligt mere end 1 billion dollar, det er 1.000 milliarder, i bestikkelse. I Afrika, verdens fattigste kontinent, skønnes det, at et beløb på 148 milliarder dollar går tabt, hvilket svarer til omkring 25 % af den afrikanske BNI. Desuden findes korruption i alle samfundslag, og næsten alle samfundsaktører er involverede, politikere, embedsmænd, medier, multinationale selskaber og ligeledes det internationale donorsamfund. God forvaltning og effektiv bistand er donorsamfundets og udviklingslandenes fælles ansvar. . Derfor handler mine forslag også konkret om, hvad vi i EU, Kommissionen og medlemsstaterne kan gøre, helst i samarbejde med hele det internationale samfund.
Mit vigtigste forslag er udarbejdelsen af en sortliste over korrupte regimer, som banker og andre finansielle institutioner ikke længere må låne penge til. De, som låner penge til regeringer, som står på denne liste, tager selv ansvaret for den eventuelle gæld og kan ikke henvende sig til det internationale samfund om hjælp. På den måde undgår vi, at befolkningen i sidste instans bliver offer for Marcos, Kabila, Abacha eller en af deres efterfølgere.
Desuden foreslår jeg, at en lille procentdel, nemlig en halv procent, af det beløb, der udbetales direkte til et lands regering i form af budgetsektorstøtte, obligatorisk skal gives til tilsynsførende fra organisationer i det civile samfund. Disse grupper i det civile samfund udfører offentlig kontrol med regeringens udgifter og indkomster og resultaterne vedrørende udviklingsmålsætningerne. Der skal også være støtte - og det kan gøres af samme beløb - til nationale parlamenter, for at de bedre kan udøve deres kontrolfunktion sammen med disse tilsynsførende.
Der følger et forslag om fremover at udelukke virksomheder, som har været inddraget i korruption i forbindelse med projekter i udviklingslande, fra EU-udbudsprocedurer. Også her foreslår jeg, at der udarbejdes en sortliste over disse virksomheder. Den, der kan bevise, at der er sket en forbedring, f.eks. gennem ændringer i ledelsen, får en ny chance og kan slettes af listen.
Endelig skal alle europæiske medlemsstater skynde sig med at ratificere FN-konventionen mod korruption fra 2003. I øjeblikket er denne konvention kun ratificeret af to medlemsstater, nemlig Frankrig og Ungarn. Det skal ændres. Denne konvention er den første internationale aftale, som indfører internationale retsmidler for at gøre noget ved korruption. Jeg nævner i den forbindelse forhindring og retsforfølgning af hvidvaskning, fastfrysning af finansielle tilgodehavender på et tidligt stadium i banker i udlandet og tilbagetrækning af disse tilgodehavender, hvis der er beviser for nogen form for korruption.
Dette er nogle af de forslag, som jeg stiller i min betænkning. Naturligvis er det kun et par skridt, som Europa kan tage for at tackle det kæmpe problem, som korruption udgør for samfundet. Lad os alle sammen - Kommissionen, Parlamentet og medlemsstaterne - gøre dem til en prioritet og ikke kun pege fingre ad udviklingslandene, men også gribe i vores egen barm. Jeg er spændt på, hvordan Kommissionen reagerer på disse konkrete forslag, for husk: . 
Mariann Fischer Boel,
   Hr. formand, først og fremmest vil jeg gerne takke ordføreren for hans udmærkede betænkning. Kommissionen er særlig ivrig efter at sikre, at den bistand, den forvalter, tjener det mål at bekæmpe og i sidste instans udrydde fattigdom, og i denne forbindelse er forvaltningen af magten over de finansielle ressourcer afgørende. Derfor beslutningen om at gøre styring i almindelighed til et horisontalt og centralt tema i planlægningen af den 10. Europæiske Udviklingsfond, fordi en bekæmpelse af korruption kun kan få succes, når den finder sted inden for rammerne af en bredere dagsorden om opbygning af kapacitet.
I denne forbindelse er vi enige med ordføreren, hr. van den Berg, om vigtigheden og omfanget af problemet. Korruption er faktisk en større hindring for udvikling. Den rammer de fattigste i udviklingslandene hårdest. Den er ansvarlig for politisk ustabilitet og overtrædelse af menneskerettighederne, og den reducerer niveauet af ressourcer, der står til rådighed for finansieringen af udvikling.
For det andet er vi enige i, at korruption er et meget komplekst fænomen, som man må håndtere via en hel række forskellige foranstaltninger. Internationale aftaler er vigtige, og det noteres i betænkningen, at der stadig er adskillige af vores medlemsstater, der ikke har ratificeret FN's konvention om korruption. Vi må arbejde sammen med organisationer inden for den private sektor, og vi har behov for vagthunde fra det civile samfund.
I vores bistandsprogrammer har vi forskellige foranstaltninger til at støtte god styring, såsom reformer af det juridiske system, støtte til de øverste revisionsmyndigheder, støtte til det civile samfund og til nationale parlamenter, hvilket var emnet for en debat ved mødet i Den Blandede Parlamentariske Forsamling AVS-EU for nylig. Vi støtter allerede vagthunde fra det civile samfund, f.eks. afdelinger af Transparency International i nogle lande.
For det tredje, vedrørende støtte til budgettet, er hr. van den Berg særlig opmærksom på dette, og det med rette, ikke fordi der er særlig risiko for korruption her, men fordi det er en del af løsningen. Den store fordel ved det er, at det direkte tager fat på en væsentlig kilde til korruption i mange lande, nemlig den svage forvaltning af de offentlige finanser.
Vores budgetstøtte går kun til de lande, der klart har forpligtet sig til at reformere deres offentlige finanssystem, og ved at styrke følsomme områder som offentlige indkøb yder den et væsentligt bidrag til kampen mod korruption. Assistance i projektform er på den anden side i høj grad baseret på offentlige indkøb, men kan ikke tage højde for svagheder i systemet.
De er opmærksomme på særberetningen fra Revisionsretten om forvaltningen af offentlige finanser inden for rammebudgetstøtten i AVS-landene, der støtter den holdning, Kommissionen har anlagt. Jeg ønsker også at henlede opmærksomheden på vigtigheden af harmoniseringsdagsordenen, der var i fokus ved Paris-forummet om bistandseffektivisering i marts i år, og som understreger vigtigheden af at styrke modtagerlandenes systemer til offentlig forvaltning og kontrol, hvilket netop er en af de ting, vi gør. Men man må passe på en ting. Budgetstøtte er ikke øremærket til en særlig sektor, men reformforanstaltninger for særlige sektorer og mål kan etablere betingelserne for de midler, der naturligvis betales ind i det generelle budget.
For det fjerde understreger Paris-erklæringen om bistandseffektivisering også vigtigheden af at forbedre gennemskueligheden af procedurerne for offentlige indkøb i vores partnerlande. Disse procedurer er ofte en kilde til korruption.
Det sidste, jeg vil sige, drejer sig om vores kolleger på dette område. Et af de vigtigste mål for decentraliseringsprocessen er at sikre, at bistanden bliver nøjere overvåget på stedet, og at drage størst mulig fordel af det detaljerede lokalkendskab hos vores personale på stedet. Delegationerne kan tjekke, at bistanden bliver brugt rigtigt. Desuden kræver vi nu ekstern revision for visse former af kontrakter, før vi foretager den endelige betaling, og der blev indført et omfattende system for ekstern revision af programmer i 2003, der dækker revisioner, som iværksættes både af hovedkvartererne og delegationerne.
For at opsummere er vi enige i meget af hr. van den Bergs analyse. Vi mener, at der bør lægges mere vægt på spørgsmål vedrørende offentlige indkøb, og vi mener, at nogle af de detaljerede foranstaltninger, der er foreslået, skal revideres og drøftes yderligere. 
Nirj Deva,
   Hr. formand, jeg vil gerne begynde med at komplimentere min kollega, hr. van den Berg, for en fremragende og værdifuld betænkning. Der er ingen tvivl om, at bekæmpelse af korruption ved fordelingen af udviklingsbistand er en af de væsentligste forhindringer for, at vi kan nå millenniumudviklingsmålene.
Mens der er stigende bekymring over manglende finansiering til millenniumudviklingsmålene, må vi sikre, at bistanden gives til udviklingslande, og at den fordeles effektivt. Med et voksende bistandsniveau er der voksende bekymring for, at politikere og embedsfolk vil misbruge penge, der er bestemt til verdens fattige. Som hr. van den Berg har sagt, er korruptionen udbredt og rammer enhver sektor og ethvert bureaukrati.
Vi må imidlertid huske, at det ikke kun er et problem for udviklingslandene. Der er et udbredt argument, der går ud på, at bistanden ikke bør kanaliseres gennem regeringen. Men vi forøger den budgetmæssige støtte, og det glæder mig at høre, hvad kommissæren har sagt om at styrke institutionerne, så man kan eliminere korruptionen via budgetstøtte og reform af den offentlige sektor.
Der er brug for en massiv omstrukturering af statsadministrationen og forvaltningen af de offentlige finanser. Ofte er det kun nogle få udvalgte embedsmænd, der har ansvaret for disse reformer. Embedsmænd i udviklingslandene, der lever af lave lønninger fra den offentlige sektor, kæmper for at holde deres familier fri af fattigdom. De kan tilbydes bestikkelse, og ofte må de arbejde sort for at supplere deres indtægt. Hvordan kan vi forvente, at folk skal gennemføre de nødvendige reformer, hvis de ikke bliver betalt ordentligt for det?
Jeg vil sige til kommissæren, at vi anerkender, at ca. 200 embedsmænd i hvert udviklingsland er de afgørende personer i beslutningsprocessen, og at vi tager dem med i budgetstøtten. Hvad med at følge Singapores eksempel og give disse embedsmænd et ekstra indtægtssupplement, der svarer til vores standard, så de ikke fristes til at tage imod bestikkelse for at bevare den livsstil for deres familier, som de har vænnet sig til?
Vi må også forenkle lovgivningen. Overdreven lovgivning fører til korruption. Papirets magt tvinger folk til at få tilladelser, og tilladelser bliver søgt og købt via korruption. Hvis vi afskaffer så mange bestemmelser som muligt i udviklingslandene, får vi en chance for at tage fat på dette problem. Regulering blev trods alt brugt som et instrument i kolonitiden: papirets magt i modsætning til soldaten i landsbyen for at gennemtvinge koloniherrens ønsker. Da uafhængigheden kom, beholdt disse lande kontrolforanstaltningerne. De afskaffede ikke kontrollen fra imperiets tid, og af den grund er korruptionen blevet udbredt, fordi den ene lov er blevet stablet oven på den anden. Vi må få de nationale parlamenter i udviklingslandene udstyret med grundige beføjelser til at undersøge korruptionen i disse administrationer.
Vi er på rette spor. Jeg komplimenterer hr. van den Berg med en glimrende betænkning, og jeg er meget glad for at høre, hvad kommissæren har sagt. 
Ana Maria Gomes,
   Hr. formand, allerførst vil jeg gerne takke hr. van den Berg for den fremragende, relevante og vigtige betænkning, som han har udarbejdet. EU og dets medlemmer bidrager med mere end halvdelen af den offentlige udviklingsbistand i verden. Som følge af beslutningerne på Det Europæiske Råd i foråret 2005 og på G8-topmødet i Gleneagles skal den internationale bistand øges betragteligt i de kommende 10 år.
I denne sammenhæng er det, hvis vi reelt skal nå millenniummålene, nødvendigt at indføre passende gennemsigtighedsmekanismer for at sikre, at udviklingsbistanden faktisk når ud til de mennesker, som den er tiltænkt. Som det fremhæves i hr. van den Bergs betænkning, er korrekt forvaltning af udviklingsbistanden afgørende for god regeringsførelse i modtagerlandene. Jeg henviser her til eksemplet Etiopien, et AVS-land, den største modtager af udenlandsk bistand, der udgør næsten 25 % af statsbudgettet, hvor der sker alvorlige krænkelser af retsstatsprincipperne, demokratiet og menneskerettighederne.
I henhold til den reviderede Cotonou-aftale kan alvorlige tilfælde af korruption medføre politiske konsultationer ifølge artikel 96 og 97. EU bør ikke holde sig tilbage fra at benytte dette redskab. På mellemlang og lang sigt er fremme af et dynamisk civilsamfund med en fri og afbalanceret presse selvfølgelig det afgørende. Kun på den måde vil udviklingslandenes borgere kunne kritisere og komme af med korrupte regeringer. Mere konkret bør EU udøve pres på udviklingslandenes parlamenter og regeringer om at øge den parlamentariske kontrol med militærudgifterne.
Skygge- og parallelbudgetter er en form for korruption, der direkte påvirker den indre og den regionale sikkerhed, men også sikkerheden internationalt. Den manglende gennemsigtighed på dette område er et tydeligt eksempel på forbindelsen mellem korruption, fallerede stater og sikkerhed. Når vi taler om korruption, taler vi således også om krig og fred, og her ligger problemet ikke kun i udviklingslandene, eftersom regeringerne i EU og i Vesten har deres del af ansvaret. G8-landene er eksempelvis ansvarlige for mere end 80 % af våbeneksporten i verden.
Jeg glæder mig over de bestræbelser, som EU's medlemsstater har udfoldet for at sikre våbeneksportens forenelighed med importlandenes tekniske og økonomiske formåen efter EU-adfærdskodeksen for våbeneksport. Det er imidlertid afgørende at garantere, at udviklingsmidlerne ikke anvendes til våben. Desværre venter vi stadig på detaljerede rapporter fra medlemsstaterne om gennemførelsen af denne kodeks' bestemmelser.
På dette uigennemskuelige område med våbenhandel, korruption og vold er det Europas ansvar at sikre, at de våben, som vores virksomheder og regeringer sælger, når frem til de lovlige modtagere og kun til dem, og at de ikke havner i hænderne på kriminelle, militser og undertrykkende regeringer. Medlemsstaternes - deriblandt min eget lands - kun delvise gennemførelse af den fælles holdning fra Det Europæiske Råd i 2003 om våbenmæglervirksomhed betyder, at der i Europa stadig findes juridiske smuthuller på dette område, og så længe vi ikke udøver strengere kontrol med indførsel af våben over vores egne grænser, bliver det svært at bekæmpe korruptionen på dette felt i udviklingslandene. 
Marios Matsakis,
   Hr. formand, mange komplimenter til hr. van den Berg for hans udmærkede betænkning. Korruptionens svøbe er hverken ny eller sjælden. Den har ledsaget menneskelig aktivitet siden de ældste tider og er vidt udbredt både i udviklingslandene og de udviklede lande - den eneste forskel er, at den i de udviklede lande praktiseres mere professionelt og elegant og således er vanskeligere at erkende.
Så når korruptionen er så almindelig og udbredt, hvor effektive har forsøgene på at begrænse den på internationalt plan så faktisk været? Ikke meget, er jeg bange for. Det beløb, man har anslået på 1 trillion amerikanske dollars i bestikkelser i dag, er ikke mindre end i de tidligere år. Faktisk er det større. Grunden er enkel. Korruption kan ikke kontrolleres ved at undertegne konventioner og erklæringer alene, men kun ved nøje håndhævelse af sådanne konventioner og erklæringer af berørte. Med henblik herpå må vi i de udviklede lande foregå med et godt eksempel.
Mens vi fordømmer korruptionen i udviklingslandene, så lad os se på os selv. Lad os også se kritisk på forholdene her, og lad os analysere os selv ved at stille os nogle enkle spørgsmål. Hvor frit for korruption er et system, der efter sigende tillader embedsmænd på højeste niveau fra USA's regering - navne som Cheney og Rumsfeld melder sig - at være involverede og have personlige interesser i selskaber, der har fået kontrakter til flere millioner i Irak og Afghanistan? Hvor frit for korruption er det, at den britiske premierministers kone, fru Blair, arbejder for et stort advokatfirma og tager sager, der er politisk yderst følsomme, og som direkte involverer og bliver påvirket af politiske beslutninger, som hendes mand træffer? Burde det romerske ordsprog om, at Cæsars hustru ikke alene skal være dadelfri, men at hun end ikke må kunne mistænkes, ikke gælde her? Hvor frit for korruption er et system, der tillader embedsmænd i FN og andre personer med forbindelse til dem, herunder FN's generalsekretærs søn, at blive anklaget for indblanding vedrørende olie for bistand?
Nærmere ved os selv, hvor frit for korruption kan systemet ses at være, når medlemmer af Parlamentet og andre EU-institutioner, der er involveret i lovgivning - eller deres nærmeste slægtninge - samtidig er medlemmer af bestyrelser for virksomheder eller aktieejere i virksomheder, der kan tjene enorme profitter på baggrund af en sådan lovgivning? Er det nok simpelthen at erklære, at man har en interesse i sagen?
Endelig må jeg henlede Deres opmærksomhed på to ændringsforslag af hr. Kristovskis vedrørende betragtning N og punkt 22. Disse ændringsforslag retter en fejl, der blev lavet i den oprindelige betænknings betragtning N, hvori Cypern var udeladt af listen over EU-medlemsstater, der endnu ikke har ratificeret OECD-konventionen af 1997. Faktisk har Cypern gentagne gange forsøgt at deltage i OECD, men Tyrkiet har af politiske grunde, der ikke har noget med sagen at gøre, blokeret for en sådan deltagelse. Ved at stemme for disse to ændringsforslag vil vi gøre det muligt for Malta, Litauen, Letland og Cypern at ratificere OECD-konventionen. 
Marie-Hélène Aubert,
   Hr. formand, også jeg vil takke hr. van den Berg for den udmærkede betænkning, han har udarbejdet og således i det mindste bliver lovprist for. Det er klart, at korruptionsbekæmpelse er absolut nødvendigt for at sikre en effektiv såvel som en troværdig europæisk støtte. For hvordan skal vi kunne overbevise vores borgere eller medlemsstaterne om, at de skal give mere, hvis korruptionen fortsat trives i bedste velgående? Det er også en forudsætning for retsstatens og økonomiens levedygtighed. Det er følgelig en væsentlig kamp, som vi bør føre til stadighed, og som er blevet lidt mere kompleks med den økonomiske globalisering som følge af kapitalens øgede bevægelighed og på grund af de nye procedurer for budgetbistand på EU-plan.
Ordføreren understreger ganske rigtigt de spørgsmål, som denne nye budgetbistandsordning rejser i forhold til korruptionsbekæmpelsen, samt de stigende vanskeligheder i den nuværende situation på grund af det øgede pres på råvarerne og især den oliebaserede energi. Man kan derfor frygte en genopblussen af korruptionen i et forsøg på at få adgang til de sidste kilder til fossil energi såvel som et stigende antal konflikter vedrørende lovlig og ulovlig handel med våben. Våben og olie er to ganske store sektorer på makroøkonomisk plan, som er grobund for en betydelig korruption.
Ordføreren henviser derefter med rette til spørgsmålene om gennemskuelighed og ansvar. Gennemskuelighed er nemlig et afgørende element, hvis man vil danne sig et præcist og klart billede af de midler, der anvendes. På dette område bør vi virkelig yde en betydeligt mere aktiv støtte til initiativer såsom eller udvindingsindustriernes initiativ, som dog har den ulempe, at det er frivilligt. Men vi har brug for fremskridt på det lovgivningsmæssige område, så vi ikke er afhængige af de økonomiske eller politiske aktørers velvilje og ønske om evt. at offentliggøre, hvor store beløb eller afgifter de betaler til de pågældende regeringer.
Opførelsen på budgettet af afgifter på olieudvinding og minedrift er også et vigtigt aspekt af den budgetmæssige gennemskuelighed. Men fra EU's side bør det være en betingelse, således at man kan nægte at udbetale budgetmæssig støtte til en regering, der ikke klart offentliggør de indtægter, den modtager fra olie-, mine- og skovsektorerne. Offentligheden kan ikke forstå, at EU fortsætter med at hjælpe lande, der burde råde over betragtelige midler og kunne finansiere driften af en stat.
Endelig anføres det i betænkningen, at man også bør angive en regerings militære udgifter. De nationale parlamenters og civilsamfundets rolle bør absolut styrkes, herunder økonomisk med øget støtte, som kan give parlamenterne såvel som det civile samfund mulighed for at spille deres rolle på dette område.
Sidste punkt er gennemskueligheden, hvad angår de forskellige givere. Regeringerne i disse lande modtager også bistand fra byer, regioner eller stater på alle niveauer, og vi mangler en database, der angiver, hvor meget et givet land reelt har betalt til et bestemt land eller en bestemt region eller by. Disse data er ikke tilgængelige i dag, hvilket også fremmer korruption.
Jeg mener følgelig, at vi som sagt bør feje for vores egen dør, og at korruptionssagerne også udgør en del af EU's aktuelle problemer. Spørgsmålet om magtudøvelse og finansiering af det politiske liv er lige så relevant i Nord som i Syd. 

Luisa Morgantini,
   Hr. formand, kære kolleger, hr. van den Berg holdt efter min mening en glimrende tale. Der er ingen tvivl om, at bekæmpelse af korruption er en central målsætning, hvis man ønsker at sikre bistandens effektivitet, og hr. van den Berg forklarede, hvilke instrumenter der er nødvendige for at gøre dette muligt, nemlig gennemsigtighed, deltagelse og ansvar.
Parlamenterne og det civile samfund spiller en vigtig rolle, og det er af afgørende betydning med mere gennemsigtige procedurer og udbredelse af informationer. Desuden er det nødvendigt, at alle de sociale aktører i højere grad er til stede i processen med at fastlægge strategier for fattigdomsbekæmpelse. Heller ikke på nationalt plan er de særligt involveret i disse strategier. Endelig er der brug for specifikke fonde til at administrere samarbejdsaktionerne.
