Genoptagelse af sessionen
Formanden
Jeg erklærer Europa-Parlamentets session, der blev afbrudt den 11. april 1997, for genoptaget.
Jeg minder medlemmerne om, at Unesco sidste år udnævnte dagen i dag til Bogens Dag, og jeg ønsker Dem naturligvis god læsning.

Afgørelse om uopsættelig forhandling
Formanden
Fru Malone har ordet til forretningsordenen.

Malone
Hr. formand, jeg vil gerne gøre Dem opmærksom på, at en irsk katolsk præst blev myrdet i Kenya i januar, og i denne uge undslap en anden irsk præst med nød og næppe samme skæbne. Jeg vil gerne bede Dem om at anmode hr. Santer og det irske formandskab om at standse enhver EU-bistand til Kenya, indtil situationen på menneskerettighedsområdet er blevet forbedret.

Formanden
Mange tak, fru Malone. Hr. Santer er til stede, og vi vil videregive Deres anmodning til Rådet, for at man kan træffe de foranstaltninger, man finder mest hensigtsmæssige, i forbindelse med det problem, De har omtalt.
Hr. von Habsburg har ordet til forretningsordenen.

von Habsburg
Hr. formand, det er ikke til forretningsordenen, men til dagsordenen, for vi bør stadig debattere dagsordenen, og jeg vil gerne sige noget om denne sag.

Formanden
Hr. Habsburg, jeg vil minde Dem om, at dagsordenen blev fastsat i Strasbourg som sædvanlig.

von Habsburg
Så vil jeg ikke sige noget.

Formanden
Mange tak for hjælpen.

von Wogau
Hr. formand, vedrørende spørgsmålet om hastebehandling af støtte til skibsværfter: Det er sikkert et emne, som stadig er meget kontrovers også i Det Europæiske Fællesskab. Økonomiudvalget har drøftet dette spørgsmål om uopsættelighed. Også i Økonomiudvalget var der forskellige opfattelser om dette emne. Et flertal af Økonomiudvalget har imidlertid udtalt sig til fordel for at behandle sagen hurtigst muligt, ganske vist ikke i denne, men i næste mulige mødeperiode. Vi har samtidig også truffet alle forudsætninger for, at dette emne kan behandles så hurtigt og kompetent som muligt.
Vi har valgt en ordfører, hr. Glante. Vi vil gøre alt for, at der hurtigst muligt afgives en velbegrundet udtalelse om dette emne.

Gomolka
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil gerne udtale mig til fordel for uopsættelig forhandling. Først noget om sagens forhold. Kommissionen har med sit forslag af 19. marts 1997 vedtaget meddelelsen forelagt af den tyske forbundsregering og forelagt den for Ministerrådet i Den Europæiske Union den 24. marts 1997 med henblik på videre behandling. Samtidig fremsendes kommissionsforslaget også til EuropaParlamentet til udtalelse.
Dette forslag har en næsten dramatisk forhistorie. Det skal ses på baggrund af en strukturtilpasning, der er sket på meget kort tid med stor intensitet og i mit hjemland har ført til, at der alene på værftsområdet er afskediget mere end 40.000 medarbejdere på halvandet år. Denne enorme forandring var resultatet af en kapacitetsreduktion, som Den Europæiske Union har krævet, og på denne baggrund blev det i 1992 vedtaget at yde støtte. Disse bevillinger, der blev frigivet i 1992, blev for en stor dels vedkommende anvendt ulovligt. De blev ikke investeret i værfterne i Mecklenburg-Vorpommern, men blev derimod anvendt ulovligt af koncernens moderselskab Bremer Vulkan, der i mellemtiden er gået konkurs. Den kompetente statsadvokat, der undersøger disse forhold, udtalte for få uger siden for forbundsdagens undersøgelsesudvalg: «Pengene er definitivt væk!« Disse oprindeligt afsatte bevillinger er altså ikke længere disponible.
På den anden side er det klart, at i en region, der...
(Formanden afbrød taleren)

Alan Donnelly
Hr. formand, der er tre grunde til, at vi bør modsætte os denne uopsættelige forhandling. Den første blev givet af den tidligere taler, nemlig at visse midler blev anvendt uretmæssigt, sidste gang der blev ydet statsstøtte til Tyskland. Vi skal derfor i Parlamentet grundigt undersøge dette forslag; vi bør ikke blot uden videre godkende en rådsafgørelse. For det andet vil den skibsbygningsstøtte, der tilbydes, have en fordrejende virkning for resten af skibsbygningsindustrien i Den Europæiske Union. Hvad med Finland, Det Forenede Kongerige, Danmark eller de øvrige skibsbygningsområder? Vi bør nøje tage hensyn til dette.
For det tredje bør vi, hvis vi tager vort arbejde i Parlamentet alvorligt som et tilsynsorgan i forbindelse med statsstøtte og konkurrencepolitik, i det mindste give os selv 2-3 uger til at se nærmere på spørgsmålet og udarbejde en behørig betænkning. Hvis de kristelige demokrater stemmer for en uopsættelig forhandling, kan de aldrig igen i Europa-Parlamentet beklage sig over statsstøtte eller konkurrencepolitikken.

Formanden
Jeg sætter anmodningen om uopsættelig forhandling under afstemning.
(Uopsættelig forhandling vedtoges) Dette punkt opføres så på dagsordenen for mødet i morgen.

Wijsenbeek
Hr. formand, De har bemærket, at der kun deltog 265 personer i afstemningen, skønt der da sidder en hel del flere her i salen. Nu vi holder møde i Bruxelles, og de fleste af os kan få stemmekortene i Strasbourg lige ved mødesalen, skal vi her i Bruxelles sætte omkring en halv time af til at hente stemmekortene. Jeg vil udtrykkeligt anmode Dem om igen at give adgang til den sal.

Formanden
Mange tak, hr. Wijsenbeek. Jeg får at vide, at på grund af arbejdet med den nye bygning skal man gå lidt længere. Jeg er sikker på, at alle de ærede medlemmer vil tage de nødvendige forholdsregler for at hente stemmekortene til tiden.

Nedsættelse af et midlertidigt udvalg (afstemning)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er afstemning om forslag til afgørelse forelagt af Formandskonferencen i henhold til artikel 135, stk. 2, i forretningsordenen om nedsættelse af et midlertidigt udvalg om opfølgning af henstillingerne vedrørende BSE.

Dell'Alba
Hr. formand, kære kolleger, jeg tager ordet på vegne af min gruppe vedrørende de to ændringsforslag, som er stillet til denne tekst. For det første nr. 1, stillet af Gruppen Europæisk Radikal Alliance, som jeg vil tage tilbage. Hvad angår nr. 2, stillet af Gruppen af Uafhængige for Nationernes Europa, ønsker jeg at overtage dette ændringsforslag i henhold til artikel 124, stk. 5. Jeg skal her ganske kort nævne grunden og det i nærværelse af kommissionsformand Santer, som er klar over, at det midlertidige udvalg vil følge det særdeles omfattende arbejde, som venter Kommissionen og Europa-Parlamentet, meget nøje.
Ifølge Formandskonferencens forslag skulle det midlertidige udvalg tælle tyve medlemmer, idet to af EuropaParlamentets grupper blev udelukket, medens undersøgelsesudvalget sigtede mod, at alle grupper var repræsenteret. På basis af aftaler indgået med de forskellige grupper er det i realiteten således, at det kun er Gruppen Europæisk Radikal Alliance, som ikke ville blive repræsenteret i udvalget.
Jeg vil derfor indtrængende anmode om, at man indgår et kompromis, ifølge hvilket antallet af udvalgsmedlemmer udvides fra 20 til 22, og at der åbnes mulighed for, at alle grupper kan være repræsenteret, således som det var undersøgelsesudvalgets hensigt.
(Bifald fra ARE-Gruppen)

Oomen-Ruijten
Hr. formand, jeg synes ikke, det er nødvendigt med dette ændringsforslag eller nødvendigt at stemme om det. De Europæiske Socialdemokraters Gruppe har otte medlemmer, otte stedfortrædere. Vi har som gruppe syv medlemmer, syv stedfortrædere. Vi har erklæret os parat til, og det løfte står vi ved, at afgive et medlem og en stedfortræder. Jeg mener, at hvis andre her i Parlamentet og blandt andet De Europæiske Socialdemokraters Gruppe også var parat til det, så kunne vi få klaret den sag indbyrdes på udmærket vis.

Green
Hr. formand, dette spørgsmål blev i sidste instans anfægtet på mødet i Formandskonferencen. Lad mig gøre min gruppes synspunkt helt klart. Vi mener, at opfølgningen af henstillingerne fra Undersøgelsesudvalget om BSE, hvis fortræffelige arbejde vi fuldt ud støtter, bør overdrages til Parlamentets stående udvalg. Dette ville have gjort alle medlemmer af Parlamentet i stand til at deltage i opfølgningen af henstillingerne, men det blev der ikke opnået enighed om. Min gruppe har 214 medlemmer og kun 8 pladser i dette midlertidige udvalg, som skal kontrollere gennemførelsen af henstillingerne. Jeg kan ikke på dette tidspunkt afgive en af disse pladser til en mindre gruppe. Det gjorde jeg klart på mødet i Formandskonferencen.
Jeg sagde også på mødet i Formandskonferencen, at det er meget uhensigtsmæssigt, at Parlamentet til stadighed anvender ad hoc-procedurer til at nedsætte udvalg. Vi har forretningsordenen, og den bør vi holde os til.
(Bifald)
Graefe zu Baringdorf
Hr. formand, De har truffet en beslutning på konferencen af formænd for de politiske grupper. Denne beslutning svarer ikke til Den Socialistiske Gruppes forestillinger. Den ønskede noget andet, og man kunne vælge den ene vej eller den anden. Nu er den ene besluttet, og den vedtages højst sandsynligt af et flertal af plenum i dag. Hvis det er sådan, så spørger jeg Dem, fru Green, hvorfor De ikke benytter præcis den samme fremgangsmåde som ved BSE-undersøgelsesudvalget. Her havde vi 18 personer, og De gav omsider også afkald på en post her, for at de små grupper kunne komme med. Hvorvidt adskiller dette udvalg sig nu - bortset fra, at De har tabt denne sag - fra BSE-undersøgelsesudvalget? Hvorfor, om jeg må be', er De nu stædig og giver ikke posten til ARE, som egentlig har ret til den, hvad angår selve sagen?

Formanden
Fru Green har ordet for en personlig bemærkning.

Green
Hr. formand, jeg vil blot sige til hr. Graefe zu Baringdorf, at det ikke var det grundlag, som Undersøgelsesudvalget blev nedsat på. Hans tal er forkerte.

Formanden
Jeg sætter forslaget til afgørelse under afstemning.
(Forslaget til afgørelse vedtoges)

Lige muligheder for mænd og kvinder
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er meddelelse fra Kommissionen om lige muligheder for mænd og kvinder.

Santer
Hr. formand, mine damer og herrer, ærede parlamentsmedlemmer, denne debat vedrører kvinderelaterede problemer, men jeg håber, de mandlige medlemmer også vil lytte opmærksomt til dette indlæg.
Det er mig en stor glæde at fortsætte den praksis, vi indførte sidste år, med debatten i dag om Fællesskabets politik til fremme af lige muligheder for kvinder og mænd. Og dette her kort tid efter markeringen af den internationale kvindedag den 8. marts. Denne dag giver nemlig mulighed for at gøre status over resultaterne og for i fællesskab at drøfte, hvad der videre bør gøres. Og dette synes at være en glimrende lejlighed til at se på, hvilke fremskridt Kommissionen og Europa-Parlamentet har gjort på området.
Det er måske også tidspunktet, hvor vi bør udvise kreativitet. Mere end to års erfaring som Kommissionens formand har lært mig, at vi kun kan gøre fremskridt, hvis vi etablerer tillidsskabende relationer uden at forsøge på at føre vores samtalepartnere bag lyset. Og vi har et stort program foran os i år; jeg tænker bl.a. på regeringskonferencen og på den nye traktat, som skal vedtages i Amsterdam, samt på indledelsen af forhandlinger om udvidelsen. Vi bør således være endnu mere nyskabende med henblik på at overbevise de europæiske borgere og gøre dem til vores allierede.
Dette er ikke nemt, for vi må ikke glemme, at kun 49 % af alle kvindelige europæiske borgere synes, at Europa er en god ting - imod 57 % for mændenes vedkommende. Spørgsmålet om lige muligheder er derfor et væsentligt, betydningsfuldt emne, som optager en stadig større plads i vores overvejelser og politikker. Dette er jeg særdeles tilfreds med, selv om jeg er klar over, at der stadig er meget, der bør gøres.
Hr. formand, jeg vil allerførst gøre status over Kommissionens aktiviteter i det seneste år. Vi har været meget aktive, hvad angår spørgsmålet om lige muligheder. Jeg skal undlade at trætte forsamlingen med en udtømmende liste over de gennemførte eller igangværende aktiviteter. Der har været alt for mange initiativer til dette. Jeg vil derfor fremhæve nogle konkrete punkter og hovedbegivenhederne i det seneste år. Med hensyn til en udtømmende information kan jeg imidlertid henvise til den første årsberetning om lige muligheder, som Kommissionen netop har offentliggjort. Årsberetningen indeholder en gennemgang af de fremskridt, der er sket i de enkelte medlemsstater og på unionsplan, og opfylder således en tredobbelt målsætning: synliggøre fællesskabspolitikken på dette område, fremme debatten om valg af strategi og endelig tjene som et referencedokument for alle de berørte aktører.
Kommissionens politik i det forløbne år falder inden for rammerne af det fjerde handlingsprogram om lige muligheder, som dækker perioden fra 1996 til år 2000. Programmet, der blev vedtaget samme år, hvor den fjerde internationale kvindekonference blev afholdt, udgør et væsentligt bidrag til gennemførelsen af den platform, som blev vedtaget i Beijing, og vedrører så forskellige områder som beskæftigelse, erhvervsaktivitet, beslutningstagning og information.
Det gennemgående princip i det fjerde handlingsprogram er mainstreaming . Der er tale om at indarbejde ligestillingsaspektet i alle Fællesskabets politikker og initiativer, dels udadtil, dels indadtil med hensyn til Kommissionens eget personale. Selve begrebet mainstreaming forekommer som en forholdsvis uklar størrelse for mange. Dette har Kommissionen dog gjort noget ved gennem den meddelelse, den vedtog i februar 1996, hvori den definerer sin strategi på området og udstikker retningslinjerne for den praktiske gennemførelse.
I meddelelsen understreges det, at indsatsen til fremme af lige muligheder ikke kun indebærer iværksættelsen af positive foranstaltninger centreret omkring kvindernes situation, men også en udtrykkelig indarbejdelse af ligestillingsaspektet i alle aktioner og i den overordnede politik. Der er tale om at indarbejde kønsperspektivet i udabejdelsen, gennemførelsen og opfølgningen af denne politik og disse aktioner. I den sammenhæng lægger jeg en særlig vægt på mainstreaming i forbindelse med strukturfondene, som udgør et betydningsfuldt finansielt instrument, eftersom de repræsenterer 145 mia ECU over en periode på seks år.
Kommissionen har også villet videreføre den praktiske gennemførelse af det fjerde handlingsprogram. Vi støtter i øjeblikket over 60 projekter fordelt på alle medlemsstater, som inddrager en lang række aktører, herunder bl.a. nationale, regionale og lokale myndigheder, NGO og arbejdsmarkedets parter. Der er stillet et budget på ca. 4 mio. ECU til rådighed for disse aktioner. Beløbet er forholdsvis beskedent, men der er tale om samfinansierings- og partnerskabsaktioner, som ofte har en yderst positiv virkning.
Hr. formand, jeg vil nu berøre et andet væsentligt punkt i det fjerde handlingsprogram, nemlig det lovgivningsarbejde, der venter forude. Der ligger i øjeblikket to lovgivningsforslag på Ministerrådets bord. For det første forslaget til direktiv om bevisbyrden; her afgav Europa-Parlamentet den 9. april en i det store og hele positiv udtalelse vedrørende Kommissionens forslag. Vi håber, der kan vedtages en fælles holdning herom under det hollandske formandskab.
For det andet forslaget om ændring af direktivet om ligebehandling, som Kommissionen fremsatte som følge af dommen i Kalanke-sagen, og som var genstand for en større debat under den seneste samling den 17. april i Rådet sammensat af arbejds- og socialministre. Endvidere er der med udgangspunkt i det fjerde handlingsprogram en række nye forslag under udarbejdelse, bl.a. hvad angår mænds og kvinders værdighed på arbejdspladsen, forældrerettighed og tjenester vedrørende børn og andre afhængige personer.
Endelig er der på initiativ af Kommissionen gennemført en Eurobarometer-undersøgelse om befolkningens holdning til ligestilling. Det fremgår bl.a. heraf, at et stort flertal stadig betragter bekæmpelsen af arbejdsløsheden som en af de vigtigste opgaver, og at en forbedring af kvindernes situation bør sikres gennem en bedre fordeling af arbejdet og af opgaverne i hjemmet, med hensyn til børnene og på det private område og gennem respekten for den mandlige og kvindelige identitet.
Endelig vil jeg gerne understrege, at indsatsen for lige muligheder ikke begrænser sig til social- og arbejdsmarkedspolitikken. Jeg kan f.eks. nævne, at den europæiske konference vedrørende handel med kvinder, der blev afholdt på initiativ af kommissær Gradin, blev en stor succes.
Og nu, hr. formand, nogle ord om den politik, Kommissionen har fulgt omkring sine egne interne forhold. Og jeg glæder mig over de resultater, Kommissionen har nået på dette punkt. Statistikken viser nemlig, at der er sket en mere ligelig fordeling med hensyn til antallet af kvindelige og mandlige medarbejdere i Kommissionen. I 1996 opfyldte man bl.a. helt klart målsætningerne for udnævnelse og ansættelse af kvindelige medarbejdere under kategori A.
Jeg vil anføre nogle tal, som forekommer mig særdeles opmuntrende. Halvdelen af de unge tjenestemænd, som rekrutteres fra de nye medlemsstater, er kvinder. Den nøjagtige procentsats er 49. På direktørniveau og i lønklasse A2 blev antallet af kvindelige ansatte fordoblet i 1996, idet Kommissionen nu tæller femten kvindelige direktører som følge af de syv udnævnelser og forfremmelser, som indtraf i løbet af året. For mit eget vedkommende, hr. formand, kan jeg ikke dy mig for at nævne, at mit kabinet for halvdelens vedkommende består af kvinder.
Men jeg mener, vi også bør skue fremad. Som jeg nævnte for et øjeblik siden, er kvindernes deltagelse i arbejdet på den europæiske opbygning af afgørende betydning for det heldige udfald af visse større programpunkter. Jeg tænker således på Den Økonomiske og Monetære Union, som rent konkret bør realiseres sammen med borgerne. Og jeg har altid haft den opfattelse, at kvinderne spillede en central rolle, hvad angår integreringen af euroen i folks dagligdag. Og - dette er ingen floskel - jeg sætter min lid til kvinderne, når det gælder om at omsætte dette i praksis i år 2002.
Det andet store programpunkt er naturligvis regeringskonferencen. Såvel Kommissionen som Europa-Parlamentet lægger vægt på, at den nye traktat tager større hensyn til princippet om lige muligheder end de nuværende bestemmelser, der er begrænset til lige løn. Konferencen agter at løse dette spørgsmål på tre måder. For det første gennem traktatens overordnede principper, navnlig de grundlæggende sociale og arbejdsmarkedsmæssige rettigheder. Dernæst gennem en specifik ikke-diskriminerings-bestemmelse. Og endelig gennem specifikke bestemmelser vedrørende lige muligheder.
I øjeblikket har man tre mål for øje: at gøre spørgsmålet om lige muligheder til en særlig opgave for Unionen, idet det indføjes i traktatens artikel 2; at sikre lige løn for arbejde af samme værdi - equal pay for work of equal value - gennem en ændring af den aktuelle ordlyd af artikel 119; at udvide Unionens beføjelser til at træffe foranstaltninger, hvad angår lige muligheder, også på andre områder end lønområdet; samt - som følge af Domstolens dom i Kalanke-sagen - at indføre en bestemmelse, der tillader medlemsstaterne at udøve positiv særbehandling.
Der bør også tages hensyn til ligestillingsaspektet i forbindelse med de store økonomiske, sociale og arbejdsmarkedsmæssige spørgsmål i Europa. Herunder i første række beskæftigelsen. Som bekendt tillægger jeg personligt Den Europæiske Unions indsats på dette område stor betydning. Vi bør ikke nøjes med at strikke en række løsninger på kort sigt sammen, som ofte forværrer situationen for de mest sårbare.
Kvinderne er direkte berørt af den stigende mængde deltidsjob og kortvarige kontrakter. De har udført et pionerarbejde, hvad angår disse nye arbejdsformer, som omfatter et stadig større antal arbejdstagere, og som vil blive mere udbredt i takt med udviklingen af ny teknologi.
Erfaringen bør således hjælpe os med at forynge og befæste den europæiske samfundsmodel. Således lægger jeg stor vægt dels på de igangværende forhandlinger mellem arbejdsmarkedets parter vedrørende deltidsarbejde, dels på grønbogen om tilrettelæggelse af arbejdstiden, som Kommissionen vedtog i sidste uge.
Jeg vil endvidere gøre opmærksom på, at der i dette kvartal er foregået en større debat om social beskyttelse; jeg vil måske få lejlighed til at vende tilbage til dette punkt om lidt. Hr. formand, mine damer og herrer, jeg er hermed nået frem til min konklusion.
I min tale i Europa-Parlamentet i anledning af debatten ved indsættelsen af den nye Kommission forpligtede jeg mig personligt til at gøre bestræbelsen på at fremme lige muligheder til en ledetråd i Fællesskabets politik, og jeg mener, at Kommissionen her halvvejs igennem embedsperioden gennem de mange initiativer, den har taget, klart har vist, at den har holdt ord.
Hr. formand, det var en kort oversigt. Det fremgår helt klart af denne, at Kommissionen, hvad angår bestræbelserne på at fremme lige muligheder, ikke hviler på sine laurbær, men arbejder utrætteligt på at befæste og udbygge de betydelige resultater, som er opnået tidligere.

Thors
Hr. formand, jeg har to spørgsmål til Kommissionen. For det første: Hvornår agter den at gå videre med den ændring af personalevedtægten, som Parlamentet godkendte for nogle måneder siden, dvs. vedtægten for tjenestemænd og øvrige ansatte i EU? For det andet: På hvilken måde har Kommissionen taget hensyn til ligestillingen mellem kønnene i forbindelse med programmet om informationssamfundet? Det er en kendsgerning, at de nuværende computerprogrammer og -spil fremmer drengenes stilling, mens pigerne kvier sig ved at sætte sig foran en computer. Hvordan har Kommissionen taget hensyn hertil?

Santer
Hr. formand, hvad angår det første spørgsmål, som det ærede parlamentsmedlem stillede, vil jeg gentage, hvad jeg sagde for et øjeblik siden, nemlig at Kommissionen har fremsat en række forslag og har opstillet en række målsætninger med hensyn til ansættelsen af tjenestemænd i sine egne tjenestegrene. Hvad angår 1996 - og jeg har allerede oplyst nogle tal - har vi opfyldt disse målsætninger. Vi har også opstillet nogle målsætninger for indeværende år og det på forskellige niveauer helt op til de højeste lønklasser. Vi har mere end opfyldt de målsætninger, vi opstillede for 1996, men vi bør øge indsatsen yderligere, for i øjeblikket drejer det sig naturligvis især om ansættelsen af tjenestemænd vedrørende de nye medlemsstater, hvor der er skabt balance: 49 % for kvinder, 51 % for mænd. Vi bør fremover videreføre indsatsen i samme retning.
Hvad angår det andet spørgsmål vedrørende lige muligheder for mænd og kvinder, specielt i forbindelse med anvendelsen af moderne teknologi - hvis jeg har forstået det korrekt - inden for rammerne af informationspolitikken, kan jeg oplyse, at det fjerde handlingsprogram, som vi har udarbejdet med det sigte at fremme lige muligheder, indeholder en række forslag, der netop tager sigte på at opfylde den målsætning, De selv foreslår. Næste år, når jeg på ny redegør for Fællesskabets virksomhed i det forgangne år, vil det uden tvivl være muligt at vurdere, i hvilken udstrækning denne målsætning er blevet opfyldt i 1997.

Gröner
Hr. formand, jeg har et helt konkret spørgsmål til budgettet. Strukturfondene er vores vigtigste instrumenter. Hvordan kan De garantere, at kvinder, der er ramt af arbejdsløshed over gennemsnittet, får tildelt flere midler fra disse strukturfonde? Hvordan kan De garantere, at man ved de operationelle programmer helt konsekvent kommer ind på princippet om lige muligheder? Endelig er der hidtil kun brugt ca. 5 % på kvindecentrerede projekter. Jeg mener, det er alt for lidt.
Det fjerde handlingsprogram er ikke tilstrækkeligt, de få millioner, der her anvendes, er ikke tilstrækkelige til at nå det store mål med fuld beskæftigelse. De penge, vi sidste år afsatte i mange kommentarposter i budgettet, er da en stor hjælp. Hvordan kan De nu garantere, at mainstreaming omsættes og ikke kun ender som en dråbe i havet?

Santer
Hr. formand, jeg er helt enig med det ærede parlamentsmedlem, nemlig om at man i forbindelse med bekæmpelsen af arbejdsløsheden bør fokusere på kvinderne, eftersom det er dem, der rammes hårdest i kraft af deltidsarbejdet og de korte arbejdskontrakter. Og i denne forbindelse kunne midlerne fra strukturfondene gøre stor gavn.
Som sagt råder strukturfondene over betragtelige midler - nemlig 145 mia ECU over en periode på seks år - men disse midler udnyttes ikke tilstrækkeligt, og inden for rammerne af Den Europæiske Socialfond bør et af hovedmålene netop være at mobilisere midler med henblik på at få flere kvinder i arbejde.
De stillede et andet spørgsmål vedrørende mainstreaming . Rent faktisk har Kommissionen netop afsluttet arbejdet med opstillingen af en strategi for integreringen af denne dimension i alle Fællesskabets politikker. Jeg tror, det er væsentligt ikke kun at fokusere på én bestemt politik. Som det allerede er tilfældet i forbindelse med det tværtjenstlige samarbejde, bør der udstikkes retningslinjer for evalueringen af de forskellige politikkers effekt på ligestillingen mellem mænd og kvinder, og der bør udarbejdes et overvågningssystem og en hensigtsmæssig uddannelse af de ansatte. Det er nødvendigt at arbejde i den retning.
Jeg er enig i, at der stadig er meget, der bør gøres, og jeg har tiltro til, at Europa-Parlamentet i forbindelse med udarbejdelsen af budgetforslagene vil bidrage til at styrke indsatsen på de områder, det ærede parlamentsmedlem nævnte.

Van Dijk
Hr. formand, når regeringskonferencen inden længe afsluttes, og jeg håber stadig, det bliver i Amsterdam, selv om jeg heller ikke anser det for udelukket, at det bliver senere i Wasserbillig, skal man hurtigt påbegynde forhandlingerne om medlemskab med en række østeuropæiske lande. Jeg spørger mig selv, hr. Santer, om Kommissionen allerede er begyndt at lave analyser af kvindernes juridiske og samfundsmæssige stilling i de lande, der ønsker at blive medlemmer. Det er efter min mening nødvendigt for at sørge for, at l'acquis communautaire , som findes på det område, og som nok er langt mere vidtrækkende end lovgivningen i de østeuropæiske lande, også indføres umiddelbart efter, at de lande er blevet medlem, for jeg mener, at det er helt afgørende for kvinderne. Ærlig talt tror jeg også, og det vil jeg også gerne have svar på, at det er nødvendigt, og jeg håber, at Kommissionen også er velvilligt indstillet over for at give særlig støtte til kvindeorganisationerne i de østeuropæiske lande, som er parate til at medvirke til at få sat skub i tingene.

Santer
Hr. formand, jeg deler det ærede parlamentsmedlems håb om, at regeringskonferencen udmunder i en Amsterdam-traktat. De kender udvidelsesstrategien, således som den blev fastlagt af Det Europæiske Råd i Madrid og derefter af Det Europæiske Råd i Dublin. Umiddelbart derefter vil Kommissionen fremsætte sine forslag til udtalelse vedrørende de forskellige ansøgerlande.
I forbindelse vil vi tage hensyn til en række kriterier, som blev opstillet af Det Europæiske Råd i København i 1993. Et af kriterierne - som afgjort er vigtigt - er, i hvilken udstrækning ansøgerlandene har været i stand til at tilpasse den nationale lovgivning, således at de kan overtage Fællesskabets regelværk. I den sammenhæng har vi opstillet en række regler.
Gennem Phare-programmet har vi ligeledes givet disse lande mulighed for at gennemføre en række aktioner, men jeg er helt enig med Dem i, at det er et vigtigt kriterium, ikke kun hvad kvinderne angår, men generelt betragtet. Fællesskabets regelværk bør bevares, og lovgivningen i de nye lande, de nye demokratier, som banker på vores dør, bør være tilpasset, således at den kan overtage Fællesskabets regelværk. Dette er et vigtigt punkt, og Ministerrådet vil helt afgjort tillægge det stor betydning, når det skal tage stilling til Kommissionens udtalelser.

Anastassopoulos
Hr. formand, jeg synes, vi bør takke Kommissionens formand, hr. Santer, for hans meget oplysende meddelelse og konstatere, at der faktisk er sket fremskridt; men alligevel må jeg spørge mig selv, om kommissionsformanden mon er klar over, at disse fremskridt er meget små set i forhold til problemets størrelse.
Jeg havde den ære at repræsentere Parlamentet ved konferencen i Indien, så vi kunne danne os et billede af problemet, som for øjeblikket berører over 50 % af befolkningen, også i Europa, hvor repræsentationen er meget lille - hvis vi ser bort fra de nordeuropæiske lande, hvor forholdene er rimeligt gode. Tag f.eks. det franske parlament, hvor kvinderne er repræsenteret med 6, 4 %, det græske, hvor repræsentationen er 6, 3 %, og det britiske med 9, 5 %. Er Kommissionen mon klar over, at problemet ikke løses med de fremskridt, der sker, og at der er brug for meget mere virkningsfulde foranstaltninger? Og er den klar over, at den juridiske side af sagen også er begyndt at se anderledes ud efter det franske statsråds beslutning om, at positiv særbehandling ikke er diskrimination?

Santer
Hr. formand, jeg er enig med parlamentsmedlemmet i, at der er gjort store fremskridt, men jeg vil tilføje, at disse fremskridt er utilstrækkelige i betragtning af opgavens omfang. Derfor bør vi arbejde på flere fronter. Hvilket vi i øvrigt allerede gør. Jeg lægger stor vægt på, at man inden for rammerne af regeringskonferencen, som bør udmunde i en revision af Maastricht-traktaten, indføjer en række forslag fra det irske formandskab, som er blevet overtaget af det nederlandske formandskab, og som tager sigte på at indføje ligestillingen mellem mænd og kvinder i traktaten, som er en af Fællesskabets opgaver.
Fællesskabet vil i alle sine aktiviteter tage sigte på at fjerne uligheder, at fremme ligebehandlingen af mænd og kvinder, at iværksætte en generel ikke-diskrimineringsbestemmelse, hvilket jeg tillægger stor betydning, bl.a. diskriminering begrundet i køn, samt at udvide anvendelsesområdet for traktatens artikel 119.
Et andet punkt, jeg nævnte for lidt siden som svar på et spørgsmål, vedrører mainstreaming , som består i at integrere kvindespørgsmålet i alle vores politikker og ikke skabe en særskilt politik. Jeg tror i den forbindelse, at det er et arbejde, som vil strække sig over en lang tid, og som bør ledsages af ændringer, især mentalitetsændringer, i de forskellige medlemsstater og i tilrettelæggelsen af arbejdstiden.
Endelig nævnte De et problem vedrørende beslutningstagningen. På dette område tager en række fællesskabsaktioner sigte på at tilskynde og støtte de medlemsstater, der iværksætter målrettede aktioner med henblik på at øge antallet af kvinder i højtstående stillinger, hvor beslutningerne træffes. Vi er i den forbindelse i færd med at medfinansiere en række aktioner inden for rammerne af det fjerde fællesskabsprogram. Vi vil redegøre for de fremskridt, der opnås i Den Europæiske Union, i årsberetningen om »lige muligheder«.

Torres Marques
 - Hr. formand, indledningsvis vil jeg sige, at det glæder mig, at formanden for Kommissionen er til stede for at besvare spørgsmål vedrørende disse vigtige emner, og jeg vil straks benytte mig af hans tilstedeværelse til at sige følgende til ham: De indledte Deres meddelelse med at sige, at blandt de europæiske borgere er kvinderne de mindst overbeviste om det europæiske projekts betydning. Efter vores mening er traktaten skyld heri, for så vidt som den ikke i tilstrækkelig grad fastslår kvindernes rettigheder.
Jeg vil stille kommissionsformanden to meget enkle spørgsmål.
For det første: vil Kommissionen sammen med os slå et slag for, at alle de sager vedrørende kvinders rettigheder, som Europa-Parlamentet har forfægtet, kommer til at indgå i Maastricht-traktaten?
For det andet: vil Kommissionen bistå os med at udbrede kendskabet til de omhandlede sager blandt kvinderne? Vi må ikke glemme, at Maastricht-traktaten i de fleste medlemsstater vil blive ratificeret ved folkeafstemning; kvinderne vil ganske givet være de flittigste til at stemme, og hvis vi ikke har kvinderne på vores side, kan vi risikere, at traktaten ganske vist bliver undertegnet, men ikke ratificeret.

Santer
Hr. formand, dette spørgsmål ligger i forlængelse af det, der blev stillet for et øjeblik siden af en af Deres kolleger, som jeg besvarede ved at anføre, hvilke målsætninger der opstilles i traktaten. De har ret i, at den nuværende traktat, Maastricht-traktaten, ikke tager tilstrækkeligt hensyn til målsætninger om lige muligheder mellem mænd og kvinder. Jeg nævnte Kommissionens målsætninger, der falder i tråd med de forslag, EuropaParlamentet selv fremsatte i forbindelse med revisionen af traktaten. Jeg vil ikke her komme nærmere ind på disse forslag, men jeg finder det vigtigt, at traktaten indeholder målsætninger, hvori det specifikt anføres, at ligestillingen mellem mænd og kvinder er en af Fællesskabets opgaver.
For det andet viser resultatet af en eurobarometerundersøgelse, at der er flere mænd end kvinder, som har tiltro til Den Europæiske Union. Det er således nødvendigt at gøre en indsats med det sigte at overbevise og især informere borgerne. Jeg tror, det ville være hensigtsmæssigt, hvis alle informationskampagnerne - jeg nævnte for et øjeblik siden informationskampagnen vedrørende euroen og Den Økonomiske og Monetære Union - specielt tager sigte på kvinderne. For enten man vil det eller ej, udgør kvinderne ikke kun halvdelen af befolkningen, men de er også tættere på borgerne, de har et langt bedre kendskab til uddannelsessystemet, de er i stand til at tage sig af børnene osv. Med hensyn til Den Økonomiske og Monetære Union - og anvendelsen af euroen - bør kvinderne inddrages i deres egenskab af husmødre og forbrugere; dette er efter min mening uomgængeligt nødvendigt, hvis euroen skal blive en succes.
(Afbrydelse fra Randzio-Plath: «Jeg arbejder trods alt«) Naturligvis også erhvervsaktive kvinder. Det er det, jeg forstår mainstreaming , som går ud på at integrere kvinderne i samtlige og ikke kun i specifikke politikker.

Seillier
Hr. formand, tak for den interesse, De udviser for kvindernes sag. Den sidste udtalelse finder jeg meget opmuntrende, når det gælder alle kvinders sag.
I denne forbindelse ville jeg gerne rette en anmodning til Dem, der samtidig er et spørgsmål: ville det ikke indebære et helt nyt håb for de europæiske landes økonomiske, sociale og kulturelle vitalitet, hvis man gennemførte undersøgelser - således som der blev fremsat ønsker om på konferencerne i København og i Beijing - med henblik på at vurdere, hvad det ulønnede arbejde, som udføres af aktive hjemmegående kvinder, repræsenterer i værdi?
Jeg tror, det ville give stødet til en revitalisering af hele samfundslivet i de europæiske lande. Jeg har tiltro til, at De vil sørge for, at der bliver fulgt op på den modtagelse, som kommissæren gav sammenslutningen af aktive hjemmegående kvinder i Beijing.

Santer
Hr. formand, jeg kan besvare denne anmodning bekræftende, fordi vi i øjeblikket er i gang med at gennemføre undersøgelser i den retning, og det forlyder, at resultaterne af undersøgelserne vil foreligge ved udgangen af dette år.
På den anden side vil jeg dog bemærke, at vi ikke bør skabe et større modsætningsforhold mellem erhvervsaktive kvinder og hjemmegående kvinder. Jeg tror også, erhvervsaktive kvinder har opgaver i hjemmet, og de er måske nødt til at udføre visse pligter to gange eller tre gange. Jeg tager derfor personligt afstand fra - dette skal tages som en personlig holdning - at man opstiller et modsætningsforhold mellem erhvervsaktive kvinder og hjemmegående kvinder. Jeg tror, vi bør finde frem til en måde, hvorved vi kan bestemme, hvorledes den enkelte kvinde bidrager til det aktive liv og til erhvervslivet, hvori dette så end består i øvrigt.

Lulling
Jeg vil takke hr. Santer for hans redegørelse, og jeg hilser de mange initiativer, han har nævnt, velkommen. Men jeg ville gerne høre, om ikke Kommissionen agter at følge mere konkret op på EuropaParlamentets beslutninger og tilkendegivelser, bl.a. følgende: vi har anmodet om en ændring af direktivet fra 1979 om gradvis gennemførelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder med hensyn til social sikring for også at sikre en sådan ligebehandling, hvad angår aldersgrænse og overlevelsesrente. Vi har foreslået at skabe et fællesskabsinstrument til indførelse af splitting af pensionsrettighederne i tilfælde af skilsmisse i alle medlemsstaterne. Kommissionens formand er orienteret om problemet. Endelig har vi foreslået en styrkelse af direktivet fra 1986 om anvendelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder i selvstændige erhverv, herunder ægtefællen, og Europa-Parlamentet slog i februar til lyd for en egentlig retslig status for de usynlige arbejdstagere, som udgøres af ægtefællerne til selvstændige erhvervsdrivende, og for en særskilt social sikring for disse. Hr. formand, agter De at foretage Dem noget på disse områder?

Santer
Hr. formand, som bekendt fremsatte Kommissionen i 1987 et forslag på linje med det ærede parlamentsmedlems ønsker, men forslaget ligger stadig på Rådets bord. Kommissionen har ladet forstå, at den ville undersøge, hvorledes man bedst kunne få sat gang i drøftelserne på dette område.
Spørgsmålet om splitting og om pensionsrettighederne i tilfælde af skilsmisse, som fru Lulling rejste i sit indlæg, indgår naturligvis i det bredere spørgsmål omkring individualiseringen af mænds og kvinders rettigheder i socialsikringssammenhæng. Dette er netop et emne, jeg har beskæftiget mig med i min tidligere karriere. Problemstillingen er mig velkendt, da jeg selv udarbejdede et forslag til en reform i samme retning af socialsikringen i mit eget land.
Der er her tale om et særdeles vanskeligt emne for mange medlemsstater, men Kommissionen forsøger at fremme debatten, så godt den kan. Således er spørgsmålet om individualisering omhandlet i den meddelelse om fremtiden for den sociale beskyttelse, Kommissionen for nylig vedtog. Jeg kan her henvise til et forslag til betænkning af Catasta fra den 10. juni 1993 indeholdende et beslutningsforslag, som fru Lulling i øvrigt havde fremsat, og som havde det samme sigte.
Jeg tror således, vi bør arbejde i den retning, og jeg håber, at meddelelsen om fremtiden for den sociale beskyttelse er et godt udgangspunkt for en videreførelse af drøftelserne, som er temmelig vanskelige.
Hvad angår direktivet fra 1986 om ligebehandling af mænd og kvinder i selvstændige erhverv, herunder ægtefællen, har Kommissionen i sit fjerde program om lige muligheder forpligtet sig til at undersøge mulighederne for at styrke dette direktiv, hvis bestemmelser - som det ærede parlamentsmedlem i øvrigt anfører - i dag ikke er særligt virkningsfulde.
Der er også her tale om yderst vanskelige emner, nemlig de sociale sikringsordninger og skatteområdet. Kommissionens forberedende arbejde skrider frem. Der er afholdt to rundbordsmøder med de instanser, som i første række er interesseret i spørgsmålet, herunder også medlemmer af Europa-Parlamentet, hvis mine informationer ellers er korrekte. Det drejer sig nu om at undersøge, i hvilken udstrækning disse tanker kan gennemføres.

Harrison
Kommissionen har længe erkendt, at kvinderne undervurderes og ikke udnyttes tilstrækkeligt i SMV-sektoren. Hvordan kan Kommissionen hjælpe kvinderne både som arbejdstagere og som iværksættere i små virksomheder? Jeg spørger om dette, da kvinderne er uforholdsmæssigt hårdt ramt af arbejdsløshed, og sektoren med små virksomheder selvfølgelig er mest produktiv med hensyn til at skabe arbejdspladser.

Santer
Kommissionen og jeg selv personligt lægger som bekendt stor vægt på en styrkelse af de små og mellemstore virksomheder, idet vi mener, at disse virksomheder kan bidrage til at skabe nye arbejdspladser. Det er ikke de store virksomheder, der skaber nye arbejdspladser, men de 18 mio små og mellemstore virksomheder, som findes i Den Europæiske Union, der er i stand til dette.
I den forbindelse er det Kommissionens målsætning at udarbejde en konkret politik og passende foranstaltninger med henblik på at forbedre situationen for selvstændige erhvervsdrivende og deres ægtefæller. Kommissionen har allerede afholdt et rundbordsmøde, som alle de berørte parter har deltaget i. Vi er i øjeblikket i gang med at indsamle de informationer, der gør det muligt at udforme et konkret forslag til et egnet instrument. Endvidere findes der allerede et initiativ inden for rammerne af Den Europæiske Socialfond, nemlig Now-initiativet, som har den samme målsætning. Og der bør arbejdes videre i samme retning, således at det mål, De efterlyser, kan nås.

Stenzel
Hr. formand, i Østrig findes der en eksemplarisk karensordning for erhvervsaktive kvinder. De kan blive hjemme i halvandet år, og det kan manden også vælge det sidste halve år, og dét - hvilket er væsentligt - med beskæftigelsesgaranti. Det betyder, at man dermed gør det lettere for kvinder at vende tilbage til arbejdsmarkedet. I EU findes der ikke en sådan fælles ordning, dvs. her er der stadigvæk en stor mangel. Er der mulighed for, at man her orienterer sig efter den østrigske ordning og giver kvinder en karensperiode og dermed gør det lettere for dem at passe deres børn samt vende tilbage til arbejdsmarkedet?

Santer
Socialpolitikken henhører som bekendt under de enkelte medlemsstaters kompetence. Kommissionen eller Fællesskabet som sådan har derfor ingen særlige beføjelser, hvad angår socialpolitikken, lige som det i øvrigt er tilfældet med den økonomiske politik. Dette forhindrer os ikke i - lige som det heller ikke fritager os for - at undersøge, hvorledes vi kan anvende de instrumenter, vi har til vores rådighed, til at bidrage til gennemføre de målsætninger, De beskrev.
Et af disse instrumenter er netop - inden for rammerne af den sociale protokol - den sociale dialog. Sidste år lykkedes det inden for rammerne af den sociale dialog arbejdsmarkedets parter at nå til enighed om en model, der godt nok ikke går så vidt som den østrigske, men som går ud på at forene arbejds- og familieliv ved hjælp af forældreorlov. Vi har overtaget denne model inden for rammerne af et direktiv, men selv om vi har udstedt et direktiv på det sociale og arbejdsmarkedsmæssige område, tilkommer det medlemsstaterne at omsætte og iværksætte direktivets bestemmelser.
Jeg tror, at man med udgangspunkt i systemer som det, der findes i Østrig, eller andre systemer i andre medlemsstater, kan starte en debat på fællesskabsplan om, hvorledes man kan tillægge erhvervsaktive kvinder en særlig social status.

Ojala
Hr. formand, jeg var allerede lidt i tvivl, om hele denne side af sagen ligger uden for Deres horisont, men heldigvis forholder det sig ikke således.
I Kommissionens meddelelse er der gjort særdeles meget ud af, at ligestillingsaspektet navnlig skal inddrages i forbindelse med EU's strukturfonde. Gennemførelsen af mainstreamingsprincippet forudsætter viden om den nuværende situation på ligestillingsområdet og også udarbejdelsen af en konsekvensanalyse. De nuværende overvågnings- og evalueringsindikatorer fremhæver ikke de problemer, som er vigtige for kvinderne. Kommissionen konstaterer, at der bør fastsættes indikatorer og redskaber til måling af ligestillingsprincippets vægt i programmerne. Jeg spørger nu Dem hr. kommissionsformand Santer, om Kommissionen er i gang med at udarbejde sådanne indikatorer, der kan inddrages i evalueringen af strukturfondene, for at kvindernes interesser bliver varetaget?

Santer
Hr. formand, der er rent faktisk stadig meget, der bør gøres - således som parlamentsmedlemmet anfører, og som jeg selv har nævnt det - så meget mere som vi endnu ikke råder over de nødvendige instrumenter til at gennemføre en veritabel fællesskabspolitik på dette niveau. Derfor gav jeg også for et øjeblik siden udtryk for, at man inden for rammerne af regeringskonferencen bør indføre en række principper og målsætninger, som kan tjene til udvikle en mere sammenhængende politik på dette område.
I den forbindelse - og uden at jeg vil gentage, hvad jeg allerede har sagt - vil jeg understrege, at der, for så vidt angår strukturfondene, finansieres en række programmer via disse fonde. Det er stadig ikke tilstrækkeligt, men jeg tror, at visse indikatorer eller - som man siger i dag benchmarking-systemet - ligeledes i væsentlig grad kan bidrage til at undersøge, hvorledes man gradvis tilvejebringer en større grad af lige muligheder for mænd og kvinder. Det er - som De nævner - en indikator, der endnu ikke er blevet anvendt, men det er en idé, som fortjener nærmere overvejelser og undersøgelser.

Formanden
Mange tak, hr. Santer.

