EU-anerkendelse af folkedrabet på romaer under Anden Verdenskrig
Formanden
Næste punkt er formandens udtalelse om EU's anerkendelse af folkedrabet på romaerne under anden verdenskrig.
I dag er romaerne det største etniske mindretal i EU. De udgør også det mest undertrykte samfund i Europa i dag. Under anden verdenskrig blev de forfulgt på grund af deres race af nazisterne på samme måde som jøderne. I hundredtusindvis af romaer, hvis forfædre havde været europæiske borgere i generationer, blev slagtet. Den 27. januar i år var det 66-årsdagen for befrielsen af Auschwitz-Birkenau, og på den dag mindes vi, at romaerne var den tredjestørste gruppe blandt ofrene i denne lejr. Desværre er ikke alle europæere klar over det. Kun nogle få EU-medlemsstater har officielt anerkendt folkedrabet på romaerne. Det er på tide at gøre EU-borgerne bevidste om, at romaer, der lever blandt os, oplevede det traume som samfund at blive ofre for et folkedrab. Uddannelse er det bedste middel mod diskrimination. Parlamentet optræder som EU's stemme i kampen for menneskerettigheder. I dag taler vi for vores romabrødre og -søstre. Vi vil gerne, at deres lidelser bliver husket, og deres situation forstået bedre.
Der vil nu finde en kort forhandling sted om dette emne, så vær venlig ikke at forlade Parlamentet. Først vil vi høre en udtalelse fra Rådet, og integrationen af romaerne er jo en af det ungarske EU-formandskabs prioriteter. Herefter følger en udtalelse fra næstformanden i Kommissionen og til sidst korte indlæg fra de politiske grupper.
Enikő Győri
formand for Rådet. - (HU) Hr. formand, mine damer og herrer! Lad mig begynde med et citat af Friderika Kolompár, der overlevede Porajmos: "Vi fandt min far, da vi besøgte Auschwitz den 2. august 1994 eller 1995. Navnene stod på en stor plade. Vi vidste, at de var blevet bragt til Tyskland, men ikke nøjagtig hvor. Hvis en mandlig sigøjner fra Fehérvár ikke havde standset mig, ville jeg have rakt armen ind i ovnen og taget et stykke af den. Jeg tænkte, at jeg ville tage det med hjem som et relikvie. Så var det, at min søn Józsi sagde: "Ræk ikke armen derind, mor, du risikerer at få en infektion." "Jeg er ligeglad", svarede jeg. "Hvordan ved du, at det var her din bror eller din far blev brændt?", spurgte han. Jeg besvimede og blev bragt ud af krematoriet."
På vegne af det ungarske formandskab vil jeg gerne tilslutte mig det ædle initiativ, som Parlamentet og formand Buzek personligt har taget til at mindes ofrene for Porajmos, romaernes Holocaust, på dette møde. Hvorfor er det vigtigt at mindes? Bør vi ikke beskæftige os med fremtiden i stedet? Den amerikanske historiker George Santayana skrev i 1905: "De, der ikke kender historien, er dømt til at gentage den".
I selv de mest beskedne skøn satte man antallet af dræbte romaer og sintier under anden verdenskrig til 220 000. De blev alene dræbt, fordi de tilhørte disse to etniske grupper eller med deres forfølgeres udtryk "denne race". De var ungarere, tjekker, rumænere, franskmænd, tyskere, polakker, serbere og endnu flere nationaliteter. Mænd og kvinder, gamle mennesker og børn. Mange, mange børn. Hvis de havde levet i dag, ville mange af dem have været EU-borgere. Mindedagene minder os løbende om, at familierne i sigøjnerlejren i Auschwitz-Birkenau i modsætning til de jødiske fanger kunne holde sammen. Som en ungarsk Holocaust-overlevende har sagt, vidste selv SS, at sigøjnerfamilierne ikke kunne splittes. De fik lov at blive sammen indtil natten mellem 2. og 3. august 1944, hvor de stadig levende blandt de 30 000 indbyggere i lejren blev myrdet, da deres barakker blev brændt ned.
