Godkendelse af protokollen
Formanden
Protokollen fra mødet i går er omdelt.
Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg den som godkendt.

Maij-Weggen
Fru formand, der var et punkt på dagsordenen sidste tirsdag. Heri kom hr. Janssen van Raay med kommentarer om det frivillige pensionssystem. Han sagde dér - jeg er meget hurtigt færdig - «Desværre har en række nederlændere gennem deres repræsentanter accepteret denne ordning. Det er det, jeg i går ønskede at få ført til protokols«. Fru formand, jeg har spurgt hr. Dankert, om dette stemmer. Han er dekan for de nederlandske 31 og har meddelt mig, at dette helt sikkert ikke kan være sandt. Jeg ville derfor modsige, hvad hr. Janssen van Raay tirsdag sagde her ved arbejdets begyndelse.

Formanden
Det tager vi til efterretning, fru Maij-Weggen.

Breyer
Fru formand, jeg vil gerne bede Dem om at sørge for, at medlemmerne af Parlamentet får stillet nederlændernes klage vedrørende patenteringsdirektivet til rådighed.
Vi har talt utrolig meget om gennemskuelighed i denne uge, men det går ikke, at Europa-Parlamentet sagsøges, mens de enkelte medlemmer ikke må modtage stævningen. Jeg beder Dem altså om at sørge for, at de medlemmer, der ønsker det - og jeg tror, at der er en stor interesse for det her - får udleveret stævningen så hurtigt som muligt, især da Parlamentets juridiske tjeneste allerede er ved at udarbejde et svar. Jeg mener, at vi også selv er nødt til at bevise vores troværdighed, hvad angår gennemskueligheden.

Formanden
Fru Breyer, også dette tager jeg til efterretning. Vi vil undersøge, hvad der er muligt.

Hallam
Fru formand, jeg henviser til ændringsforslag 49 i betænkning af McCarthy. Det er registreret, at jeg har stemt imod dette ændringsforslag, men i virkeligheden ønskede jeg at stemme ja. Det vil jeg gerne have ført til protokols.

Formanden
Det vil blive rettet, hr. Hallam.

Carnero González
Fru formand, jeg vil blot gerne påpege, at i ændringsforslag 7 til betænkning af McCarthy kom jeg ved en fejltagelse til at stemme for. Jeg ønskede faktisk at stemme imod. Jeg har meddelt det til Præsidiet, men jeg ser det ikke afspejlet i protokollen, og jeg så gerne, at det stod i den.

Formanden
Det vil også blive rettet.
(Protokollen godkendtes)

Afstemning
Nassauer
Fru formand, jeg skal gøre opmærksom på, at der er en meningsforstyrrende trykfejl i forskellige dokumenter og i forskellige sprogversioner. Det formuleres rammende i selve betænkningen i ændringsforslag 5 til artikel 3, stk. 2, litra c: »... dog således at varigheden ikke kan overstige tre år og efter fornyet afgørelse højst kan forlænges med fem år.« Disse tre år dukker op som fem år i nogle versioner og dokumenter. At forlænge fem år til fem år, det er naturligvis meningsforstyrrende, som enhver kan se. Vi anmoder om, at dette korrigeres i en egnet form. Denne fejl dukker f.eks. også op i samlingen af ændringsforslag i forbindelse med ændringsforslag 5, dér er det forkert. I hr. Wiebengas original under nr. 5 er det rigtigt. Jeg ville være taknemmelig, hvis tjenesterne kunne tage højde for dette.

Formanden
Jeg takker Dem for disse henvisninger, hr. Nassauer. Det vil vi tage hensyn til.
(De to forslag til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges i på hinanden følgende afstemninger)

Deprez
Opbygningen af Den Europæiske Unions ydre grænse er en absolut nødvendighed. Den må ikke være hullet som en si. De vedtagne bestemmelser skal ikke desto mindre indføres efter Geneve-konventionens ånd og bogstav og efter den europæiske konvention om beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder.
En tredje søjle bliver føjet til disse to første. Det drejer sig om en supplerende foranstaltning, der er fastsat i Amsterdam-traktaten, som vil blive gennemført inden fem år fra datoen for dens ikrafttrædelse, og som vil gøre midlertidigt ophold af humanitære grunde på Unionens område mulig, ikke kun for enkeltpersoner, men også for grupper af personer, der egentlig ikke lever op til bestemmelserne i de førnævnte konventioner, men hvor beskyttelse af den fysiske og moralske ukrænkelighed nødvendiggør en midlertidig beskyttelse i Den Europæiske Union.
Foranstaltningen synes at være virkelig nødvendig, navnlig på grund af Unionens manglende evne til at føre en ordentlig udenrigs - og fælles sikkerhedspolitik, om det så er ved dens grænser!
Derfor må man være entydig i forbindelse med den nødvendige deling af ansvaret, som flygtningestrømmen medfører. Det må høre op med de lange og vanskelige diskussioner, som skaber uenighed mellem de medlemsstater, der alle forsikrer, at de har gjort deres yderste i forbindelse med modtagelse af flygtninge og for det meste af tiden antyder, at de andre stater gør alt for lidt. Der skal fastlægges præcise vurderingskriterier.
Lad os endnu en gang slå fast, at den midlertidige beskyttelsesordning naturligvis skal efterfølges af en vurdering i rette tid af betingelserne og de nødvendige midler for at forberede en passende tilbagevenden og en vellykket reintegrering af de fordrevne, der vender tilbage til deres hjemlande. Dette må man sørge for ved gennemførelsen af en sådan foranstaltning.

Iversen
De danske socialdemokrater har stemt for fælles regler for tildeling af midlertidig flygtningestatus, for minimumsrettigheder til sådanne flygtninge og for en mere solidarisk fordeling af flygtningene mellem medlemsstaterne. Problemet er, at mange fordrevne personer, eksempelvis flygtningene fra krigen i det tidligere Jugoslavien, ikke opfylder de betingelser for flygtningestatus, der er fastsat i Geneve-konventionen, og at disse flygtninge bliver meget ulige fordelt mellem medlemslandene. Vi har behov for fælles regler for, hvem der skal have flygtningestatus, hvor længe de skal have lov til at blive i Unionen, og hvilke vilkår de skal have, mens de er her. Vi har stemt for, at en midlertidig beskyttelsesordning kun skal bruges i nødstilfælde ved pludselig massetilstrømning af flygtninge. Geneve-konventionen skal fortsat være udgangspunktet, og menneskerettigheder skal respekteres.

Lindqvist
Forslaget er i sig selv aldeles udmærket og nødvendigt. Europa bør tage et større ansvar i forbindelse med flygtningekatastrofer. Forslaget skal ses som et supplement til Geneve-konventionen, der altid skal overholdes.
Man kan ikke skabe solidaritet med flygtninge via love eller tvang. Detaljerede regler eller tvangsbeslutninger via et kvalificeret flertal kan derfor ikke anbefales. Fordelingen af flygtninge skal tage udgangspunkt i et fælles ansvar, men bygge på frivillige aftaler.

Theorin
Det er vigtigt at understrege, at de fælles aktioner kun skal påberåbes i nødsituationer, hvis der er tale om massetilstrømning af flygtninge. Reglerne om midlertidig beskyttelse skal altid baseres på princippet om, at international beskyttelse er en pligt ifølge den internationale asylret og menneskerettighedsreglerne. Det er også vigtigt at understrege, at reglerne om midlertidig beskyttelse ikke må berøve nogen adgang til asylproceduren.
Betænkning af Lehne (A4-0408/98)

Deprez
Det er vigtigt, at problemet med procedurerne om adgang til området for personer, der ikke er i besiddelse af nogen rejselegitimation eller ikke har noget dokument, der er anerkendt af den medlemsstat, hvortil der ansøges om indrejsetilladelse, bliver løst på den mest fornuftige måde. Ud fra dette synspunkt kan en ensartet udformning af et dokument, hvorpå der kan anbringes et visum, vise sig at være nyttig. Jeg ser dog kun en sand interesse, hvis indførelsen af sådanne dokumenter effektivt kan bidrage til, at der kommer en harmoniseret europæisk politik angående visum. Ud fra dette synspunkt kan en ensartet udformning af dokumenter kun være et skridt på vejen.
Sammen med medlemmerne af Udvalget om Retlige Anliggender og Borgernes Rettigheder er jeg parat til at acceptere, at indførelsen af et ensartet dokument til visum skal indskrives i fællesskabsretten, under henvisning til artikel 100 C i traktaten om De Europæiske Fællesskaber snarere end til artikel K.3, stk. 2, i traktaten om Den Europæiske Union.
Angående lufthavnstransit traf Domstolen afgørelse i den juridiske forhandling mellem Kommissionen, der blev støttet af EuropaParlamentet og Rådet, til Rådets fordel, fordi Domstolen anså, at dette spørgsmål udelukkende henhørte under den tredje søjle. Vi kan kun ønske, at Domstolen ikke gør det samme i forbindelse med et ensartet dokument. Det angår Parlamentets troværdighed på området.
Jeg vil klart fastslå, at opbygningen af Den Europæiske Unions ydre grænser er en absolut nødvendighed, og at det er fuldstændig uhørt at lade hvem som helst komme ind på Unionens område på en hvilken som helst måde. Jeg vil ligeledes sige, at jeg deler ordførerens holdning om, at den uundværlige ensretning af bestemmelsen de facto ikke udvander indholdet af bestemmelserne i Geneve-konventionen og i den europæiske konvention om beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder.
Da dette nu er slået fast, støtter jeg de to ændringsforslag.

Iversen
De danske socialdemokrater har stemt for en fælles aktion om ensartet udformning af ark til visum og om en ordning for lufthavnstransit. Vi har imidlertid stemt imod udvalgets indstilling til, at den fælles aktion skal erstattes af et direktiv og en forordning med hjemmel i søjle 1. Vi mener, at forslag som disse hører hjemme under det mellemstatslige samarbejde i søjle 3.

Lindqvist
I Norden har man næsten et halvt århundredes erfaring med den nordiske pasunion på mellemstatsligt niveau. Denne model burde også kunne blive vejledende for EU. Amsterdam-traktaten er endnu ikke trådt i kraft, og den kan derfor ikke bruges som reference. Retsgrundlaget bør ikke ændres, så Rådet kan træffe kvalificerede flertalsafgørelser. Jeg kan ikke støtte Kommissionens ambitioner om at blive en slags »regering« i EU. Der skal i stedet gives øget magt til medlemslandene og Rådet.

Falconer
Fru formand, i går kommenterede jeg det kamarahold, der havde fået adgang til mødesalen. Jeg spurgte, om kameraholdet havde fået tilladelse til at filme i salen, og om det kunne undersøges. Deres sekretariat sagde, at det ville undersøge sagen. Kan De oplyse mig om, hvorvidt de havde fået tilladelse til at filme på den pågældende måde?

Formanden
Ifølge de oplysninger, jeg har fået, har et medlem af Parlamentet med tilladelse ladet sig filme oppe på tribunen.

Falconer
Det har ikke tidligere været tilladt at filme i mødesalen eller på tribunen. Jeg kan ikke forstå, hvordan dette medlem har fået tilladelse til at blive filmet. Jeg vil anmode Dem om at tage sagen op i Præsidiet, da det er meget vigtigt at behandle Parlamentet med en vis værdighed. Der løber kamerafolk rundt overalt uden for mødesalen, og hvis vi også giver dem adgang til selve mødesalen, vil den hurtigt blive oversvømmet med fjernsynskameraer. Jeg vil anmode Dem om at overgive sagen til Præsidiet.

Formanden
Hr. Falconer, jeg tror ikke, at denne bekymring er helt så berettiget, men jeg skal sørge for, at det bliver undersøgt endnu en gang.

Perry
Fru formand, det drejer sig om en lignende sag. Da jeg og flere andre medlemmer i går forlod mødesalen efter afstemningen for at gå til frokost, fik vi uden for døren stukket papirer i hånden af folk iført T-shirts med diverse slogans. Nogle medlemmer var lige ved at falde, da de forlod mødesalen. Vi blev opfordret til at underskrive en for mig at se helt acceptabel erklæring, men en sådan demonstration hører ikke hjemme på Parlamentets område. Jeg vil på det kraftigste anmode Dem og formandskabet om at undersøge, hvilke regler og bestemmelser der kan bringes i anvendelse for at forhindre sådanne demonstrationer på Parlamentets område og i selve mødesalen. Folkene i går og deres sag stødte mig ikke specielt, men næste gang kan det udmærket være folk, som jeg og de øvrige valgte medlemmer af Parlamentet kan føle os meget generet af.

Formanden
Jeg har taget det til efterretning, og vi vil overveje, hvordan vi skal bære os ad i sådanne tilfælde.