Den økonomiske politik og for store budgetunderskud
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er meddelelse fra Kommissionen om de store retningslinjer for den økonomiske politik og for store underskud.

de Silguy
Hr. formand, mine damer og herrer, ærede parlamentsmedlemmer, således som det er praksis, vil jeg her ved starten på mødeperioden over for forsamlingen gøre rede for Kommissionens overvejelser og beslutninger her i formiddags vedrørende prognoserne og de store retningslinjer for den økonomiske politik for 1997. Disse retningslinjer er et vigtigt instrument til sikring af en bedre koordinering af den økonomiske politik på mellemlang sigt i Europa. Det viser sig her i år, at den anbefalede makroøkonomiske politik bærer frugt, idet den økonomiske vækst fastholdes. Med udgangspunkt i dette opmuntrende faktum ønsker Kommissionen med de store retningslinjer at give nye impulser til Den Europæiske Unions økonomiske strategi, således som det anbefales i Europa-Parlamentets økonomiske årsberetning.
For det første bekræfter prognoserne, at den økonomiske strategi, som udspringer af de store retningslinjer, har været sammenhængende. Væksten er vendt tilbage i kraft af saneringen af de offentlige finanser, et rentefald og en bedre styring af udgifterne. Det gælder nu om at konsolidere dette genopsving og sikre at det vedblivende bidrager til jobskabelsen.
Forårsprognoserne udviser en mindre justering opefter i vækstraten i forhold til efterårsprognoserne. Væksten skulle andrage 2, 4 % i 1997. Vi forudså en vækstrate på 2, 3 % i efteråret. I 1998 skulle der blive en fremgang i den økonomiske aktivitet på 2, 8 %. Denne fornyede vækst skulle gøre det muligt at skabe to mio arbejdspladser i perioden 1997-1998. Arbejdsløshedsprocenten skulle falde - men desværre stadig alt for lidt - fra 10, 7 % i 1997 til 10, 3 % i 1998. Et markant fald i ledigheden forudsætter en kraftig og vedvarende vækst på mellemlang sigt.
For at nå dette mål kræves der tre ting. For det første at bestræbelserne på at sanere de offentlige finanser fortsættes. Disse bestræbelser begynder at bære frugt. Størsteparten af medlemsstaterne har opstillet en målsætning om et offentlige underskud på 3 % i 1997. Jeg skal minde om, at det gennemsnitlige underskud i Unionen faldt fra 6, 2 % af BNP i 1993 til 4, 3 % i 1996. Kommissionen forudser et underskud på 2, 9 % for hele Den Europæiske union for 1997, idet 13 lande vil ligge på eller under referencesatsen på 3 %.
I forbindelsen med de fortsatte saneringsbestræbelser understreger Kommissionen nødvendigheden af især i år snarere at reducere de offentlige udgifter end at øge skatteindtægterne, idet den sidstnævnte foranstaltning er ødelæggende for væksten. Kommissionen understreger endvidere nødvendigheden af at fastholde investeringsniveauet, idet dette er tvingende nødvendigt for at sikre et bæredygtigt vækstpotentiale i Unionen på mellemlang sigt, dvs. i fremtiden.
For det andet bør prisstabiliteten fastholdes, for inflationen rammer i særlig grad de dårligst stillede.
For det tredje afspejler den lønpolitik, som er iværksat af arbejdsmarkedets parter, ansvarlighed og realisme. Lønpolitikken bør fortsat tage højde både for målsætningerne om prisstabilitet og for investeringernes rentabilitet. I langt de fleste medlemsstater har disse henstillinger allerede vist sig at bære frugt i 1996. Det er nødvendigt at fortsætte i samme spor, hvis vi ønsker at skabe flere arbejdspladser i fremtiden.
Med udgangspunkt i disse opmuntrende resultater anbefaler Kommissionen - på linje i øvrigt med EuropaParlamentet - at der ved gennemførelsen af den økonomiske politik i 1997 satses på to områder: beskæftigelsen - naturligvis - gennem strukturreformer på arbejdsmarkedet samt den private og offentlige investering - såvel den materielle som den immaterielle og den menneskelige - som er utilstrækkelig.
Med hensyn til beskæftigelsen har Kommissionen anbefalet tre prioriterede aktioner. Det er for det første nødvendigt at fremme innovation, forskning og udvikling og at forbedre såvel det almene som det erhvervsfaglige uddannelsessystem med henblik på dels at øge økonomiernes evne til at tilpasse sig de ændringer, som skyldes globaliseringen, dels at øge vækstpotentialet. Der er desuden behov for at fortsætte investeringerne i de transeuropæiske net. Dette fremgår klart af Kommissionens henstilling til Rådet. Det understreger ligeledes betydningen af det femte rammeprogram for udvikling og forskning.
For det andet er det nødvendigt, at markedet for varer og tjenesteydelser fungerer bedre. Kun en fuld udnyttelse af det indre markeds fordele vil kunne bidrage effektivt til en stigning i væksten. Jeg skal minde om, at den vedvarende segmentering af markederne, bl.a. som følge af en utilstrækkelig fiskal harmonisering og tilstedeværelsen af alt for mange regler, bør ophøre. I dette øjemed er Kommissionen i øjeblikket i gang med at opstille en handlingsplan for det indre marked.
For det tredje er der behov for en reform af arbejdsmarkedet med henblik på at øge jobindholdet af væksten. Bidraget fra arbejdsmarkedets parter er i den forbindelse eksemplarisk og nødvendigt. Takket være den sociale dialog er det muligt at øge fleksibiliteten på arbejdsmarkedet gennem pragmatiske foranstaltninger, som respekterer de europæiske borgeres ønske om en høj social standard. Det er også nødvendigt at arbejde på en fornuftig tilpasning af lønstrukturen i overensstemmelse med produktivitetsforskellene på regionalt plan.
Hvad investeringerne angår, er situationen i dag forholdsvis skuffende. Konjunkturundersøgelserne viser ganske vist en stigende tillid hos producenterne og investeringsafkastet er på det højeste niveau siden 1960'erne i Den Europæiske Union. Kommissionen bemærker, at lønarbejderne har bidraget til saneringen af økonomien i makroøkonomisk sammenhæng gennem løntilbageholdenhed.
Kommissionen finder det derfor absolut nødvendigt, at arbejdsgiverne nu udnytter den lejlighed, som de gode økonomiske rammer - og for de flestes vedkommende deres økonomiske situation - frembyder, til at intensivere de jobskabende investeringer.
Denne intensivering af investeringerne bør i første række vedrøre de private investeringer - som udgør 85 % af de samlede investeringer - og det alle former: materielle, immaterielle og menneskelige investeringer. Men Kommissionen anbefaler ligeledes, at man fastholder de offentlige investeringer, som er af væsentlig betydning, hvis man vil sikre Unionen et bæredygtigt vækstpotentiale på mellemlang sigt. De udgør en investering i fremtiden for samfundet som helhed.
Endelig, hr. formand, kan jeg oplyse, at Kommissionen har foreslået Rådet at annullere sin beslutning om tilstedeværelsen af for store offentlige underskud i Nederlandene og i Finland. Hvis Rådet vedtager Kommissionens henstillinger vil antallet af lande, der ikke længere udviser for store underskud, blive udvidet til fem. Disse resultater bekræfter dels de gunstige virkninger af den økonomiske sanering unionslandene gennemfører, dels at den europæiske økonomiske politik er sammenhængende. Jeg er fuldt overbevist om, at et flertal af medlemsstaterne vil være i stand til at gå over til euroen den 1. januar 1999.
Hr. formand, Kommissionen har tiltro til, at den vil opnå Europa-Parlamentets støtte til medlemsstaternes gennemførelse af disse henstillinger, og den vil - således som det har være tilfældet i de seneste to og et halvt år - fortsat inddrage forsamlingen så tæt som muligt i dette arbejde på at få indført euroen på de betingelser og i henhold til den tidsplan, som er opstillet i traktaten.

Giansily
Hr. formand, jeg vil spørge kommissær de Silguy, hvorledes situationen vil være omkring det offentlige underskud for 1997 for visse unionslande, for så vidt som en række lande ikke vil kunne opfylde kvalifikationskriterierne i skæbnetimen, hvor de lande skal udvælges, som vil kunne deltage i ØMU'ens tredje fase, nemlig i foråret 1998, og det uafhængigt af de konklusioner på Dublin-topmødet, hvis udformning i vid udstrækning begrundede afholdelsen af Rådets Økofin-møde i Nordwijk, og som vi kan tilslutte os.
Jeg ville gerne vide, om Kommissionen her kan gøre rede for sine fremtidige henstillinger og sin holdning til dette spørgsmål. Med andre ord, om Kommissionen mener i sidste instans at kunne acceptere en lettere overskridelse, f.eks. et underskud på 3, 1 eller 3, 2 % hos lande, som har optrådt eksemplarisk?

de Silguy
Hr. Giansily, beslutningen vil blive truffet næste år af stats- og regeringscheferne i slutningen af april eller i begyndelsen af maj 1998. Beslutningen vil bygge på henstillinger fra Kommissionen, som vil være et centralt element, for Kommissionen vil indtage en central rolle i denne proces. Henstillingerne vil blive vedtaget i slutningen af marts 1998, således at man kan indkalkulere de faktiske tal for 1997.
Vi fremlægger i dag de prognoser, der er opstillet af Kommissionens tjenestegrene. Vi foretager ikke en forhåndsbedømmelse. Man bør således ikke udlede noget af vores prognoser, som ikke ligger i dem. Prognoserne er et øjebliksbillede og ikke en forhåndsbedømmelse. Næste år, når den udarbejder henstillingerne, vil Kommissionen skulle tage højde for alle de betingelser, som traktaten opstiller for overgangen til den fælles valuta.
Der er opstillet fem betingelser, de famøse fem kriterier, som ikke kun er referenceværdier. Hertil kommer en række andre betingelser, f.eks. centralbankernes uafhængighed. Jeg kan tilføje - og det er særdeles vigtigt - at der ved bedømmelsen også vil blive taget hensyn til, hvorvidt konvergensen er af en varig karakter. Med andre ord drejer det sig om at forvisse sig om, at den budgetmæssige sanering - såfremt denne har været korrekt gennemført i 1997 - også vil blive videreført i de følgende år. Jeg skal nemlig gøre opmærksom på, at tallet 3 % ikke vil være en målsætning, men et loft, når den fælles valuta er på plads.

Imbeni
Hr. formand, jeg vil gerne spørge kommissæren, på grundlag af hvilke kriterier Kommissionens prognoser for budgetunderskuddene i Italien, Frankrig og Tyskland er udarbejdet, idet Den Internationale Valutafond og visse tyske institutter fastlægger disse på samme niveau, nemlig 3, 2 %. Har der været tale om en overordentlig strenghed fra Den Internationale Valutafonds side over for Tyskland og Frankrig og en overordentlig strenghed fra Kommissionens side i forhold til Italien?
For det andet vil jeg spørge Dem, hr. kommissær, hvorledes der i Kommissionens henstilling for så vidt angår Tyskland og Spanien kan tales om et fast engagement fra regeringens eller myndighedernes side i Spanien for at opnå målet på 3 %, mens der for så vidt angår Italien ikke for hverken 1997 eller 1998 tales om det engagement, som den italienske regering flere gange har givet udtryk for, i fortsat at holde underskuddet under 3 % både i 1997 og 1998 efter beslutninger, som det har været endog særdeles vanskeligt at få truffet i Italien.

de Silguy
Hr. formand, jeg kan oplyse hr. Imbeni, at alle landene behandles nøjagtigt ens på grundlag af samme analyse, når der opstilles en prognose. Der foregår ingen forskelsbehandling. Prognoserne bygger på makroøkonomiske aggregater, hvor der specielt tages hensyn til en vurdering af væksten. Da jeg ikke er bekendt med Den Internationale Valutafonds prognoser, som ikke er offentlige, og som ikke er offentliggjort, kan jeg ikke kommentere disse. Jeg kan imidlertid sige, at det ofte sker, at de forskellige internationale institutioner udsender prognoser, der er indbyrdes forskellige. Dette er helt normalt. Hvad jeg kan konstatere - da jeg selv har arbejdet med spørgsmålet - er, at når man skuer tilbage for at se, hvorledes Kommissionens prognoser har været, ser jeg, at Kommissionen har været mindst lige så dygtig som de andre internationale institutioner - om ikke bedre - og det gælder navnlig i forhold til visse private institutter.
Hvad de gældende regler angår, lader vi alle de budgetmæssige beslutninger, regeringerne har truffet, indgå i vores vurderinger. Og jeg skal gentage, at det, Kommissionens tjenestegrene har foretaget, er en præcis vurdering af foranstaltningernes effektivitet; der er altså ikke tale om en beslutning truffet af Kommissionen, men om en vurdering foretaget af Kommissionens tjenestegrene.
Med hensyn til Italien, eftersom De giver mig anledning til at nævne dette land, vil jeg rose Italien, som - hvis vores prognoser er korrekte - vil nedbringe sit offentlige underskud fra 6, 7 % til 3, 2 %, dvs. med 3, 5 % ifølge Kommissionen, og med 3, 7 % ifølge den italienske regering; det kommer sig ikke så nøje. Hvad, jeg konstaterer, er, at denne reduktion af det offentlige underskud er den største, der er registreret i Europa i de seneste femten år.
Følgelig mener jeg, at det budskab, der i dag klart fremgår af alle disse prognoser, skal ses som en opmuntring og en anerkendelse af det arbejde og den indsats, der er ydet. Og som jeg nævnte over for hr. Giansily, kom ikke og påstå, at disse prognoser er en forhåndsbedømmelse af, om man kan overgå til den fælles valuta eller ej. Nej! Det er et øjebliksbillede af de faktiske data. Man kan bestride disse data, man kan kommentere dem. Kommissionens tjenestegrene er forpligtet til at anvende ens data på alle og at opstille sammenhængende økonomiske hypoteser. Disse hypoteser er i øvrigt ikke nødvendigvis de samme for alle lande.
Ærede parlamentsmedlem, med hensyn til Deres bemærkning om problemet vedrørende henstillingerne, har jeg her en tekst, hvori vi foretog visse ændringer i formiddags, netop fordi det er et særligt vanskeligt problem. Med andre ord - der var og er ikke tale om at ændre tal, som er opstillet af Kommissionens tjenestegrene, for disse tal bør være troværdige, dvs. de ikke bør udsættes for noget som helst politisk pres. Det er ikke til hinder for, at der i den seneste udgave, som De måske ikke har fået udleveret endnu, er taget nøje hensyn til denne forskel i vurdering, nemlig de vurderinger, der anlægges af henholdsvis den italienske regering og Kommissionen. Hvis Kommissionen tager fejl, dvs. hvis dens vurdering ikke er korrekt, og hvis den italienske regering vurderer, at den vil opnå en fuld virkning af sine foranstaltninger, ja så vil tallene se lidt anderledes ud. Men hvad, der tæller, er det opløftende ved det globale budskab, snarere end nogle få tiendedele point.

Ribeiro
Hr. kommissær, når De i forbindelse med de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik henviser til en ny lønstruktur, mener De så hermed fleksibilitet i nedadgående retning i stil med USA's model for lønspredning, som der så flittigt henvises til i årsberetningen? Og vil De hermed sige, at en sådan fleksibilitet i nedadgående retning skal finde anvendelse i samtlige medlemslande?

de Silguy
Jeg mener, man bør tilstræbe, at lønnen afhænger af de kollektive overenskomster og dermed af arbejdsmarkedets parter. Der er altså ikke tale om at gribe ind i denne proces. Det, der menes i henstillingerne, er, at produktivitetsniveauet efter stillingskategori og efter region bør være et element, der tages hensyn til i forbindelse med lønfastsættelsen. Der er under ingen omstændigheder tale om at slå til lyd for en generel lønnedsættelse. Jeg vil anbefale, at man ikke misfortolker vores analyser.

Camisón Asensio
Hr. formand, stabilitets- og vækstpagten giver mulighed for bøder, som kan nå op på den imponerende sum af 0, 5 % af bruttonationalproduktet. Er Kommissionen fuldt ud enig i denne drastiske forholdsregel? Mener den ikke, at det havde været tilstrækkeligt med forebyggende eller afskrækkende foranstaltninger? Bekymrer det ikke Kommissionen, at denne pagt kan omdannes til et instrument, der reelt bruges til en politisk forhandling af sanktioner?

de Silguy
Nødvendigheden af at fortsætte bestræbelserne på at reducere de offentlige underskud på mellemlang sigt er et krav i traktaten, der er blevet godkendt som sådant af medlemsstaterne. Endvidere foreskrives det eksplicit i traktaten, at en overskridelse af satsen på 3 % skal sanktioneres. Pagten for stabilitet og vækst giver traktatens bestemmelser et nærmere indhold og præciserer disse bestemmelser.
Jeg vil tilføje, at jeg håber, der ikke bliver brug for at skulle give bøder. Bøderne skulle gerne have en afskrækkende effekt. Det er, fordi medlemsstaterne ved, at de løber risiko for at skulle betale større bøder, at de ikke bringer sig i en situation, hvor de må betale disse. Med andre ord føjes der med disse bøder et afskrækkende element til de forebyggende tiltag. Jeg kan aldrig blive træt af at understrege det forebyggende aspekt ved stabilitetspagten, som er sammenhængende, komplet og velstruktureret og gør det muligt at sikre, at den økonomiske politik og budgetpolitikken fungerer harmonisk og virker i samme retning for alle medlemsstater.

Hautala
Hr. formand, hr. kommissær, De oplyste, at De agter at sende skrivelser til ti lande, fordi de har uforholdsmæssigt store budgetunderskud. Samtidigt siger De dog, at der skal investeres i fremtiden og i menneskelige ressourcer, men hvad mener De egentlig med det? Hvad betyder det i praksis? Tror De ikke, at disse ti lande kan komme i meget store vanskeligheder? På den ene side presser De dem til at spare yderligere på de offentlige udgifter, og på den anden side gør De Dem tanker om, at der skal investeres i fremtiden. Forholder det sig ikke således, at en stor del af de besparelser, som De opfordrer de ti lande til at foretage, tværtimod fører til, at den sociale sikring forringes, og at de menneskelige ressourcer, som De ønsker at fremme, reduceres? Kan De nærmere redegøre for, hvad De mener med, at der i sådan situation skal investeres i fremtiden?

de Silguy
Jeg vil allerførst påpege, at de offentlige underskud aldrig har medvirket til at skabe job. Hvis dette var tilfældet, ville det være kendt, det ville kunne ses, og i betragtning af de offentlige underskud i Europa, ville man befinde sig i en situation med overbeskæftigelse.
Historisk set konstaterer jeg, at nedbringelse af de offentlige underskud, genetablering af tillid og af vækst og joskabelse almindeligvis er gået hånd i hånd i Europa og ikke kun i Europa. USA's offentlige underskud vil i år andrage 1 % i Maastricht-traktatens forstand, og vel nok gøre USA til et foregangsland, hvad angår jobskabelse. Følgelig er der intet modsætningsforhold mellem nødvendigheden af at fremme investeringerne - jeg tænker her på private investeringer, da disse udgør 85 % af de samlede investeringer - og en politik, som går ud på en budgetmæssig sanering, som har båret frugt i Europa. Man høster i dag de første frugter, hvad angår rentesatser og vækst. Vi bør derfor fortsætte i det samme spor.
Hvad, jeg har sagt, er, at vi i forbindelse med vurderingen på virksomhedsniveau, men også på det makroøkonomiske plan, bør undersøge, i hvilken udstrækning vi nu inden for den manøvremargen, der i givet fald findes, bør sætte ind for at udnytte mulighederne og på ny sætte skub i de investeringer, som vil udgøre grundlaget for vækst og jobskabelse i fremtiden.

Cox
Hr. formand, jeg vil gerne vende tilbage til et spørgsmål, som to andre kolleger kom ind på én gang direkte og én gang indirekte. Som svar til hr. Giansily sagde kommissæren klart, at han på nuværende tidspunkt ikke var rede til at træffe afgørelse om den konkrete overgang til den fælles valuta, da det skal gøres næste år. Som svar til hr. Imbeni erkendte han og så med rette positivt på de tilpasningsbestræbelser, Italien har udfoldet.
Men hvis man læser rapporten, hænger det vel snarere sådan sammen, at det klareste budskab, som rapporten indeholder med hensyn til Italien - og dette er det mest følsomme politiske spørgsmål næste år - er, at den indeholder et klart økonomisk politisk budskab om, at de ekstraordinære tilpasninger på budgettet skjuler behovet for en yderligere ændring af den økonomiske politik. Uden en sådan er det klare økonomiske budskab, der er indeholdt i meddelelsen i dag, at Italien ikke vil opfylde en ufravigelig betingelse. Er det ikke den grundlæggende økonomiske realitet, der ligger bag Deres udtalelser i dag, hr. kommissær?

de Silguy
Jeg mener, at hovedbudskabet - når man sammenligner tallene vedrørende 1997 og 1998 - er, at man indser, at tallene for 1997 gennemgående opnås, fordi medlemsstaterne har truffet en række enkeltstående saneringsforanstaltninger eller - sagt på engelsk - on-off measures .
Det meget klare budskab, der udspringer af disse prognoser og af disse henstillinger, er, at det er nødvendigt, at foranstaltningerne er strukturelle og ikke kun enkeltstående i de tilfælde, hvor der bør træffes supplerende foranstaltninger for 1998, som sikrer konvergensens varige karakter. Jeg mener, det er således, man bør fortolke tabellerne og tallene og ikke også i dette tilfælde foregribe et regnskabsår, som der vil blive rig lejlighed til at kommentere næste år, hr. Cox.

Randzio-Plath
Hr. formand, i Deres henstillinger til medlemsstaterne savner jeg en offensiv og aktiv rolle fra Kommissionens side, for vi må fastslå, at siden 1993 har der ligget forslag på bordet fra Kommissionen og Europa-Parlamentet, for at der rent faktisk kan skabes arbejdspladser via infrastrukturinvesteringer og innovationsoffensiver og tilstræbes en beskæftigelseseffektiv vækst.
Er De ikke af den opfattelse, at der her fra Deres side skal pålægges medlemsstaterne større forpligtelser, som også har noget at gøre med den måde, hvorpå der føres sparepolitik i medlemsstaterne, og som har noget at gøre med konsolideringspolitikkens struktur i medlemsstaterne? Er De ikke af den opfattelse, at der på dette område kan indgås større forpligtelser fra medlemsstaternes side, for at der her rent faktisk kan opnås gode resultater på tværs af grænserne? Hvad nytte har vi af retningslinjerne, hvis blot Europa-Kommissionen og Europa-Parlamentet gentager dem? Er De ikke af den opfattelse, at der i Deres henstillinger egentlig mangler en henstilling om, at pengepolitikken desuden kunne spille en mere konstruktiv rolle i et rimeligt policy mix , i betragtning af realrenterne, der stadigvæk ikke er lave nok?
Derudover er det så ikke også sådan, hr. kommissær, at der skal svares på strukturforandringen...
(Formanden afbrød taleren) ... behøver en social dialog, som de må kræve af medlemsstaterne, for at arbejdstagerne, der accepterer løntilbageholdenhed, får del i denne succes via indkomst- og formuedannelsespolitik i tilfælde af, at en økonomisk politik bærer frugt?

de Silguy
Fru Randzio-Plath stiller tre spørgsmål. Om Kommissionen kunne spille en mere aktiv rolle? Det er min opfattelse, fru Randzio-Plath, at Kommissionen ikke sparer på anstrengelserne dels på det makroøkonomiske plan, dels hvad angår de øvrige supplerende politikker. Jeg tænker på de store net og på rammeprogrammerne for forskning og udvikling. Ikke desto mindre kan Kommissionen ikke ændre Rådets beslutningsprocedure, og navnlig kan den ikke erstatte reglen om enstemmighed med en regel om kvalificeret flertal. Man kan håbe på, at mødet i Amsterdam vil bringe en løsning på det punkt.
Når dette er sagt, skal det tilføjes, at vi ikke bør centralisere alt i Bruxelles, at vi befinder os i en liberal økonomisk sammenhæng, hvor subsidiaritetsprincippet bør spille en rolle. I samme grad som der på fællesskabsplanet bør udstikkes nogle sunde rammer for den økonomiske politik, bør der på det nationale plan og inden for rammerne af den sociale dialog og kontakterne med forskellige partnere træffes en række foranstaltninger af social og arbejdsmarkedsmæssig karakter, og jeg tænker i den forbindelse navnlig på arbejdsmarkedet.
Jeg vil her gentage, at programmerne for budgetmæssig tilpasning bør være troværdige og socialt afbalancerede. Man bør ikke søge at skabe et modsætningsforhold mellem budgetmæssig sanering og beskæftigelse eller mellem budgetmæssig sanering og socialt velfærd. Jeg mener, at når vi gennemfører en budgetmæssig sanering, er det også - og undertiden endog især - for at sikre fremtiden for vores ordninger for social beskyttelse.
Til sidst en bemærkning vedrørende policy mix . Jeg mener, de seneste måneder med stor tydelighed har vist, at stramningen i den økonomiske politik har banet vejen for et rentefald i Europa, i en sådan grad at renten i Europa er den laveste i mange år. De heraf følgende besparelser for de europæiske økonomier er enorme. Policy mix er en udmærket ting, men et rentefald er kun muligt, hvis budgetkonsolideringen er vidtrækkende nok. Dette forekommer mig at være et væsentligt punkt, vi bør have for øje fremover.

Rübig
Hr. formand, vi har millioner af arbejdsløse. Det er et problem, og jeg tror, det er det vigtigste at give disse mennesker arbejde igen. Kan man egentlig gå ud fra, at de manglende konvergenskriterier og den manglende fælles valuta har en væsentlig andel i denne arbejdsløshed, som vi ser i dag? Er det en væsentlig grund til det?
For det andet: Er det fornuftigt og muligt at forkorte tidsrammen fra 1999 til 2002?

de Silguy
Flere arbejdspladser, ja, det ville være godt, og det er det, vi bestræber os på at skaffe. Men der vil ikke blive skabt flere arbejdspladser uden en højere vækst, og der vil ikke kunne sikres en højere vækst uden afbalancerede og sunde offentlige finanser. Og når vi indfører euroen, er det for at skaffe Europa nogle økonomiske rammer for en højere vækst og flere arbejdspladser. Hvorfor? Jo for at kunne indføre euroen, bør vi også have saneret de offentlige finanser. For at kunne indføre euroen og leve i euroen bør vi opretholde sunde offentlige finanser. Jeg skal blot minde om, at halvdelen af den private opsparing i dag tjener til finansiering af de offentlige underskud, og at det ville have været bedre, hvis disse penge kunne anvendes til at finansiere den private investering og forbruget. Det er således nødvendigt med mere vækst, og euroen vil give mere vækst i Europa. Og dette vil gøre det muligt at øge investeringerne, forbruget vil vokse, og der vil blive skabt flere arbejdspladser.
For det andet, for at skaffe flere arbejdspladser er det i dag nødvendigt at træffe en række strukturforanstaltninger, for så vidt angår arbejdsmarked, uddannelse - hvilket jeg nævnte for et øjeblik siden - forskning, erhvervsuddannelse og de alt for høje sociale bidrag, som pålægges lave lønninger, især i produktionssektoren. Alle disse reformer er undervejs, og det er undertiden vanskeligt at gennemføre dem - lige som andre reformer i øvrigt - specielt arbejdsmarkedsreformen, som bør iværksættes i samarbejde med arbejdsmarkedets parter. Dette tager tid; arbejdet bør fremskyndes, og det er kun gennem en sådan indsats, at man vil kunne tilvejebringe en arbejdsløshedsprocent af samme lave niveau som i USA.

Féret
Hr. formand, man har i de seneste måneder i Den Europæiske Union oplevet et veritabelt forfølgelsesløb for at nå de mål, der er opstillet gennem Maastricht-kriterierne, dvs. opfylde betingelserne for overgangen til den fælles valuta i henhold til en bestemt tidsplan, betingelser, som visse økonomer anser for alt for drastiske. Dette bekræftes hver dag af de politiske begivenheder, såsom de nylige advarsler fra Tyskland eller den franske regerings begrundelser for at opløse Nationalforsamlingen, og der foregår en løbende debat om tidsplanen for Den Monetære Union.
Uden at ville anfægte det rigtige i den fælles valuta må vi ikke desto mindre med beklagelse konstatere den stærkt skadelige indvirkning på de europæiske økonomier og beskæftigelsen af de økonomiske stramningsplaner, der iværksættes af medlemsstaterne, og det i en sådan grad at det forhold, at man prioriterer nedbringelsen af de offentlige udgifter i overensstemmelse med Maastricht-kriteriet - for kun at nævne dette - hindrer et fornyet økonomisk opsving, bremser væksten og blokerer for enhver indsats til fordel for beskæftigelsen.
Hvilke virkeligt positive, umiddelbare foranstaltninger kan Kommissionen anbefale for at afhjælpe den katastrofale sociale og arbejdsmarkedsmæssige situation i Den Europæiske Union, samtidig med at man ikke rører ved, dvs. ikke lemper de prioriteringer, som er nødvendige for indførelsen af den fælles valuta? Kan Kommissionen ikke i sin iver for at gennemføre en saneringspolitik indse, at man risikerer at slå den syge ihjel gennem en overdreven omsorg?

de Silguy
Det er rene floskler. Jeg mener, jeg har besvaret dette spørgsmål ved at erklære, at det i dag bestemt ikke er ved at skrue op for blusset under økonomien, ved at øge de offentlige underskud, ved at øge antallet af offentligt ansatte og tjenestemænd, ved at øge unyttige udgifter og ved at fremme uproduktive faktorer at man løser arbejdsløshedsproblemet, for hvis man fulgte deres råd, hr. Féret, ville det betyde, at det er vores børn, som i fremtiden skal betale regningen for disse politiske fejltagelser.

Dell'Alba
Hr. kommissær, siden i torsdags har man i Italien som bekendt været stærkt optaget af kommissær de Silguys tal, specielt de 3, 2 %, som ville bringe Italien i knibe, medens en lang række andre internationale institutioner anfører de samme tal for andre lande, herunder ét som De har et særlig godt kendskab til, som står over for en valgkamp, og hvor man ikke ved, hvilken politik der vil blive ført efter valget.
Mit første spørgsmål lyder derfor således: hvorfor denne eventuelle forskel med hensyn til metode? Og mit andet spørgsmål, som specielt vedrører Italien, lyder som følger: hvad er den grundlæggende årsag til, at De har Deres tvivl med hensyn til det italienske program? Er det strukturproblemerne, hvor resultaterne ikke står mål med regeringens anstrengelser, som er årsagen til utilfredsheden?

de Silguy
Hr. formand, for et øjeblik siden kom De med en henstilling, fordi mit svar til hr. Imbeni vedrørende samme emne vist var lidt langt; jeg vil derfor fatte mig i korthed. I det arbejde Kommissionens tjenestegrene har udført med opstillingen af prognoser, er der anvendt samme metode i forhold Italien som i forhold til de øvrige medlemsstater.
For det andet er jeg parat til - når vi har resultaterne - at sammenligne de prognoser, der er opstillet af Kommissionen og de øvrige internationale institutioner. Generelt set viser erfaringen, at vi har ret. Der er ingen forskel med hensyn til metode. Det, der er tilfældet, er, at der atter en gang hersker uenighed med hensyn til virkningen i 1997 af de finanslove, der blev vedtaget i slutningen af 1996. Der hersker også uenighed med hensyn til vækstraten. Der hersker desuden uenighed med hensyn til den samlede størrelsesmæssige effekt over hele året af de foranstaltninger, Italien nu har truffet. Men atter en gang er der tale om en uenighed mellem Kommissionen og Italien omkring særdeles små talstørrelser.
Jeg vil blot nævne et enkelt eksempel for ikke at forlænge debatten. Med hensyn til arveafgifter skønner den italienske regering, at indtægterne i 1997 vil være 50 % højere end i 1996, efter at lovgivningen er blevet ændret. Jeg er af den opfattelse, at det nok er lidt i overkanten. Jeg kunne nævne to eller tre yderligere eksempler af lignende art. Men det, der er vigtigt i mine øjne, er, at man ikke forsøger at anfægte Kommissionens troværdighed, ikke søger at udøve pres på Kommissionen, for det ville være ensbetydende med et angreb på institutionen, men at man snarere endnu en gang betragter den indsats, Italien har ydet i 1997 med henblik på en sanering af de offentlige finanser, for helt enestående. Det er navnlig det, jeg selv læser ud af Kommissionens prognoser.

Katiforis
Hr. kommissær, hvad angår retningslinjernes fastholdelse af en yderligere mindskelse af inflationen, samtidig med at De erkender, at inflationen nu er nede på 2 %, vil jeg gerne læse en kommentar hertil i dagens Le Monde:
En mindre ambitiøs inflationsmålsætning ville være i sin orden, hvis vækstraten var mere tilfredsstillende, og ville da også bidrage til den nødvendige nedbringelse af arbejdsløsheden....
(EL) Hr. kommissær, dette er et citat fra Den Internationale Valutafonds rapport. Er De enig i, at vi kan slække på målet om endnu lavere inflation og efterleve de monetære dogmer med en lidt mindre umenneskelig behandling af de europæiske arbejdstagere?

de Silguy
Hr. Katiforis, der findes en række farlige skråplaner, som det er bedre at holde sig fra. Tænk blot på, at selv om det nu igennem nogle år er lykkedes os at få rigtig godt styr på inflationen, har vi alligevel ikke i Den Europæiske Union endegyldigt kunne bortmane dette spøgelse. Jeg mener, vi bør være meget på vagt.
For det andet er inflationen stadig på 2 %. Vores målsætning på 2 % er bestemt ikke uforenelig eller i modstrid med tallene for beskæftigelsen og med det, der bør sættes i værk til bekæmpelse af ledigheden. Jeg mener endelig, at vi bør fastholde kursen, hvis vi netop vil sikre os bedre muligheder for at lempe policy mix'et gennem rentepolitikken. Vi bør ikke slå ind på en politik, hvor man leger med ilden og genindfører prisstigninger eller inflatoriske tendenser i økonomien, da man aldrig ved, hvad den slags politik fører til.

Formanden
Mange tak, hr. de Silguy.

Ulovligt og skadeligt indhold på Internet
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0098/97) af Pradier for Udvalget om Borgerlige Frihedsrettigheder og Indre Anliggender om Kommissionens meddelelse om ulovligt og skadeligt indhold på Internet (KOM(96)0487 - C4-0592/96).

Pradier
Hr. formand, de netbaserede informationssystemer er - lige som Æsops sprog - det bedste eller det værste af alle instrumenter. Imidlertid har der i de seneste fem år været en eksplosiv udvikling i disse informationssystemer, idet flere millioner personer er blevet tilsluttet. Det er nødvendigt at være yderst opmærksom på selve mængden af de informationer, der cirkulerer, eftersom flere hundrede tusinder websteder besøges samtidig. Man bør ligeledes interessere sig for kvaliteten af disse informationer, idet der er tale om videnskabelige, tekniske, litterære, kunstneriske, kommercielle, finansielle, politiske og - og det vil jeg komme nærmere ind på - personlige data.
Denne udvikling har haft to større følger. For det første har en manglende viden om de netbaserede informationssystemer fået de ængstelige og de bekymrede til at slå til lyd for stramme regler og normer samt sanktioner og løsninger, som teknisk set er uegnede.
For det andet har forbryderne været hurtigere end godtfolket, og listen over overtrædelser af national og international lovgivning er imponerende. Der er tale om ulovlig handel af enhver art, handel med mennesker, naturligvis, og med våben, ammunition og narkotika. Desuden foregår der udnyttelse af godtroende sjæle på det kommercielle og politiske plan, og der faldbydes alle mulige trosretninger, også de mere sekteriske.
Sidst men ikke mindst er det børnene - som er den svageste part - vi bør beskytte, hvad enten de er mål for uacceptable budskaber eller inddrages om aktører, hvad der er endnu værre. På denne baggrund giver beskyttelsen af rettigheder anledning til en række overvejelser. Det kan under alle omstændigheder slås fast, at når en rettighed ofres, for at man kan sikre en anden rettighed, går begge rettigheder tabt. Og en række enkle principper kan tjene som rettesnor.
For det første ytringsfriheden, som er en absolut regel, der kun tåler nogle få sjældne lovregulerede undtagelser. For det andet en nøje respekt for privatlivet og specielt indholdet af breve, elektroniske breve, som der nøje bør værnes om. Nylige begivenheder i Belgien, hvor vi i dag holder møde, har med rette sat sindene i bevægelse, også i Europa-Parlamentet. Krænkelserne af den fysiske og psykiske integritet, voldtægterne, mordene, torturen, bortførelserne har rystet dette lands institutioner i deres grundvold.
Hvad os selv angår, bør vi ikke give efter for en kollektiv psykose, en frygt for, at alle jordens svinskheder vil invadere kontorer og stuer gennem computerskærmen. Vi bør holde hovedet koldt og bekæmpe det ulovlige og skadelige indhold på nettet med egnede midler.
Vi bør fokusere på to elementer, dels ansvarlighed, dels solidaritet. For det første bør vi støtte arbejdet med tilvejebringelsen af et adfærdskodeks, som udarbejdes og iværksættes af de implicerede aktører, dvs. fabrikanter, leverandører, annoncører og brugere. Man burde i den sammenhæng se nærmere på den britiske model og måske lade sig inspirere af denne. For der er her tale om en arbejdsgruppe, som overvåger overholdelsen af de frivilligt accepterede regler, som gør det muligt for en bruger, som har konstateret en grov overtrædelse, at indgive en øjeblikkelig telefonisk klage. Det er en slags selvjustits, hvor man kan gribe ind over for den, der overtræder reglerne, idet denne pålægges at trække de uacceptable tekster eller billeder tilbage, samtidig med at man forbeholder sig ret til at gå til politiet eller domstolene som en sidste mulighed.
Samtidig bør man gøre brugeren bevidst om sit ansvar enten som enkeltperson eller i familiesammenhæng, idet det er muligt at anvende filtrerings-software inden for de enkelte familier, for der er altid en stor tilbøjelighed til at anklage institutionerne, virksomhederne og regeringerne og gøre disse ansvarlige for ulykker, som vi alle er i stand til og har en pligt til at undgå.

Pex
Fru formand, jeg vil gerne takke hr. Pradier for sin gode betænkning. Internettet er en udvikling, som giver mange nye chancer. Naturligvis følger der også ulemper med, som vi i videst mulig omfang skal modvirke, bestemt når det drejer sig om at beskytte mindreårige og beskytte menneskets værdighed. Vi skal imidlertid passe på, at bekæmpelsen af disse urovækkende fænomener ikke tager overhånd over den opmærksomhed, vi skal rette mod den nuværende og potentielle kulturrevolution, som muliggøres af Internettet.
Hvad de uheldige følger angår, er det at stor betydning, at vi skelner mellem det, der er uønsket og det, der er ulovligt, på Internettet. Hvad det ulovlige og skadelige indhold angår, medfører Internettet ikke noget nyt i forhold til eksisterende papirmedier. Forskellen ligger i det elektroniske informationsindhold, som er vanskeligere at kontrollere. Brugerne af nettet og udbyderne af tjenesteydelser er imidlertid lette at identificere, meget lettere end med de nuværende medier.
Problemerne ved opsporing af skadeligt og ulovligt indhold forøges ved Internettets mangel på grænser. Derudover må vi imidlertid på den anden side tage hensyn til retten til brevhemmelighed, som er nedfældet i menneskerettighedskonventionen.
Medlemsstaterne må ikke tro, at de kan optræde regulerende hver for sig. Denne problematik kan der kun tages fat på på overnationalt plan, ikke blot ved en fælles strategi inden for Den Europæiske Union, men frem for alt også på et plan, der omfatter G-7, De Forenede Nationer, Verdenshandelsorganisationen og OECD. Internationalt samarbejde er den eneste måde, hvorpå man kan undgå, at der opstår fristeder, hvorfra enhver kan grise Internettet til efter forgodtbefindende.
Derudover skal betydningen af selvregulering understreges. Hr. Pradier talte med rette om udarbejdelse af en adfærdskodeks. Lovgivningsmæssige foranstaltninger kan blot udgøre en støtte i disse anliggender. Jeg vil gerne endnu en gang understrege forældrenes rolle. Den er meget afgørende og fortjener særlig opmærksomhed.
Jeg vil takke Udvalget om Borgerlige Frihedsrettigheder og Indre Anliggender for, at det har overtaget så godt som alle ændringsforslag fra Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse og Medier.

Kuhne
Fru formand, mine damer og herrer, Internettet er - sådan som den foreliggende betænkning understreger - yderst vigtigt for borgernes deltagelse i det offentlige liv. Internettets primære formål er ikke at udbrede ulovligt og skadeligt indhold. Jeg mener, det skal man understrege. Det er heller ikke det indhold, der springer i øjnene. Det er man tværtimod nødt til at lede efter. Alligevel er dette indhold ikke bare noget, man ærgrer sig over, men det begrunder absolut, at det er nødvendigt at træffe forebyggende foranstaltninger.
Set med mine øjne indeholder meddelelsen fra Kommissionen for få konkrete forslag herom og udskyder mulige løsninger til globale internationale aftalers uklare fremtid. Heroverfor understreger den foreliggende betænkning derimod fornuftigt nok den pionerrolle, som Den Europæiske Union kan have som en økonomisk stærk og teknisk fremskreden region på verdensplan.
Ud over kommissionsforslaget forekommer følgende konkrete forslag i betænkningen mig at være meget fornuftige: Kravet om en entydig afsenderadresse og overholdelse af minimumsnormer for tjenesteydere, ansvar og hæftelse for det indhold, de selv stiller til rådighed, og hæftelse for strafbart indhold i fremmede serviceydelser, hvis carrier har positivt kendskab til dette indhold og det er teknisk muligt for ham og med rimelighed kan forlanges af ham at forhindre denne anvendelse. Personligt betragter jeg punkt 7, der kræver kvalitetsmærkning for tjenesteydere, som problematisk. Jeg tror, dette projekt nok allerede vil strande på praktiske problemer eller i det mindste besværliggøres meget. Så meget mere bør vi som Parlament presse på for, at de realiserbare skridt omsættes så hurtigt som muligt.

Cederschiöld
Fru formand, informationsteknologiens udvikling er revolutionerende. Internet er et uundværligt instrument, bl.a. til spredning af viden. Det rummer imidlertid også destruktive elementer, som det er nødvendigt at træffe foranstaltninger imod. Europa-Parlamentet bør følge udviklingen på Internet nøje, men samtidig være sig sin rolle bevidst, nemlig at støtte og lette udviklingen af informationssamfundet - ikke regulere det sønder og sammen.
Hr. Pradiers betænkning er indsigtsfuld i denne henseende. Den går ud fra, at Internet kun vanskeligt lader sig regulere, men anviser samtidig konkrete, praktiske forholdsregler imod det ulovlige og uønskelige indhold på Internet. Under udvalgsbehandlingen af spørgsmålet blev der stillet krav om forskellige former for regulering, såsom registrering af Internetbrugere og forbud mod elektronisk kryptering. Det ligger lige for at tænke på dem, som engang ville ødelægge Gutenbergs trykpresse: man er bange for og uvidende om det nye og ønsker, at den gamle verdens tænkemåde også skal gælde for den nye verden.
Vi må huske på, at langt de fleste mennesker anvender Internet i god hensigt, men der er også personer, der har skumle motiver. At begrænse den frie og globale adgang til information ved at regulere Internet ville være som at smide barnet ud med badevandet.
Der er to opskrifter på, hvordan man opnår succes i bekæmpelsen af dem, som bruger Internet i skummel hensigt, nemlig dels at give politiet tilstrækkelige ressourcer, dels at opmuntre til selvsanering på Internetmarkedet. Fra PPE-Gruppens side har vi foreslået, og fået med i betænkningen, at politiet skal gives tilstrækkelige ressourcer til at undersøge den ulovlige virksomhed, der foregår på Internet. Det drejer sig således ikke om lovbestemmelser, som griber ind i borgernes integritet, men om ressourcer i form af viden og teknisk udstyr, der skal gøre det muligt at imødegå ulovlig adfærd. Der hersker meget stor ubalance, hvad ressourcerne angår. Endvidere har vi for at lette og fremme en selvsanering stillet forslag om en europæisk kvalitetsmærkning for Internetleverandører, som »rydder op« i indholdet af deres udbud.
Afslutningsvis vil jeg gerne pointere, at Internet er en vital del af det informationssamfund, som nu vokser frem. For ti år siden kunne ingen ane, hvor bred en anvendelse og hvor stort et informationsudbud Internet ville have nået i dag. På samme måde kan vi ikke forestille os, hvordan informationssamfundet ser ud om yderligere ti år. Det eneste, vi ved, er, at Internet har udviklet sig uden styrende lovgivning. Lad os ikke lægge en dæmper på det globale »netværk« på grund af uvidenhed om og angst for det nye.

Baldi
Fru formand, kære kolleger, på min gruppes vegne vil jeg sige hr. Pradier tak for hans fremragende betænkning og ligeledes takke hr. Pex, der har afgivet udtalelsen for Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse og Medier.
Informationsnettene er nu i fuld udvikling og gør det muligt at bevæge sig i æteren med imponerende lethed og med mængder af billeder og oplysninger, der tjener til at fremme udvekslingen af kundskaber og ytringsfriheden i de lande, hvor denne ikke er sikret. Europa er i gang med en dialog via Internet, der stadig udvides, men der er desværre en vis vanskelighed i forbindelse med medlemsstaternes regeringers udøvelse af kontrol med ulovligt og skadeligt indhold på Internet. I øvrigt reguleres sektorer, som f.eks. den nationale sikkerhed, beskyttelsen af mindreårige og den menneskelige værdighed, den økonomiske sikkerhed og sikkerheden for adgang til oplysninger, beskyttelsen af privatlivets fred og den enkeltes rygte, herunder beskyttelsen af den intellektuelle ejendomsret, ved retlige foranstaltninger, der er forskellige fra medlemsstat til medlemsstat.
Der kræves derfor samarbejde mellem politiet og domstolene på unionsplan og på internationalt plan på grundlag af konventioner og nye retlige instrumenter under hensyntagen til subsidiaritetsprincippet og under bevarelse af ytringsfriheden. Der må følgelig gribes ind med foranstaltninger, der sætter grænser for tjenesteydelserne ved en kontrol med de budskaber, der sendes ud via nettet under hensyn til den grundlæggende sondring, der må drages mellem ulovligt indhold, der hører under retsvæsenet, og skadeligt indhold, der vedrører mindreårige og særlig hører under det moralske og kulturelle område. Dette skadelige indhold kan stoppes ved filtrerings-software eller i tilfælde af elektronisk post ved brug af kodeord. Der er ikke tvivl om, at både adgangsleverandørerne og tjenesteyderne er ansvarlige for en eventuel udveksling af ulovlige oplysninger og andet materiale.
Takket være Internet er en lang række økonomiske og kulturelle sektorer under forandring og giver de små og mellemstore virksomheder og de erhvervsdrivende en række nye muligheder. Men dette kan også misbruges, og for at undgå misbrug haster det med at få vedtaget foranstaltninger og nye adfærdsregler, der fremmer selvdisciplinen og et europæisk sæt af værdinormer med henblik på at opdrage det publikum, der bruger nettet, gennem kampagner for opdragelse og bevidstgørelse, der særlig henvender sig til forældrene, således at de kan opdrage børnene.

Plooij-Van Gorsel
Fru formand, hr. Pradier, på Det Europæiske Liberale og Demokratiske Partis Gruppes vegne vil jeg gerne ønske hjertelig tillykke med den udmærkede betænkning. Internettet er et gigantisk verdensomspændende computernet, hvor man finder en afspejling af oplysninger og meninger, som forekommer i vort samfund. Et enestående kendetegn for Internettet er, at det samtidig er et publikations- og kommunikationsmedie. I den forbindelse gælder, at det, der er ulovligt off-line , også er ulovligt on-line .
Censur på Internettet begrænser ytringsfriheden uden at give borgerne reel beskyttelse mod ulovligt indhold. Desuden begrænser censur tjenesteydelsernes frie bevægelighed i Europa. Et bevis herpå er de tyske Internet-adgangsleverandørers udelukkelse af den nederlandske Internet-adgangsleverandør access for all fra Internet-siderne. Virksomheder, som tilbyder deres tjenester via access for all , bliver snydt. Det Europæiske Liberale og Demokratiske Partis Gruppe mener, det er politikernes opgave at stimulere en udvikling, som gør samfundet demokratisk og åbent. Som lovgiver bør vi derfor være tilbageholdende, til man har gjort sig flere erfaringer med Internettet. Vi ønsker da ikke at smide barnet ud med badevandet? Det siger sig selv, at børnepornografi og racistiske ytringer er dadelværdige. Men et grænseoverskridende medie som Internettet kræver grænseoverskridende lovgivning, indledningsvis i europæisk sammenhæng. Også her er et samarbejde mellem medlemsstaterne på det retlige område af afgørende betydning.
Skønt teknologiske løsninger ikke synes at være holdbare, forekommer de at være den mest effektive måde at holde illegalt indhold ude fra nettet på, blandt andet for at beskytte mindreårige. Det opmuntrer min gruppe til. På denne måde behøver myndighederne heller ikke sætte sig i forældrenes sted. Forældrene har fortsat selv ansvaret.