EU opstod af flammerne fra anden verdenskrigs helvede på jord - Shoah og Porajmos. EU-grundlæggernes drøm var, at Europas folkeslag sammen skulle afvise alt, hvad der havde ført til denne ufattelige foragt for menneskeliv, til Auschwitz og Birkenau - Europas folkeslag i fællesskab inklusive den europæiske romabefolkning på i dag 10-12 mio. mennesker. "Men det er jo fortid," kan man indvende. "Hvor er fremtidsperspektivet i det?" Det ungarske formandskab tror på, at vi så sandelig skal tale om fortiden og fremtiden samtidig. Da Ungarns premierminister Viktor Orbán forelagde det ungarske EU-formandskabs arbejdsprogram for Europa-Parlamentet den 19. januar, sagde han: "Romastrategien er et prioritetsspørgsmål for det ungarske formandskab, for det nytter ikke noget, at Europa er klogt, hvis det er hjerteløst. Europa har imidlertid kun hjertet på rette sted, hvis det skaber muligheder for social integration af de mest udsatte sociale grupper."
Jeg vil personligt være meget stolt, hvis vi alle i fællesskab kunne vedtage en fælles, europæisk rammestrategi for romaerne inden slutningen af dette formandskab. Arbejdet er i gang takket være Parlamentets og Kommissionens engagement. Rådet og det ungarske rådsformandskab vil gerne bidrage hertil. Vi vil gerne bidrage til at højne den indsigt, at romaerne - som alle folkeslag og etniske grupper i Europa og resten af verden - ikke er et problem, men en økonomisk, kulturel og menneskelig ressource.
Maroš Šefčovič
næstformand i Kommissionen. - (EN) Hr. formand! For nogle få dage siden mindedes vi Holocaust på mindedagen herfor her i Parlamentet sammen med en række overlevende. På vegne af Kommissionen sætter jeg stor pris på, at vi i dag mindes ofrene for folkedrabet på romaerne også.
Efter besøg i Oswiecim, Yad Vashem eller Holocaust-museet i Washington DC er man altid chokeret over den umenneskelighed, som Holocaust-forbryderne udviste. De, der besøgte børnenes pavillon i Jerusalem, vil være enige med mig i, at vi forlod pavillonen rystede og ude at stand til at fatte, at disse hændelser var mulige i Europa og for kun 60-70 år siden.
Derfor må vi tale om det. Vi må lære vores børn om denne sørgelige historie, fordi vi jo ved, at historien har en tendens til at gentage sig. Så vi må være helt sikre på, at denne grusomhed bliver husket og aldrig gentaget. Lad os sammen bekæmpe fortidens spøgelse.
Vi har høstet en bitter lære af historien om, hvad racehad og intolerance kan udløse. EU er derfor bygget på grundlæggende rettigheder og værdier, som inkluderer beskyttelse af mindretal, princippet om fri bevægelighed og forbud mod diskrimination, og som gælder fuldt ud for romaerne.
Det er uacceptabelt, at romaerne i det 21. århundrede stadig diskrimineres på grund af deres etniske oprindelse. Alt for mange romaer er stadig ofre for racisme, diskrimination og social udstødelse. Alt for mange romabørn er stadig at finde på gadehjørnerne i stedet for i klasseværelserne. Alt for mange romaer nægtes stadig en fair chance på arbejdsmarkedet, og alt for mange romakvinder er stadig ofre for vold og udnyttelse.
Inklusionen af romaerne er en prioritet for EU, som kræver engagement og en fælles indsats af de nationale og lokale myndigheder, civilsamfundet og EU-institutionerne. For sin del er Kommissionen dybt engageret i at forbedre situationen for romaerne og navnlig deres sociale og økonomiske integration.
Vi har arbejdet løbende med disse mål. Det er et gammelt engagement, og vi har det fortsat som en langsigtet prioritet. Imidlertid må vi erkende, at ansvaret for romaintegrationen primært ligger hos medlemsstaterne, og derfor gav vi dem i den meddelelse, vi vedtog sidste år, en konkret liste over tiltag til forbedring af deres nationale integrationspolitikker for romaerne. Det var det første politiske dokument nogensinde, der var specielt helliget romaerne.
Imidlertid viser vores vurdering, at der skal lægges et yderligere stykke seriøst arbejde i medlemsstaterne for at få en bedre effektivitet i deres romaintegrationspolitikker. Derfor vil Kommissionen i april i tæt samarbejde med det ungarske formandskab vedtage en europæisk ramme for de nationale romaintegrationspolitikker, som vil indeholde forslag til håndtering af udstødelsen af romaer.