Stoffer, der anvendes ved ulovlig fremstilling af narkotika
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0367/98) af Pirker for Udvalget om Borgerlige Frihedsrettigheder og Indre Anliggender om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af Rådets direktiv 92/109/EØF om fremstilling og markedsføring af visse stoffer, der benyttes ved ulovlig fremstilling af narkotika og psykotrope stoffer (KOM(98)0022 - C4-0081/98-98/0017(COD)).

Pirker
Fru formand, mine ærede damer og herrer, kære kolleger, nu handler det om et instrument til bekæmpelse af narkotika, det handler nemlig om et instrument, som bør hjælpe os til så vidt muligt at gøre det vanskeligt eller så vidt muligt at forhindre, at prækursorer anvendes til illegal fremstilling af narkotika. Man har brug for disse prækursorer til fremstilling af narkotika, til fremstilling af heroin, kokain og især syntetiske stoffer som ecstasy, ICE, LSD, amfetamin, for disse stoffer fremstilles udelukkende af prækursorer.
Baggrunden for, at vi har brug for sådan et instrument, er, at narkotikaforbruget vokser, ikke kun i Europa, men i hele verden, især forbruget af syntetiske stoffer. Jeg har fået udleveret de nyeste tal, der siger, at der i 1997 alene i Europa blev beslaglagt 2½ millioner ecstasy-piller, halvdelen heraf i Nederlandene. Samme år blev 267.000 LSD-doser beslaglagt, heraf var halvdelen igen i Nederlandene. Disse tal vedrørende beslaglæggelser er et tegn på, at narkotikaforbruget er tiltagende. Men de er også et tegn på, at antinarkotikastrategier virker, og at politimæssige foranstaltninger er effektive, fordi der netop beslaglægges flere syntetiske stoffer.
Disse syntetiske stoffer anvendes imidlertid efter forsigtige skøn af mere end 5 millioner unge mennesker i Europa. Det er altså en dramatisk situation, som vi ser her, især fordi disse unge mennesker aldrig ved, hvilke indholdsstoffer de rent faktisk indtager med de syntetiske stoffer. Indholdsstofferne varierer nemlig konstant, både hvad angår prækursorerne og styrken af doserne. Det vil sige, at de unge mennesker er udsat for en ekstrem fare, de er dermed også forsøgskaniner for skrupelløse forretningsfolk. Netop af denne grund, nemlig for at beskytte de unge, skal vi gøre alt, søge de bedste instrumenter, således at kampen mod narkotika bliver vellykket.
Vi har nu et forslag fra Rådet liggende om ændring af et direktiv, der stammer fra 1992, og som indeholder et meget gennemførligt forslag, der også kan være lovende, især hvis vi også medtager ændringsforslagene og tillæggene fra Udvalget om Borgerlige Frihedsrettigheder og Indre Anliggender, hvilket jeg anmoder om. Forslaget blev udarbejdet under eksperthøringer. Vi havde repræsentanter for den kemiske industri og repræsentanter for myndighederne dér for at sondere de mest gennemførlige modeller og drage konsekvenser heraf. Udvalget om Borgerlige Frihedsrettigheder og Indre Anliggender er på næsten alle områder også enigt med Rådet, fordi Rådets forslag simpelthen er meget konsekvent, meget lukket og meget gennemførligt.
Hvad er de væsentlige punkter egentlig? Jeg vil gerne fremhæve de fem vigtigste punkter i dette forslag. For det første: Vi har måttet vælge mellem to muligheder. Enten opstiller vi en fast liste, hvor alle prækursorer, der anvendes til fremstilling af narkotika, er rubriceret og kontrolleres. For øjeblikket er der tale om 22, men vi burde, for at indføre en realistisk kontrol, udvide denne liste enormt, for de anvendte substanser har ændret sig, og der er mange substanser. Hvis vi havde en fast liste, ville en kontrol faktisk være umulig, og derfor er der truffet en beslutning i den anden retning. Vi har faktisk centrale substanser, de er faste, og kan udvide listen fleksibelt og ændre den med de stoffer, der anvendes til fremstilling af narkotika her og nu.
Det vil sige, at der er tale om en liste med centrale substanser, der kan udvides og opdateres fleksibelt. Vi kan dermed reagere optimalt på den aktuelle situation.
Det andet punkt: Denne liste må ikke være officiel, for i så fald ville det være ret let for producenterne helt at undgå kontrollen, fordi alle jo alligevel ville vide, hvad der blev kontrolleret.
Det tredje punkt er at give staterne mulighed for at forbyde handel med prækursorer, hvis der allerede er en anledning til at antage, at disse prækursorer anvendes til fremstilling af narkotika.
Det fjerde punkt, og det er et meget væsentligt punkt, for ellers fungerer systemet sandsynligvis ikke, er, at samarbejdet mellem de erhvervsdrivende på den ene side - altså den kemiske industri - og myndighederne på den anden side sker på frivillig basis, at staterne imidlertid er nødt til at forberede sig på dette eventuelle frivillige samarbejde. Det vil sige, at de erhvervsdrivende, den kemiske industri, selv bør underrette om usædvanlige transaktioner eller ordrer, og på den anden side får myndighederne naturligvis beføjelse til at indhente oplysninger eller til uanmeldt at kontrollere de erhvervsdrivendes forretningslokaler.
Dette system med det frivillige samarbejde fungerer allerede i nogle lande, som Østrig, Tyskland, Nederlandene, Storbritannien og Irland, og det endda med stor succes. Alene det sidste år har der været 6.000 meddelelser i Tyskland, og disse blev fuldt op med succes for at forbyde den illegale anvendelse, det vil også sige for at forbyde fremstillingen af narkotika.
Det femte og meget væsentlige punkt er, at vi ved bekæmpelsen af narkotika skal inddrage staterne i Central- og Østeuropa via Phare-programmet i forbindelse med kontrollen af prækursorer og opbygge kontrolsystemer. I forslaget hedder det, at vi inviterer medarbejdere fra den kemiske industri og fra myndighederne til Europa og uddanner dem her. Dermed sikres det for det første, at pengene ikke anvendes forkert, hvilket ofte forekommer, og at vi uddanner folk sådan, som vi ønsker det, og samtidig også har kontaktpersoner i disse stater. Altså et kontrolsystem, som gør det praktisk umuligt at forskyde anskaffelsesstederne til disse lande, og som gør det muligt at få et godt samarbejde mod illegal anvendelse.
Med denne pakke håber vi, at vi ikke kun i Europa, men også, fordi det har været muligt i to år, i hele verden opnår at få kontrol med den illegale anvendelse af prækursorer og dermed får et instrument i hånden, som er meget væsentligt, således at kampen mod narkotika ikke føres forgæves, men netop på en vellykket måde, og det for at beskytte vores unge. Jeg anmoder om fuld støtte og uindskrænket gennemførelse af dette forslag.

Mendes Bota
Fru formand, i den konstante larm fra rave parties og deres massevis af unge med åbenbart uudtømmelig energi sanser man effekten af den syntetiske narkotikas nye tider. Det er på mode at skeje ud, at gå amok, eksplodere, føre trancen ud over solopgang. Det er techno- og house music-stammerne, der søger nye ritualer, hvor der dukker ledere op med særegen karisma, kaldet DJs .
Deres religion hviler på myten om, at den nye elektroniske musik kun kan nydes under påvirkning af narkotika. I pludselige adfærdsforandringer hos tilsyneladende normale borgere, normale på deres arbejde og normale derhjemme, kan man finde virkningerne af mirakuløse kapsler til spontan performance , til fysisk og psykisk vellyst. Der er ikke sagt endeligt farvel til den traditionelle heroin, kokain eller marihuana. Men der er en ny virkelighed, der bryder frem som en vulkan, på en verdensomspændende scene, der jager nye sanseoplevelser, ny radikalitet og et nyt brud med en selvmodsigende verden af overflod og elendighed, dannede og analfabeter, herrer og slaver, privilegerede og udstødte.
Det er om denne nye fare, om produktionen af syntetisk narkotika, som er flyttet nye steder hen, der skal afgøres her i dag. Det er ikke mere nok at kontrollere den gamle narkotikahandels forbindelseslinjer fra Sydamerika, Nordafrika og Fjernøsten. Fabrikkerne, der producerer ecstasy og lignende produkter, ligger side om side med forbrugerne som nye lokale keramikværksteder. Internettet udbreder opskrifter til fremstilling af denne supernarkotika med potentielt dødelig virkning. Derfor er det vigtigt, at der er kontrol med de kemiske stoffer, der kaldes prækursorer, og som anvendes til den ulovlige fremstilling af narkotika. Derfor er det også nødvendigt at forstærke det frivillige samarbejde mellem myndigheder og kemiske og farmaceutiske virksomheder for at afsløre mistænkelige erhvervelser af de stoffer, der står på lister over produkter, som kan indgå i sammensætningen af psykotrope stoffer. Disse lister bør ikke være offentlige, og de bør være fleksible, for de benyttede sammensætninger er i konstant ændring med henblik på at finde nye prækursorer, der endnu ikke er optaget på listerne.
Ecstasy er allerede 10 år gammelt. Alle kender til de uoprettelige skader, som det medfører på misbrugernes hjerner. Nyhederne på markedet hedder DOB , golden eagle , 4MTA eller flatliners , og sidstnævnte er 33 gange stærkere end ecstasy. De central- og østeuropæiske lande skal med i denne fælles aktion, så de ikke bliver alternative markeder uden nogen som helst kontrol. Og Europa-Parlament bør deltage i evalueringen af dette frivillige samarbejde. I denne sag, som sætter vores samfunds fremtid og velfærd på spil, vil vi hverken være uopmærksomme, sløvede eller allermindst hallucinerede.

Eisma
Fru formand, naturligvis er det overordentlig vigtigt, at der kommer tilsyn med prækursorerne og særligt med handlen hermed, når det angår nye syntetiske stoffer. Naturligvis kun når det er nødvendigt, for der er også syntetiske stoffer, der ikke er skadelige. Men hvis der er skadelige stoffer i, skal de opspores. Derfor skal vi ikke betone problemet for kraftigt kun dér, hvor det er farligt. Naturligvis er det også nødvendigt at oplyse ungdommen godt, så de ved, hvad de får. Jeg synes, at det er en god idé at udvide dette frivillige samarbejde mellem myndighederne og markedsdeltagerne, som det allerede findes i vores land og forskellige andre lande, til andre lande i Europa. Vi vil stemme for ændringsforslagene. Blot forekommer det mig ikke særlig realistisk, at listen med stoffer ikke må offentliggøres. Jeg mener, at det er en illusion, at vi kan nå dette. Til sidst, fru formand, synes jeg, at det er meget vigtigt, at et nært samarbejde med Central- og Østeuropa inden for rammen af Phare bliver bragt i orden. Ellers er det bare en flytning af problemet fra Vest- til Østeuropa.

Lindholm
Hr. formand, jeg vil gerne ønske Pirker tillykke med en god betænkning. Kampen mod narkotika og narkotikamisbrug skal føres uafbrudt og overalt. Ikke mindst den syntetiske narkotika udgør et stadigt større problem, da det kemiske indhold - de såkaldte prækursorer - meget let og hurtigt kan ændres, så man undgår konflikt med lovgivningen.
Kommissionens forslag til en ændring af det nuværende direktiv er naturligvis ikke nogen løsning, men det kan være et vigtigt skridt imod en bekæmpelse af fremstillingen, således at udbuddet af narkotika begrænses. Det er også et forslag, der er helt i tråd med beslutningerne på FN's Generalforsamling i sommer i New York. Det ligger i sagens natur, at en fleksibel liste ikke kan være officiel, hvis den skal fungere. Det glæder mig specielt, at der er tale om et konstruktivt og frivilligt samarbejde mellem såvel medlemslande som den kemiske industri. Erfaringer fra lande med et system af denne type har nemlig vist, at det fungerer meget godt.