Van Dijk
Fru formand, jeg var én af de personer, som faktisk var berørt af den blokade, der var etableret mod the provider access for all , fordi min homepage , hvor man kan finde relevante europæiske oplysninger, ikke længere var tilgængelig for en lang række tyske Internet-brugere. Men via en relativt enkel aktion, nemlig ved simpelthen at bekendtgøre over Internettet, at denne blokade var etableret, og jeg kan også godt lige forklare Dem, hvorfor den var etableret, den var nemlig etableret for at hindre tyske Internet-brugere i at erfare indholdet i bladet Radikal , der som bekendt er forbudt i Tyskland, men ikke i Nederlandene, altså blev det udbredt i Nederlandene via the provider access for all , men den var naturligvis ikke ansvarlig for det, for det var én af brugerne, der havde sat det på sin homepage . I hvert fald blev den blokade hurtigt ophævet efter gennemførelse af en enkel aktion, hvor brugere over hele verden lavede såkaldte mirrors og altså også offentliggjorde bladet Radikal , hvorved der absolut ikke længere var nogen mening i for de tyske adgangsleverandører at afskære alle the providers , for så ville nettet være temmelig lammet for de tyske brugere. Altså var det ikke interessant.
Det viser samtidig, at det ikke er så enkelt at træffe foranstaltninger. For det, der er forbudt i Tyskland, er ikke pr. definition forbudt i Nederlandene. Det, der i Den Europæiske Union anses for skik og brug i en strafferetlig sammenhæng, anses i De Forenede Stater overhovedet ikke for skik og brug i en strafferetlig sammenhæng.
Kort sagt, selv om vi på europæisk plan ønsker at lave alle mulige pragtfulde bestemmelser for at holde Internettets skadelige indflydelse i tømme eller for at holde de ulovlige ting ude fra nettet, så må vi regne med, at der hersker andre opfattelser heraf andre steder i verden, og derfor er det ikke så tosset at forsøge at finde løsninger på det på FN-plan.

Van der Waal
Fru formand, de muligheder, Internettet frembyder på kommunikationsområdet, er ufattelige. Ifølge de første Internet-brugere kunne man alene forvente en positiv udvikling heraf. Den elektroniske motorvej ville bane vej til en ny samfundsorden. Imidlertid fremgår det, at der med nettets ubændige vækst ud over positiv brug også gøres udbredt brug af muligheden for udbredelse af afskyvækkende oplysninger. Påny viser det sig, at der ikke er grundlag for en positiv menneskeopfattelse. Det, vi møder i verden, genfinder vi på Internettet. Pornografi, pædofile net, narkotikasider og politisk ekstremisme sviner nettet til.
Der hersker da heller ikke tvivl om, at der skal træffes forholdsregler. Nationalstaterne skal både enkeltvis og sammen arbejde på effektive forholdsregler. Et problem her er, at de nationale lovgivninger vedrørende grænserne mellem ulovlige og skadelige oplysninger kan variere fra land til land. Man kan tænke på oplysninger om narkotika, som frit kan gives i visse lande, mens det er forbudt i andre lande.
Det vil fortsat være vanskeligt at gøre bestemmelserne vedrørende ytringsfriheden på Internettet anderledes end allerede eksisterende bestemmelser for andre kommunikationsformer som publikationer, tv og video, skønt Internettet endnu lettere kan trænge ind i vor tilværelse. Jeg er derfor glad for, at man ud over at skride aktivt ind over for ulovligt indhold på Internettet også tilstræber muligheder for at hindre skadeligt indhold på nettet.
Alligevel bliver jeg ved med at forholde mig meget kritisk til den åbenbart generelt accepterede skelnen mellem ulovligt og skadeligt indhold. Børnepornografi er ulovlig, voksenpornografi er blot skadelig for børn. Hvad er det for en kunstig forskel? Som om pornografi for voksne er uskyldig. Det gældende seksuelle misbrug af kvinder og børn, sexturisme og børnepornografi for voksne lærer os noget andet. Selvregulering og individuelt ansvar skal fortsat komme i første række, men dér, hvor mennesket ikke er sig det voksen, skal der opstilles klare moralstandarder.

Hager
Fru formand, som leverandørernes totimers »faglige møde« for nylig har vist også i Østrig, behandler betænkningen et meget sprængfarligt emne. Det gælder om at skabe en balance mellem ytringsfriheden og det kulturpolitiske mandat på den ene side og forhindring af strafferetligt relevant indhold som f.eks. afskyelig børnepornografi eller ophidselse til vold og had og lignende.
Som altid ved anliggender, der er i konflikt med hinanden, er denne opgave vanskelig at løse. Hertil kommer netop ved Internettet tekniske problemer med at kontrollere indholdet. Spørgsmålene om adgangsleverandørers og tjenesteyderes ansvar er subtile. I den foreliggende udtalelse er det efter vores opfattelse lykkedes at tilvejebringe en fornuftig udjævning af interesserne uden at stille for store krav til udbyderne. Selvom vi Liberale mener, at det skulle være muligt at omsætte de heri skildrede forestillinger i form af mellemstatslige foranstaltninger, stemmer vi i praksis for betænkningen.

Berger
Fru formand, vi har her i Europa-Parlamentet altid været enige om, at på alle samfundsmæssige og politiske områder har varetagelsen af menneskerettighederne og de grundlæggende rettigheder førsteprioritet, og at disse retningslinjer også skal gælde, når vi har at gøre med nye samfundsmæssige fænomener, som en gang imellem er noget foruroligende for nogle borgere. Det må derfor også gælde for omgangen med skadeligt og ulovligt indhold på Internettet, at den øverste målestok er varetagelse af menneskerettighederne. For ulovligt indhold skal den fulde anvendelighed - og jeg tror, at det kan ikke diskuteres - af strafferetlige og øvrige forbudsnormer ganske vist sikres gennem nye oplysnings- og forfølgningsmetoder, der er tilpasset nettet. Her vil det sikkert også være nødvendigt at give politi- og påtalemyndigheder bedre midler til rådighed.
Men vi vil heller ikke komme udenom, og det er allerede omtalt af nogle talere, i det mindste at fastlægge fælles strafferetlige minimumsnormer i Europa og dermed også have en god udgangsposition for globale forhandlinger. Internettets og andre computernetværkers natur vil imidlertid kræve fantasifulde former for selvkontrol ved bekæmpelse af både ulovligt og skadeligt indhold, og her er betænkningen lykkedes særdeles godt og foreslår på udmærket vis egnede foranstaltninger.
Producenterne af hard- og software, leverandørerne kræves der her lige så meget af som familierne, børnene og ungdomsorganisationerne. Jeg tror, det kun er dem, der kan anvende den tilbudte filtersoftware således, at de kan tage hensyn til de forskellige kulturelle og pædagogiske normer i Europas familier, og at der her virkelig tilbydes familierne hjælp.
Til slut vil jeg gerne anmode om, at vi ved diskussionen om ulovligt og skadeligt indhold ikke glemmer Internettets nyttige indvirkninger på børn og unge - det kan man danne sig et udmærket billede af på den udstilling, der er arrangeret i foyeren til denne plenarsal.

Colombo Svevo
Fru formand, i et interview vedrørende dette emne har ordføreren kaldt sig selv for en gammel - i betydningen gammeldags - liberalist, der ikke er særlig moraliserende. Jeg bekræfter, at han har været liberal, og at han givet har vist stor opmærksomhed over for de forslag, der blev fremsat for kollegerne i udvalget, og at han under behandlingen af ulovligt og skadeligt indhold med rette først og fremmest har fremhævet den enorme revolution på dette område, nemlig drømmen om et stort verdensomspændende samfund, hvori der udveksles oplysninger ved brug af et i sig selv demokratisk instrument.
Det har han gjort vel i, fordi Clinton i sit sociale program har angivet to almindelige aldersgrupper, nemlig den alder, hvori de amerikanske børn skal lære at læse og skrive, og den alder - 12 år, hvis jeg husker rigtigt - hvori de skal lære at begå sig på Internet. Dette er derfor et stort instrument, og som gammel liberal fortæller ordføreren os om lovgivers og de lovgivningsmæssige vanskeligheder, når de skal give regler for fænomenet som sådant. Han beretter om det utilstrækkelige i at give retsregler, der meget vel kan blive et budskab i Manzoni-stil, der ikke tjener noget formål, eller som kan medføre indskrænkning snarere end udvidelse af ytringsfriheden. Den gamle liberalist er klar over alt dette, og betegner derfor sig selv som ikke alt for moraliserende, han ved, at vi er nødt til at tage hensyn til moralen, eller om man foretrækker det, de etisk korrekte former for adfærd, dersom vi ikke ønsker, at et redskab for friheden bliver et redskab for pornografi, terrorisme og tilskyndelse til selvmord - således som det for nylig er sket hos os - helt bogstaveligt taget.
Vi må så indrømme, at dette slag ikke kan vindes, medmindre vi ruster os i henseende til ansvarlighed og etisk adfærd. Hvorfor skulle man ellers appellere til den enkeltes og familiens ansvarsfølelse? Hvor skulle man ellers placere det kvalitetsstempel eller den adfærdskodeks, der skal være grundlaget for alle de regler, som vi har håbet på? End ikke politiet for multimedier eller kybernitik kan være tilstrækkeligt. Vi ved, hvor meget det koster, hvor megen tid det kræver, og vi ved ligeledes, hvor hurtigt et net kan genoprettes, når det først er blevet afsløret.
Jeg vil derfor med ordføreren - som jeg takker for denne betænkning - sige, at vi alle er gamle liberalister, der er interesserede i at forstå frihedens og ansvarsfølelsens nye grænser.

Boogerd-Quaak
Fru formand, kære kolleger, hr. Bangemann, jeg er glad for, at De er til stede her i dag, for i denne uge tager Rådet (industriministrene) også fat på det permanente handlingsprogram. Det er efter min mening en glimrende lejlighed til via Rådet (industriministrene) at få Rådet i dets forskellige andre sammensætninger til at tage vigtige skridt på det område.
Hvis vi ser på den betydningsfulde Pradier-betænkning, konstaterer vi, at Rådet har bebudet at ville tage forskellige skridt, men jeg ser stadig ikke særlig store fremskridt. Det volder mig også stor bekymring. På den ene side skal der på det retlige og politimæssige område arbejdes mere sammen, og på den anden side skal der gøres en enorm indsats på undervisningsområdet for som modgift at muliggøre kommunikationsmulighederne i undervisningssystemet.
Denne uge var både hr. Bangemann og jeg på en glimrende konference organiseret af hr. Donnelly, hvor mulighederne blev påvist endnu en gang. Jeg vil gerne spørge kommissæren, om han kan fortælle os, hvad han agter at gøre på det punkt i Rådet (industriministrene)?

Le Gallou
Fru formand, Pradier-betænkningen er omgærdet af hykleri. For første gang giver EuropaParlamentet nemlig udtryk - eller foregiver at give udtryk - for sin ængstelse over risikoen ved pædofili. Det er udmærket, men lidt sent. De belgiske pædofile har afventet Internettets komme for at dyrke deres last under medvirken af personer blandt de socialistiske magthavere. De franske pædofile har heller ikke for deres vedkommende afventet Internettets komme for at misbruge unge handicappede for at tilfredsstille deres perverse instinkter, og de har også nydt godt af de socialistiske magthaveres beskyttelse. Jeg tænker på den uhyggelige Coral-sag, som var forsidestof i Frankrig i 1980'erne, og som aldrig blev afsluttet, fordi politiets efterforskning og retsforfølgningen blev stillet i bero. Og det skal tilføjes, at de pædofile og seksuelt forstyrrede i alle lande ikke behøver Internettet for at finde det, som en moralsk og lovgivningsmæssig eftergivenhed har anbragt i alle bladudsalg i omtrent alle de femten EU-lande.
Hr. Pradiers tale om pædofili på Internettet er et bluff, der tager sigte på at retfærdiggøre genindførelsen af censur, ikke over for sæd og skik, men over for de politisk, kulturelt og historiske ukorrekte. Hvad, Pradier-betænkningen tager sigte på, er ikke utugtige aktiviteter, men meninger og idéer, som ikke er i overensstemmelse med tankerne på bjerget.
Vi kan ikke godkende konklusionerne i Pradier-betænkningen, og det af fire grunde. For det første fordi vi går ind for ytringsfrihed og forkaster tekster, der er frihedskrænkende. For det andet vil vi minde om, at Internettets grundfunktion er elektronisk post, og vi er i modsætning til visse totalitært anlagte tilhængere af friheden til at sende breve, herunder også elektroniske breve. Dernæst fordi teknisk set forekommer kontrol med Internettet os næppe mulig, i hvert fald på nuværende stadium. Endelig fordi det - hvis det var teknisk muligt - ville forudsætte en verdensregering, hvilket er en ting, vi ikke ønsker. På dette område som på andre områder siger vi nej til en global big brother , som der er nogle, der dels forsøger, dels gerne ville påtvinge os.

Whitehead
Fru formand, jeg ser noget mere positivt på hr. Pradiers betænkning end den sidste taler. Jeg vil gerne holde mig til spørgsmålet om Internet, og hvordan det har ændret hele vort syn på elektronisk kommunikation. Mit faglige virke har været inden for tv-radiospredning, og dette førte på sin side til kabel-tv o.lign., og der var den personlige kommunikation via telefon. Man kan ikke efterlade en besked til almindelig udbredelse på telefonen bortset fra at efterlade en kortfattet besked på éns telefonsvarer. Men nu er enhver borger potentielt sin egen elektroniske opslagstavle. Vi er alle websider nu.
Jeg vil gerne kunne indtage den samme holdning til ytringsfrihed, som er blevet taget til følge ved domstolene i De Forenede Stater. Alene i den henseende er jeg i en vis grad enig i det, hr. Le Gallou lige sagde. Der er fare for tankeovervågning. Der er fare for, at vi måske forsøger at blande os i spørgsmål om holdninger. Det dilemma, vi står over for i dag, drejer sig ikke om spørgsmål om holdninger, men om spørgsmål om indtrængen, og hvad der sker, når nogen trænger sig ind på andres område og forårsager fortvivlelse og udviser en truende adfærd. Teknologien må ikke få lov til at kvæle friheden.
Åbne medier kan være påtrængende, og problemet med Internet i dag er, at vi er nødt til at finde en måde, hvorpå vi kan tackle de forskellige segmenter, som dets operationer finder sted inden for. Vi ved alle, at grupper, som beskæftiger sig med sadisme og pædofili, maskerer deres aktiviteter og skjuler sig bag andre identitetsformer. Vi skal sørge for, at adgangsleverandørerne såvel som tjeneste- og indholdsudbyderne erkender deres ansvar på dette område, for det første for identificeringen af enhver tjeneste og for det andet for klassificeringen, som er forudsætningen for, at der kan ske en filtrering. Selve filtreringen vil skulle foretages af de ansvarlige personer, som har et omfattende kendskab til dette system. Der er mange andre personer, der er i fare på Internettet i dag, og vi skal også være opmærksomme på deres behov.

Bangemann
Fru formand, debatten i dag har vel på nær nogle få undtagelser vist, at Parlamentet, især ordføreren, formanden for Kulturudvalget, bevæger sig i samme retning som Kommissionen. Naturligvis kan ingen foreslå en løsning i dag, som rydder alle problemer af vejen. Alligevel har vi med vores meddelelse og de initiativer, vi hidtil har taget, påtaget os en pionerrolle. Denne meddelelse er stødt på stor interesse i alle medlemsstater, i Rådet, også i OECD og i Europarådet, og den er en god forberedelse til forskellige internationale konferencer, vi deltager i.
Hvad er problemet? Vi må som det første slå fast - og det har fru Plooij-van Gorsel rigtigt sagt - at det ikke drejer sig om en nyvurdering af indhold i betydningen lovlig eller ulovlig, skadelig eller ikke skadelig. Denne vurdering kan vi foretage. Det drejer sig udelukkende om, hvordan man kan regulere afværgelse af ulovligt og skadeligt indhold og om fornødent de strafferetlige sanktioner herfor på en sådan måde, at man tager hensyn til Internettets tekniske ejendommeligheder. Det er spørgsmålet. Det vil sige, vi behøver nu ikke igen at påbegynde en diskussion om ulovligt og skadeligt indhold, men vi skal derimod overveje, hvordan man i videst muligt omfang kan holde ulovligt indhold ude fra nettet, eller når det dukker op, hvordan man kan straffe de ansvarlige, og hvilke muligheder der er for at overlade det til brugeren selv at vælge, når der er tale om skadeligt indhold.
Denne skelnen er så vigtig, fordi der findes forskellige foranstaltninger, som svarer til det ene eller det andet problemområde. Hvis man altså ønsker at udelukke skadeligt indhold for sig selv som forbruger, behøver man kun en teknisk mulighed, som naturligvis forudsætter et samarbejde med udbyderne, og vi kan på en meget simpel måde give den enkelte mulighed for selv at vælge.
Det gælder for øvrigt især for indhold, der vurderes kulturelt forskelligt. Det, som er absolut uacceptabelt for en person fra et islamisk kulturområde, kan være acceptabelt for en person fra det europæiske kulturområde. Her giver muligheden for teknisk udvælgelse en løsning, som efter min mening kan optages og omsættes internationalt.
Langt mere vanskeligt er det naturligvis med ulovligt indhold, ikke så meget, fordi der her måske findes visse forskelle i definitionen af, hvad der er ulovligt. Disse forskelle eksisterer, men de er ikke så gevaldige, at man ikke kan forestille sig nogen fælles fremgangsmåde. Vi er nødt til at løse et spørgsmål her, der også skal løses i øvrigt, nemlig for det første: Hvem er ansvarlig? For det andet: Hvordan kan man i givet fald drage den ansvarlige til regnskab, når den pågældende udbreder ulovligt indhold? For det tredje: På hvilken teknisk og juridisk måde kan man omsætte det?
Det sidste kan kun omsættes globalt, for det er fuldkommen klart: Forskellen i forhold til traditionelle kommunikationsmidler, altså midlerne til udbredelse af sådant indhold, er netop den, at Internettet pr. definition er globalt, og at der derfor skal søges globale løsninger. Det er ikke nogen udskydelse, hr. Kuhne, af løsningsmuligheder, som vi selv har, enten til den 30. februar eller til organer, som vi så i sidste instans ikke kan påvirke. Det ses simpelthen af dette tilbuds beskaffenhed. Naturligvis kunne vi indføre regler kun for os i Den Europæiske Union, men dermed ville vi netop kun løse en del af problemet, og De har hørt fra fru van Dijk, hvilke muligheder der findes for at undvige. Hun har selv udnyttet dem gevaldigt, som hun her har sagt.
Altså er vi nødt til at få overblik over disse muligheder, og det kan kun ske via et globalt samarbejde. Det har vi sat i gang, idet en arbejdsgruppe nedsat af Rådet, som igen træder sammen under forsæde af Kommissionen, vil undersøge, hvad der her skal gøres. Vi vil midt på året deltage i en konference i Bonn, hvor der i G7-landenes kreds - forhåbentlig også med deltagelse af USA, som hidtil har tøvet - vil blive udarbejdet bindende regler for udbydernes ansvar, for muligheden for strafferetlige sanktioner også i lande, hvor sådanne udbydere ikke er repræsenteret, men hvor deres tilbud modtages, med mere.
Det er absolut nødvendigt. Hvis vi bringer det i stand, vil der kunne dæmmes op for problemet i det omfang, vi også i øvrigt er i stand til. Jeg vil her gerne advare imod - men det er heller ikke kommet til udtryk i diskussionen - at man, netop fordi det drejer sig om en ny, anderledes teknologi, forventer for meget af kampen mod ulovligheder eller kriminalitet. En sådan kamp vil altid være mere eller mindre succesrig, og det er vigtigt, at vi i denne kamp ikke glemmer, hvilket positivt indhold en sådan ny mulighed også giver.
Men også det er kommet til udtryk, og det glæder mig, fru formand, at Kommissionen i dette anliggende kan søge efter løsninger sammen med Parlamentet.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær Bangemann.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.00.

Små og mellemstore virksomheder
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende tre betænkninger:
A4-0104/97 af Torres Marques for Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik om meddelelse fra Kommissionen om håndværksfagene og de små virksomheder, vektorer for vækst og beskæftigelse i Europa (KOM(95)0502 - C4-0503/95); -A4-0034/97 af Peijs for Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik om meddelelse fra Kommissionen til Rådet og Europa-Parlamentet om det integrerede program for små og mellemstore virksomheder (SMV'er) og håndværksfagene (flerårigt program) (KOM(96)0329 - C4-0490/96); -A4-0100/97 af Garosci for Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik om Kommissionens rapport om koordineringen af aktiviteterne til fordel for de små og mellemstore virksomheder (SMV) og håndværksfagene (KOM(95)0362 - C4-0120/96).
Torres Marques
Fru formand, hr. kommissær Christos Papoutsis, mine damer og herrer, vi skal i dag behandle intet mindre end Europas største problem: beskæftigelsen - nødvendigheden af at skabe beskæftigelse til de 18 mio arbejdsløse, som den europæiske udviklingsmodel har skabt, uden at det er lykkedes os at finde en løsning herpå, hvilket skyldes, at problemet er af kompleks og strukturel karakter.
Når det ikke lykkes os at løse dette problem, som vi alle ved er tæt forbundet med en større økonomisk vækst end de foregående år, skyldes det, at de iværksatte politikker og instrumenter hidtil ikke har vist sig at være egnede til at skabe beskæftigelse.
I 1995 var der ca. 16 millioner små virksomheder i Den Europæiske Union, som tegnede sig for mere end 40 millioner arbejdspladser. Og til trods for alle de udfordringer, som små virksomheder står over for i dag, administrative byrder, finansiering, uddannelse, overgang til informationssamfundet, voksende konkurrence osv., er det dem, der skaber arbejdspladserne.
Inden for de seneste fem år er 60-80 % af alle nye arbejdspladser i den private sektor blevet skabt af små virksomheder, idet mikrovirksomhederne er de mest dynamiske. En oversigt, som blev offentliggjort i 1996 i Kommissionens regi, viser, at den gennemsnitlige jobskabelsesprocent i de 500 mest dynamiske SMV'er var på 158 % i de seneste fem år, men på 1035 % i virksomheder med mindre end ti ansatte. I betragtning af den nuværende situation på arbejdsmarkedet bør der gøres alt for at sikre, at små virksomheder og håndværksfagene kan fortsætte og endog øge deres bidrag til jobskabelsen.
Selv om håndværksfagenes og de små virksomheders vigtige rolle for jobskabelsen generelt erkendes, er der en klar uoverensstemmelse, når det gælder den konkrete gennemførelse af støtteforanstaltninger og -programmer, der ofte er forsinkede eller nedskårede. Jeg beklager især, at finansministrene endnu ikke har givet grønt lys for den europæiske lånegarantiordning for beskæftigelsesskabende investeringer, ELISE-programmet.
Hvad forventer vi af Kommissionen i dette spørgsmål? For det første, at den klart angiver, hvilken del af strukturfondene - EUGFL, EFRU og Den Europæiske Socialfond - som reelt finder anvendelse i SMV, herunder i mikrovirksomhederne. Det er nemlig langt lettere for de mellemstore og store virksomheder at få assistance af sagkyndige, som ved, hvordan man skal udfylde de yderst komplicerede spørgeskemaer, som Kommissionen udsender. At give mange penge til få projekter kræver en langt mindre analyse- og kontrolindsats end at give få penge til mange virksomheder. Problemet med blanketudfyldning er fundamentalt. Jeg gad nok vide, hvor mange medlemmer af Europa-Parlamentet, kommissærer og ministre der er i stand til at udfylde en EU-blanket. Dette griber jeg ikke ud af den blå luft, jeg kan give Dem eksempler på fremtrædende universitetslærere og formænd for erhvervsorganisationer, som over for mig har bevidnet og kritiseret disse formularers uigennemskuelige og komplicerede karakter. Og så siger vi, at vi ønsker at støtte SMV og mikrovirksomhederne.
Kan De sige mig, hr. kommissær, hvor stor en procentdel af strukturfondene der reelt anvendes i denne type virksomheder, som er dem, der virkelig skaber beskæftigelse? De store virksomheder afskediger hvert år hundredvis af ansatte i stedet for at skabe arbejdspladser. Er Kommissionen rede til at foretage en virkelig forenkling af de små og meget små virksomheders adgang til fællesskabsstøttemidler, navnlig for håndværksvirksomhedernes vedkommende?
Det andet problem vedrører adgangen til lånemuligheder og de sene betalinger. Vi har brug for et direktiv om denne problematik, som bringer denne uacceptable situation til ophør, hvor det er dem, der ikke har brug for det, der kan få lån, og hvor forbrugere og leverandører forsinker deres betalinger og dermed ødelægger økonomisk levedygtige virksomheder, hvilket - som Kommissionen bekræfter - medfører, at 50 % af de små virksomheder lukker inden for de første fem år efter virksomhedens start.
Det tredje problem vedrører skatte- og afgiftssystemet, som belaster arbejdet og begunstiger kapitalen. I alle fællesskabslandene er hovedparten af dem, der betaler direkte skat, lønmodtagere. Momsordningen og skattesystemet må ændres, så det ikke i så høj grad belaster arbejdet. Er Kommissionen rede til at gøre noget i denne retning?
Det sidste problem, jeg vil komme ind på, er uddannelse. Størstedelen af vore virksomhedslederes faglige uddannelsesniveau er meget lavt. Der må derfor ydes støtte til virksomheder i de områder, der har mest behov herfor, nemlig indlandsregioner og regioner i den yderste periferi, som også skal have støtte til markedsføring og eksport. Endvidere er det nødvendigt at yde støtte til de unge og kvinderne, som tegner sig for to tredjedele af de arbejdsløse. Det må være slut med hykleriet: hvis Rådet og regeringerne reelt er interesseret i at løse beskæftigelsesproblemet, må de give de virksomheder, der skaber arbejdspladserne, SMV'erne og mikrovirksomhederne, de nødvendige midler hertil, hvilket vil give disse mulighed for at øge deres produktion og dermed den økonomiske vækst, som Europa har så hårdt brug for.

Peijs
Fru formand, det er ganske enkelt for galt, at vi først nu forhandler om det integrerede program. Allerede i slutningen af november 1996 havde jeg det første udkast til tekst klar, og først fem måneder senere forhandler vi om den betænkning i plenum. Fru Torres Marques' i øvrigt meget gode betænkning drejer sig også om en konference i 1994. Vi har absolut lov til at stille spørgsmålstegn ved Parlamentets egen handlekraft. Så det integrerede program.
Det er prisværdigt af Kommissionen, at den forsøger at stille alle SMV-initiativer, som sorterer under Kommissionen, op på én række. I den forbindelse er det meddelelsens væsentligste kendetegn at angive for alle programmer, hvem der koordinerer programmet. Det lykkes ikke for Kommissionen. Hvordan og af hvem, hver programdel koordineres, er mig efter at have studeret Kommissionens meddelelse lige så uklart som før. Det er ærgerligt, for en klart udkrystalliseret koordineringsplan kunne have skabt megen klarhed for alle interesserede og især små og mellemstore virksomheder, som jo er det endelige mål for det hele. Det eneste håb, jeg nærer, er, at den nyligt oprettede særlige koordineringsafdeling i GD XXIII virkelig kommer til at fungere.
Vær opmærksom på følgende punkt. Det integrerede program går igen ud fra, at små og mellemstore virksomheder frem for alt skal støttes, fordi de skaber arbejde, altså bidrager til at løse det politiske arbejdsløshedsproblem. Jeg må indrømme, at da det indledningsvis skete, var alle, som var involveret i SMV, inklusive jeg selv, glade for the spotlights , den strategi rettede mod SMV. Men hen ad vejen har jeg fået nok af det. Det er en SMV-strategi, som ikke gør de centrale værdier og de centrale problemer i den del af erhvervslivet ret. Disse virksomheder adskiller sig ikke fra andre virksomheder, fordi de skaber beskæftigelse, men fordi de på grund af deres begrænsede størrelse ikke kan gøre brug af stordriftsfordele. Netop økonomisk udnyttelse af stordriftsfordele er det indre markeds kendetegn. Det er da også grunden til, at vi på europæisk plan skal gøre en kraftig indsats for de små og mellemstore virksomheder. Ikke fordi de er at beklage, ikke fordi de skaber beskæftigelse, men fordi deres deltagelse i det interne marked hæmmes af deres art og væsen. Programmer for SMV skal udformes med den tanke i baghovedet. Ikke med den tanke, at disse virksomheder nok skal løse vort problem.
Den rigiditet, politikerne har introduceret vedrørende de forskellige elementer som eksempelvis arbejdsmarkedet, skal vi også løse som politikere og ikke lægge på SMV's bord. Deres programmer bliver ugennemførlige med de vedvarende bureaukratiske krav om varige arbejdspladser.
Uden igen at komme med en udtømmende opregning af alle de foranstaltninger, der bør træffes, som Kommissionen på sin side har gjort, har jeg i betænkningen begrænset mig til at antyde de væsentligste punkter. I lyset af, at Rådet har besluttet at nedskære budgettet for små og mellemstore virksomheder, mener jeg, at Kommissionen allerførst skal koncentrere sig om helt konkrete projekter. Jeg vil nævne et par stykker.
Forenklingen af det bureaukrati, SMV har med at gøre. Endelig at lade UIAPME deltage i den sociale dialog. I dag synes i så henseende at være en historisk dag, da UIAPME og UNICE netop i dette øjeblik, hvor vi står her, forhandler om, hvordan det problem kan løses, og det skal løses. Forbedring af forholdet mellem de finansielle institutioner og de små og mellemstore virksomheder. Forberedelse af SMV på euroens indførelse. Det vender jeg lige tilbage til. At yde støtte til SMV's adgang til Informationssamfundet. At stimulere iværksætterånden og støtte bestemte målgrupper, med opmærksomheden specielt rettet mod kvindelige iværksættere og medhjælpende ægtefæller i samme SMV. Og så, ikke det uvæsentligste problem, problemet med efterfølgerne i virksomhederne. Overdragelse af en virksomhed fra én generation til den næste. I dag koster det 300.000 arbejdspladser om året i hele Den Europæiske Union, og det er fuldstændig unødvendigt.
Så endnu et nødråb, fru formand. Jeg siger overhovedet ikke længere til ejere af små og mellemstore virksomheder, at de skal forberede sig på den monetære union. Jeg finder det for galt, at alle mulige hoveder her i Unionen fortsat går og tror, at de skal skrive i avisen, om det bliver til noget eller ej. Jeg mener, der bør skabes klarhed. Hvis vi forventer af iværksætterne, at de investerer i en monetær union, så er de første, der skal skabe klarhed, de myndigheder, som kræver det af dem. Jeg synes, at alle mulige personer som eksempelvis hr. Tietmeyer skal holde deres mund, og der skal skabes klarhed for ejerne af små og mellemstore virksomheder.

Garosci
Fru formand, det var ikke først i går, at vi begyndte at tale om de små og mellemstore virksomheder og siden i disse har set løsningen på mange af Europas økonomiske problemer. Men det er i dag, at vi med tre betænkninger, der er forelagt her i salen, har sat os for at finde en konkret løsning på virksomhedernes problemer. Man siger, at økonomiens fremtid ligger i de små og mellemstore virksomheder. Og denne fremtid må vi hjælpe, følge og styrke, men der mangler endnu de instrumenter og den politiske vilje til at give selv de mindste virksomheder deres rette plads på markedet. Vi taler om 18 millioner små og mellemstore virksomheder, der skaffer arbejde til 70 millioner direkte ansatte, dvs. 70 % af den arbejdsstyrke, vi i øjeblikket har i Europa.
Jo værre krisen bliver for de store virksomheder, i jo højere grad er de små virksomheder i stand til at hamle op med markedets vækst og på arbejdsmarkedet finde plads til de arbejdstagere og ansatte, der afskediges af de store virksomheder, som bliver stadig mere automatiserede og mekaniserede og skaber tomrum ved deres industrielle samlebånd. De små og mellemstore virksomheder bygger derimod på menneskets arbejde og på den enkeltes rolle. Lad os her tænke på den tredje sektor, turisme, handel og tjenesteydelser. Uden den enkelte arbejdstagers indsats har de små og mellemstore virksomheder ingen mening. Men virksomhedslederne er, jo mindre virksomhederne er, i jo højere grad nødt til at spilde tid på bureaukrati i form af udfyldelse af formularer og beskæftige sig med noget, der ikke har med virksomheden at gøre, men alene med afskaffelse af regler. Vi har brug for afskaffelse af regler for at gengive virksomhedslederen hans rolle i økonomien. Vi må hjælpe disse virksomhedsledere også i skattemæssig henseende. Der er nu tale om at tage morgendagens udfordringer op, nemlig harmoniseringen af momsen i de forskellige medlemsstater, forenkling af kreditgivningsforholdene mellem virksomhederne indbyrdes inden for de enkelte medlemsstater og i stadig videre omfang mellem forskellige lande, idet markedet i morgen vil blive et virkelig internt marked. Lad os derfor arbejde på at få bankerne til at lette virksomhedernes arbejde og ikke lade lederne spilde halve og hele dage med diskussion om 0, 2 % mere eller mindre og således undervurdere alle de store muligheder, virksomhederne har, særlig inden for bestemte sektorer.
De sektorer, jeg her hentyder til, er navnlig at finde inden for tjenesteydelserne, som vi må vise større opmærksomhed overfor med henblik på opnåelse af bestemte synergivirkninger blandt disse indbyrdes, mellem små virksomheder og små liberale erhvervsdrivende og synergivirkning mellem turisme, handel, håndværk og små lokale industrivirksomheder, således at der gives plads til og ofres opmærksomhed på de lokale former for produktion, der er typiske for hvert enkelt land, på et stort samlet marked, der således rummer 370 millioner forbrugere, der yderligere fra den 1. januar 1999 benytter en og samme valuta.
I dette scenario og i det forslag, vi fremsætter for Kommissionen, som vi i øvrigt siger tak for det omfattende arbejde, den har udført - jeg takker herved særlig kommissær Papoutsis for hans genoplivning af sektoren for de små og mellemstore virksomheder, navnlig handelen og turismen - kræver vi en styrkelse af det interne virke for handelen og turismen i generaldirektorat XXIII. Når aktiviteterne på disse områder og deres position på markedet styrkes, må man tillige ansætte flere medarbejdere i generaldirektoratet.
I min betænkning har jeg særlig understreget to eller tre aspekter, som jeg på ny fremsætter som konkrete forslag til, hvorledes man kan give plads og muligheder for de små og mellemstore virksomhedsledere.
Vi har set den succes, ydelsen af rentegodtgørelse på EIB-lån har haft, og som yderligere har kunnet udvikle denne mekanisme, der består i at yde lån med et maksimumbeløb på 30.000 ECU for hver arbejdsplads, der skabes. Lad os koncentrere godtgørelsen på 2 % p.a. om de små og mellemstore virksomheder med under 250 ansatte og med en omsætning på højst 20 millioner ECU.
Et andet forslag ligger i vort håb om, at hele sektoren for små og mellemstore virksomheder fra bank- og kreditverdenens side vil kunne opnå ydelser, der sætter dem i stand til at handle og sætte gang i væksten, beskæftigelsen og investeringerne, ikke mindst i form af en kodeks for bankmæssig adfærd, der særlig gælder de små og mellemstore virksomheder.
Endelig håber vi naturligvis på, at samordningen af virket i de små og mellemstore virksomheder kommer til at følge Delors' hvidbog, men at grønbøgerne om sektorerne for de små og mellemstore virksomheder, der endnu ikke er taget op, og særlig hvidbogen om handelen, må blive gennemført. Vi må ikke forglemme, at vi står foran et program for 1997 til 2000, der kan sætte fart i hele sektoren. Hvad der er en lille virksomhed i dag, kan blive en stor virksomhed i morgen.

Harrison
Fru formand, det er på tide, at vi indgående beskæftiger os med de små virksomheder. Arbejdspladser til borgerne i EU og i Storbritannien står øverst på vor politiske dagsorden. Skabelse af arbejdspladser er vor hellige gral. Det er derfor, vi retter opmærksomheden mod SMV-sektoren, navnlig mod små virksomheder, som har færre end ti ansatte. Hvorfor? Fordi fire ud af fem nye arbejdspladser i den private sektor er kommet fra denne ubesungne kilde.
Hvad kan Kommissionen og Parlamentet gøre for at medvirke til at skabe arbejdspladser via små virksomheder i Den Europæiske Union? Jeg støtter stærkt Kommissionens tredje flerårige program for 1997-2000. De initiativer, det indeholder, er prisværdige. Men øverst på Kommissionens dagsorden bør være at udnytte GD XXIII's begrænsede ressourcer til en kritisk gennemgang af retsregler og programmer, som kommer fra andre generaldirektorater, for at afdække deres positive eller negative virkning for Europas små virksomheder. Der er f.eks. de meget store strukturfonde, som anvendes til fordel for SMV'er i hele Unionen, herunder i min valgkreds Cheshire West og Wirral i England. Jeg er ganske vist glad for, at der er blevet oprettet en SMV-facilitet til Wirral, men undersøges, tilvejebringes og overvåges sådanne midler af GD XVI eller GD XXIII? Sammenholdes de med en etableret, samlet SMV-politik, som er udformet af GD XXIII?
Jeg vil byde kommissær Papoutsis velkommen til min valgkreds i juli, hvor han vil opleve, at EU's anvendelse af SMV-midler er meget nyttig i Ellesmere Port og Wirral. I mellemtiden vil han måske gøre sig overvejelser om, hvordan EU's mærkningsbestemmelser kan skabe forvirring og forfærdelse hos små virksomheder, hvis de ikke forklares og gennemføres ordentligt. Der er en lille chokoladevirksomhed i Cheshire, som raser mod de store chokoladeproducenter, hvis større ressourcer gør dem i stand til at overvinde problemer, som hæmmer de mindre producenter. Vi bør altid være opmærksomme på de mindre virksomheders behov uden på nogen måde at svække en god forbrugerlovgivning.
Jeg komplimenterer vore tre ordførere, hvis betænkninger danner baggrund for denne forhandling under ét. Jeg støtter fru Torres Marques' opfordring til, at der som en del af uddannelsesprogrammer fremmes en mere risikoorienteret holdning. Vi bør navnlig støtte, at en »iværksætterånd« fremmes i vore skoler på sekundærtrinnet såvel som på vore universiteter. Fru Peijs erkender med rette den fordrejning, der opstår for Europas små virksomheder som følge af de forskellige momssatser. Hoteller og restauranter i Det Forenede Kongerige har f.eks. problemer med at være konkurrencedygtige med deres kolleger på kontinentet, da de ikke berettigede til momsfritagelse.
I forlængelse heraf fremhævede hr. Garosci helt rigtigt turistsektoren som en betydningsfuldt del af SMV-sektoren. Det giver i høj grad anledning til beklagelse, at Philoxenia-programmet er blevet standset, men Kommissionen ved kun alt for godt, at hvis to af hjertebørnene i GD XXIII - SMV og turisme - blev næret tilstrækkeligt, kunne de udvikle sig til at blive Europas største jobskabere. Og det er netop job, vi ønsker.

Rübig
Fru formand, betænkningen beskæftiger sig med den anden europæiske konference i Berlin. Den generelle tendens var at afgive henstillinger til medlemsstaterne for at udforme området med de små og mellemstore virksomheder endnu mere effektivt. Jeg tror imidlertid, vi bør fokusere på fremtiden. Også i år finder igen en sådan konference sted, og jeg tror, det er absolut nødvendigt at inddrage Europa-Parlamentet i det forberedende arbejde til denne konference og også i dens målsætning.
Vi behandler for øjeblikket i Parlamentet tre vigtige initiativer, som netop er meget vigtige for de små og mellemstore virksomheder: For det første SLIM-initiativet, der blandt andet også har prioriteret en forenkling af konjunkturstatistikken, en solid anstødssten for vores små og mellemstore virksomheder; men det vedrører f.eks. også diplomerne. Jeg tror, det fremover var vigtigt også at beskæftige sig med procedureforkortelser, for at disse kunne omsættes så hurtigt som muligt, hvis der er udbygningsplaner et eller andet sted. Denne analyse, som SLIM-gruppen foretager, er vigtig, og måske bør man også overveje inden for rammerne af institutionerne, om Det Økonomiske og Sociale Udvalg ikke bør analysere denne aktivitet endnu mere i fremtiden.
Det andet område, der for øjeblikket debatteres i Europa-Parlamentet, er fiche d'impact . Her drejer det sig om forebyggelse, at altså retsregler fra husets side udformes på en sådan måde, at de er slanke og effektive. Det er naturligvis en meget vigtig opgave, Europa-Parlamentet her har, og man kunne her i opløbet allerede forhindre mange bestemmelser, som så bagefter udarter til en belastning.
Det tredje område er benchmarking , som vi behandler for tiden. Her drejer det sig om at levere sammenligningsdata om egenkapitalandel, skattebyrder og lønomkostninger. Denne objektivering er et helt centralt og vigtigt punkt. Måske ville Regionsudvalget være det rigtige udvalg for et styrket arbejde på dette område, fordi netop benchmarking yder et helt vigtigt bidrag i regionerne.
Men det drejer sig også om at styrke uddannelsen og videreuddannelsen. Man bør overveje, om de bevillinger, der for tiden stilles til rådighed for LEONARDO, har den nødvendige størrelse. Jeg vil gerne understrege, at det sidste år i den livslange uddannelse var et ganske vigtigt skridt, fordi bevidstheden blev støttet for den livslange uddannelse og det også blev formidlet, at uddannelse kan være en fritidsfornøjelse.
Forskning og udvikling er et vigtigt område, ikke kun produktforskningen, men også markedsforskningen. Vi bør altså også gøre os tanker om, hvor de små virksomheder finder deres markeder i fremtiden.

Hyland
Fru formand, jeg glæder mig overordentlig meget over betænkningen om SMV'er og tilslutter mig andre medlemmer, når de komplimenterer ordførerne. Når man tænker på, at SMV'erne står for indtil 80 % af de nye arbejdspladser, der er skabt i de seneste fem år, understreger dette det jobskabelsespotentiale, der findes i de små og mellemstore virksomheder, og også behovet for, at Parlamentet og regeringerne skaber de økonomiske rammer for deres fortsatte vækst.
Den omstændighed, at halvdelen af de nye projekter mislykkes inden for fem år, viser helt klart, at vi har forsømt at yde de projektansvarlige støtte til færdigheder på områderne forskning, markedsudvikling og ledelse, som er af særdeles stor betydning for deres overlevelse. Likviditeten udgør også et problem for nye industrier. Men vi bør ikke på grund af de mange mislykkede projekter mindske vore bestræbelser på at skabe nye arbejdspladser inden for det, der hidtil har været et meget forsømt område. Vi bør heller ikke glemme, at antallet af fiaskoer og mistede arbejdspladser inden for den såkaldte storindustri er meget større.
På baggrund af mit arbejde med udvikling af landdistrikterne og på baggrund af antallet af nye arbejdspladser, der er skabt som led i programmer som LEADER og andre fællesskabsbaserede virksomhedsordninger, er jeg af den opfattelse, at vi tidligere har overset det potentiale, som vore menneskelige ressourcer, vor befolkning, har til at kunne spille en betydningsfuld rolle med hensyn til vækstskabelse. Som lovgivere har vi overreguleret deres liv og mindsket deres naturlige trang til at blive iværksættere.
Tiden tillader ikke, at jeg går i detaljer med de mange aspekter af SMV, som kræver vor øjeblikkelig opmærksomhed, bortset fra at sige, at SMV'erne nu bør prioriteres højere i nationale og EU-programmer til jobskabelse. Medlemsstatsregeringerne skal indføre en gunstig skatteordning, som fremmer og belønner en »iværksætterånd«, i betragtning af, at en skattelempelse, som fremmer »iværksætterånd«, er meget mere omkostningseffektiv end udbetaling af bistandshjælp til de arbejdsløse.
Vi skal også medvirke til at fremme markedsføringsstrukturer til kooperativer for at gøre de små virksomheder i stand til at konkurrere og markedsføre deres produkter med succes. Dette bør også afspejles i EU's konkurrencepolitik. Afslutningsvis bør vi fremme virksomheder, som skaber nye arbejdspladser i landdistrikterne, uanset deres størrelse.

Gasòliba i Böhm
Fru formand, ærede medlemmer, jeg vil gerne understrege vigtigheden af denne debat, som viser Kommissionens og Parlamentets interesse for de små og mellemstore virksomheder, som er afgørende for, at det går godt for den europæiske økonomi og beskæftigelsesniveauet.
I de tre betænkninger, vi beskæftiger os med i denne forhandling under ét, og som Det Europæiske Liberale og Demokratiske Partis Gruppe støtter - med visse forbehold omkring nogle bestemte punkter - undersøger og foreslår man en række aspekter, som det vil være umuligt at beskrive i mit korte indlæg. Jeg vil dog gerne omtale fem af dem.
For det første viser forslagene i de tre betænkninger, at det er nødvendigt med en bedre koordinering i EuropaKommissionen, navnlig i GD XXIII, og vi håber derfor, at oprettelsen af det nye Direktorat C vil forbedre koordineringen og gennemførelsen af Europa-Kommissionens aktiviteter.
For det andet er det meget vigtigt at revidere, forenkle og forbedre de skattemæssige vilkår for de små og mellemstore virksomheder, og det samme gælder de administrative vilkår, som ordføreren, fru Torres Marques, omtalte med et meget grafisk eksempel.
For det tredje gør vi stadig ikke tilstrækkelige fremskridt med hensyn til en lettere adgang til finansiering. Vi har ved andre lejligheder gjort opmærksom på nødvendigheden af, at der skabes ordninger som gensidige garantiselskaber, risikovillig kapital samt ydelse af lån fra Den Europæiske Investeringsbank. Parlamentet har gang på gang anmodet om dette, men det er desværre ikke sket, sådan som vi har krævet, og som ordføreren nu påny kræver.
For det fjerde skal vigtigheden af erhvervsuddannelserne understreges.
Og for det femte bør der skabes lettere adgang for de små og mellemstore virksomheder til de internationale markeder.

Theonas
Fru formand, de store ord om vækst og arbejdsløshedsbekæmpelse i Europa, som vi hørte fra hr. de Silguy, vil ikke få nogen praktiske følger, hvis der ikke træffes snarlige konkrete foranstaltninger for at støtte de små og mellemstore virksomheder og navnlig de mindste af disse, der, som Kommissionen også selv konstaterer, udgør hovedgrundlaget for de nye arbejdspladser. Det er således typisk, at 60-80 % af de nye arbejdspladser, der er kommet inden for de sidste fem år, skal findes inden for håndværksvirksomheder og små virksomheder. Men det er foruroligende, at de små og mellemstore virksomheders levetid kun er fem år.
Den Europæiske Union træffer ikke de nødvendige konkrete foranstaltninger til forbedring af det miljø, som de små og mellemstore virksomheder opererer i. Forslaget til ELISE-programmet er stadig blokeret af Rådet. Naturligvis nærer vi ingen illusioner med hensyn til effektiviteten af sådanne enkeltstående programmer. Erfaringerne har dog vist, hvilke muligheder de har. Hvis det blev udført på den rigtige måde, kunne det have en positiv effekt. Kommissionen kunne gennemføre forslaget om momsnedsættelse for arbejdsintensive små og mellemstore virksomheder som incitament til udvikling af disse og til bekæmpelse af arbejdsløsheden samt undersøge konkrete foranstaltninger, der ville fremme deres adgang til finansieringssystemet på vilkår, der svarer til deres særlige karakteristika. I det foreløbige forslag til budget for 1998 kunne bevillingerne til aktioner på dette område forhøjes. Der er nødt til at blive sat en stopper for denne uacceptable boykot af de små og mellemstore virksomheder i de kollektive forhandlinger og samråd på EU-plan.
Vi tilslutter os vore kollegers positive tilkendegivelser med hensyn til de tre betænkninger og støtter hr. Papoutsis' bestræbelser på at genoplive sektoren. Man kan dog undre sig over, hvordan det er muligt at forvente en styrkelse af de små og mellemstore virksomheder på længere sigt og en forøgelse af arbejdspladserne, når forbruget presses helt i bund af den hårde nedskæringspolitik, som naturligvis rammer virksomhederne først. Vi er imidlertid nødt til at udtrykke forbehold med hensyn til EU-politikkernes effektivitet, da de er kendetegnet af mange ord uden egentlige resultater, hvilket også gælder for beskæftigelsesproblemet.