Jeg mener ikke, at man kan tale om korruption i udviklingslandene uden at se medaljens bagside. I hvor høj grad er vi som udviklede lande ansvarlige for deres korruption, og hvilken fordel har vi af det? Hr. Matsakis kom med nogle meget præcise eksempler. Dette betyder dog absolut ikke, at vi skal se med mildere øjne på reelle korruption, der er hos mange ledere og regeringer i udviklingslandene, og undertiden også hos ngo'erne.
Bekæmpelsen af korruption i modtagerlandene skal også udvides til at omfatte alle de korrumperende virksomheder i de industrialiserede lande, og bekæmpelsen af de "korrupte korrumpører" bør finde sted inden for rammerne af et effektivt og gennemsigtigt partnerskab. De af donorlandenes institutioner, som er til stede i modtagerlandene, skal gøre en indsats for at bekæmpe fænomenet på stedet ved at identificere og forbyde - sådan som hr. van den Berg også siger - de korrumperende virksomheder, uanset hvilket lande de kommer fra, og de skal også være modige nok til at handle, når korruptionen gemmer sig i vores institutioner på stedet. Det er ikke bare et moralsk spørgsmål, for omkostningerne ved korruption er en omkostning for alle, også for de europæiske skatteydere.
At frigøre bistanden er et andet afgørende aspekt af forbindelsen mellem korruption og bistandens effektivitet. Ubunden bistand - som er nødvendig af etiske grunde - sikrer en større gennemsigtighed, når det gælder procedurer, tildeling og forvaltning af udbud, og det ville også øge bistandens størrelse. Tallene taler deres tydelige sprog. Bunden bistand giver en gennemsnitsforøgelse af udgifterne til varer og tjenesteydelser på mellem 15 % og 30 %, og den når helt op på 40 % for fødevarehjælpens vedkommende.
Det ville også være ønskeligt med en korrekt definition af offentlig udviklingsbistand. Efter min mening bør den offentlige udvikllingsbistand - som ofte er pustet op med store summer til gældseftergivelse, fredsbevarende aktioner, fredsstyrkelse, konfliktforebyggelse, hjemsendelse af immigranter og grænsekontrol - ikke ændres.
I et sådant scenario kan budgetstøtte blive en vigtig kilde til støtte for de fattige og stærkt forgældede lande, når det gælder om at bekæmpe fattigdom og nå millenniumudviklingsmålene. Efter min opfattelse er det dog vigtigt - sådan som der i øvrigt står i trepartsdokumentet om den europæiske konsensus om udviklingspolitikken - at medlemsstaternes regeringer og EU-institutionerne forsøger at koordinere deres indsats og harmonisere deres politikker, også internt i de internationale finansielle institutioner, så vi ikke blot bliver verdens største donorer, men også de mest ansvarlige donorer og de mest effektive, når det gælder om at fastlægge politikker, der bringer udenlandsgældsspiralen til ophør på verdens sydlige halvkugle og bidrager til fattigdommens udryddelse og - hvorfor ikke? - også til udryddelsen af visse uretfærdigheder og måske også krige. 
Hélène Goudin,
   . Hr. formand, international solidaritet og dermed muligheden for at hjælpe mennesker i udviklingslande er en sag, som ligger mig meget på sinde. Jeg mener, at støtte er et vigtigt redskab i denne kamp for en bedre verden. EU's støttepolitik er i sig selv meget ringe. Den undermineres imidlertid også af andre politikområder. For det første fører EU en landbrugspolitik, hvor der gives absurde subsidier til forholdsvis rige landmænd. Dette fører sammen med den told, som EU lægger på landbrugsprodukter fra fattige lande, til en situation, hvor landbrugspolitikken aktivt modarbejder støtten.
For det andet betyder EU's handelspolitik, at fattige lande berøves muligheden for at komme ind på vores marked med deres konkurrencedygtige produkter. Et aktuelt og instruktivt eksempel på denne form for ødelæggende protektionisme er den nyligt indførte EU-told på sko fra f.eks. Vietnam. For det tredje mener jeg, at udviklingssamarbejde bør finde sted på medlemsstatsniveau. Hvis hjælpen skal være så effektiv som muligt, er det naturligvis altid meget vigtigt, at indsatsen koordineres.
Denne koordination bør imidlertid finde sted på FN-nivaeu, hvor donorer fra hele verden - og ikke kun fra EU - samarbejder for at tilvejebringe en effektiv hjælp, som notorisk fører til en reduktion af fattigdommen. Denne proces ville virkelig føre til, at verdens fattige lande fik en bedre handel, og dette resultat bør være hovedformålet med støtten. 
Eoin Ryan,
   Hr. formand, jeg glæder mig meget over hr. van den Bergs betænkning om bistandseffektivisering og korruption i udviklingslandene, og jeg vil gerne komplimentere ham for den.
Korruption er den største enkelte forhindring for ydelse af bistand til de fattige. Vi må spørge, hvorfor EU fortsat kanaliserer bistand til korrupte regimer. Hvordan kan vi stå og se på sult i mange afrikanske lande, samtidig med at lederne er belæssede med de ydre tegn på usædvanlig velstand? EU må stå fast over for regeringer, der anvender skamløse, korrupte måder at styre på.
Der er brug for mere gennemsigtighed. EU er verdens største bistandsyder. EU har ansvaret for at overvåge og godkende leveringen af denne bistand. Mere bistand må dirigeres direkte ind i specifikke projekter i stedet for at blive leveret til modtagernes statskasser, så det er helt klart, hvor pengene bliver givet ud. Man må se alvorligt på at etablere vagthunde fra det civile samfund i udviklingslandene, og jeg opfordrer Kommissionen til at give en passende procentdel af budgettets bistand til sådanne vagthunde.
Uddannelse og oplæring må forbedres, og antallet af kvinder under højere uddannelse må forøges for at give dem mulighed for at blive mere involverede i politik. Enhver, der har besøgt Afrika, ved, hvor vigtig en rolle kvinderne spiller. De kunne spille en langt vigtigere rolle, hvis de fik lov til det, så man må se på dette og opmuntre hertil.
Et vigtigt problem, som udviklingslandene står over for, er regeringsembedsmænds uretmæssige tilegnelse af offentlige midler, som de anbringer på oversøiske bankkonti. Jeg opfordrer de finansielle institutioner, som har disse stjålne midler, til at indefryse eller konfiskere dem. De ved, hvor disse penge kommer fra. Hvis jeg sætter 10.000 euro ind på min bankkonto i Irland, skal bankbestyreren spørge mig, hvor pengene kommer fra. I disse lande indsætter de millioner, uden at nogen spørger dem om noget.
Jeg opfordrer til, at korrupte regimer eller enkeltpersoner sortlistes for at forhindre, at de kan låne enorme summer fra velstående lande. Først når de har gjort væsentlige fremskridt hen imod demokrati, bør de fjernes fra denne liste.
Vi må også se på os selv. Tag tilfældet med Kenya og Anglo Leasing-skandalen. John Githongo, som er bannerfører for korruptionsbekæmpelse, måtte forlade landet på grund af det, han opdagede, og han har bedt om, at britiske statsborgere undersøges i forbindelse med denne skandale.
Folk i Europa er involveret i fupnumre og falske virksomheder, der låner eller giver penge til Afrika, og de må standses. For nogle år siden var der en kampagne i alle europæiske lande. I Irland indførte vi lovgivning, der betød, at folk, der var involveret i seksualforbrydelser i tredjeverdenslande, kunne anklages i deres hjemlande. Samme slags lovgivning kunne indføres i Europa omkring korruption, så enhver fra Europa, der er involveret i korruption eller i at bestikke embedsmænd i Afrika eller andre tredjeverdenslande, kan og bør tiltales efter lovgivningen i sit hjemland.
Det er den slags, vi må se på, hvis vi skal blive fri for korruption. Vi kan ikke bare bebrejde afrikanerne. Vi må også se på os selv, og hvordan vi er involverede i svindelnumre af denne art. 
Koenraad Dillen (NI ).
   - Hr. formand, ærede kolleger, AVS-landene står næsten alle sammen tæt på bunden af den sidste udgave af korruptionsindekset, et meget anvendt måleinstrument udarbejdet af Transparency International, og det kan ikke undre os. Hvad der imidlertid foruroliger, er udviklingen af dette indeks i en hel del AVS-lande. Der er næppe sket nogen forbedring i de sidste fem år.
Denne prisværdige betænkning gør det klart, at udryddelse af korruption kan få Afrikas BNP til at stige betydeligt. For mange afrikanere udgør korruption følgelig forskellen mellem liv og død, i betragtning af at korruption først og fremmest rammer de allerfattigste. Det er derfor livsvigtigt at fortsætte bekæmpelsen af korruption med passende midler i stedet for at antage, som nogle kendte personer gør, at bekæmpelsen af korruption er af underordnet betydning.
Det er lige så vigtigt at håndtere direkte budgetstøtte forsigtigt. Dette betyder, at EU uddeler blankocheck til ukontrollerede udenlandske institutioner. Lad os i første række yde bistand til ngo-projekter, som kan frembyde konkrete resultater, og hvortil der kan knyttes resultatforpligtelser og kvalitetskrav. 
Michael Gahler (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg tilslutter mig den foregående talers anerkendelse af hr. van den Bergs fremragende betænkning, som tydeliggør, hvordan rammebetingelserne på forskellige måder er med til at mindske effektiviteten af vores budgetstøtte, mens korrupte strukturer samtidig florerer.
Selvfølgelig er det for det meste dem, der selv sidder med magten i disse lande, der udfører sådanne kriminelle aktiviteter, men man erkender hurtigt, at de ulovligt tilegnede midler jo skal placeres et eller andet sted, og det er her, Europa meget hurtigt kommer ind i billedet. Ofte er det vores banker, der tilbyder konti til disse diktatorer, så de kan opbevare deres penge, og ofte er det europæiske virksomheder, der konspirerer med strukturer i disse lande, i sidste ende til skade for de mennesker, der lever der.
Derfor skal vi sørge for at overvåge, hvad vores budgetstøtte bliver brugt til. Jeg har mine tvivl med hensyn til, om vi i EU virkelig kan yde støtte til 28 lande, og om strukturerne i disse 28 lande også er sådan, at vi kan gøre det med vores fulde tillid. Lad os gøre brug af de muligheder, vi har i henhold til lovgivningen, og undersøge bankerne for at finde ud af, hvor de beskidte penge havner, og lad os sørge for, at disse penge kommer tilbage til de pågældende lande til fordel for folk, der lever der. Lad os ændre lovgivningen sådan, at vores virksomheder ikke længere kan trække bestikkelsespenge fra i skat som driftsudgifter, og lad os bringe navnene på de folk i Europa, der handler på denne måde, ud i offentligheden. - også det kan være med til at få bugt med korruptionen. Vi skal også anvende artikel 96 i Cotonou-aftalen til at gennemføre foranstaltninger mod notorisk korrupte regimer. Jeg vil gerne understrege, hvad fru Gomes sagde om dette emne tidligere. Jeg ser gerne, at alle disse mennesker, inklusive deres ægtefæller, bliver afskåret fra at få visum og komme til Europa for at shoppe og bruge de penge, som de har stjålet fra deres egen befolkning. 
Karin Scheele (PSE ).
   - Hr. formand, bistandseffektiviseringen og bekæmpelse af korruption går igen som en rød tråd i mange forhandlinger, især de forhandlinger, vi har haft siden i går aftes. I dag er hr. van den Bergs betænkning om bistandseffektivisering og bekæmpelse af korruption i udviklingslandene på dagsordenen, og også jeg vil gratulere og takke hr. van den Berg. Hans betænkning og hans indledende ord viser tydeligt, at korruption skal bekæmpes og ikke længere må hæmme udviklingen.
I tider, hvor vi skal gøres os klart, at vi har brug for at øge udgifterne til udviklingssamarbejdet betydeligt, er det nødvendigt at tale alvorligt om bekæmpelse af korruption, således at korruption ikke længere kan fungere som en nem undskyldning.
Korruption er et globalt og komplekst fænomen, og årsagerne til korruptionen i udviklingslandene skal ikke kun søges i disse lande selv. OECD-konventionen om bekæmpelse af bestikkelse af udenlandske tjenestemænd i udviklingslandene er et vigtigt redskab til at bekæmpe sammenhængen mellem korruptionen i vores lande og korruptionen i udviklingslandene. Jeg tror, at vi - dvs. EU - skal gøre alt, hvad der er muligt, for at få medlemsstaterne Letland, Litauen og Malta til at ratificere denne konvention hurtigst muligt.
Jeg vil gerne knytte en kommentar til de direkte statstilskud. I Unionen er der en tendens til at gå bort fra støtte til projekter og i stedet yde direkte budgettilskud, og det er i princippet forståeligt nok. Men der er også blevet givet udtryk for stor tvivl, tvivl om, hvorvidt vi har nok kapacitet og nok personer til rådighed til kunne foretage den omfattende overvågning, som vil være nødvendig. 
Gabriele Zimmer (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, også fra min side skal der lyde en tak til hr. van den Berg for betænkningen, som berører et af udviklingssamarbejdets mest ømme punkter. Den Afrikanske Union vurderer sit tab på grund af korruption til ca. 150 milliarder dollars om året, dvs. en fjerdedel af dens bruttonationalprodukt, og derfor er det nødvendigt at gribe til handling.
Jeg vil tage fat i det samme aspekt, som hr. Gahler allerede har nævnt, nemlig at vi skal gribe til handling, også selv om det gør ondt på os selv. Der betales bestikkelsespenge i milliardbeløb hvert år - af hvem? Hvem er det, der opfatter betaling af den slags penge som investeringer og overfører dem til beskyttede konti i forventning om endnu større gevinster? Selv om det er nok så vigtigt at opfordre vores partnere til at bekæmpe korruption og støtte dem i det, bør det være vores primære opgave at sætte de personer ud af spillet, som overhovedet er i stand til at fremskaffe sådanne gevaldige bestikkelsessummer i vores lande og bruger dem til at ruinere det afrikanske kontinent og andre dele af verden.
I den forbindelse henviser jeg udtrykkeligt til artikel 15 i FN-konventionen imod korruption, i henhold til hvilken medlemsstaterne i EU skal gøre bestikkelse strafbart. I mit land, Tyskland, var det for kort tid siden stadig sådan, at man kunne trække bestikkelsespenge fra i skat, og den dag i dag kan man ikke blive straffet for at betale bestikkelsespenge.
Parlamentet bør først og fremmest feje for egen dør i den sammenhæng. Jeg støtter sammen med Dem og hele Udviklingsudvalget kampagnen og vil endda gå så langt som til at kræve, at multinationale virksomheder skal tvinges til at offentliggøre informationer om betalinger, de foretager til regeringer.
Andre, der profiterer af bestikkelse, hvis aktiviteter vi skal sætte en stopper for, er de banker, der giver sig af med sådanne forretninger og som også fryder sig over konti, der bugner af bestikkelsespenge. Det må ikke tillades inden for EU, og derfor bør vi også opfordre EU og medlemsstaterne til at lukke smuthullerne for bestikkelsespenge også uden for EU's grænser. Når vi i egne rækker har gjort bestikkelse strafbar og vi ikke længere delvist finansierer vores levestandard med fortjenester fra korruption, og når vi holder op med at rose vores banker, der forvalter disse penge, for den bonitet, de har opnået derigennem, og når vi har givet vores efterforskere midler til at eftersøge bestikkerne, så kan vi også stå frem med oprejst pande over for vores partnere og kræve, at de yder det samme bidrag til bekæmpelse af korruption.
Bastiaan Belder (IND/DEM ).
   - Hr. formand, hr. van den Berg fortjener i enhver henseende min støtte. Korruption forhindrer jo en optimal bistandseffektivitet. En ihærdig tackling af korruption er derfor ønskelig. Betænkningen giver konkrete og fornuftige instrumenter til at forstærke kontrolmekanismerne. Således opstår der bedre juridiske rammer for korruptionsbekæmpelse. De juridiske rammer er imidlertid ikke den eneste faktor. Forkastelse af korruption som et samfundsmæssigt fænomen har i lige så høj grad forbindelse med fremherskende værdier i et samfund. Organisationer i det civile samfund, især religiøse ledere, skal derfor gøres opmærksom på deres rolle, når det gælder fremme af god forvaltning og bekæmpelse af korruption.
En forstærkelse af debatten på dette idealistiske plan er nødvendig. Både donorlande og donatorer fra hjælpeorganisationer skal jo kunne stole på, at deres penge anvendes effektivt til et bestemt formål. En ekspert, som jeg spurgte til råds om van den Berg-betænkningen, sagde i forgårs til mig, at han håber, at den nederlandske regering vil gennemføre denne fortræffelige betænkning til punkt og prikke. En bedre kompliment kan jeg ikke give min kollega. 
Marek Aleksander Czarnecki (NI ).
   - Hr. formand, Verdensbanken skønner, at der hvert år bruges 1 milliard amerikanske dollars på bestikkelse i verden. Den Afrikanske Union skønner, at korruption koster den afrikanske økonomi over 25 % af dens BNP hvert år.
Når vi taler om korruption i udviklingslandene, bør vi imidlertid ikke glemme den skammelige praksis, som indtil for nylig er blevet brugt af lande som USA, Danmark eller Tyskland, og som tillader virksomheder at bruge bestikkelse og at trække disse beløb fra som fradragsberettigede udgifter. Denne praksis har også været brugt i Central- og Østeuropæiske lande, inklusive Polen.
Korruption er en alvorlig trussel mod udvikling. For at forstå problemet og finde en effektiv løsning er det nødvendigt med beslutsom handling, f.eks. at oprette en sort liste, som kunne forhindre banker i at give midler i form af lån til korrupte regeringer eller deres repræsentanter. 
Mairead McGuinness (PPE-DE ).
   - Hr. formand, i aftes blev ordet "korruption" nævnt adskillige gange i vores debat om verdenssundhedsdagen i 2006. Her til formiddag debatterer vi omfanget og udstrækningen af det. Jeg komplimenterer ordføreren for en glimrende betænkning.
Nogle medlemmer har nævnt det globale problem med korruption. Jeg tror, vi narrer os selv, hvis vi siger, at det kun er et problem for udviklingslandene. Jeg vil mene, at de har lært af den udviklede verden. I høj grad til vores skam har vi lært dem nogle tricks. Derfor skylder vi dem og os selv at rydde op efter os. Jeg vil støtte min kollega, hr. Ryan, der har sagt, at det er nødvendigt at se på banker og finansielle institutioner i hele denne proces, for hvis der ikke var noget sted at anbringe pengene, ville de måske ikke være så korrupte.
Her til formiddag talte jeg med nogle bistandsagenturer, der har lang erfaring på dette område. Det centrale i deres budskab til os er, at vi skal opbygge en kapacitet inden for systemerne og statsapparatet i udviklingslandene og så bygge alt det ind i vores bistandsprogrammer. De sagde også, at det er en langsigtet proces, og at vi ikke får resultater fra den ene dag til den anden. Jeg mener, at en stor del af vores opgør med de korrupte vil bestå i først at fjerne dem i de udviklede lande og så måske bidrage til udryddelsen af korruption i udviklingslandene.
Hvad vi end gør, må vi ikke straffe dem, der har størst behov for bistand fra os i form af penge og hjælp. Når vi taler om at gøre noget ved korruptionen, føler jeg altid, at det igen er dem, det kommer til at gå ud over. Det er det ene budskab. Lad os bygge det ind i vores programmer, men lad os sikre, at vi vedligeholder vores bistandsarbejde, at bistanden kommer til de rigtige, og at de ikke kommer til at lide under dette. 
Robert Evans (PSE ).
   - Hr. formand, i sine indledende bemærkninger kommenterede hr. van den Berg - og også andre - de enorme beløb, vi taler om. Her i Parlamentet må vi være realistiske omkring, hvad vi kan gøre. Betænkningen ser på nogle af de aspekter, hvor vi kan gøre en forskel. Jeg vil gerne koncentrere mig om parlamenternes rolle.
Parlamentet har veletablerede forbindelser med parlamenterne i mange af landene rundt omkring i verden, de lande, vi beskæftiger os med. Undertiden er parlamenterne problemet. Det erkender jeg. Men i andre tilfælde kan de nationale parlamenter, som den forrige taler nævnte, udelukkes. Man kan omgå dem i denne proces, og korrupte embedsmænd kan få fingre i bistanden, uden at regeringen er involveret. Derfor mener jeg, at vi bør gøre mere for at støtte demokratisk valgte regeringer og hjælpe dem med at styrke de mekanismer i deres lande, der forestår uddelingen af bistand, og sikre, at de penge, der bliver givet, bliver brugt i mange områder.
Hr. Ryan nævnte et meget interessant punkt i betænkningen, at der er vidnesbyrd om, at korruptionen falder, når antallet af kvindelige parlamentsmedlemmer stiger. Det kan vi styrke. Vi kan gøre mere i demokratierne for at sikre, at der bliver valgt flere og flere kvinder. Jeg var meget stolt af at deltage i Parlamentets delegation til Afghanistan for at støtte deres første parlamentsvalg. Der så vi kvinder, der stemte for at vælge andre kvinder. Jo mere vi kan gøre for at hjælpe kvinder og parlamenter med at udvikle sig, jo bedre. 
Tunne Kelam (PPE-DE ).
   - Korruption er et biprodukt af et svagt regeringssystem, men den skyldes også mangel på bestemte værdier. Det er derfor meget vigtigt, at et samfund har en etisk ramme og god praksis for at løse dette problem.
Svage moralske principper fremmer både egennyttige transaktioner og hemmeligholdelse af disse transaktioner. De, som giver støtte, er fristet til at tro, at deres penge bliver brugt til de rigtige formål. De, som modtager støtte, har ofte held til at få os til at tro, at det er tilfældet. Den korruption, som ledsager støtte, er særligt drastisk, fordi de mennesker, som faktisk er i nød, lider dobbelt. De mister ikke kun den materielle hjælp, de skulle have haft, de berøves også håbet om at forbedre deres liv og håbet om solidaritet.