Buffetaut
Hr. formand, jeg vil starte med at lykønske hr. Pirker med hans fremragende betænkning. Han har i øvrigt for vane at forelægge seriøse dokumenter, der er frugten af et grundigt arbejde.
Det behandlede emne er af største vigtighed for den europæiske ungdoms fremtid. Det syntetiske narkotika - ordføreren har gjort os opmærksom på det - angår fem millioner unge, hvilket giver en idé om farens omfang. Faren er endnu større, idet den kemiske sammensætning af disse narkotika varierer i det uendelige, og således risikerer vores unge at blive forsøgskaniner, eksperimentsobjekter for særlig modbydelige narkohandlere.
En undersøgelse, der er foretaget for nylig, om hashforbruget blandt elever viser, at kun 16 % af brugerne endnu går i skole, når de er 18 år, mod 75 % af resten af den skolesøgende ungdom, og at 60 % af dem ikke når over gymnasieniveau. Dette sætter på ny gang i debatten om den tvivlsomme skelnen mellem de såkaldte bløde stoffer og de øvrige stoffer. Denne vildledende skelnen gælder selvfølgelig også for de syntetiske stoffer, hvis farlighed er bevist, men bagatelliseret, det vil sige nægtet af visse kendte personer fra showbusiness eller den politiske verden, som er uhørt uansvarlige.
Jeg opfordrer i øvrigt de personer, der svinger med fanen for den enkeltes frihed til at retfærdiggøre fri brug af stoffer, til at tænke på, at den rigtige frihed er ansvarlig, og at den begynder med frigørelsen fra de fremmedgørende stoffers magt.
De forslag, der er fremsat af Kommissionen og i hr. Pirkers betænkning, forekommer faktisk realistiske. Forslaget om et frivilligt samarbejde mellem erhvervsdrivende, industrivirksomheder og handlende synes at være den rigtige vej. Forslaget er baseret på villigheden til at gøre alle aktører ansvarlige, og enhver politik, der har til formål at gøre menneskene ansvarlige, er en god politik.
Til sidst vil jeg sige, at det i denne debat først og fremmest er nødvendigt at tage hensyn til de unges velbefindende, som oftest er ofre for de syntetiske stoffer, på grund af et moralsk afsporet begreb af glæder, der efter sigende er legende eller fælles, alt dette af, jeg siger det uden omsvøb, grundlæggende handelsmæssige grunde, og som virkelig lader hånt om de unges velbefindende. Man må altså henvende sig til de unges følelse af ansvar, men også til ansvaret hos de personer, der på grund af et fejlagtigt frihedsbegreb opfordrer dem til at bagatellisere det faktum, at brugen af stoffer er fremmedgørende og nedværdigende. Det drejer sig faktisk om at forsvare de unges værdighed, og denne kamp er for os ansvarlige politikere en brændende forpligtelse.

Seppänen
Hr. formand, vi har fulgt arbejdet i Udvalget om Borgerlige Frihedsrettigheder og Indre Anliggender her i Parlamentet og lagt mærke til, at udvalgets holdninger er meget liberale. Jeg hensiver til d'Anconas betænkning. Nu drejer det sig om en endnu alvorligere sag end milde narkotika nemlig om syntetiske narkotika og disses forstadier, kemiske stoffer. Frivillig overvågning er en meget mild form for overvågning.
Jeg hæfter mig alligevel ved, at ordføreren har foreslået et samarbejde med tredjelande, men kun med de central- og østeruropæiske lande. Rusland grænser op til Finland. Rusland tilhører de såkaldte SNG-lande, og samarbejdet med dem er alligevel mindst lige så vigtigt som med de central- og østeuropæiske lande. Store mængder af transit- og andre varer kommer ad den vej til Den Europæiske Unions område. Jeg håber, at ordføreren tager hensyn til dette næste gang.

Hager
Hr. formand, vi diskuterer i dag endnu en gang forbedringsforslag i forbindelse med bekæmpelsen af syntetiske stoffer. Jeg har gentagne gange gjort opmærksom på den særlige fare ved disse stoffer. Forslagene i betænkningen, især med henblik på at gøre listerne fleksible, er et fremskridt på den stenede vej. Forhandlingen i udvalget blev som følge af de meget entydige udtalelser fra eksperthøringerne vel også præget af en sjælden enighed, som jeg gerne vil tilslutte mig. Denne enighed må dog ikke berolige eller aflede opmærksomheden fra den faktiske udvikling.
Jeg har nemlig med stor bekymring set, at den nye tyske regering vil starte modelforsøg i Hamborg og Frankfurt med kontrolleret uddeling af hårde stoffer og vedtage juridiske rammebetingelser for uddelingen af heroin på forbundsplan. Man skulle virkelig have lært mere af fejlslagne pilotprojekter. Stoffer udgør en farlig trussel mod vores børns sundhed. Liberaliseringen af dem forøger den endnu mere.

Virrankoski
Hr. formand, den foreliggende betænkning fra hr. Pirker tager fat i et meget aktuelt emne, narkotika. Handlen med narkotika er vokset eksplosivt. Dette er en virkning bl.a. af den reducerede grænseovervågning. Det er nemmere at smugle forbudte stoffer end før. Det vurderes, at kun en meget lille del af narkotikaene bliver konfiskeret.
Den Europæiske Union har været forkæmper for vækst i den frie internationale bevægelighed. Derfor har den også et exceptionelt stort ansvar for at forhindre bivirkningerne. EU's anden søjle, samarbejde i indenrigs- og retssager, får måske sin største berettigelse netop i kampen mod narkotika. Transport og handel med prækursorer for narkotiske og psykotrope stoffer viser også, hvor betydningsfuldt det er at udvikle det fælles forsendelsessytem i EU. Udviklingen af det vil ikke kun reducere unddragelse af told og skat, men det vil også fremme opfølgning og kontrol af prækursorer for narkotika. Det er også en grund til at fremskynde udviklingen af systemet.

Cushnahan
Hr. formand, brugen af syntetiske narkotiske stoffer som ecstacy er hurtigt blevet udbredt, specielt blandt de unge. Dette kan bekræftes af det faktum, at de efter marihuana er de mest anvendte narkotiske stoffer i Den Europæiske Union.
Det glæder mig, at Kommissionen agter at udvide anvendelsesområdet for 1992-direktivet om kontrol med ulovlig fremstilling af narkotika, så det også kommer til at omfatte de prækursorer, der anvendes til fremstilling af de nye narkotiske stoffer. Jeg indrømmer, at det ikke er nogen let opgave, da kemiske prækursorer ikke blot anvendes til illegal narkotikaproduktion, men også har legale anvendelsesmuligheder. Det er absolut nødvendigt med et samarbejde for at løse dette problem. Den handlingsplan, der blev vedtaget på FN's Generalforsamling i juni 1998, er et skridt i den rigtige retning. Det må vi bygge videre på i Den Europæiske Union.
Ordføreren understreger med rette betydningen af et internationalt samarbejde, specielt i forbindelse med Central- og Østeuropa, hvor vi kan få stor indflydelse. Fremstillingen af syntetisk narkotika er i vækst i Central- og Østeuropa. Som ordføreren nævner, kan vi udnytte Phare-programmet til at opbygge et passende kontrolsystem. Vi kan imidlertid gå et skridt videre ved at gøre det klart over for de lande, der ansøger om medlemskab af Den Europæiske Union, at vi forventer deres fulde samarbejde og tilsagn om at gøre en effektiv indsats. Ellers vil det påvirke vores holdning til deres eventuelle tiltrædelse.
Jeg støtter denne betænkning og forslagene deri. Jeg håber, at det bliver et vigtigt bidrag til bekæmpelse af narkotikaproblemet, der ødelægger livet for mange af vores unge borgere.

Van Miert
Hr. formand, tillad mig på Kommissionens vegne først oprigtigt at lykønske hr. Pirker med betænkningens kvalitet og for hans, som det forekommer mig, meget overbevisende støtte til vores forslag til direktiv.
Det er bl.a. takket være hans indsats, at dette forslag hurtigt er blevet fremlagt til førstebehandling i Europa-Parlamentet. Udviklingen af syntetiske stoffer er virkelig et yderst alvorligt problem for det Europæiske Fællesskab, men også for resten af verden. Den nuværende fællesskabslovgivning om prækursorerne til de syntetiske stoffer tillader kun kontrol af 22 kemiske stoffer, der er klassificerede i FN's konventioner. Imidlertid anvendes der i den illegale fremstilling af disse narkotiske stoffer ofte andre produkter, der let kan erstattes, og som ikke er klassificerede. Det ville imidlertid være modproduktivt at udvide de strenge ordninger, der i øjeblikket gælder for de 22 klassificerede prækursorer, til andre potentielle prækursorer på grund af den store handelsmæssige anvendelse af disse kemiske produkter.
Kun et passende system er holdbart. Formålet med den ændring, som Kommissionen har foreslået, er altså at forpligte medlemsstaterne til at iværksætte et samarbejde, hvor de erhvervsdrivende på frivillig basis skal meddele de kompetente myndigheder om mistænkelige handler med stoffer, der på nuværende tidspunkt ikke er omtalt i direktivet, men som ikke desto mindre anvendes i stor stil i den illegale fremstilling af syntetiske stoffer.
Selvom antallet af ulovlige stoffer er meget højt, er det fornuftigt med kun én målrettet indsats. En »prækursorkomité«, der allerede bistår Kommissionen i forbindelse med den nuværende lovgivning, får til opgave at opstille og ajourføre alle de produkter, der skal overvåges, på lister. Denne komités arbejde er naturligvis fortroligt.
Lad os nu se på de ændringsforslag, som Europa-Parlamentet har foreslået. Kommissionen, der deler Europa-Parlamentets ønsker om mere sikkerhed i forbindelse med overvågning af prækursorer og stoffer, glæder sig over det første og tredje ændringsforslag og stemmer derfor for dem. Vedrørende det fjerde ændringsforslag forstår Kommissionen Europa-Parlamentets bekymring om at råde over en instans, der kan vurdere kontrolmekanismen for stoffernes prækursorer. Kommissionen udarbejder på nuværende tidspunkt allerede, på grundlag af oplysninger fra medlemsstaterne, en årsberetning til Det Internationale Kontroludvalg for Narkotiske Midler, der, som De ved, er en instans under FN. Kommissionen overvejer allerede nu grundlaget for anmodningen om en yderligere beretning, og om hvordan denne særberetning til Europa-Parlamentet adskiller sig fra den, som udarbejdes eller skal udarbejdes til Det Internationale Kontroludvalg for Narkotiske Midler.
Man skal derudover vide, at de oplysninger, som medlemsstaterne i øjeblikket giver, uheldigvis kommer enkeltvis, hvilket ikke gør det muligt at anerkende det eksisterende systems effektivitet inden for rammerne af det eksisterende direktiv. Vurderingen af en mekanisme, der endnu ikke er operationel, vil kun så meget desto mere være risikabel. Kommissionen kan altså ikke i fremtiden påtage sig at udarbejde en sådan særberetning, men står naturligvis til rådighed for at give Europa-Parlamentet den årsberetning, som er bestemt til Det Internationale Kontroludvalg for Narkotiske Midler. I år har ordføreren i øvrigt fået disse oplysninger.
Europa-Parlamentets bekymringer, der er udtrykt i det femte ændringsforslag, om hemmeligholdelsen af listerne over produkter, der skal overvåges, er allerede indirekte genoptaget i Kommissionens forslag. Denne tilføjelse synes overflødig, eftersom listerne udarbejdes af prækusorkomitéen, hvis arbejde er fortroligt. Den anden del af ændringsforslaget angående den fortsatte vedtagelse af fællesskabsforskrifter og nationale forskrifter, forekommer os derimod meget nyttig. For Kommissionens vedkommende er det at acceptere ændringsforslaget, der tillader en frivillig iværksættelse af en kontrolmekanisme, det samme som at udhule Kommissionens forslag. Derudover vil et system, hvor nogle medlemsstater gennemfører et direktiv og andre ikke, uundgåeligt skabe konkurrenceforvridning på det indre marked. Dette er grundene til, at Kommissionen ikke kan acceptere dette sidste ændringsforslag.
Hvad resten angår, vil jeg endnu en gang varmt lykønske ordføreren og hans samarbejdspartnere med betænkningen, som i dag er blevet forelagt for os på en yderst overbevisende måde.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Mine damer og herrer, inden vi går videre til afstemning om betænkning af Pirker, vil jeg gerne give Dem en meddelelse, som jeg er sikker på De vil synes om. Mandag den 16. november vedtog Præsidiet, at der skal træffes de nødvendige tekniske og budgetmæssige forholdsregler, for at Parlamentets møder fredag formiddag også kan blive filmet. Dette er et krav, som De gentagne gange har fremsat, og jeg synes, at Præsidiet helt rimeligt har reageret positivt på det.
Vi går nu over til afstemning.
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)

WTO: finansielle tjenesteydelser
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0420/98) af Kittelmann for Udvalget om Eksterne Økonomiske Forbindelser om forslag til Rådets afgørelse om indgåelse på Det Europæiske Fællesskabs vegne, hvad angår anliggender under dets kompetence, af resultaterne af Verdenshandelsorganisationens forhandlinger om finansielle tjenesteydelser (KOM(98)0440 - C4-0489/98-98/0239(CNS)).
Jeg giver i første omgang ordet til hr. Habsburg-Lothringen som stedfortræder for hr. Kittelmann.