Wolf
Fru formand, kære kolleger, spørgsmålet om de små og mellemstore virksomheder diskuteres tit, mener jeg, i et forkert ideologisk perspektiv, som om det drejede sig om endelig at realisere Adam Smiths utopi om et samfund af lutter småproducenter. Det er ikke det problem, det reelt drejer sig om. Trods al støtte til de små og mellemstore virksomheder og trods alle flotte erklæringer har vi i Fællesskabet overalt en proces i retning af centralisering, overalt en proces, hvorunder små og mellemstore virksomheder tvinges ind i afhængighed af større virksomheder.
Her må en specifik målsætning tages i brug, som virkelig forstår, at der på området håndværk, tjenesteydelser og liberale erhverv er nye beskæftigelsesmuligheder, som ikke kan og må tjene som bølgebryder for dereguleringen og småvirksomheds-atomiseringen, men som netop kan profitere af, at der er regionale økonomiske sammenhænge, der fungerer, som kan profitere af, at innovationer også fremmes af tilsvarende normer og målsætninger. I denne forstand er det - også på baggrund af andelsbevægelsen og den økologiske bevægelse i vores lande - et vigtigt anliggende for os at støtte de små og mellemstore virksomheder.
Men det må betyde, at det virkelig er det økologiske indhold, den økonomiske uafhængighed, bidraget til udvikling af arbejds- og livsvilkår og først og fremmest bidraget til udvikling af det lokale erhvervsliv og dets livsduelighed og ydeevne, der står i forgrunden, og ikke den utopi om et samfund bestående af små virksomheder, jeg omtalte indledningsvis, nemlig ideen om, at man forøger antallet af små virksomheder i forhold til det samlede antal erhvervsaktive eller sådan noget i den retning. I virkeligheden bringer det os efter vores opfattelse på afveje. De foreliggende betænkninger går imidlertid alt i alt i en ganske god retning. Især fru Torres Marques vil jeg gerne gratulere med hendes nyttige betænkning.

González Triviño
Fru formand, ærede medlemmer, hr. kommissær, endnu en gang behandler vi et emne, som igen og igen er genstand for debat her i forsamlingen: Jobskabelse og fremme af de små og mellemstore virksomheders aktiviteter. Det er beklageligt at skulle indrømme det, men det lader til, at effektiviteten af de foranstaltninger, der træffes af de europæiske myndigheder for at bekæmpe arbejdsløsheden, er omvendt proportional med den tid og den indsats, der bliver brugt. I tyve år har vi magtesløse set på den umådeholdne stigning i arbejdsløshedstallene.
Det skorter ikke på elementer, der kan forklare årsagerne til dette drama, som vedrører hele kontinentet, det være sig energikrisen, globaliseringen af økonomien, det teknologiske fremskridt eller befolkningseksplosionen. Der er for mange forklaringer og for få jobs.
Heldigvis har landene i Den Europæiske Union været pionerer inden for skabelsen og opretholdelsen af et socialt system, som beskytter millioner af arbejdsløse europæere mod fattigdom og mod udstødelse af samfundet. Men systemet opretholdes på bekostning af et højt skattetryk, som vanskeliggør ikke blot etableringen, men også opretholdelsen af virksomhederne, navnlig de allerede eksisterende små virksomheder.
Det er sørgeligt at konstatere, hvordan antallet af personer, der ønsker at starte en forretning eller skabe beskæftigelse, hvert år falder. Alle vi, som har noget at gøre med forvaltningen af det offentlige i Den Europæiske Union, er ansvarlige for denne situation. På kommunalt, regionalt, nationalt og fællesskabsplan mangedobles de regler og forpligtelser, som i én uendelighed pålægges de personer, der ønsker at starte en virksomhed, og man skal være i besiddelse af opdagelsesånden hos en modig søfarer fra det 15. århundrede for at kaste sig ud i det eventyr, det er at skabe en lille eller mellemstor virksomhed i Den Europæiske Union i dag. Sandsynligvis er statens interventionisme i mange tilfælde blevet for omfattende. Vi har ofret den frie virksomhedsånd på det sikre velfærds alter. Størstedelen af vores ungdom ønsker at få en stilling i den offentlige administration, alle vil være tjenestemænd, og selv om vi ved, at tjenestemændene er vigtige for at opnå en korrekt offentlig administration, bør vi også vide, at de ikke skaber velstand.
Over for denne triste kendsgerning vover jeg at sige, at de forslag, der er genstand for denne debat, og som min gruppe vil støtte, ikke vil ændre tingene. Det er selvfølgelig udmærket at nedsætte momsen, navnlig den moms, som pålægges de små og mellemstore virksomheder, ligesom det er udmærket at støtte det grænseoverskridende samarbejde og uddannelsen af lærlinge og arbejdstagere i håndværksfagene, men i praksis er de små virksomheder tyngede af den voksende konkurrence, de stigende skatter og den bekostelige finansiering.
Når rentesatserne lempes, sker det over for de indflydelsesrige, bankens gode kunder, men over for den lille virksomhed sker det aldrig. De store virksomheder, for ikke at tale om de multinationale selskaber, opnår altid bedre finansieringsvilkår, bedre tilgang til markederne og en større støtte fra de offentlige institutioner, som ofte konkurrerer med hinanden og tilbyder ekstremt favorable betingelser, for at den ene eller den anden virksomhed skal flytte til deres kommune.
Her skal de offentlige myndigheder acceptere tanken om en positiv diskrimination af de små og mellemstore virksomheder. Det er helt nødvendigt at lempe kravene over for disse virksomheder og sænke skattetrykket, hvis man ønsker, at de skal have mulighed for at overleve. Jeg vil fremhæve tre af de foreslåede foranstaltninger: Nedsættelse af momsen, oprettelse af garantibanker og ændring af reglerne for offentlige indkøb, således at man, når det er muligt, giver de små og mellemstore virksomheder fortrinsret. Samtidig skal man lempe hindringerne for etableringen af virksomheder og fremme udviklingen af iværksætterånden hos vores unge.

Blokland
Fru formand, alle gode gange tre, som man siger. Betænkningerne fra hr. Garosci, fru Peijs og fru Torres Marques om små og mellemstore virksomheder og håndværksfagene gør klart, at Europa-Parlamentet ønsker at lade Europas beskæftigelsesmotor køre for fulde omdrejninger.
Desværre hakker den motor noget i det. Det skyldes nok manglende brændstof, for Rådet nægter at frigøre midler til de forskellige SMV-programmer. Men det er ikke den væsentligste grund. Peijs-betænkningen peger på den manglende samordning. EU-programmerne går på kryds og tværs af nationale ordninger, og SMV kan ikke selv finde vej gennem støttemulighedernes urskov.
Vi må ikke udelukkende gøre Rådet og Kommissionen til sorteper. Europa-Parlamentet skal ikke blot spille julemand, men også selv gøre noget for mere enkle og gennemsigtige bestemmelser. Undervisningen er heller ikke den store skurk, som fru Torres Marques hævder. Undgåelse af risici er ikke en adfærd, man lærer i skolen, men et kulturelt/antropologisk fænomen. Det er spekulation ud fra én faktisk konstatering at stemple hele undervisningssystemet. I praksis ser man, at mange med en højere uddannelse kombinerer deres job med et lille selvstændigt consultancy -firma, eller begynder for sig selv senere i livet. Derfor skal vi slette betragtning J og K i punkt 12 i beslutningsforslaget.
Forøgelse af beskæftigelsen er et nobelt mål, men må ikke ske på bekostning af miljø og naturlig kapital. En betragtelig del af miljøforureningen skyldes SMV. Det sidste uformelle møde i Rådet (miljøministrene) har behandlet det problem. Vil kommissæren venligst fortælle, hvilke initiativer Kommissionen agter at tage på det punkt?

Moretti
Kære Europa, symfonien genopføres, og orkestret spiller stadig mere falsk. Der er former for støtte, men de er ikke tilstrækkelige. Et meget stort antal små og mellemstore virksomheder og håndværksvirksomheder er aldrig blevet støttet. Fremgangsmåderne for ansøgning om støtte er indviklede og lammer ethvert initiativ. Det er vanskeligt at få fat i oplysninger, og kun få udvalgte har adgang til dem. Der er mange forslag og planer. Det vrimler med betænkninger og udtalelser, men målene bliver sjældent nået. Vi har spurgt os selv, hvorfor gennemsnitligt 50 % af de små og mellemstore virksomheder går konkurs i deres første tre leveår, men ikke desto mindre udgør de små og mellemstore virksomheder 99, 8 % af alle selskaberne i Unionen, og deres ildhu stimulerer dem til skabelse af arbejdspladser og vækst i hele Europas økonomi.
Men mange medlemsstater betragter denne dynamik som uudtømmelig og har udset sig virksomhederne som de eneste ofre for de værste former for udplyndring. Den italienske regering har fundet dette område i Padania og håber på, at arbejdstagernes og virksomhedsejernes tålmodighed og ildhu er ubegrænset. Man har for nylig gennemført en sidste skattemæssig manøvre, der dræner virksomhederne for yderligere 20.000 milliarder og pålægger dem en dobbelt skattebyrde.
Dersom vi vil redde det private initiativ, må medlemsstaterne indføre ensartede procedurer og bestemmelser, således at der ikke finder uredelig eller skadelig konkurrence sted. Som følge heraf må der gøres mest muligt i form af lettelse af læsningen og anvendelsen af de komplicerede skattelove. Lad os gøre det muligt for de nye virksomheder og dem, der har mod til at forny sig, at afholde omkostningerne herved, lad os investere i forskning og lægge planer for stimulering og intensivering af forskningen og lad os endelig inddrage de unge allerede i skolen, for at arbejdet ikke blot skal blive ensbetydende med opofrelse, men tillige samarbejde.

Paasilinna
Fru formand, kære kolleger, det anslås, at hvis alle de små og mellemstore virksomheder kunne ansatte yderligere en person, ville arbejdsløshedsproblemet i EU være løst. Der råder en vis uoverensstemmelse mellem mulighederne og kravene. Hvordan kan man bære sig så besynderligt ad, at de små virksomheder i mange lande bliver stillet over for krav om næsten et tilsvarende bureaukrati og samme pligter som i de store virksomheder, f.eks. med hensyn til arbejdsgiverafgifter, bogholderi, moms, regnskab, revision, obligatoriske forsikringer osv? Dermed kan administrationsudgifterne pr. person i en virksomhed med fem ansatte være de samme som i en virksomhed med hundrede ansatte.
Det er positivt, at kravet om forenkling af lovgivningen for de små og mellemstore virksomheder fremhæves i fru Peijs' udmærkede betænkning. Vi har brug for et EU-program, der bidrager til oprettelse af netværk mellem de små og mellemstore virksomheder i det indre marked. Desuden bør det være lettere for de små og mellemstore virksomheder at markedsføre sig, da det er vanskeligt og dyrt for små virksomheder med begrænsede ressourcer at trænge ind på de store markeder.
Beskatningen er fuldstændig kommet på afveje. For øjeblikket straffes den virksomhed, der ansætter mennesker. Beskatningen er koncentreret om arbejdskraften på en sådan måde, at arbejdskraften er blevet dyr. Men hvis virksomheden anskaffer sig en maskine eller robot, skal den ikke betale løn eller ekstraudgifter i forbindelse med lønnen. Der er dermed opstået en situation, hvor man straffer ansættelsen af mennesker og favoriserer indførelsen af maskiner til erstatning for arbejdskraft. Det er ikke underligt, at arbejdsløsheden er høj ved overgangen til informationssamfundet. Det er nødvendigt, at vi hurtigt omlægger beskatningens tyngdepunkt væk fra mennesker til f.eks. beskatning af merværdi, omsætning og kapital. På denne måde favoriseres de arbejdskraftsintensive virksomheder og beskæftigelsen. Spørgsmålet er, hvad Kommissionen agter at gøre for at indføre en mere tidssvarende beskatning, således at den svarer til forholdene i informationssamfundet? Det er, hvad det for øjeblikket egentlig drejer sig om.

Thyssen
Fru formand, for cirka et år siden citerede jeg her under en anden SMV-forhandling et slogan, som fastslår, at SMV ikke er store virksomheder i lommeformat, men har mange egne karakteristika og har behov for en politik, som er skåret til efter deres størrelse. Kommissionen erkender, at SMV er specifikke, og det er godt. Men den tager stadig ikke højde for den anden realitet, nemlig at langt størstedelen af foretagenderne er små og mellemstore virksomheder.
I den nuværende politik tages der højde for SMV's specifikke natur via undtagelsesbestemmelser. Men massevis af undtagelser skaber indviklet lovgivning og gør det desværre ikke altid enklere for virksomhederne. En af Kommissionen foretaget undersøgelse af INTRASTAT- og momsforpligtelserne i forbindelse med transaktioner inden for fællesskabet har unægtelig påvist det.
Derfor mener jeg, at det snarest må overvejes ikke længere at betragte SMV som besværlige outsidere, som hele tiden er ude efter at blive behandlet som undtagelser, men at man skal tilpasse politikken til virkeligheden. Det vil sige, at SMV skal være reglen og ikke længere undtagelsen. Maastricht-normerne har tilskyndet regeringerne til at sanere deres budgetter. Lad os nu indføre SMV-normen for endelig at finde løsninger på alle mulige problemer, som medlemmerne har opregnet for mig her. Hvis regeringerne så lægger sig i selen for SMV-normen med lige så stor indædthed, som de gjorde det for Maastricht-normen, så er vi på rette vej.
Undtagelser er gode for mindretalsproblemer, men hvis det udsondrede mindretal faktisk synes at udgøre flertallet, så er det på tide med et sporskifte.

Kestelijn-Sierens
Fru formand, jeg er enig med ordføreren, fru Peijs, når hun siger, at Kommissionen er fuld af gode intentioner, men så snart det drejer sig om gennemførelse af konkrete foranstaltninger, bliver SMV stadig i for høj grad udenfor i kulden. For ærlighedens skyld må vi indrømme, at den europæiske SMV-politik har gjort visse fremskridt for eksempel med lettelserne for SMV via ISDAC- og SLIM-projektet. Der findes imidlertid ganske mange flaskehalse, hvoraf jeg specifikt vil nævne to.
For det første, hvorfor involveres SMV ikke i den sociale dialog? Det har Parlamentet allerede talt for i lang tid. For det andet gøres der stadig for lidt for at give SMV lettere adgang til finansieringskilder. Kommissionen og Parlamentet er brændende tilhængere af ELISE-programmet på grund af den stærke løftestangsvirkning, der udgår herfra. Men hvad konstaterer vi nu? ELISE har allerede i månedsvis været holdt som gidsel af de nationale regeringer. Derfor mit spørgsmål til Rådet, men jeg er bange for, at Rådet ikke er her, mit spørgsmål lyder: Hvornår bringes denne blokering af ELISE-programmet til ophør?

González Álvarez
Fru formand, hr. kommissær, SMV'erne tegner sig for 70 % af beskæftigelsen. I løbet af de sidste fem år har de skabt mellem 60 og 80 % af alle registrerede nye arbejdspladser, og efter min mening er de i dag en kilde til det, som har første prioritet i Den Europæiske Union: Jobskabelsen. Men de støder på adskillige problemer: Administrative hindringer, for meget bureaukrati, manglende deltagelse i den sociale dialog, manglende hjælp til uddannelse og vanskeligheder i forbindelse med finansiering.
Hvis Den Europæiske Union ønsker at tilgodese SMV'erne, skal den komme med forslag i denne retning, navnlig hvis man tager i betragtning, at der ud over de små virksomheder også er de små håndværksvirksomheder, hvis vigtigste funktion til tider er at bevare landenes kulturarv og traditioner og somme tider også miljøet.
Derfor mener vi, at dette forslag er vigtigt, og Kommissionen vil gøre rigtigt i at være opmærksom på de vanskeligheder, som de små virksomheder står overfor.

de Rose
Fru formand, vi konstaterer, således som Kommissionen understreger i sin meddelelse, at SMV indtager en fremtrædende plads i Den Europæiske Union. For det første i kraft af deres antal, eftersom de tegner sig for 99 % af samtlige virksomheder, dernæst på grund af deres økonomiske vægt, idet de beskæftiger godt 65 % af arbejdstagerne i Unionen.
På denne baggrund og inden for rammerne af en politik, der tager sigte på den størst mulige beskæftigelse og vækst, var det uomgængeligt nødvendigt at skænke SMV en ganske særlig interesse og støtte, hvad man allerede forsøgte at gøre med det integrerede program fra 1994. Dette program er nu blevet forlænget med 1996programmet, som har overtaget de samme metoder - flerårigt program, aktioner, der er samordnet med medlemsstaterne, andre aktioner til fordel for SMV - men opstiller en række nye målsætninger i form af fem prioriterede aktioner: forenkle og forbedre det finansielle, fiskale og administrative miljø, bistå med internationaliseringen af SMV, styrke konkurrenceevnen og fremme iværksætterånden.
Vi finder dette program demagogisk i den forstand, at det er indlysende, at man bør lade SMV indtage en fremtrædende plads på det europæiske økonomiske landkort, men er det den bedste måde at gøre det på? Man opremser endnu en gang en række gode intentioner, men det, SMV har brug for, er konkrete, effektive og hurtige foranstaltninger. Det, der udgør deres styrke, er deres fleksibilitet og evne til at tilpasse sig markedets behov.
Det er i den forstand, at jeg er enig med ordføreren, nemlig at det er interessant at undersøge, hvad SMV mangler. Men de forventer flere konkrete foranstaltninger. Det er ikke de store industrikoncerner, der er opmærksomme på de makroøkonomiske foranstaltninger, der træffes i Bruxelles, men små virksomheder, som kæmper en daglig kamp i forsøget på samtidig at varetage den daglige ledelse, erobre markedsandele og løse praktiske problemer.
Men hvad tilbyder Kommissionen - og især i hvilken form og med hvilken tidshorisont - for at løse det strukturproblem, som består i, at SMV mangler egenkapital, samt SMV's driftsproblemer? Til opfyldelse af SMV's behov nævnes Den Økonomiske og Monetære Union, nødvendigheden af at skabe en iværksætterånd gennem uddannelse og indførelsen af et enkelt fælles momssystem. Er dette en provokation? Lad os starte med at fjerne de snærende administrative, fiskale og sociale og arbejdsmarkedsmæssige bånd på det lokale plan, lad os harmonisere medlemsstaternes momssystemer og lad os skabe et stimulerende fiskalt miljø, der tager hensyn til SMV's særlige forhold. Det er i øvrigt alt, hvad disse anmoder om.
Det er nemt at afgive store erklæringer til fordel for jobskabelsen gennem støtte til SMV. Men hvis vi antager, at disse foranstaltninger i realiteten gennemføres, hvor store vil faktiske omkostninger da være? Det lader til, at man atter en gang taler om et abstrakt, teoretisk program, et fait accompli, medens man er langt fra at opstille løsninger på en lang række supplerende spørgsmål vedrørende den daglige drift, som ikke en gang er nævnt.

Quisthoudt-Rowohl
Fru formand, hovedmålet i Den Europæiske Union bør p.t. være at forøge beskæftigelsen. Men inden for rammerne af globaliseringen vil SMV'erne kun kunne stille fremtidssikrede arbejdspladser til rådighed, hvis de arbejder innovativt. Til innovativt arbejde hører først og fremmest forskning og udvikling. Følgelig skal vi forbedre støttemulighederne her. Der findes en række forskellige programmer, der ganske vist stadig er en jungle og ikke altid er særlig tilgængelige for de små og mellemstore virksomheder. Det er p.t. absolut utilstrækkeligt at deltage i forskningsrammeprogrammet. Vi er nødt til at koncentrere støtte, der er skræddersyet til SMV'er, og det gælder både finansiel og juridisk støtte, for at SMV'erne også kan omsætte deres resultater til produkter. Spørgsmålet om intellektuel ejendomsret og patentering giver her store problemer. Udveksling af resultater mellem små og mellemstore virksomheder er ikke altid en selvfølge, fordi de bagefter også meget tit må konkurrere indbyrdes på markedet.
I øvrigt bør man overveje, om det ikke ville være muligt at forvalte og anvende støtten, rådgivningen, men også pengene, blandt andet fra rammeprogrammet, mere decentralt. En centraliseret rådgivning når kun frem til de små og mellemstore virksomheder, der er villige og i stand til at komme hertil for at søge information her. Jeg tror, det er vores opgave at give informationen på selve stedet.

Amadeo
Fru formand, i dette øjeblik med alvorlig økonomisk tilbagegang i hele Europa kan de små og mellemstore virksomheder blive redningsbåden og det sidste forsøg på igen at komme op på et acceptabelt vækstniveau og en vigtig, omend måske ikke den eneste kilde til skabelse af arbejdspladser og beskæftigelse. Vækst og beskæftigelse, der desværre foruden af krisen uskyldigt hæmmes af grundlæggende mangler og ufuldkommenheder, som end ikke de dokumenter, vi drøfter i dag kan afhjælpe tilfredsstillende.
Kommissionens meddelelse taler f.eks. om en koordinering af fællesskabsinstrumenterne og staternes virke for at effektivisere de foranstaltninger, der skal iværksættes, men forklarer ikke, hvorledes man skal opnå dette og siger heller ikke, hvem der skal gøre det. Når man hertil føjer, at de resultater, der er opnået gennem de samlede aktioner, har været begrænsede, kommer vi yderligere i stor vildrede.
Vi finder, at forenklingen af de administrative procedurer, der i dag umuliggøres af de nationale lovgivninger, skal iværksættes uden skånsel, og ligeledes finder vi, at den grænse, der er angivet af Kommissionen for definitionen af en lille eller mellemstor virksomhed, meget lidt svarer til de kriterier, som anvendes på nationalt plan. I Italien går grænsen f.eks. ved 250 ansatte. Dette bevirker, at de, der kan opnå fællesskabsfinansiering, bliver virksomheder, der har en fast organisationsstruktur, snarere end mindre virksomheder, der har behov for større støtte. Og det synes vi absolut ikke om.
Vi protesterer endvidere mod de vanskeligheder, der møder de mindste virksomheder, der derfor kun har begrænset kapital til rådighed, når de ønsker at opnå kredit. Endelig kræver vi iværksættelse af foranstaltninger, der har til formål virkelig at fremme en virksomhedsånd og initiativet i de små og mellemstore virksomheder, i stedet for at skabe et særligt bureaukrati, der er karakteristisk for dem, og som vil begrænse deres handleevne og navnlig deres udvikling.
Trods disse bemærkninger synes de tre dokumenter os at betegne et anerkendelsesværdigt fremskridt for samordningen af politikkerne til fordel for de små og mellemstore virksomheder samt håndværksvirksomhederne.

Ribeiro
Fru formand, jeg benytter lejligheden til at takke fru Torres Marques og de andre ordførere for deres indsats. Håndværksaktiviteter fortjener den største interesse og støtte, og jeg påskønner de gode hensigter hos dem, der ønsker at bidrage til at skabe betingelser for, at denne støtte kan omsættes i praksis.
I alle de foreliggende betænkninger sker der imidlertid en sammenkobling af håndværksfagene og små virksomheder, hvilket kan føre til forvekslinger og uklarheder. Håndværksfagene kan have - og har i mange tilfælde - karakter af kulturel aktivitet, af videreførelse af en tradition. Der er ofte tale om aktiviteter, hvor håndværkeren har bevaret et nært forhold til sine arbejdsredskaber, hvilket ikke altid er tilfældet i den type virksomheder, som de i betænkningerne sidestilles med.
Når jeg understreger de positive aspekter i de foreliggende betænkninger, skal jeg i samme åndedrag gøre opmærksom på, at min positive indstilling ikke kan udlægges som tilslutning til en holdning, der opvurderer en bestemt type selvstændigt arbejde forklædt som mikrovirksomhed på bekostning af den type arbejde, der ironisk betegnes som »en sikker, men afhængig karriere som ansat eller tjenestemand« karakteriseret ved en »lønmodtagerånd«. En sådan modstilling er på ingen måde acceptabel for en, der som jeg ønsker at yde håndværksfagene retfærdighed og kæmpe for, at de får den støtte, som de objektivt fortjener.

Lukas
Fru formand, det særlige og styrken ved det europæiske erhvervsliv er dets struktur, der således i høj grad beror på små og mellemstore virksomheder. Denne småstrukturerede opbygning betyder imidlertid også sårbarhed og ulemper i vores globaliserende verden. Håndværksvirksomheder og små virksomheder er ganske vist tit kun aktive på et lokalt marked, men er alligevel i fuldt omfang udsat for øget konkurrence på det indre marked.
Kommissionen og medlemsstaterne skal derfor sætte alle kræfter ind på at fremme samarbejdsformer, der gør det muligt for dem at imødegå den øgede konkurrence. Jeg vil gerne gøre opmærksom på, at også det europæiske turisterhverv - en potentiel kilde til flere arbejdspladser - for en stor procentdels vedkommende består af små virksomheder. For denne betydelige erhvervsgren, der desværre stadig ikke har noget retsgrundlag i EUtraktaten, er alle foranstaltninger til fordel for små og mellemstore virksomheder derfor af væsentlig betydning.

Linser
Fru formand, lad mig på grund af den korte tid, der er til rådighed, blot plukke ét punkt ud fra fru Torres Marques' fremragende betænkning, der netop er af stor betydning for Østrig, nemlig kravet om en særlig støtte til små virksomheder i grænseområder. I regionerne i EU's yderste periferi er fristelsen for virksomhederne til at flytte til det billige udland særlig stor og dermed bidrage til den meget anspændte arbejdsmarkedssituation inden for Fællesskabet.
Det er ene og alene den specielle struktur i disse for den samlede økonomi så betydningsfulde små virksomheder, den nære forbindelse mellem familie og virksomhed, kærligheden til hjemlandet, det kulturelle rodfæste og dermed den alt i alt større livskvalitet, der forhindrer, at disse virksomheder flytter til udlandet. Det er af ikke uvæsentlig sociokulturel relevans for Unionen og fortjener alene derfor stor støtte fra os.

Filippi
Fru formand, nu er alt sagt om de små og mellemstore virksomheder. Der føres ikke så meget som én debat i Europa-Parlamentet vedrørende beskæftigelsesspørgsmålets påtrængende karakter, hvorunder man ikke nævner nødvendigheden af en udviklingspolitik, der fremmer styrkelsen af de allerede eksisterende små og mellemstore virksomheder og muligheden for at grundlægge nye.
De argumenter, der er fremført i de tre betænkninger, er rigtige. Der er fra Rådets side fremsat krav om afblokering af visse instrumenter, som Europa-Parlamentet dog har godkendt, som f.eks. ELISE-programmet, der fremmer muligheden for at indføre forskellige former for garanti for kreditter ydet til små og mellemstore virksomheder. Der er behov for afbureaukratisering og forenkling af administrationen og beskatningen. Der er behov for fremme af mulighederne for fornyelse og adgang til Fællesskabets politikker for de små og mellemstore virksomheder. Denne opregning kunne fortsættes, og jeg ville risikere at gentage noget, som allerede er sagt.
Jeg vil kun fremhæve én ting, nemlig at den meget lille virksomhed, håndværksvirksomheden, står svagt på verdensmarkedet og ikke kan klare sig. Håndværksvirksomhederne og de små og mellemstore virksomheder bliver, dersom de derimod indgår i en positiv områdeafgrænset enhed, der består af indbyrdes netværk, og positive former for tjenesteydelser en faktor af betydning for konkurrenceevnen. Og det er i denne forbindelse, at jeg først og fremmest vil understrege kravet om, at Kommissionen og Rådet arbejder for at sætte de små og mellemstore virksomheder i stand til fortsat at eksistere på markedet og være i stand til at konkurrere med de andre.
Fra dette synspunkt er politikken for reelle tjenesteydelser et af de strategiske valg, der skal træffes, en politik for reelle tjenesteydelser, der fremmer uddannelse og internationalisering og begunstiger de små virksomheder og håndværket og hjælper dem til at eksistere i Europa på samme måde som de øvrige virksomheder.

Papoutsis
Fru formand, allerførst vil jeg takke de tre ordførere, fr. Torres Marques, fr. Peijs og hr. Garosci, for det fremragende arbejde, de har gjort.
Hvad angår den betænkning, der er udarbejdet af fr. Torres Marques, kan jeg forsikre Dem om, at vi vil imødekomme kravet om vedtagelse af foranstaltninger, der vedrører håndværksvirksomheder og små virksomheder. Der er ingen tvivl om, at vi alle finder det nødvendigt med en koordineret indsats for at forbedre de små og mellemstore virksomheders og håndværksfagenes udvikling og konkurrencedygtighed. For først da vil de kunne bidrage til at øge beskæftigelsen, sådan som ordføreren understregede i sit indlæg. Jeg er også enig i, at uddannelsessystemet spiller en vigtig rolle for skabelsen af en iværksætterånd præget af initiativ og ansvarsfølelse.
Kommissionen har indledt en bred dialog med aktørerne på området med henblik på den 3. europæiske konference om håndværksvirksomheder og små virksomheder, der afholdes i Milano i november måned. Håndværksvirksomhederne og de små virksomheder bør kunne henvende sig til mellemled, såsom brancheorganisationer og foreninger, og få hjælp til at følge med udviklingen på europæisk plan. Kommissionen vil om kort tid udsende en opfordring til at komme med forslag til, hvordan man støtter europæiske initiativer fra sådanne organisationer. Formålet med opfordringen vil være at fremme projekter af høj kvalitet, især til gavn for unge iværksættere og kvindelige iværksættere, der ønsker at starte egen virksomhed på europæisk plan.
Hvad angår det spørgsmål, fr. Torres Marques stillede mig om Regionalfondens rolle, kan jeg sige, at gennemsnitligt 10 % af Regionalfondens midler går til foranstaltninger, der skal aktivere og forbedre det økonomiske miljø, som netop de små og mellemstore virksomheder benytter. Denne procentdel er endnu højere for mål 2-områder, dvs. områder med industriel tilbagegang, samt for mål 5b-områder, landbrugsområder, hvor gennemsnitstallet ligger mellem 15 og 20 %.
Hvad angår betænkningen udarbejdet af fr. Peijs, støtter den vore bestræbelser på at styrke den koordinerende rolle, som vort Generaldirektorat for Virksomhedspolitik har. I forbindelse med omlægningen af GD XXIII i april 1996 oprettedes en ny afdeling, hvis vigtigste formål er at fremme de koordinerende aktiviteter. Hovedformålet er netop at forbedre adgangen til andre EU-programmer samt at effektivisere samordningen med relevante horisontale fællesskabspolitikker. Så vi går netop i den retning, fru Quisthoudt-Rowohl talte om.
Rådet har på sin side opfordret Kommissionen til at udarbejde en henstilling, der omhandler de forskellige måder, hvorpå de små og mellemstore virksomheders adgang til fællesskabsprogrammerne kan forbedres. Jeg tror, vi nu er parate til at følge denne opfordring op med konkret handling, der vil blive ført ud i livet i de kommende 12 måneder, det kommende år. Desværre er der ikke tid til at kommentere de enkelte punkter i fr. Peijs' beslutningsforslag; men jeg vil gerne sige, at jeg i store træk er enig i de forslag, der indgår i betænkningen, som jeg håber vil blive vedtaget af Parlamentet.
Der er imidlertid tre ting, jeg gerne vil trække frem:
For det første er jeg helt enig med ordføreren i, at den store udfordring er den fælles valuta, euroen. Og her kan jeg sige, at der i Kommissionens regi tages en række initiativer for at forberede de små og mellemstore virksomheder på de store udfordringer, de skal leve op til, når euroen træder i kraft, men også for at forberede dem på de nye relationer til banksystemet.
For det andet et spørgsmål, som flere ordførere har været inde på, blandt andet hr. Paasilinna, hr. González og hr. Hyland, om et retfærdigt skatte- og afgiftssystem for de små og mellemstore virksomheder. Hertil kan jeg sige, at Kommissionen er ved at udarbejde et nyt momssystem for det indre marked, som vi tror også vil komme de små og mellemstore virksomheder til gode. Det nye system er planlagt til at træde i kraft i 2002, men der forventes forsinkelser. På nuværende tidspunkt er Kommissionens forslag til retsakt endnu under udarbejdelse, men forventes at foreligge inden midten af 1997. Vi håber, vi har det færdigt ved afslutningen af første halvår. Der er imidlertid ingen tvivl om, at der venter os nogle meget vanskelige forhandlinger med Rådet om dette spørgsmål. Medlemsstaterne er faktisk meget forbeholdne, fordi det nye system vil gøre dem meget mere afhængige af de øvrige medlemsstater, end de er i dag, og som De ved har Rådet altid store forbehold, når det gælder skattespørgsmål.
For det tredje hvad angår turismen. De ved, hvilken betydning jeg tillægger den turistmæssige udvikling. De små og mellemstore virksomheder, der opererer inden for turistsektoren, har nydt godt af foranstaltninger, der indgår i det integrerede program for små og mellemstore virksomheder. Den næste årsberetning fra Det Europæiske Observationscenter for SMV vil foretage en særlig undersøgelse af situationen for de små og mellemstore virksomheder, der virker inden for turistsektoren.
Og nu til hr. Garoscis betænkning: Kommissionens rapport fra 1995 om koordineringen af aktiviteterne til fordel for de små og mellemstore virksomheder og håndværksfagene giver efter min opfattelse et integreret billede af de relevante horisontale fællesskabsforanstaltninger. Rapporten er et grundlæggende redskab ved koordineringen af fællesskabsaktiviteterne og -programmerne. Og som jeg allerede har været inde på i forbindelse med Peijsbetænkningen, har Kommissionen sat samordningen af fællesskabspolitikkerne øverst på dagsordenen. Vi foreslår altså en yderligere styrkelse af denne dimension af vore politikker. Og det glæder mig, at EuropaParlamentet fuldt ud kan bifalde den retning, Kommissionen har valgt. Koordineringen af fællesskabsaktiviteterne er en tosidig opgave: først og fremmest skal de små og mellemstore virksomheder inddrages som en særlig dimension i udformningen og gennemførelsen af fællesskabspolitikkerne, så der tages større hensyn til de små og mellemstore virksomheders særegenheder, som hr. Rübig også var inde på, og samtidig skal deres deltagelse i fællesskabsprogrammerne øges.
I dag går vore bestræbelser i retning af en forenkling af de administrative procedurer, og dette er et af vore grundlæggende mål i alle Fællesskabets medlemsstater, som hr. Paasilinna fremhævede så klart og tydeligt. Jeg kan endvidere fortælle Dem, at Kommissionen netop i dag har vedtaget en henstilling til medlemsstaterne om forenkling af det administrative miljø for iværksættere, for virksomhedsstart og for den første fase, som er den mest følsomme, når de små og mellemstore virksomheder indleder deres aktiviteter.
Uddannelse er også en vigtig faktor for de små og mellemstore virksomheders udvikling, som fr. González Álvarez understregede. Derfor har vi lagt stor vægt på uddannelsen af administrativt personale til de små og mellemstore virksomheder. Det internationale samarbejde er ligeledes et centralt spørgsmål, der vedrører både de små og mellemstore virksomheder og håndværksvirksomhederne. Vore bestræbelser bør endvidere føre til, at de små og mellemstore virksomheder får bedre adgang til standardisering og certificering. De har helt korrekt i dag lagt vægt på de små og mellemstore virksomheders adgang til finansiering og foreslået en yderligere udvidelse af SMV-faciliteten, dvs. lånene med rentegodtgørelse til de små og mellemstore virksomheder, der skaber nye arbejdspladser. Som bekendt har Kommissionen foreslået en udvidelse af denne mekanisme, men desværre har forslaget ikke opnået støtte fra Rådet. Jeg deler Deres skuffelse, som også fr. Kestelijn-Sierens gav udtryk for, ligesom jeg er enig med Parlamentet i, at der bør lægges stor vægt på dette spørgsmål, som hr. Filippi sagde. Som sagt deler vi Deres skuffelse over, at Rådet nægtede at vedtage ELISE-programmet om lånegaranti. Men eftersom finansiering giver liv til de små virksomheder, vil spørgsmålet blive taget op igen.
Jeg finder resultaterne af rundbordssamtalerne med de små og mellemstore virksomheder og bankerne væsentlige. Rapporten fra disse forhandlinger indeholder en bredt spektrum af »bedste praksis«, der kan anvendes af hele Den Europæiske Union, ligesom den indeholder konkrete forslag til forbedring af de små og mellemstore virksomheders adgang til finansiering.
Desuden kan jeg meddele Dem, at en rapport om kapitalmarkedet for de små og mellemstore virksomheder netop er færdiggjort. Rapporten undersøger de største hindringer for udviklingen af de små og mellemstore virksomheders kapitalmarked og vil meget snart blive vedtaget af Kommissionen. Kommissionen er villig til at udvikle programmer, der giver de små og mellemstore virksomheder bedre adgang til finansiering, hvorved udvikling gøres mulig. Og her er jeg helt enig med de overvejelser, som hr. Gasóliba I Böhm gav udtryk for. Jeg har anmodet vore tjenestegrene om at undersøge, hvilke nye initiativer der kan tages på området. Jeg håber, at vi i de kommende måneder vil se resultaterne af evalueringen af den tidligere plan for iværksætterkapital. Og jeg kan forsikre Dem om, at jeg vil gøre, hvad jeg kan, for at sikre en tilfredsstillende opfølgning af denne med konkrete initiativer på området.
Et andet vigtigt spørgsmål, De har rejst, er forbedringen af de små og mellemstore virksomheders deltagelse i EMAS-systemet, Det Europæiske Miljøforvaltnings- og Miljøkontrolsystem. I efteråret 1996 iværksatte Kommissionen et forsøgsprojekt, et pilotprojekt ved navn »Euromanagement«, på miljøkontrolomorådet med det formål at hjælpe 500-750 små og mellemstore virksomheder med at indarbejde de nye krav på miljøforvaltningsområdet i deres struktur samt hjælpe et mindre antal små og mellemstore virksomheder med at opnå godkendelse af miljøkontrollen. På denne måde forsøger vi virkelig at lægge vægt på de ting, som hr. Wolf var inde på i sin tale.
Jeg vil også gerne udtrykke tilfredshed med den vægt, Parlamentet tillægger de små og mellemstore virksomheders direkte repræsentation, et mål, der også indgår i prioriteterne i det nye flerårige program for de små og mellemstore virksomheder og håndværksfagene.
Jeg kan endvidere oplyse Dem om, at mine tjenestegrene allerede er i gang med den næste rapport med nyere tal. Det er en rapport, der vil blive udarbejdet fast hvert andet år, og som vil fokusere på de fremskridt, der sker med hensyn til integreringen af de små og mellemstore virksomheder som dimension i alle fællesskabspolitikker og -programmer.
Til sidst vil jeg endnu en gang fremhæve Kommissionens forpligtelse til at fremme de små og mellemstore virksomheders interesser inden for alle Fællesskabets politikker og programmer. I denne sammenhæng er Parlamentets synspunkter og forslag meget positive og konstruktive, og jeg lover at tage dem alvorligt i betragtning. Og naturligvis vil jeg erklære mig enig i fr. Thyssens afsluttende bemærkning om, at medlemsstaterne bør koordinere deres indsats for at styrke de små og mellemstore virksomheder sideløbende med bestræbelserne på at opnå økonomisk konvergens. På denne måde tror jeg, vi vil opnå væsentlige resultater med styrkelsen af deres rolle i erhvervslivet.
Tillad mig endnu en gang at rette en varm tak til fr. Peijs, fr. Torres Marques og hr. Garosci for deres betænkninger. Jeg vil også takke Dem for det arbejde, De gør for de små og mellemstore virksomheder og naturligvis også for Deres faste opbakning af Kommissionen og det fremragende samarbejde, vi har haft indtil nu.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.00.

Justering af de finansielle overslag
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0135/97) af Tillich for Budgetudvalget om forslag til afgørelse fra Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union om tilpasning af de finansielle overslag efter bevillingsudnyttelsen (forelagt af Kommissionen i henhold til punkt 10 i aftalen mellem institutionerne af 29. oktober 1993) (SEK(97) 0364 - C4-0111/97).

Tillich
Fru formand, betænkningen om justering af de finansielle overslag i henhold til artikel 9 og 10 i den interinstitutionelle aftale er en akt, der gentager sig hvert år i løbet af budgetproceduren. Tidligere var det ikke noget problem. Der var knap nok diskussioner herom, der var enighed mellem Parlamentet og Rådet. Det var kun en teknisk procedure.
I år har vi et problem: Ved siden af de sædvanlige procedurer, nemlig overførsel af uudnyttede forpligtelsesbevillinger fra 1996 til 1999-545 millioner ecu i forbindelse med strukturfondene og 17 millioner ecu i forbindelse med Samhørighedsfonden - havde man fra Rådets side videregående ønsker. At overføre bevillingerne fra 1996 til 1999 var og er ikke noget problem for Europa-Parlamentet. Budgetudvalget har enstemmigt tilsluttet sig Kommissionens forslag. Men Europa-Parlamentet kan ikke stemme for Rådets forslag om at overføre yderligere 1 milliard ecu i forpligtelser endnu en gang fra 1998 til 1999, efter at der fra de foregående år var blevet overført til 1998, ikke mindst fordi Kommissionen fastslår i sit forslag, jeg citerer: «Efter en utilstrækkelig bevillingsudnyttelse i 1994 og 1995 har situationen derefter forbedret sig væsentligt i 1996. Det betyder ikke kun, at de samlede oprindelige bevillinger er opbrugt i 1996, hvilket står i kontrast til situationen i de to foregående år, men også at en lille del af det efterslæb, der var påløbet i begyndelsen af programforløbet, kunne indhentes.«
Denne konstatering fra Kommissionens side har Rådet ignoreret og også givet udtryk for dette på trepartsmødet i begyndelsen af april. Rådet understregede, at det har brug for endnu en gang at få overført dette beløb på 1 milliard fra 1998 til 1999 for at opnå nulvækst i 1998-budgettet. Også Europa-Parlamentet kender til medlemsstaternes bestræbelser på en sparsommelig budgetpolitik og til bestræbelserne på at opfylde kriterierne for Den Monetære Union. Men EP kender også Edinburgh-beslutningerne om strukturfondene, om de finansielle overslag, og Parlamentet kender også udmærket den interinstitutionelle aftale fra 1993.
Det er Europa-Parlamentets mål, at der i henhold til de i januar besluttede guidelines for 1998-budgettet skal vedtages et budget, som i alle rubrikker er i overensstemmelse med en ansvarsbevidst udgiftspolitik og foretager besparelser dér, hvor historien gentager sig fra år til år, nemlig at penge overføres tilbage til medlemsstaterne. Derfor støtter vi det nuværende kommissionsforslag om ikke at overføre hele beløbet på en milliard fra 1998 til 1999, men kun 500 millioner ecu. De resterende 500 millioner ecu i forpligtelser vil vi lade blive i 1998-budgettet, hvorved vi desuden til efteråret har mulighed for at foretage bedre overslag for landbrugsudgifterne i 1998budgettet på grund af mere nøjagtige prognoser.
Dette svarer nøje til punkt 9 og 10 i vores guidelines, og det hollandske formandskab har på sidste trepartsmøde sidste mandag tilsluttet sig dette kompromis. Jeg håber blot, at Rådet senest i morgen formiddag vil følge dette på sit møde. Selvom Rådet ikke er til stede i aften - det kan sikkert efterfølgende læse mine bemærkninger i protokollen - vil jeg gerne fremsætte to kommentarer til i min egen sag.
Som hovedordfører for 1998-budgettet har jeg overtaget pressionsbyrden fra sidste budgetdebat om 1997budgettet. De spændinger, der var i sin tid, er ikke helt ryddet af vejen, og mange medlemmer her i salen har nu allerede igen det indtryk, at Rådet vil have afløb for sin manglende konsensusevne på nakken af EuropaParlamentet. Vi beviste den gang og også nu vores konsensusevne. Rådet derimod bør nøje gennemlæse og være opmærksom på passagerne i traktaterne og i den institutionelle aftale, hvori det står skrevet, at budgetmyndigheden består af to grene, og disse to grene - Europa-Parlamentet og Rådet - skal være enige. Jeg vil gerne anbefale Parlamentet at vedtage udkastet til betænkning i morgen.

Colom i Naval
Fru formand, Tillich-betænkningen er kedsommelig og tør, om De vil, men den fortjener ikke, at salen næsten er tom. Hr. Tillich' korte betænkning bør ikke skjule, at dens tilblivelse har været vanskelig og givet anledning til bekymring. Det, som nu galant fremlægges i ordførerens indlæg, er blevet udarbejdet under meget store spændinger mellem de to grene af budgetmyndigheden, helt anderledes spændinger end dem, der plejer at herske under de sædvanlige alvorlige forhandlinger mellem Rådet og Parlamentet på budgetområdet. Under en del af forhandlingen forsøgte et flertal af Rådet at påtvinge Parlamentet sit synspunkt uden at tage hensyn til nogen andre argumenter og udviste en holdning, som jeg - hvis jeg ikke brugte et pænt sprog - kunne kalde afpresning.
Lad mig gentage det, ordføreren sagde, og minde om situationen: I henhold til den interinstitutionelle aftale fra 1993, som jeg var ordfører for, skal Kommissionen fremkomme med to forslag i forbindelse med de finansielle overslag ved indledningen af hver budgetprocedure.
Dels skal den i henhold til artikel 9 komme med et forslag om tilpasningen af landbrugsretningslinjen og af maksimumbeløbet for de andre udgiftsområder på grundlag af udviklingen af BNI og priserne. Det er en teknisk og automatisk tilpasning, som budgetmyndigheden blot bør acceptere. Og dels - og nu kommer vi til sagen - skal den i henhold til artikel 10 i den interinstitutionelle aftale foreslå en tilpasning af bevillingerne til udgiftsområde 2, dvs. strukturfondsudgifterne, på grundlag af deres udnyttelse, for at man ikke skal miste de uudnyttede bevillinger.
Siden 1989, dvs. siden den første interinstitutionelle aftale, er dette sket uden større problemer. Men i år fik den beskedne overførsel på 562 mio ecu fra 1996 til 1999 ikke den indledende anerkendelse fra Rådet, som ønskede at overføre yderligere 1 mia ecu, som var inkluderet i udgiftsområde 2 for 1998. Det er en besynderlig procedure, for ikke alene betød det, at man havde placeret udgifterne en tusindedel fra loftet for betalingsbevillinger for 1999, men man gjorde også brug af en ordning beregnet til at generhverve uudnyttede bevillinger, dvs. til at give meddelelse om en manglende bevillingsudnyttelse i fremtiden, på et tidspunkt, hvor man truede med at overtræde de budgetpolitiske aftaler fra Edinburgh.
Over for denne kendsgerning har Kommissionen fremlagt et nyt kompromisforslag, som vi kan acceptere - og som vi vil acceptere - for ikke at miste de 562 mio ecu, der var afsat til meget specifikke ordninger til solidaritet og bekæmpelse af arbejdsløshed i fællesskabsbudgettet. Men som ordføreren udmærket har sagt, kan det ikke skabe præcedens, og jeg vil tilføje, at kun den gode politiske vilje forhindrer os i at betragte denne procedure som en skjult revision af de finansielle overslag.
Ærede medlemmer, Budgetudvalget støtter bredt, måske enstemmigt, kompromisforslaget som et mindre onde. Den Socialistiske Gruppe vil følge ordføreren, som vi lykønsker med udførelsen af den vanskelige opgave, og understreger, at vi ønsker, at der vedtages passende betalingsbevillinger, og at man koncentrerer operationerne i områderne under mål 1 og 2, således som det også står i ordførerens betænkning.
Men vi spørger os selv: Hvorfor har dette været så vanskeligt? Hvis vi husker på, at beslutningen om, hvem der skal være med i euro-klubben, træffes på grundlag af 1997-tallene, hvilke politisk-økonomiske balancer vil så være i fare på grund af denne famøse milliard ecu i 1998? Er der noget land, der kan se deres opfyldelse af Unionstraktatens bestemmelser om for store underskud bragt i fare? Ingen. Det er ikke det enkelte lands forholdsmæssige andel i finansieringen eller medfinansieringen, som kan bringe opfyldelsen af konvergenskriterierne i fare, for vi taler om tusindedele af et point af BNI. Ærede medlemmer, der er tale om en temmelig høj grad af hykleri.
Når Parlamentet går ind for en streng budgetpolitik, hvad angår et budget, der repræsenterer mindre end 2, 5 % af medlemsstaternes offentlige udgifter og knap 1, 2 % af Unionens BNP, hvorfor så denne krig? Det er de rigeste lande, der mest tydeligt i Rådet har meddelt deres manglende vilje til at gennemføre strukturfondene. Måske skulle vi tale om, hvem der nyder godt af disse fonde, men det skriger til himlen at skære ned på disse spinkle bevillinger, som vi afsætter for at mindske afstanden mellem de rigeste og de fattigste områder i Fællesskabet og for at bekæmpe arbejdsløsheden. At udskyde dem, som Rådet foreslog, ville desuden være at forværre problemet. Derfor, ærede medlemmer, vil socialisterne, som ønsker at kæmpe for et mere retfærdigt Europa og for en effektiv solidaritetspolitik, støtte dette kompromis.