Derfor er det vores pligt vedholdende at afsløre og - hvad der er endnu mere vigtigt - at forebygge korruption og den blåøjethed, som ledsager den. Revisionsretten mener, at Kommissionens hjælpeprogrammer ikke i tilstrækkelig grad tager højde for risikoen for korruption.
Jeg vil gerne komme med to eksempler. Der er for det første EU's støtte til det palæstinensiske selvstyre. I dag må vi indrømme, at en af hovedårsagerne til, at den ekstremistiske Hamas-bevægelse kom til magten, var den foregående regerings dybt rodfæstede korruption. For det andet sender Kommissionen humanitær hjælp til Tjetjenien. Hvad har man gjort for at fastslå, om disse midler virkelig når ud til de lokale indbyggere, som lider under den officielle korruption?
Endelig vil jeg gerne understrege nogle vigtige punkter i denne udmærkede betænkning. Medlemsstaterne må ratificere FN's anti-korruptionskonvention. For det andet bør der kun gives budgetstøtte til regeringer, som klart arbejder for at højne standarden for forvaltningen af de offentlige finanser. Det glæder mig, at repræsentanten støtter denne kurs. En vis procentdel af den ydede støtte bør afsættes til at støtte organisationer, som holder øje med civilsamfundet.
Og endelig er der hovedproblemet, som er at lægge pres på lande med finanscentre for at indefryse og tilbagelevere ulovlige midler, som er deponeret af korrupte ledere. Det er et meget vanskeligt krav, men gennemførelsen af det er en prøve, som vil vise, om vi mener det alvorligt med at forhindre korruption. 
Panagiotis Beglitis (PSE ).
   - Hr. formand, kamp mod korruption er faktisk kamp for fred, for demokrati, kamp mod fattigdom og for styrkelse af civilsamfundet i ulandene. Forholdet mellem demokrati og økonomisk udvikling i ulandene har bevist dette, og Amartya Sen, der er nobelpristager og en stor intellektuel, har bedre end nogen anden bekræftet dette i sit arbejde.
Det er bemærkelsesværdigt, at bekæmpelse af korruption ofte, både i det internationale samfund og i EU, har været et tabuemne. Det har det, fordi politiske hensyn, EU-medlemsstaternes interesse i at have indflydelse og internationale kunderelationer har været vigtigere.
Med hensyn til gennemførelsen af årtusindets udviklingsmål, bliver resultatet negativt, når regnskabet gøres op. Der er dog ingen, der har talt om, hvilken rolle korruptionen har spillet for denne fiasko. Jeg tror, at det internationale samfund er nødt til at opstille et nyt udviklingsmål, nemlig demokratisk styring og bekæmpelse af korruption.
Til sidst vil jeg tilføje, at EU, og navnlig Kommissionen, er nødt til at indføre mekanismer med strenge vilkår i den nye udviklingsstrategi, der er udformet for Afrika. EU er nødt til at samarbejde med FN, med de internationale finansieringsorganisationer og med ngo'er, så vi i fællesskab kan bekæmpe dette problem, idet vægten især skal lægges på at styrke civilsamfundet og de uafhængige massemedier. 
Lidia Joanna Geringer de Oedenberg (PSE ).
   - Hr. formand, Verdensbanken skønner, at der hvert år bruges 1 milliard amerikanske dollars på bestikkelse i verden. Tænk engang, hvor mange fremragende initiativer, man kunne finansiere med dette beløb. Hvert år kunne man bruge 1 milliard amerikanske dollars til at hjælpe dem, som virkelig har behov for hjælp.
Korruption begrænser de fattiges adgang til varer. Den forringer de offentlige tjenesters effektivitet, og den får især borgerne til at miste tilliden til magtcentrene. EU bør som den største donor af hjælp til udviklingslande spille en særlig aktiv rolle i at sikre gennemsigtigheden i hjælpeprogrammer, som er finansieret af Fællesskabets budget.
Derfor er det ikke nok at oprette en international sort liste over korrupte regeringer. Politikere, embedsmænd, ngo'er, internationale virksomheder og medierne bør alle engagere sig i kampen mod korruption. Kun ved at koordinere de internationale donorers aktiviteter kan man bruge hjælpen mere effektivt og dermed forhindre, at midlerne bruges forkert, eller at korrupte embedsmænd tilegner sig støttepenge.
Derfor er hr. van den Bergs betænkning så vigtig og så aktuel. Jeg vil gerne ønske ham tillykke med denne fremragende tekst. 
Mariann Fischer Boel,
   Hr. formand, jeg glæder mig over den debat, vi har haft her i dag. Jeg mener, det er vigtigt at understrege, at problemet med svig aldrig kan betragtes som løst. Det er nødvendigt med konstant årvågenhed på alle niveauer og under alle omstændigheder, når det gælder højrisikoområdet ydre aktioner. Disse aktioner foregår i dårligt styrede stater, hvor der mangler korrigerende beføjelser og kapaciteter fra det civile samfund.
Da korruptionen ikke kan isoleres inden for området regeringsførelse, er Kommissionens holdning, hvad angår forhindring og bekæmpelse af den, dobbelt. Den består af at mainstreame god regeringsskik i alle EU-finansierede programmer og projekter på den ene side, og at gennemføre indgriben i særlige programmer på den anden.
Landestrategipapirer og nationale vejledende programmer mellem EU og modtagerlande indbefatter generelt særlig indgriben, hvad angår lov og orden, demokratisering, reform af den offentlige administration, forvaltning af de offentlige finanser og styrkelse af det civile samfund.
Jeg vil nu fremsætte nogle få kommentarer til nogle af de spørgsmål, der er blevet rejst i dag. Men hensyn til drøftelsen af virksomheder må vi sikre, at virksomhederne ikke får fordel af korruption. Det må vi gøre, så godt vi kan. Vi kan udelukke virksomheder fra at byde på vores udbud, hvis de er blevet kendt skyldige i svig eller korruption. Vi kan også suspendere et projekt, som er finansieret, hvis vi opdager svig eller korruption på noget stadium. Den mulighed brugte vi engang vedrørende et projekt i Zimbabwe.
Med hensyn til støtte til nationale parlamenter ser Kommissionen styrkelsen af de nationale parlamenters tilsynsrolle som et vigtigt middel til at søge at forbedre den samlede effektivitet og virkning af vores udviklingsbistand i disse lande. F.eks. er de nationale parlamenters handlemuligheder i nogle AVS-lande blevet styrket med et samlet beløb på 35 millioner euro siden år 2000 via Den Europæiske Udviklingsfond og budgetkontoen for Sydafrika.
Med hensyn til spørgsmålet om vagthunde er det rigtigt, at vi arbejder med organisationer fra den private sektor. Vi ville klare os dårligere, hvis vi ikke havde disse vagthunde.
Adskillige medlemmer har rejst spørgsmålet om gennemskuelighed, og det er et afgørende spørgsmål. Det er derfor, vi støtter adskillige programmer omkring overvågning af budgetter. Fremme af effektivitet og gennemskuelig budgetlægning og anvendelse af offentlige midler er kernen i vores budgetstøtteprogrammer.
Endelig støtter Kommissionen gennem sin permanente dialog med partnerlandenes regeringer og de forskellige regioner den bredest mulige deltagelse af institutioner på forskellige niveauer, særligt på parlamentarisk niveau. Jeg har noteret mig opfattelsen af den positive indflydelse af kvinders deltagelse. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted nu kl. 12.00.
Marios Matsakis (ALDE ).
   - Hr. formand, jeg har bemærket, at vi sluttede 20 minutter før tid i dag. Måske må jeg foreslå, at formanden i fremtiden får mulighed for at fortsætte debatten, så ordet bliver givet til den, der først melder sig, hvis vi er så tidligt færdige, så vi kan gøre mere effektiv brug af Parlamentets tid. 
Formanden.
   - De har netop stillet et forslag, som jeg med glæde skal viderebringe. Det kan faktisk være en effektiv måde at bruge vores arbejdstid på.

Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er afstemningen.

Avril Doyle (PPE-DE ),
   Hr. formand, i går anmodede jeg i lyset af en ensidig erklæring fremlagt af Kommissionen under tirsdagens debat i Parlamentet om regulering af visse fluorholdige drivhusgasser, hvortil teksten ikke blev fremlagt under forligsforhandlingerne, og som udfordrer ånden i forligsaftalen og viser stor mangel på respekt for og manglende hensyn til Parlamentets og Rådets klare vilje, om en udsættelse af afstemningen om de to betænkninger om fluorholdige drivhusgasser, i det mindste indtil i dag, for at give tid til sammen med kolleger i alle de politiske grupper at undersøge de alvorlige implikationer for os som lovgivere af, hvad vi mener var et misbrug af Parlamentet på grund af en intern magtkamp mellem to generaldirektorater i Kommissionen. 
Kommissionens rolle som vogter af traktaten og initiativtager til lovgivning respekteres fuldt ud af Parlamentet og behøver ikke at proklameres igen hele tiden. Ligeledes forlanger vi som lovgivere fuld respekt for vores rolle fra alle afdelinger og tjenestegrene inden for Kommissionen.
Timers diskussion af bedre lovgivning og forbindelser mellem Kommissionen og Parlamentet fører ikke til noget, hvis de her i Parlamentet bliver negligeret af Kommissionen og dennes talsmænd.
Jeg vil gerne fremhæve et brev, som i går blev skrevet af professor Trakatellis, formand for Forligsudvalget, og af mig som ordfører, til hr. Barroso:
(Vi skriver for at give udtryk for vores skuffelse over indholdet af erklæringen om den endelige tekst til forordning vedrørende fluorholdige drivhusgasser ensidigt fremsat af Kommissionen under Parlamentets plenarmøde den 4. april 2006.
Som De ved, er forordningen et vigtigt skridt i retning af at nå de mål, der er formuleret i Kyoto-protokollen på linje med det europæiske handlingsprogram for klimaforandringer. Vi er bange for, at Kommissionens erklæring var et forsøg på at undergrave den vanskelige politiske aftale mellem Parlamentet og Rådet, og med støtte fra Kommissionen.
Den 31. januar viste både Parlamentet og Rådet klar vilje til at finde en politisk løsning på problemet med nationale foranstaltninger, som allerede er vedtaget i visse medlemsstater for at reducere udledningen af fluorgasser. Erklæringen blev udarbejdet i sidste minut og kan ikke betragtes som et positivt skridt hen imod vedtagelse af fællesskabslovgivning. Vi håber oprigtigt, at Kommissionen omhyggeligt vil overveje sine næste skridt, ikke kun ud fra et rent juridisk synspunkt, men også i overensstemmelse med ånden i den aftale, man nåede under forligsproceduren.)
Brevet er underskrevet af min kollega professor Trakatellis og mig.
I aftes forsikrede hr. Verheugen, kommissær for erhvervs- og virksomhedspolitik og næstformand i Kommissionen, mig personligt om, at - og jeg citerer ham med hans tilladelse for at sige, at hvis den nye forordning træder i kraft, vil han foreslå Kommissionen at tilbagekalde overtrædelsesprocedurerne mod Østrig og Danmark.
Helt oprigtigt vil jeg anmode hr. Kyprianou, som er til stede i Parlamentet i dag som repræsentant for Kommissionen, om at svare for Kommissionen på de alvorlige bekymringer, som teksten til erklæringen fra tirsdag aften har fremkaldt.
Formanden.
   - Som De ser, kære kolleger, er det et vigtigt emne. Vi afventer nu en udtalelse fra Kommissionen og kommissær Kyprianou. Derefter kan vi afgøre, hvad vi gør videre.
Markos Kyprianou,
   Hr. formand, jeg noterer mig det, fru Doyle har sagt. På Kommissionens vegne vil jeg gerne forsikre Parlamentet om, at Kommissionen påtager sig at evaluere den igangværende overtrædelsesprocedure med hensyn til anvendelsen af fluorgasser i Danmark og Østrig, idet vi tager hensyn til den ånd, hvori man indgik den endelige aftale under forligsproceduren. Afstemningen kan derfor finde sted i dag. 
Formanden.
   - Jeg ser, at ordføreren er enig i kommissær Verhuegens og kommissær Kyprianous erklæringer. Vi går nu over til afstemning. 

Formanden.
   - Vi er nu nået til valget i Belarus, eller Hviderusland. Med Parlamentets tilladelse har jeg fornøjelsen af at kunne byde hjertelig velkommen til den kandidat, der har deltaget i dette valg og kæmpet for demokratiet i Belarus, hr. Milinkevitsj, som sidder på tribunen.
Som De ser, hr. Milinkevitsj, ønsker vi alle, uanset parti, at vort naboland Belarus får indført demokrati. Vi ønsker Dem alt godt hjemme. 

Charles Tannock (PPE-DE ).
   - Der var enighed tirsdag aften mellem alle de politiske grupper om at ændre et ord i punkt 8 fra "integration" til "perspektiv", hvilket bringer det på linje med betænkningen om europæiske naboskabspolitik, som jeg var ordfører for, og med hr. Broks betænkning om udvidelse. Det er mystisk, at mødetjenesten, der måske ikke har forstået, hvor følsomt dette er, af egen vilje har besluttet at bruge ordet "aspirationer" i stedet for uden at rådføre sig med de politiske grupper. Kan vi ændre den fælles tekst til det ord, vi enedes om, "perspektiv"?

Bruno Gollnisch (NI ).
   - Hr. formand, jeg vil fatte mig i korthed. Vi har netop vedtaget en beslutning om valget i Belarus og en beslutning om valget i Ukraine. Jeg mener, at Europa-Parlamentet bør opføre en beslutning om præsidentvalget i Frankrig på sin dagsorden. Det sidste valg i 2002 gav nemlig anledning til pres på offentligheden og voldelige demonstrationer.
Formanden.
   - Afstemningen er afsluttet. 
Carlos Coelho (PPE-DE ),
   De gældende bestemmelser tillader ikke, at opholdstilladelser udstedt af Schweiz og Liechtenstein anerkendes som gyldige til transit og kort ophold i Schengen-området.
Det indebærer, at tredjelandsborgere skal søge om visum for at få adgang til Schengen-området, også selv om de har en sådan opholdstilladelse.
Da migrantarbejdstagere og deres familier har en høj sæsonbetonet mobilitet, især i ferieperioder - ca. 0,5 million fra Schweiz i 2003 - betyder det, at konsulaterne i visse medlemsstater bliver voldsomt overbebyrdet, og at disse personer udsættes for lange ventetider og betragtelige omkostninger.
Jeg støtter derfor, at der indføres en forenklet ordning for disse personers transit, fordi de ikke udgør fare for ulovlig indvandring eller nogen sikkerhedstrussel, eftersom de allerede har været underkastet kontrol af myndighederne i Schweiz og Liechtenstein, da de udstedte opholdstilladelse. Jeg støtter det også af gensidighedsårsager, da disse lande siden 2000 ikke har krævet visum af borgere med opholdstilladelse i en af EU's medlemsstater. 
Jörg Leichtfried (PSE ),
   Med min stemmeforklaring vil jeg gerne støtte dette forslag, da jeg ser en mulighed for at forbedre denne proces væsentligt. Den nuværende situation betyder, at der er et enormt stykke arbejde at gøre for medlemsstaternes konsulater i Schweiz og Liechtenstein, og det betyder yderligere omkostninger for statsborgere i tredjelande. Denne situation er utilfredsstillende og skal ændres.
Når Schweiz og Liechtenstein udsteder opholdstilladelser, gennemfører de præcise kontroller og undersøgelser, og der lægges stor vægt på sikkerheden. Derudover skal det påpeges, at både Schweiz og Liechtenstein i hvert enkelt tilfælde benytter sikkerhedsstandarder af samme høje kvalitet som i de øvrige medlemsstater i EU.
Det er vigtigt for mig med min stemmeforklaring at støtte Schweiz, især de personer i Schweiz, der arbejder for, at landet kan indtræde i EU. Det ville glæde mig, hvis Schweiz indtræder i EU, da Schweiz er garant for en høj standard og udmærker sig ved bl.a. at have en transportpolitik, som flere medlemsstater godt kunne tage ved lære af. 
Jan Andersson, Anna Hedh, Ewa Hedkvist Petersen, Inger Segelström og Åsa Westlund (PSE ),
   Vi kan konstatere, at de lande, som har en solid dyrebeskyttelseslovgivning for at sikre gode forhold for dyr, mindske risikoen for smittespredning og dermed mindske risikoen for at skade folks helbred, ikke er blevet ramt af nedgang i salget af kyllingekød.
Derfor vil vi gerne i den aktuelle situation understrege behovet for at styrke dyrebeskyttelsen og fødevaresikkerheden, så fødevareproducenter legitimt kan opnå forbrugernes tillid. EU bør derfor tage initiativ til at tilvejebringe denne situation.
Vi ønsker imidlertid ikke i denne nødsituation at skabe et scenario, hvor avlere af frygt for at blive ramt økonomisk skjuler smitte eller på anden måde øger risikoen for smittespredning. I den situation, der er opstået, går vi derfor ind for, at det skal være muligt at yde økonomisk kompensation til ramte avlere. 
Ilda Figueiredo (GUE/NGL ),
   Vi beklager, at vores forslag ikke er blevet vedtaget, det handler om, at hele fællesskabsfinansieringen af markedsstøtteforanstaltningerne skal være 100 % som ved svinepesten og BSE i betragtning af den alvorlige socioøkonomiske situation i flere lande og vanskelighederne ved at sikre medfinansiering.
Vi har dog stemt for ændringsforslagene, fordi de indebærer støtte til producenterne, om end med en fællesskabsmedfinansiering på 50 % for de begrænsninger i den frie vareomsætning, der måtte følge af foranstaltninger for at bekæmpe spredning af sygdomme hos dyr, og fordi de indebærer fællesskabsfinansiering på 100 % for alvorlige markedsforstyrrelser, der direkte skyldes svigtende forbrugertillid på grund af fare for sundheden hos mennesker eller dyr.
En meget vigtig del af vores forslag er således blevet taget med, og vi håber derfor, at Kommissionen og Rådet vil vise imødekommenhed over for Europa-Parlamentets beslutning. 
Hélène Goudin og Nils Lundgren (IND/DEM ),
   Vi stemmer imod Europa-Parlamentets ændringsforslag. Vi mener, det er for tidligt at vedtage en udtalelse om, hvor hårdt fjerkræindustrien ville blive ramt af en fugleinfluenzapandemi. Det er typisk for Parlamentet, at man, så snart der sker noget uventet, rejser krav om økonomisk støtte for at opretholde lagrene, om økonomisk kompensation efter destruktion af fødevarer og om midler til informationskampagner, som skal genvinde forbrugertilliden. Vi ser ingen grund til at opfylde disse krav på dette tidspunkt.
Hvor længe skulle den planlagte økonomi have lov at fortsætte inden for fødevareindustrien? Forbrugerne kan ikke klare sig uden at spise, og hvis de ikke kan spise fjerkræ, vil andre sektorer af fødevareindustrien i stedet få gavn af det. Vi mener, at markedet fuldt ud er i stand til at tilpasse sig den aktuelle situation. Fjerkræsektoren vil have færre incitamenter til at forebygge, hvis den på forhånd får løfter om kompensation. 
Richard Seeber (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne på vegne af delegationen fra Østrigs Folkeparti afgive en stemmeforklaring i forbindelse med Doyle-betænkningen. Den østrigske delegation støtter den udelukkende under den betingelse, som blev nævnt af fru Doyle, og på grund af kommissær Kyprianous erklæring. Vi fordømmer på det skarpeste Kommissionens ensidige erklæring, som blev afgivet efter Rådets og Parlamentets kompromis, og i lyset af erklæringerne i dag går vi ud fra, at overtrædelsesproceduren mod Danmark og Østrig indstilles som en konsekvens af den nye lovgivning. 
Paul Rübig (PPE-DE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, det, jeg vil sige i forbindelse med Doyle-betænkningen, er, at det meget vigtigt, at Kyoto-målene opfyldes. 
Edite Estrela (PSE ),
   Jeg har stemt for Doyles-betænkningen om Forligsudvalgets fælles udkast til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om visse fluorholdige drivhusgasser, fordi den betyder, at der indføres et retsgrundlag for disse gasser med betydelig drivhuseffekt, idet nogle af dem er mere skadelige end CO2 og kan forblive i atmosfæren i 50.000 år.
For at indfri Kyoto-protokollens mål og beskytte miljøet har denne forordning til formål at sikre genbrug, genanvendelse eller destruktion af udstyr, der anvender fluorholdige drivhusgasser, og bedre oplysning af de europæiske forbrugere om disse gassers store potentiale for global opvarmning. 
Duarte Freitas (PPE-DE ),
   Den aftale, som Forligsudvalget er nået frem til, er meget tilfredsstillende og vil indebære store forbedringer, hvad angår emissioner af drivhusgasser i atmosfæren.
Det dobbelte retsgrundlag egner sig til denne type forordning, da det muliggør, at visse medlemsstater kan fastholde en mere restriktiv miljølovgivning, uden at det indre marked i Europa bringes ud af balance. At tilbageholde emissioner og udslip synes mig en rimelig løsning af hensyn til målet om at nedbringe emissionerne af drivhusgasser i atmosfæren.
Pligten til årligt at meddele Kommissionen om certificering af ansvarligt personale og indsamling med henblik på genbrug eller genanvendelse af udstyr er foranstaltninger, som jeg varmt bifalder.
Jeg støtter derfor Forligsudvalgets afgørelse. 
Karin Scheele (PSE ),
   På vegne af delegationen fra Østrigs Socialdemokratiske Parti og som deres repræsentant i Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed vil jeg gerne sige, at Østrig og Danmark har udstedt generelle forbud mod anvendelse af fluorholdige drivhusgasser. Med denne lovgivning skal det sikres, at der er mulighed for at bibeholde bestemmelser, der fastsætter strengere krav.