Habsburg-Lothringen
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, jeg taler som stedfortræder for hr. Kittelmann, ordføreren, der har behandlet denne betænkning meget indgående i Udvalget om Eksterne Økonomiske Forbindelser og til sidst også har gennemført den enstemmigt - det skal man holde fast i.
Når man ser på betænkningen, når man ser på udviklingen, hvor WTO-forhandlingerne har trukket ud, bør man egentlig gå ud fra, at det, som varer ved længe, så også, heldigvis i det mindste i dette tilfælde, ender godt.
Man har endnu en gang set, at det i begyndelsen var USA, der var meget imod på dette område, men som efter interimsaftalen fra 1995 så indtog en mere fleksibel holdning. Man har set, at så snart der er blevet lagt et tilstrækkeligt stort pres på USA fra Parlamentets og Kommissionens side, har USA givet efter, har USA netop ikke, som det ellers er almindeligt på mange områder af WTO, spillet verdenspoliti, men er derimod drejet ind på en fornuftig løsning.
Hvad handler det om i forbindelse med denne betænkning? Det handler principielt om at fjerne handelshindringer og om, at finansielle tjenesteydelser også kan tilbydes internationalt, uden at de ligger under for diskriminering. Vi har her i Parlamentet allerede nogle gange i forskellige betænkninger gjort opmærksom på dette område, ikke mindst også i denne uge med betænkningen af Erika Mann om transatlantiske forbindelser. Dér blev det afslutningsvis også slået fast, at der netop kun kan skabes en bedre situation for erhvervslivet og dermed naturligvis også for arbejdspladserne ved at fjerne handelshindringerne.
I sidste måned diskuterede vi f.eks. også betænkningen af Mosiek-Urbahn, hvor det handlede om forsikringsdirektivet, og som igen på stort set samme måde som ved et internt europæisk problem var imod diskriminering. Jeg tror, at det er meget vigtigt for os, at vi ikke kun anvender dette på EU-landene, men at vi også bestræber os på at tage det op i forbindelse med WTOforhandlingerne.
Betænkningen vedrører udelukkende den rent tekniske gennemførelse af WTO-aftalen. Måske et par ord til proceduren: Foruden de generelle forhandlinger blev der diskuteret specifikke markedsadgangstilbud for enkelte tjenesteydelser, der gælder som supplement til GATS-aftalen. Der er især tale om grundlæggende telekommunikationstjenesteydelser og finansielle tjenesteydelser. Allerede inden udløbet af fristen viste det sig, at USA anså de tilbud, der var blevet fremlagt af ca. 30 WTOmedlemslande - og i den forbindelse regnes de 15 medlemslande i EU for ét land - for at være utilstrækkelige og erklærede, at USA ikke var parat til at udvide sit tilbud i henhold til princippet om mestbegunstigelse til at omfatte alle WTO-medlemslande. På det område har USA faktisk strittet meget imod. Forhandlingerne om aftalen blev afsluttet med succes den 12. december 1997. 70 medlemslande fremlagde forbedringsforslag vedrørende markedsadgang og national behandling.
Den samlede aftale i sin nuværende form er en væsentlig forbedring i forhold til interimsaftalen fra 1995. Ud over, at USA er inddraget, deltager talrige WTO-medlemslande i aftalen, og omfanget er virkelig betragteligt. Aftalen garanterer udenlandske finansieringsinstitutter overvejende fri markedsadgang og national behandling ved mere end 95 % af alle finansielle tjenesteydelser, der udveksles globalt. Alene den aktiehandel, der er omfattet af liberaliseringen, udgør et enormt handelsmarked. Aftalen er baseret på dataene fra 1996. Dermed omfatter alene aktiehandlen USD 14, 8 billioner, de samlede bankaktiver udgør i alt USD 41, 2 billioner.
Samtidig sikres det også med aftalen, at EU's finansieringsinstitutter kan agere på tredjelandenes markeder på de samme gunstige betingelser, som det er muligt for tredjelandene inden for EU. Kommissionens forslag om høring af Europa-Parlamentet i henhold til artikel 228, stk. 3.1, i traktat om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab kan efter al sandsynlighed accepteres af Parlamentet i dette tilfælde. Jeg vil ikke tilføje så meget mere her, fordi begrundelserne også indeholder tilsvarende redegørelser.
Endnu ét punkt vil jeg gerne have lov til at anføre. Jeg anser det for særligt vigtigt, at Parlamentet i dag diskuterer det med succes, således at vi uden problemer kan overholde vores tidsforløb og tidsrammerne. Det skal afsluttes hurtigt, således at den fastsatte dato for ikrafttrædelsen, den 31. marts 1999, kan overholdes.

Iversen
Hr. formand, verdensøkonomien har ændret sig grundlæggende i løbet af det sidste årti. Markedskræfterne har frigjort sig mere og mere fra den politiske beslutningsproces. Den aftale om de finansielle tjenesteydelser, vi behandler i dag, er efter vores mening grundlæggende en god aftale. Det er vigtigt, at de øvrige aftaler, der indgås mellem EU og WTO, ikke fører til forringelser for de europæiske forbrugere. Det vil true den folkelige forståelse for de aftaler, der indgås mellem EU og WTO. Jeg tror, at det er vigtigt at understrege netop dette punkt: den folkelige forståelse. Denne aftale kommer i øvrigt også på et godt tidspunkt. De finansielle kriser, der i øjeblikket har ramt de asiatiske lande, har gjort det endnu vigtigere at sende et signal om, at økonomisk stabilitet er helt afgørende for, at der kan skabes fornyet vækst over hele verden. Derfor er det specielt glædeligt, at det er et stort antal lande, der har indgået denne aftale.
Det kan ikke understreges tit nok, at internationalt samarbejde er en nødvendighed. Der er masser af eksempler på udfordringer, der bedst løses af det internationale samfund: Grønne skatter og afgifter, økomærkning, handelsinstrumenter med et miljømæssigt sigte, lettelse af markedsadgangen for ulandene, sikring af intellektuelle ejendomsrettigheder og kampen mod tekniske handelshindringer. Vores ansvar som politikere er, at vi må være garanten for, at der ikke gives køb på den enkelte forbrugers rettigheder. Vi må derfor arbejde sammen om, at den demokratiske kontrol med WTO bliver lige så skrap som den demokratiske kontrol med EU. Det er opgaven i fremtiden.

Thors
Hr. formand, jeg synes, at vi i dag kan konstatere, at man ikke ville være nået frem til denne permanente aftale uden EU. Vi må imidlertid også huske, at der tidligere fandtes en financial leaders' group , der arbejdede med dette område på tværs af grænserne. Jeg tror, at det er en taktik, som vi skal overveje i de kommende WTO-forhandlinger. Det er muligvis sådan, at det er lettere at samarbejde om de økonomiske interesser, da der ikke går så megen politiske prestige i disse sager.
Ligesom vores kollega, hr. Iversen, finder jeg det også vigtigt for stabiliteten. Vi har nu et underligt marked, hvor der dels findes lukkede hjemmemarkeder, og dels er ganske store internationale kapitalbevægelser i spekulativ henseende. Det er vigtigt med åbenhed og stabilitet, hvis man skal undgå spekulation. Det er f.eks. vigtigt at få indenlandske opsparingsmuligheder i Sydøstasien. Denne aftale vil også få meget stor betydning for Europa, hvis vi f.eks. kan få adgang til at investere i Japans pensionsmarkeder, og med hensyn til de infrastrukturinvesteringer, der kan foretages på mange områder.
Det er klart, at en sådan aftale også har stor betydning for de udviklingslande, der har en vis udviklingsgrad, og som kan opnå øget opsparing. Det er imidlertid ikke problemfrit. Jeg synes, at det er meget vigtigt, at vi også får en kobling til spørgsmål om hvidvaskning af penge, og at vi får de internationale BIS-regler til at fungere. Problemet i Japan var nemlig, at vi ikke kendte de gældende regler og deres implementering. Det er jo det, der er meningen med en øget konkurrence. På den måde får vi også at vide, hvad der gælder. Samtidig håber jeg, at vi faktisk kommer videre med et nyt forhandlingsmandat næste efterår, når Finland har formandskabet.

Seppänen
Hr. formand, politikernes opgave i dag ser nem ud. Det ser ud, som om der kun er brug for os til at liberalisere handlen med varer og tjenesteydelser. Vi skal hurtigst muligt nedrive så mange som muligt af de beskyttelsesforanstaltninger, som der er etableret for at beskytte mennesker og natur i forskellige lande. Det ser såmænd ud, som om det kun er mennesker, som man styrer med politikken, ikke anliggender eller formuer. Det er derfor, politikken har mistet sin pålidelighed. Frie borgere kan ikke stole på politik, som skærer alle mennesker over én kam, og som forvandler myndige borgere til simple forbrugere.
Når der forhandles om liberalisering af handlen med varer og tjenesteydelser i WTO, er det det rigtige sted for internationale aftaler. Derfor er det naturligt, at vi ikke har anden udvej end at acceptere den foreliggende aftale som det netop konstateres i hr. Kittelmanns betænkning.
Jeg vil alligevel i denne forbindelse henlede opmærksomheden på en anden side af sagen. Det er ikke selvklart, at blinde markedskræfter på de frie finansieringsmarkeder overholder de alment godkendte spilleregler. Blandt dem er der også nogle, som begår svig og bedrag. I den eksisterende realkapitalisme, som er global og elektronisk, har finansieringsinstitutternes overvågningsmetoder ikke nået at udvikle sig i takt med markedernes frigørelse. Derfor er markederne ikke frie. Finansieringsmarkederne dikterer også markedskræfterne, for deres virke er ikke underlagt en reel officiel kontrol. Dette er et problem, som der ikke tales om ved de internationale møder, og der findes ikke én FN-specialorganisation for det.

Telkämper
Hr. formand, kære kolleger, forestil Dem, at De bliver spurgt om Deres mening som parlamentsmedlem. Forestil Dem, at det handler om et vigtigt kapitel. Mere præcist sagt, det handler om intet mindre end GATS, den almindelige overenskomst om handel med tjenesteydelser under WTO, Verdenshandelsorganisationen, og her igen om de finansielle tjenesteydelser. Forestil Dem så, at De kun skal være en del af det klappende publikum. Jeg er sikker på, at De ikke ville stille Dem tilfreds med det. Men netop det er tilfældet i dag. Der er tale om en nøglefærdig aftale, som sikrer markedsadgang og national behandling ved mere end 95 % af de finansielle tjenesteydelser, der udveksles globalt.
Den uhæmmede og ukontrollerede skalten og valten fra bankers og andre finansieringsinstitutters side er dermed kommet endnu et godt skridt videre, nemlig i præcis 102 lande i verden. Men ikke kun det. Også aktierne kan rotere endnu hurtigere. Hvordan, dét beskriver hr. Kittelmann så smukt, jeg citerer: »Alene den del af handelen, som er omfattet af liberaliseringstilsagnene, repræsenterede i 1996 USD 14, 8 billioner. De samlede bankaktiver i de lande, der er medlemmer af aftalen, udgjorde i 1995 USD 41, 2 billioner.« Her drives hele lande ud i ruin, fordi ukontrollerede finansstrømme lader statsbudgettet styrte sammen.
I de tilfælde efterlyser vi nødvendige reformer i det internationale finanssystem. I de tilfælde taler vi om at ville opbygge sikkerhedsnet, oprette advarselssystemer, træffe flankeringsforanstaltninger eller også fremme udviklingspolitikken. Samtidig skal vi uddele bifald, fordi det igen er lykkedes Kommissionen at foretage et liberaliseringsfremstød uden at spørge om vores mening. Her er der et påtrængende reformbehov. I Den Europæiske Union har vi brug for parlamentarisk indflydelse på mandattildelingen og proceduren med samstemmende udtalelse i alle verdensøkonomisk relevante aftaler. WTO på sin side skal ligeledes reformeres. WTO's eneste forpligtelse til liberalisering for enhver pris er en gal vej. Den finansielle krise i de sidste måneder taler for sig selv. Vi tilslutter os derfor ikke den forelagte betænkning, vi godkender den ikke.