Garriga Polledo
Hr. formand, ærede medlemmer, de vanskeligheder, som Kommissionens oprindelige forslag er stødt på under dets behandling, er et meget klart eksempel på, hvor vanskelig budgetforhandlingen vil blive i år. Parlamentet skal i morgen vedtage et forslag fra Kommissionen om tilpasningen af de finansielle overslag, som er forskelligt fra Kommissionens oprindelige forslag. Dette forslag er det eneste, som lader til at have opnået en tilstrækkelig grad af konsensus i Rådet, og jeg siger lader til, for - som ordføreren, hr. Tillich så rigtigt sagde - vi kan ikke være sikre på noget før i morgen.
Hvis vi ikke opnår denne konsensus, vil der opstå en meget alvorlig institutionel konflikt, hvor Parlamentet vil støtte Kommissionen over for Rådet, og alt dette sker to uger inden Kommissionen fremlægger budgetudkastet for 1998.
Parlamentets positive stemme bør ikke skjule den kendsgerning, at dette ikke er den ideelle løsning, men den eneste mulige løsning. De samlede forpligtelsesbevillinger for 1998 reduceres med 500 mio ecu, som overføres til 1999 på baggrund af en bekræftelse fra Kommissionen, som siger, at den ikke vil kunne udnytte mere end 600 mio ecu i budgetåret 1998. Under alle omstændigheder mener vi, at Kommissionen har gjort det eneste mulige for at deblokere en låst situation i Rådet, som kunne rejse tvivl om forpligtelsen til at opfylde aftalerne fra Edinburgh.
Hr. formand, respekten for forpligtelserne og garantien for opfyldelsen af aftalerne i Den Europæiske Union er grundlaget for vores troværdighed og grundsøjlen i vores politiske samliv. Ud fra dette synspunkt godkender vi Kommissionens forslag vel vidende at den egentlige politiske debat vil komme i forbindelse med den modtagelse, Rådet giver Kommissionens budgetudkast.
Den nødvendige aftale med hensyn til vækstprocenten for budgettet for 1998, respekten for de undertegnede aftaler, som er fuldt ud gyldige, og opretholdelsen af tallene for betalingsbevillingerne vil i stor udstrækning være afgørende for muligheden for, at de tre institutioner kan blive enige om et budget. Derudover skal EuropaParlamentet have det sidste ord omkring de ikke obligatoriske udgifter i udgiftsområde 2, og det bør forhandle sig frem til, at disse udgifter skal spille en større rolle i udgiftsområde 1. Tilbage er kun igen at lykønske ordføreren, hr. Tillich, med hans åbne indstilling til aftalen og kompromiset. Jeg mener, at Rådet bør samarbejde mere med ordføreren og ikke give ham en endnu vanskeligere opgave, end den han allerede har. Endelig håber jeg, at afstemningen i morgen vil samle flere medlemmer end dem, der er til stede i dag, og i øvrigt tror jeg, hr. formand, at Rådets manglende tilstedeværelse skyldes, at man i øjeblikket nøje undersøger Kommissionens forslag.

Giansily
Hr. formand, kære kolleger Tillich-betænkningen om tilpasning af de finansielle overslag kommer i det rette øjeblik til at illustrere den korte debat, vi havde for et øjeblik siden med kommissær YvesThibault de Silguy om overholdelsen af konvergenskriterierne, og indeholder samtidig et klassisk skoleeksempel.
Hvis vi til 1998 overfører hele beløbet på 1 mia ECU, der ikke blev anvendt i 1995, og som allerede blev overført til 1996, og som ikke blev anvendt i første omgang, øger vi udgiftsområde 2 i Den Europæiske Unions budget for næste år med over 6 %, og vi udviser en særdeles ringe vilje til at overholde konvergenskriterierne. Årsagen er enkel. Hvis vi tvinger nettobidragyderne til at allokere beløbet på 1 mia ECU over deres nationale budget for 1998, viser vi dermed, hvor kortsynet vi handler, og vi giver samtidig indtryk af, at for Europa-Parlamentet er det kun 1997, der tæller. Dette forekommer mig uklogt.
Til gengæld fremkalder overførslen af hele bevillingen til 1999 et åbenbart ramaskrig, og det navnlig i de lande som er hovedmodtagere af støtte fra Samhørighedsfonden og strukturfondene, specielt Grækenland, Portugal og Spanien, som har god grund til at tvivle på medlemsstaternes reelle vilje til at overholde programmeringsaftalen for perioden 1994-1999. De sydeuropæiske lande bekræftes hermed kun i deres tro på de skumle planer, som de ofte skyder Nordeuropa i skoene.
Kommissær Liikanen, som har håndteret sagen med stor snilde, har sammen med formand Samland fundet frem til en kompromisløsning. Det er dette forslag, som er genstand for Tillich-betænkningen, og som jeg stærkt håber vil kunne vinde tilslutning fra et kvalificeret flertal her i forsamlingen og i Rådet. Det forekommer mig nemlig at 500 mio i 1998, som i sidste instans giver en besparelse på 300 mio i betalingsbevillinger for samme år, og en forpligtelse på 1, 62 mia ECU for 1999 er en god løsning med tilbageføring samme år af differencen, for så vidt angår betalingsbevillinger.
Jeg kan således på vegne af UPE-Gruppen give min tilslutning til denne betænkning, men det forekommer mig trods alt, at der i betragtning af udgiftsområdets følsomme karakter bør forelægge nogle præciserende oplysninger i forbindelse med den endelige afstemning om budgetterne for 1998 og 1999. Og jeg deler hr. Joan Colom i Navals synspunkt: 1 mia ECU, det havde trods alt fortjent bedre end en forsamling, der ligner en ørken.

Virrankoski
Hr. formand den pågældende overførsel af budgetmidlerne bygger på to forslag. Kommissionen foreslog i marts, at de 545 mio ecu, der var blevet tilovers i 1996, skulle overføres til 1999. Herudover foreslog Rådet, at der skulle overføres 1 mia ecu fra 1998 til 1999. Begge forslag havde medført, at strukturfondenes bevillinger til forpligtelser ville have hobet sig op i det sidste år af programperioden. Det ville have skabt problemer for dem, som skal føre regional- og strukturpolitikken ud i livet. Derfor var det hensigtsmæssigt, at overførslen på 1 mia blev delt i to og fordelt på de to sidste år i programperioden. Jeg vil gerne lykønske ordfører Tillich med et godt stykke arbejde.
Den overførsel af strukturfondenes bevillinger til forpligtelser, der nu er til behandling, er allerede den tredje i den nuværende programperiode. Der er overført midler til et senere tidspunkt for i alt 4, 3 mia ecu, der må anses for et betragteligt beløb. Der er over 18 millioner arbejdsløse i EU, og arbejdsløsheden fortsætter bare med at stige. Desuden forværres de regionale forskelle i mange medlemslande. Regional- og strukturpolitikken vil derfor blive stillet over for større udfordringer.
Man kan naturligvis beskylde medlemslandene for den manglende udnyttelse af strukturfondene, men EU kan ikke helt fralægge sig ansvaret. Der er bygget et enormt og indviklet bureaukrati op omkring forvaltningen af strukturfondene. En anden hindring er de strenge bestemmelser for strukturfondene. Kravet om innovative projekter er ofte for omfattende i lighed med den tidskrævende proces med at få støtte til investeringerne. Disse begrænsninger kan bremse et projekt, der ellers er nok så fornuftigt. Hvis den førte regional- og strukturpolitik var betydningsfuld og effektiv, da vil det komme til udtryk i konkurrence om strukturfondenes midler. Det er desværre ikke tilfældet i dag. Heldigvis fjerner denne overførsel dog ikke ressourcerne, og derfor bør den på alle måder støttes.

Miranda
Hr. formand, vi har ikke noget at indvende mod tilpasningen af de finansielle overslag vedrørende strukturforanstaltninger som foreslået i Kommissionens ændrede forslag. Det forekommer os at være et nogenlunde afbalanceret forslag, især hvis det sammenlignes med Rådets maksimalistiske, uacceptable holdning, der ligner et afpresningsforsøg.
Forslaget åbner mulighed for at overføre de uudnyttede 562 mio ECU og sikrer desuden en tidsmæssig spredning af de omhandlede tilpasninger. Ordførerens accept af mit forslag om garanti for fuldstændig opførelse på budgettet af de uudnyttede bevillinger, herunder også betalinger i 1998 og 1999, bidrager ligeledes til vores positive holdning.
Jeg skal imidlertid ikke lægge skjul på, at jeg også nærer visse bekymringer. Selv om tilpasningen er velbegrundet af tekniske årsager, kan den ikke ses isoleret fra beslutninger af politisk karakter. For det første indebærer den en konsolidering af budgetstramningen, som vi ikke kan tilslutte os. Dernæst fordi man, som jeg sagde i min udtalelse, hermed bekræfter tendensen til i alt for høj grad at koncentrere budgetmidlerne til sturkturforanstaltninger i de sidste år af den gældende fællesskabsstøtteramme. Hvilket ikke er tilfældigt. Denne situation ikke ses isoleret fra retningslinjer og foranstaltninger, som vedtages på fællesskabsniveau med netop dette mål for øje, om end med andre begrundelser. Men disse aspekter gemmer vi til en senere debat. Der vil ganske givet ikke mangle lejlighed hertil. For indeværende vil vi af de ovennævnte grunde støtte den foreslåede tilpasning af de finansielle overslag.

Fabra Vallés
Hr. formand, ingen er uvidende om, at budgettet for 1998 er et vanskeligt budget, hvorfor det er vigtigt at anerkende den indsats, vi alle gør for at nå til så brede aftaler som muligt. I denne forbindelse er det vigtigt, at man starter med at respektere de tidligere aftaler. Vi ved alle, at pacta sunt servanda , og derfor regner Europa-Kommissionen med vores støtte til at opnå en samlet vækstrate på 3 %, således at aftalerne i Edinburgh kan overholdes, og man kan nå op på en vækstrate på 8 % i udgiftsområde 2.
Efter alle disse bestræbelser er det derfor ufatteligt, at Rådet har forsøgt at umuliggøre en bred aftale. For os er kompromisløsningen for udgiftsområde 2 for 1998 ikke den mest tilfredsstillende, men man undgår konfrontationen, og derfor er den brugbar. Derfor, hr. formand, er det væsentligt, at vi i morgen vedtager Tillichbetænkningen med et kvalificeret flertal.
Vi ved udmærket, hvem de to grene i budgetmyndigheden er, og at Europa-Kommissionen ikke er en af dem, men jeg skal ikke - og slet ikke på et tidspunkt hvor man afventer offentliggørelsen af budgetudkastet for 1998 - være den, der anbefaler, at man sidder Kommissionen overhørig i dens forslag til betalingsbevillinger i udgiftsområde 2, eftersom det er Kommissionen, der bedst kender behovene, fordi det er den, som sørger for deres opfyldelse. Artikel 18 og 21 i den interinstitutionelle aftale er helt klare, når de siger, at bevillingerne skal være tilstrækkelige til at dække forpligtelserne.

Liikanen
Hr. formand, i henhold til punkt 10 i aftalen mellem institutionerne af 29. oktober 1993 forelagde Kommissionen Parlamentet og Rådet et forslag om tilpasning af de finansielle overslag efter bevillingsudnyttelsen. Forslaget gik ud på at overføre de bevillinger til strukturfondene og Samhørighedsfonden, som ikke blev udnyttet i 1996, til 1999 - i alt 562 mio ECU.
Under forberedelsen af det foreløbige budgetforslag for 1998 har det vist sig, at med overførslen af 1 mia ECU forpligtelsesbevillinger fra 1995, som der blev truffet afgørelse om i 1996, oversteg de bevillinger, der var fastsat til strukturinterventioner i 1998, behovene. De overskydende bevillinger i forhold til udnyttelseskapaciteten ville være ca. 500 mio ECU.
Kommissionen har derfor besluttet at ændre sit oprindelige forslag. Foruden overførslen af 562 mio ECU fra 1996 til 1999 foreslår Kommissionen også, at der overføres 500 mio ECU fra 1995 til 1999. Vedtagelsen af det ændrede forslag vil sikre en tilfredsstillende udnyttelse af de programmerede udgifter. Det vil rent faktisk muliggøre en opførelse på budgettet af alle de strukturfondsbevillinger, der er afsat til perioden 1993-1999.
Jeg vil gerne komplimentere hr. Tillich for hans meget gode betænkning og også takke Parlamentet for det gode samarbejde om dette spørgsmål. Endelig har jeg lige modtaget den nyhed, at COREPER også har accepteret dette forslag i aften.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted torsdag kl. 11.00.

Sikkerhed for fiskefartøjer
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0068/97) af Le Rachinel for Udvalget om Transport og Turisme om forslag til Rådets direktiv om etablering af harmoniserede sikkerhedsforskrifter for fiskeskibe med en længde på 24 meter og derover (KOM(96)0255 - C4-0255/96-96/0168(SYN)).

Le Rachinel
Hr. formand, kære kolleger, den pågældende betænkning vedrører et forslag til Rådets direktiv om etablering af harmoniserede sikkerhedsforskrifter for fiskeskibe med en længde på 24 meter og derover. For at man bedre kan forstå rækkevidden af denne tekst, vil jeg give en kort oversigt over de regler og konventioner, som findes på området.
Da fiskeskibe falder uden for anvendelsesområdet for den internationale konvention fra 1974 om sikkerhed for menneskeliv på søen, også kaldet SOLAS-konventionen, har det vist sig nødvendigt at udfærdige en konvention, som i betragtning af disse skibes særlige beskaffenhed opstiller konstruktionsforskrifter for nye skibe samt de karakteristikker, som fiskeskibes sikkerhedsudstyr skal overholde. Således undertegnedes i 1977 den internationale konvention om sikkerhed for fiskeskibe, kaldet Torremolinos-konventionen. Imidlertid er 1977konventionen aldrig trådt i kraft, for mindstetallet af ratificeringer er aldrig blevet nået.
I 1993 foretog Den Internationale Søfartsorganisation (IMO) en revision af denne konvention gennem vedtagelsen af Torremolinos-protokollen. Protokollen omfatter imidlertid ikke skibe med en længde på over 45 meter. Kommissionens forslag er derfor nødvendigt, for af samtlige skibe på 24 meter og derover måler de 85 % mellem 24 og 45 meter. Følgelig finder Torremolinos-konventionen i øjeblikket kun anvendelse på 15 % af samtlige fiskeskibe. Det var derfor nødvendigt at udfylde det juridiske tomrum.
Der er grund til at hilse alle foranstaltninger, der tager sigte på at mindske de risici, fiskerne er udsat for under udøvelsen af deres erhverv, velkommen. Ved således at overtage bestemmelserne fra 1993-protokollen gennemføres der i Den Europæiske Union en harmonisering af bestemmelserne vedrørende skibenes konstruktions- og udstyrskarakteristikker, hvilket sikrer et højere sikkerhedsniveau.
Fiskerisektoren er på de forskellige områder, den omfatter, en yderst sårbar sektor. Man har derfor måttet være meget omhyggelig i forbindelse med indførelsen af nye krav med hensyn til konstruktion, sikkerhedsudstyr og procedurer for nødsituationer. De forskellige udvalg, organisationer og foreninger, som repræsenterer sektoren, er blevet rådspurgt. De tillægger alle denne nye tekst, som indeholder forskrifter for deres erhverv, stor betydning.
Vanskelighederne inden for fiskerisektoren er nemlig ikke blevet forværret trods indførelsen af disse nye tekniske krav. På den anden side har man sikret tilstedeværelsen af de minimumssikkerhedsbestemmelser, som er nødvendige for beskyttelsen af menneskeliv, skibe og miljø. I betragtning af den økonomiske effekt iværksættelsen af disse forskrifter ville have for de eksisterende fiskeskibe, er det blevet foreslået, at de eksisterende skibe kun skulle være omfattet af de oprindelige bestemmelser i 1977-protokollen. Disse bestemmelser burde dække hele Middelhavet og samtlige kystlande.
Hvad angår tredjelande, der ønsker at fiske i Den Europæiske Unions indre farvande eller territorialfarvande eller lande fisk i en medlemsstats havn, er situationen lidt mere kompleks. De bør overholde de samme forskrifter som fællesskabsskibene, men det vil blive vanskeligt at kontrollere iværksættelsen. For medlemsstaterne gælder det derfor om at forstærke kontrollen til lands som til vands.
Endelig bør dette forslag betragtes som et første skridt i retning af en sammenhængende sikkerhedsordning for fiskerisektoren. Man bør nemlig herefter undersøge, i hvilken udstrækning det vil være muligt at udvide disse nye forskrifter til også at gælde for fiskeskibe med en længde på under 24 meter. Endvidere fremmes sikkerheden om bord naturligvis også gennem en passende uddannelse af søfolkene inden for sektoren. I den forbindelse har Europa-Parlamentets Udvalg om Transport og Turisme netop fået forelagt en betænkning af Eolo Parodi.
Hr. formand, kære kolleger sikkerheden på havet kommer os alle ved, og denne betænkning om sikkerheden for fiskeskibe, som jeg har den ære at forelægge for forsamlingen, gør det muligt at tilvejebringe denne sikkerhed. Jeg håber, De vil bidrage til at føre forslagene ud i livet.

Varela Suanzes-Carpegna
Hr. formand, ærede medlemmer, hr. kommissær, det nuværende forslag fra Kommissionen er resultatet af en lang og vanskelig proces hen imod en nødvendig forbedret sikkerhed ombord på fiskefartøjer. Den høje statistik for ulykker på havet viser, hvor farlig dette erhverv er, og de få resultater, der er nået indtil dags dato, understreger de større søfartsnationers modvilje på dette område. Derfor bør man lykønske Kommissionen, fordi den har taget dette initiativ, som har været nødvendigt i lang tid, og som vil gavne sikkerheden inden for dette farlige erhverv. Direktivforslaget sigter mod at overføre de tekniske bestemmelser fra Torremolinos-protokollen til alle fiskefartøjer med en længde på mellem 24 og 45 meter, som fisker i europæiske farvande, dvs. ikke alene skibe, der fisker under en medlemsstats flag, men også skibe fra tredjelande, der fisker i Fællesskabets farvande eller lander deres fangst i fællesskabshavne.
Som Kommissionen selv anerkender, er dette kun det første skridt, der, selv om det kun omfatter 4 % af Fællesskabets fiskerflåde, repræsenterer 57, 4 % af den samlede tonnage og 77, 4 % af den samlede fangst. Vedtagelsen af et direktiv forekommer også at være det rigtige i første omgang for at opnå en harmonisering af medlemsstaternes lovgivning og gøre det muligt for dem at medtage specifikke situationer i deres lovgivninger i forbindelse med visse grundlæggende principper.
Af disse grunde, og eftersom det drejer sig om det første skridt, mener vi, at dette direktivforslag bør støttes og vedtages så hurtigt som muligt.

Watts
Hr. formand, jeg vil gerne endnu en gang komplimentere kommissær Kinnock for at forelægge endnu et forslag med henblik på at øge sikkerheden til søs. Jeg vil også gerne benytte denne lejlighed til at takke ordføreren for alle hans bestræbelser på at navigere dette foranstaltning så hurtigt og effektivt gennem udvalget. Eftersom han allerede har gjort rede for baggrunden for dette forslag, som udfylder et juridisk tomrum, hvilket er meget vigtigt, behøver jeg ikke at gentage den.
Som det hedder i forslaget, hører sikkerheden blandt de vigtigste spørgsmål i Udvalget om Transport og Turisme. Vi er helt klar over, at fiskeri er et af de farligste erhverv i verden. I fælleskabsfarvandene har der i de seneste ti år være tusind dødsfald inden for fiskeriet. I hele verden har der været mange flere dødsfald. Alle vil huske, at den fælles politik for sikre farvande indeholdt krav om den foranstaltning, som hr. Kinnock glædeligt nok nu har forelagt Parlamentet.
Det er vigtigt at tage fat på sikkerheden på fartøjer med en længde på mellem 24 og 45 m på områder, der er fastsat i direktivet, såsom brandbeskyttelse, livredning og radiokommunikation. Det gøres der netop i direktivet, og det vil derfor få Den Socialistiske Gruppes fulde støtte. Det vil sikre ensartede og harmoniserede sikkerhedsbestemmelser og samtidig også undgå en konkurrenceforvridning.
Og mens vi er ved spørgsmålet om fiskefartøjer - og jeg er sikker på, at hr. Kinnock forstår, hvorfor jeg tager dette op - der er nogle franske fiskefartøjer, der har blokeret havnene i Boulogne, Calais og Dunkirk, hvilket forvolder stor gene for mange lastbilchauffører i min valgkreds. Jeg vil gerne bede hr. Kinnock - og jeg beklager, at det sker uden varsel - om kort at udtale sig om denne strid og finde ud af, hvordan vi bedst kan samarbejde med henblik på at sikre personers og varers frie bevægelighed i fremtiden.
Afslutningsvis har jeg i de seneste par dage brugt meget tid i Dover-området - af grunde, som hr. Kinnock vil være bekendt med - og mange af mine vælgere har bedt mig om at overbringe deres bedste hilsner til ham. Det er mig en stor glæde at gøre det.

Neil Kinnock
Hr. formand, jeg beder oprigtigt hr. Le Rachinel undskylde min sene ankomst i salen. Det var uhøfligt, og det er aldrig sket tidligere, og jeg ikke har til hensigt at gentage det. Jeg blev opholdt af et andet møde, og jeg havde fastsat mit ankomsttidspunkt alt for snævert. Det beklager jeg overordentlig meget. Gudskelov er det tilgiveligt i Europa-Parlamentet - blot et enkelt tegn på dets kultiverethed og elskværdighed. Det ville ikke være tilgiveligt i det parlament, som jeg var mere fortrolig med i 25 år. Måske har alle noget at lære. Jeg takker også hr. Watts for de overbragte hilsner, som jeg absolut gengælder, og jeg håber at kunne gøre det personligt i Dover inden udgangen af næste uge.
Det glæder mig at bemærke, at der hersker enighed om dette forslag, og at hovedformålet med det, nemlig harmoniseringen af sikkerhedsstandarderne for fiskefartøjer, som opererer i de indre farvande og medlemsstaternes territorialfarvande, er blevet støttet fuldt ud. Jeg er sikker på, at vi alle er enige om, at når denne foranstaltning er iværksat, vil den yderligere støtte vore bestræbelser i Kommissionen, Parlamentet og Rådet på at sikre et højt og ensartet beskyttelsesniveau for menneskene i fællesskabsfarvandene.
Det er det primære formål med dette forslag. Men det vil også bidrage til at undgå den konkurrenceforvridning, der kan opstå, når operatørerne træffer utilstrækkelige sikkerhedsforanstaltninger. Jeg anbefaler derfor også forslaget af denne grund.
Lad mig udtrykke en særlig taknemlighed over for Udvalget om Transport og Turisme og navnlig ordføreren, hr. Le Rachinel, for den fortræffelige betænkning om forslaget. Jeg værdsætter den indsats, som han og kolleger i andre udvalg har gjort for at høre de forskellige parter inden for fiskerisektoren, og det glæder mig at bemærke, at deres reaktioner har været positive næsten over hele linjen.
Jeg vil gerne kort komme ind på to specifikke og meget værdifulde bemærkninger, der er fremsat i Parlamentets betænkning. Kommissionen vil gerne imødekomme den specifikke anmodning om, at Parlamentet underrettes regelmæssigt om enhver ændring eller tilpasning, som måtte blive foretaget under udvalgsproceduren, og vi vil absolut overholde Kommissionens forpligtelser over for Europa-Parlamentet med hensyn til gennemsigtighed. Kommissionen deler også den bekymring, der gives udtryk for i betænkningen med hensyn til, at forskellige sanktioner i medlemsstaterne kan bevirke konkurrenceforvridning. Det er netop for at undgå sådanne problemer og sikre en omfattende gennemsigtighed, at medlemsstaterne i henhold til bestemmelserne i artikel 13 skal give meddelelse om deres sanktionsordninger i forbindelse med overtrædelse af de nationale bestemmelser, der vedtages på grundlag af dette direktiv.
Lad mig afslutte mine bemærkninger til betænkningen med at takke Parlamentet for at muliggøre en hurtig vedtagelse af en fælles holdning vedrørende denne vigtige foranstaltning, som vil øge sikkerheden i forbindelse med fiskeriaktiviteterne i fællesskabsfarvandene og navnlig beskyttelsen af europæiske fiskeres liv, som vi alle som Fællesskab skylder så meget.
Jeg vil kort komme ind på det spørgsmål, som hr. Watts med rette tog op. I formiddags skrev jeg til hr. Pons, den franske transportminister, og gav udtryk for, at jeg virkelig håbede, at den franske regering vil tage skridt til at sikre, at den frie bevægelighed genetableres i og omkring havnene ved Kanalen. Mit kontor har også været i telefonisk forbindelse med den franske transportminister. Hr. Pons har naturligvis været i kontakt med de relevante kolleger i andre ministerier i den franske regering. Regeringen er nu klart informeret om situationens presserende karakter. Jeg håber, at man ikke vil tøve med at sikre, at den frie bevægelighed genetableres i overensstemmelse med de juridiske krav i traktaten og også de enkelte medlemsstaters juridiske forpligtelser. Jeg er taknemlig for at have haft lejlighed til at fremsætte denne udtalelse i Parlamentet.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted torsdag kl. 11.00.

Skibe, der transporterer farligt gods
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0073/97) af Novo Belenguer for Udvalget om Transport og Turisme om forslag til Rådets direktiv om ændring af direktiv 93/75/EØF om mindstekrav til skibe, som er på vej til eller fra Fællesskabets søhavne med farligt eller forurenende gods (KOM(96)0455 - C4-0544/96-96/0231(SYN)).

Novo Belenguer
Hr. formand, formålet med direktiv 93/75 og derfor også med dette direktiv om ændring af direktiv er at forbedre sikkerheden til søs og at forebygge ulykker ved at tilvejebringe hjælpeaktioner, når det er nødvendigt. De ulykker til søs, der i den senere tid har fundet sted i fællesskabsfarvande, vidner om dette direktivs store betydning og nødvendigheden af, at alle medlemsstater vedtager de bestemmelser, der er indeholdt i direktivet. Kommissionens forslag indeholder nye beslutninger, der er truffet i IMO, særligt medtagelsen af skibe, der transporterer radioaktive materialer. Det handler ikke her om at diktere sikkerhedsregler for emballering, men om at give de nødvendige oplysninger til EUhavnemyndighederne med hensyn til de materialer, der transporteres, at tilpasse de tekniske bilag samt at ændre det pågældende EU-udvalgs handlemåde for at bringe fællesskabslovgivningen i overensstemmelse med de internationale regler.
De formål, som er indeholdt i forslaget, er positive og fortjener Parlamentets støtte. Men efter min mening er der dog nogle løse ender, som direktivet ikke giver nogen løsning på.
For det første vedrører sikkerhedsforanstaltningerne i direktivet ikke skibe, som sejler igennem Fællesskabets farvande uden at gå ind i en fællesskabshavn. Hvordan kan vi så være sikre på, at disse skibe opfylder reglerne og kodekserne på dette område? Måske skulle man foreslå, at dette direktiv også omfattede skibe, som sejler i fælleskabsfarvande, uden selvfølgelig at bringe den ret til harmløs gennemsejling i fare, som er fastsat i de internationale konventioner. Vi må ikke glemme, at disse konventioner giver mulighed for at kræve, at skibene begrænser sig til bestemte sejlrender.
For det andet forekommer det overraskende og endog farligt, at man fortsætter med at transportere radioaktive materialer i skibe, som også transporterer passagerer. Adskillige af IMO-medlemslandene har allerede givet udtryk for deres forbehold over for dette forhold. Måske ville det være tilrådeligt at forbyde denne praksis eller i mangel heraf som minimum kræve offentliggørelse af listen over passagerer, der rejser med disse skibe, et aspekt, som undersøges i et særligt direktiv om registrering af passagerer, det endelige direktiv 96/574.
For det tredje omhandler Bilag I - om hvilket der i henhold til artikel 6 i direktivet i tilfælde af en ulykke skal gives underretning til den pågældende medlemsstats kompetente myndighed - ikke behovet for at give oplysning om antallet af ombordværende besætningsmedlemmer på det tidspunkt, hvor skibet kommer ud for ulykken.
Hr. formand, jeg vil desuden gerne fremhæve, at de ændringsforslag, der er blevet fremsat og vedtaget i udvalget, har bidraget til at forbedre hensigten med min betænkning. Men jeg vil gerne nuancere og kommentere disse ændringsforslag. Ændringsforslag 1 - jeg har fået at vide, at ændringsforslag 3 er blevet trukket tilbage - omhandler de radioaktive materialer, som transporteres om bord på skibene. Med ændringsforslag 7 forstærker man forpligtelsen hos den stat, hvor bestemmelseshavnen er beliggende, til at videregive de modtagne oplysninger til alle de medlemsstater, som skibets rute støder op til. Dette blev vedtaget af Udvalget om Transport og Turisme, hvor man desuden vedtog ændringsforslag 5 og 6, som omhandler den forpligtelse, operatørerne af skibe, der transporterer farlige stoffer, har til at give oplysninger til alle de stater, som skibets rute støder op til, og ikke kun til den stat, hvor bestemmelseshavnen er beliggende. Måske er denne situation lidt kompliceret. Hvad angår ændringsforslag 8, må man sige, at det er en teknisk tilføjelse til artikel 11 i direktiv 93/75, som vedrører den nye nummerering af afsnittene i direktivets artikel 2, som alt sammen vedrører IBC-koden.
Med hensyn til de oplysninger, der skal videregives til myndighederne inden afsejlingen fra havnen, mener jeg også, det vil være nyttigt at medtage antallet af ombordværende besætningsmedlemmer, fordi man derved vil forbedre mobiliseringen af udrykningstjenesterne i tilfælde af ulykke.
Ændringsforslag 10 og 11 er beregnet på at give alle de nødvendige oplysninger til udrykningstjenesterne om radioaktiv last og katastrofeplan om bord på skibet. Og til slut, hr. formand, er ændringsforslag 12 vedrørende meddelelse om passagerlisten helt nødvendig. I øvrigt vil sagen i overensstemmelse med Europa-Kommissionens direktivforslag på dette område, som blev offentliggjort den 25. november 1996, blive debatteret her i Parlamentet ved et »mini-plenarmøde« i maj måned.

Sindal
Hr. formand, hr. Kinnock, socialisterne støtter betænkningen af Novo Belenguer. Samtidig kan vi meddele, at vi synes, at det er godt og finder det rigtigt, at Kommissionen forbedrer direktivet fra 1993. Men vi støtter de 12 ændringsforslag - nu hører jeg, at der er et, der måske trækkes tilbage - der strammer dette direktiv op. Vi er selvfølgelig glade for vores port state controls , men vi mangler rapporteringspligt i internationalt farvand.
Vi har en anden betænkning, som har været lang tid undervejs, om det europæiske meldesystem. Vi har drøftet, om den foreliggende betænkning kunne være en løftesten til at få gang i den anden sag. Det besværliggør nemlig tingene, at man ikke kan få skibe i transit til at melde sig, at man ikke kan lede skibe i transit gennem sikkert farvand. Derfor vil jeg spørge kommissæren, om vi sammen med Parlamentet kan få råd til at tage stilling til denne sag, for den hænger til dels sammen med den juridiske basis for dette forslag.
Jeg håber, at vi kan komme videre. Det er 3-4 år siden, at det andet forslag blev fremsat. Dette forslag støtter vi, men vi vil også gerne gøre opmærksom på, at det ikke kun er skibe i transit, der er problemet. Der anvendes også skibe af dårlig standard, substandard -skibe. Derfor skal vi i forbindelse med port state control måske have et mere rigorøst system i forhold til skibe, der skal transportere nukleart materiale. Det er efterhånden sådan, at mange lande transporterer dette materiale ud af landet ad forskellig vej, jernbane og søvej, og der er demonstrationer hver gang, dette sker. Det er min opfattelse, at nogle af skibene ikke har den standard, de skal have, og ikke melder sig de steder, de skal. Derfor håber jeg, at vi kan komme videre såvel med EUREP som med dette forslag.

Ferber
Hr. formand, kære kolleger, transporter af farligt gods vækker altid stor opmærksomhed hos vores borgere, når det drejer sig om at garantere maksimal sikkerhed. Især inden for skibstrafikken har vi her et særligt ansvar, for her har vi virkelig at gøre med et internationalt problem. Ordføreren har med rette gjort opmærksom på betydningen af dette direktiv, men også på betydningen af en ordning for de skibe, der sejler gennem vores farvande uden at anløbe europæisk havn. Lige for et øjeblik siden blev direktivet om havnestatskontrol også omtalt, hvormed vi da har kunnet regulere ikke så lidt for os selv.
Her drejer det sig om et konkret problem, som vi skal løse i fællesskab. Det Europæiske Folkepartis Gruppe vil derfor stemme for alle ændringsforslag, for at transport af farligt eller forurenende gods bliver endnu sikrere, for at kystregioner varigt og effektivt kan beskyttes mod forurening eller sågar ødelæggelse, for at besætningen på et skib er garanteret den størst mulige grad af sikkerhed. Jeg vil derfor gerne takke ordføreren for hans fremragende betænkning. Her tages virkelig de problematiske felter op, vi endnu ikke har løst.
Hr. kommissær, jeg ved, De nu om et øjeblik vil fortælle os, at De ikke kan støtte en stor del af vores ændringsforslag, fordi de ikke ubetinget hører til dér. Alligevel - og det vil jeg også gerne bede Dem om på PPEgruppens vegne - skal De tage vores forestillinger og ønsker alvorligt! Hjælp os, for at vi alt i alt når frem til en god løsning i disse spørgsmål, selvom det ikke lykkes nu ved denne betænkning.

Tamino
Hr. formand, også Gruppen De Grønne finder det positivt, at Kommissionen fremlægger dette direktiv, der supplerer direktiv 93/75 og har til formål at forbedre systemet til forebyggelse af ulykker og redningsaktionerne i tilfælde af ulykker til søs i skibe, der transporterer farlige og forurenende stoffer, og følgelig udstrækkelse af dette takket være dette nye direktiv til at omfatte transport af radioaktive stoffer. Vi finder derfor, at man også må tage hensyn til, at der i mellemtiden er udstedt direktiv 21/95 om havnestatskontrol og andre internationale regler.
Vi er derfor enige i de mål, Kommissionen har tilkendegivet, men vi er ligeledes enige i samtlige de ændringsforslag, der er blevet godkendt af Kommissionen, og den måde, hvorpå ordføreren har udformet sin betænkning, og vi siger ham tak herfor. Særlig finder vi, at man ikke kan undlade at tage hensyn til passagen af territorialfarvande, og at man ikke kan undlade at medtage beholdere til radioaktive materialer, der skal overholde de regler, der er fastsat af IAEA.

Morris
Hr. formand, allerførst vil jeg gerne sige, at vi glæder os over denne betænkning. Jeg tror ikke, at nogen af os her kan gå for langt med hensyn til at vise vor bekymring over håndteringen og transporten af giftigt affald, navnlig radioaktivt materiale.
Dette spørgsmål ligger os meget på sinde i min valgkreds på baggrund af erfaringen sidste år med Sea Empress og følgerne deraf for miljøet i lokalområdet. Befolkningen i dette område er nu særdeles opsat på at vende tilbage til et normalt liv, og vi anbefaler kraftigt, at der ikke udvises nogen selvtilfredshed i forbindelse med dette direktiv.
Det primære i Transportudvalgets holdning er at sikre, at lovgivningen finder anvendelse på skibe, der sejler igennem EU-farvande, ikke kun skibe, der lægger til i EU-havne. Lad os sikre, at kystmyndighederne har kendskab til tilstedeværelsen af fartøjer, der transporterer farligt materiale. De lokale myndigheder kan så på baggrund af disse oplysninger træffe de nødvendige foranstaltninger i tilfælde af en eventuel ulykke.
Der skal også knyttes to centrale bemærkninger til nukleart brændsel, plutonium og radioaktivt affald. Dette bør falde ind under direktivets anvendelsesområde. For det første skal vi sikre, at radioaktivt materiale kun må transporteres i beholdere, der opfylder Den Internationale Atomenergiorganisations seneste bestemmelser. For det andet skal vi sikre, at radioaktivt materiale aldrig transporteres om bord på passagerskibe. Dette er minimumsbetingelser, som vi skal holde fast ved. Det er sund fornuft at holde giftigt materiale adskilt fra passagerer og overholde internationalt fastsatte regler. Hvis vi gør dette, vil vi absolut minimere enhver form for risiko i forbindelse med hele spørgsmålet om transport af giftige materialer, men selvfølgelig især nukleart materiale.

Neil Kinnock
Hr. formand, lad mig allerførst takke Udvalget om Transport og Turisme og navnlig ordføreren, hr. Belenguer, for hans fortræffelige betænkning om forslaget. Det glæder mig også at kunne følge en, der som jeg er waliser, og hvis bekymring for, at eventuelle ulykker til søs kan medføre en frygtelig forurening, er velkendt for Parlamentet, og det samme gælder i hans valgkreds.
Det glæder mig meget at bemærke, at der i forbindelse med dette forslag er en fælles forståelse og støtte til hovedformålet med det, nemlig at styrke og forbedre det eksisterende direktiv med hensyn til krav om indberetning med henblik på forebyggelse af og intervention i forbindelse med ulykker til søs, hvori er impliceret skibe, som transporterer farligt eller potentielt forurenende gods
Kommissionen glæder sig over ændringsforslag nr. 8 og 9. Førstnævnte vil gøre det muligt for det udvalg, der skal nedsættes i henhold til dette direktiv, at tage højde for fremtidige ændringer af INF-koden, og sidstnævnte, som kræver, at operatøren af et skib giver de kompetente myndigheder oplysninger om antallet af besætningsmedlemmer om bord på skibet, skulle medvirke til, at man bedre kan bedømme, hvilken hjælp der er brug for i forbindelse med ulykker til søs.
Med hensyn til de øvrige ændringsforslag bør jeg meget kraftigt understrege, at Kommissionen deler den bekymring, som udvalget har givet udtryk for med hensyn til de særlige risici i forbindelse med transport ad søvejen af radioaktive materialer såvel som svagheden i forbindelse med det indberetningssystem, der blev oprettet med direktivet fra 1993. Som nogle medlemmer allerede har sagt under denne forhandling, omfatter det ikke skibe, der blot sejler igennem farvandene. Vi er deler denne bekymring, men jeg finder det på sin plads, uden nogen selvtilfredshed, at minde Parlamentet om, at 80 % af de skibe, der sejler igennem europæiske farvande, rent faktisk er på vej til fællesskabshavne. Mens de sejler igennem, er de derfor også underlagt de krav, der vedrører havnene, og der er en vis yderligere beroligelse heri.
Kommissionen kan ikke acceptere de ændringsforslag, som Parlamentet har indføjet. Det skyldes ikke divergerende opfattelser, men hovedsagelig, at de ting, der er indføjet i ændringsforslagene, allerede er omfattet af andre kommissionsforslag, eller at Kommissionen påtænker nye specifikke initiativer på dette område. Hr. Ferber kom mig i forkøbet med sine bemærkninger - ikke for første gang, altid et fornuftigt indlæg - og vi er faktisk allerede i gang med at udføre netop de ting, han søgte. Det samme gælder de forslag, hr. Sindal kom med.
Mere præcist ligger den første række ændringsforslag vedrørende transport ad søvejen af radioaktive materialer uden for dette direktivs anvendelsesområde, som kun vedrører indberetningskrav. Dette gælder navnlig for ændringsforslag nr. 1 og 3, medmindre ændringsforslag nr. 3 er blevet taget tilbage, som hr. Belenguer antydede, da disse ændringsforslag vil forbyde transport af radioaktivt materiale om bord på passagerskibe. Det gælder også for ændringsforslag nr. 2 om overholdelse af IAEA-regler og ændringsforslag nr. 10 og 11, hvorved der til direktivets bilag vil blive tilføjet en række sikkerhedsbestemmelser, som stammer fra INF-koden. Kommissionen overvejer imidlertid forskellige initiativer til at styrke den eksisterende ordning, der gælder for transport af radioaktive materialer, herunder i givet fald bindende bestemmelser for alle skibe, der anløber en europæisk havn og medfører radioaktive materialer.
For så vidt angår den anden række ændringsforslag, dvs. udvidelsen af indberetningskravene til at omfatte skibe, der sejler igennem farvandene, mener Kommissionen, at ændringsforslag nr. 4, 5 og 6 allerede er indeholdt i forslaget til Rådets direktiv om et europæisk system for skibes indberetning, det såkaldte EUROREP, som blev vedtaget af Kommissionen i december 1993 og stadig er til behandling i Rådet. Det ville være upassende og skabe forvirring, hvis Kommissionen accepterede, at sådanne bestemmelser omfattes af direktiv 93/75, mens diskussionerne på ethvert tidspunkt kunne blive genoptaget i Rådet om lignende krav som beskrevet i EUROREP. Ændringsforslag nr. 7, hvorefter medlemsstaterne skal udveksle alle oplysninger, der rutinemæssigt er modtaget, kan ikke accepteres, eftersom dette vil overbebyrde de kompetente nationale myndigheder med en masse data til trods for den omstændighed, at der kun under helt specielt omstændigheder vil være behov for sådanne oplysninger af sikkerhedshensyn. Endelig kan Kommissionen ikke acceptere ændringsforslag nr. 12 med hensyn til tilstedeværelsen af en passagerliste. Det er overflødigt, da forslaget til Rådets direktiv om registrering af passagerer om bord på passagerskibe blev vedtaget af Kommissionen den 25. november sidste år.
Sammenfattende kan det siges, at Kommissionen accepterer ændringsforslag nr. 8 og 9, men at vi, selv om vi deler de bekymringer, de afspejler, ikke kan acceptere ændringsforslag nr. 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 10, 11 og 12. Lad mig afslutte med endnu en gang at takke hr. Belenguer og Parlamentet for at muliggøre en hurtig fastlæggelse af en fælles holdning i forbindelse med denne vigtige foranstaltning, som klart vil få en direkte og betydelig indvirkning på transporten af farligt og potentielt forurenende gods i vore farvande.

Morris
Kan kommissær Kinnock oplyse os om, hvornår han eventuelt vil forelægge lovgivning i forbindelse med hele spørgsmålet om transport af nukleart materiale?

Neil Kinnock
Jeg er taknemlig for spørgsmålet, hr. formand. Arbejdet er godt i gang og har været det i nogen tid. Jeg vil ikke nævne nogen konkret dato, da jeg ikke har noget ønske om at vildlede Parlamentet, og heller ikke nævne en bestemt måned, men jeg kan forsikre hr. Morris om, at forslagene vil blive forelagt. Hvis han vil kontakte mig skriftligt, vil jeg forsøge at præcisere det lidt mere, efterhånden som ugerne går. Det vil glæde mig at give ham lidt nærmere oplysninger, når arbejdet efter vor opfattelse er kommet ind i en passende forberedelsesfase.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted torsdag kl. 11.00.
(Mødet udsat kl. 20.00 og genoptaget kl. 21.00)

En ny søfartsstrategi
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0067/97) af Danesin for Udvalget om Transport og Turisme om Kommissionens meddelelse »Mod en ny søfartsstrategi« til Rådet, til Europa-Parlamentet, til Det Økonomiske og Sociale Udvalg og til Regionsudvalget (KOM(96)0081 - C4-0237/96).

Danesin
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, jeg vil først og fremmest hurtigt, men oprigtigt, takke kollegerne i Udvalget om Transport og Turisme for det engagement, med hvilket de har samarbejdet både ved at fremsætte værdifulde forslag og udføre et grundigt arbejde med ændringsforslagene. Dette arbejde har bevirket, at der var enstemmighed ved afstemningen om betænkningen.
Når dette er sagt vil jeg begynde med at citere de talmæssige oplysninger, der vedrører det emne, vi her behandler. 90 % af varehandelen mellem Fællesskabet og den øvrige del af verden foregår ad søvejen, og inden for Unionen er procentsatsen 35 %. Unionens virke for den fremtidige søfartsstrategi, således som den er foreslået af Kommissionen, hviler på fire søjler, nemlig sikkerhed, opretholdelse af åbne markeder, konkurrenceevne og statsstøtte.
Jeg finder sikkerhedsproblemet af grundlæggende betydning, dels fordi det har forbindelse med miljøproblemer og beskyttelsen af menneskers liv, og for det andet, som jeg vil forsøge at påvise, fordi det er udgangspunktet for opretholdelsen af både beskæftigelsen af de europæiske søfolk og vore flåders konkurrencedygtighed. Den menneskelige faktor er grundlæggende, eftersom ca. 80 % af alle katastrofer til søs netop skyldes menneskelige fejl. At besætningerne taler mange sprog forværrer i dag dette problem, eftersom det vanskeliggør kommunikationen i nødsituationer. Det er følgelig af grundlæggende betydning, at man bruger alle instrumenter til bevarelse af kompetencen og fremme af højt kvalificerede stillinger og uddannelsen af de europæiske søfolk.
Ud over de problemer, der er forbundet med uddannelsen, er der dog desuden - fra mit synspunkt - et strategisk punkt i forbindelse med det emne, vi her behandler, nemlig skibsregistrene og følgelig de såkaldte bekvemmelighedsflag. I dag er situationen følgende: Det giver en reder fordele at lade et skib registrere under et flag, der ikke er hjemmehørende i Fællesskabet, og navnlig under »visse« andre flag, med hensyn til lønomkostninger, beskatning, m.v., og disse fordele er objektivt enorme. Hvis vi følgelig ikke vil optræde som hyklere, må vi erkende, at problemet vil være vanskeligt at løse under de nuværende forhold.
Den første følge vil uundgåeligt blive tab af selve begrebet EU-søfolk og vor flådes konkurrenceevne. Den anden vil uundgåelig blive en forøgelse af antallet af de såkaldte »substandard-skibe«, der vil komme til at besejle vore farvande med alle de miljømæssige konsekvenser, som man meget kan forestille sig.
Parlamentet har gentagne gange krævet en plan for ikke mindst finansiel støtte til stimulering af aktiviteten i denne sektor og ligeledes opstillet en præcis definition af begrebet den europæiske reder, men talrige yderligere forslag er ikke nået frem til lovgivningsstadiet på grund af Rådets manglende evne til at træffe beslutninger på dette område.
Hvilke instrumenter kan der i dag benyttes til gennemførelse i praksis af en søfartsstrategi på fællesskabsplan? Vi lever under en globaliseret markedsøkonomi, hvorfor de berørte virksomheder grundlæggende er nødsaget til at have overskud, og dersom de betydelig lavere omkostninger ved at sejle under bekvemmelighedsflag ikke udlignes af dels strenge sikkerhedskontrolforanstaltninger og dels ved beskatningsmæssige fordele, vil en stor del af de bedste hensigter derfor uundgåeligt være dømt til at slå fejl.
Et givet interessant instrument i denne henseende er direktivet om «Port State Control« . Dette gør det muligt at udføre kontrol med skibe i den havn i en medlemsstat, som skibet anløber, og at true med sanktioner, herunder ikke mindst tilbageholdelse af skibet. Jeg finder det rigtigt stærkt at gå ind for en EU-task force med henblik på at kontrollere, at medlemsstaterne nøje overholder direktivet.
For at opnå de resultater, der her er tale om, synes det ikke i dag realistisk at forpligte rederne til at hyre EUbesætninger ved fastsættelse af obligatoriske minimumskvoter, fordi man i så fald på grund af naturlig hensyntagen til ovennævnte krav om overskud ville fremme den såkaldte udflagning. Det ville derimod være mere frugtbart gennem tilskud og skattelempelser at skabe betingelser for en konkurrencedygtig forhyring af europæiske søfolk. Muligheden for at bekæmpe de åbne registres indtrængen ligger således i, at man handler således, at de taber de fordele, de har i dag.
Afslutningsvis finder jeg, at Kommissionen bør gøre sig til foregangsmand for en egentlig aktion til beskyttelse af EU-flåden. Jeg hentyder herved til den nuværende tingenes tilstand - som efter min opfattelse i dag er utålelig - hvor visse ikke EU-lande, der i dag nyder samarbejdsfordele eller modtager anden økonomisk bistand fra Fællesskabet, med største letfærdighed udsteder officielle certifikater til skibe, selvom de er bekendt med de risici, dette indebærer, og uden at udføre nogen egentlig kontrol med disse skibes sødygtighed.
Jeg finder, at man som f.eks. USA og andre lande, bør have mulighed for at kræve en form for gensidighed mellem de former for bistand, der ydes af Fællesskabet og overholdelsen af de krævede minimumsbestemmelser for at beskytte dels vore arbejdstagere og vore redere og dels miljøet i vore have.