Lad mig for at runde af i denne højtidelige stund på Kommissionens vegne atter understrege betydningen af at beskytte de grundlæggende rettigheder i Europa og sikre en harmonisk integration af alle i samfundet. Det er meget vigtigt at sikre, at historien bestemt aldrig gentager sig.
Lívia Járóka
Hr. formand, hr. minister, hr. kommissær, mine damer og herrer! På vegne af min gruppe Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) vil jeg gerne udtrykke min tilfredshed og taknemmelighed over, at Parlamentet for første gang mindes romaofrene for Holocaust. Det er netop, hvad vi efterkommere skal gøre: huske og lære. Vi må vise respekt for ofrenes lidelser og i enighed og fælles tolerance integrere denne smertelige lære i vores fælles historie og fælles hukommelse. Derfor er det så vigtigt for os at støtte universiteter, videnskabelige samfund og forskningsinstitutioner i arbejdet med at afsløre og fremlægge den modgang, som romaerne i vores lange historie har mødt og udholdt. Jeg foreslår, at nationale læseplaner i alle europæiske lande skal indeholde den århundreder lange fælles historie, som flertalssamfundene deler med romaerne.
Dagen i dag er også en anledning til at styrke denne enhed og forsikre os om, at vi romaer er borgere i vores lande og en statsskabende faktor som frie og lige europæiske borgere. Først da bør vi være tilfredse.
Vi har syv hundrede års fælles historie bag os. Syv århundreder fyldt med kampe, hvori vi ved utallige lejligheder har udvist loyalitet over for vores hjemlande og Europa. Ihukommende de mørke tider med segregering og forfølgelser skal vi hente vores styrke i disse opløftende øjeblikke af fælles historie og finde håb i, at vi ved at forene os kan blive et værdigt, harmonisk samfund. Lige som vi deler en fælles historie, vil vi - som alle ved - dele en fælles fremtid. Og jeg håber, at vi sammen kan opnå det hele, lige som jeg også er sikker på, at vi kun kan opnå det sammen.
De bestræbelser, der er udfoldet af engagerede mennesker i generation efter generation, må vi hver især videreføre, så vi kan opbygge en mere acceptabel og mere perfekt verden i vores eget liv og vores egen tilværelse. Vores forfædre har utallige gange demonstreret, at vores nationer kan forene sig, hvis vores skæbne er på spil. Og for os er romaernes situation i Europa et spørgsmål om skæbne. Det er vores tur nu, og det første skridt må tages i dag.
Hvis De vil tillade mig en sidste bemærkning, så vil næste skridt skulle tages om to uger på plenarmødet, når den europæiske romastrategi endelig kan iværksættes, som vi alle forventer.
Hannes Swoboda
Hr. formand! Tak for Deres udtalelse, og jeg vil også gerne takke formanden for Rådet og næstformanden i Kommissionen. Jeg vil gerne takke alle, der har foreslået denne forhandling, og fra min gruppe især fru Göncz. Som jeg sagde i dag, har udslettelsen af romaerne ofte været skubbet i baggrunden, når vi har talt om udslettelsen af jøderne. Imidlertid var der også andre ofre for de nationalsocialistiske uhyrligheder. I denne forbindelse vil jeg også gerne nævne de homoseksuelle, som allerede er blevet nævnt af formanden i en anden sammenhæng.
Jeg er enig med formanden for Rådet og også med den foregående taler i, at den bedste måde at mindes på er, at vi også tænker på fremtiden. Vi kan ikke være tilfredse med den situation, som romaerne på vores kontinent står i i dag. De diskrimineres fortsat, og fordommene blomstrer videre. Når et land nu overvejer at gå tilbage til udtrykket sigøjnere i stedet for at bruge ordet romaer for at undgå forvirring, vil jeg bestemt ikke kritisere det, men blot sige, at kampen mod fordommene og kampen mod diskrimination er det, der tæller, og ikke at man bøjer sig for diskriminationen ved at skifte navn.
Vi har drøftet romaspørgsmålet her i Parlamentet i årevis, og vi må indrømme - selv på vores besøg i de forskellige lande - at der stadig er meget store problemer, at den onde cirkel med diskrimination og dårlige vilkår stadig ikke er brudt, og at mange børn i dag stadig undervises i separate skoler. Jeg er derfor også meget taknemmelig for, at det ungarske formandskab tager emnet op. Trods alle vores meningsforskelle i denne sag vil vi forhåbentlig sammen opnå stor succes.