Van Miert
Hr. formand, jeg vil gerne lykønske hr. Kittelmann med hans udmærkede betænkning og hr. Habsburg-Lothringen med en meget overbevisende fremlægning.
De vellykkede GATT-forhandlinger om finansielle tjenesteydelser den 12. december 1997 var i sandhed en betydelig bedrift, der styrkede Verdenshandelsorganisationen som ramme for multilaterale forhandlinger om tjenesteydelser. I dag kan vi se fordelene ved et sådant miljø, hvor man kan diskutere og løse problemer i stedet for at arbejde med ensidige aktioner.
Ved at medtage finansielle tjenesteydelser på et permanent, ikkediskriminerende mestbegunstigelsesgrundlag mellem WTO-lande, hvilket er grundlaget her, og ved at sikre en effektiv markedsadgang til noget, der ligner 96 % af WTO's finansmarkeder, har EF nået sit primære forhandlingsmål.
EU's primære mål er herefter en ratificering og en efterfølgende ikrafttrædelse af aftalen. Vi tager alle de nødvendige skridt for at sikre, at aftalen straks ratificeres af både EØF og medlemsstaterne, så den kan træde i kraft på den aftalte dato, der er den 1. marts 1999. Vi forventer også, at de andre lande, der har deltaget i forhandlingerne, færdiggør deres interne procedurer inden fristen den 29. januar 1999.
Liberaliseringen af de finansielle tjenesteydelser vil fortsat være et vigtigt element i udviklingen af effektive finansielle tjenesteydelser på verdensplan, hvilket er en betingelse for en sund økonomisk udvikling. Vi er derfor overbevist om, at den økonomiske krise i visse lande hverken nu eller fremover vil hindre de kommende forhandlinger, der starter i år 2000, eller vil medføre yderligere protektionisme.
Jeg lyttede meget opmærksomt til indlæggene fra nogle af de andre parlamentsmedlemmer. Vi bør skelne mellem frie markeder, der er skabt til at fungere godt og effektivt, og de nødvendige regler, der skal håndhæves. En del af problemet i Asien og andre steder skyldes manglende regler. Hvis der findes regler, håndhæves de ikke ordentligt. Der mangler regler, selv i stater som Japan, og hidtil har de internationale institutioner ikke haft tilstrækkelige beføjelser til at sikre, at de gældende regler håndhæves ordentligt. Det er en stor udfordring, men det bør ikke føre til den konklusion, at vi ikke bør fortsætte en liberalisering af de finansielle tjenesteydelser. Det er en helt anden historie. Som nogle af jer har sagt, er der helt klart et behov for mere effektive regler på nationalt plan eller verdensplan samt for myndigheder - tilstrækkeligt uafhængige myndigheder - til at håndhæve spillereglerne. Det er den pris, der skal betales for at have et stabilt system og fuldt ud udnytte den liberalisering, som man har diskuteret og er blevet enig om.
Jeg vil gerne takke alle parlamentsmedlemmerne for deres bidrag, og jeg vil afslutningsvis sige, at jeg tager det for givet, at alle medlemsstater og Den Europæiske Union vil ratificere teksten, når tiden er inde.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Vi går nu over til afstemning.
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)

Formanden
Mine damer og herrer, lad mig et øjeblik fastholde Deres opmærksomhed. Jeg vil gerne gennem hr. Habsburg-Lothringen på vores vegne lykønske hr. Kittelmann for kvaliteten af hans betænkning. Men når jeg nu nævner efternavnet Habsburg, vil jeg minde Dem alle om, at hr. Otto von Habsburg denne fredag meget mod sædvane ikke er blandt os. Vi ved, at han ikke er her på grund af sygdom. Vi ved også, at han er ved at komme sig. Men i dag er en meget særlig dag for hr. Otto von Habsburg. Han har nemlig fødselsdag. Han fylder 86 herlige og udbytterige år. På vegne af Dem alle vil jeg derfor ønske ham tillykke og samtidig også ønske, at han hurtigt kommer på benene, for vi har brug for ham her blandt os om fredagen.
Jeg giver ordet til hr. Van Miert.

Van Miert
Hr. formand, på vegne af Europa-Kommissionen vil jeg gerne tilslutte mig Deres ord. Jeg er overbevist om, at mine kolleger med rette værdsætter Deres bemærkninger, og jeg vil også slutte mig til dem.

Tysklands og Østrigs fastprisordning for bøger
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende beslutningsforslag:
B4-0704/98 af Hawlicek, Junker og Tannert for PSE-gruppen til Kommissionen om klageprocedure mod den grænseoverskridende fastprisordning for bøger mellem Tyskland og Østrig; -B4-0706/98 af Ebner, Günther, Pack og Habsburg-Lothringen for PPE-gruppen til Kommissionen om Kommissionens klage mod den grænseoverskridende fastprisordning for bøger mellem Tyskland og Østrig; -B4-0707/98 af Frischenschlager for ELDR-gruppen til Kommissionen om klage vedrørende den grænseoverskridende fastprisordning for bøger mellem Tyskland og Østrig; -B4-0708/98 af Pailler for GUE/NGL-gruppen til Kommissionen om bogprissystemet; -B4-0709/98 af Kerr, Soltwedel-Schäfer, Voggenhuber, Cohn-Bendit, Lagendijk og Wolf for V-gruppen til Kommissionen om klageprocedure mod den grænseoverskridende fastprisordning for bøger mellem Tyskland og Østrig.Jeg har modtaget tre beslutningsforslag, som er fremlagt i medfør af forretningsordenens artikel 40, stk. 5 .
I første omgang giver jeg ordet til hr. Elchlepp som ophavsmand i 4 minutter.

Elchlepp
Hr. formand, kære kolleger, ved første øjekast må fastprisordningen for bøger i det tysksprogede område synes antikveret. Men når man tænker på, hvilke vidtrækkende konsekvenser en afskaffelse ville få, burde man omgås denne kulturpolitisk vigtige sag væsentligt mere følsomt. Principielt havde jeg forventet af Kommissionen som fortaler for den kulturelle mangfoldighed og også som støtte af arbejdspladser i Europa, at Kommissionens konkurrenceretlige kontrol af fastprissystemet for bøger tager højde for alle mål i den europæiske traktatsamling.
Konkurrencefrihed er jo ikke nogen absolut værdi, ikke noget mål i sig selv. Bevarelsen af den kulturelle mangfoldighed, fastsat i artikel 128, stk. 4, er for mig i dette tilfælde et gode af højere kvalitet. Har Kommissionen i sin konkurrenceretlige analyse tænkt på, at der i boghandlens arbejdsintensive småstrukturer muligvis kan gå op til 200.000 arbejdspladser og også tusinder af uddannelsespladser tabt ved ophævelsen af fastprisordningen? Endelig frygter man på baggrund af videnskabelige studier, at antallet af boghandler i tilfælde af en ophævelse af denne ordning vil blive reduceret fra 4.000 til kun 800. Hr. kommissær, også i den landsby i Schwarzwald, hvor jeg bor, ville en boghandel sikkert heller ikke kunne køre længere.
Også antallet af bogforlag ville falde drastisk, fordi større indtægter fra prisfaste bestsellere reducerer den kommercielle risiko ved at fremme kulturgodet. Et eksempel, der skal tjene til advarsel, bør være USA. Dér er ikke kun priserne på fagbøger og skønlitteratur højere end i Tyskland, dér er boghandlen også reduceret til et lille antal forhandlere, der tilhører handelskæder, der på deres side er afhængige af de store forlag.
Bøger må altså ikke være underlagt lovene om den uhæmmede konkurrence! Det kan da ikke være det vigtigste mål at sælge kultur billigere, det handler tværtimod om at beskytte den kulturelle mangfoldighed. Forbrugerne ønsker kvalitet i rådgivningen, mange forskellige titler, og dét garanterer fastprisordningen. Alene i mit land er der hvert år 75.000 nye udgivelser i forhold til kun 55.000 på det meget større marked i USA. Læserne ønsker også en hurtig levering af bøger, og det er garanteret ved vores system.
For at jeg ikke skal blive misforstået, hr. kommissær: Jeg er ikke modstander af EU-konkurrenceretten eller gennemførelsen af det indre marked i Europa. Men netop derfor er bevarelsen af fastprisordningen for bøger også nødvendig. Fastprisordningen giver mulighed for mange udbydere og titler og sikrer konkurrencen. Den garanterer kulturel og litterær mangfoldighed på et markedsøkonomisk grundlag, i øvrigt uden tilskud. Jeg gentager: Det handler også om kulturel identitet i sprogområderne og om kulturel mangfoldighed i Europa.
Der er desuden stadig stor tvivl om, hvorvidt Kommissionen bør henvise til en rapport, som skaber flere spørgsmål, end den har givet svar. Kommissionen skal også forklare, hvorfor den ikke vil lade sig følge af et permanent rådgivende bogudvalg, som den egentlig ville allerede for 10 år siden.

Habsburg-Lothringen
Hr. formand, hr. kommissær, hvis det skal gå efter nogle handelskæders hoved og desværre også efter Europa-Kommissionens, skal den såkaldte fastprisordning for bøger ophæves. I Østrig og i nogle andre lande i Unionen har bogforlagene nemlig mulighed for at sælge deres produkter til en fast mindstepris. Dette ville være i strid med ånden i de europæiske traktater, fordi det dermed ville føre til kartellignende konstruktioner. Rent økonomisk er denne argumentation vel rigtig. Såkaldte bestsellere giver på grund af de store oplag forlagene en betydelig omsætning trods lavere priser. Bøger om specialemner ville heller ikke blive solgt til en lavere pris. Alligevel er bogen ikke en vare som øvrige husholdningsartikler. Bøger er en del af et lands kultur.
Siden forrige århundrede har foreninger til arbejderes dannelse, biblioteker i byerne, skolebiblioteker, bogklubber og andre forsøgt at motivere folk til mere dannelse via læsning af kvalitetslitteratur. Mange bøger ville ikke udkomme, hvis ikke forlag kunne opnå avancer på bestsellere, som andre forlagsprodukter subventionerer. Mangfoldigheden af litteratur er et tegn på åndelig selvstændighed. På samme måde som hvert boligområde har brug for nærforsyning med dagligvarer, hører boghandleren til den åndelige nærforsyning. Boghandleren er - som vi ville sige i Østrig - viktualiehandleren for hjernen eller i Tyskland den lille købmandsbutik for hjernen. Jeg undskylder denne ejendommelige udtryksmåde over for oversætterne.
I modsætning til papirvaresupermarkederne tilbyder boghandleren også tjenesteydelser som faglig rådgivning eller bestilling af værker, der ikke ligefrem tæller blandt kassesucceserne. Men uden faste priser ville boghandleren dog ikke være i stand til at overleve, da han i modsætning til de store kæder ikke kan købe ind på så fordelagtige vilkår og dermed kun kan købe dyrere. Bortset fra det er fastprisordningen for bøger ikke bindende. Der er bøger, som kommer på markedet uden en fastprisordning. I mange tilfælde fås de allerede efter et år i en væsentligt billigere paperbackudgave. Der er boguger, der er det moderne antikvariat, der er altså mange muligheder for at reducere de faste priser meget hurtigt.
Når jeg holder en bog som denne her op, har jeg naturligvis først og fremmest en vare i hånden. Men så snart jeg slår op i bogen og begynder at læse i den, bruger jeg ikke længere en eller anden husholdningsartikel, men jeg benytter mig af den kulturteknik, der hedder at læse, for at informere mig. I dette tilfælde er det en bog om telekommunikation skrevet af min kollega Paul Rübig, og det er temmelig tung kost. Jeg køber den eventuelt, men også for at underholde mig, for at danne mig, af og til selvfølgelig også for at irritere mig, men i hvert fald for at tilegne mig viden.
Så længe vi kun anser en bog for en vare, er det absolut berettiget at bekæmpe eller at ophæve fastprisordninger - uanset om det er nationalt eller på tværs af grænserne. Dette ville dog være en meget begrænset måde at betragte tingene på, som ikke er retfærdig over for bøgernes sande værdi. Det er netop ikke emballagen, der repræsenterer en bogs sande karakter, men indholdet, og det hører entydigt til områderne kultur og videnskab. Man køber jo ikke ubetinget bøger eller ikke altid på grund af et smukt billede på omslaget, men især fordi man ønsker at læse det trykte.
Bogmarkedets mangfoldighed er et udtryk for en udviklet kultur i et land og i et sprogområde. Men for at denne mangfoldighed kan være til stede, kræver det også, at der er mange forlag og boghandler. Det er ikke enhver bog, der bliver bestseller. Der er netop værker, som kun henvender sig til et fagpublikum eller til en speciel interessegruppe. Med små oplag kan man ikke tjene nogen penge. Det skal ske med de værker, der sælger godt. Disse bestsellere subventionerer den kulturpolitisk nødvendige mangfoldighed i systemet.
Hvis en erhvervsdrivende i dag med en meget god marketingstrategi formår at sælge en firkantet suppegryde og alle producenter af runde suppegryder derefter må lukke, har det ikke nogen indflydelse på den kulinariske mangfoldighed. Men hvert forlag, der må lukke, betyder et tab af bøger, som således ikke bliver trykt længere, fordi andre forlag netop følger andre programmer. Hver boghandler, der må lukke, fordi han ikke kan følge med den store papirvarehandlers udsalg, er et tab for regionens åndelige nærforsyning.
Hr. kommissær, De vil forstå, at vi anmoder Dem - og jeg ved, at vi er sikre på næsten hele Parlamentets støtte - om virkelig at tage Parlamentets overvejelser med i betragtning, således at der tages hensyn til denne kulturelle dimension på vores kontinent.