Bernardini
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, når man anvender ordet »strategi«, bør man efter min mening altid være forsigtig, for hvis man sætter sig for høje mål, viser erfaringen alt for ofte, at man skuffes og tvinges til at skrue ned for de oprindelige forventninger. Kommissionen undslipper ikke denne regel på søtransportområdet. Derfor vil jeg som ordfører for Udvalget om Regionalpolitik gøre rede for mine kollegers holdning, som svinger mellem anerkendelse og frustration.
Jeg nævnte anerkendelse. Når Kommissionen forelægger os en tekst, som tager sigte på at udforme en ny søfartsstrategi, er det fordi Kommissionen fuldt ud er klar over, at de oprindelige foranstaltninger fra 1985, som var baseret på frihandel, ikke helt har levet op til forventningerne. Denne erhvervssektor slås med en række alvorlige problemer som følge af en stigende globalisering og deregulering. Det sørgelige tal med et tab af arbejdspladser i størrelsesordenen af 50 % er et slående bevis. Kommissionen gør derfor rigtigt i at sætte ind på flere fronter: sikkerhed, uddannelse, forskning, tilskudsordninger og modernisering. Alle disse elementer er af afgørende betydning. De bør støttes og endog konsolideres.
Jeg talte om frustration. Det er med stor beklagelse, at jeg må sige, at der ikke er gjort nok ud af den regionale dimension. Den omtales flygtigt - efter vores opfattelse alt for abstrakt, og endelig er den fraværende i det samlede billede. Mange regioner i Den Europæiske Union er maritime regioner eller øsamfund. Dette er med til at præge de økonomiske og handelsmæssige aktiviteter. I den forbindelse er vi skuffede over, at Kommissionen ikke har benyttet lejligheden til at gøre rede for sine overvejelser vedrørende skibsværtsindustrien, idet grundlaget for de postulater, som førte til nedlæggelser eller omstruktureringer, har ændret sig. Jeg beklager også, at havnene optager så lidt plads. Havnene er nemlig for visse regioner porten til regionen og deres eneste udviklingsredskab og indtager en strategisk rolle for baglandet. Men de glemmes helt og fuldstændigt.
Endelig, kære kolleger, vil jeg takke Udvalget om Transport og Turisme, fordi det har villet tage to bemærkninger under overvejelse, og jeg forventer, at denne nye strategi ikke forbliver endnu en teori; for hvis det er tilfældet, er jeg bange for, at dette nye tiltag ender som et slag i luften.

Holm
Hr. formand, den udtalelse, som jeg har redigeret, blev vedtaget enstemmigt af Forskningsudvalget, som støtter den foreslåede liberalisering af EU's maritime erhverv, forudsat at der opretholdes strenge internationale sikkerhedsog miljønormer og udvises en rimelig tolerance over for nationale støttemekanismer. Der er helt klart en berettiget bekymring over den europæiske skibsflådes stadig højere gennemsnitsalder, som kan gøre det nødvendigt at indføre finansielle foranstaltninger til gennemførelse af forbedrede standarder og kriterier for teknisk ydeevne.
Det er vigtigt at pointere, at der er behov for en verdensomfattende indsats på området for at forbedre søfolkenes uddannelse og kvalifikationer og for at gøre det mindre fristende for skibsredere at benytte billigere og mindre kvalificerede besætninger.
Sikkerheds- og miljøhensyn stiller krav til EU's søfartsmarked. Inden for flere områder, bl.a. skibsbygningsindustri, fartøjssikkerhed, fremdrivningssystemer og forebyggelse af forurening, spiller forskning og teknologisk udvikling derfor en central rolle, når det gælder om at sikre sektoren en stabil og konkurrencedygtig fremtid.
Fjerde rammeprogram for forskning og teknologisk udvikling indeholder et særligt program for transport. Et særskilt afsnit heri er helliget søtransport. Udvalget støtter forskningsprogrammet på dette område, men efterlyser en videreudvikling af brændstofeffektive og miljøvenlige fremdrivningssystemer og af energieffektive skibsdesign; endvidere ønsker det iværksat et bredere socioøkonomisk forskningsprogram for at undersøge de sociale aspekter af den opståede søfartsvidenskab og -teknologi.
Hvad fremtidens maritime erhverv angår, støtter udvalget task force-idéen og opfordrer indtrængende til, at den udvides til også at omfatte femte rammeprogram. Desuden opfordrer udvalget Kommissionen til inden for rammerne af femte rammeprogram at fordele flere midler til forskning i sikker og miljøvenlig søfart.

Van der Waal
Hr. formand, hr. Danesin har på Udvalget om Transport og Turismes vegne henvist til en sund skibsfartssektors store betydning for Den Europæiske Union. På Udvalget om Eksterne Økonomiske Forbindelsers vegne vil jeg frem for alt henlede opmærksomheden på den europæiske flådes stilling på verdensmarkedet. Dér hersker der nemlig yderst skarp konkurrence. Den har i de forløbne år ført til, at en lang række skibe er udflaget til lande med billige registre. Denne udflagning har store skadelige følger for Den Europæiske Union. Ikke blot bliver Unionens søtransport stadig mere afhængig af skibe fra tredjelande, men man mister herved også en betydningsfuld økonomisk aktivitet. Indledningsvis i form af arbejdspladser, men på længere sigt trues også havneaktiviteter af flytning til andre steder. I Nederlandene har man beregnet, at hele 70 % af værditilvæksten i søfartssektoren skabes i havnene.
Udflagningsprocessen kan modvirkes ved at gøre medlemsstaternes registre mere konkurrencedygtige. I sin meddelelse foreslår Kommissionen medlemsstaterne muligheden af at træffe støtteforanstaltninger til gavn for rederne med det for øje. Nu, hvor Euro-skibsregistret er ude af verden, vil jeg kraftigt støtte Kommissionens strategi. Siden januar 1996 har den nederlandske regering inden for den ramme indrømmet skattelettelser til rederier, som sejler under nederlandsk flag eller er hjemmehørende i Nederlandene. Det har ført til, at flere snese skibe siden da igen er kommet under nederlandsk flag.
Endelig har jeg endnu et eksplicit spørgsmål til kommissæren. I punkt 33 i Danesin-betænkningen står der, at skibsfarten ikke må ses som en industri, som alene er i den europæiske ind- eller udførsels tjeneste, men som en fuldgyldig, selvstændig industriel sektor. Det er noget andet end det, vi læser i Kommissionens meddelelse, nemlig at skibsfarten er en servicebranche, som bør have en afledt funktion. Kan kommissæren bekræfte, at han støtter udtalelsen fra Udvalget om Transport og Turisme?
Afslutningsvis lige den bemærkning, at på grund af den lange række i sig selv velmente udtalelser i Danesin-betænkningen bliver de væsentlige ting desværre i for høj grad tilsløret af biting.

Watts
Hr. formand, på vegne af De Europæiske Socialdemokrater glæder jeg mig over denne nye søfartsstrategi fra kommissær Kinnock. Ligesom han tror vi på en dynamisk maritim sektor til hele Europa. Den er efter vor opfattelse af afgørende betydning ud fra strategiske industrihensyn, strategiske beskæftigelseshensyn og for at sikre og højne Den Europæiske Unions konkurrenceevne. Og den vil selvfølgelig yde et afgørende bidrag til at sikre, at vi opfylder vore forpligtelser på miljøområdet.
Jeg vil også gerne komplimentere ordføreren, hr. Danesin, for hans samarbejdsvillige og vidtfavnende tilgang, som har fået støtte i vide kredse, ikke kun i hele Parlamentet, men også inden for hele sektoren selv. Jeg er sikker på, at vi som Parlament under afstemningen i morgen enstemmigt kan give vor klare støtte til den europæiske maritime sektors fremtid.
Men vi står over for en hård udfordring. I 1970 var en tredjedel af skibene i verden stolte over af føre en europæisk medlemsstats flag. I 1994 var tallet faldet til blot 14 %. I mit land havde vi i 1979 1.200 skibe, der førte britisk flag, i dag er det samlede antal mindre end 250. Vi står over for en enorm udfordring, ikke mindst med hensyn til arbejdspladser. En tredjedel af 1 mio arbejdspladser i hele EU i 1970, i dag blot 100.000. To tredjedele af hele industrisektoren maritim industri tilintetgjort. Men vor gruppe mener, at der er et kolossalt potentiale. Væksten i linjefartøjer har f.eks. været på næsten 7 % årligt i hele verden i de seneste ti år. Efterspørgslen efter specialydelser er stigende, og der er klare miljømæssige fordele, som kan anspore den maritime sektor.
Vi ser navnlig med tilfredshed på, at Kommissionens forslag er baseret på fire hovedelementer: for det første - sikkerhed, for det andet - opretholdelse af åbne markeder, for det tredje - sikring af konkurrenceevnen og endelig - klare retningslinjer for statsstøtte.
Jeg vil gerne give et par eksempler på, hvorfor vi støtter denne nye strategi. Vedrørende sikkerhed støtter vi fuldt ud kommissæren i hans bestræbelser på at gøre ikke-bindende IMO-resolutioner bindende og obligatoriske gennem en EU-lovgivning. Med hensyn til opretholdelsen af åbne markeder støtter vi fuldt ud hans opfordring til, at der udformes internationale aftaler. Med hensyn til sikring af konkurrenceevnen tror vi på en fælles indsats for at fremme programmer for søfartsuddannelser samt forskning og udvikling på søfartsområdet, og navnlig tiltrække unge til de maritime erhverv. Endelig med hensyn til statsstøtte går vi også ind for, at retningslinjerne for statsstøtte revideres og i højere grad fokuseres på støtte til beskæftigelse, F&U og uddannelse i stedet for blot en generel statsstøtte.
Parlamentet ønsker også, at en række områder får en større opmærksomhed. Det ene er at gøre havnestatskontrollen mere effektiv. Lad os gøre det, vi kan inden for rammerne af vore nuværende beføjelser. Lad os i højere grad anvende kontrolforanstaltningerne såsom havnestatskontrollen. For det andet ønsker vi, at der gøres mere for at tilskynde arbejdstagerne til igen at vælge de maritime erhverv, navnlig de unge i EU. Dette indebærer forbedringer af arbejdsforholdene og arbejdstiderne om bord på skibene. For det tredje ønsker vi en hurtig indsats over for de skandaløse bekvemmelighedsflag, som er en sygdom, en plage, som breder sig i hele verdens søfartserhverv og også her i Europa. Det skal der gøres noget ved, hvis strategien skal gennemføres og bringe fordele og arbejdspladser med sig samt sætte skub i vor økonomi. Europa har en stolt maritim fortid, og jeg mener, at denne strategi, som den er skitseret af kommissær Kinnock, vil lægge grunden til en stor maritim fremtid.

Sarlis
Hr. formand, mine damer og herrer, Det Europæiske Folkepartis Gruppe, på hvis vegne jeg taler, vil støtte og stemme for Danesin-betænkningen, og den vil gerne rose ordføreren for hans betænkning.
Kommissionens meddelelse »Mod en ny søfartsstrategi« er en uhomogen tekst, der indeholder dels hensigtsmæssige forslag, men også flere punkter, hvor dens egentlige hensigter ikke fremgår tilstrækkeligt tydeligt. F.eks. foreslår den afskaffelse af det slør, der ligger over skibsselskabernes selskabsmæssige forhold, af hensyn til det civile, skattemæssige og strafferetlige ansvar, der følger med at drive skibsfart. Agter Kommissionen at lade afskaffelsen af det selskabsmæssige slør omfatte også andre områder af det europæiske erhvervsliv, f.eks. den europæiske industri?
Andre forslag, der rejser store spørgsmål, er:
for det første indførelsen af fælles, obligatoriske kriterier for medlemsstaterne for registrering af skibe i deres skibsregistre;
for det andet afskaffelse af kriteriet om rederens nationale tilhørsforhold i forbindelse med registrering;
for det tredje vedtagelsen af en masse lovbestemmelser om kontrol med rederiets forhold før og under registreringen.
Hvis alle disse ideer føres ud i livet, kan De være sikre på, mine damer og herrer, at der ud over skibe, der sejler korte strækninger, og færger ikke vil være et eneste europæisk skib tilbage i EU-registrene.
I et andet punkt erklærer Kommissionen, at den vil trække sine forslag vedrørende Euros-skibsregistret og fællesskabsrederiet tilbage, forslag som Parlamentet som bekendt har forbedret. Hvorfor? Hvad er formålet med at trække de to forslag tilbage?
Transportudvalget roser og støtter med sit beslutningsforslag de positive ting i Kommissionens meddelelse. Derimod tager det afstand fra andre af Kommissionens standpunkter - jeg har nævnte flere af dem - som det tager alvorligt forbehold overfor. Desuden opfordres Kommissionen til at undlade at trække sine forslag om Eurosregistret og fællesskabsrederiet tilbage.
Endelig indeholder beslutningsforslaget nye ideer, der kan vende strømmen af skibe og redere, der udflager fra medlemsstaterne, heriblandt forslaget om, at Kommissionen undersøger de negative følger for EU-rederne og for europæiske søfolks beskæftigelse af ITF's, Det Internationale Transportarbejderforbunds, bestemmelser, kendt som »Black Cutters«-bestemmelserne, der anvendes over hele verden for søfolk fra tredjelande beskæftiget på skibe, der sejler under bekvemmelighedsflag.

Malerba
Hr. formand, hr. kommissær, søfarten er virkelig strategisk for verdenshandelen og Europa. Den har meget store indvirkninger på det øvrige samfund og er et af de ældste og fineste led i vor identitet. Kommissionens meddelelse og hr. Danesins fremragende betænkning viser de fortsat bestående vanskeligheder inden for sektoren, der har lidt under lukninger af værfter, flugt fra EU-skibsregistrene og stor arbejdsløshed blandt søfolkene. Det er nødvendigt at vende denne tendens, også i forhold til fremtidsudsigterne, som efter min opfattelse bør være mere gunstige i de kommende år. Et tegn herpå er tilstrømningen til de europæiske ruter og middelhavsruten, særlig via Suezkanalen, som igen er ved at blive hovedfærdselsåren i verdenstransporten.
Jeg er følgelig helt enig i de foranstaltninger, der er foreslået af Kommissionen med hensyn til uddannelse, forskningsstøtte, skibsteknologi, telekommunikationssystemer og opbygning af netværk for drift, logistik og trafikkontrol, herunder navigation via satellit, samt for fremme af de intermodale transportsystemer i havnene med en særlig tilskyndelse til landtransporten og de transeuropæiske tilslutninger.
Til bekæmpelse af fænomenet bekvemmelighedsflag og usikre substandard-skibe med besætninger, der udnyttes økonomisk, finder jeg derimod ikke, at Kommissionen endnu har fundet de endeligt overbevisende opskrifter. Jeg finder, at sammenkædningen med reglerne vedrørende sikkerheden er strategisk og bør støttes i de multilaterale forhandlinger inden for IMO på den ydre front og tilskyndelse i form af skattelettelser på den indre front.
Jeg forventer en opfølgning af dette emne fra Kommissionens side og går helt ind for hr. Danesins betænkning.

Wijsenbeek
Hr. formand, jeg vil gerne lykønske ordføreren, der som ægte venetianer viser os, hvordan vi igen kan herske på havene. Vi må i den forbindelse indse, at 35 % af den indre transport går ad søvejen. I den forbindelse risikerer vi, at den andel falder, fordi de store containerskibe kun anløber én havn pr. kontinent. Derfra bør vi snarere distribuere pr. skib end ad vejnettet. Det kræver, og det har både den nederlandske regering og Parlamentet introduceret i de transeuropæiske net, at vi også styrker kystfarten. Det kræver en række ting.
Først og fremmest at uddannelsen af besætningen og bemandingsomkostningerne forbedres. Nederlandene har vist, hvordan det skal gøres. Van der Waal har allerede sagt det, med skattelettelser, men på den anden side må vi også indse, at søfartsskolerne skal holdes åbne, også for udlændinge.
Der skal indføres et bedre system for samordning af ladninger. Efter min opfattelse bør Kommissionen introducere det i det femte rammeprogram, for at det kan foregå på automatiseret vis.
Jeg har endvidere gentagne gange fremført her, også vedrørende Sindal-betænkningen, at de inden for skibsfarten gængse 45-fods containere også skal kunne transporteres over land. Havneafgifterne skal holdes nede, men må under ingen omstændigheder give anledning til konkurrence eller en mindre stram eller harmoniseret politik på miljø- og sikkerhedsområdet.
Unionen skal fortsat være sig bevidst, at der for en række øer og perifere områder ikke eksisterer noget alternativ til søtransporten. Hvis vi ikke gør vort yderste for at holde en levedygtig fælles søfart i live, kommer både de store mainports og de perifere egne til at føle ulemperne ved det. Det må vi som folkevalgte repræsentanter ikke acceptere. Derfor er meddelelsen og hr. Danesins betænkning et godt udgangspunkt.

Sindal
Hr. formand, hr. Kinnock, hr. ordfører, som mine kolleger måske ved, står søfart mig meget nær, og jeg vil tillade mig at påpege, at vi i Europa har forsømt at udvikle søfarten. Vi har forsømt at udvikle et koncept, hvormed vi kan møde fremtidens udfordringer. Vi har den globale søfart, og vi har den nære søfart, og der er en sammenhæng. Uden underskov ingen kroner. Den nære søfart forsyner den globale søfart. Derfor er det væsentligt, at vi ser det lidt i sammenhæng.
Men lad mig se på den globale søfart. Selv om vi registrerer, at vi har færre europæiske skibe på verdenshavene, at vi har færre ansatte, så lad mig understrege, at de fleste skibe på globalt plan stadig væk kontrolleres af europæiske økonomiske interesser, men ofte via flagstater og ofte via forskellige registre. Officererne er europæiske, men søfolkene er fra andre nationer. Vi beklager os faktisk over, at vores økonomiske muligheder ikke udnyttes, for vi ved, at skibene egentlig ejes fra europæiske storbyer. Der konkurreres i hele verden på standarder, skibenes kvalitet, sikkerhed og lønninger. Men, mine damer og herrer, hr. ordfører, man forbedrer ikke søfarten ved forringelser. Man forbedrer kun ved at skabe en kvalitetstransport.
Det er min opfattelse, at vi må have nogle OECD-aftaler på dette område. Vi har vores europæiske port state . Denne ordning bør udvides til at gælde globalt. Vi har søfolks uddannelser, vi har sikkerheden, og så har vi endelig diskussionen om flagstaterne. Der er danske, hollandske og norske registre, som tager kampen op med disse flagstater. Men det er i virkeligheden det samme: økonomien er i Europa, men skibene sejler andetsteds med andre besætninger end europæiske.
Jeg håber, at Kommissionen får held til at tage denne diskussion om søfarten og fremtiden. Jeg håber, at Kommissionen gennem denne diskussion kan få noget bedre frem på dagsordenen. Man kunne tage diskussionen op med de store rederier, der opererer i Europa, og forsøge at få dem til at indse, at de har et ansvar, en forpligtelse til sammen med os at sikre den europæiske maritime fremtid.

Jarzembowski
Hr. formand, kære kolleger, hr. kommissær, her i huset er vi enige om, at Deres meddelelse er et positivt udgangspunkt for fremme af den europæiske søfart. Her i huset er vi også enige om, at hr. Danesins betænkning er en udmærket betænkning. Tillad mig derfor også at gøre opmærksom på én ting: I betænkningen har vi enstemmigt fastslået, hvor meget vi da beklager, hr. kommissær, at Kommissionens strategi ikke indeholder nogen tidsplan for gennemførelsen, og at der er for få konkrete forslag til at klare udfordringen.
Lad mig sige noget i tilslutning hertil. På det fjerde område - at skabe fair konkurrencevilkår for søfarten - ville jeg gerne straks have Deres tilsagn om, at De vil forelægge nye forslag, for mine kolleger fra Holland, der har talt her i dag, har helt korrekt gjort opmærksom på den hollandske regerings prisværdige initiativer. Vi er forpligtet til at sørge for fair konkurrencevilkår for alle rederier i Fællesskabets 15 stater. Det kan nemlig ikke være rigtigt, at rederier i andre stater i Fællesskabet, hvis budgetter ikke tillader sådanne støtteforanstaltninger som hollændernes, stilles ringere, fordi et land yder særlig støtte til sin skibsfart, og fordi rederier desuden udflager fra et land til et andet. Det kan ikke være meningen med et europæisk indre marked!
For så vidt, hr. kommissær, er vi meget spændt på, om De i dag kan fortælle os, hvornår De stiller yderligere konkrete forslag, og hvorvidt De ved disse forslag også vil tage hensyn til, at der skal eksistere fair konkurrencevilkår mellem rederierne, som kun er mulige, hvis de statslige rammebetingelser er tilsvarende. Enten tilslutter alle de andre 14 stater - lad os se bort fra Luxembourg - alle de andre 13 stater sig de hollandske skatteregler, eller også må vi overveje, om de hollandske regler er fællesskabsforenelige, for det kan ikke være forsvarligt, at søfolk og virksomheder stilles ringere, fordi der ikke findes fælles konkurrencevilkår. Jeg er spændt på Deres svar!

Paasio
Hr. formand, hr. Danesins betænkning om en ny søfartsstrategi er et omfattende og fyldestgørende dokument, hvoraf det fremgår, at han har sat sig grundigt ind i sagen. Det gennemgående tema i betænkningen er med rette et vidtrækkende samarbejde og målsætningen om globale ordninger. Opmærksomheden retter sig imidlertid mod, at der i betænkningen slet ikke behandles et afgørende vigtigt samarbejdsaspekt, der endog har en afgørende indflydelse på sikringen af sikkerheden til søs. Jeg tænker på samarbejdet med de søfarendes faglige organisationer. De udfører inden for deres eget område et vigtigt stykke arbejde både til havs og i havnene, for at fartøjernes tilstand både med hensyn til teknik og mandskab kan være den bedst mulige.
I betænkningen lægges der stor vægt på netop de samme faktorer, der forringer sikkerheden til søs, og som de søfarendes faglige organisationer i årtier har kæmpet imod. Sådanne faktorer er den utilstrækkelige eller helt manglende uddannelse af mandskabet, skibenes dårlige tilstand og de deraf følgende forringede arbejdsforhold med den konsekvens, at mandskabets motivation ikke kan være den mest optimale, samt mange andre tilsvarende faktorer. Det er naturligt, at man i videst mulig omfang udnytter den omfattende globale erfaring i skærpelsen af sikkerheden til søs, som søfartsområdets faglige organisationer er i besiddelse af. Når der i EU udarbejdes en ny søfartsstrategi, og man bestræber sig på at påvirke de internationale normsæt, er der grund til at håbe, at denne dimension udnyttes fuldt ud i det efterfølgende arbejde.
Spørgsmålet er i bund og grund, i hvilket omfang man ønsker at give de såkaldte markedskræfter frie hænder til at påvirke søfartens betingelser og forhold. Der bør kunne skelnes mellem de mest liberale markeder og de markedskræfter, der skader sikkerheden til søs. For de sidstnævnte bør der ved en fælles beslutning og aftale samt tilstrækkelig effektiv overvågning kunne opstilles sådanne bestemmelser, at alene en kortsigtet økonomisk gevinstmaksimering ikke bliver en faktor, der bringer sikkerheden til søs i fare.

Stenmarck
Hr. formand, det er af største betydning, at vi finder måder at udvikle Europas søfart på, således at den kan blive både sikrere og mere konkurrencedygtig. Søfarten tegner sig for 90 procent af al transport til lande uden for Unionen. Dermed er den også en vigtig nøgle til frihandelen, hvorfor det naturligvis er en overordentlig betydningsfuld opgave for os at støtte den.
Jeg mener imidlertid, at der mangler et punkt i denne betænkning, nemlig om søfartens ansvar for at klare de miljøproblemer, som den selv er årsag til. I en proces som denne, hvor Kommissionen meget fortjenstfuldt forsøger at anlægge et helhedssyn på søfarten, må man ikke glemme miljøproblemerne.
Miljøsituationen i Østersøen i dag er på mange måder særdeles alvorlig. Den er et af de mest snavsede have i Europa, og det bærer søfarten en meget stor del af ansvaret for. Alene i de svenske farvande i Østersøen er der i de seneste år sket ca. 500 olieudslip årligt. Der er tale om en katastrofalt stigende kurve, som kræver hurtige foranstaltninger, hvilket Kommissionen ikke synes at have forstået. Problemet skyldes i ikke uvæsentlig grad de nye lande rundt om Østersøen. Det er formentlig en af vore vigtigste opgaver at arbejde for, at størsteparten af disse lande på længere sigt også bliver medlemmer af EU, således at Østersøen på det nærmeste er omgivet af EU-lande. Så vil vi i fællesskab kunne stille betydeligt strengere krav. På kort sigt burde man som en simpel foranstaltning kunne gøre det samme som i Danmark og Sverige og give mulighed for gratis udtømning af olie i hver havn. Det er én foranstaltning til løsning af problemet, som vil alle burde kunne tilslutte os.
Jeg vil gerne slutte med at stille Kommissionen følgende spørgsmål: Vil den overveje at komme tilbage med forslag til, hvordan man kan få bugt med de miljøproblemer, som søfarten selv er årsag til?

Cornelissen
Hr. formand, jeg vil gerne lykønske kommissæren og hr. Danesin med deres klare valg af en europæisk søfartsstrategi. Dermed understreges skibsfartens brede betydning. Forbedring af den europæiske flådes konkurrenceevne sammenkoblet med forhøjelse af sikkerheden er for mig de centrale målsætninger for den politik. Jeg vil berøre to punkter.
Allerførst udflagning af skibe. Det skal bekæmpes kraftigt. Vi må ikke finde os i, at halvdelen af EU-tonnagen sejler under billigt flag. Det er skadeligt for beskæftigelsen, skadeligt for sikkerheden, og det fører til udflytning af økonomiske aktiviteter. Kan kommissæren give et skøn over omfanget af reduktionen i udflagningen via de foreslåede foranstaltninger?
Mit andet punkt vedrører sandpumper- og stenfiskerflåden. Den europæiske sandpumper- og stenfiskerflåde har et glimrende ry for anlæggelse og vedligeholdelse af havne på miljømæssigt forsvarlig vis hvor som helst i verden. Vil kommissæren love, at man ved udarbejdelsen af de foreslåede foranstaltninger også er opmærksom på den europæiske sandpumper- og stenfiskerflådes konkurrenceevne? I den forbindelse vil jeg også spørge kommissæren, hvordan det forholder sig med den europæiske sandpumper- og stenfiskerflådes adgang til det amerikanske marked? Er den adgang stadig spærret af en meget mærkelig fortolkning af den såkaldte »Jones Act«? Vil kommissæren undersøge de forskellige forhold og om nødvendigt drøfte det med den amerikanske regering?
Må jeg endelig bede kommissæren om harmonisering af procedurerne og bestemmelserne for transport mellem de europæiske havne i lyset af kystfartens betydningsfulde rolle.

Neil Kinnock
Hr. formand, lad mig allerførst komplimentere Transportudvalget og de øvrige udvalg, der har været inddraget i denne betænkning, og jeg udtrykker selvfølgelig min særlige tak til ordføreren, hr. Danesin, for det arbejde, han og hans kolleger har udført.
Det beslutningsforslag, der nu er forelagt Parlamentet, viser et reelt engagement i at fremme arbejdet i forbindelse meddelelsen vedrørende søfartsstrategien. Dette er fremgået af de fleste indlæg under forhandlingen, og det glæder mig naturligvis, at beslutningen i vidt omfang er på linje med den strategi, Kommissionen har anlagt. Som det vil være Parlamentet bekendt, var mine overvejelser i strategidokumentet baseret på skibsfartssektorens rolle i verden, på dens vanskeligheder som en global sektor og på vort fælles ønske om at opretholde sektoren og flest mulige arbejdspladser til europæiske søfolk. Der er nogen, som hævder, om end heldigvis ikke i Parlamentet, at målene konkurrenceevne og beskæftigelse på en eller anden måde gensidigt udelukker hinanden. Jeg mener, at denne holdning er defaitistisk og forkert, for ikke at sige bagstræberisk, og det glæder mig derfor at bemærke, at de allerfleste af bemærkningerne om hvidbogen afspejler en lignende holdning. Det glæder mig at se, at beslutningsforslaget støtter den nye strategi og dens tre hovedsøjler.
Den første søjle er den europæiske flådes konkurrenceevne. Vi er alle enige i, at denne er af afgørende betydning, og vi ved alle, at den nødvendige ekspertise findes. Men ugunstige driftsbetingelser over en bred front og gennem adskillige år er resulteret i, at vor skibsfartssektor har mistet konkurrenceevne. Som de ærede medlemmer vil vide, og nogle kom ind på dette under forhandlingen, har resultaterne været meget negative. For det første har udflagning i stor udstrækning betydet et fald i antallet af europæiske søfarende, både blandt officerer og menige søfolk. For det andet har dette indvirket på beskæftigelsen på landsiden, navnlig på de områder, hvor erfaring til søs er af stor betydning. For det tredje er den hårdt ramte skibsfartssektor og tilknyttede sektorer ganske enkelt flyttet fra Fællesskabet, hvilket tydeligvis er resulteret i yderligere tab af arbejdspladser. Konkurrenceevne er derfor af central betydning for den fremtidige succes, som det klart blev erkendt på Dublin-konferencen om de europæiske søfarendes fremtid.
Det havde været urealistisk at forvente, at dette eller ethvert andet møde kunne komme med øjeblikkelige svar på de dybtgående problemer med hensyn til beskæftigelsen på søfartsområdet i Europa. Men konferencen bidrog faktisk til at afdække spørgsmål, som det er presserende at se nærmere på. Blandt disse spørgsmål indgår klart anvendelsen af incitamenter og finansiel støtte - som adskillige talere kom ind på under forhandlingen - og også behovet for i højere grad at gøre den yngre generation opmærksom på karrieremulighederne. Disse faktorer har med rette en fremtrædende plads i den beslutning, Parlamentet har fået forelagt.
Spørgsmålet om statsstøtte har tydeligvis relevans for disse områder, og jeg kan meddele Parlamentet, og navnlig hr. Jarzembowski, at efter at have taget hensyn til udtalelserne fra medlemsstaterne, fra sektoren og nu fra Parlamentet er Kommissionen i gang med at færdiggøre nye retningslinjer. De vil blive forelagt om meget kort tid. Jeg forstår det, hr. Jarzembowski siger om substans og nærmere enkeltheder i strategidokumentet, og jeg deler hans ønske om det, han beskrev som konkrete forslag. Det, jeg ønskede at undgå, var konkrete forslag, som alligevel lider skibbrud. Det er derfor, vi i strategidokumentet anførte de politiske strategier på den måde, vi gjorde, i håbet om, ja velvidende, at det vil fremkalde en intens debat og yderligere foranstaltninger. Indtil videre har det absolut været tilfældet, og jeg agter ikke at lade spørgsmålet forblive der. Den opmuntring, jeg får fra Parlamentet, herunder hr. Jarzembowski, til at gå videre, er virkelig en glædelig opmuntring.
Det glæder mig at sige, at jeg ser med tilfredshed på støtten til vore overvejelser på området eksterne forbindelser. Vi er alle enige i nødvendigheden af åbne verdensmarkeder. Det er klart, at under disse omstændigheder skal Fællesskabet varetage vore interesser, navnlig da vi er et åbent marked, for så vidt angår konkurrenter fra tredjelande. Det er kun rimeligt at forvente, at de gør det samme. Vor specifikke meddelelse om eksterne maritime forbindelser blev, som Parlamentet vil vide, offentliggjort for kort tid siden, og jeg ser til sin tid frem til de ærede medlemmers bemærkninger til denne meddelelse.
Vor strategis tredje søjle knyttede sikkerhed og loyal konkurrence sammen. Dette er et passende forhold at understrege, da vi fortsat lægger vægt på, at der er et presserende behov for at få en skibsfart af høj kvalitet inden for alle dele af de maritime erhverv. Der er ingen tvivl om, at de forskellige skibsfartsområder i forskellig grad er påvirket af usikre operatører, men uanset hvor de findes, skal de ikke have lov til at få uacceptable konkurrencemæssige fordele, som de nu opnår ved at tilsidesætte menneskenes sikkerhed, fartøjernes sikkerhed og miljøets sikkerhed. Søfarende, havnearbejdere, offentligheden i almindelighed og alle de operatører, som overholder reglerne, har en berettiget interesse i at sikre, at der træffes effektive foranstaltninger mod dem, der lader hånt om reglerne og derved bringer menneskeliv i fare og selv opnår økonomiske fordele. Jeg er taknemlig for Parlamentets stærke og mangeårige støtte i denne henseende.
Endelig opfordres Kommissionen til i beslutningens punkt 7 og 32 til at foretage eller støtte en dybtgående undersøgelse af Det Internationale Transportarbejderforbunds bestemmelser. Jeg må meddele Parlamentet, at Kommissionen ikke har noget reel juridisk beføjelse på dette område. ITF's bestemmelser er baseret på kollektive aftaler, der er forhandlet frit mellem de pågældende parter, og de henhører derfor under medlemsstaternes arbejdsret. På grundlag af de oplysninger, der foreligger nu, ser Kommissionen ingen grund til at foretage nogen yderligere undersøgelse af dette spørgsmål. Jeg beklager derfor at måtte sige, at Kommissionen ikke kan acceptere dette forslag i beslutningen. Jeg håber, at Parlamentet vil forstå grundene hertil og ikke forfølge spørgsmålet yderligere.
Et af de punkter, der blev taget op under forhandlingen, blev taget op af hr. van der Waal, som spurgte, om Kommissionen er enig i punkt 35 i betænkningen fra Parlamentet. Jeg svarer meget udtrykkeligt, ja, vi er enige, og jeg håber, at hverken hr. van der Waal eller andre, hvis interesse for dette spørgsmål er særdeles velkendt, vil fortolke nogen henvisning i vort strategidokument på en sådan måde, at skibsfarten nedvurderes eller tildeles en sekundær rolle. Det er en selvstændig sektor, den har sin egen identitet, og den skal varetage sine egne interesser som sektor. Når den gør det, vil den gavne resten af transportmarkedet og også mange andre markeder. Jeg afslutter mine specifikke udtalelser vedrørende betænkningen ved at udtrykke min påskønnelse af hr. Danesins betænkning, som er en glædelig opmuntring for Kommissionen.
Jeg må måske bruge lidt mere af Parlamentets tid og besvare nogle interessante spørgsmål, der er blevet rejst under forhandlingen. Jeg må sige til hr. Stenmarck, at jeg glæder mig over de spørgsmål, han rejser med hensyn til miljøet. Jeg kan svare ved at sige, at Kommissionen i videst muligt omfang baserer sine specifikke sikkerhedsog miljøforanstaltninger på de eksisterende internationale regler. I denne henseende fastsætter den internationale konvention om forebyggelse af forurening fra skibe, den såkaldte MARPOL-konvention, internationale standarder for forebyggelse af forurening fra bl.a. olie, spildevand og affald fra skibe. Der er forsat drøftelser i gang i Den Europæiske Union med henblik på at supplere disse internationale konventionsbestemmelser med EUforordninger om udstødningsemissioner såvel som om de spørgsmål, jeg var inde på.
I relation hertil vil Kommissionens svar på en anmodning på Miljøministerrådets møde i december 1995 være at forelægge en meddelelse om en fællesskabsstrategi til bekæmpelse af forsuring. Denne vil indeholde et kapitel om foranstaltninger vedrørende emissioner fra søtransport. Selv om det ikke er underlagt nogen internationale regler, foreslås det at lade svovlindholdet i svovlholdigt brændsel, f.eks. svovloxid, kontrollere i henhold til MARPOL-konventionen.
I lyset af førnævnte og de ting, jeg allerede har meddelt Parlamentet, og problemet med luftforurenende emissioner, navnlig fra færger i Østersøen og Nordsøen, som hr. Stenmarck specifikt kom ind på, følger Kommissionen udviklingen i IMO med hensyn til anerkendelse af disse to områder som særlige områder til luftforureningsforanstaltninger i forbindelse med søfartsaktiviteter. Vi er rede til at træffe de nødvendige foranstaltninger, hvis IMO ikke kommer med et tilfredsstillende resultat.
Hr. Cornelissen tog et spørgsmål op vedrørende oprensningssektoren. Tiden tillader mig ikke at besvare de andre spørgsmål, han kom ind på. Jeg må sige, at oprensningssektoren ikke er omfattet, som han sagde, af strategidokumentet, men det betyder ikke et eneste sekund, at Kommissionen ikke er opmærksom på behovene i og betydningen af denne sektor. Dens særdeles vigtige betydning for infrastrukturen skal klart erkendes af alle fornuftige mennesker. Den har en direkte indflydelse i diskussionsforumet for maritime erhverv og er særlig aktiv i ekspertgruppen vedrørende havressourcer.
For så vidt angår kontakt med sektoren, har jeg tilfældigvis i den allernærmeste fremtid aftalt et møde med repræsentanter for sektoren i Den Europæiske Union. Endelig med hensyn til eksterne forbindelser har vi klart indtil videre kun forhandlingsmandater med Indien og Kina, men jeg kan forsikre hr. Cornelissen og resten af Parlamentet om, at interesserne i den europæiske oprensningssektor, som er meget konkurrencedygtig og har fortræffelige standarder, absolut vil indgå fuldt ud under alle forhandlinger, uanset den eksisterende lovgivning i andre dele af verden. Vi mener, at den har noget at tilbyde, vi mener, at den fortjener at få muligheder, og vi mener, at en fair samhandel kræver, at den får adgang til nye markeder.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.00.

Strukturforanstaltninger i Det Forenede Kongerige
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0126/97) af McCarthy for Udvalget om Regionalpolitik om udviklingsproblemer og strukturinterventioner i Det Forenede Kongerige i perioden 1994-1999.

McCarthy
Hr. formand, mine damer og herrer, min betænkning om gennemførelsen af strukturfondene i Det Forenede Kongerige er resultatet af en meget omfattende høring af både brugere og ansøgere til EU's strukturfonde. Mere en 2.000 breve og spørgeskemaer blev sendt til vore partnere i regionerne, og jeg deltog i mere en 25 timers høringer ni forskellige steder i hele Det Forenede Kongerige. Ni regioner blev bedt om at udtale sig. Over 300 skriftlige bidrag blev sendt til mit kontor. De grupper, der blev hørt og inddraget i forbindelse med denne betænkning, omfattede et meget bredt spektrum, lige fra handelskamre, erhvervsuddannelses- og virksomhedsråd, den frivillige sektor, kontorer for økonomisk udvikling, universiteter, lokale myndigheder, råd for udvikling af landdistrikter til interview med regeringskontorer.
Derfor kan jeg ikke tage hele æren for denne betænkning. Det er ikke min personlige betænkning. Den afspejler i høj grad synspunkterne blandt folk i regionerne. Endelig afholdt vi i marts i Europa-Parlamentet en høring med et højtstående medlem af Overhusets undersøgelsesudvalg om strukturfonde i Det Forenede Kongerige og samhørighedsfondene i EU. De forelagde deres foreløbige resultater for vort udvalg. De lignede i bemærkelsesværdig grad de henstillinger, der er indeholdt i denne betænkning, navnlig med hensyn til problemerne med forsinkelser og bureaukrati.
Det var beklageligt, at den britiske regering valgte ikke at sende en politisk repræsentant, men heldigvis var der en embedsmand, der er bosiddende i Bruxelles, som kunne læse en udtalelse op, i stedet for at vi skulle have den tomme stols politik. Jeg vil gerne takke alle fra hele det politiske spektrum, som deltog og kom med vidneforklaringer. Jeg har tilføjet et arbejdsdokument på 50 sider, som er et oprigtigt forsøg på at afspejle deres synspunkter.
Jeg vil minde Det Europæiske Folkepartis Gruppe og dets konservative medlemmer om, at hvis de hverken stemmer for eller imod eller stemmer imod denne betænkning, vil det være det samme som at tilsidesætte og træde de lokale partneres synspunkter under fode, selv om den britiske regering ikke er ukendt med denne praksis i forbindelse med sin forvaltning af midlerne.
Jeg vil gerne sige, at EU-fondene har spillet en helt afgørende rolle med hensyn til at udvikle økonomisk og social samhørighed i Det Forenede Kongerige. Resultatet har været, at der er skabt eller bevaret omkring 240.000 arbejdspladser, navnlig i mål nr. 2-regioner, og jeg vil også gerne sige, at de er et klart udtryk for europæisk solidaritet med britiske regioner i tilbagegang og med udviklingsefterslæb. Jeg ved, at Det Europæiske Folkepartis Gruppe ikke ønskede, at jeg anvendte det udtryk i min betænkning.
De tilvejebringer en model for en samlet tilgang til økonomisk udvikling. De hilses velkomne af partnerne i regionerne, og de har stimuleret til oprettelsen af nye og innovative partnerskaber. Det har udfyldt tomrummet og afhjulpet manglen på en britisk strategisk regionalpolitik og i en vis grad kompenseret for regeringens holdning til regionaludvikling, nemlig at »vinderen stryger hele gevinsten«. Partnerne har set med tilfredshed på denne strategiske ramme, og den er en vigtig katalysator for regionernes økonomiske udvikling.
De har også givet lokalsamfundene og den frivillige sektor nye muligheder for at deltage i projekter. Her vil jeg gerne komplimentere Kommissionen for at udvikle nye modeller for bedste praksis. Pathways-initiativet i Merseyside, RECHAR-initiativet i Sheffield Manor Estate, partnerskabet i East Durham og programmet for fred og forsoning i Nordirland. Vi har også eksempler på bedste praksis i form af de uafhængige sekretariater i Skotland og ved, at man ikke længere skærer toppen af ESF-midler i programmerne i Merseyside.
De har som sagt tilvejebragt ekstra ressourcer til genopbygning, som på grund af vedvarende statslige nedskæringer og manglende investeringer i regionerne har udgjort en vigtig livline og i visse tilfælde har medført en for stor afhængighed af EU-fonde. Det kan nævnes, at den britiske regerings investeringer i regionerne er faldet med 75 % siden 1984. EU-fondene tegnede sig da også for halvdelen af det fælles genopbygningsbudget, som er den væsentligste regionalinvesteringsfond til vore regioner i 1995. Man kan derfor se, i hvor høj grad de udfylder hullerne i Det Forenede Kongerige. Hvor der skulle være ekstra midler, udfylder de i realiteten et tomrum.
De virkelige problemer, vi finder i regionerne, er koncentreret om regeringens dårlige forvaltning af midlerne. Partnerne oplever alt for tit mareridtet i form af papirarbejde, alt for meget bureaukrati. Michael Heseltines ordning, Regional Challenge, blev skarpt kritiseret for at skabe mere bureaukrati og mere papirarbejde. Regeringen mangler stadig at fremsende en evaluering til Kommissionen af værditilvæksten i forbindelse med denne ordning. Der er ingen transparens, intet demokratisk ansvar i forbindelse med tildelingen af midler, og beslutningsorganerne er organiseret som ikke-ansvarlige halvofficielle organer med en meget lille valgt repræsentation, selv om jeg må sige, at presset fra Parlamentet og fra andre kolleger i regionerne har betydet, at vi har gjort visse fremskridt og fået valgte medlemmer i de engelske regionaludvalg.
Jeg har nogle eksempler - jeg har faktisk alt for mange, og jeg kan ikke komme med dem alle i aften - på den lange række katastrofer i form af forsinkelser i forbindelse med Den Europæiske Socialfond. Det er en skam, at kommissær Flynn ikke er til stede i aften til at besvare nogle af disse spørgsmål. For størstedelens vedkommende skyldes de regeringens inkompetence. En læreanstalt i East Midlands måtte se sig selv miste 156.000 £ i støtte. En af mine lokale myndigheder har betalt 31.000 £ i renter, og den frivillige sektor mener nu, at det ikke har nogen praktisk værdi eller noget formål for dem at ansøge om disse midler. Hvis denne regering ikke kan få fonde på 1, 6 mia £ til at fungere, hvorfor skulle man så betro den offentlige midler på 300 mia £ i de britiske fonde.
Som en konsekvens heraf skal partnerne betale kolossale renter. En leder af et offentligt/privat partnerskab sagde: «Vi har betalt så meget for overtræk og i bankomkostninger, at vi overvejer en ny underordnet programforanstaltning, støtte til finansielle institutioner«. En kynisk bemærkning, men den viser deres frustration over systemet. I Skotland betalte de næsten 0, 5 mio ECU i renter i 1995 alene. Alligevel får vi at vide, at den britiske økonomi oplever et opsving. Hvordan kan det være, at næsten 50 % af befolkningen i Det Forenede Kongerige siden 1994 har boet i et område, som er berettiget til europæisk støtte. Dette er fiasko, ikke succes. Det er ikke en succeshistorie. Det er en kraftig påmindelse om den britiske økonomis faktisk tilstand.
Som det hed i beretningen om samhørighed, er fattigdommen steget i Det Forenede Kongerige. 17, 5 % af husholdningerne lever nu under sultegrænsen, og ét ud af tre børn lever i fattigdom i Det Forenede Kongerige. Det spørgsmål, vi må stille os selv, er: Hvor ville Storbritannien være uden de europæiske strukturfonde? Hvor meget bedre kunne det ikke have været, hvis den britisk regering virkelig havde støttet partnerskabsprincippet. Jeg beder derfor Parlamentet om at stemme for min betænkning og stemme for et forbedret demokrati, et større demokratisk ansvar og en mere effektiv anvendelse af EU's strukturfonde.

Chichester
Hr. formand, det havde været rart, hvis jeg kunne have rost ordføreren for hendes arbejde. I stedet må jeg beklage både manipuleringen af Parlamentets tidsplan med hensyn til at få denne betænkning behandlet under dette minimøde og den himmelråbende, partiske, partipolitiske art, som meget af teksten er af. Vi har lige fået en smagsprøve.
Det skal beklages, at socialisterne har tilsidesat den gængse praksis med ikke at udarbejde en betænkning om ens eget land. Det er rent usædvanligt, at en betænkning som denne, der ikke vedrører et presserende lovgivningsmæssigt spørgsmål, har en så komprimeret tidsplan, at den forelægges plenarforsamlingen kun to uger efter, at den er blevet vedtaget i udvalget. Enhver ville tro, at der finder en valgkamp sted i Det Forenede Kongerige, og at socialisterne ønsker at udnytte Parlamentet til at score snævre, nationale, politiske point. Dette er selvfølgelig tilfældet med denne betænkning.
Jeg fordømmer navnlig den måde, hvorpå den socialistiske ordfører har overgivet sig til »Old Labours« negative angreb på sit land, blot for at score point i forhold til sine politiske modstandere, og hun har i den forbindelse tilsidesat den tradition, der er opnået enighed om i Parlamentet. At sige, at Det Forenede Kongerige har en lav vækst og en lav produktivitet, er i den grad en forvanskning af de faktiske forhold, når den britiske økonomi oplever et opsving med faldende arbejdsløshed og stigende velstand.
Endnu værre har efter min opfattelse været den nedsættende omtale af det arbejde, som udføres af de embedsmænd, der udarbejder arbejdsløshedsstatistikkerne. Det er en plet på deres omdømme at sige, at deres tal ikke giver et reelt billede. Men der er ærlig talt meget, der er fornuftigt i denne betænkning. Derfor er det så meget desto mere en skam, at ordføreren har sluppet sine »Old Labour«-instinkter løs og har nedrakket og angrebet sit eget land på denne måde og ødelagt betænkningen.