I Forligsudvalgets udkast er det planlagt, at medlemsstaterne må beholde deres strengere nationale krav indtil udløbet af 2012, hvilket er muligt i henhold til artikel 95, stk. 10, i traktaten. Det sikrer, at Østrig og Danmark kan beholde deres strengere bestemmelser midlertidigt. Det betyder også, at det videnskabelige bevis i henhold til artikel 94, stk. 4, ikke skal frembringes. Enhver indskrænkende fortolkning af beskyttelsesklausulen skal afvises, fordi medlemsstaterne på ingen måde må indskrænkes i deres manøvrerum.
Kathy Sinnott (IND/DEM ),
   En ny genbrugsvirksomhed åbnede i Cork i januar. Jeg passerede den lørdag aften og noterede mig, at der allerede havde samlet sig en imponerende stak køleskabe på mindre end 10 uger. Disse bjerge af aldrende køleskabe, og i varmere klimaer airconditionanlæg, ruster i ethvert befolkningscenter i EU.
Det er på høje tid, at vi får en stærk lovgivning om fluorholdige drivhusgasser for at rette op på fortidens fejl og beskytte vores klima i fremtiden. Jeg komplimenterer alle deltagere i denne proces for at være nået til enighed om at beskytte en strengere lovgivning i lande som Danmark, og når det gælder spørgsmålet om mærkning. Selv om jeg noterer mig, at Kommissionen fik kolde fødder, føler jeg, at vi må fastholde den på dens ord. Jeg ser frem til den dag, hvor EU vil være i overensstemmelse med sine forpligtelser ifølge Kyoto-aftalen om fluorgasser. 
Duarte Freitas (PPE-DE ),
   Den aftale, som Forligsudvalget er nået frem til, er tilfredsstillende og vil indebære betydelige forbedringer, hvad angår emissioner af drivhusgasser i atmosfæren.
Begrænsning i anvendelse af HFC-134a og andre gasser med stor drivhuseffekt i nye køretøjer, der bringes på markedet fra 2011, og denne begrænsings udvidelse til alle køretøjer fra 2017 er foranstaltninger, der vil indebære en betydelig reduktion i emissionerne.
Da alternativerne til denne gas er under udvikling, er tilladelsen til at anvende HFC-152a passende, for så vidt det er led i en gradvis afskaffelse.
Jeg støtter derfor Forligsudvalgets afgørelse. 
Andreas Mölzer (NI ).
   - Hr. formand, igen og igen bliver vi chokerede over nyhederne om flygtningedramaer og skildringer af ofre for skruppelløse menneskesmuglerbander. Mange mennesker har ikke meget at miste ud over deres liv, og det mister de ofte også på vejen mod Europa, som de opfatter som det forjættede land. Selv hvis de så når frem til deres mål, skal de arbejde deres gæld til menneskesmuglerne af i det uendelige og under vilkår, der ofte er under al værdighed, f.eks. som prosituerede. Denne onde cirkel kan vi kun bryde ved hjælp af en restriktiv fælles indvandringspolitik.
Til det formål har vi selvfølgelig brug for flygtningelejre uden for Europa, da lejrene i Europa ofte er overfyldt, og det ofte kommer til voldelige episoder blandt flygtningene i lejrene, som kommer fra de mest forskelligartede kulturer. Bl.a. af den grund, og for at tage illusionen fra flygtningene om, at de kan vandre illegalt ind i EU, har jeg stemt imod dette beslutningsforslag. 
Romano Maria La Russa (UEN ).
   - Hr. formand, kære kolleger, det er så afgjort positivt, at Parlamentet har udtalt sig om spørgsmålet om flygtningelejrene på Malta, hvilket i øvrigt skete få dage efter Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggenders besøg, som jeg deltog i som delegationsmedlem.
Den vedtagne beslutning, der er resultatet af alle gruppernes værdifulde bidrag, kaster lys over den alvorlige situation for flygtningene, som lever under umenneskelige forhold, hvor grundlæggende hygiejne og personlig pleje er næsten ikke-eksisterende. I beslutningen lader man dog klart forstå, at Europa har et stort ansvar for det, der sker på Malta. Det siger sig selv, at delegationens besøg i flygtningelejrene i hele Europa ikke har til formål at opstille lister over, hvilke lejre der er de bedste. Men selv om situationen på Malta langtfra kan sammenlignes med Lampedusa, når det gælder flygtningenes leveforhold, minder den til gengæld om situationen på den italienske ø, hvad dimensionerne og modtagelseskapaciteten angår.
Derfor er det tvingende nødvendigt, at Rådet indtager en klar og stærk holdning, så man - naturligvis i tråd med solidaritetsprincippet - når hurtigst muligt frem til en fælles og retfærdig indvandringspolitik, der tager sigte på at hindre, at udgifterne til disse bølger af illegale indvandrere udelukkende kommer til at tynge budgetterne i visse af Sydeuropas perifere lande, der absolut ikke er i stand til at finansiere sig selv. 
Hélène Goudin og Nils Lundgren (IND/DEM ),
   Junilisten er modstander af en fælles europæisk politik om asyl og flygtninge. Vi mener derfor ikke, at dette er et emne for Europa-Parlamentet. Vi mener, at medlemsstaterne selv frit skal kunne afgøre, hvordan deres immigrations- og asylpolitik skal udformes, så længe det er i overensstemmelse med den gældende internationale lovgivning. Menneskerettighederne må ikke overtrædes.
Vi forsvarer en human flygtningepolitik og er modstandere af, at asylansøgere anbringes i interneringslejre.
Vi stemmer imod beslutningen i dens helhed. 
Zita Pleštinská (PPE-DE ).
   - Forhandlingen i plenarforsamlingen under overværelse af Aleksander Milinkevitsj er et udtryk for Europa-Parlamentets solidaritet med det belarussiske folk i dets kamp mod totalitarisme, for frihed og en ny fremtid. Europa-Parlamentet nævner i sin beslutning i klare ord, at præsidentvalget blev manipuleret. Det slår alarm over diktatorens væbnede undertrykkelse af en fredelig demonstration af det belarussiske folk. Disse mennesker er holdt op med at være bange, selv om de ikke ved, hvad der venter dem.
Europa-Parlamentet fokuserer på de arresterede oppositionsledere, og vi kræver deres øjeblikkelige løsladelse. I beslutningen anerkendes den enorme entusiasme hos de unge mennesker, som nu er blevet smidt ud af universiteterne. Det er disse unge mennesker, som har brug for en hjælpende hånd i arbejdet med at skabe deres lands fremtid. Slovakiet har allerede sluttet sig til de lande, som har lovet at hjælpe sådanne studerende, og de vil nu kunne fuldføre deres studier i Slovakiet. Ved at stemme for denne beslutning vil jeg også gerne henlede opmærksomheden på behovet for nye valg i Belarus så hurtigt som muligt. Selv om Lukasjenko har vundet valget ved at svindle med stemmerne, har han ikke slået sine modstandere. Isolationen af Lukasjenko som person vil føre til hans fald.
Sammenfattende vil jeg gerne udtrykke min overbevisning om, at min anmodning i Europa-Parlamentets plenarforsamling om, at vi skal tænde et lys kl. 16.00 den 16. i hver måned for at vise solidaritet med det belarussiske folk, vil blive modtaget positivt, og at alle med glæde vil gøre det. Jeg tror aldrig, solidaritetens flamme vil blive slukket i Europa-Parlamentet. 
Esko Seppänen (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, i beslutningens punkt 2 skulle vi stemme om to forskellige emner. Jeg havde ingen problemer med at vedtage og støtte det første, men det andet var problematisk, og jeg stemte hverken for eller imod.
Efter min opfattelse var det belarussiske valg ikke frit, men resultatet blev ikke forfalsket. Omvendt var det foregående præsidentvalg i USA - altså ikke det seneste, men det før - frit, men i det tilfælde blev resultatet forfalsket. Det tog Parlamentet ikke stilling til. Jeg håber, at Parlamentet også vil tage stilling til præsidentvalget i de olieproducerende lande Kasakstan, Usbekistan, Turkmenistan og Aserbajdsjan og andre lande, som ikke er frie, og hvor resultaterne er blevet forfalsket. 
Jean-Claude Martinez (NI ),
   Vi har haft den orange revolution i Ukraine, men livet i landet er stadig lige gråt. Vi har haft den hvide revolution i Moskva, men status viser, at den forventede levetid er faldet med 10 år, fødselstallet er faldende, kriminaliteten stigende, sundhedssystemerne er ødelagt, og de nationale rigdomme er udplyndret af en række oligarker. Det varer ikke længe før liberalismens forbrydelser kan stå mål med kommunismens.
Vi bør ikke berøve Belarus alle markedets glæder. Belarus' befolkning har også ret til frihed for mediernes, militærets og den politiske arenas oligarker, med deres følge af arbejdsløshed, passiv eutanasi af de gamle, kulturel fornedrelse, økonomisk stagnation, uhæmmet individualisme og social ensomhed.
Man forstår, hvorfor Europa-Parlamentet glæder sig over det politiske og mediemæssige demokrati skabt af magnater som Berlusconi, Bouygues-Lagardère eller Murdoch. Befolkningen i Belarus har også ret til nationernes liberale armod og det forfalskede, katodiske demokrati.
Erik Meijer (GUE/NGL ),
   På min gruppes vegne har jeg deltaget i forhandlingerne om kompromisbeslutningsforslaget om Belarus. Min anbefaling af at støtte dette beslutningsforslag, blev i sidste instans ikke fulgt. Heller ikke jeg fandt alle dets formuleringer ideel.
Det er imidlertid stadig væsentligt, at den gennem intimidering og forfalskning genvalgte præsident Lukasjenko ikke anerkendes af omverdenen, at oppositionsbevægelser og -publikationer fortjener støtte udefra, og at studerende, som flygter fra landet, skal tilbydes undervisningsmuligheder på deres eget sprog. Denne holdning har jeg tidligere forsvaret her i Parlamentet og også ved demonstrationer uden for Parlamentet. Desværre viser det sig, at min gruppe ikke er i stand til enstemmigt at støtte et beslutningsforslag med dette indhold. Sandsynligvis har modstanderne af dette beslutningsforslag foreløbig ret, når de siger, at sammenlignet med alle andre tidligere sovjetrepublikker har arbejderne og pensionisterne i Belarus størst eksistenssikkerhed. Det gælder desværre kun, så længe Rusland tror, det kan indlemme landet ved at levere billig olie. Denne eksistenssikkerhed retfærdiggør ikke diktatur eller valgsvindel. Mit parti, SP, hader diktatur. Socialisme har kun en fremtid som en demokratisk bevægelse i åben konkurrence med andre opfattelser og frem for alt ikke som diktatur. Jeg fastholder min støtte til beslutningsforslaget. 
Athanasios Pafilis (GUE/NGL ),
   KKE stemmer imod det fælles beslutningsforslag fra Gruppen for Det Europæiske Folkeparti, Socialdemokraterne og De Grønne og udtrykker sin solidaritet med Belarus' befolkning.
Det er en grov krænkelse af et selvstændigt lands indre anliggender, det er en overtrædelse af alt, hvad der hedder folkeret og svarer til en krigserklæring mod en befolkning, der gør modstand mod den barbariske imperialisme.
Europa-Parlamentet, der er valgt af 30 % af EU's borgere, forsøger at belære et folk, som deltog i valget med en stemmeprocent på 93 % og valgte sin præsident med et flertal på 80 %, om demokrati. Det Europæiske Råd forhindrer den folkevalgte præsident Lukasjenko i at komme til, Europa-Parlamentet tager Milinkevitsj, der optræder som befolkningens repræsentant, under sine vinger og giver ham en solid finansiel støtte, men på trods af den pose penge, han fik, opnåede han den "overraskende" tilslutning på 6 % til valget, og i de "imponerende demonstrationer" deltog 2.000 betalte "demonstranter"!
De rasende reaktioner fra imperialismens politiske repræsentanter skyldes, at den rigelige finansielle støtte og interventionerne ikke har skabt "orange", "rosa" eller "gulgrønne" revolutioner. Efter den belarussiske befolknings stolte svar forsøger man med terror, bagtalelse og sanktioner af fascistisk art at isolere landet og befolkningen.
Arbejdstagerne og den folkelige bevægelse er nødt til at fordømme de imperialistiske planer og stå sammen i kampen for og om retten til at bestemme landets fremtid og vælge dets egen vej. 
Jonas Sjöstedt og Eva-Britt Svensson (GUE/NGL ),
   Den Europæiske Venstrefløjs Fællesgruppe/Nordisk Grønne Venstre tager stærkt afstand fra Lukasjenko-regimet og dets forbrydelser i forbindelse med overtrædelse af demokratiske rettigheder og menneskerettigheder.
Vi mener, at præsidentvalget i Belarus krænkede en række grundlæggende principper, som understøtter demokratiske og fair valg. Vi stemmer derfor for beslutningen.
Det betyder ikke, at vi støtter hver eneste formulering i beslutningen. Det vigtige for os er imidlertid at protestere mod krænkelserne af demokratiske rettigheder og menneskerettigheder i Belarus. 
Alyn Smith (Verts/ALE ),
   Hr. formand, situationen i Belarus bliver alvorligere dag for dag, og vi må fortsat holde et vågent øje med udviklingen dér. Det er naturligvis landenes suveræne ret at styre sig selv, som de vil, men det forudsætter, at der er et frit, fair samfund, og det er helt klart ikke tilfældet i Belarus. Det er passende, at vi i dag giver udtryk for vores bekymring og vores fortsatte støtte til demokratiet og dialogen i Belarus, og vi må overveje stærkere aktioner i fremtiden, hvis undertrykkelsen fortsætter. 
Zita Pleštinská (PPE-DE ).
   - Parlamentsvalget i Ukraine er en milepæl efter den konsolidering, som begyndte med den orange revolution. Under valget viste ukrainerne, at de sætter pris på den frihed, som de vandt ved at gå på gaden. De bekræftede klart deres ønske om at komme med i EU, da de deler EU's grundlæggende principper og kriterier. Det er prisværdigt, at Europa-Parlamentet ikke nøjedes med at støtte den orange revolution, men også konstant følger udviklingen i Ukraine gennem sine observatører.
Parlamentarisk demokrati må ikke tages for givet. Det må opbygges gradvist, og der skal passes på det. Som direkte nabo har Slovakiet en grundlæggende interesse i Ukraines succes. Slovakiet vil hjælpe Ukraine med at komme hen, hvor det hører til, nemlig i folden af EU-stater. Det vil naturligvis ikke ske fra den ene dag til den anden, og EU bør derfor tilbyde en form for partnerskab, som kan udvikle Ukraines europæiske perspektiv. Den fælles beslutning viser, at Europa-Parlamentet er politisk modent og i stand til at nå en politisk aftale, som bygger på en bred konsensus, og sender et klart signal til det ukrainske folk. Jeg har derfor stemt for beslutningen. 
Glyn Ford (PSE ),
   Hr. formand, jeg vil stemme for dette beslutningsforslag. Anden juledag 2004 var jeg i Kiev som en af Parlamentets observatører til det omvalg til præsidentembedet, hvor den orange revolution fejede alt andet bort. Men løfterne fra dengang er ikke blevet ordentligt opfyldt, når tidligere allierede bliver uenige, og der opdages korruption inden for rækkerne af dem, der lovede at feje den bort. Jeg kan kun håbe, at disse nye valg vil lære alle Ukraines politikere den lektie, de må lære, hvis Ukraine skal tilslutte sig Europas demokratiske nationer og gå fremad i partnerskab. 
Athanasios Pafilis (GUE/NGL ),
   På provokerende vis lader man hånt om og undlader at anerkende resultaterne af valget i Belarus, men anser valget i Ukraine, der foregik med vold og valgsvindel specielt rettet mod Ukraines kommunistiske parti, for "demokratisk". Drabet på de to ledere af det kommunistiske parti, angrebene på partiets kontorer, sletningen af 200.000 vælgere i Lugansk-området, som ikke stemte, og valgsvindelen i Krimea er alt sammen overset af de "internationale observatører" og EU's og imperialismens repræsentanter. 
Dette skete naturligvis ikke, fordi rapporterne om valgets gyldighed og demokrati var blevet skrevet før valget. EU og Europa-Parlamentet anser lande, som er underlagt imperialismen og besættelsesregeringer, som Irak og Afghanistan, og de politiske kræfter, der sælger arbejdstagernes interesser og deres lande til kapitalen, for demokratiske. Derfor glæder de sig over resultatet i Ukraine, selv om deres udvalgte repræsentant led nederlag.
Den "operation demokrati", som USA og EU arbejder for via mellemstatslige og internationale organisationer, er i virkeligheden tvungen indførelse af kapitalismen, og landene spændes for den imperialistiske vogn.
De politiske kræfter, som støtter, samtykker og tolererer denne politik, er medansvarlige og medskyldige over for folket. 
Alyn Smith (Verts/ALE ),
   Hr. formand, den orange revolution var en tid med så meget håb, og dog er det klart, at overgangen til et funktionsdueligt demokrati stadig er smertelig i Ukraine. Vi her i Parlamentet må spille vores rolle, som vi gjorde det under selve den orange revolution, selv om vi i dag må fortsætte med at støtte fremskridtets og demokratiets kræfter i Ukraine. EU er det område, der bedst kan virke som den ærlige mægler, rådgiver og ven for ukrainerne. Vi må fortsætte vores engagement i denne proces, og jeg er glad for at kunne støtte dette beslutningsforslag i dag. 
Bruno Gollnisch (NI ),
   Denne beslutning omhandler det meget alvorlige problem vedrørende de industrialiserede landes udplyndring af den tredje verdens uddannede elite inden for bl.a. sundhedssektoren.
Vi står faktisk over for en fuldstændig absurd situation. I mit hjemland, Frankrig, har en utilstrækkelig planlægning i forhold til den aldrende befolknings behov, middelmådige karrieremuligheder og gennemførelsen af 35-timers ugen på de offentlige hospitaler skabt personalemangel. Men der er stadig adgangsbegrænsning til disse erhverv, og man ansætter sygeplejersker og læger fra udlandet. Samtidig har befolkningen i udviklingslandene ingen sundhedspleje, og vi sender dem dyr og ofte tidsbegrænset humanitær bistand. Det giver ingen mening. Det er så meget desto mere absurd, at adgangen til sundhedspleje er blevet en af de væsentligste årsager til den massive ulovlige indvandring. Den franske ø Mayotte, som er ved at blive oversvømmet, er et udmærket eksempel herpå.
Jeg vil her tage afstand fra hr. Sarkozys lov om udvalgt indvandring, som har til formål at organisere en mere storstilet udplyndring af eliten, hvilket vil gøre denne elites oprindelseslandes udvikling endnu vanskeligere og automatisk øge indvandringen, mens det fallerede uddannelsessystem har opgivet at uddanne ungdommen, der er dømt til arbejdsløshed eller småjob. 
Hélène Goudin og Nils Lundgren (IND/DEM ),
   Den globale kamp mod sygdom og fattigdom er et meget vigtigt spørgsmål, som kræver et internationalt engagement i stor skala. Vi mener imidlertid ikke, at spørgsmålet bør behandles inden for rammerne af EU-samarbejdet. Vi mener, at kampen mod dårligt helbred bør føres af de enkelte EU-medlemsstater og inden for rammerne af Verdenssundhedsorganisationen (WHO).
Junilisten søger begrænset EU-samarbejde på dette område og ville foretrække, at udviklingspolitikken blev ført tilbage til medlemsstaterne. Vi mener heller ikke, at EU skal have indflydelse på og udvide sine beføjelser i forbindelse med spørgsmål, som allerede behandles af andre internationale organisationer. Vi stemmer derfor imod denne beslutning. 
Hélène Goudin og Nils Lundgren (IND/DEM ),
   I betænkningen behandles et afgørende spørgsmål med hensyn til EU, nemlig dets manglende effektivitet. Junilisten mener, at udviklingsstøtte ikke bør gives af EU, men af hver enkelt medlemsstat.
Som ordføreren påpeger, er EU-støtten ineffektiv. Samtidig med at man anvender relativt store beløb på at føre en udviklingspolitik, som organiseres af EU, tilføjes der nye EU-handelsbarrierer til dem, der er der i forvejen, og på den måde gør man det umuligt for verdens fattige lande at komme ind på EU's marked med deres produkter. Desuden er EU's fælles handels- og landbrugspolitik meget skadelig, fordi den med sin told og sine subsidier betyder, at udvilingslandenes landbrugsprodukter ikke er konkurrencedygtige.
Hvis betænkningen havde handlet om støtte på medlemsstatsniveau, ville vi naturligvis have stemt for den, for ineffektivitet og korruption er to store forhindringer for et konstruktivt og effektivt udviklingssamarbejde. Nu handler det i dette tilfælde om støtte organiseret af EU, og derfor har vi stemt imod betænkningen som helhed. 
David Martin (PSE ),
   Hr. formand, jeg glæder mig over denne betænkning om bistandseffektivisering og korruption i udviklingslandene. Korruption er et biprodukt af svag styring. Da staten ofte spiller en vigtig rolle ved korruption, defineres det undertiden som misbrug af offentlig magt til private formål. Svage institutioner og administrationer med begrænset ansvarlighed tillader ofte, at politikere eller embedsmænd misbruger offentlig ejendom.
Jeg tror, at det er af vital betydning for fremme af reformer inden for forvaltningen af de offentlige finanser at styrke parlamenternes rolle, og jeg mener, at der bør findes institutionaliserede eller forstærkende mekanismer i parlamenterne for at drage regeringerne til ansvar. 
Alyn Smith (Verts/ALE ),
   Hr. formand, også jeg vil gerne komplimentere vores ordfører for hans betænkning, der behandler et spørgsmål, som er afgørende for bistandsdagsordenen, men som ofte negligeres. Det er ofte meget foruroligende i hvilket omfang, finansiering af bistand og udvikling, der er så velment, fører til korruption, og for at sikre, at vores skatteydere og borgerne i modtagerlandene får valuta for pengene, må vi fortsætte med at se på dette. Jeg tilslutter mig helt indstillingerne i denne betænkning og er glad for at støtte den i dag. 