Larive
Hr. formand, nogle gange virker det, som om der kun er én ting, der tæller i Europa: vores økonomi. Hvis det bare kommer til at gå godt med euroen, synes integrationen at være tæt på. Selvom der da er så mange andre ting i Europa, der gør dette Europa unikt for vores borgere. Således understreger Traktatens kulturparagraf, artikel 128, også, at Europa drejer sig om mere end blot økonomi. Debatten om faste bogpriser trækker i langdrag. Den Europæiske Kommission har indtil nu meget ensidigt tilpasset den økonomiske indgangsvinkel i sin stillingtagen. Såvel fastprisen for bøger mellem Tyskland og Østrig som fastprisen for bøger inden for selve Nederlandene gøres i øjeblikket til genstand for kraftig kritik af Kommissionen. Det skal være i modstrid med Traktatens konkurrenceregler. Jeg har i årevis været fortaler for - og mange kolleger sammen med mig - ved hjælp af skriftlige spørgsmål, artikler, breve og betænkninger, at en bedømmelse af fastprisen for bøger skal underbygges ligevægtigt med en række argumenter, såvel fra et økonomisk som fra et kulturelt perspektiv. Fordelene er allerede blevet udtømmende opsummeret af de to foregående kolleger. Men tænker De også på de små sprogområder, hvor udbuddet af titler i boghandlerne også er særdeles vigtigt og skal være stort, hvorved den kulturelle mangfoldighed garanteres til de særlige bøger, der skal kunne fås, og ikke kun til de bestsellere, der alligevel sælges. Bekendtgørelsen af samt også den i praksis gennemførte politik vil stimulere små og mellemstore virksomheder. Lige så snart vi frigiver fastprisen på bøger - det er allerede blevet sagt af en kollega - vil de små boghandler forsvinde. Se blot på Det Forenede Kongerige. Kort sagt fremmer fastpris på bøger den kulturelle udvikling i Europa, uden at vi behøver at bede om støtte. Det er da også et argument, kommissæren bliver nødt til at tage fat på. Ikke sammenslutninger på bekostning af den kulturelle mangfoldighed. Ulemper: Undersøgelser har vist, at det ingen økonomisk indvirkning har på bogmarkedet, om der findes en fastpris på bøger eller ej. Hvis der så rent faktisk er kulturelle fordele, hvorfor så afskaffe den? Heldigvis, det er vi glade for, besluttede Kommissionen så vel i det tysk-østrigske som i det nederlandske tilfælde at vente med en endelig udtalelse, indtil resultaterne fra denne undersøgelse var kendt. Jeg havde også eftertrykkeligt bedt om dette ved hjælp af skriftlige spørgsmål. Nu, kolleger, synes der måske at komme en vending. Måske, siger jeg, da der ikke er truffet endelige beslutninger.
Kommissærerne Van Miert og Oreja har i et brev i anledning af en undersøgelse ladet kulturministrene vide, at der af påviselige kulturelle årsager dog eksisterer en mulighed for at blive ved med at håndtere disse fastpriser på bøger, også for grænseoverskridende aftaler i det samme sprogområde. Nationale ordninger, så som i Nederlandene, vil Kommissionen lade uforstyrret, hvis det kan påvises, at der ikke er nogen mærkbar virkning på handlen mellem medlemsstaterne. Denne udvikling hylder vi så absolut. Jeg håber, at kommissær Van Miert sætter denne linje igennem ved hans beslutninger i begyndelsen af næste år.
Også min gruppe er for det rådgivende udvalg om bøger. Et permanent rådgivende organ bestående af interessenter fra alle sektorer, som Kommissionen rådgiver, er nyttigt. Jeg håber oprigtigt, at Kommissionen vil lade tendensen fra den fælles resolution fra fem grupper, herunder i særdeleshed Den Europæiske Liberale Gruppe, trænge godt igennem til sig. Det er ikke den første gang. Vi er helt klare og har altid været det. Fastprisen på bøger, også grænseoverskridende i et og samme sprogområde, skal i borgernes interesse være mulig på baggrund af en undtagelse i kraft af Traktatens artikel 85, stykke 3.
Min sidste sætning behøver ikke at blive oversat af tolkekabinerne: Why do we only support agriculture and don't want to do anything for culture?

Voggenhuber
Hr. formand, mine damer og herrer, hr. kommissær Van Miert, jeg ved naturligvis, at markedets usynlige hånd, der løser alt, styrer alt, ikke finder noget mere troende fællesskab end Kommissionen. Den er så at sige overhoved for den frie konkurrence, hvilket vækker associationer vedrørende Vatikanet, og jeg ved naturligvis, at De personligt er storinkvisator for denne frie markedsøkonomi. Naturligvis ved jeg også, at denne storinkvisators strenge blik dagligt glider hen over det europæiske marked for at opdage hæretikere af enhver slags, tendenser til karteldannelse, forstyrrelser af den hellige konkurrence, og så snart det strenge blik falder på et eller andet irritationsmoment, på en eller anden, der endda vil forhindre dette markeds usynlige kraft, indledes processen med den hellige inkvisition.
Jeg kunne af og til ønske mig dette skarpe blik, hr. kommissær, på sager vedrørende miljøbeskyttelse, på det sociale område eller vedrørende borgerlige rettigheder. Desværre betragter Kommissionen ikke sig selv som Unionens storinkvisator i den forbindelse. Nu er Deres blik altså faldet på en lille ting, der hedder bøger. Nu har Deres blik konstateret med sikkerhed, at der sker urene ting dér. Det har De til fælles med Vatikanets historie. De sætter nu denne bog på indholdsfortegnelsen over den frie konkurrence, for mennesket omgås ikke rigtigt med den. Mennesket sælger den ikke som tegnestifter eller computere, men har derimod et komplekst, højst uigennemskueligt, for ikke at sige prekært erotisk forhold til den.
Kære kommissær, da Beckett fik Nobelprisen for Vi venter på Godot , blev der solgt hele 300 eksemplarer af denne bog i det tysksprogede område. Jeg forstår, at De mener, at arbejdet ikke kan betale sig, og at det vel havde været bedre ikke at udgive disse 300 eksemplarer, da der åbenlyst ikke er nogen efterspørgsel efter bogen. Nu har De ganske vist ret i, at bogen har noget til fælles med varen, det er et udbud. Men den underkaster sig ikke efterspørgselen. Snørklet og hemmelighedsfuld er bogen i sin søgen efter læsere. Af og til varer det årtier, og jeg mener, at det er kulturløst at reducere denne komplekse søgen til en simpel markedssammenhæng, og det, der er kulturløst, bliver hurtigt barbarisk.

Van Miert
Man tillader mig at tale på mit eget kultursprog. Det er virkelig en fordel, hvis man taler flere sprog. Det er det også i europæisk sammenhæng, det har også at gøre med et kulturperspektiv, at man ikke kun kan ét sprog. Det har virkelig også med kultur at gøre. Det ville jeg indrømme over for de, der tror, at man kun skal kunne tale ét sprog for at være kulturel. Det flatterer mig naturligvis, at De sammenligner mig med paven. Kedeligt nok er der allerede en anden kandidat. Jeg har forstået, at Oscar Lafontaine nu også vil være pave. Jeg vil ikke prøve at måle mig med ham, jeg har ikke lyst til at rivalisere med ham. Lad os sige stop her. Jeg ville gerne sige, hvad det præcist handler om.
For det første er den holdning, som Kommissionen og jeg selv har indtaget, absolut den samme som Kommissionen tidligere har indtaget, hver gang bekræftet af Domstolens afgørelse. Kommissionens vigtigste funktion i sådanne sager er virkelig at sørge for, at Domstolens udtalelse respekteres. Det er for nemt under kulturens dække at bede om, at man ikke respekterer retten. Derfor, første anliggende, det er vores pligt at sørge for, at de af Domstolens afgørelser, der er fremsat flere gange, respekteres. For det andet, må jeg minde om, at vi er blevet mere aktive, fordi der er kommet klager, nærmere bestemt fra Østrig, ikke fordi mit velvillige blik en dag faldt på bøgerne. Klager fra Libero, klager fra visse universiteter, der virkelig havde problemer med de hurtigt stigende priser på bøger, som de skulle købe. Klagerne kom altså også fra videnskabelige cirkler, men også fra andre boghandler. Når disse klager er der, skal Kommissionen undersøge dem. Også dét hører til vores hverv og vores opgave. Hvad ville det være for et retssystem, hvis jeg kunne sige: jeg lægger klager til side, vi behandler dem ikke? Hvad vil De nu? Lad os dog være lidt ærlige, vi lever i en retsstat og også i et retsfællesskab.
For det andet, i intet enkelt tilfælde - jeg har nu i seks år været ansvarlig for konkurrencepolitik - har vi taget os så meget tid, brugt så meget tid til at tale med de berørte. Jeg har endda gjort noget, der måske var juridisk ukorrekt. Jeg har én gang givet et comfort letter for en vis tid for at kunne tage tilstrækkelig tid, et par år, til at kunne tale om denne sag og finde løsninger, der også juridisk er i orden. Hvad var takken for denne gode vilje fra Kommissionens side? For det første, at man fra forlæggernes side ikke har respekteret visse betingelser, der var forbundet dermed, og for det andet, at i løbet af to eller tre år, jeg tror, at det var tre år, det eneste, man gjorde, i stedet for at tilstræbe en løsning, var at udøve politisk pres, udføre lobbyvirksomhed hos alle og enhver. Udføre lobbyvirksomhed hos alle og enhver, for at Kommissionen skulle lukke sine øjne for situationen, og bl.a. for Domstolens udtalelser. Nå, men det er jeg ikke parat til. Det skal være klart og tydeligt. Hvad vi er parate til, det har vi altid sagt, både at gøre status over det kulturelle perspektiv, og også over kendsgerningerne, som de er, ikke som de igen og igen fremstilles, som de er, virkeligheden. Nå, også Domstolen, der dengang var rede, og jeg citerer her generaladvokat Lenz:
Således er det også for de henvisninger til, at Kommissionen, under vedtagelsen af dens beslutning, skulle tage højde for de kulturelle aspekter i nærværende sag. Forpligtelsen til at tage højde for disse aspekter er en følge af Domstolens retspraksis i henhold til traktaten om Den Europæiske Union. Denne forpligtelse er nu udtrykkeligt indskrevet i EU-traktaten. Som det fremgår af beslutningens punkt 75, har Kommissionen dog under ingen omstændigheder ladet hånt om disse kulturelle aspekter.
(NL) Domstolen siger dette. Lad os nu lige se på kendsgerningerne. For det første siger man, at hvis man ikke holder dette system kørende, kommer udgivelsen af værdifulde bøger og litteratur til at lide gevaldigt herunder. Dette forundrer mig, for der er ikke så få lande i verden, hvor der ikke eksisterer fastprisordning for bøger, USA, nu også Storbritannien, og også en række europæiske lande. I andre er det ved at løse sig. Må jeg lige spørge, er der ingen litterær produktion på en større skala dér? Må jeg minde om, at 40 til 45 % af de litterære værker, der publiceres i Tyskland, er oversættelser, først og fremmest fra det engelsksprogede område. Dette er kendsgerninger. Må jeg så stille det spørgsmål, at hvis dette system da er så værdifuldt, hvorfor pålægger man så ikke forlagene nogen forpligtelse om at gøre det? Der er ikke en eneste forpligtelse. Der er en forlægger, der år og dag ikke har udgivet en bog, der har med litteratur eller værdifulde ting at gøre. Han har også gavn af denne fastprisordning for bøger. Der er ikke en eneste forpligtelse. Man vil så begynde at forpligte de forlæggere, der har gavn af fastprisordningen for bøger, til at udgive værdifulde værker. Denne forpligtelse eksisterer ikke i dag.
Så siger man, at blot med fastprisordningen for bøger har man tilstrækkelig mangfoldighed i titlerne. Jeg beklager, men kendsgerningerne beviser det ikke. Med eller uden fastprisordning for bøger bliver der heldigvis bragt flere og flere titler på markedet. Det har at gøre med teknologien. Det er i dag lettere at producere bøger og i mindre høje oplag end tidligere. Fastprisordning for bøger overalt eller ej, dette er tendensen. Derfor er det ikke nødvendigt at have en fastprisordning for bøger. Det har man jo alligevel som en almen trend. Endnu en gang skal jeg leve med kendsgerningerne, for før vi kan tillade en undtagelse, skal vi have argumenter og kendsgerninger til at kune gå mod Domstolens domme, hvis der er nye kendsgerninger, der gør, at vi kan bevise det. Ellers ikke
Så siger man også: Hvis der ingen fastprisordning for bøger er, kommer mange mindre boghandler til at gå fallit. Mine damer og herrer, se på kendsgerningerne i alle lande. Også hvor der er fastprisordning for bøger, går de små bogforretninger tilbage, overalt, også i Nederlandene, også i Frankrig, overalt. Det er tendensen. Til min forundring har jeg endda kunnet afgøre - jeg siger på en hvilken som helst måde til min forundring - at en rapport, der for nylig blev lavet af Francis Fishwick om situationen i Storbritannien, siger det følgende. Jeg læser det for, hvad det er værd, jeg præsenterer det ikke for Dem som sandheden, bare så vi forstår hinanden. Hvad siger den helt nye rapport? The main gain from abandonment of retail price maintenance in the UK has been an improvement in distribution, particularly through smaller booksellers who are now able to replenish stocks and fulfil special orders in a very short time through an expanded and revitalised wholesale system .
Mine damer og herrer, man har da bundet de små bogforhandlere på hænder og fødder. Hvorfor kan de virkelig, hvis en bog sælger dårligt, ikke tilbyde den til en bedre pris. Hvorfor ikke? Hvorfor skal de stable den op i deres kældere? Hvorfor ikke give dem muligheden? Hvis det da handler om de små bogforhandlere, hvorfor så ikke give dem større lettelser i stedet for at give dem til de største? Det ville være godt, hvis man begyndte at føre en politik i de små bogforhandleres interesse. Men det gør man altså ikke.
Må jeg også henlede Deres opmærksomhed på, at i lande, der har denne fastprisordning for bøger, så som Frankrig, sælges 25 % af bøgerne i dag via de store varehuse. I Spanien fastprisordning for bøger de bøger, der er billigere, og markedsandelen øges, sælges gennem kioskerne. For dette stramme system fører i længden til metoder, der alligevel prøver at omgå denne sag. De har talt om sammenslutning af virksomheder. Nå, men i Nederlandene har Kommissionen modsat sig en stor sammenslutning. Sandt eller ej? Den store sammenslutning der var planlagt mellem de store virksomheder, De alle sammen kender, Elsevier, Wolters, Kluwer, nå, men det er Kommissionens indsats, der har sørget for, at det ikke er gået igennem. Vi vil sandsynligvis inden længe skulle holde os travlt beskæftiget med den nye indsats fra Bertelsmann og Springer. Denne sammenslutning, også af fastprisordningen for bøger, går under alle omstændigheder igennem. De eneste, der kan spænde ben for dette, er Kommissionen. Paven, Vatikanet, det er virkeligheden.
Mine damer og herrer, har De allerede tænkt over, hvordan det kommer til at se ud med Internet i morgen? Og jeg kan allerede nu konstatere, at en virksomhed som Bertelsmann, der i Tyskland tjener på fastprisordningen for bøger, siger: Jeg vil være nummer et i verden i forbindelse med salg af bøger over Internet. Jeg har ingen indvendinger mod det. Men vil man så være så ærlig at tænke lidt over konsekvenserne, hvad der er ved at komme? De stemmer regelmæssigt ved beslutninger for at fremme det. Her vil man gøre noget for at gå imod dette, mens virksomhederne i landene selv er fuldt beskæftiget med at komme ind på dette marked og erobre det. Vil man lige se virkeligheden i øjnene om de ting, der foregår?
Jeg vil have denne debat. Den har jeg bedt om i årevis, og den er ikke kommet. Man kommer med fastlagte idéer. Man forsvarer hellige køer. Man undviger debatten på grundlag af kendsgerninger. Jeg forbliver parat til, også i lyset af kulturparagraffen - jeg har gentaget det igen og igen - at søge efter løsninger, der også går hen over grænserne, for de nationale systemer anvendes ikke. Det har Kommissionen længe accepteret. Derfor går det ikke. Det handler om grænseoverskridende virkninger eller om metoder, der, som i Nederlandene, var fuldkommen uacceptable. Det er et fuldkommen protektionistisk system til fordel for de nederlandske virksomheder. Hvordan vil man have, at Kommissionen lever med dette, som om det ikke også handlede om økonomiske interesser? Dette er realiteterne. Hvis De vil have denne debat, står jeg til Deres disposition. Som jeg allerede i fem år har stået til disposition for at tale om det med forlæggerne. Men alt, hvad der kommer, er politisk pres, fordi Kommissionen ville lukke øjnene både for Domstolens domme og for kendsgerningerne. Det er jeg ikke parat til!