Ahern
Hr. formand, hvis en irsk kvinde må bryde ind i denne forhandling og gyde olie på oprørte vande, vil jeg holde mig til europæiske spørgsmål. Jeg glæder mig meget over denne betænkning og dens betoning af den regionale forvaltning af strukturfondene. Af egen erfaring og ud fra mit perspektiv som medlem af De Grønne er dette en meget effektiv måde at forvalte disse midler på, og den kan være mere effektiv end den nationale forvaltning.
Det viser sig i hele Fællesskabet, at navnlig når man har at gøre med arbejdsløshedsproblemer, kan den lokale forvaltning være meget mere effektiv i forbindelse med de europæiske midler. Ordføreren omtaler erfaringerne fra Skotland, hvor de lokale myndigheder indtager den ledende planlægningsrolle sammen med andre partnere, og disse har været meget positive. I Irland har vi behov for en højere grad af regionalisering og mindre centralisering. Betænkningens betoning af decentralisering er meget glædelig ud fra et helt igennem europæisk perspektiv.

Nicholson
Hr. formand, jeg glæder mig over betænkningen. Jeg komplimenterer ordføreren. Jeg ved, at hun har arbejdet særdeles hårdt i en lang periode for at forelægge denne betænkning for os i aften. Hun har foretaget høringer i hele Det Forenede Kongerige, herunder Nordirland. Desværre var hun ikke rede til at invitere personer fra Nordirland til høringen i Bruxelles, men jeg vil ikke lægge mig ud med hende af den grund i aften.
Der har længe været bekymring over og foregået en debat i Det Forenede Kongerige om regeringens holdning til nationale programmer, og hvordan de tilvejebringes. Udnyttelsen af sådanne programmer har altid været af interesse, navnlig når det indebærer additionalitet. Dette har været noget af det, der har været genstand for mest interesse. Dette er et område med stor mistro, ikke kun i min provins i Nordirland, men også i hele Det Forenede Kongerige. Dette skal ændres. Der skal være mere gennemsigtighed og objektivitet, for så vidt angår regionalfondene.
Centraliseringen i London fungerer ikke. Den centrale kontrol fra finansministeriets side fungerer så absolut ikke og skal bringes til ophør. Jeg er derfor fuldstændig enig med fr. McCarthy her. Jeg er også fuldstændig enig med hende i, at de lokale råd og de lokale myndigheder i højere grad skal inddrages. Her vil vi have transparens og demokratisk ansvar og personer, som virkelig ved, hvad der foregår. I Nordirland har vi distriktspartnerskaber under forumet for fred og forsoning. Disse har været en stor succes. I går formiddags i mit område modtog personer, som aldrig havde håbet på at få nogen indflydelse på europæiske anliggender, mig som deres europæiske repræsentant, og de sagde, at de var meget glade for at se mig der. De sagde, at de var meget glade for, at Europa var i stand til at bidrage med midler til områder som Castlereagh og andre dele af provinsen.
Jeg har et enkelt kritikpunkt. Jeg var medlem af Udvalget om Regionalpolitik i fem år, og det er med den største respekt ikke fr. McCarthys opgave at udarbejde en sådan betænkning. Når udvalget fremover vælger ordførere, bør det sikre, at de ikke kommer fra den medlemsstat, som betænkningen vedrører. Ordførere bør være upartiske, og Parlamentet bør følge dette princip i fremtiden.

Crampton
Hr. formand, jeg komplimenterer fru McCarthy for hendes fortræffelige betænkning og også for de undersøgelser, der ligger til grund for den. Der har efter min erfaring sjældent ligget så mange undersøgelser til grund for en betænkning for Udvalget om Regionalpolitik.
Dette er et meget vanskeligt spørgsmål. For det første fordi det er vanskeligt i detaljer at undersøge strukturfondene i en hvilken som helst af medlemsstaterne. For det andet er det navnlig vanskeligt i Det Forenede Kongeriges tilfælde. Hvorfor? Vi har alle de problemer, som fru McCarthy skitserede. Manglende partnerskaber; jeg ved dette, da jeg arbejder i et område under mål nr. 2, og jeg ser disse ting ske. Der mangler partnerskaber i mange områder, og der mangler næsten fuldstændig demokrati i programovervågningsudvalgene. Vi har stadig problemer med additionalitet, og endvidere har vi det problem, at den britiske regering har frataget lokalstyret enhver form for finansiering, der kan anvendes til at rejse den tilsvarende finansiering. De har kun det, de skal bruge til lovbestemte opgaver.
De tyr derfor til ting som lotteri. Minsandten om vi ikke er her i Europa-Parlamentet, og en af vore medlemsstater tyr til lotteri i forbindelse med regionalmidler, mens folk stadig sover på gaderne. Dette er latterligt. Det er forkert, og det bør vi give udtryk for. Betænkningen nævner klart ét anliggende, som hr. Nicholson kom ind på, nemlig at vi ikke har noget regionalt styre. Vi har mangler demokrati på lokalt plan i Storbritannien, og dette vil forhåbentlig i det mindste begynde at høre op efter den 1. maj.
Der er et yderligere problem i Det Forenede Kongerige. Det har næsten fuldstændig opgivet sin regionalpolitik. Det kan ikke undre, at forskellen mellem Storbritanniens rigeste regioner og dets fattigste regioner bliver større og større. Jeg tvivler ikke på, at dette vil fortsætte, hvis denne politik varer ved.
Endelig skal vi acceptere, at Europas og medlemsstaternes regionalstøtte er et indgreb i markedet, og hvis vi fuldt og helst støtter markedsprincipperne, vil denne forskel ikke blive udlignet. Vi er nødt til at have visse begrænsninger for markedskræfterne. I modsat fald får vi aldrig samhørighed i Den Europæiske Union.

Crawley
Hr. formand, jeg glæder mig over Arlene McCarthys fortræffelige og omfattende betænkning. Det er en glimrende analyse af den rolle, som strukturfondene har spillet ved at skabe en kvart million arbejdspladser i Det Forenede Kongerige i perioden 1989-1993 og ved at hjælpe med til at udligne den alvorlige forskel mellem rige og fattige, som mine kolleger var inde på, og som er blevet større som følge af den nuværende britiske regerings politiske beslutninger.
I en tid med en stigende skepsis over for Den Europæiske Unions effektivitet er det meget vigtigt at fremhæve det positive bidrag, som strukturfondene og fællesskabsinitiativerne har ydet til økonomisk og social samhørighed, til at animere til nye partnerskaber og til job- og erhvervsudvikling. Men fr. McCarthys betænkning redegør med rette særdeles klart for, hvad der er galt med de processer, som den nuværende britiske regering er ansvarlig for, og som har været til hinder for, at fondene fungerer effektivt.
I min valgkreds i Birmingham har vi lige hørt den triste historie om ansøgningerne i forbindelse med mål nr. 3. Processen med at indgive ansøgninger i år i forbindelse med ESF's mål nr. 3 har været forbundet med frygtelige problemer. De interaktive computerdisks, som regeringen havde udarbejdet til ansøgerne, blev først udsendt fra undervisnings- og arbejdsministeriet den 14. februar, og ansøgningsfristen udløb den 10. marts. Selv på det tidspunkt var diskene ikke blevet afprøvet ordentligt og fungerede ikke ordentligt.
En uge efter ansøgningsfristens udløb modtog Birmingham City Councils lokale myndighed reviderede retningslinjer for udvælgelseskriterierne, hvilket betød, at alle Birmingham City Councils oprindelige ansøgninger skulle skrives om.
Dette er ikke måden at forvalte strukturfondene på og ikke måden at styre et land på. Måske kunne hr. Chichester udføre en dobbeltrolle, nemlig som stand-up-komiker såvel som medlem af Europa-Parlamentet.

Alan John Donnelly
Hr. formand, der skal fremsættes to vigtige bemærkninger her, navnlig til personerne på pladserne overfor, da der fremkom en påstand om, at dette er en partisk betænkning.
Allerførst vil jeg gerne nævne de vidneforklaringer, som sammenslutningen af regionale arbejdsgiverforeninger, CBI, afgav. Hr. Chichester kunne måske kontrollere dette i den omfattende betænkning, som fr. McCarthy har sat sammen. Arbejdsgiverforeningerne fremførte i de vidneforklaringer, de afgav som led i den undersøgelse, der blev gennemført i Det Forenede Kongerige, at der ikke blev lyttet til dem, at de ikke blev inddraget behørigt i processen, og at en regering, som er stærkt engageret i erhvervslivet, gav store pengebeløb til de privatiserede kommunale værker i Det Forenede Kongerige i stedet for til små eller mellemstore virksomheder. Et beløb på 435 mio £ blev anført af de regionale arbejdsgiverforeninger. Selv hr. Chichester og hans kolleger i PPE må klart acceptere, at når de regionale arbejdsgiverforeninger klager over den måde, som disse midler tildeles på, så er selv de nødt til at lytte til det, der bliver sagt.
Endvidere afgav en meget højtstående, for nylig pensioneret embedsmand vidneforklaring til fr. McCarthy. I sin skriftlige vidneforklaring fremførte han, at der var klare beviser for forsinkelser i den britiske regerings beslutningstagning, utilstrækkelig orientering af potentielle ansøgere, dårlige eller uegnede systemer, der virkede hæmmende for ansøgningerne, en utilstrækkelig vurdering af ansøgningerne og en potentiel konflikt mellem ansøgere og beslutningstagere, navnlig i regeringens eget tilfælde, som programforvalter og ansøger. Der var en interessekonflikt i tilfælde af, at regeringen var både programforvalter og ansøger.
Dette er ikke en partisk betænkning. Dette er en ærlig betænkning, som er blevet udarbejdet efter en omfattende undersøgelse. Alle kan få indblik i baggrundsdokumentet, og jeg håber, at alle medlemmer af Parlamentet vil erkende, hvilket roderi der hersker i forbindelse med strukturfondene i Det Forenede Kongerige, og hvordan der manipuleres med disse midler.

Wulf-Mathies
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil gerne takke Udvalget om Regionalpolitik og dets ordfører, fru McCarthy, for den fremragende betænkning om de strukturpolitiske interventioner i Storbritannien. For mig viser denne betænkning ganske forbilledligt, hvor vigtig en rolle EuropaParlamentet kan spille ved ledsagelse af europæisk strukturpolitik, når den ikke kun bygger på oplysninger fra Kommissionens tjenestegrene, men derimod suppleres med høringer på stedet og med udtalelser fra regionerne.
De omfattende forarbejder giver derfor denne betænkning og dens henstillinger en særlig vægt. Således gør de f.eks. opmærksom på den afgørende rolle, den nationale omsættelse spiller for den europæiske strukturpolitiks succes. Med rette er Deres henstillinger, impulser og Deres kritik derfor ikke kun rettet mod Kommissionen - det er vi jo vant til - men i lige så stor udstrækning til den britiske regering og til de regionale og lokale aktører. Det nationale medansvar gælder ikke kun for den finansielle afvikling af strukturpolitikken, men det gælder i endnu højere grad for kvaliteten af de strukturpolitiske foranstaltninger.
I betragtning af de mange punkter, betænkningen omtaler, vil jeg her koncentrere mig om nogle vigtige spørgsmål, for de øvrige punkter behandles i Kommissionens follow up til denne betænkning, og ved det regelmæssige samarbejde med Udvalget om Regionalpolitik og Parlamentet vil jeg uden tvivl også flere gange i de nærmeste måneder kunne komme ind på de rejste spørgsmål om den fremtidige udformning af strukturpolitikken.
I beslutningen anerkendes det, at strukturfondene i Det Forenede Kongerige i høj grad har bidraget til det økonomiske og sociale sammenhold, til den økonomiske omstrukturering og til skabelse af arbejdspladser. Det er, tror jeg, en meget vigtig konklusion, som jeg håber, borgerne i Det Forenede Kongerige også tager til efterretning. Jeg opmuntres også over den konstatering, at den europæiske regionalpolitik tit overhovedet har muliggjort strategiske regionalkoncepter og lokale og regionale partnerskaber. Partnerskabsprincippet er af grundlæggende betydning for regionalpolitikken. Jeg mener, at de eksempler, De fremhæver, som f.eks. i Merseyside , pathways to integration og særprogrammet for fred og forsoning i Irland, i virkeligheden er vigtige eksempler, for øvrigt ikke kun for Storbritannien, men for Den Europæiske Union som helhed, og hvis jeg ser rigtigt, er der absolut heller ingen meningsforskelle blandt parterne om den positive vurdering af partnerskaberne i Nordirland.
Kommissionen kan i realiteten give impulser til forbedring af partnerskabet. Inden for rammerne af de nuværende lovbestemmelser er det imidlertid ikke muligt for Kommissionen at fastlægge partnerskabets art og rolle, og jeg er heller ikke sikker på, at det altid ville være ønskværdigt, fordi partnerskab skal vokse op nedefra. Alligevel vil jeg gerne fremhæve, at vi i den senere tid også i England har haft succes med partnerskabet, først og fremmest hvad angår valgte repræsentanters deltagelse på lokalt plan.
Den private sektor er imidlertid også repræsenteret i talrige ledsagende udvalg. Det er i overensstemmelse med dens styrkede medvirken i programmerne. Desuden har regeringen inden for rammerne af mål 2-forhandlingerne først for nylig tilsluttet sig muligheden for at inddrage valgte repræsentanter i de ledsagende udvalg i alle regioner. Jeg holder dog fortsat fast ved, at det alt i alt var ønskværdigt, at fagforeningerne og dermed arbejdsmarkedets parter deltog.
I Deres betænkning opfordrer De Kommissionen til at indføre forbedrede administrative og finansielle procedurer for programafviklingen, og jeg mener, at der her absolut er behov for forbedringer, også selvom der i mellemtiden er sket en del. Således er der indført nye procedurer for projektbedømmelsen for at sikre større transparens ved udvælgelsen, og der finder en informationsudveksling sted om den mest effektive omsættelse. Således fandt der i Sverige en konference sted i 1996 for sekretariaterne under mål 2-programmerne, hvor det specielt var administrative og finansielle procedurer, der blev drøftet. Et mål 2-netværk for erfaringsudvekslingen modtager for øjeblikket ligeledes støtte fra Regionalfonden.
Hele tiden bliver jeg gjort opmærksom på problemet med betalinger især for små organisationer, der hurtigt kan komme i klemme på grund af forsinkede betalinger. Jeg vil imidlertid her udtrykkeligt gøre opmærksom på endnu en gang, at Europa-Kommissionen yder forudbetalinger, det har jeg også sagt til House of Lords . Ved programundertegnelsen udbetaler vi således f.eks. 50 % af første årsrate, ved mindre beløb oven i købet 50 % af det samlede programbeløb. De efterfølgende betalinger sker efter forelæggelse af udgiftserklæringer, som viser, at programmet forløber planmæssigt. Det er kun den afsluttende betaling for sidste årsrate, der sker efterfølgende, nemlig efter modtagelse af en fuldstændig og nøjagtig slutrapport.
I tilfældet Det Forenede Kongerige er der ved afslutning af de gamle programmer og ved den afsluttende betaling reelt sket forsinkelser, som i nogle tilfælde skyldes, at de finansielle oplysninger, vi får tilsendt, ikke stemmer overens med de erklærede udgifter. Trods de nævnte problemer mener jeg, at der er opnået fremskridt med hensyn til transparens i forbindelse med programmerne for perioden 1994 til 1996.
Lad mig til sidst understrege endnu en gang, at jeg også er enig med Dem, når De kræver, at Den Europæiske Unions strukturpolitiske foranstaltninger også skal være synlige for offentligheden, og at det betyder informationspligt også for nationale og regionale forvaltninger og projektinstitutioner. Det er for øvrigt et punkt, jeg må påtale ved hyppige besøg ikke blot i Storbritannien, men også i andre medlemsstater - i reglen med undtagelse af de sydlige medlemsstater. Jeg ville derfor ønske, at den solide og informative betænkning fra Udvalget om Regionalpolitik, der trods de nødvendige kritiske bemærkninger når frem til en positiv vurdering af den europæiske strukturpolitik i Storbritannien, finder stor udbredelse og dermed kan yde et vigtigt bidrag til den nødvendige information om europæisk strukturpolitik.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.00.

Udvikling af de ultraperifere områder
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0128/97) af Fernández Martín for Udvalget om Regionalpolitik om udviklingsproblemerne i regionerne i Den Europæiske Unions yderste periferi.

Fernández Martín
Hr. formand, fru kommissær, ærede medlemmer, først og fremmest vil jeg gerne byde velkommen i den officielle loge til en delegation fra det blandede udvalg fra Spaniens senat og kongres, som har med sager vedrørende Den Europæiske Union at gøre.
De ultraperifere områder i Den Europæiske Union er defineret i erklæring nr. 26 i traktaten om Den Europæiske Union. Ifølge denne erklæring er de ultraperifere områder i Unionen de franske oversøiske departementer, de selvstyrende portugisiske regioner, Madeira og Azorerne, og De Kanariske Øer i Spanien. I denne erklæring erkender man, at de ultraperifere områder er karakteriseret ved en strukturelt svag udvikling, der forværres af flere faktorer, blandt hvilke jeg vil nævne den store afstand målt i tusinder af kilometer, økarakteren, de vanskelige klimatiske forhold ud over andre geografiske og demografiske faktorer, de høje arbejdsløshedstal, de uddannelsesmæssige og kulturelle problemer osv.
Det ultraperifere begreb er ikke pludselig opstået i Maastricht. Indtil det blev nævnt i traktaterne, har disse områder gennemgået en lang historisk udvikling parallelt med Unionens udvikling fra Rom-traktaten til i dag. For det franske område eksisterede der allerede en anerkendelse af de særlige vilkår for de franske oversøiske departementer i Rom-traktatens artikel 227. For det spanske område indeholdt tiltrædelsestraktaterne til De Europæiske Fællesskaber for Spanien en særlig protokol, den såkaldte 2. protokol, som omhandlede alle de særlige forhold ved tiltrædelsesordningen for De Kanariske Øer, ifølge hvilken de politikker, som dengang - for elleve år siden - udgjorde kernen i De Europæiske Fællesskaber, ikke skulle gennemføres for De Kanariske Øer. For det portugisiske område er de særlige vilkår for anvendelse af fællesskabsretten på Azorerne og Madeira indeholdt i selve tiltrædelsestraktaten. De særlige vilkår for integrationen af det, vi kalder ultraperifere områder, er blevet ændret i løbet af årene, idet de respektive tiltrædelsesordninger er blevet tilpasset integrationsprocessen og Unionens opbygningsproces.
De særlige forhold, som er bestemmende for vilkårene for anvendelse af fællesskabsretten i de ultraperifere områder, er i det væsentlige indeholdt i POSEI-programmerne, hvori der tages højde for fjern beliggenhed og økarakter - POSEIDOM for det franske område, POSEIMA for det portugisiske område og POSEICAN for det spanske område - og i REGIS-programmet, som er et fællesskabsinitiativ. Alle programmerne er gældende og anvendes indtil 1999. Efter 1999 vil de ultraperifere områder befinde sig i en usikker situation, som vil hindre deres udvikling og vanskeliggøre den økonomiske og sociale samhørighedsproces som beskrevet i unionstraktatens artikel B. En usikkerhed, der kan føjes til mange andre usikkerheder, som gør sig gældende for Unionens fremtid, f.eks. i forbindelse med integrationen, konsolideringen og udvidelsen af Unionen. Usikkerheden skyldes særlige indre omstændigheder i de ultraperifere områder, hvis strukturelle mangler gør dem særlig følsomme over for virkningerne af det indre marked, uden at de nyder godt af ret mange af fordelene ved dette indre marked, som - i forhold til det europæiske kontinent - ikke opererer eller opererer på en meget anderledes måde i områder, der ligger tusinder af kilometer væk.
I forbindelse med regeringskonferencen, som beskæftiger sig med traktatreformen, har Parlamentet i talrige beslutninger, de ultraperifere områder i Regionsudvalget samt andre institutioner i Unionen såsom Det Europæiske Råd - navnlig på topmøderne i Madrid, Torino og Dublin - gentagne gange udtalt sig til fordel for, at man i de reviderede traktater indføjer en artikel, der tildeler de ultraperifere områder juridisk anerkendelse i kraft af den primære ret, for at gøre det muligt at anvende særlige politikker, som fremskynder deres udvikling og økonomiske og sociale samhørighed. Den konkrete udformning af denne artikel, som i det væsentlige er identisk med det forslag, der er kommet fra den spanske, den franske og den portugisiske regering på topmødet i Dublin, er den, som er angivet i den første del af min betænkning, og som jeg beder forsamlingen stemme ja til, samtidig med at jeg takker alle grupperne og alle de regionale myndigheder i de ultraperifere områder for den støtte, de har givet mig til udarbejdelsen af denne betænkning, som jeg håber - jeg gentager - forsamlingen vil stemme ja til.

Karamanou
Fru kommissær, hr. formand, mine damer og herrer, det er mig en stor glæde og ære, at jeg i min jomfrutale i dette demokratiets europæiske tempel - jeg har kun været medlem i et par måneder - får lejlighed til at udtrykke klar støtte til hr. Martins betænkning og nødvendigheden af, at vi med vægt og synlige resultater udtrykker vor solidaritet med indbyggerne i det europæiske kontinents mest fjerntliggende områder, samt at vi fører princippet om økonomisk og social samhørighed - nedfældet i Traktaten om Den Europæiske Union - ud i livet.
Vi er nødt til at optræde som følsomme indikatorer, der registrerer omtalte indbyggeres længsler, drømme, håb og de problemer, der plager dem: meget lavt BNP, høje arbejdsløshedstal, isolation, øgede transportomkostninger for varer og råvarer og mangel på skoler og uddannelsesmuligheder. Jeg selv kommer fra Grækenland, et land med mange øgrupper, og jeg kender til de problemer, som disse områder står med.
Den Europæiske Union er forpligtet - både i kraft af juridiske forpligtelser, men hovedsagelig i kraft af en moralsk forpligtelse og af retfærdighedshensyn - til at beslutte med generøsitet og engagement at styrke de juridiske, politiske og økonomiske foranstaltninger for at begrænse de regionale skævheder og kompensere for de ulemper, som den geografiske spredning og isolationen af de mest afsidesliggende regioner i Den Europæiske Union fører med sig.
Foranstaltningerne bør tilpasse EU-politikkerne til behovene i disse regioner, navnlig hvad angår beskæftigelse, transport, skatter og afgifter, social infrastruktur, teknologi og miljøbeskyttelse.
Jeg vil dog gerne gøre opmærksom på, at der mangler en europæisk helhedspolitik og -strategi, der fremmer de lige udviklingsmuligheder for Den Europæiske Unions øregioner, en effektiv imødegåelse af deres problemer og en væsentlig styrkelse af deres økonomiske konkurrencedygtighed.
Hvis alle disse opgaver skal lykkes, kræver det, at der udarbejdes og vedtages en europæisk helhedspolitik, der stadfæstes i den nye traktat, og som gælder både for de omtalte områder i den yderste periferi og for samtlige Den Europæiske Unions øområder.

Costa Neves
Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, indledningsvis vil jeg takke hr. Fernández Martín for betænkningen og for den metode, han har valgt at basere sit arbejde på, idet den har medført, at han har været i kontakt med mange regioner og mange mennesker og således tolker mange europæiske borgeres opfattelse.
Betænkningens titel er tankevækkende, og det samme er forslaget til beslutning, hvori der anmodes om, at der i den reviderede traktat indføjes en ny artikel om regionerne i den yderste periferi. Repræsentanterne for borgerne i de femten EU-medlemsstater vil med denne indsats til fordel for syv regioner, herunder dem, der afviger mest fra de gennemsnitlige udviklingsparametre, sikre, at borgerne i de omhandlede regioner omsider kan identificere sig med det europæiske projekt.
Vedtagelsen af den foreliggende betænkning har således stor politisk betydning, idet det hermed fastslås, at Den Europæiske Union tager hensyn til de eksisterende forskelle regionerne imellem og dermed understreger gensidigheden i konvergensprocessen, hvorunder regionerne tilpasser sig Den Europæiske Union, og denne tilpasser sig regionerne. Denne gensidighed er den afgørende forskel mellem et Europa med et ansigt, med en personlighed, og et formløst Europa. Europa-Parlamentet skal endnu en gang vise, at det ønsker et Europa, som borgerne kan identificere sig med, fordi det på samme tid lever op til de store internationale udfordringer og tager hensyn til alle borgernes behov.
Regionerne i den yderste periferi har alvorlige udviklingsproblemer. Forholdet mellem de mindst og de mest udviklede regioners udviklingsniveau er i målestokken en til fem, hvilket er økonomisk og socialt uacceptabelt. Den Europæiske Unions støtte skal permanent tilpasses de specifikke problemer.
En af de foranstaltninger, der foreslås til fordel for regionerne i den yderste periferi, er effektiv underordning af alle Den Europæiske Unions politikker og foranstaltninger under princippet om økonomisk og social samhørighed. Desuden foreslås det, at der i traktaten indføjes en artikel om tilpasning af politikkerne og iværksættelse af særforanstaltninger, som tager hensyn til de særlige vilkår i regionerne i den yderste periferi. For det tredje foreslås det, at POSEI-programmerne styrkes, for at de kan leve op til forventningerne. Endvidere stilles der forslag om tilpasning af POSEIMA-programmerne, således at de effektive aspekter videreføres, og de udvides til at dække nye områder. På Azorerne skal POSEIMA-programmet udvides til fiskerisektoren, styrkes i energisektoren og åbnes for de små og mellemstore virksomheder. Strukturfondsmidlerne foreslås koncentreret i de regioner, der har mest behov herfor. Og hvorfor ikke overføre de midler, der ikke er blevet udnyttet i andre regioner, til de dårligst stillede? For det femte understreges vigtigheden af, at projekter i disse regioner også kan finansieres af Samhørighedsfonden, som ikke er nået ud til regionerne i den yderste periferi, på trods af at disse er nogle af de hårdest ramte af nedskæringen af de offentlige udgifter som følge af konvergenskravene for den fælles valuta. Endelig pålægges også medlemsstaterne et medansvar for bekæmpelsen af udviklingsmæssige skævheder, som er yderligere blevet forværret, i form af støtte til transport- og energiområdet og iværksættelse af særforanstaltninger på skatte- og afgiftsområdet.
Måtte medlemsstaternes repræsentanter, der på regeringskonferencen beskæftiger sig med mange og komplekse spørgsmål, reagere behørigt på denne udtryksfulde påmindelse fra Europa-Parlamentet. Det er virkeliggørelsen af princippet om økonomisk og social samhørighed og et udtryk for det europæiske projekts politiske mission, der her bekræftes.

Aldo
Hr. formand, kære kolleger, de franske oversøiske departementers integrering i Fællesskabet er et forhold, der har været nedfældet på papir siden 1958. I henhold til EF-Domstolens faste praksis er der ingen tvivl om dette.
Trods bestemmelserne i Romtraktatens og dernæst Unionstraktatens artikel 227, stk. 2, som på visse områder foreskriver en nærmere fastlæggelse af betingelserne for anvendelsen af fællesskabsretten i disse departementer, lader det imidlertid til, at EF-Domstolen giver den retlige ligestilling forrang for en nødvendig erkendelse af de økonomiske og sociale forhold i disse regioner.
De initiativer, Europa-Parlamentet har taget igennem nogen tid, og specielt initiativerne i dag er en logisk følge af det forhold, at samtlige EU-institutioner har indset de strukturelle handicap, de syv regioner i Fællesskabets yderste periferi lider under og det knap så gode resultat af de store anstrengelser, der er gjort for at vise europæisk solidaritet gennem specifikke foranstaltninger. I øvrigt er alle initiativerne med henblik på at lempe visse fællesskabsregler for at tage hensyn til den manglende udvikling i disse regioner blevet sat ud af kraft af EFdomstolen ved den indskrænkende fortolkning, den foretager af specificitetsbegrebet.
Der udtrykkes i Unionstraktatens artikel 130 A en politisk vilje uden fortilfælde, hvad angår den økonomiske og sociale samhørighed, selv om jeg skal minde om, at de fire franske regioner i Den Europæiske Unions ydre periferi, dvs. hovedparten af disse regioner, som Kommissionen i dag betegner som de fattigste regioner i Unionen, ikke modtager støtte fra Samhørighedsfonden, jf. Unionstraktatens artikel 130 B, på grund af deres tilhørsforhold til et moderland, hvis samlede bruttonationalprodukt er af en sådan størrelse, at de pågældende regioner udelukkes fra støtte.
Det er meningen, at bestemmelserne i det beslutningsforslag og i den protokol, vi har fået forelagt, skal korrigere denne dårligt udtænkte integrering gennem en væsentlig ændring af Unionstraktatens artikel 127, stk. 2. Hvis disse ændringer vedtages af regeringskonferencen, vil de give disse regioner en retlig stilling, som ville gøre det muligt for fællesskabsinstanserne - gennem den afledte ret og på alle områder - at tilpasse alle politikker efter de enkelte regioners særlige karakteristika.
Hr. formand, kære kolleger, befolkningen i regionerne i Fællesskabets yderste periferi og i særdeleshed befolkningen i de regioner, der producerer bananer, spørger sig selv - efter offentliggørelsen af interimsrapporten fra panelet vedrørende den fælles markedsordning for bananer - hvad følgerne vil blive af denne integrering, og hvilken grad af solidaritet, de vil kunne regne med, og hvad den fællesskabspræference, de vil opnå, nærmere vil bestå i.
Fernandez Martin-betænkningen, som er stærkt relevant, giver os lejlighed til at vise vores politiske vilje til at give disse regioner nogle juridiske midler i hænde, som kan sikre deres fulde udfoldelse inden for Den Europæiske Unions rammer, samtidig med at vi tager hensyn til og respekterer de særlige miljømæssige forhold i de pågældende regioner.

Vallvé
Hr. formand, fru kommissær, jeg vil først og fremmest ønske forfatteren til denne betænkning, hr. Fernández Martín, til lykke, for det er virkelig lykkedes ham at udarbejde en strålende betænkning om de ultraperifere områder. Det drejer sig om nogle dårligt stillede områder, der har vanskeligheder i Den Europæiske Union. For få dage siden fejrede vi 40-årsdagen for Rom-traktaten, og jeg husker, at Paul-Henri Spaak inden udarbejdelsen af Rom-traktaten sagde, at et frit marked ikke var tilstrækkelig grund til at sikre en harmonisk og ensartet udvikling af alle regionerne i Den Europæiske Union, at de rigeste regioner ville udnytte denne markedsunion, og at de fattigste regioner ville lide skade. Der har været områder i Europa, som har lidt en sådan skade, nemlig bjergområder eller grænseområder, og her i dag taler vi helt konkret om de ultraperifere områder. Jeg håber, at Parlamentet en anden dag vil tage det konkrete problem med øområderne op, som også er et emne, der fortjener at blive taget i betragtning.
For disse ultraperifere områder er deres svage økonomiske og sociale udvikling og naturligvis deres fjerne beliggenhed et problem, og det er vigtigt, at Den Europæiske Union er opmærksom på dette. En af de vigtigste måder, hvorpå man kan imødegå dette problem, er at give disse områder det nødvendige politiske selvstyre, hvorved de lokale myndigheder får mulighed for at kende problemerne til bunds og træffe beslutninger uden at være afhængige af ordrer, som kommer fra mange kilometers afstand.
Selvstyre kan være den meste effektive måde at løse disse problemer på. Jeg mener, at det med henblik på den økonomiske og sociale samhørighed er Den Europæiske Unions ansvar at yde den nødvendige hjælp til disse områder.

Novo
Hr. formand, mine damer og herrer, fru kommissær, det har længe været vanskeligt at opnå enighed i spørgsmålet om indførelse af en særlig retlig status for regionerne i Fællesskabets yderste periferi, som anerkender de særlige vilkår i disse regioner, der er karakteriseret ved stor afstand, økarakter, vanskelige topografiske og klimatiske forhold, som hæmmer deres udviklingsmuligheder og hindrer dem i at nå op på samme udviklingsniveau som Unionens øvrige regioner. I Maastricht-traktaten anerkendes disse særlige vilkår i en erklæring i bilaget til traktaten. Med GUE/NGL-Gruppens aktive medvirken vedtoges POSEI-programmerne, som på grund af manglende retsgrundlag var af midlertidig karakter, hvilket er uforeneligt med de ovennævnte problemers permanente karakter.
I dag hersker der enighed om, at der på regeringskonferencen skal indføjes en bestemmelse i traktaten om anerkendelse af begrebet beliggenhed i Fællesskabets yderste periferi. Dette krav begrundes udmærket i hr. Martíns glimrende betænkning, som vi vil stemme for. Men det vigtigste er dog, at nye politiske retningslinjer fremover giver den nye retlige status et konkret indhold. Med henblik herpå er det afgørende, at fællesskabspolitikkerne tilpasses de særlige vilkår i disse regioner; at foranstaltningerne under POSEIprogrammerne omstruktureres og styrkes; at der udvikles fiskale politikker og handels- og toldpolitikker, som kan bidrage til at fremme de lokale investeringer; at der sker en tilpasning af landbrugs-, fiskeri- og industripolitikkerne, således at de tager hensyn til de lokale produktionsvilkår og bidrager til at fremme en diversificering; og at forsyningen med råstoffer og forbrugsvarer sikres såvel som en udbygning af de lokale transportnet, således at indbyggerne reelt får mulighed for at bevæge sig frit.
Hr. formand, mine damer og herrer, for befolkningerne på Azorerne og Madeira har anerkendelsen af deres status som regioner i Fællesskabets yderste periferi stor betydning. Det har vi længe kæmpet for. Men endnu en gang skal det understreges, at det altafgørende for, om offentligheden vil kunne registrere en ændring af forholdene, vil være de konkrete politikker, som fremover bliver vedtaget med henblik på at kompensere for de regionale ulemper.

Schroedter
Hr. formand, også jeg mener, at ordføreren i denne betænkning virkelig dokumenterer et meget stort engagement til fordel for udvikling af regionerne i den yderste periferi. Han har redegjort virkelig udførligt for målet, nemlig at sikre en optimal og i videst muligt omfang selvstændig udvikling under disse meget specielle vilkår, og bragt mange nye impulser på bane. Men det er nu mærkværdigt, for betegnelsen »regioner i den yderste periferi« siger ikke noget om, hvad det virkelig drejer sig om. Det drejer sig nemlig ikke om regioner i Europa, men om regioner i Atlanterhavet, i Det Indiske Ocean og i Mellemamerika, om gamle koloniområder og militærbaser.
Den udvikling, Europa har ønsket, var ikke altid den, som folk på stedet ønskede. Udnyttelsen af regnskovsområder til et europæisk rumfartscenter i Mellemamerika med konsumforsyning fra Paris, det er ikke det, vi forstår ved en selvstændig regionaludvikling. Derfor hilser vi alle forslag i betænkningen velkommen, som skal sørge for, at der reelt sker en selvstændig regionaludvikling i disse områder, og anmoder ordføreren om, at han også accepterer vores ændringsforslag, der vil forcere overvindelsen af monokulturen i disse områder og støtter hans tiltag i denne retning.
Vi er ikke indforstået med, at der er et selvstændigt kapitel, fordi denne gamle kolonisituation dermed cementeres. Vi anser det for rigtigt, at man i en protokol ganske udførligt kommer ind på de specielle forhold i disse områder, og vi mener, det er tilstrækkeligt for at tilgodese disse regioner.

Correia
Hr. formand, regionerne i Den Europæiske Unions yderste periferi er karakteriseret ved en situation med strukturelt svag udvikling, der forværres af en række ugunstige socioøkonomiske og geografiske forhold af permanent karakter, som forårsager, at det gennemsnitlige BNP i disse regioner er et af de laveste i Den Europæiske Union. I erkendelse heraf har Fællesskabet for at neutralisere de ulemper, der er betinget af disse regioners økarakter og fjerne og isolerede beliggenhed, oprettet en række instrumenter, hvoraf særlig skal nævnes vedtagelsen af POSEI-programmerne og indføjelsen af en erklæring som bilag til traktaten om regionerne i Fællesskabets yderste periferi.
Denne hensyntagen til de fjerntliggende regioners særlige problematik begrænsedes en del i 1994, hvor anvendelsesområdet for POSEI-programmernes instrumenter og mekanismer reduceredes til kun at dække en del af de hidtil omfattede støtteområder. Det er derfor nødvendigt at indføje en artikel i traktaten om Den Europæiske Union, som endegyldigt anerkender begrebet beliggenhed i Fællesskabets yderste periferi og dermed muliggør en sammenhængende indsats fra Den Europæiske Unions side i form af specifikke foranstaltninger under hensyntagen til princippet om økonomisk og social samhørighed.
I forlængelse af Europa-Parlamentets tilkendegivelser og krav om hensyntagen til de særlige vilkår i de fjerntliggende regioner, der efterfulgtes af andre initiativer, forelagde den portugisiske, spanske og franske regering regeringskonferencen et fælles forslag om indføjelse af en ny artikel i traktaten vedrørende regionerne i Den Europæiske Unions yderste periferi og en protokol som bilag til traktaten, der fastsætter de særlige vilkår for gennemførelsen af specifikke foranstaltninger i medfør af den afledte ret.
De ændringsforslag, der blev vedtaget i Udvalget om Institutionelle Spørgsmål, styrker og præciserer de forslag, som tidligere var blevet forelagt regeringskonferencen, på to punkter. For det første understreges nødvendigheden af en udtrykkelig anerkendelse af begrebet regioner i den yderste periferi med henblik på at sikre lige muligheder og økonomisk og social samhørighed. For det andet foreslås det, at der i forbindelse med traktatændringen indføjes en bestemmelse om anerkendelse af de fjerntliggende regioners autonomi. Formålet med sidstnævnte forslag er at sikre, at de autonome regioners kompetente organer bliver informeret om lovgivningsinitiativer, der vedrører disse regioner, således at de autonome institutioner får mulighed for at drøfte dem, før de opføres på Rådets dagsorden med henblik på behandling. Hvilket i øvrigt er i overensstemmelse med det, der foreslås i Dublin II-udkastet, for de nationale parlamenters vedkommende.
Jeg benytter lejligheden til at sende en hilsen til Madeiras og Azorernes befolkning og udtrykke mit inderlige håb om, at de fremover vil nyde godt af reelle udviklingsmuligheder.

Girão Pereira
Hr. formand, mine damer og herrer, indledningsvis vil jeg gerne takke ordføreren, hvis betænkning viser, at han har et stort kendskab til de særlige vilkår, der gør sig gældende for befolkningerne i regionerne i Den Europæiske Unions yderste periferi.
Disse regioner kæmper også med alvorlige klassiske strukturproblemer, men det er vigtigt at sondre mellem strukturproblemer og problemer forbundet med den afsides beliggenhed. De særlige hindringer i form af stor afstand, økarakter, begrænset areal, vanskelige topografiske og klimatiske forhold medfører en meget stor afhængighed af omverdenen og afspejles i det lave BNP pr. capita, som stadig er en kendsgerning på trods af de yderst positive virkninger af POSEI-programmerne, navnlig POSEIMA-programmet for Azorerne og Madeira.
Det er ikke tilfældigt, at disse regioner alle har et BNP, som ligger langt under EF-gennemsnittet. Sondringen mellem strukturproblemer - som ganske vist er meget store og dybtgående, men dog med tiden vil kunne løses - og geografisk betingede problemer, som nødvendigvis er af blivende art, er efter vores mening i sig selv en begrundelse for at indføje en bestemmelse i traktaten om en juridisk garanti, som gør det muligt at give disse regioner en reel særbehandling. En sådan lille tilføjelse til traktaten vil muliggøre en tilpasning af fællesskabspolitikkerne, således at der kan ydes effektiv støtte til strategiske sektorer i disse regioner, såsom transport-, energi- og telekommunikationssektoren, uden at dette er til hinder for at videreføre alle de andre hidtil ydede former for støtte.
Endelig er det nødvendigt på grundlag af de indhøstede erfaringer med gennemførelsen af programmerne at korrigere for begåede fejl og forbedre foranstaltningerne på visse områder, kort sagt at foretage en række tilpasninger svarende til befolkningernes ønsker og prioriteter.

Sierra González
Hr. formand, man vil ikke kunne forstå forslagene i denne betænkning, hvis man ikke er opmærksom på de formelle problemer, der er opstået for overholdelsen af princippet om økonomisk og social samhørighed, når det skal anvendes på de interventioner, der er rettet mod udviklingen af de ultraperifere områder. Disse problemer har understreget det tvingende nødvendige i at udforme en permanent specifik statut, som omhandler de særlige forhold i disse områder og giver de iværksatte politikker et juridisk instrument, der danner et effektivt grundlag for en gennemførelse af specifikke foranstaltninger i overensstemmelse med områdernes særlige vilkår.
Betænkningen udmærker sig ved at løse dette problem med et forslag om, at man i traktaten indføjer et retsgrundlag for en særlig behandling af disse regioner. Derudover udmærker den sig ved i forslaget om en protokol som bilag til traktaten at komme ind på andre aspekter, som gør en særlig behandling af regionerne i den yderste periferi nødvendig.
Blandt disse aspekter kan nævnes, at de ultraperifere regioners særlige forhold berettiger, at Unionen yder dem en udvidet støtte ud over POSEI-programmer, som er begrænsede på grund af deres tydeligt kompenserende beskaffenhed; at POSEI-programmerne, som i vidt omfang forveksler strukturproblemerne med problemerne omkring regionernes afsides beliggenhed, ikke garanterer en stabil udvikling i de ultraperifere områder; og at det ikke er tilstrækkeligt at iværksætte foranstaltninger for at tilpasse Fællesskabets politik eller for at kompensere for den geografiske beliggenhed - man skal snarere undersøge de konkrete behov og få skabt klarhed, så der ikke opstår usikkerhed efter 1999.
Vi mener, at betænkningen baserer sig på disse realiteter, og vi er enige i dens filosofi. Vores gruppe er enig i betænkningen, hvilket er bevist ved den kendsgerning, at ordføreren for udtalelsen fra Udvalget om Institutionelle Spørgsmål, som er medlem af vores gruppe, Antonio Gutiérrez Díaz, også har givet sin fulde støtte til denne betænkning, fordi den repræsenterer et vigtigt udgangspunkt for at opnå en økonomisk og social samhørighed i de ultraperifere områder.

Medina Ortega
Hr. formand, jeg vil gerne som de forrige talere ønske ordføreren til lykke med hans fremragende arbejde. Jeg vil også gerne sige velkommen til parlamentsmedlem Segura Clavel, der som repræsentant for det spanske parlament har taget plads i den officielle loge i dag. Samtidig vil jeg gerne lykønske vores næstformand, parlamentsmedlem Gutiérrez Díaz, for hans strålende udtalelse om dette emne på vegne af Udvalget om Institutionelle Spørgsmål.
Jeg vil gerne understrege, at størstedelen af indlæggene her i aften er kommet fra medlemmer, der bor på disse øer. Men jeg vil naturligvis gerne takke for de indlæg, der er kommet fra medlemmer, vi kunne kalde »kontinentale«, som hr. Gutiérrez Díaz selv, fru Karamanou, hr. Vallvé og fru Schroedter. Jeg tror, at forståelsen i Parlamentet for situationen i de ultraperifere områder er meget stor i øjeblikket.
Men frem for alt, hr. formand, ønsker jeg at henvende mig til kommissæren, fru Wulf-Mathies, som har en udmærket forståelse for problemerne i disse områder, og gøre opmærksom på, at vi på nuværende tidspunkt under regeringskonferencen endnu ikke har behandlet spørgsmålet om den juridiske statut for de ultraperifere områder. Det er ikke fordi, der endnu ikke eksisterer en juridisk statut, for det gør der til en vis grad i kraft af artikel 227, i kraft af Spaniens og Portugals tiltrædelsesakt til De Europæiske Fællesskaber og i kraft af andre tilkendegivelser af den afledte fællesskabsret såsom forordning 1911/91 for De Kanariske Øer. Jeg konstaterer, at Europa-Kommissionen har støttet forslagene om at give regionernes juridiske statut et mere stabilt retsgrundlag gennem en særlig artikel og en protokol, og jeg vil gerne bede Kommissionen, gennem kommissær Wulf-Mathies og de øvrige tilstedeværende medlemmer af Kommissionen, om at være opmærksom på, at der ikke er tale om et tilfældigt indfald. Jeg vil gerne korrigere en af de forrige bemærkninger og sige, at disse områder ikke er tidligere kolonier. Lige fra begyndelsen har f.eks. De Kanariske Øer, Azorerne og Madeira været en integreret del af det nationale område. Det er en europæisk befolkning, der har slået sig ned i disse områder, og på nuværende tidspunkt beder vi blot om, at man tager hensyn til de særlige vilkår for denne europæiske befolkning, som bor tusinder af kilometer fra Europas centrum, hvis situation er en anden, og som derfor bør være omhandlet af Fællesskabstraktaten.

Ainardi
Hr. formand, fru kommissær, selv om vi har at gøre med en positiv betænkning, giver den alligevel anledning til en række kritiske bemærkninger. Efter en snes år med integrering i Fællesskabet rangerer de oversøiske departementer stadig som de dårligst stillede regioner i Den Europæiske Union. De økonomiske og sociale indikatorer er stadig langt fra tilfredsstillende; specielt er arbejdsløsheden meget høj.
Trods iværksættelsen af specifikke programmer, trods indsprøjtningen af nationale og europæiske bevillinger fortsætter den økonomiske og sociale situation med at forværres. Med det indre marked og iværksættelsen af Maastricht-traktaten blev den europæiske opbygnings integrationselement forstærket i de oversøiske departementer.
I kraft af harmoniseringen og den tvungne tilpasning i medfør af traktaten er visse særlige karakteristika, bl.a. på det fiskale område, såsom havneafgifterne og visse undtagelser, blevet sat ud af kraft eller under streng kontrol fra Kommissionens side. Erfaringen har vist, at Erklæringen om regionerne i Fællesskabets yderste periferi, der er tilføjet traktaten som bilag, men som ikke har nogen bindende juridisk karakter, ikke har ydet nogen beskyttelse imod følgerne af dereguleringen, eftersom den har prioriteret gennemførelsen af det indre marked højest.
Det er derfor nødvendigt, at regeringskonferencen sikrer, at de oversøiske departementer og regionerne i den yderste periferi i den nye traktat tillægges en særlig status, det med et dobbelt formål: at iværksætte særlige foranstaltninger til fordel for disse regioner og at tillade undtagelser fra fællesskabsreglerne, så længe de ikke er nået op på Den Europæiske Unions gennemsnitlige økonomiske og sociale niveau.
En sådan traktatmæssig anerkendelse af de oversøiske departementers særlige status ville gøre det muligt at sikre en udvikling af en ny type baseret på regionernes specifikke muligheder, idet man dermed rådede bod på det store handicap, som ligger i at være en fjernt beliggende ø. Endelig ville en udvikling af denne type gøre det muligt for befolkningen i disse lande langt om længe at blive herre over deres egen udvikling.