Vores gruppe har gennem hr. Schulz for noget tid siden været i kontakt med den tyske forfatter Günter Grass, som også har oprettet en romafond. Günter Grass sagde engang til romaerne, at de i deres permanente tilstand af spredthed strengt taget var europæere på en måde, som vi andre, der var indespærret i hver vores nationalitet, burde huske på, hvis det forenede Europa ikke skulle udvikle sig til en bureaukratisk, administrativ og almægtig økonomisk kolos. I hvert fald i denne ene henseende var dette folk, som vi kaldte sigøjnere, foran os andre med deres grænseoverskridende mobilitet. De burde efter Günter Grass' mening først og fremmest have lov til at bevise deres identitet med et europæisk pas, som garanterede dem retten til at opholde sig hvor som helst fra Rumænien til Portugal.
Vi bør skabe de betingelser, der får alle romaer til at føle sig hjemme, uanset hvor de bor. Vi bør også skabe betingelser, der giver dem mulighed for at rejse frit i hele Europa uden at blive deporteret igen. Når vi endelig ser det ske, vil vi virkelig have gjort meget for romaerne, og så vil vi have omskabt de forfærdelige ting, som nazisterne gjorde mod romaerne i Holocaust under anden verdenskrig, til hændelser, der hører fortiden til.
(Bifald)
Renate Weber
for ALDE-Gruppen. - (RO) Hr. formand! "Samudaripen" er det ord, der på romani betyder "helvede på jord", med andre ord folkedrab eller Holocaust. Helvede på jord er beskrivelsen af, hvordan Europas romaer oplevede anden verdenskrig, da hundreder af tusinder af dem blev myrdet alene af den grund, at de var romaer. Vi kender faktisk ikke det nøjagtige tal. Holocaust-museet i Washington DC mener, at det er omkring en kvart million. I andre undersøgelser nævnes tal på over en million dræbte romaer i krigsårene. Denne mangel på vished skyldes disse Holocaust-ofres ringe status. Det er yderligere et bevis på, at dette folkeslag har været systematisk diskrimineret eller ignoreret i århundreder.
Derfor er det et historisk øjeblik, at Parlamentet i dag fremsætter en erklæring via sin formand. Men vi kan ikke bare stoppe her. Denne lejlighed må følges op af specifikke foranstaltninger på både EU-plan og nationalt plan. Sådanne anerkendelser af folkedrabet på romaerne skal kommer fra alle medlemsstater, og desuden skal der udbredes viden om dette kapitel i vores historie blandt Europas borgere.
Førend europæiske børn i skolen lærer om Holocaust og de hundredvis af år, hvor romaerne har været slaver i mange lande, som nu er EU-medlemsstater, og indtil det europæiske samfund indser, at vi har en historisk pligt over for denne befolkningsgruppe, vil det ikke lykkes os at føre vores antiracismekampagner ordentligt, og vi får heller ikke meget held af vores nationale eller europæiske romaintegrationsstrategier.
Catherine Grèze
Hr. formand! Jeg er meget bevæget, når jeg taler her i eftermiddag. Jeg vil frem for alt takke Dem, hr. formand, personligt for Deres engagement.
Anerkendelsen af folkedrabet på romaerne er et historisk øjeblik for de millioner af europæere, som tilhører grupperne yenish, sinti, roma, manouche eller rejsende folkeslag. Hundreder af tusinder af deres slægtninge blev myrdet i disse mørke år, ofte efter uværdigt at være blevet stemplet som socialt udstødte.
Imidlertid er det også et historisk øjeblik for os alle - borgerne i EU. Lad os ikke glemme, at romaerne var de første til at flytte mellem forskellige lande i Europa, længe før vi havde oprettet vores fælles område. I dag er de med en befolkning på 10 millioner vores største mindretal. Deres historie er også vores historie.
Det var på høje tid at genskabe tilliden til disse europæiske borgere i deres europæiske institutioner. Vores samfund har skyet dem, og de bliver stadig straffet dobbelt. Til krigens rædsler er der føjet forsømmelse, ligegyldighed og tavshed. Anerkendelsen af folkedrabet på romaerne er derfor en ægte mindehandling. Det giver tydeligvis lejlighed til at mindes, men det bør først og fremmest være en garanti for en anderledes fremtid.
I sidste uge i Bundestag påtog parlamentsmedlemmer fra øst og vest, fra både dette og de nationale parlamenter, sig deres ansvar over for historien ved at tilskynde til anerkendelse af dette folkedrab. Det er det første skridt mod en ændring af de måder, hvorpå vores medborgere ser på disse europæere. Der er stadig lang vej at gå. Lad os gøre romaerne til europæiske borgere i sig selv.