von Wogau
Hr. formand, hr. kommissær Van Miert, kære kolleger, hr. Voggenhuber har lige betegnet kommissær Van Miert som konkurrencens storinkvisator. Det er naturligvis et meget smukt billede af Karel Van Miert. Jeg tror ikke, at det er helt i overensstemmelse med virkeligheden, for jeg tror, at det, som Karel Van Miert gør, er en tjeneste for folk i Den Europæiske Union. Hvilket formål tjener konkurrencen egentlig? Konkurrencen tjener til, at monopolernes magt brydes, at der er forskellige udbydere af varer og tjenesteydelser, og at folk på denne måde betjenes med disse varer og tjenesteydelser på gunstige betingelser, og hertil hører også bøger. For så vidt er jeg enig med Karel Van Miert.
Jeg vil derfor heller ikke betegne ham som storinkvisator, men som en slags voldgiftsdommer, som altid har vores billigelse, især når han kæmper i folkets tjeneste mod monopoler. Kæmper mod, at der kun er én udbyder af bestemte varer og tjenesteydelser, fordi det medfører, at vi som borgere, som forbrugere, står magtesløse. Derfor vil jeg også gerne som formand for Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik udtrykke min store anerkendelse for Karel Van Mierts arbejde. Vi har mange diskussioner om dette spørgsmål i Økonomiudvalget. Sommetider er vi enige, sommetider er vi også uenige. Det hører med til demokratiet.
Jeg vil ved denne lejlighed gerne sige, at jeg ikke er enig med Karel Van Miert med hensyn til fastprisordningen for bøger. Personligt går jeg ind for en fastprisordning for bøger. Det hænger sammen med en lang diskussion. Vi har spurgt os selv igen og igen: Skal vi behandle kulturgoder på samme måde som varer og tjenesteydelser? Det var meget svært at svare på f.eks. i forbindelse med tv. Tv betragtes som et kulturgode. Det er den herskende mening. Men når jeg tænder for fjernsynet, er jeg af og til i tvivl om, hvorvidt man kan betegne det som et kulturgode. Men ved bøger er der ikke nogen tvivl om, at de er et kulturgode, at de hører uadskilleligt til vores europæiske kultur. Jeg vil sige, ikke kun bøger, men også de små boghandler.
Jeg vil også gerne fortælle om min personlige interesse på dette område. De eneste detailforretninger, hvor jeg gerne tilbringer lang tid, er i små boghandler. Jeg anser dem også for en meget væsentlig del af vores kultur. Jeg tror, at disse små boghandler er meget stærkt afhængige af en fastprisordning for bøger. Jeg tror, at der er tale om en vis beskyttelse af disse små boghandler i forbindelse med fastprisordningen for bøger. Derfor mener jeg, at vi bør bevare fastprisordningen. Det ville glæde mig meget som formand for Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik, hvis Karel Van Miert ville tænke grundigt over dette spørgsmål endnu en gang.

van Bladel
Jeg håber, at De og kommissæren efter i går aftes med al den politiske ophidselse over ændringsforslag og afstemninger afsluttede dagen med et godt glas fransk, tysk, spansk, portugisisk eller italiensk vin, lidt landbrug. Jeg formoder ikke, at De efter at have strukket benene igen for alvor satte Dem bag computeren for at surfe på Internettet. Måske har De alligevel taget en bog, et stykke litterær skønhed, som man kun møder i kvalitetsbøger. Hvis ikke, vil jeg nu huske Dem på denne skønhed i form af et uddrag fra en bog, og jeg beder tolkene om at følge med mig. Hr. formand, et slør af hjemve efter min bedstefar formørkede mine øjne. Jeg stod op fra den store læderstol og begyndte at vandre gennem værelserne i mit hus. Det var den store villa, jeg havde købt, efter jeg var vokset op, havde begravet bedstefar og hans kammerater i frugthaven, var blevet rig og havde forladt landsbyen. Denne ene sætning, »kun du og Baruch har stadig hinanden«, blev ved med at dukke op i min erindring og nægtede at synke mod bunden af min hukommelse. Jeg hørte bølgernes brusen, løb udenfor, gik ud og lagde mig på den mejede græsmark med mit ansigt vendt mod kysten.
Hr. formand, en oversættelse af den russiske roman af Meir Shalev. Hr. formand, denne uge er der i det transatlantiske økonomiske partnerskab blevet talt meget om nødvendigheden af at beskytte vores kultur. I andre debatter, f.eks. om beskæftigelsen, hykles respekt for støtte til de små virksomhedsejere på grund af deres vigtige rolle i beskæftigelsen. Vel, hr. formand, efter min mening, også efter alt, hvad De har sagt, er det dødsstødet for den lille boghandel, for kvalitetsbogen, for beskæftigelsen, hvis man slipper den faste bogpris fri. Store bogkæder overtager ved hjælp af priskrige kontrollen med sektorerne. Hr. formand, i Nederlandene er der ikke tale om grænseoverskridende bogpriser, som vi nu behandler det. Men man bekymrer sig om det. Vi er allerede liberaliseret. Kæder som Bertelsmann og Smith er allerede i Amsterdam og Alkmaar. Hr. formand, hr. kommissær, vi kan da ikke lade vores børn vokse op udelukkende med tegnserier, tv-serier, e-mail, Internet, færdigkogte ris og kartofler uden den fordybning, en god bog giver. Jeg er bekymret over dette. Jeg ser Dem, kommissær, ikke som den store inkvisator. Jeg ser Dem mere, som hr. Von Wogau har sagt, som voldgiftsdommer. De har sagt: Benyt liberalisering, men det må ikke slå igennem. Liberalisering er, som kollegaen på den anden side af dette hus sagde, ikke et mål i sig selv.
Hr. formand, hr. kommissær, De har allerede sagt meget om den nederlandske situation. Fordi der stadig kører en undersøgelse omkring den faste bogpris i Nederlandene, vil jeg vide: Hvad vil Kommissionen nu mere? Vil De nu på ny tage denne fastpris for bøger op til debat i Nederlandene? Hvad er situationen? De er en person fra mit sprogområde. Jeg håber, at De vil svare på dette om lidt.

Maes
Hr. formand, hr. kommissær, jeg syntes, at argumentet for flersprogetheden var det eneste rigtig smukke argument, jeg hørte fra kommissæren. Hvad det øvrige angår, har han ikke kunnet overbevise mig. Jeg er forkæmper for fastprisen for bøger, fordi jeg synes, at en bog i første række er et kulturgode, et kulturprodukt, og i de fleste tilfælde en kulturbærer. Der er også mindre bærende ting i bogordningen.
I Belgien er der aldrig kommet en fast bogpris, på trods af den kendsgerning, at Flandern dér i kulturel henseende havde al interesse i betragtning af, at det udgør en del af et lille sprogområde. Hele den flamske regering, der har beføjelse for kultur, var også forkæmper herfor. De kan komme og se, hvad følgerne er. En katastrofal tilbagegang for serviceydelsen i Flandern, hvad angår specialiserede bogforretninger, jeg siger ikke kun små, jeg siger specialiserede bogforretninger og forlag, er følgen heraf. For De finder ikke Nolens digte i en kiosk.
Vi udvikler os i retning af en situation, hvor bøger sælges i varehuse, og de specialiserede boghandlere forsvinder. Dermed også muligheden for at finde købere til specialiserede udgivelser. Produktionen af mindre kommercielle og specialiserede udgivelser kommer derved under pres. I den fransktalende del af Belgien havde man trods alt en modsat rettet interesse, og økonomiministeren er fransktalende. Som del af et stort sprogområde, hvor man fandt et afsætningsområde for billige bøger, som man eksporterede fra Belgien til det franske marked, fordi der dér er en fast bogpris. Det skete i øvrigt også fra Flandern. Man importerede til Nederlandene, men egentlig var det skinimport, fordi det var nederlandske forlag, der kom og trykkede hos os for at forstyrre markedet. Ud fra et kulturelt synspunkt har vi interesse i en fast bogpris. At der ikke eksisterer en sådan bogpris i Belgien, har kun forstærket forstyrrelsen af konkurrencen på det nederlandske og det franske bogmarked. Vi håber, at Kommissionen opgiver sine forsøg på at angribe fastprisordningerne for bøger, men derimod anskuer disse som et middel til integration af de sprogområder, der ligger tæt på hinanden, og til skabelse af et europæisk kulturelt rum, hvori en europæisk kulturs rigdom kan manifestere sig i sin forskelligartethed og i sin kvalitet.
Vi håber da også, at Rådet vil gøre en aktiv indsats herfor, stimuleret af et formandskab, der nu gør kultur til en prioritet. Markedet skal ikke kun korrigeres socialt, hr. Van Miert, det skal også korrigeres kulturelt. Den faste bogpris er en absolut nødvendighed for grænseoverskridende ensartede sprogområder som det nederlandske, der også udgør et markedsområde for afsætningen af bøger på dette sprog.
Vi støtter derfor denne betænkning, selvom den kun gentager, hvad kulturministrene allerede så ofte har spurgt om, og som også står lidt for sig selv i forhold til, hvad der sker i de virkelige beslutningsorganer, fordi, hr. formand, vi debatterer her en betænkning, mens Rådsmødet den 17. november netop havde den faste bogpris på sin dagsorden. Dog håber jeg, at dette Parlament ikke vil blive ude i den kolde sne.