Formanden.
   - Stemmeforklaringerne er afsluttet. 


Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er fortsættelse af redegørelsen fra Kommissionen om situationen i den sydøstlige del af Tyrkiet. 
Markos Kyprianou,
   Hr. formand, Kommissionen er bekymret over de begivenheder, der sker i det sydøstlige Tyrkiet, og over de udbrud af vold og terrorangreb, der har bredt sig til andre byer i landet. Vi følger situationen nøje.
Ifølge de oplysninger, Kommissionen har til sin rådighed, begyndte der et udbrud af vold den 28. marts i den sydøstlige by Diyarbakir, efter at nogle PKK-medlemmer var blevet begravet. Må jeg minde de ærede medlemmer om, at PKK står på EU's liste over terrororganisationer.
Der kom rapporter om de første ofre i Diyarbakir den 29. marts, og andre dødsfald blev rapporteret de følgende dage i hele regionen. I løbet af weekenden bredte urolighederne sig til Istanbul, hvor der blev kastet molotovcocktails ind i en overfyldt bybus. Tre civile blev dræbt. Siden da har der været meddelelser om andre dødsfald, herunder blandt sikkerhedsstyrkerne.
Lad mig gøre det klart, at EU utvetydigt fordømmer terrorisme. PKK er en terrororganisation. Vi er dybt bekymrede over dens aktiviteter i Tyrkiet for nylig. Vi føler, at vi er ofre for disse terrorhandlinger. Men samtidig beklager vi dybt de menneskelige tab og opfordrer de tyrkiske myndigheder til at kaste lys over disse begivenheder gennem en grundig undersøgelse for at sikre, at sikkerhedsstyrkerne viser den nødvendige strenghed over for demonstranterne.
Befolkningen i det sydøstlige Tyrkiet har ikke brug for vold og konfrontation. De behøver fred, stabilitet og velstand. Vi opfordrer den tyrkiske regering til at angribe problemerne i denne region og for dens befolkning, der for det meste er af kurdisk oprindelse, bredt - og ikke bare ud fra et sikkerhedssynspunkt.
Den tyrkiske regering bør handle med henblik på at forstærke og sikre de økonomiske, sociale og kulturelle muligheder for alle tyrkiske borgere. I denne forbindelse ser vi frem til opfølgningen på premierminister Erdogans tale i august 2005. Kommissionen erindrer om og understreger, at Tyrkiet i henhold til de politiske københavnskriterier skal sikre kulturel diversitet og fremme alle sine borgeres kulturelle rettigheder, sådan som det er formuleret i den reviderede aftale om tiltrædelsespartnerskab vedtaget af Rådet i januar 2006.
Det er også vigtigt, at Tyrkiet letter tilbagevenden af internt fordrevne mennesker til deres oprindelige hjem, sikrer en fair kompensation for dem, der har lidt tab og været udsat for skade som følge af sikkerhedssituationen, og tager fat på at afskaffe systemet med landsbyvagter.
Vi vil fortsætte med at overvåge situationen i sydøst. Vi vil tage disse spørgsmål op med de tyrkiske myndigheder som en del af vores regelmæssige overvågning af de politiske kriterier. Jeg ser frem til en meget interessant debat.
Camiel Eurlings,
   Hr. formand, den situation, vi drøfter her i eftermiddag, er tragisk, for de begivenheder, der for nylig har fundet sted, har været meget dårlige for Tyrkiet og for dets kurdiske borgere.
Lad os gøre det helt klart, at PKK er en terrororganisation, og at der aldrig er nogen undskyldning for terrorisme. Jeg siger som parlamentariker, at det nationale parlament i Nederlandene kæmpede hårdt for at få PKK på terrorlisten. Der kan aldrig være nogen undskyldning.
Men samtidig må vi spørge os selv, om alle de mennesker, der protesterer, virkelig støtter vold. Mange kommentatorer har draget en helt anden konklusion. De siger, at de fleste af kurderne ikke ønsker vold, de ønsker bare en fremtid med velstand - med økonomisk, social og kulturel udvikling - inden for staten Tyrkiet. Det er nu mere end nogensinde, at vi må investere i disse mennesker.
I Parlamentets betænkning, der blev vedtaget ved udgangen af 2004, pressede vi på for at få gang i udvikling i sydøst og for at få flere kulturelle rettigheder til kurderne. Det må siges, at premierminister Erdogan har holdt imponerende taler siden da. Men på dette vanskelige tidspunkt må disse ord mere end nogensinde før følges op af handlinger. Vi må investere socialt og økonomisk, så disse mennesker og deres familier får en velstående fremtid, så de ikke ønsker vold for deres børn. Vi må investere i mere kulturel frihed. Hvis det tyrkiske tv og radio gav mere sendetid til kurdiske programmer, så ville TV Roj i Danmark ikke være så vigtigt mere.
Faktisk bør systemet med vagter i landsbyerne afskaffes og fordrevne skal hjælpes til at vende tilbage til deres hjemegn.
Nu er det på tide at udvise klogskab i stedet for at bruge store ord. Det er på tide, at den tyrkiske regering forsøger at finde samtalepartnere, der er moderate og ønsker fred. Jeg nævner hr. Baydemir og hr. Türk, som er med i ledelsen af DTP. Disse mennesker må fortsætte med at tale mod vold, men hvis de gør det, så lad den tyrkiske regering samarbejde med dem, i stedet for at en indenrigsminister truer med at slæbe dem for retten. Jeg mener, at samarbejde er vejen frem. Visdom er vejen frem. Lad os sikre, at kurdiske borgere føler sig hjemme i én tyrkisk stat. Det er den eneste løsning. 
Emine Bozkurt,
   Hr. formand, Tyrkiet ligger Den Socialistiske Gruppe på hjerte. Det er derfor fortvivlende at se, at landet i øjeblikket plages af vold. PSE-Gruppen opfordrer til, at en yderligere eskalering af volden undgås. I den forbindelse bifalder vi premierminister Erdogans ord. Han har sagt, at han vil vende den voldelige stemning ved at gennemføre flere demokratiske og økonomiske reformer.
Han har hermed rakt hånden frem mod det kurdiske samfund, som endnu ikke har taget imod den. PSE-Gruppen fremhæver også den opfordring, som borgmesteren i Diyarbakir rettede til de kurdere, som anvender vold, til at ophøre med det, for PSE-Gruppen afviser kraftigt grov vold. Hvis volden stopper, kan og skal tanksene forlade gaderne i de større og mindre byer i den sydøstlige del af landet. Tanks i gaderne er ikke, hvad folk i Europa ønsker at se, når de overvejer Tyrkiets mulige tiltrædelse af EU. Jeg vil understrege, at alle i Tyrkiet, også kurderne, har fordel af en uafbrudt proces på vej mod tyrkisk medlemskab af EU. Beskyttelsen af og respekten for menneskerettighederne for alle i Tyrkiet er nemlig en absolut betingelse for medlemskab af EU.
Vi må ikke lade provokatører sabotere forhandlingsprocessen, endnu inden den er kommet rigtigt i gang. Det er ærgerligt, at den nuværende vold afbryder en periode med tilnærmelse, for der var allerede gjort fremskridt. Kurdisk tv var f.eks. en af de nye foranstaltninger, som Tyrkiets regering har muliggjort. De aftaler, som der var, inden den seneste vold brød ud, skal udvides og især gennemføres. Vi skal sætte handling bag ord.
Til sidst vil jeg sige noget om ofrene, for det er rigtigt, at vi skal mindes dem og sørge over dem. Lad os forhindre, at der kommer flere ofre. Denne vanskelige tid i Tyrkiet frembyder en mulighed for at skabe en ny samhørsførelse i landet. Det er absolut nødvendigt på den lange og vanskelige vej mod medlemskab af EU. 
Sarah Ludford,
   Hr. formand, det er klart, at der er en uhellig alliance - selv om den ikke er anerkendt og ikke tilsigtet - mellem de tyrkiske sikkerhedsstyrker, PKK og de europæiske modstandere af Tyrkiets tiltrædelse. De gør alle på deres egen måde, hvad de kan for at hindre, at Tyrkiet gør fremskridt hen imod EU.
Det tyrkiske politi og den tyrkiske hær tjener ikke den tyrkiske regerings interesser i deres overdrevne magtanvendelse mod demonstranter i Diyarbakir og andre byer. (militæret, domstolene og bureaukratiet) er ikke under demokratisk kontrol fra statsappatatet. Sagen er, at militæret har en interesse i at forlænge volden, fordi det forøger dets magt, betydning og dets ressourcer.
PKK anvender terrormetoder, og det har utvivlsomt provokeret og fremkaldt noget af volden i den senere tid, men dets mål, at nå anerkendelse af det kurdiske folks kulturelle, sproglige og politiske identitet, deles af mange kurdere, der ikke går ind for vold. Så vidt ses PKK som frihedskæmpere. Udfordringen, som de tyrkiske myndigheder ikke lever op til, er at adskille de hårdnakkede modstandere af vold og dem, der ønsker at følge en demokratisk vej til en politisk løsning.
En meget lovende udvikling i de seneste dage har været de meget moderate opfordringer fra folk som Ahmed Türk og Osman Baydemir, borgmesteren i Diyarbakir, til at gøre en ende på volden og indlede politiske drøftelser. Jeg beklager i nogen grad, at Kommissionen ikke sagde noget om at opmuntre den tyrkiske regering til at vælge denne vej - ikke kun mod sociale og økonomiske fremskridt, som der helt klart er behov for, ikke kun via anerkendelse af sproglige og kulturelle rettigheder, men faktisk ved at tale om politisk dialog og en politisk løsning i den kurdiske region i det sydøstlige Tyrkiet under opbygningen af den tyrkiske stat.
Kommissionen synes at vige tilbage for at give den tyrkiske regering denne tilskyndelse. Vi bør alle støtte premierminister Erdogan og opfordre ham til at fortsætte med det, han synes at have sat i gang i august sidste år, men hvor han er standset op, uden tvivl på grund af hæren. Vi må alle hjælpe ham til at få gang i den politiske dialog for at opnå en løsning.
Cem Özdemir,
   Hr. formand, jeg takker kommissæren for hans indlæg. Jeg vil gerne på min gruppes vegne give udtryk for vores store bekymring over situationen i Tyrkiet, som vi har set i medierne. I den sidste uge har mindst 15 mennesker mistet livet under sammenstød mellem demonstranter og tyrkiske sikkerhedsstyrker i sydøst, og under terrorangreb i Istanbul. Vi fordømmer stærkt den uforholdsmæssigt store magtanvendelse fra politistyrkerne i Diyarbakir og Kiziltepe.
Samtidig undsiger vi energisk provokationerne fra PKK, hvis ledere med vilje tilskynder til vold og optøjer. Efter at tre bybusser blev brændt i Istanbul uden nogen tab, blev to små søstre dræbt søndag aften, da en bus blev angrebet. Det flertal af kurdere, som ønsker at opbygge et anstændigt liv i byerne eller vende tilbage til deres landsbyer, bør ikke tages som gidsler for en kynisk ledelse, der har forbindelse til den militære fløj af PKK, der ønsker at få konflikten til at eskalere, såvel som nogle inden for militæret, domstolene og bureaukratiet i Tyrkiet.
I lyset af de begivenheder, der har fundet sted for nylig, føler vi, at nogle af vores kolleger i Parlamentet ikke fortalte hele historien i de e-mails, der har cirkuleret i den seneste tid. De giver indtryk af en situation, hvor alt er sort og hvidt, og hvor ingen tyrker ønsker at give flere rettigheder til kurderne, mens hver kurder er et undertrykt offer. Det er derfor, jeg mener, det er vigtigt, at vi henleder opmærksomheden på den debat, der i øjeblikket foregår i de civile samfund i Tyrkiet, blandt intellektuelle af både tyrkisk og kurdisk oprindelse.
Lad mig påpege, hvad de har sagt. For det første må en kurdisk identitet endelig officielt anerkendes i Tyrkiet af den tyrkiske stat, for det andet har politikken med assimilering af kurderne været en total fiasko, for det tredje må den tyrkiske stat sikre, at den genvinder kurdernes tillid og tilliden hos alle borgere i Tyrkiet, og for det fjerde kan der ikke komme nogen fredelig løsning, hvis man insisterer på, at PKK er statens officielle forhandlingspartner, for det vil ikke ske.
Lad mig afslutningsvis citere en tidligere borgmester i Diyarbakir, der lige har påpeget, at "hvis vi skal have virkelig fred her, så må PKK tilpasse sig den nye situation i verden. Den tyrkiske stat er ved at blive mere demokratisk. PKK må blive det samme. De bør opgive idéen om væbnet kamp og åbne en respektfuld dialog med kurdere, der har en anden opfattelse. De må også forny deres ledelse. Organisationen blev dannet med en koldkrigsmentalitet. Den må udvikle sig." 
Feleknas Uca,
   Hr. formand, på vegne af GUE/NGL-Gruppen og især på vegne af min kollega, hr. Agnoletto, vil jeg gerne give udtryk for, hvor rystet jeg er over urolighederne i det sydøstlige Tyrkiet. I mere end en uge har vi fået skræmmende billeder og nyheder fra et land, som EU åbnede tiltrædelsesforhandlinger med i oktober 2005. Jeg og mine partifæller støttede i sin tid indledningen af disse forhandlinger. Den tyrkiske regering har godt nok indledt en reformproces som led i tiltrædelsesforhandlingerne med EU, men denne er ikke tilstrækkelig til at kunne løse de samfundsmæssige og politiske problemer og konflikter i Tyrkiet.
Tyrkiet og vi andre bør dog være klar over en ting, nemlig at Tyrkiets demokratiske underskud var og er tæt forbundet med det kurdiske spørgsmål. Så længe Tyrkiet forsøger at løse dette problem med militære midler, undertrykkelse af civilbefolkningen og af menings- og tankefriheden, vil der ikke herske fred i dette land og dermed heller ikke være noget grundlag for en demokratisk stat. Den kløft, der går igennem samfundet, må ikke blive så dyb, at den ikke kan overvindes.
Den tyrkiske statschef Erdogan har betegnet mordene på kvinder og børn som en nødvendig intervention for komme terrorismens metoder til livs. Indtil nu har 15 mennesker mistet livet, herunder tre børn, hvoraf den yngste kun var tre år. Af de 278 anholdte i Diyarbakır er 91 under 18 år. Hvis de tyrkiske sikkerhedsstyrker fortsat skyder på civile i Diyarbakır, Batman, Mardin og mange andre kurdiske byer, og antallet af dræbte fortsat stiger, så bliver denne kløft større, og en fredelig løsning rykkere længere væk.
Det er nu på høje tid, at Kommissionen og Rådet bruger alle de midler, der står til rådighed, til at påvirke Tyrkiet og gøre en ende på denne vold. Det skal diskuteres, om tiltrædelsesforhandlingerne skal udsættes, hvis den tyrkiske regering og den tyrkiske hær fortsat overtræder menneskerettighederne og de demokratiske principper. Jeg kræver, at der sendes en ad-hoc-delegation til Tyrkiet, som skal komme til bunds i, hvad det er, der foregår. Jeg appellerer til alle parter i konflikten om straks at standse den voldelige adfærd, og jeg opfordrer den tyrkiske regering til at acceptere kurdernes repræsentanter, der er valgt på legal vis, som forhandlingspartnere og frafalde de anklager, der for nylig er blevet fremsat imod dem.
Det kan og må ikke længere tolereres, at 20 millioner kurdere nægtes deres politiske og kulturelle rettigheder og deres samfundspolitiske medbestemmelse. 
Jan Tadeusz Masiel (NI ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, de tyrkiske myndigheders holdning til de aktuelle begivenheder i Diyarbakir og håndteringen af krisen i det sydøstlige Tyrkiet er uacceptable set fra Europa-Parlamentets synspunkt. Et Tyrkiet, som ikke respekterer den kurdiske befolkning på 12 millioner mennesker, som bor på dets territorium, vil heller ikke respektere kulturerne og religionerne i EU's lande.
Tyrkiets premierminister Recep Erdogans selvtillid grænser til arrogance. 
Lad ham ikke tro, at EU har nogen forpligtelser over for Tyrkiet. Faktisk, hr. kommissær, mener jeg, at det stik modsatte er tilfældet. Jeg er overbevist om, at EU nu på basis af beslutningen om at åbne forhandlinger med Tyrkiet har ret til at suspendere disse forhandlinger. 
Konstantinos Hatzidakis (PPE-DE ).
   - Hr. formand, vi konstaterer med sorg tilfældene af vold i det sydøstlige Tyrkiet og vi ser med afsky på drabene på soldater og uskyldige borgere i Tyrkiet. Dette bør dog ikke lede os til den konklusion, at det er det eneste problem i Tyrkiet. Der er et stort problem med hensyn til kurdernes rettigheder, som vi ikke må feje ind under gulvtæppet i dagens forhandling.
Tyrkiet har valgt et perspektiv, det europæiske perspektiv. Og takket være dette perspektiv har vi de seneste år set en vis fremgang med hensyn til kurdernes menneskerettigheder, kurderne, hvis eksistens for nogle år tilbage ikke engang var anerkendt.
Men denne udvikling bør ikke stoppe. Den sidste tids ukontrollerede militære interventioner bør ikke fratage kurderne de rettigheder, de bør have, hvis Tyrkiet bliver medlem af EU, dvs. de samme rettigheder, som borgerne i de europæiske stater har.
Premierminister Erdogan erklærede for nylig, at Tyrkiet ikke vil fravige sine mål, nemlig demokrati og udvikling. men vil indføre større frihed, mere demokrati, social støtte, rettigheder og retfærdighed. Erklæringen er smuk, men det bør ikke blive ved erklæringen, den skal også føres ud i livet.
Det er nødvendigt med foranstaltninger på tre niveauer: for det første rettigheder, for det andet økonomisk og social politik og for det tredje må hæren, som har ukontrolleret magt, begrænses. Hvis dette sker, har Tyrkiet taget sit europæiske perspektiv alvorligt. Og hvis Tyrkiet opfylder sine forpligtelser på dette plan og på alle de andre planer, sådan som EU har krævet, at det skal, vil det være til fordel både for kurderne og for alle Tyrkiets indbyggere.
Tyrkiet bør altså ikke tøve. Erdogans ord bør fra nu af følges af handling. 
Panagiotis Beglitis (PSE ).
   - Hr. formand, med særlig bekymring følger vi de genopblussede volds- og terrorhandlinger fra den tyrkiske hærs og PKK's side. Jeg mener, at det signal, som skal sendes fra dagens forhandling, er et signal om, at vi fordømmer terrorhandlingerne mod uskyldige borgere i Istanbul og andre byer og de tyrkiske troppers militære vold til undertrykkelse af den kurdiske befolkning.
De kræfter, som presser på for at få krig og for militært herredømme for enhver pris, bærer ansvaret for situationen i det sydøstlige Tyrkiet. De herskende kræfter og hæren i Tyrkiet finder i PKK's aktiviteter et bekvemt påskud for at fortsætte interventionerne i det politiske liv i et forsøg på at opstille betingelserne for løsningen af det kurdiske problem. På den anden side udnytter PKK de alvorlige økonomiske og sociale problemer med underudvikling og fattigdom til med sine aktiviteter at bære ved til det voldelige og blodige bål.
Vi begår en politisk fejltagelse, hvis vi undervurderer den kendsgerning, at Tyrkiets europæiske perspektiv har åbnet op for reformer fra Erdogans regerings side. Reformerne er dog endnu kun ved begyndelsen, de er ufuldstændige og præget af den tyrkiske stats historiske frygt for den kurdiske befolkning.
Vi er nødt til at være konsekvente og beslutsomme i vores støtte til det kurdiske samfunds kulturelle, sproglige og uddannelsesmæssige rettigheder, støtte de politiske rettigheder og kræve ændringer af valgloven, som ikke tillader det kurdiske samfund demokratisk repræsentation i Tyrkiets politiske liv.
Den tyrkiske politiske ledelse og Erdogan-regeringen har ansvar for at tage modige og beslutsomme skridt til at gennemføre reformerne og en problemfri politisk, økonomisk og social integration af den kurdiske befolkning. En strategi med en fredelig løsning forudsætter en dialog mellem de to parter. Den forudsætter, at begge parter tager udtrykkeligt afstand fra militære konflikter og fra løsningen. Det kurdiske problem løses ikke med undertrykkelse og vold, men med demokratisk dialog, udvikling og styrkelse af den kurdiske befolknings rettigheder.
EU har selv et politisk ansvar for at udforme en integreret strategi for det kurdiske problem i Tyrkiet ved at
- fortsætte med at være en stabil og konstant støtte af det europæiske perspektiv, samtidig med at Tyrkiets overholdelse af sine forpligtelser kontrolleres uden kompromis og skelen til andre hensyn
- bekræfte sin støtte til den tyrkiske stats territoriale integritet og enhed og fordømme PKK's nytteløse strategi, der har løsrivelse som formål
- tage initiativ til at indlede en demokratisk dialog om en politisk løsning på det kurdiske problem og sikre det kurdiske samfunds rolle og rettigheder i de tyrkiske institutioner og det tyrkiske samfund.
Endelig bør EU i samarbejde med tyrkiske og kurdiske organisationer bidrage til at udarbejde og gennemføre økonomiske og sociale genopretningsprogrammer for at bekæmpe fattigdom og underudvikling, styrke institutioner og civilsamfund og støtte de demokratiske moderate politiske kræfter i det sydøstlige Tyrkiet. 
Marios Matsakis (ALDE ).