Marek Henryk Migalski
for ECR-Gruppen. - (PL) Hr. formand! At romaerne var ofre for et folkemord under anden verdenskrig er lige så selvindlysende, som at jøderne blev ofre for samme skæbne. Enhver, der benægter dette faktum, bør behandles lige så uforsonligt som dem, der benægter jødernes Holocaust. De har ret i, at romaerne udgjorde den tredjestørste etniske gruppe blandt dem, der blev ofre for massakren i Auschwitz. Den andenstørste var polakker. Alle nationer, der blev ofre for Holocaust under anden verdenskrig, bør huskes. Vi bør huske alt, hvad der skete i Auschwitz og de andre koncentrationslejre såvel som mordene i Katyń og andre steder under de forfærdelige fem-seks år, så den slags handlinger aldrig bliver gentaget. Parlamentet har en moralsk og en politisk forpligtelse til at sikre, at dette minde holdes i live, og vores forhandling i dag er en af måderne at gøre det på.
Cornelia Ernst
Hr. formand, mine damer og herrer! Dette er et virkelig vigtigt øjeblik, fordi vi i dag for første gang i Parlamentet mindes de romaer og sintier, der blev ofre for Holocaust.
Lad mig begynde med et afskedsbrev skrevet af den 14-årige dreng Robert Reinhard i 1943, før han blev deporteret til Auschwitz fra et tysk børnehjem. Han skrev: "Jeg har fundet mine forældre igen. Vi bliver transporteret til en koncentrationslejr. Efter en lang ransagelse af min sjæl er jeg nået til det punkt, hvor jeg kan se døden i øjnene. Tak igen for alt, hvad I har gjort for mig. Hilsener til alle. Vi ses i himlen. Robert."
Ligesom 500 000 andre romaer og sintier kom denne dreng aldrig tilbage, og selv om romaer og sintier sammen med jøderne blev de første ofre for samlebåndsmassakren, kender vi i dag 66 år senere stadig ikke den fulde sandhed. Flertalssamfundets fælles skyld skøjter man også ofte hen over. Vi har brug for at kende hele sandheden ved dette kapitel i historien.
Romaer og sintier må hævnes, og Holocaust anerkendes som en forbrydelse mod menneskeheden for at sikre, at den aldrig forekommer igen. Vi må kæmpe med ildhu for at fjerne fordommene over for dette folk. Vi må sætte en stopper for racehad og vold som f.eks. det, der foregik forrige år i Ungarn, og vi bør gøre det med overbevisningens mod. Frihed, lighed og solidaritet er ikke et privilegium for de få, men en ret for alle, fordi menneskerettigheder og borgerrettigheder er udelelige.
Niki Tzavela
Hr. formand! Jeg vil gerne bakke op om det, der er sagt indtil nu. Romaerne har bidraget afgørende til Europas udvikling, især kulturen. Jeg vil gerne bemærke helt nøgternt, at ethvert program vedrørende romaer i EU, der kommer fra Kommissionen, er fragmenteret og ofte indgår i programmerne for sociale udstødelse. Jeg vil foreslå en mere rationel tilgang. Med andre ord at Kommissionen vedtager et initiativ alene for romaer uden for rammerne af social udstødelse, så der er et program, der kun vedrører romaer. Det vil sætte os i stand til at arbejde mere effektivt for romaerne på nationalt plan.
Formanden
Fru formand for Rådet, hr. næstformand i Kommissionen, mine damer og herrer! Jeg vil gerne takke Dem alle for Deres bemærkninger. Det er en meget vigtig debat for os alle og for Parlamentet som helhed.
Forhandlingen er afsluttet.
Skriftlige erklæringer (artikel 149)
Cristian Dan Preda
Jeg er meget glad for opfordringen til EU til at anerkende folkedrabet på romaerne under anden verdenskrig. Nogle medlemsstater har allerede taget dette skridt, og jeg håber, at de vil blive fulgt af lige så mange andre medlemsstater og desuden af EU som institution. Desværre er det store flertal af Europas borgere ikke bekendt med folkedrabet på romaerne. Derfor må vi ikke nøjes med en symbolsk gestus, som det også blev understreget af den rumænske præsident, da han i sin tale i oktober 2007 anerkendte folkedrabet på romaerne. Vi må tilskynde Europas folkeskoler til at inddrage romaernes Holocaust i deres læseplaner. På den anden side er det uacceptabelt, at en etnisk minoritet, 66 år efter at fangerne blev befriet fra kz-lejren i Auschwitz, mødes med udbredt diskrimination i hele EU. Derfor mener jeg, at den sociale integration af romaerne, som er en af det ungarske formandskabs prioriteter, skal være centrum for en europæisk politik, der bygger på en specifik, effektiv og målbar indsats.