Ephremidis
Hr. formand, vi siger ja til hr. Martins betænkning af forskellige årsager, men hovedsagelig fordi den indfører et nyt begreb »ultraperiferitet« og kræver nye foranstaltninger ud over den sædvanlige støtte via regionalpolitikken og særprogrammerne med supplerende foranstaltninger.
På denne baggrund siger vi ja. Vi bør imidlertid gøre opmærksom på, at den tankegang, der ligger bag, er inkonsekvent. Vi leder med lys og lygte efter disse randområder i Det Indiske Ocean og andre fjerntliggende have, hvis eneste relation til det europæiske kontinent er, at de engang var bundet til Europa med kolonialistiske bånd. Det er helt i orden, at vi støtter dem. Men vi glemmer de mange græske øer i Det Ægæiske Hav, især i den nordlige del, hvor den græske og således også den europæiske kulturs vugge stod, og som er en uadskillelig del af det europæiske kontinent. Betænkningen taler ikke om deres ultraperifere beliggenhed og om de øer, der ligger i samme eller længere afstand fra Den Europæiske Unions centrum og som oplever en ubeskrivelig armod og affolkning på grund af manglende støtte. Derfor kræver vi i anledning af denne betænkning - jeg kan ikke sige, at vi kræver det inddraget i forslaget, for vi har ikke stillet noget ændringsforslag, men den kompetente kommissær lytter - at denne politik udvides til ovennævnte øgruppe, som lider under affolkning og ydermere under den tyrkiske ekspansionisme, der hindrer udviklingen af turismen som den eneste kilde til overlevelse for disse mennesker.

Wulf-Mathies
Hr. formand, først vil jeg gerne lykønske ordføreren, hr. Fernández Martín, med denne betænkning, hvormed han for første gang har gjort Europa-Parlamentet opmærksom på samtlige regioner i den yderste periferi. Betænkningen og forslaget til beslutning henviser til de specielle ulige forhold, som disse regioner er konfronteret med. De nævnte problemer svarer også til de bekymringer, som erhvervsfolk i de ultraperifere regioner gav udtryk for under vores samtaler i sidste uge i anledning af mit besøg på øen Réunion, og her har jeg i virkeligheden kunnet konstatere, at vi bevæger os ret langt væk fra det, vi normalt forstår ved Europa, og derfor anser jeg det for vigtigt, at man i den forbindelse altid tager hensyn til det.
I øvrigt er Deres krav også i overensstemmelse med de anliggender, som forskellige erhvervsaktører beskrev flere gange under mit besøg. Alt dette bekræfter mig i min overbevisning om, at disse regioner også fremover har brug for særlige ordninger. Kommissionen har siden 1989 bestræbt sig på at tage hensyn til disse specielle forhold i programplanlægningsdokumenterne. Det gælder også for de i 1991 og 1996 vedtagne programmer om fællesskabsinitiativet REGIS I og REGIS II, som der allerede er gjort opmærksom på.
Kommissionen er ligesom Parlamentet af den opfattelse - og det blev også gentaget flere gange af formand Santer - at Unionens koncept for områderne i den yderste periferi skal bekræftes, uddybes og styrkes. Den er også gået ind for det udkast til en traktatartikel, som Spanien, Frankrig og Portugal i fællesskab har foreslået på regeringskonferencen, samt for en protokol og også bekræftet det på sidste regeringskonferencemøde, hvor dette emne jo var på dagsordenen.
Desværre må vi nemlig konstatere, at der stadig hyppigere sættes spørgsmålstegn ved POSEI-konceptet i mangel af et klart retsgrundlag. Således har Kommissionen f.eks. fastslået, at det ved diskussioner i Rådet om forslag til fordel for områderne i den yderste periferi sommetider er vanskeligt at få medlemsstaterne til at anerkende de forpligtelser, som Fællesskabet har indgået inden for rammerne af POSEI-programmerne, og det viser EFDomstolens seneste dom eller seneste forhandling også tydeligt. Det er derfor nødvendigt at fremme konceptet og dermed tilvejebringe den nødvendige klarhed, retssikkerhed og transparens for områderne i den yderste periferi for at styrke deres sammenhold med Den Europæiske Union.
Med hensyn til strukturfondsinterventionen vil jeg blot komme ind på de bekymringer, der er givet udtryk for med henblik på støtten efter 1999, og udtrykkeligt fremhæve en gang til, at regionerne i den yderste periferi som Fællesskabets fattigste regioner også fremover har krav på højeste støttetrin. Jeg deler i øvrigt ordførerens opfattelse med hensyn til at forbedre kohærensen i fællesskabspolitikken over for regionerne i periferien. For koordinering af Kommissionens tjenestegrene findes der allerede en interservicegruppe, og jeg mener, at vi også i fremtiden kan forbedre samarbejdet yderligere netop med repræsentanterne for regionerne i den yderste periferi.
Lad mig derfor takke ordføreren endnu en gang. Kommissionen vil sammen med Dem fortsat arbejde på at forbedre situationen for regionerne i den yderste periferi.

Formanden
Mange tak, fru kommissær Wulf-Mathies.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.00.

Decharge
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende betænkninger:
A4-0138/97 af Kellett-Bowman for Budgetkontroludvalget om meddelelse af decharge til bestyrelsen for Det Europæiske Center for Udvikling af Erhvervsuddannelse (Thessaloniki) for gennemførelsen af dets budget for regnskabsårene 1994 og 1995; -A4-0139/97 af Kellett-Bowman for Budgetkontroludvalget om meddelelse af decharge til bestyrelsen for Det Europæiske Institut til Forbedring af Leve- og Arbejdsvilkårene (Dublin) for gennemførelsen af budgettet for regnskabsåret 1995.
Kellett-Bowman
Hr. formand, disse to dechargebetænkninger burde ikke behandles i denne sene aftentime her i Bruxelles, de skulle have været behandlet som en del af den generelle dechargeforhandling onsdag formiddag under sidste mødeperiode i Strasbourg. Grunden til, at disse betænkninger er forsinket, er, at Rådet ikke havde givet os sine henstillinger om decharge. Disse blev omsider modtaget i sidste uge, og jeg vil gerne takke Rådet for at sende dem til os, da det gør det muligt for Parlamentet at behandle henstillingerne om decharge i april, som det kræves i bestemmelserne.
Lad mig først vende mig til Det Europæiske Institut til Forbedring af Leve- og Arbejdsvilkårene i Dublin. Jeg vil gerne takke Revisionsretten for dens beretning. Jeg er gode venner med Revisionsretten, men jeg vil gerne fremsætte to bemærkninger til dens beretning. Den første er, at den tidlige udgave sivede ud i Danmark, inden der var mulighed for at komme med indsigelser, hvilket bragte Instituttet i forlegenhed, og for det andet er tonen på engelsk uacceptabel. Jeg er ligeglad med, om revisoren havde en dårlig rejse og ikke fandt sit hotel rart; sprogbrugen i denne beretning bør ikke forekomme igen. Det fremgår måske ikke klart på de øvrige sprog, men de fremgår meget klart på engelsk.
Vanskelighederne for disse små organer er, at de ikke er store nok til at have deres egen finansinspektør. Det betyder, at der skal anvendes mange midler fra forskudskontoen for at tilfredsstille leverandørerne, og det er meget vanskeligt for dem at adskille ansvaret mellem den anvisningsberettigede, regnskabsføreren og finansinspektøren. Jeg ser med tilfredshed på skridt fra Kommissionens side til at forsøge at rette op på denne situation ved at gennemføre Parlamentets henstilling om at udnævne en finansinspektør på deltid. Jeg ser frem til muligheden for, at finansinspektøren i Bruxelles kan foretage påtegningen ad elektronisk vej, hvilket skulle fjerne den kritik, som Revisionsretten rejser. Det glæder os meget, at Budgetkontroludvalget anbefaler Parlamentet at meddele decharge til Dublin-Instituttet.
Jeg vender mig så til Erhvervsuddannelsescentret, som nu er i Thessaloniki. Der er to henstillinger her, en for 1994 og en for 1995. Jeg beklager, at Rådet ikke er til stede. Det er anden gang, det ikke er her ved en vigtig lejlighed. Det var genstridighed i Det Europæiske Råd, som gjorde, at man så sig om i hele Det Europæiske Fællesskab for at finde et europæisk organ, hvis kontrakter ikke indeholdt et mobilitetskrav for de ansatte. Derfor besluttede man at flytte Centret fra Berlin til Thessaloniki. Det er Rådet, der er slynglerne, der er Rådet, der var genstridigt, og det er skyld i de problemer, der siden er opstået. Havde man ønsket at gøre det af med Centret, havde man formentlig ikke kunnet gribe det an på en bedre måde.
Men efter at have bebrejdet Rådet regner vi så med, at Kommissionen prøver at redde stumperne. Spørgsmålet er, om den har reddet stumperne eller ej. Vi kunne i Budgetudvalget ikke anbefale decharge for 1994, som skulle have fundet sted i april sidste år, fordi Revisionsretten gav os færten af nogle meget usædvanlige omstændigheder, hvor bestyrelsen og direktøren var nødt til at lokke ansatte til at flytte fra Berlin til Thessaloniki. Jeg understreger, at de ikke med deres gode vilje tog til Grækenland, men den omstændighed, at de personer, der ikke havde mobilitetskrav i deres kontrakter, meget tit havde sociale forpligtelser, som gjorde, at de valgte at arbejde der, forpligtelser over for ældre generationer, børn med et dårligt helbred osv., de skulle være det samme sted. Vi hørte om disse problemer, hvorfor vi udsatte dechargen for 1994, og Revisionsretten forelagde endnu en beretning for os for 1995, som afslørede nogle af de meget usædvanlige skridt, som bestyrelsen og direktøren var nødt til at tage for at holde CEDEFOP i live, for at overtale de ansatte til at tage til Thessaloniki. Nogle af dem rejste dertil af lutter loyalitet over for institutionen og på grundlag af, at de forventede, at de på et senere tidspunkt ville opnå dégagement . Disse personer har været gode EU-tjenestemænd og er blevet behandlet lurvet af Rådet, men Kommissionen burde være kommet på sine hvide heste og have forsvaret dem, og det gjorde den ikke.
Jeg vil rose direktøren, da det under disse vanskelige omstændigheder er lykkedes ham at holde Centret i gang, og jeg tror, vi kan se fortrøstningsfuldt på fremtiden og se frem til, at der kommer et godt produkt fra institutionen.
Jeg har fået nok af Kommissionen, og jeg tror, at dette vil blive vist på baggrund af, at der er stillet to ændringsforslag til denne dechargebetænkning. Det ene af hr. Garrigo Polledo på vegne af Det Europæiske Folkepartis Gruppe og det andet af fru Wemheuer på vegne af Den Socialistiske Gruppe. Vi ønsker over for Kommissionen at tilkendegive vor utilfredshed med det, der er sket. Jeg overlader det til hr. Tappin at tale om ændringsforslagene, da han i Budgetudvalget har spillet en meget nyttig rolle i forbindelse med alle organerne og har været en meget stor hjælp i forbindelse med især dette. Jeg har stor respekt for Kommissionens beføjelser, og jeg opfordrer den til at bruge sine beføjelser til at støtte ofrene for denne bemærkelsesværdige afgørelse fra Rådet om at flytte Centret fra Berlin til Thessaloniki. Vi anbefaler decharge, til trods for problemerne, og roser samtidig direktøren for den måde, hvorpå det er lykkedes ham at holde centret i gang.

Tappin
Hr. formand, jeg vil gerne komplimentere hr. Kellett-Bowman for hans to betænkninger. Jeg vil gerne udelukkende koncentrere mine bemærkninger om spørgsmålet om CEDEFOP i Thessaloniki. Der er to ting, som jeg gerne vil fokusere på.
For det første personalespørgsmålet. Som hr. Kellett-Bowman sagde, er der ikke nogen medlemmer af Rådet, som er hovedpersonen i det store problem, vi har med CEDEFOP, til stede her for at lytte til vore og Revisionsrettens anker i forbindelse med personalespørgsmålet. Jeg har medfølelse med kommissær Liikanen, som næsten behandles som en tennisbold, da han lobbes frem og tilbage mellem Parlamentet og Rådet i et forsøg på at løse et problem, som han ikke har skabt, men derimod Rådet.
Det bør påpeges over for kommissæren, at både hr. Kellett-Bowman og jeg selv har arbejdet meget hårdt på at forsøge at opnå dégagement til det personale, der fortsat er i Thessaloniki, Berlin og andre hovedstæder og institutioner, og som på grund af vilkårene i deres kontrakt, som oprindelig var CEDEFOP, ikke ønsker eller er utilfredse med flytningen til Thessaloniki. Vi har ført korrespondance i denne forbindelse, og i den henseende har vi af mangel på en tilfredsstillende løsning stillet et ændringsforslag på vegne af både De Europæiske Socialdemokraters Gruppe og Det Europæiske Folkepartis Gruppe for at få løst dette problem i år.
Vi anmoder kommissæren om at bruge sine bedste kneb og evner både som politiker og som kommissær til at opnå dégagement til det personale, der på nuværende tidspunkt er utilfredse med den forkerte flytning til Thessaloniki. Denne flytning hindrer hr. Van Rens i at udvise økonomisk stringens i Thessaloniki.
Det andet spørgsmål vedrører bygninger. Revisionsretten har med rette rejst spørgsmålet om den rystende kontrakt, der blev indgået mellem Rådet og den græske stat om opførelsen af en ny bygning. Selv om Den Europæiske Union har foretaget to udbetalinger, er byggeriet endnu ikke påbegyndt. Dette er fuldstændig utilfredsstillende ud fra Parlamentets synspunkt, og på budgettet for 1997 har vi fastfrosset betalingen for i år, indtil der er gjort visse fremskridt.
Dette bringer mig til min sidste bemærkning. Uden parlamentets undersøgelsesbeføjelser var mange af problemerne med Thessaloniki og andre institutioner ikke blevet bragt frem for dagens lys. Jeg opfordrer Kommissionen til som led i budgetproceduren for 1997 at forelægge harmoniseringen af bestemmelserne for decharge til alle organerne, således at Parlamentet kan få en vis kontrol med dechargen.
Afslutningsvis komplimenterer jeg hr. Van Rens. Han er blevet placeret i en utaknemlig position med hensyn til at skulle lede Thessaloniki. Han udfører et storartet stykke arbejde, men for at parafrasere Winston Churchill: Giv ham værktøjet, så han fortsat kan fungere som lederen af et organ og ikke med den ene hånd bundet på ryggen.

Malone
Hr. formand, jeg vil gerne komplimentere hr. Kellett-Bowman for hans fortræffelige betænkning. Jeg vil indskrænke mine bemærkninger til Dublin-Instituttet. Jeg ved, at Instituttet sætter stor pris på den indsats, hr. Kellett-Bowman har gjort, og for den velovervejede reaktion i hans betænkning. For nylig besøgte jeg Dublin-Instituttet i min egenskab af at være et medlem, der repræsenterer Dublin. Som medlem af Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender var jeg interesseret i at se, hvordan arbejdet foregik der. Jeg fandt, at det udfører sine opgaver på en åben, samvittighedsfuld og fuldstændig rigtig måde.
I sidste uge havde medlemmer af Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender lejlighed til at deltage i en meningsudveksling med direktøren for Dublin-Instituttet, og den forelagte betænkning viser klart, at DublinInstituttet forvaltes omhyggeligt. Jeg er derfor enig i, at der bør gives decharge for 1995.

Liikanen
Hr. formand, som tidligere talere var inde på, blev afgørelsen om at flytte CEDEFOP til Thessaloniki truffet på topmødet. Hr. Kellett-Bowman og hr. Tappin har aktivt fulgt sagen, som desværre omfatter vanskelige afgørelser på personligt plan. Der er stadig visse tjenestemænd, som finder situationen utilfredsstillende. For Kommissionens vedkommende er vi rede til at gøre det, vi kan for dem, der ønsker at blive overført til Luxembourg. Jeg skrev et brev til vore tjenestegrene i et forsøg på at finde løsninger til disse.
For de øvrige kan vi finde løsninger i de enkelte tilfælde. Vi er rede til at se nærmere på dem med et åbent sind. Desværre forkastede Rådet enstemmigt vore bestræbelser på at finde en løsning med henblik på dégagement som led i udvidelsen. Parlamentet så meget mere positivt på muligheden for dégagement . Der har ikke været noget tegn på, at Rådets holdning vil blive ændret.
For det andet må jeg sige, at Kommissionens fagforeninger er stærkt imod løsningen i form af dégagement , som kun vil gælde for én del af personalet. De mener, at hvis der findes en løsning af denne art, bør den stå åben for alle. Jeg beklager derfor, at der ikke findes nogen let løsning. Under alle omstændigheder skal vi huske, at de tjenestemænd, som har arbejdet og stadig arbejder på grundlag af personalevedtægten, har ret til en førtidspensioneringsordning. Den er ikke særlig generøs, men den garanterer en vis grundlæggende sikkerhed for dem.
Jeg vil se nærmere på mulighederne her, men de er desværre temmelig begrænsede.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær Liikanen.
Inden jeg erklærer forhandlingen for afsluttet, giver jeg ordet til ordføreren.

Kellett-Bowman
Hr. formand, jeg havde håbet, at vi kunne have fået et tilstrækkeligt svar fra Kommissionen, så de to grupper kunne tage deres ændringsforslag tilbage. Det er ikke sket. Jeg beklager, at Kommissionen ikke er i stand til at tage sig af disse personer, som jeg har kaldt ofre. De er ofre uden egen skyld, og det er ynkværdigt, at Kommissionen ikke er i stand til at finde en måde at hjælpe dem på.

Liikanen
Må jeg spørge om, hvilken løsning hr. Kellett-Bowman foreslår?

Kellett-Bowman
Hr. formand, lad mig sige det rent ud. Den løsning, jeg gerne vil se, er den, der følger det løfte, som jeg mente, at hr. Tappin og jeg selv fik af den kommissær, der lige talte. Det er derfor, jeg er sur.

Formanden
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.00.

Omstilling af fiskeriaktiviteter
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er anden betænkning (A4-0141/97) af Baldarelli for Fiskeriudvalget om forslag til Rådets beslutning om en specifik foranstaltning til fremme af omstillingen af visse fiskeriaktiviteter, som udøves af italienske fiskere (KOM(96)0682 - C4-0037/97-96/0308(CNS)).

Baldarelli
Hr. formand, fru kommissær, som de, der har fulgt denne betænkning, har haft mulighed for at konstatere, er der tale om en vigtig betænkning, der omfatter en del af den italienske fiskerflåde, og den er samtidig en betænkning, der markerer en vending af tendensen til overkapacitet inden for flåden, som også kan benyttes som eksempel for fiskeriet i andre lande.
Den omstillingsplan, vi skal udtale os om her, udspringer klart af forhold, der tager hensyn til de vanskeligheder, som denne form for fiskeri har mødt med hensyn til at overleve. Der er her i det væsentlige tale om drivgarnsfiskeriet i Italien, hvor der var udstedt et for stort antal tilladelser - næsten 690 fartøjer er udrustet til denne form for aktivitet - hvilket har ført til en situation med meget stærk miljøpåvirkning. Nu er man gået bort fra denne betragtning for at søge at fremme en omstillingsplan under hensyntagen til FN's retningslinjer og de retlige forpligtelser, som Den Europæiske Union har påtaget sig via en af den selv udstedt forordning, der fastlægger maksimumslængden for drivgarn til 2, 5 km, og ligeledes under hensyntagen til en meget intens debat, der bl.a. har foregået her i Europa-Parlamentet, vedrørende disse nets farlighed for visse arter, særlig hvaler, kaskelotter og delfiner.
Fra dette synspunkt hersker der følgelig en bevidsthed, der rækker videre end det regelsæt, som vi skal tage stilling til, også selvom vi er klar over, at det centrale punkt ikke så meget er at afskaffe denne form for fiskeri - som også har visse historiske sider, og som altid har været udøvet - som den side, der angår den bæredygtige udvikling.
Vi må derfor nedsætte antallet af disse licenser og sørge for, at en del af flåden indstiller denne aktivitet, samt at en del af den omstilles. Hertil kræves en stærk involvering af fiskerne, og planen bærer først og fremmest træk af frivillighed. I denne retning er også parlamentsudvalget gået ved bl.a. at tage hensyn til overenskomst, der er underskrevet i Italien mellem fiskeriorganisationerne, fagforeningerne og det italienske fiskeriministerium, og som netop bygger på frivillighed i forbindelse med gennemførelsen af denne plan, der anvender fællesskabsressourcer, der er til rådighed for Italien - og altså ikke yderligere ressourcer - en plan, der naturligt giver lejlighed til at opfylde ikke blot fiskeskippernes, men også fiskernes behov.
Vi har ændret Kommissionens forslag ved at fastsætte, at Fællesskabets støtte ikke blot skulle vedrøre rederne, men tillige fiskerne, og ikke blot fiskere, der er statsborgere i unionslande, men tillige fiskere fra tredjelande, idet talrige fiskere fra tredjelande, særlig Tunesien og Algeriet, udøver denne form for fiskeri. Dette synes os følgelig at være et meget væsentligt princip for ligebehandling af de enkelte arbejdstagere.
Men når dette er sagt, gør vi os tillige klart, at der findes visse former for manglende overensstemmelse på området. Der er en betydelig uoverensstemmelse mellem det forhold, at den økonomiske situation er meget bedre for nr. 1-områderne og naturligvis ikke er den samme for de områder, der ikke hører under mål nr. 1. Som følge heraf finder vi, at der er tale om uoverensstemmelser, der burde afhjælpes, når man skal gennemføre planen i hele Italien og følgelig med de foranstaltninger, Italien skal iværksætte.
Fra et politisk synspunkt finder vi det yderligere først og fremmest væsentligt, at man ikke fortsat kriminaliserer denne form for fiskeri. Vi er klar over, at man kan give fiskerne et meget væsentligt signal ved tillige at foreslå forskningsaktiviteter, der vil gøre det muligt at fastslå den virkelige indvirkning, også på baggrund af de iagttagelser, der er gjort af miljøorganisationerne samt fiskernes egne organisationer.
Som følge heraf vil vi bl.a. gennem disse instrumenter kunne overvinde nogle radikale standpunkter, som i øjeblikket bevirker, at der fortsat består sociale spændinger.

Crampton
Hr. formand, jeg vil gerne komplimentere hr. Baldarelli for med denne anden betænkning at forsøge at begrænse eller i det mindste til dels at løse problemet med fiskeri med drivgarn i Middelhavet. Jeg ønsker ikke at sige særlig meget, men jeg mener, at hr. Baldarelli har udarbejdet en meget god betænkning; det er en afbalanceret betænkning, og jeg mener, at vi alle bør støtte den.
Vi ved, at fiskeri med drivgarn er uacceptabelt, da bifangsten af delfiner, skildpadder osv. ikke kan accepteres, og mange miljøorganisationer har gjort os opmærksom på, at dette bør bringes til ophør, og det er vi vist enige i. Men en omstilling kan selvfølgelig ikke gennemføres på én gang, vi kan ikke bringe det til ophør øjeblikkeligt, vi er nødt til at give det tid. Lad mig også sige, at selv om denne betænkning vedrører omstillingen af den italienske fiskerflåde eller en del af den italienske fiskerflåde, gør italienerne ikke noget ulovligt. Vi accepterer, at fiskeri med drivgarn er en dårlig fangstmetode; Parlamentet gav udtryk for dette for to år siden, da det stemte om Fraga-betænkningen, og vi venter stadig på, at Kommissionen forelægger et initiativ med henblik på fuldstændig at få det bragt til ophør. Vi skal nemlig huske på, at selv om vi taler om italienerne nu, anvender praktisk talt alle de andre fiskerinationer i Den Europæiske Union også en eller anden form for drivgarn.
Jeg støtter derfor denne betænkning. Jeg komplimenterer hr. Baldarelli, og jeg håber, at denne i det mindste opnår Parlamentets respekt og bliver vedtaget, og at vi i det mindste begynder at løse dette miljøproblem.

Langenhagen
Hr. formand, debatten om dette punkt har i stor udstrækning været meget modsætningsfyldt, emotionel og personlig. Derved er det ikke ligefrem blevet lettere at søge efter en løsning. Har man siddet en lang periode i Fiskeriudvalget, så ved man, hvor meget vi tager os af fiskernes bekymringer og problemer i alle medlemsstater, altså også i Italien. Bevarelse af arbejdspladser har altid stået og vil altid stå i centrum for vores arbejde. Den italienske fiskeriplan, der nu skal stemmes om, er et resultat af forhandlinger mellem italienske producentorganisationer, redere, fagforeninger, den italienske regering og EuropaKommissionen. Det drejer sig om omstilling til nye fiskeriaktiviteter.
Flåden omfatter knap 700 fartøjer, der anvender indtil 2, 5 kilometer lange drivgarn til fangst af tun og sværdfisk i Middelhavet. Det er imidlertid økonomisk urentabelt at anvende disse drivgarn og derfor ikke længere forsvarligt. Længere garn har været forbudt i EU siden slutningen af 1991 med forordning nr. 345/92. Planen indskrænker udstedelsen af licenser for drivgarn og forudser, at disse skal konfiskeres og tilintetgøres. De med planen forbundne omkostninger og finansieringsmuligheder er udarbejdet detaljeret.
Foranstaltningen garanterer de berørte fiskere finansiel støtte ved omstilling af deres fiskeriaktiviteter. Derfor har Fiskeriudvalget med stort flertal tiltrådt den forelagte plan. Heri indgår fem ændringsforslag vedrørende princippet om frivillighed, kontrol og disciplinering af alle skibe i Middelhavet samt om støtte også til ikke-europæiske fiskere på italienske skibe. PPE tilslutter sig den konsensus, der omsider er fundet, inden for rammerne af Italien-planen og afviser efter omhyggelig overvejelse resolut de nye ændringsforslag, vi har fået forelagt.

Eisma
Hr. formand, grækerne og spanierne taler om en labyrint af garn. I Middelhavet forekommer der undertiden drivgarn af en længde på 25 kilometer. De 690 italienske fiskerfartøjers drivgarn har en gennemsnitslængde på omkring 12 kilometer. Det er sammenlagt afstanden fra Gibraltar til Izmir og tilbage igen. Man kan slet ikke forestille sig den ødelæggende virkning heraf, inklusive den uønskede, men dødelige bifangst.
For mig er det klart. Omstillingsplanen er nødvendig, det er blot en skam, at Kommissionen i sit forslag slet ikke klart påviser, om og hvordan garnene destrueres. Desuden giver Kommissionens forslag kun få garantier for ansvarlig anvendelse af europæiske midler. Jeg ser også af min gode ven Baldarellis betænkning, at han er tilhænger af en frivillig plan. Jeg håber, fru Bonino ikke accepterer frivilligheden, men vil demonstrere, at det er tale om forpligtelse.
Hr. formand, jeg finder det ærgerligt, at Baldarelli-betænkningen viser så lidt commitment med hensyn til reelt at afskaffe drivgarnsfiskeriet. Det er ikke godt hele tiden at henvise til lande som Algeriet, som også bruger drivgarn. Jeg synes, Italien skal påtage sig sit eget ansvar. Vi kan hjælpe i den forbindelse, og derfor er det af stor betydning, at den finansielle godtgørelse først gives, når der findes gode kontrolmekanismer, og garnene faktisk destrueres. I den henseende har jeg på Det Europæiske Liberale og Demokratiske Partis Gruppes vegne stillet tre ændringsforslag til A, B og C, og jeg håber, og jeg forventer også, at fru Bonino som repræsentant for Kommissionen vil acceptere disse ændringsforslag.

Tamino
Hr. formand, jeg vil først og fremmest på De Grønnes vegne erindre om, at mange undersøgelser har vist, at fiskeri med drivgarn ikke er selektivt, og vi finder, således som det mange gange er blevet nævnt også her i Europa-Parlamentet, at den eneste løsning på den eksisterende situation er at forbyde at benytte drivgarn af en hvilken som helst længde i Middelhavet.
For at nå dette mål finder vi, at der bør indgås en aftale med alle de lande, der ligger ud til Middelhavet, så meget mere som det nuværende krav om 2, 5 km for det meste ikke overholdes. Netop i dette øjeblik får jeg at vide, at der er iagttaget fiskerfartøjer i Middelhavet, der benytter drivgarn på ca. 8 kilometers længde.
I denne situation finder jeg det nødvendigt at nå frem til en omstilling af den nuværende flåde, der benytter drivgarn af en type, der er farlig for ligevægten i Middelhavet. I sammenhæng med denne mulige omstilling finder vi de forslag, der er fremsat af Kommissionen og parlamentsudvalget med de nye ændringsforslag, rigtige. Vi er i øvrigt fuldt enige i disse forslag undtagen på et enkelt punkt, idet vi faktisk ikke kan forstå, hvorfor der i en aftale om et europæisk regelsæt skal henvises til overenskomsten med fagforeningerne. Men herudover vil jeg alene gentage, hvad hr. Eisma allerede har sagt, nemlig at det for at opnå disse bidrag er nødvendigt at inddrage nettene, for at undgå, at disse videresælges og ligeledes udbredes inden for Middelhavsområdet, således at man kommer til at betale for ikke at have løst problemet.

Kindermann
Hr. formand, jeg hilser hr. Baldarellis betænkning velkommen i den nuværende form med de i Fiskeriudvalget vedtagne kompromisforslag. Han anerkender Kommissionens forslag som et godt grundlag, understreger de juridiske rammer, hvori forslaget er integreret, og han varetager det socioøkonomiske ansvar for alle fiskere, der befinder sig på den pågældende italienske båd. Med al det sprængstof, som spørgsmålet om drivgarnsfiskeri rummer, skal det dog understreges, at det i dag ikke drejer sig om et generelt forbud mod drivgarnsfiskeri i Middelhavet. Det siger det foreliggende forslag netop ikke noget om.
Vi skal her holde os til de eksisterende juridiske rammer, og de tillader endnu anvendelse af drivgarn, der er indtil 2, 5 km lange. Det er Rådets opgave at ændre de eksisterende juridiske rammer, efter at Europa-Parlamentet på grundlag af et forslag til retsakt fra Kommissionen allerede i september 1994 har udtalt sig for omgående afskaffelse af drivgarn. For så vidt fritager de her foreslåede foranstaltninger os ikke for at holde konsekvent fast ved nu engang trufne beslutninger og fortsat bakke et forbud op mod økologisk ikke forsvarligt drivgarnsfiskeri.
Når det foreliggende forslag alligevel kan betragtes som et skridt i retning af et generelt farvel til drivgarnsfiskeriet, så ligger det i, at omstillingsplanen fastlægger finansielle incitamenter for de pågældende fiskere, for at de definitivt og fuldstændigt giver afkald på denne form for fiskeri og således frivilligt går ud over de eksisterende juridiske rammer.
Det er ordførerens fortjeneste, at han ikke kun tager hensyn til de økologiske spørgsmål, men også til de berørtes situation. Jeg minder her blot om den kendsgerning, at det i forbindelse med de berørte regioner næsten udelukkende drejer sig om mål 1-områder, hvor der kun findes få alternativer til fiskeriet. Hvad der også skal fremhæves, er det ansvar, han varetager over for de fiskere, der stammer fra tredjelande, men som arbejder på italienske skibe. Vi glæder os over den omstrukturering af Italiens FIUF-midler, som der er taget højde for til omsættelse af planen, men udtaler os for, at den fastsatte tidsplan overholdes nøje.
Til slut, og her er kredsen igen sluttet med hensyn til økologi, vil jeg gerne særlig fremhæve kravet fra Fiskeriudvalget om ligeledes at integrere de tredjelande, der fisker i Middelhavet, for at nå frem til ordninger med dem, der i det mindste respekterer, at drivgarn højst må være 2, 5 km lange.

Burtone
Hr. formand, kære kolleger, jeg finder det hensigtsmæssigt på dette punkt i forhandlingen at gentage - hvad ordføreren allerede har gjort, men hvad jeg endnu en gang vil understrege - at vi ikke taler om en hvilken som helst sektor. Vi taler om et område, der endnu giver arbejde og eksistensmuligheder for mange familier, navnlig i den sydlige del af Italien, nemlig netop den del, der er hårdt plaget af arbejdsløshed. Vi taler om en sektor, hr. formand, som har meget gamle traditioner, vi taler om en aktivitet, der forener arbejde, traditioner og kultur. Men det skal dog siges - for det er helt utvivlsomt sådan - at et intensivt fiskeri, der er styret af flåder, der er tilknyttet store økonomiske interesser, som ofte ligger uden for selve Italien, har ført til en udtynding af de pattedyr, der lever i Middelhavet, og bragt hele økosystemet i fare.
Heraf følger den beslutning, der mange gange er truffet i forskellige nationale og internationale institutioner om at begrænse visse former for fiskerivirksomhed. Det omstillingsprogram for den italienske sværdfiskeriflåde, der er til drøftelse, imødekommer disse nye krav om beskyttelse af miljøet og bevaring af Middelhavet, men på grund af de forbedringer, der navnlig er indført af ordføreren, tror jeg, at der også er mulighed for at imødekomme visse holdninger og visse krav af socio-økonomisk beskaffenhed, der er rejst i Middelhavsområdet. Programmet betyder nemlig ikke en autoritær og arrogant nedlæggelse, det går ikke i retning af et støttet udvikling, men man ønsker at fremme et forslag, der har til formål at beskytte befolkningen og samtidig undgå sociale spændinger. Jeg finder, at ændringsforslag 15 og 16 kan lette dette forløb og gøre de fremsatte forslag mere fleksible og mere acceptable for operatørerne.
Hr. formand, ofte kender man ikke grænsen mellem en energisk indgriben over for miljøet og skjulte studehandler. Der vil komme et øjeblik, hvor man endelig må gøre sig klart, om der er tale om en indsats for beskyttelsen af delfinerne, eller om der er tale om interesser med tilknytning til andre økonomiske sektorer og segmenter, der konkurrerer med sværdfiskeriet.

Varela Suanzes-Carpegna
Hr. formand, fru kommissær, parlamentsmedlemmer, drivgarnsfiskeriet er ved at blive en ægte ildprøve for samtlige fællesskabsinstitutioners troværdighed. Navnlig for Parlamentets troværdighed. Og endnu mere for vores troværdighed i Fiskeriudvalget, hvor munden ofte er fuld af snak om ansvarligt fiskeri og om selektive fiskeredskaber. Ved adskillige lejligheder har vi fordømt disse fiskeredskaber og krævet, at de definitivt udryddes. Nu drejer det sig om at undersøge Kommissionens forslag i forbindelse med den italienske regerings plan om at omstille fiskeriet med drivgarn i Middelhavet. Vi havde gerne set en større overbevisning og større garantier for deres definitive udryddelse, men vi må støtte den italienske regerings beslutning om at træffe foranstaltninger til fremme af en frivillig omstilling, som vi - i lyset af den planlagte, retfærdige og nødvendige støtte - håber vil være et incitament for fiskerne til definitivt at ophøre med brugen af drivgarn, således som det fremgår af den italienske regerings seneste holdning på det sidste Ministerrådsmøde som svar på det spanske forslag.
Vi er derfor, fru kommissær, generelt enige i Kommissionens forslag samt i det kompromis, der er opnået i hr. Baldarellis anden betænkning. Og efter vores mening er der begrundet håb om, at der efter den nye italienske holdning i Rådet snart vil være det længe ønskede flertal, for at ingen mere skal ty til argumenter om, at andre vil fortsætte brugen af disse garn, for derefter selv at blive ved med at bruge dem, vel vidende at de er skadelige, og for at vi ikke skal vente på, at der igen opstår konflikter mellem fiskerne eller med økologer, eller at der udøves pression mod vores eksport eller kritik mod vores bekostelige kontrolforanstaltninger, men gøre det, vi skal gøre, og som dette Parlament allerede har anmodet om, nemlig forbyde dem og definitivt udrydde dem.

Viola
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, jeg vil først og fremmest redegøre for, hvorfor jeg og yderligere seks italienske medlemmer af Det Europæiske Folkepartis Gruppe ikke har fundet det hensigtsmæssigt at underskrive to af de ændringsforslag, der vil blive forelagt forsamlingen i morgen. Der er tale om to ændringsforslag, der ikke indgår i det møjsommeligt opnåede kompromis inden for grupperne og Fiskeriudvalget. Og særlig når det har været vanskeligt at komme frem til aftaler, foretrækker vi ikke at rokke ved dem. Dette vil sige, at vi ikke ønsker, at der på ny skabes det i øvrigt absolut ubegrundede klima af mistillid, som allerede har kostet udsættelse af drøftelsen i Strasbourg, og som vi ikke finder, at man bør risikere at genoplive, fordi vore fiskere i dag først og fremmest har brug for den hurtigst mulige gennemførelse af Rådets afgørelse og endelig at få sikre forhold med henblik på den nu nært forestående fiskerisæson.
Hertil kommer, at disse ændringsforslag, selvom man generelt kan være enig i dem, rokker meget lidt ved det væsentlige. Fra et menneskeligt synspunkt er det derimod nødvendigt at få accepteret det ændringsforslag, der udstrækker den støtte, der er tiltænkt de italienske fiskere, til tillige at omfatte fiskerne fra tredjelande, almindeligvis Magreb-landene der naturligvis også skal betrygges.
Afslutningsvis vil jeg rette en appel til kommissæren, fru Bonino, om at tage alle mulige initiativer til at finde et sted - som f.eks. Det Almindelige Råd for Fiskeriet i Middelhavet - hvor man kan nå frem til en aftale mellem Unionen og tredjelandene om, at de regler og forbud, som Unionen indfører på sit eget område, skal udstrækkes til ligeledes at gælde de øvrige lande. Det er utåleligt for de italienske fiskere og mere i almindelighed for alle fiskerne i Den Europæiske Union, at det sværdfiskeri med drivgarn, der er forbudt for dem, stadig kan fortsættes af de øvrige lige uden for deres dør og på større områder og med større fordele i forhold til i går, af flåder fra Japan, Korea eller Magreb-landene.
I sidstnævnte henseende håber jeg, at Unionen konsekvent og sammenhængende vil beskytte sin egen fiskeripolitik også i denne sektor inden for Euro-Middelhavsassocieringsaftalerne.

Imaz San Miguel
Hr. formand, denne betænkning er opstået som følge af en aftale mellem den italienske regering og Europa-Kommissionen for at omlægge den italienske flåde, der anvender drivgarn. Overtrædelserne, der finder sted på grund af den lille rentabilitet ved brug af garn med en længde på under 2, 5 km, har givet anledning til gentagne protester og endog til en trussel om handelssanktioner fra USA som følge af dommen fra en international handelsret.
Planen understreger, at drivgarn ikke er rentable. Det er fiskeredskaber, som bør forsvinde definitivt fra disse farvande, og derfor foreslår den en tilbagetrækning og en omstilling. Der er således tale om hensigtsmæssige foranstaltninger, og jeg beder blot Kommissionen gøre en indsats for, at disse garn virkelig forsvinder, at de trækkes tilbage og ikke overgår til andre ikke-fællesskabsflåder. Men denne tilbagetrækning giver anledning til et stort socialt problem i et område som Syditalien, som er særlig ramt af arbejdsløshed og mangel på økonomisk aktivitet. Det er derfor en vigtig støtteplan, som gør det muligt for denne flåde at omstille sig og finde nye former for fiskeri. Det er nødvendigt, at Den Europæiske Union udviser denne solidaritet med den italienske fiskerflåde. Derfor vil jeg gerne ønske Kommissionen og især kommissæren til lykke.
Fru kommissær, denne plan bør gøre det muligt at bane vejen for en definitiv løsning af problemet med drivgarn i Den Europæiske Union. Den italienske situation er vanskelig med 677 implicerede fartøjer. Med gennemførelsen af planen bør det blive muligt at finde en løsning i Rådet, som også omfatter omstillingen af flåderne i Atlanterhavet - bestående af mindre end 60 engelske, irske og franske fartøjer i alt.
Europa-Kommissionen har ansvaret for at fremsætte et nyt forslag til Rådet med henblik på at forsøge at nå til en aftale. Fru kommissær, hvis De udelukker Østersøen fra et forslag om totalt forbud på grund af dette fiskeris særlige forhold, hvis De udelukker 12 sømile-territorialgrænsen, og der gennemføres en støtteplan i lighed med den italienske for de 60 fartøjer i Atlanterhavet, som beskæftiger omkring 300 personer, vil omkostningerne for EU's pengekasse være i størrelsesordenen 8 mio ecu. Med dette batteri af foranstaltninger vil De kunne opnå flertal i Rådet for et definitivt forbud mod disse fiskeredskaber.
Fru kommissær, jeg er overbevist om, at De med Deres sædvanlige politiske mod vil gå videre med et forslag, som garanterer opretholdelsen af de fremtidige ressourcer og den nødvendige solidaritet med den italienske, franske, engelske og irske flåde, som vil blive berørt af denne omstilling.

Bonino
Hr. formand, ærede parlamentsmedlemmer, jeg vil her i mit svar koncentrere mig om nogle punkter, der er blevet nævnt af Dem, og i almindelighed om nogle punkter vedrørende ændringsforslag, som Kommissionen ikke kan acceptere, hvilket jeg vil redegøre nærmere for.
Først og fremmest har man rejst problemet vedrørende den faktiske inddragelse af nettene og tilintetgørelsen af disse. Jeg vil forsikre hr. Eisma og ligeledes hr. Tamino om, at dette spørgsmål udtrykkeligt gentagne gange er omhandlet i den italienske plan, både for så vidt angår de tilskyndende foranstaltninger og den praktiske gennemførelse. Jeg gentager: dette er eftertrykkeligt nævnt flere gange i regeringens tekst.
Man har yderligere rejst problemet om tredjelandene. Jeg accepterer, at man kan være, og også jeg selv er foruroliget herover. Det er givet psykologisk vanskeligt senere at fastholde, at tredjelande - Japan, Korea eller andre - kan fiske med det samme redskab. Men jeg må over for de ærede parlamentsmedlemmer tilstå, at der ikke er tilstrækkelige retlige redskaber til indgreb over for disse former for fartøjer. Som mange blandt Dem ved, har vi særlig på konferencen i Venezia indledt dialoger med henblik på fastsættelse af adfærdskodekser, men ifølge gældende ret kan vi ikke gribe ind over for tredjelande i internationale farvande.
For så vidt angår visse andre ændringsforslag, særlig ændringsforslag 5 vedrørende muligheden for ydelse af godtgørelse til ikke EU-fiskere, indeholder Kommissionens forslag intet herom, fordi der intet står om det i den plan, der er forelagt af den italienske regering. Kommissionen er imidlertid rede til at erklære, at den, dersom den italienske regering ønsker at benytte sig af denne mulighed, ikke har nogen grund til at modsætte sig den, men Kommissionen havde på den anden side heller ikke nogen grund til at påbyde den. Det er klart, at dette er en åbning, men vi var ikke i stand til at påbyde den.
Et andet ændringsforslag, som Kommissionen ikke har til hensigt at acceptere, er nr. 19, fordi det vedrører et område, der ligger uden for denne form for forslag. Der er nemlig tale om et forskningsprojekt, der sandsynligvis er al ære værd, men som ikke på nogen måde vedrører det foreliggende forslag. Jeg erindrer de ærede parlamentarikere om, at dette forslag fra Kommissionen vedrører accept af en plan for omstilling af sværdfiskerifartøjerne, der er forelagt af den italienske regering. Kommissionen kan følgelig naturligvis ikke beskæftige sig med andre emneområder.
Jeg kommer nu til det materielle problem, som mange iblandt Dem har forelagt Kommissionen vedrørende fuldstændig afskaffelse af dette fiskeredskab. Jeg skal for 117. gang over for Europa-Parlamentet, der i øvrigt er helt bekendt hermed, gentage, at der på Rådets bord fra 1994 har ligget et forslag fra Kommissionen om afskaffelse af dette fiskeredskab. Der har ikke til dato været tilstrækkelig stemmeflerhed i Rådet til at vedtage dette. Dette er den rene sandhed! Som følge heraf finder jeg, at de ærede parlamentarikere, dersom de har muligheder for udøvelse af pression, bør benytte disse over for Rådet. Tilbage står, at der på det sidste rådsmøde på forslag af den spanske regering, der i øvrigt har forelagt Kommissionen en arbejdsplan med henblik på opnåelse af det endelige mål, foregik en debat, der giver Kommissionen håb om, at spørgsmålene er ved at blive modne til at blive taget op, og at der faktisk er ved at udvikle sig en åbning i visse medlemsstater, som indtil i dag har været absolut imod.
Følgelig har Kommissionen forpligtet sig til at undersøge muligheden for at gennemføre et nyt forslag, som Kommissionen, dersom forslaget ikke løber ud i futile drøftelser, hurtigt vil kunne fremsætte med henblik på opnåelse af et vist fremskridt i denne retning.
Ærede parlamentsmedlemmer, jeg gentager: Dersom De har muligheder for at udøve pression, vil Kommissionen være Dem meget taknemmelig, dersom De vil benytte dem effektivt, også over for andre fællesskabsinstitutioner, der indtil i dag har blokeret denne sag.

Baldarelli
Hr. formand, jeg siger kommissæren tak for hendes redegørelse for nogle af Kommissionens hensigter, også i forhold til den italienske regering. Jeg vil spørge kommissæren, om det er muligt, at de ændringsforslag, der er blevet enstemmigt vedtaget i Parlamentets Fiskeriudvalg, i Rådets godkendelse kan komme til at figurere som en hensigtserklæring fra Kommissionen. Jeg hentyder herved særlig til begrebet frivillig plan og de foranstaltninger, der vedrører tredjelandene. Det ville være af meget stor betydning og i overensstemmelse med Fiskeriudvalgets ønske, dersom Kommissionen kunne fremsætte en sådan erklæring.

Imaz San Miguel
Ud over at takke kommissæren for hendes forklaring vil jeg gerne stille hende et meget konkret spørgsmål: Betyder det, De sagde, at Europa-Kommissionen vil foretage en ændring af sit forslag ved det førstkommende Ministerrådsmøde, fordi den har modtaget et signal fra Rådet om, at den skal forsøge at opnå et flertal for den totale udryddelse af disse fiskeredskaber?

Eisma
Hr. formand, for godt to måneder siden havde vi en forhandling med rådsformanden i Strasbourg, og rådsformanden sagde: Kommissionen skal fremsætte et ændret forslag med hensyn til forbuddet mod drivgarn, for den nuværende situation er fastlåst. Man kan ikke finde et flertal. Mit spørgsmål til kommissæren er, nu hun har bebudet, at hun vil fremsætte et ændret forslag, hvornår hun kommer med det ændrede forslag.

Bonino
Hr. formand, ærede parlamentsmedlemmer, for så vidt angår de erklæringer, man har anmodet om, ved jeg ikke om det proceduremæssigt er muligt for Kommissionen at fremsætte en erklæring, fordi jeg håber, at planen vedrørende sværdfiskerfartøjerne kan godkendes på et rådsmøde, uden at vi skal afvente den 17. juni. I alle tilfælde vil jeg undersøge denne procedure, og i alle tilfælde kan jeg i dag her i salen udtale til protokollen, at den for så vidt angår den frivillige plan udtrykkeligt er udtalt og udviklet i den italienske regerings plan, særlig i den femte betragtning, andet punktum, i Kommissionens forslag.
For så vidt angår tredjelandene - jeg forstår, at der hermed menes fiskere fra tredjelande - gentager Kommissionen, at den ikke har omtalt disse muligheder i sit forslag, fordi de ikke fandtes i den italienske regerings plan, men at Kommissionen ikke har indvendinger mod udvidelser af denne art, dersom de italienske myndigheder påtænker sådanne.
For så vidt angår det nye forslag gentager jeg, at der siden 1994 har ligget et forslag fra Kommissionen på Rådets bord. Da visse medlemsstater har modsat sig denne plan, har Rådet aldrig kunnet eller villet vedtage dette forslag. Da der på det sidste rådsmøde om fiskerianliggender har fundet en debat om retningslinjer sted, som synes mig at have vist en vis åbning fra nogle medlemsstater side, herunder Italien og andre - jeg vil her gøre opmærksom på, at rådsmødet om fiskerianliggender fandt sted for nøjagtig fem dage siden - har Kommissionen forpligtet sig til at undersøge, om det politisk er muligt at gennemføre det nye forslag. Kommissionen ønsker ikke at give nogen en undskyldning for at fremsætte et nyt forslag, dersom det stadig vil blive blokeret politisk. Dette ville blot blive en ny toårig øvelse med forskning, undersøgelser og analyser, der ikke ville føre til noget. Kommissionen agter først at gøre det efter at have undersøgt, om der fortsat på ny kan blive tale om en lignende politisk blokering.

Formanden
Mange tak, fru kommissær Bonino.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.00.
(Mødet hævet kl. 24.00)