   - Hr. formand, situationen i det sydøstlige Tyrkiet er virkelig yderst foruroligende, men bør ikke overraske nogen. Vold og grove krænkelser af menneskerettighederne, hovedsagelig fra den tyrkiske stat, har været praktiseret med mellemrum i denne region i årtier, og de vil fortsætte med at indtræffe i mange år endnu, medmindre den tyrkiske regering anerkender, at det kurdiske problem ikke vil forsvinde simpelthen ved at man giver hærens generaler frie hænder til at håndtere det på den eneste måde, de kender: ved brutal magtanvendelse.
Den tyrkiske regering må forstå, at de millioner af kurdere, der lever i regionen, må sikres fuld respekt for deres menneskerettigheder. De må have ret til at bruge deres eget sprog, kurdisk, og til at værne om deres traditioner og deres kultur. Desuden må den tyrkiske regering acceptere, at det kurdiske folk har ret til en vis grad af selvstyre. Hvis et sådant med tiden skulle blive forhandlet på plads, ville det ikke skade tyrkernes tarv. Gennem etablering af en varig stabilitet ville det bringe fred og velstand til hele Tyrkiet. Derudover må den tyrkiske regering tage det modige skridt at tiltræde den anmodning, lederen af Kurdistans Demokratiske Parti, Masood Barzani, for nylig har fremsat, om at acceptere den føderale struktur i Irak og erklære generel amnesti for PKK-partisaner.
Hr. Erdogans regering har vist tegn på at ville opnå drastiske demokratiske reformer i Tyrkiet. Vi ved, at det rodfæstede militære establishment i høj grad modsætter sig sådanne reformer. Det tyrkiske folk må forstå, at de, der modsætter sig forandring, faktisk er Tyrkiets sande fjender. Hr. Erdogan udkæmper et vanskeligt slag fuldt af farer med hærens generaler. Vi må opmuntre og støtte ham, for hvis generalerne vinder, vil Tyrkiets fremskridt hen imod demokratisering blive bragt til standsning, og det vil dets fremskridt i retning af tiltrædelse af EU også, og så vil landet igen synke ned til at blive et tilbagestående samfund kontrolleret af et totalitært militær. 
Alyn Smith (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, jeg erklærer at have interesse i denne debat som protektor for kampagnen "Fred i Kurdistan" og som medlem af borgerudvalget EU-Tyrkiet. Jeg tilslutter mig helt bemærkningerne fra min partifælle og kollega, hr. Özdemir, om dialog og om, hvordan denne proces ikke drejer sig om sort og hvidt. Alle parter har fejl, og vi her i Parlamentet må fortsætte med at yde støtte, hvor det er nødvendigt, og kritisere, når det er nødvendigt. Men jeg understreger, at vi også må holde øje med vores egen integritet og sikre, at legitim bekymring for de sørgeligt langsomme fremskridt for fredsprocessen i Kurdistan og hele Tyrkiet ikke bliver et skalkeskjul for dem her i Parlamentet og i EU, der er mere imod tyrkisk medlemskab af EU, end de er for demokratiet.
Københavnskriterierne viser vejen. Københavnskriterierne om anerkendelse af kulturelle, historiske og politiske rettigheder er klare, og de er allerede fastlagt. Vi her i Parlamentet må sørge for at vi selv har rene hænder. EU som forkæmper for dialog og demokrati må sikre, at vi altid husker vores egne principper og vores egen rolle som ærlig og upartisk mægler, der kan hjælpe og kritisere, hvor det er nødvendigt. 
Frederika Brepoels (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, ærede kolleger, det er tydeligt, at siden EU har indledt tiltrædelsesforhandlingerne med Tyrkiet, har vi hver uge hørt om vold og grove krænkelser af menneskerettighederne. De har selv givet os en liste, men jeg vil alligevel henlede Deres opmærksomhed på det brutale mord på de gamle forældre til formanden for det kurdiske institut i Bruxelles, selv om de andre ofre naturligvis ikke skal glemmes.
I sin første reaktion siger kommissær Rehn, at han har fuld tillid til de tyrkiske myndigheder. Jeg synes, det er en temmelig mærkelig holdning, i betragtning af at stadig flere elementer tyder på, at de samme myndigheder var aktivt involverede. Jeg ved ikke, om De har set rapporten fra menneskerettighedsorganisationen IHD om mordet på ægteparret Ferho og den retslige undersøgelse af bombeattentatet i Şemdinli. Disse peger begge i retning af den tyrkiske hær. Da en offentlig anklager for nogle uger siden ville undersøge den direkte involvering af hærens næstkommanderende, som forventes at blive stabschef, blokerede hærledelsen det med det samme. Det er altså de myndigheder, som Kommissionen har al mulig tillid til.
Hr. kommissær, disse episoder blotlægger trods alt på en pinlig måde, at Tyrkiet på ingen måde stræber efter en fredelig løsning af denne konflikt med kurderne. Tyrkiet nægter simpelthen at anerkende de tyrkiske kurderes kulturelle og demokratiske rettigheder til selvbestemmelse. Et lande, som fratager 15 millioner af borgerne alle politiske og kulturelle rettigheder, er efter min opfattelse ikke et demokrati. Et land, hvis myndigheder er aktivt involverede i grove krænkelser af menneskerettigheder og folkeslags rettigheder, er efter min opfattelse heller ikke en retsstat. Hvis vi ignorerer denne realitet og undlader at afgive et kraftigt signal fra Europa, bliver vi medskyldige.
Jeg vil virkelig gerne vide, hvad Kommissionen vil foretage sig. Vil kommissær Rehn nu endelig opfylde sit løfte og optage beskyttelse af mindretal i associeringsaftalen eller ej? Jeg tror, at det allerede kunne være et meget vigtigt skridt, hvis EU indleder en direkte og strukturel dialog med repræsentanter fra det kurdiske samfund i Tyrkiet, for det undlader eller nægter Tyrkiet at gøre. Jeg vil gerne høre Deres mening om dette. 
Geoffrey Van Orden (PPE-DE ).
   - Hr. formand, efter min opfattelse er den største tjeneste, man kan gøre befolkningen i det sydøstlige Tyrkiet, at få de kurdiske ekstremistiske grupper til at ophøre med deres voldskampagne og terrorisme. Det er karakteristisk for terrorkampagner, at deres ofre for størstedelens vedkommende er almindelige civile, der bare vil have en rimelig chance for at opdrage deres børn i en atmosfære af fred, stabilitet, frihed og voksende velstand. Intet af dette kan sikres, mens terrorister og rebeller forfølger deres egne selviske mål, undertrykker, intimiderer og mobiliserer kurdiske lokalsamfund hjemme og i udlandet, og søger at opflamme den internationale mening mod de tyrkiske myndigheder. Jeg forestiller mig ikke, at der er megen ytringsfrihed i de områder, der domineres af PKK.
Fra tid til anden har PKK, en organisation, der har sine rødder i den kolde krig, erklæret våbenstilstand. Den seneste af disse var i august i mindre end en måned. Siden da har de fortsat deres kampagne med vold og mord. Siden sidste weekend er, som kommissæren og andre talere har nævnt, mere end 12 mennesker døde som resultat af terroraktioner. I årenes løb har titusinder været ofre for terrorismen.
Tyrkiets forhandlinger om tiltrædelse til EU er nu i gang. Det er i sig selv en faktor i PKK-kampagnen. PKK er ikke interesseret i et stabilt og demokratisk Tyrkiet, der orienterer sig mod Vesten og trives. De ville foretrække deres egen lille marxistiske stat, der skulle leve i fortiden.
Naturligvis vil vi gerne se reformer i Tyrkiet som en del af moderniseringsdagsordenen. Naturligvis vil vi gerne se store økonomiske forbedringer i det sydøstlige Tyrkiet. Jeg føler enorm sympati for mennesker, der lever i fattigdom og frygt. Vi ønsker, at der kan findes en løsning på rimelige kurdiske bekymringer på en retfærdig og fair måde via forhandlinger. Intet af dette kan opnås på baggrund af vold og fortsatte trusler om vold.
De kurdiske ekstremister må holde op med deres terrorisme. Så kan de tyrkiske myndigheder reagere i en forsonlighedens ånd. 
Markos Kyprianou,
   Hr. formand, jeg vil gerne takke medlemmerne for denne meget interessante diskussion. Jeg har lyttet med stor interesse til Deres bemærkninger og noteret mig dem.
Jeg mener, vi alle kan konkludere, at situationen i det sydøstlige Tyrkiet er alvorlig, og derfor ser vi alle frem til, at man energisk tager fat på situationen via en detaljeret strategi, der ikke kun skal beskæftige sig med sikkerhedsspørgsmål - der er legitime - men også med regionens socioøkonomiske udvikling og udviklingen af kulturelle rettigheder.
Jeg vil gerne referere til premierminister Erdogans tale i august 2005 - som jeg allerede har nævnt - hvori han understregede behovet for med demokratiske midler at løse, hvad han kaldte "det kurdiske spørgsmål". Kommissionen vil tilskynde den tyrkiske regering og dens premierminister til at tage initiativer på basis af de løfter, de gav i den tale i Diyarbakir.
Stabiliteten i regionen er nøglen til, at man kan komme i gang med at løse disse spørgsmål ordentligt, og de fortsatte terrorangreb repræsenterer en alvorlig trussel i denne forbindelse. Samtidig er det meget vigtigt, at sikkerhedsstyrkerne og myndighederne viser tilbageholdenhed og ikke anvender overdreven magt, når de har at gøre med civile.
Jeg vil gerne kommentere et par spørgsmål, som medlemmerne har rejst. Med hensyn til episoderne i Semdinli vil jeg gerne sige, at der foregår undersøgelser både i retssystemet og på parlamentsplan, og vi venter på resultatet af disse undersøgelser. Vi vil fortsætte med at følge situationen.
Jeg har noteret mig spørgsmålet om fremskridt, og vi tilskynder hele tiden den tyrkiske regering til at fortsætte med reformerne og give flere rettigheder til det kurdiske folk. Jeg refererer til det, der er sket for nylig - det er i det mindste et positivt skridt - at man har tilladt udsendelser på kurdisk i tv og radio på visse tidspunkter. Vi venter, at der skal gøres mere i denne forbindelse.
Jeg kan forsikre medlemmerne om, at vi vil fortsætte med at overvåge situationen i det sydøstlige Tyrkiet. Alle disse spørgsmål vil blive rejst over for de tyrkiske myndigheder som en del af vores regelmæssige overvågning af de politiske kriterier. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om seks beslutningsforslag om Darfur(1).
Bernd Posselt (PPE-DE ),
   Hr. formand, vi har gentagne gange beskæftiget os med situationen i Darfur. Det har dog ikke været tilfældet i den senere tid, selv om udviklingen desværre har forværret sig på dramatisk vis. Ifølge hr. Egeland, som er FN's vicegeneralsekretær med ansvar for Darfur, er mere end 200.000 mennesker blevet fordrevet fra deres hjemland, og mere end 96 landsbyer er blevet brændt ned på de få måneder, der er gået siden årets begyndelse - og det mere end et år efter lanceringen af et internationalt initiativ, der skulle stoppe den slags ting. Det viser, at det internationale fællesskab er utroligt svagt, hvad angår Darfur, og det faktum, at FN's vicegeneralsekretær blev forhindret i overhovedet at rejse ind i kriseområdet, viser, at regimet i Khartoum åbenbart helt åbenlyst fornærmer, boykotter og latterliggør det internationale fællesskab.
Derfor er det på høje tid, at vi sætter en stopper for vores gentagne svage protester. Det, der er behov for, er, at FN, NATO, USA, EU og Den Afrikanske Union sætter sig sammen for endelig at blive enige om en samordnet politik for Darfur, som rækker længere end til resolutionerne på papiret. Det betyder, at vi har brug for en væsentligt mere intensiv intervention end den nuværende.
Det er klart, at opfordringen først og fremmest gælder Den Afrikanske Union, men vi kan ikke stå og se til fra sidelinjen, når der helt åbenlyst begås folkemord - det har USA jo udtalt åbent, selv om USA ikke har taget de nødvendige konsekvenser. Det er simpelthen folkemord, der er tale om. På sørgelige mindedage husker vi i dag på dengang, folkemordene i Rwanda og Burundi begyndte, hvor man også valgte at se den anden vej. I dag siger alle, at man skulle have grebet ind dengang. Vi befinder os nu i en lignende situation - vi ser den anden vej, vi handler ikke, vi udnytter ikke vores muligheder, selv om de er svage - vi nøjes med verbale protester.
Det gør, at Darfur ikke kun er en skandale for den sudanske regering, men også for de internationale og europæiske institutioner. Derfor er jeg meget glad for, at vi endelig tager emnet op i Parlamentet igen. Vi skal ganske enkelt indse, at der først kan etableres normale eller bare nogenlunde normale forhold til Sudan, når Sudan endelig holder sine løfter, og de internationale institutioner kan gøre deres arbejde i landet. 
Fiona Hall (ALDE ),
   Hr. formand, da en mission fra Udviklingsudvalget besøgte Darfur i september 2004, blev vi chokerede over på første hånd at se folk, der søgte ly under kviste, fordi deres landsby var blevet bombet. Vi pressede på det tidspunkt hårdt på for at styrke Den Afrikanske Unions overvågningsmission, og i oktober 2004 blev den faktisk udvidet til at indbefatte beskyttelse af civile, der var udsat for umiddelbare trusler.
Tragedien er, at der her halvandet år efter stadig foregår bombninger, angreb og voldtægt til trods for alt, hvad Den Afrikanske Union har kunnet gøre, både ved fredsforhandlinger i Abuja og på stedet i Darfur. Der er simpelthen ikke tilstrækkelig mange afrikanske tropper til, at de kan kontrollere det høje niveau af vold, der især finder sted i nærheden af grænsen til Tchad og i korridoren mellem Tawila og Graida. Det er derfor, FN omgående må involveres i Darfur. Det er nødvendigt, at FN støtter Den Afrikanske Union i resten af dens mandatperiode og er parat til at afløse den i oktober 2006.
Sudans regering siger, at det er kolonialisme. Det er det ikke. Det er en trist erkendelse af, at tidligere initiativer til at begrænse volden stort set er slået fejl. Selv de humanitære bestræbelser i Darfur er nu truet, fordi der bliver lagt hindringer i vejen for adgang for de humanitære hjælpeorganisationer. Når der er over 3,5 millioner mennesker, der er afhængige af fødevarehjælp og medicinsk hjælp, kan vi ikke bare se passivt til. Volden må standse. 
Carl Schlyter (Verts/ALE ),
   Hr. formand, lige siden jeg blev valgt første gang, har vi debatteret situationen i Sudan. Hvad er det, der sker der? Forestil Dem, at en enkelt ven bliver dræbt, og hvor stor tragedie og lidelse, det dødsfald medfører. Forestil Dem så, at 180.000 venner nu er døde under denne konflikt. Forstil Dem, at en enkelt ven får sit hus brændt ned og bliver tvunget til at forlade sit hjem. Hvordan føles det? Forestil Dem nu, at disse tårer bliver ganget med to millioner i Darfur i dag. Forestil Dem, at en enkelt slægtning bliver voldtaget, og forestil Dem så, at det samme sker for titusinder af andre. Det er omfanget af den humanitære katastrofe, der har ramt Sudan.
Hvad gør regeringen så? I beslutning efter beslutning har vi krævet, at den skal afvæbne Janjaweed-guerillaen, men ingenting sker. I beslutning efter beslutning har vi krævet, at den skal samarbejde med det internationale samfund for at hjælpe sin egen befolkning, men der sker meget lidt. Det hjælper ikke på sagen, at FN's udsending Jan Egeland er blevet nægtet indrejse i Darfur, når han finder det passende. Kommissionen giver nu allerede 160 millioner euro og mit eget land Sverige 330 millioner svenske kroner i form af støtte. Hvis de penge skal være til nogen gavn, må regimet samarbejde i stedet for at forsøge at modarbejde vores anstrengelser. Jeg mener, vi bør indføre en våbenembargo, uanset hvad Rusland og Kina siger, og at alle lande, som støtter en våbenembargo, bør hjælpe hinanden og hjælpe med at forhindre, at våbenembargoen bliver brudt.
Desuden er det absurd at fængsle kvinder, som modsætter sig voldtægt, og de pågældende fire unge kvinder bør naturligvis løslades omgående. 
Margrietus van den Berg (PSE ),
   Hr. formand, hr. kommissær, i Darfur er millioner af mennesker på flugt. Flygtningelejrene er helt fyldt op som følge af massive og kaotiske flugtbevægelser af mennesker i nød, der angribes af oprørere og af Janjaweed, ofte med afskyelige beretninger om plyndring og voldtægt. Det er en håbløs situation. Den Afrikanske Union er for svag, og den sudanesiske regering støtter tilsyneladende Janjaweed og vil ikke give den internationale retsorden, der repræsenteres af Den Afrikanske Union og De Forenede Nationer, en chance. Det ser ud til, at den stadig støttes af Kina og Rusland.
I går blev det kendt, at Jan Pronk, FN's særlige udsending i Darfur, fratræder sin stilling. Når selv Jan Pronk, som jeg kender som en uforbederlig fighter og optimist, ikke længere ser nogen chance for fredsprocessen, er det virkelig på tide at ringe med stormklokken. I Darfur raser en uhørt grusom konflikt, som giver EU mulighed for at vise, hvilken rolle det kan spille uden for Europa. I denne uge vises de 100 dages folkemord i Rwanda her i en fotoudstilling. Denne episode er symbolet på hele det internationale samfunds svigten.
Nu bliver vi på ny sat på prøve. Kina og Rusland blokerer enhver aktion. Den Afrikanske Union forsøger alligevel at trække den sudanesiske regering med, men det er for lidt og for sent, og det varer for længe. Nu er det op til den europæiske trojka med penge og støtte fra Den Afrikanske Unions fredsstyrke virkelig at være til stede med logistisk støtte, adgang til fødevarehjælp og beskyttelse af borgere. Denne kaotiske massakre, der var præget af en uhørt grusom interessestrid, må nu omsider stoppe. Parlamentets opfordring i dag i et fortræffeligt fælles beslutningsforslag fastsætter en klar kurs for Solana, Rådet, Kommissionen og vores regeringer og giver dem et incitament. Troværdigheden af Europas rolle i verden står på spil. 
Jaromír Kohlíček (GUE/NGL ),
   . Det er besynderligt, at før der blev fundet olie i det sydlige Sudan, blev der ikke talt meget om Darfur. Agerbrugere passede deres marker, husdyrbrugere passede deres dyr. Det er klart, at Darfur har en særlig tiltrækningskraft for nogle mennesker. Det er ikke noget nyt, at potentielt velstående regioner i Afrika forsøger at løsrive sig. Lad os ikke glemme Biafra, Katanga og andre problematiske dele af et kontinent, som er rigt på naturlige ressourcer. Hvor der ikke er en sådan velstand, er der heller ikke så massive problemer. Når alt kommer til alt, vil vi bestemt ikke kun finde russiske og kinesiske våben i regionen, men også på de fremmede militærbaser i Tchad vil vi finde våben fra andre lande.
Det interessante er, at vi er bekymrede over, at FN's generalsekretær ikke har fået tilladelse til at rejse ind i Darfur. Da der var lignende begivenheder i Eritrea, godkendte Parlamentet humanitær støtte til regeringen. Hvorfor skulle vores beslutning under pkt. 7 ikke opfordre EU, USA og andre til at hjælpe med at få afsluttet situationen i Eritrea også? Selv om det sudanske regime bestemt ikke er et mønster på demokrati, ville det være forkert at ty til magt for at løse konflikten. Jeg er enig i beslutningen, om end med disse forbehold. 
Ari Vatanen,
   Hr. formand, mine kolleger har allerede nævnt, at vi har drøftet dette spørgsmål gentagne gange. Når det gælder menneskerettighederne og værdien af menneskelig værdighed, har vi at gøre med en variabel geometri: Når det er tæt på os, ser det ud som om menneskeliv spiller en rolle, men når det er langt borte, så tager vi os ikke sammen til at gøre noget. 
Jeg har ofte kørt omkring i den del af verden. Jeg kender det golde land. Jeg ved hvordan disse mennesker lever - eller rettere overlever - på disse betingelser, selv når der ikke er nogen konflikt. De er udsat for hungersnød, fødevaremangel og mangel på drikkevand. Man kan ikke forestille sig, hvor hårdt deres liv er. Nu bliver de i hundredtusindvis tortureret, dræbt, og resten er flygtet fra deres hjem, og alligevel vil vi vedtage endnu et beslutningsforslag her. Det viser, hvor hjælpeløst det internationale samfund er, når det skal håndtere menneskelig lidelse. Det er de barske kendsgerninger.
Hvor mange flere konflikter skal vi have? Selv på Balkan tog vi os ikke sammen, før det var alt for sent. Og nu er Darfur alt for langt borte. Kina og Rusland blokerer ganske kynisk vores bestræbelser i FN. Sudans rådne regime - jeg er ked af, at jeg må anvende en udiplomatisk sprogbrug - blokerer for FN's bestræbelser, og vi er magtesløse.
Når vi har internationale konflikter eller problemer, har vi brug for international ledelse. Ellers vil kommende generationer sige til os: "I havde fat på problemet. I så de mørke skyer i horisonten, og I gjorde ingenting". 
Ana Maria Gomes,
   Jeg besøgte Darfur som medlem af en delegation fra Europa-Parlamentet i september 2004, og jeg bevidnede tragediens omfang, som Fiona Hall allerede har nævnt. Derefter har vi i Parlamentet og i EU støttet den rolle, som Den Afrikanske Union har søgt at spille for at løse konflikten. Den har dog stået på i tre år og har medført mere end 200.000 døde og 2 millioner fordrevne og flygtninge.