Hager
Hr. formand, argumenterne har allerede ligget på bordet længe. I Wien er det ligefrem blevet en vittig bemærkning i advokatkredse, om man allerede har udarbejdet en rapport vedrørende fastprisordningen for bøger. Mange renommerede advokatkontorer har ytret sig som sagkyndige i denne sag, og omkring halvdelen er for og halvdelen imod, afhængig af ordregiveren.
Det alene tillader vel, at man drager slutninger om sagens indviklede beskaffenhed. Hvis man således går ud fra, at argumenterne på begge sider er lige gode, reduceres problemet til en vurdering af bogen enten som handelsvare eller som kulturgode.
Jeg ser på ingen måde mig selv som advokat for boghandlen, men kun som advokat for bogen. Jeg har i diskussionen om konkurrence mod kultur besluttet mig til fordel for kulturen på grundlag af artikel 128, stk. 4. Jeg vil nemlig fortsat gerne lade mig rådgive fagligt i boghandlen og ikke rode rundt i stabler af bøger som i en fastfoodkæde. Jeg vil fortsat gerne kunne finde værdifulde bøger i boghandlen og ikke kun paperbackbestsellere.
Hr. kommissær, De kunne ikke overbevise mig om, at fastprisordningen for bøger eller en ophævelse af ordningen ikke ville ændre noget herved. Men måske har jeg også læst den forkerte halvdel af rapporten.
Når man anerkender, at sammenvoksningen af Unionen til en økonomisk magt har brug for kulturel mangfoldighed og forskellighed, kan man kun være imod en ophævelse af fastprisordningen for bøger, som jeg ville betragte som en kulturel falliterklæring for Unionen.

Van Miert
Hr. formand, jeg har i løbet af de sidste fem år desværre flere gange gjort den erfaring, at det synes at være så utrolig svært at diskutere sagligt herom. Om jeg, før jeg sover om aftenen, går i gang med at læse endnu en bog, frue, dét har De intet med at gøre. Det er mit personlige anliggende. Jeg har mit bibliotek, jeg kan virkelig godt lide at læse. Men jeg fastslår også, hvis jeg går til boghandlere, alle boghandler, at udbuddet af værdifulde bøger for det meste er begrænset, også i Europa. Man lader det her se ud, som om alle bøger er værdifulde bøger. Hvad er det for en fejlbedømmelse af virkeligheden? Skulle vi også lige se nærmere på, hvad det præcis handler om? Har jeg nu her forstået af de mange mellemkomster, at dér, hvor der ingen fastprisordning for bøger er, dér er menneskene ukulturelle, at der ikke er noget værdifuldt udbud af bøger dér? Rejs så lige en gang rundt i verden, De vil mærke, at virkeligheden er en helt anden. Så slår man fast, fastprisordning på bøger eller ej, sammenslutninger finder sted overalt, de små boghandler er i defensiven, og det ville jeg sige noget mere om. Kedeligt nok, hr. Von Wogau, det er virkelig en af livets glæder, hvis man har tid til at gå lidt rundt, kigge i nogle bøger, købe nogle af dem og læse lidt i dem, eller hvis man kører til Strasbourg i bil, jeg har den fordel at have en chauffør, derfor kan jeg læse i bilen og behøver ikke gøre det, før jeg går i seng. Det er en glæde, det er en nydelse, det beriger kulturelt. Men det kan man gøre lige så godt i et land uden fastprisordning for bøger. Er det nu hensigten, at det ikke kan lade sig gøre i Sverige eller i Finland, eller i Storbritannien eller i USA? Lad os dog til sidst lige debattere alvorligt. Så siger jeg: Ja, hvor er forslagene til fordel for den lille bogforhandler nu henne? Bortset at det bliver på høje tid, fru Maes, at holde op med de konkurrenceforvridende forretninger, der virkelig også forplanter sig fra systemet i Nederlandene til andre lande. For Nederlandene havde et overordentlig protektionistisk system, frue. Det var ikke kun fastprisordningen på bøger, det var en slags indavl. For man skulle høre til klubben, ellers kom man ikke til fadet. Man skulle have de mest værdifulde bøger, hvis man ikke accepterede klubbens regler, for at sige det på den måde, kom man ingen steder, og man kunne heller ikke sælge sine værdifulde bøger. Sådan var systemet. Heldigvis har man nu forstået dette, og man er begyndt at forandre det. Hvorfor? Fordi Kommissionen virkelig undersøger sagen. Derfor, det er virkeligheden. Nu er man begyndt at indføre ændringer, at trække en række elementer ud, det er virkeligheden.
Jeg er gerne beredt til at tale med alle og enhver om, hvorfor det var nødvendigt, og hvorfor i den sidste ende også de nederlandske, de berørte organisationer, til syvende og sidst har sat sig i bevægelse. Det handlede for dem ikke om bogen, det handlede for dem om kulturen, det handlede om økonomiske interesser. Punktum. Sådan var systemet. Og nu, de små bogforhandlere, jeg har allerede i årevis bedt bogmesserne om at gøre noget for de små bogforhandlere, give dem mere fleksibilitet, at kunne udnytte kundernes behov bedre, og hvis det passer dem, virkelig at udbyde bøgerne til noget billigere priser. Har De allerede grundigt undersøgt hos den offentlige mening, hvor svært det er for en mængde mennesker at betale disse høje priser? Må jeg også tænke lidt over købernes stilling? Eller der gerne skulle købe bøger? Skulle vi også tage det med? Er det måske i den forstand, der blev sagt dér af Vatikanet? Skulle vi i det mindste tænke på de mennesker, der skal købe bøgerne? Også dét er et perspektiv, der skal tages med, og som, fru Maes, hvis man debatterer med kulturministre, alt for ofte bliver væk. Man tænker på forlæggere, man tænker på forfattere, man tænker for lidt på de, der skal læse bøgerne. Det er min erfaring.
Endnu en gang beder jeg Dem, lav for en gangs skyld en betænkning, der for alvor styrker de små bogforhandleres stilling. Giv dem mere fleksibilitet i stedet at pålægge dem forpligtelser. Giv dem større rabatter, end man giver til de store. Må jeg bede Dem om det? Hvis man mener det alvorligt med de små bogforhandlere, så gør noget, i stedet for at komme her og klage og angribe Kommissionen. Det beder jeg Dem om, og, hr. Von Wogau, jeg går gerne ind på Deres forespørgsel om at tale videre om det, men i mellemtiden, fru Maes, ligger der klager, Kommissionen trues med, at man vil føre os til Domstolen på grund af mangel på aktivitet, på grund af, at vi ikke opfylder vores ansvar. Denne trussel hænger over vores hoved. Det gør ingen forskel for mig, så længe jeg har følelsen af, at vi kan finde endnu en løsning. Men jeg har allerede i fem år bedt om at komme med forslag om virkelig at ordne de sager, måske så til fordel for de små bogforhandlere, men jeg venter stadig. Det eneste jeg føler, er stadig politisk pres for at lukke øjnene for retten og for at misforstå det indlysende. Jeg har allerede sagt det: Det gør jeg ikke!

Elchlepp
Hr. formand, hr. kommissær, tillad mig at stille endnu et spørgsmål: Er De parat til at tænke over det endnu en gang og også at tale med de pågældende om, hvorvidt en afskaffelse af fastprisordningen eventuelt kan påvirke små boghandleres omkostningsberegning negativt, som det påstås, og at der dermed ikke opstår mere konkurrence, men monopolagtige situationer via forhandlerkæder, som det allerede er sket på andre områder af detailhandlen? Vil De ikke også nok tage med i betragtning, at hvis det sker, ville utroligt mange boghandler i nærmiljøet forsvinde, udbuddet af rådgivning ville blive forringet, og at utroligt mange - og det rammer netop mit land - uddannelsespladser, som vi har stærkt brug for, og deltidsarbejdspladser ville forsvinde?

Formanden
Tak, hr. Elchlepp. Mine damer og herrer, der er andre, som også har bedt om ordet, men vi vil ikke genåbne forhandlingen. Forhandlingen er allerede afsluttet. Under alle omstændigheder gav jeg rent undtagelsesvist hr. Elchlepp ordet som ophavsmand til forespørgslen, men vi vil ikke genåbne forhandlingen.
Mine damer og herrer, med hr. Elchlepps indlæg er forhandlingen afsluttet.
Vi går nu over til afstemning.
Jeg meddeler Dem, at beslutningsforslag B4-0984/98 og B4-0986/98 er blevet trukket tilbage. Jeg meddeler Dem også, at fru Maes på vegne af ARE-gruppen også er medunderskriver af beslutningsforslag B4-0991/98, som jeg sætter til afstemning.
(Forslaget til beslutning vedtoges)

Schulz
Hr. formand, da jeg ikke havde nogen anden lejlighed, måtte jeg gribe til instrumentet stemmeforklaring. Jeg har ikke deltaget i denne debat, fordi jeg er personligt berørt, og da bør man som regel holde sig tilbage. Jeg var indehaver af en sortimentsboghandel i Tyskland i 12 år, før jeg blev valgt ind i Parlamentet. Det emne, som De har talt så engageret om, berører mig altså personligt. Jeg må sige til Dem, at De har en anden opfattelse af Deres virkelighed, end jeg har af min. Den centrale fejl, som De ligger under for - det vil jeg gerne give Dem med på vejen her - er følgende: Naturligvis beskyttes små boghandlere ved hjælp af fastprisordningen, for det er helt klart, at i det øjeblik konkurrenceudelukkelse, som der er i dag via prisen - man kan som lille ikke udkonkurreres af en stor via prisen - afskaffes, hvis fastprisordningen afskaffes, er der denne konkurrence. Så er der ikke nogen lille virksomhed, der har en chance mod Bertelsmann. Sådan er det!
Nu siger De - og dermed har De i princippet ret: Hvorfor skal man ikke give den lille boghandler chancen for en større rabatordning, således at han er fleksibel i forbindelse med den prismæssige beregning? Ved De ikke, hvem der er nødt til at give rabatter til den lille boghandler? Det er Bertelsmann! Og det er de store forlag, der yder disse rabatter!
Tror De mon, at de pludselig kun giver boghandlerne flere rabatter, fordi De afskaffer fastprisordningen? Resultatet vil være følgende: Fastprisordningen afskaffes, mangelen på rabatter bliver ved med at være, som den er i dag, og til sidst dør 5.0-6.000 boghandler i Tyskland. Hvorfor? Således at også nichekulturen - det er jeg fast overbevist om - bevares til sidst. Der vil fortsat være dyre folianter, der vil fortsat være dyre bøger, men ved De, i hvilken form? Eksklusiv og dyrere end i dag! Og dermed tænker De til sidst netop ikke på den, som De egentlig havde i tankerne - på forbrugeren - men til sidst driver De, selvom De egentlig slet ikke vil det, de store koncerners forretning. Måske skulle De tænke over det endnu en gang.

Formanden
Mange tak, hr. Schulz.

Afbrydelse af sessionen
Formanden
Mine damer og herrer, tillad, at jeg, inden jeg afbryder mødeperioden, som traditionen byder, udfører min behagelige pligt ved at sige nogle takkeord til alle Parlamentets tjenestegrene. Som jeg af og til har gjort, vil jeg især takke de medarbejdere, der ikke har nogen direkte forbindelse med os. Tolketjenesterne ser vi rent faktisk, selvom de sidder inde i de små »akvarier«, og på trods af disse varme akvariers kulde har vi dog en direkte forbindelse til dem og ligeledes til dørvogterne, der beredvilligt opfylder vores mindste behov. Tjenestegrenene under forsædets generaldirektorat forbedrer vores arbejde og sørger altid for, at de fejl, vi begår, ikke bliver til så mange, som det ville være tilfældet uden deres hjælp.
Men der er også medarbejdere, som vi ikke har en tæt forbindelse til, og jeg tænker her på oversættelsestjenesterne, der dagligt oversætter 4.000 sider, og også på de anonyme medarbejdere, som dag efter dag kæmper med Regnbueudgaven for at gøre vores indlæg forståelige. Til alle disse, og i særdeleshed til de sidstnævnte, vil jeg gerne udtrykke vores taknemmelighed.
Mine damer og herrer, et spansk mundheld siger, at et år med sne er et godt år. I denne uge har det sneet, og jeg er en stor tilhænger af gamle mundheld. Jeg er sikker på, at denne sne vil bringe os gode ting, ikke for et helt år - for det har faktisk kun sneet lidt - men i det mindste for denne weekend, som jeg håber vil blive behagelig for alle.
Jeg erklærer Europa-Parlamentets session for afbrudt.
(Mødet hævet kl. 11.42)