Jarosław Leszek Wałęsa
Spørgsmål om ofrene for Det tredje Riges tyranni under anden verdenskrig er stadig yderst ømtålelige, men et emne, der er værd at se nærmere på. I dag ønsker vi at udvide opfattelsen af Holocaust, eftersom offentligheden forstår udtrykket som masseudryddelsen af jøderne. "Udrensningen" af andre etniske, nationale og sociale grupper under anden verdenskrig bør også huskes og mindes. Alt for få mennesker er klar over, hvad der skete, især de unge europæere. Derfor prøver vi på at fremme det smertefulde og i nogen grad forsømte spørgsmål om udryddelsen af romaerne i dagens forhandling. Porajmos, som er romaernes ord for denne udryddelse, krævede mellem en halv og to millioner romaers liv i hele Europa. De var den tredjestørste gruppe målt i nationalitet, der blev myrdet i Auschwitz, efter jøderne og polakkerne. Disse fakta efterlader ingen tvivl om, hvor enorme romaernes tab var, og det giver os europæere en forpligtelse til at mindes dem, der uretfærdigt blev ofre for folkedrabet, og at udbrede kendskabet til deres skæbne. Det er en prioritet for den nuværende og de kommende generationer at højne bevidstheden om disse begivenheder.
Elena Băsescu
Romaerne er den største etniske minoritet i EU i øjeblikket, men de har også været den mest undertrykte i tidens løb. I hundredtusindvis af romaer blev dræbt og forfulgt under anden verdenskrig. Desværre har kun nogle få medlemsstater anerkendt, at udryddelsen af romaerne faktisk var et folkedrab. For at mindes ofrene og som et udtryk for dyb respekt for de overlevende romaer fra Holocaust anerkendte den rumænske præsident i 2007 de grusomheder, som romaerne blev udsat for, og tildelte tre romaer, der overlevede folkedrabet, det rumænske nationale kors af tredje grad for "Tro tjeneste". Romaerne er en del af Rumæniens fremtid, et europæisk Rumænien. Holocaust-tragedien er nu en del af vores kollektive hukommelse. Jeg vil benytte anledningen til at hilse en af det ungarske formandskabs prioriteringer velkommen, nemlig romaintegrationsstrategien. Den bedste måde at mindes på er at skue fremad. I den enkelte medlemsstat må vi se nærmere på århundreders historie, som romaerne har været en del af, og styrke dette romainitiativ nu. De er frie og lige europæiske borgere. Vi bør også skabe forudsætningerne for romaernes fri bevægelighed uden at udvise dem igen. Vi har brug for et befolkningssamfund, som bliver fuldt integreret i det moderne samfund.
Elena Oana Antonescu
Jeg hilser det initiativ velkomment, som Parlamentets formand Jerzy Buzek har taget til at bede EU om en officiel anerkendelse af nazisternes og deres allieredes folkedrab på romabefolkningen under anden verdenskrig, fordi det er et vigtigt skridt i kampen for at forsvare Europas mest spredte etniske minoritets rettigheder.
Ti tusinder af medlemmer af romabefolkningen blev underkastet tortur eller myrdet i de besatte østlige områder, og endnu tusinder døde i naziregimets koncentrationslejre. Historikeren Michael Billig resumerer doktrinen om raceoverlegenhed med følgende udtalelse: "En mand dræbes ikke for det, han gør, men for den, han er." Denne sætning kan bruges til at opsummere den triste virkelighed fra den tid, hvor over en million romaer blev undertrykt og frataget deres frihedsrettigheder, herunder friheden til at videreføre slægten.
Jeg mener, at vi har brug for specifikke EU-foranstaltninger til at bekæmpe racisme og social udstødelse. Jeg vil hævde, at vi har brug for bedre koordinering og en udveksling af god praksis på EU-plan mellem nationale og europæiske romaintegrationsstrategier.