UNMIS, FN's mission i Sudan, er nået så langt, som muligt er, og forhandlingerne i Abuja gør ikke fremskridt. Konflikten er forværret og er ved at udstrække sig til nabolandet Tchad. Obstruktionen af Jan Egelands besøg til Darfur er endnu en provokation fra det sudanske regime over for FN, der kan lægges oven i de alvorlige krigsforbrydelser og forbrydelser mod menneskeheden, som dets styrker - iberegnet Janjaweed-militsen - har gjort sig skyldige i. De provokatoriske trusler fra Khartoum om at omdanne Darfur til en kirkegård for FN's styrker bør vi ikke lade os skræmme af.
Det internationale samfund kan ikke fralægge sig sit beskyttelsesansvar og bør derfor snarest muligt udsende en robust og veludstyret stabiliseringsstyrke i henhold til FN-chartrets kapitel VII, der kan forberede en større FN-fredsoperation, begge med et betydeligt europæisk bidrag.
Alle medlemmer af FN's Sikkerhedsråd bør påtage sig deres ansvar, deriblandt dem, der som Kina har beskyttet det korrupte og kriminelle diktatur i Khartoum. En varig løsning på konflikten forudsætter også, at de ansvarlige for forbrydelserne i Darfur ikke undslipper retsforfølgning. Her er det vigtigt at støtte Den Internationale Straffedomstols undersøgelser og forstærke sanktionerne mod Khartoum ved strengt at overholde våbenembargoen og også beslutte en embargo af olieeksporten. 
Kathy Sinnott,
   Hr. formand, mine kontakter blandt folk på stedet i det sydlige Sudan fortæller mig, at der lige nu er ved at udvikle sig en situation, som vi omgående må være opmærksomme på. Mens regeringen i Khartoum påstår at overholde fredsaftalerne, hvilket vi ved, at den ikke gør, finansierer den LRA - Herrens Modstandshær - fra det nordlige Uganda, så den kan fortsætte med sit folkedrab på regeringens vegne.
LRA belejrer landsbyerne i det sydlige Sudan, dræber de voksne og tager børnene. Unge piger bliver bortført som sex- og arbejdsslaver, og de bliver solgt, handlet og givet som gaver til LRA's våbenhandlere. Drenge bliver terroriseret, så de faktisk bliver slaver og bruges som vogtere og soldater. LRA er kun en lille styrke, men den vokser, fordi bortførte drenge bliver brugt som soldater.
Det er nu plantningstid i det sydlige Sudan. De civile burde plante, men det kan de ikke på grund af truslen fra LRA, der igen bliver støttet af deres egen regering. Hvis der ikke bliver plantet noget, bliver resultatet hungersnød. Situationen er kritisk, de behøver beskyttelse nu. Vi må spørge os selv: Hvis Rusland og Kina kan støtte regeringen, hvorfor kan vi så ikke støtte det lidende sudanesiske folk? 
Ryszard Czarnecki (NI ).
   - Hr. formand, endnu en gang diskuterer vi Darfur her i Europa-Parlamentet. Det lader til at være en slags uendelig historie.
Vi må desværre indrømme, at den sudanske regering har det fulde ansvar for, at der stadig kæmpes i regionen. Regeringen i Khartoum respekterer hverken de internationale aftaler eller FN's autoritet, idet den betragter de seneste FN-fredsmissioner som en tilbagevenden til kolonialismen. Det er imidlertid værd at bemærke, at den sudanske regering kun tør opføre sig sådan, fordi den ikke er blevet isoleret af det internationale samfund. Som den forrige taler bemærkede, garanterer lande som Rusland våbneleverancer til dette land.
Lad os kalde en spade for en spade. Det, der sker i Darfur, er et folkedrab, som bør fordømmes enstemmigt af FN. Det er yderst upassende, at nogle lande - f.eks. Rusland - blokerer for arbejdet i FN's Sikkerhedsråd i denne sag. Europa-Parlamentet bør lægge pres på den internationale opinion, så Darfur kan ophøre med at være et symbol for vold og misbrug. 
Karin Scheele (PSE ).
   - Hr. formand, krigen i det vestlige Sudan, Darfur, har varet siden 2003. Det rystende resultat af den vedvarende borgerkrig er 200.000 døde og 3.000.000 flygtninge, og observatører beskriver Sudan som Rwanda i slowmotion.
EU og USA har givet udtryk for deres støtte til, at Den Afrikanske Unions mission overdrages til FN-tropper, da Den Afrikanske Unions 7.000 soldater slet ikke kan magte opgaven. FN's særlige udsending for Sudan, Jan Pronk, drager en bitter konklusion og siger, at FN's fredsbevarende arbejde i Darfur har slået fejl, og at man har gjort for lidt for sent. Mange lande har fløjlshandskerne på, når det gælder Sudan, og selv om det ofte er meget forskellige lande, er årsagen næsten altid den samme: forekomster af råmaterialer og naturgas.
Med vores beslutningsforslag opfordrer vi udtrykkeligt FN's Sikkerhedsråd til at træde sammen i et møde for at drøfte volden i Darfur og for at leve op til sit ansvar for beskyttelse af civile.
John Attard-Montalto (PSE ).
   - Hr. formand, jeg mener, at vi alle bør skamme os lidt, fordi vi lever i, hvad vi kalder et diplomatisk samfund og en civilisation, der formodes at være en af de mest avancerede civilisationer i verdens historie. Og alligevel ser vi hjælpeløst til, mens ofre - kvinder, børn, uskyldige - bliver slagtet. Vi taler om det, vi drøfter det, og vi forsøger at narre os selv til at tro, at FN gør noget.
FN kan ikke gøre noget. Vi er ved at indse, at FN, når det står over for et regime, der er parat til at gøre hvad som helst, hvad enten det drejer sig om atomvåben i det ene land eller helt eller delvist folkedrab på uskyldige i et andet, ikke engang kan besøge det sted, hvor uhyrlighederne finder sted. På den anden side ser vi, at militære enheder i et land tager selvstændige initiativer, som det er sket i Irak. Og vi opfordrer nu amerikanerne og europæerne til at redde de uskyldige i Darfur - og vi fordømmer samtidig amerikanerne for, hvad der er sket i Irak, der ikke var det bedste regime.
Jeg vil slutte med at sige, at situationen er så alvorlig, at en tredjedel af flygtningene i mit land, Malta - og vi har haft en debat og afstemning om det i løbet af denne mødeperiode - kommer fra Darfur. Det giver Dem ét eksempel på, hvor desperat situationen er.
Markos Kyprianou,
   Hr. formand, Kommissionen er meget bekymret over situationen i Darfur, der er den sidste åbne konflikt på det afrikanske kontinent. Der bliver med mellemrum ved med at udbryde kampe mellem de krigsførende og civilbefolkningen. I særdeleshed lider kvinder og børn som de første under denne fortsatte vold og vedvarende mangel på sikkerhed.
Selv om man har dæmmet op for det værst mulige scenario via den hurtige indgriben fra Den Afrikanske Union, kan den skrøbelige status quo ikke opretholdes ret meget længere. Næsten 3 millioner mennesker er afhængige af livsvigtig nødhjælp, men adgang og sikkerhedsbetingelser for de humanitære organisationer er begrænset og hæmmes af fortsat vold, herunder direkte angreb på nødhjælpsoperationerne.
Konflikten breder sig nu hurtigt til nabolandet Tchad og kunne bringe den skrøbelige sudanesiske forsoningsproces, som blev indledt med underskrivelsen af den omfattende fredsaftale mellem Khartoum og SPLM den 9. januar 2005, i fare. Der er international enighed om, at den eneste vej frem er en politisk løsning i Darfur. Kommissionen, medlemsstaterne og det internationale samfund støtter i høj grad Den Afrikanske Unions mål om at nå til en hurtig fredsaftale under drøftelserne i Abuja. Dette kunne også lette en smertefri overgang fra Den Afrikanske Unions nuværende militære ansvar i Darfur til FN. En helt nødvendig udvikling, som Den Afrikanske Union selv ser frem til, men som Sudan stadig modsætter sig.
Kommissionen mener, at det nu er på høje tid, at parterne under Den Afrikanske Unions auspicier og med støtte fra det internationale samfund finder frem til en køreplan for fred i Darfur, og til overgangen fra Den Afrikanske Union til FN med fastsatte milepæle og klart definerede ansvarsområder. Det ville gøre det muligt for det internationale samfund at bruge alle former for diplomatisk pres, herunder sanktioner, for at gennemtvinge fremskridt for hele processen.
Ikke desto mindre må en politisk mægling, der skal kunne holde i Darfur, også være baseret på retfærdighed og international støtte til opbygningen af regionen. I denne forbindelse er det vigtigt, at Khartoum og oprørerne bidrager til og hjælper med arbejdet ved Den Internationale Straffedomstol for Darfur, og at donorlandene er parate til at stille en øjeblikkelig fredsdividende til rådighed, så snart der kommer et positivt resultat fra Abuja. 

 - Forhandlingen under ét er afsluttet. Afstemningen finder sted efter forhandlingerne 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om seks beslutningsforslag om Irak: det assyriske samfund og situationen i fængslerne(1).
Nicholson of Winterbourne (ALDE ),
   Hr. formand, det beslutningsforslag, De har fået forelagt, fokuserer på to afgørende spørgsmål vedrørende menneskerettigheder, hvor to særligt sårbare grupper er i alvorlig fare i det moderne Irak. Det første spørgsmål drejer sig om religiøse mindretal, det andet om fanger.
Hvis vi går til de religiøse mindretal, har der i den seneste tid været omfattende angreb på kristne og parallelt hermed mangel på bistand til flygtninge - der var kristne og assyrere - i det nærliggende Syrien og Jordan.
Lad mig straks sige, at religiøs forfølgelse er uislamisk. Profeten Muhammed - fred være med ham - erklærede, at kristne ville være de bedste venner for dem, der fulgte ham, muslimerne. I den hellige Koran gives der klart udtryk for respekt for andre trosretninger. De, der foretog disse overfald, er anarkister. De misbruger Islams navn til deres anarkistiske formål for at indføre et diktatur, hvor de selv har magten.
Hvad kan vi gøre? Vi kan, som vi gør det i dette stærke og fyndige beslutningsforslag, opfordre den nuværende regering på alle niveauer i Irak til at beskytte religiøse mindretal, og - i dette beslutningsforslag - i særdeleshed de assyriske kristne. Vi i EU kunne yde støtte og opfordre det internationale samfund til at give støtte til de flygtninge, der nu løber op i hundreder af tusinder, så vidt jeg forstår, i nabolandene, såsom Syrien og Jordan. Jeg opfordrer Dem til at støtte dette beslutningsforslag.
Med hensyn til det andet spørgsmål - fangers rettigheder - så lad os minde alle om, at lov og orden kræver respekt for loven med hensyn til fangers rettigheder. Det er noget, som alle i det internationale samfund ved, og det gør den nye regering i Irak også. Lad os derfor kræve, at politiske og andre fangers rettigheder bliver fuldt ud respekteret, og lad EU støtte etableringen af lov og orden fra øverst til nederst, et juridisk system, der støtter den valgte regering i Irak. 
Raül Romeva i Rueda (Verts/ALE ),
   Hr. formand, siden invasionen af Irak i marts 2003 er tusindvis af personer blevet anholdt af udenlandske styrker, især fra USA og Det Forenede Kongerige.
I mange af disse tilfælde er der ikke rejst konkrete sigtelser, og de anholdte har ikke engang haft de retsplejegarantier og retlige garantier, der kendetegner en retsstat.
Ifølge flere kilder opholder der sig stadig omkring 15.000 personer i nordamerikanske tilbageholdelsescentre i Irak, og et ikke nærmere fastsat antal personer befinder sig i isolation og på steder, som ikke engang Røde Kors kender, hvilket er en klar og tydelig overtrædelse af den internationale legalitet. De er det, vi nogen gange kalder "spøgelsesfanger". Desuden er der tusindvis af disse anholdte, der har befundet sig i denne situation i mere end et år.
Antallet af anmeldelser af og beviser på tortur, ydmygelser og mishandling ikke alene vokser, men bliver stadig hyppigere og voldsommere.
Hertil kan tilføjes den forfølgelse, som visse grupper lider under på grund af deres religiøse tilhørsforhold, som det er blevet sagt, og som jeg mener, denne beslutning understreger.
Men ud over assyrerne, der bliver særlig nævnt i beslutningen, synes jeg også, at vi burde være opmærksomme på andre ikke-muslimske mindretal såsom yazidierne eller tyrkerne.
Under alle omstændigheder vil jeg gerne her stille to forslag, der efter min mening er vigtige, selv om de ikke er medtaget i kompromisbeslutningen.
For det første vil jeg gerne opfordre de multinationale styrker og de irakiske myndigheder til at offentliggøre navnene på de tilbageholdte personer, sikre dem den nødvendige juridiske rådgivning og tillade dem at få besøg af deres familie, sådan som vi for nylig også krævede det i forbindelse med Guantanamo.
For det andet mener jeg, at Parlamentet højt og tydeligt burde kræve, at alle dem, der er blevet beskyldt for forbrydelser i henhold til international ret såsom tortur, tilbageholdelse og ulovlig anholdelse, bliver dømt.
Dette, mine damer og herrer, har meget at gøre med det, vi behandler i Det Midlertidige Udvalg om CIA's Påståede Brug af Europæiske Lande ved Transport og Ulovlig Tilbageholdelse af Fanger. 
Glyn Ford (PSE ),
   Hr. formand, på PSE-Gruppens vegne vil jeg gerne sige, at vi alle er opmærksomme på den skrækkelige situation i Iraks fængsler. Vi kender alle til, hvad der skete i Abu Ghraib og andre steder. Vi støtter i høj grad dette beslutningsforslag, der kræver tilvejebringelse af betingelser for tilbageholdelse, som svarer til internationale normer. Vi vil stemme for det ændringsforslag, hvori der opfordres til, at navnene på dem, der er tilbageholdt i fængsler bliver afsløret, og at de får lov til at få besøg af deres familie. Vi opfordrer også Iraks parlament til at ratificere konventionen mod tortur.
Jeg vil gerne i særdeleshed tale om spørgsmålet vedrørende assyrerne. Som en, der støtter og bliver støttet af kampagnen "Frels assyrerne", hvis æresformand er lord Carey, den tidligere ærkebiskop af Canterbury, er jeg helt opmærksom på det glemte folk i Irak. Vi hører om sunnierne, shiaerne og kurderne, men hvem har talt om de 800.000 assyrere, der bor i Irak? De udgør 8 % af befolkningen, hvilket ville være betydeligt mere, hvis mange af dem ikke på grund af forfølgelse var flygtet til Jordan og Syrien, hvor de lever under forfærdelige forhold.
Vi opfordrer de irakiske myndigheder til at fordømme alle voldshandlinger mod assyrerne, kaldæerne, syriakkerne og de andre kristne mindretal i Irak. Vi opfordrer de irakiske myndigheder og den internationale styrke til at finde dem, der begår forbrydelser imod dem, at lette deres tilbagevenden og genbosættelse i sikre områder, hvor deres skikke og livsform bliver respekteret, og opfordrer forfatningsudvalget under det irakiske repræsentanternes råd til at bevare alle irakiske samfunds kulturelle og religiøse rettigheder i sine forslag til ændringer af forfatningen. 
Tobias Pflüger (GUE/NGL ),
   Hr. formand, ifølge de seneste oplysninger tilbageholdes mindst 14.000 fanger i Irak uden konkrete anklager. Amnesty International siger helt tydeligt, at besættelsesmagterne USA og Storbritannien direkte overtræder folkeretten med disse fængslinger, og at besættelsesmagterne ikke har taget ved lære af Abu Ghraib.
Der er ingen tvivl om, at disse fængsler i Irak er en del af besættelsespolitikken, og det, der er det egentlige politiske problem, er netop denne besættelse af Irak. Det bør vi ikke lægge skjul på.
Desværre er der en række EU-stater, der deltager direkte i denne besættelse, bl.a. Storbritannien og Polen. Også EU selv er engageret i Irak, f.eks. med Eurojust-Lex-programmet. Jeg tror, at dette program skal revideres, for sådan som retssystemet ser ud i øjeblikket, hvis det skal vurderes ud fra antallet af fængslede, kan programmet vel i virkeligheden ikke være særlig effektivt.
Vi skal derfor uden omsvøb kræve, at besættelsen af Irak og overtrædelserne af menneskerettighederne i fængslerne hører op, og det er Parlamentet, der skal stille dette krav i meget klare vendinger. 
Bernd Posselt (PPE-DE ),
   Hr. formand, først vil jeg sige, at jeg finder det skandaløst, at hr. Pflüger ikke med et eneste ord har berørt de kristnes situation i Irak, men det er måske forståeligt nok, når man ved, at de penge, som hans parti stadig lever af, er penge fra en anden stat, der også forfulgte de kristne massivt, nemlig DDR. 
Hr. Pflüger, på mange områder er jeg absolut enig med Dem. Jeg er og vil altid være en skarp kritiker af interventionen i Irak, og jeg mener også, at vi skal gøre status over denne intervention på en objektiv måde. Denne intervention var for dens tilhængere hovedsageligt legitimeret af, at der i Irak under Saddam Husseins brutale regime skulle ske en forbedring af situationen på menneskerettighedsområdet. Der er også sket en række forbedringer, men desværre må vi konstatere, at en række ting også er blevet værre.
Den første ting - og en af de værste - er, at interventionen i Irak resulterede i, at den meget komplicerede etniske balance i denne kunstige stat, som blev etableret af kolonimagterne efter Første Verdenskrig, er gået op i limningen, og at ingen har noget koncept for, hvordan en fornuftig stat i Irak skal se ud.
Det rammer de mindre folk og især de små minoriteter hårdest, især assyrerne og andre små folkeslag. Jeg synes, det er imponerende, hvor svært mange her i Parlamentet har det ved at gå ind for de kristnes rettigheder og også at give udtryk for, at de gør det. Denne minoritet bliver forfulgt, fordi de har den kristne tro. Hvem skal tale deres sag, hvis ikke det er os i Europa, hvor 85 % af befolkningen er kristne?
Vi skal udvise solidaritet med enhver, der udsættes for forfølgelse, og med enhver, hvis menneskerettigheder bliver overtrådt, men der skal også være en naturlig forbindelse mellem et Europa, som er overvejende kristent, og de urgamle kristne minoriteter i dette område, minoriteter som har en kompliceret historie bag sig, og som i dag i særlig grad lever under ustabile forhold. De bliver forfulgt, fordi de er kristne, af ekstremistiske elementer, som misbruger islam politisk, sådan som Lady Nicholson of Winterbourne så præcist har sagt det, med det formål at undertrykke minoriteter, de ikke bryder sig om, og gøre dem til slaver. Det er en politisk islamisme, som forfølger minoriteterne.
Hvad angår situationen i fængslerne, så er det med rette, at vi er kritiske. Vi må indse, at mens vi har væltet et diktatur og er involveret i opbygningen af demokrati og retsstatsprincippet - et mål, jeg støtter, og som også EU skal støtte massivt - så skal vi selvfølgelig også lade os bedømme ud fra passende normer. Fængselsforholdene og retfærdighed er de første skridt imod en fungerende retsstat, og det gælder naturligvis også de fængsler, der ikke administreres af irakerne selv, men af andre.
Alt i alt må man sige, at menneskerettigheder er udelelige, og at ingen kan arbejde effektivt for menneskerettighederne, hvis man vender det blinde øje til.
Michał Tomasz Kamiński (UEN ),
   . Hr. formand, mit parti og jeg har altid støttet og støtter fortsat vestlige demokratiers intervention i Irak for at forsvare grundlæggende værdier og grundlæggende menneskerettigheder. Set fra mit synspunkt som fortaler for USA's og andre demokratiske magters intervention i Irak må jeg sige, at det er med stor bekymring og sorg, at jeg har modtaget nyheden om, at der er indikationer for krænkelse af menneskerettighederne foretaget af en regering, som skulle være demokratisk, og som skulle have bragt demokratiet til Irak.
Vi befinder os i en meget uheldig position, hvis vi efter at have væltet Saddam Husseins diktatur fortsat er vidne til overtrædelser af menneskerettighederne i Irak. Det er årsagen til, at jeg - selv om jeg ikke er enig med mange af de foregående talere og er uenig i brugen af ordet "invasion" om det, der skete i Irak - i denne sag må indrømme, at vi bør handle i fællesskab i Parlamentet og klart kræve, at både de vestlige demokratier og den nye demokratiske regering i Irak skal overholde menneskerettighederne. Det er kun respekt for menneskerettighederne, som kan legitimere de handlinger, som mit land også støttede, uanset den daværende regering.
Jeg vil også gerne slå fast, at det er rosværdigt, at Parlamentet har fundet styrken til at tage til orde for at forsvare en kristen minoritet. Vi må også konstatere, at kristne bliver forfulgt ikke bare i Irak, men i hele verden, og vi europæere bør komme til den befolkningsgruppe til undsætning, som den foregående taler nævnte.
I Europa i dag og især i EU er mindretalsrettigheder garanteret. Rettighederne for religiøse mindretal, muslimer og alle andre mindretal, man kan forestille sig, og som findes på vores kontinent, er også garanteret. Det er normen, og det er en del af de resultater, som EU repræsenterer. Det repræsenterer også det aktuelle stade af den europæiske civilisation.
Det er grunden til, at vi har ret til at kræve menneskerettigheder for kristne. Begivenheder i Irak påvirker, og det er særlig vigtigt, et gammelt folk fra denne region. Det er et folk, hvis kristendom og etniske rødder, som er uadskilleligt forbundet med irakisk jord, er dybt indlejret i vores historie. Det er ikke et immigreret folk, de er ikke indtrængende. De er urbefolkningen i disse områder.
Som det ofte er tilfældet i Parlamentet, er denne beslutning et kompromis, som har støtte på tværs af partierne. Jeg håber, at vi i denne beslutning lige så enstemmigt vil kræve, at den nye irakiske demokratiske regering respekterer menneskerettighederne, som at religionsfriheden for alle indbyggere i Irak garanteres. 
Józef Pinior,
   Hr. formand, i de seneste måneder har vi set en stigning i volden mod religiøse mindretal i Irak. Den 29. januar blev f.eks. fire kirker og Vatikanets embassadebygning i Baghdad og to kirker i Kirkuk udsat for angreb. Tre mennesker blev dræbt, heriblandt en 14-årig dreng, og mange blev såret. Volden er især rettet mod den assyriske befolkningsgruppe og mod andre kristne minoriteter. Den assyriske befolkningsgruppe nedstammer fra et gammelt folk, som levede i disse områder, og den er nu truet af tvungen forflytning. Dermed står verdenskulturen over for at se den assyriske kultur forsvinde i Irak.
Det vigtigste spørgsmål i forbindelse med genopbygningen af Irak er fortsat at sikre lov og orden. Den politiske situation bærer mange af borgerkrigens kendetegn, og den må ikke have lov til at forværres til en beskidt krig, hvor ordensmagten konstant anvender tortur, hvor der tages gidsler, og hvor lovløshed karakteriserer kampen mod oprørsstyrker. Irak har brug for flere dommere, en professionel politistyrke og et straffesystem, som opfylder internationale standarder.
Det irakiske ministerium for menneskerettigheder og EU's integrerede retsstatsmission for Irak Eurojust Lex bør spille en særlig vigtig rolle i at kontrollere dette problem. EU må nu beslutte at udvide missionens mandat med hensyn til at træne den irakiske ordensmagt og med hensyn til retsmedicin. 
Marios Matsakis,
   Hr. formand, i den indledende sætning i den nyeste rapport fra Amnesty International om tilbageholdelse og tortur i Irak hedder det, at næsten tre år efter, at de allierede styrker invaderede Irak og væltede Saddam Husseins regering, er menneskerettighedssituationen i landet stadigvæk skrækkelig. Veldokumenterede rapporter som denne og mange andre er dyster læsning, hvor der opregnes eksempler på arbitrær tilbageholdelse, udbredt tortur inklusive brutal prygling, brækning af knogler, elektriske stød, udrivning af negle, ophængning af lænkede mennesker fra loftet, påførelse af brandsår, voldtægt og seksuel ydmygelse, angreb af hunde, drab uden lov og dom, og meget mere.
Kære kolleger, disse foragtelige forbrydelser sker ikke i den onde Husseins fængsler, men i fængsler, der styres og drives af USA og Storbritannien. Vi bebrejdede med rette Hussein, hvad der foregik for mere end tre år siden. Skal vi nu bebrejde Bush og Blair og drage til ansvar for den grove mangel på respekt for menneskeliv og værdighed, som finder sted i fængslerne i Irak i dag? Vi her i Vesten må jo trods alt sikre, at vi sætter de højeste standarder og ikke bliver fundet skyldige i mishandling af medmennesker, hvis liv ligger i vores hænder. 
Erik Meijer,
   Hr. formand, Irak havde i lang tid et frygteligt regime, frygteligt for modstandere, frygteligt for fanger, frygteligt for mindretal og endda frygteligt for det store flertal. Vi har i mellemtiden praktisk erfaring med spørgsmålet, om man virkelig kan forbedre en sådan situation ved hjælp af intervention udefra. Måske er det tilfældet for nogle få grupper. Det gælder for kurderne i den nordlige del, som for længe siden faktisk havde løsrevet sig fra Irak, og også for de politiske modstandere, som var flygtet til udlandet.
For de fleste mennesker er Irak ikke deres fælles stat, men et kampområde mellem udenlandske interesser og de meget forskellige gruppeinteresser, som shiitterne, sunnitterne, kurderne og også de overlevende kristne mindretal fra perioden før islam har. I modsætning til de andre grupper råder de kristne ikke over et eget område som en mulig delstat i en føderation.
Vi deler fuldt ud hr. Posselts bekymringer over denne gruppe. Alligevel kan ingen under de nuværende omstændigheder tilbyde en virkelig løsning. De udenlandske besættere har forringet fængselsvæsenet yderligere, tilladt, at dødsstraffen genindføres, og er ikke i stand til at give størstedelen af befolkningen et fremtidsperspektiv. Selv om det foreslåede beslutningsforslag med rette konstaterer en række forkerte ting, er det stadig alt for optimistisk, og det bidrager ikke rigtigt til en løsning af problemerne. Det er vigtigt for at lære, at militære interventioner intet løser. 
Urszula Krupa,
   . Hr. formand, debatten i dag handler om den assyriske befolkningsgruppe i Irak og problemet med tortur i irakiske fængsler. Mens individuelle soldater i de internationale besættelsesstyrker i Irak dømmes for krænkelser af fangers menneskerettigheder, kommer den voksende vold mod kristne fra islamiske ekstremister. De bruger afpresning, angriber kirker eller udfører andre former for ulovligheder, som truer eksistensen for det ældste assyriske samfund i disse områder, en befolkningsgruppe som taler chaldo-aramæisk.
Massakrer på det assyriske folk er ikke noget nyt, der er registreret 33 af dem siden det tredje århundrede, men de er blevet langt hyppigere. Problemerne i denne region kan imidlertid ikke løses med aggression og vold. Vold avler vold, ligesom aggression avler aggression. Situationen kræver derfor national dialog, accept af religiøse forskelle og, som der står i beslutningen, at ophavsmændene til volden identificeres og stilles for retten. Det skal gøres lettere for flygtninge at vende hjem, og det er også nødvendigt at give irakerne virkelig støtte til at genopbygge deres land.
Vold er ikke nogen god eller langsigtet løsning på problemer nogen steder i verden. Derfor appellerer vi for respekt for menneskerettighederne og menneskelig værdighed. 
Marek Aleksander Czarnecki (NI ).
   - Hr. formand, i den internationale konvention om borgerlige og politiske rettigheder slås det fast, at ingen må tilbageholdes ulovligt, og at fængsling skal være i overensstemmelse med loven. Det står der i lovgivningen, men hvordan ser virkeligheden ud?
Det er velkendt, at forholdene i de irakiske fængsler ligger langt under alle humanitære og sanitære standarder. Der anvendes tortur og anden grusom, umenneskelig eller nedværdigende behandling. De amerikanske myndigheder praler af, at de undersøger alle forlydender om upassende behandling af fanger. Pentagon har udtalt, der er i de seneste år er indledt disciplinærsager mod 200 soldater, som beskyldes for upassende behandling af fangerne. Hvis vi ønsker at så demokratiets frø i dette land, så vil det i hvert fald ikke lykkes, så længe vores repræsentanter i landet optræder som gerningsmænd i stedet for at bringe hjælp. 
Jaromír Kohlíček (GUE/NGL ).
   - Den humanitære katastrofe i Irak er et resultat af aggressionen fra USA's og "de villiges koalitions" side. Hvis De ikke ved, hvilke lande dette omfatter, så er de næste på listen Det Forenede Kongerige og Polen, fulgt af en række andre lande. Repræsentanter fra disse lande har bl.a. arbejdet med at træne irakiske politifolk, og jeg er overbevist om, at de har brugt denne lejlighed til at opfordre politifolkene til at overholde internationale standarder for behandling af fanger. Jeg er også sikker på, at fangerne er blevet informeret under pkt. 9, stk. b, i denne beslutning om, hvordan man effektivt indgiver en klage til retten. Jeg antager, at de andre procedurer, som der korrekt henvises til i dette beslutningsforslag, også er blevet diskuteret med dem. Desværre har jeg endnu ikke set politifolk i Irak protestere mod fangernes situation eller mishandlingen af mindretal. Vi må derfor indtage en fast holdning i disse spørgsmål og vedtage dette beslutningsforslag i den ændrede form. Det vil til gengæld være gavnligt, hvis kriterierne i beslutningen dannede grundlag for retningslinjerne for fremtidige forhandlinger om støtte til besættelsesstyrken og marionetstyret. Jeg støtter beslutningen. 
Markos Kyprianou,
   Hr. formand, vi er i stigende grad bekymrede over den etniske og religiøse vold og den mulige eskalering heraf i Irak. Mangel på respekt for menneskerettighederne og lov og orden i Irak giver anledning til alvorlig bekymring i det internationale samfund. Alle etniske og religiøse grupperinger i Irak, herunder assyrerne, har ret til beskyttelse og til at udøve deres etniske, religiøse, politiske, administrative og kulturelle rettigheder.
EU støtter udviklingen af et sikkert, stabilt og demokratisk Irak, med et parlament og en regering, der er valgt på basis af en forfatning, som garanterer respekt for menneskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder for hele Iraks befolkning. Det er et af de afgørende mål for EU, sådan som de er fastlagt i den mellemlange strategi fra juni 2004. Dette mål er lige så vigtigt i dag, som det var dengang.
Kommissionen understreger vigtigheden af effektiv beskyttelse og fremme af menneskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder, og tilskynder den irakiske regering til at gøre, hvad der er nødvendigt i denne forbindelse. Det bør også indbefatte afskaffelsen af dødsstraf, der til stor skuffelse for EU blev genindført af de irakiske myndigheder i 2004.
Vi tilslutter os det internationale samfund, når vi giver udtryk for vores dybeste bekymring for tilfælde af påstået tortur og mishandling af irakiske fanger. Vi fordømmer alle episoder med misbrug af fanger i Irak, hvad enten det skyldes irakiske styrker eller de internationale styrker, som noget, der strider mod international humanitær lov, og opfordrer til, at de ansvarlige drages til ansvar. Vi har noteret os, at Det Forenede Kongerige, USA og de irakiske myndigheder har iværksat undersøgelser af rapporter om sådanne overtrædelser, og at nogle af de ansvarlige for tortur og mishandling allerede er blevet dømt. Vi understreger de forpligtelser, der er formuleret i Genève-konventionerne om, at anvendelse af tortur eller umenneskelig behandling er en grov overtrædelse af disse konventioner.
Det er af vital betydning for Irak og det internationale samfund, at de arbejder sammen om at genetablere fuld respekt for international lovgivning, herunder menneskerettighederne og humanitære standarder.
EU er forpligtet til aktivt at støtte stabiliseringen af Irak. Kommissionen og medlemmerne af EU arbejder sammen for at styrke lov og orden gennem en EFSP - den europæiske sikkerheds- og forsvarspolitik - operation betegnet EUJUST LEX. Det er en integreret retsstatsmission, der giver oplæring i EU's medlemsstater inden for områderne forvaltning og kriminalefterforskning for 770 overordnede embedsmænd og ledere fra det irakiske justitsvæsen, politi og fængsler. Et væsentligt element i dette er undervisning i menneskerettighederne.
Herudover støtter vi fremme af menneskerettighederne, hvoraf en vigtig del beskæftiger sig med forebyggelse af tortur og med rehabilitering af ofre, og vi støtter i samarbejde med FN valgprocessen og den forfatningsmæssige proces. 
Formanden.
   - Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted efter forhandlingerne. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om seks beslutningsforslag om Egypten: Sagen om Ayman Nour. 
Nicholson of Winterbourne (ALDE ),
   Hr. formand, dette stærke beslutningsforslag henleder Parlamentets opmærksomhed på den skæbne, en forfulgt politiker, Ayman Nour, lederen af oppositionspartiet Al-Ghad, har, og anmoder de egyptiske myndigheder om at respektere vores synspunkter.
Vi i EU er med rette stolte af vores nære forhold til Egypten. Faktisk er Egypten med i ledelsen af Den Parlamentariske Forsamling for Euro-Middelhavsområdet, og sammen med Egypten har vi defineret en europæisk naboskabspolitik, der styrker den politiske dialog og integrerer os sammen med Egypten - der er den første blandt ligemænd i Den Arabiske Liga - til fremme af fred og stabilitet. Egypten hjælper os med dette arbejde.
Vi beklager derfor bittert, at dr. Nour efter præsidentvalget for nylig og parlamentsvalget i november og december sidste år blev arresteret. Det er vanskeligt at tro, at de anklager, som han er idømt fem års fængsel for, kan være sande. Ayman Nour har hundreder, ja, tusinder af tilhængere. Det er meget vanskeligt at se, hvorfor han skulle gide eller have behov for at forfalske nogle af de nødvendige 50 underskrifter for at få gjort sin kandidatur juridisk gyldig. Vi er meget foruroligede over hans forværrede helbredstilstand, vi er dybt foruroligede over, at appelsagen skal for en dommer, der antages at have en større interessekonflikt, og vi ønsker faktisk at minde den egyptiske regering og de egyptiske domstole om, at menneskerettighederne er det fundamentale grundlag for partnerskabs- og associeringsaftalen mellem EU og Egypten, som vi sætter så stor pris på.
Faktisk vil vi gerne understrege, at vores opfattelse ligger helt på linje med Egyptens egne love, og derfor anmoder vi den egyptiske regering om at se på dette igen og at regulere rammerne, så oppositionens kandidater kan stille op, og måske kunne man endog genoverveje valget af dommer for dr. Nour. 
Alyn Smith (Verts/ALE ),
   Hr. formand, vi må forstå, at dette er det tredje beslutningsforslag, der drejer sig om menneskerettighederne i Egypten og i særdeleshed dr. Nours situation.
Dr. Nour blev idømt fem års fængsel for den påståede forbrydelse at have forfalsket sit politiske partis registreringsdokumenter. Han blev nummer to ved sidste præsidentvalg og er i dag fortsat i et fængsel, hvor hans helbred fortsat forværres. Det er på en måde positivt, at hans sag skal genovervejes ved kassationsdomstolen den 18. maj 2006, men vi må holde nøje øje med denne retssag. I beslutningsforslagets betragtning I forpligter vi os til en ad hoc-delegation, som i det mindste skal prøve at få ham at se, hvis retssagen fører til, at han fortsat skal være fængslet. Men det er klart - i det mindste efter min gruppes opfattelse - at han straks bør løslades, fordi de forbrydelser, han er anklaget for og dømt for, ikke forekommer at have grundlag i virkeligheden.
Den egyptiske regering bør ikke være i tvivl om, at vi vil se med stor interesse på denne sag. Dr. Nour er et eksempel på de langt mere omfattende vanskeligheder i Egypten med menneskerettighederne i almindelighed, og det er i denne forbindelse, at dette beslutningsforslag lægger op til nogle konkrete fremskridt. I beslutningsforslagets punkt 7 og 8, som jeg vil anmode kommissæren om at kommentere her i eftermiddag, opfordrer vi Kommissionen til at skabe et særligt underudvalg om menneskerettighederne inden for rammerne af associeringaftalen mellem EU og Egypten. Der er en mangel i menneskerettighederne i Egypten, som man må tage fat på. Oprettelsen af et særligt udvalg til at overvåge og håndhæve handlingsplanen vil være en konkret måde, hvorpå vi kan sætte magt bag de varme ord, som Parlamentet har så let til.
Egypten er en skattet partner for EU og Parlamentet i fredsprocessen i Mellemøsten, en allieret i så mange sager og en partner, når det gælder udvikling, men vi må erkende, at Egypten ikke lever op til vores normer. Vi må om nødvendigt eksplicit benytte associeringsaftalen til at hjælpe med udviklingen og opbygningen af det civile samfund i Egypten til gavn for det egyptiske folk og et mere konstruktivt samarbejde mellem EU og Egypten. 
Carlos Carnero González (PSE ),
   Hr. formand, efter min mening er det vigtigste punkt i dette beslutningsforslag det næstsidste, hvor der står, "opfordrer Republikken Egyptens parlament til at indlede en proces med demokratisering og håndhævelse af retsstatsprincipperne og menneskerettighederne, således at det kan komme til at spille en ledende rolle i regionen som en model for parlamentarisk demokrati i fremtiden".
Egypten er af afgørende betydning i Mellemøsten, det er vigtigt i Middelhavet, og det er og bør vedblive med at være en privilegeret partner for EU. Men derfor er det vigtigt, at der ikke kan sættes spørgsmålstegn ved, at Egypten er et demokrati. Beklageligvis ser vi i tilfælde som hr. Nours, at det stadig ikke forholder sig sådan.
Jeg lærte hr. Nour at kende på det første møde i Den Parlamentariske Forsamling for EU-Middelhavssamarbejdet i Kairo. Vores pres gjorde, at han blev frigivet. Jeg mødtes med ham sammen med hr. McMillan-Scott og fru Flautre. Han er demokrat, og efter min mening er det eneste, der kan siges, at han bør frigives.
Det er det, vi forventer af den kassationsdomstol, der skal mødes til maj, som et klart tegn på, at Egypten vil tillade ytrings-, forsamlings- og samvittighedsfriheden, og at alle frit kan give udtryk for deres tanker i kommende valgprocesser. 
Erik Meijer (GUE/NGL ),
   Hr. formand, stabiliteten i Egypten har længe beroet på modellen med en etpartistat. Dette parti har efter præsident Nassers periode ikke længere repræsenteret en fælles ideologi, men kun den fælles interesse i at have regeringsmagten. Ud over dette monopol på statsmagten kan individuelle udenforstående godt deltage i valg nu, men kun så længe de ikke udgør en trussel for dem, der sidder fast på magten. Derved løber oppositionskandidater konstant risiko for at blive ubehageligt forfulgt, intimideret eller fængslet. Frem for alt må de ikke få en chance for at omgive sig med en velstruktureret og permanent bevægelse.
Den i 1981 udråbte undtagelsestilstand er stadig et vigtigt instrument for fortsættelsen af denne situation. Denne gang er forhenværende parlamentsmedlem og forhenværende præsidentkandidat Ayman Nour blevet offer for det. På grund af den egyptiske stats bidrag til stabiliteten i Mellemøsten, især til den siden 1978 eksisterende fredelige sameksistens med nabolandet Israel, er der fra Europas side påfaldende lidt kritik af denne situation. Tværtimod søger EU et godt samarbejde med alle stater langs Middelhavskysten. Min gruppe støtter helhjertet kravet om, at Egypten demokratiserer, gør en ende på undtagelsestilstanden og ikke længere lægger hindringer i vejen for modstandere. 
Ari Vatanen (PPE-DE ),
   Hr. formand, jeg vil gerne stille et mundtligt ændringsforlag om at indføje et nyt punkt 5 a med følgende ordlyd: "kræver doktor Ayman Nour frigivet".
Hr. formand, her til morgen havde vi den belarussiske oppositionsleder, hr. Milinkevitsj, her. Han er på fri fod, men det er Ayman Nour ikke, selv om de befinder sig i samme situation i deres respektive lande. Hr. Milinkevitsj sagde, at når han gik til et valgmøde, måtte han medbringe sit eget drikkevand. Nuvel, alle har en indbygget forhåbning om at drikke demokratiets klare vand, og hvad hr. Milinkevitsj gør i Belarus, prøver Ayman Nour at gøre i Egypten. Han prøver at give det egyptiske folk håb. Han ønsker at give håb til de mennesker, der tror på en fri morgendag.
Egypten spiller på mange måder en afgørende rolle i Mellemøsten. Hvis det ikke viser vejen til demokratisering for resten af regionen, vil dens fremtid være fordømt på forhånd. Egypten spiller en vigtig rolle i forholdet til USA og ved sin konstruktive holdning til Israel, men hvis dets forhold til EU skal blive tættere, må Egypten tage skridt i retning af demokrati. Det egyptiske folk fortjener demokrati.
Hvorfor sidder Ayman Nour i fængsel? Han sidder der på meget tynde anklager. Han er ikke tilbageholdt for noget. Han er tilbageholdt, fordi han vovede at stille op mod præsident Mubarak. Hvis vi ønsker, at demokratiet skal blomstre i Egypten, må vi sikre, at dr. Nour bliver sat på fri fod. Hvis det sker, vil han også frigøre de demokratiske kræfter i denne del af verden, hvilket også er et spørgsmål, der drejer sig om den fremtidige stabilitet i denne del af verden. 
Markos Kyprianou,
   Hr. formand, jeg glæder mig over de ærede medlemmers interesse for menneskerettighedsspørgsmålene i vores nabolande, i særdeleshed i Egypten og i Ayman Nours sag.
Kommissionen har nøje fulgt retssagen mod hr. Nour, lederen af Egyptens oppositionsparti, Al-Ghad, siden han blev arresteret i februar 2005. Som De er opmærksomme på, understregede EU i sin reaktion på den dom på fem års fængsel, som hr. Nour fik i december, at fængslingen sendte et negativt signal om demokratiske reformer i Egypten.
Efter vores opfattelse bør sagen ses inden for rammerne af demokratiseringsprocessen i Egypten, ligesom den har forbindelse med justitsvæsenets uafhængighed. Kommissionen forventer, at kassationsdomstolen vil overveje sagen i overensstemmelse med retsvæsenets processer i Egypten og med internationale juridiske standarder. Kommissionen er parat til gå ind i en politisk dialog og en dialog om menneskerettighederne med Egypten, inden for rammerne af den europæiske naboskabspolitik. Forhandlingerne om udarbejdelsen af en handlingsplan er ret fremskredne. Vi har tillid til, at vi kan gøre yderligere fremskridt i de kommende uger, og håber at afslutte forhandlingerne i de kommende måneder.
For at overvåge gennemførelsen af handlingsplanen - og det bør kunne besvare hr. Smiths spørgsmål - vil der blive oprettet en struktur af underudvalg inden for rammerne af associeringsaftalen. Underudvalgene skal beskæftige sig med politiske reformer og reformer af menneskerettighederne i Egypten. 
Formanden.
   - Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted efter forhandlingerne, dvs. om et øjeblik. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er afstemningen.

Ari Vatanen (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne stille et mundtligt ændringsforlag om at indføje et nyt punkt 5 a med følgende ordlyd: "kræver doktor Ayman Nour frigivet".
Dette ændringsforslag er godkendt af de vigtigste politiske partier.

 - Afstemningen er afsluttet. 
Formanden.
   - Jeg erklærer Europa-Parlamentets session for afbrudt.
