Uddeling af fødevarer til de socialt dårligst stillede personer i Fællesskabet (ændring af "fusionsmarkedsordningen") (forhandling) 
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning af Siekierski for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter om uddeling af fødevarer til de socialt dårligst stillede personer i Fællesskabet - C6-0353/2008 -.
Czesław Adam Siekierski
Fru formand, fru kommissær! I dag drøfter vi et særdeles vigtigt emne - programmet for uddeling af fødevarer til de socialt dårligst stillede personer i Fællesskabet. Det er vigtigt, fordi det drejer sig om millioner af mennesker, som lever i fattigdom og har brug for særlig hjælp. Vi støtter forslaget fra Kommissionen om at øge budgettet med to tredjedele, dvs. fra 305 mio. EUR til næsten 500 mio. EUR årligt, og at udvide det udvalg af produkter, der er omfattet af programmet.
Programmet vil naturligvis ikke løse problemet med fejlernæring og fattigdom hos Fællesskabets borgere, men det vil afgjort bidrage til at mindske problemerne. Vi er imod forslaget om øjeblikkelig indførelse - jeg gentager, øjeblikkelig indførelse - af samfinansiering via statsbudgetterne, fordi dette ville kunne begrænse eller endog udelukke nogle landes deltagelse i programmet. Det ville især gælde for lande, hvor indkomsten pr. indbygger er lav, og også hvor der er budgetmæssige problemer. Dette er så meget desto vigtigere på grund af den aktuelle økonomiske krise. Jeg tror, det vil lykkes for Rådet at udarbejde et kompromis på dette område.
Vi støtter også forslaget om, at fødevareprodukter, der er beregnet til uddeling ifølge programmet, kommer fra EU. Det skal så vidt muligt være friske lokale fødevarer, og dermed støtter vi de lokale fødevareproducenter ved at øge efterspørgslen og er også sikre på, at de uddelte fødevarer er af rette kvalitet.
Der har været mange kontroverser omkring programmets retsgrundlag. Som bekendt satte Rådets juridiske tjeneste spørgsmålstegn ved Kommissionens holdning. Kommissæren kan regne med Parlamentets opbakning på dette område. Jeg deler Kommissionens holdning vedrørende fastsættelse af klare prioriteringsområder og langsigtet planlægning. Forlængelse af programmet til tre år vil medvirke til at gøre udgiften til tilgængelige ressourcer mere effektiv.
Ved at vedtage betænkningen sender Parlamentet et positivt signal til EU's borgere. Eftersom EU giver støtte til de fattigste lande i Afrika, hvilket vi naturligvis støtter, må EU ikke glemme sine egne borgere. EU's fødevareprogram til de fattigste i EU ændrer ligesom ordningerne med skolefrugt og -mælk befolkningens holdning til EU og den fælles landbrugspolitik, som har været kritiseret meget voldsomt. Borgerne skal vide, at de fødevarer, de får, kommer fra EU-programmer og finansieres med EU-midler.
Programmet bekræfter, at EU tager ansvar for de mest trængende borgere. Denne gruppe omfatter navnlig hjemløse, vanskeligt stillede familier, arbejdsløse, eneforsørgere, indvandrere, asylansøgere og personer, der er oppe i årene eller har begrænsede ressourcer. Ofte er der tale om handicappede eller endda børn.
Man bør huske på, at forandringerne i de lande, som for nylig er kommet med i EU, har givet en væsentlig indkomstmæssig lagdeling i de pågældende samfund. Derudover er uligheden med hensyn til indkomst og levestandard stadig stigende i nogle af disse lande. Det er især familier i mindre byer og landsbyer, der er berørt af fattigdom. Et stigende antal mennesker har ikke råd til de grundlæggende livsfornødenheder.
Der er nærmest dødvande i Rådet, hvor alle venter på Parlamentets holdning, og det er min klare opfattelse, at vedtagelse af min betænkning vil overbevise Den Tjekkiske Republik, som i øjeblikket har formandskabet, om, at man skal genoptage drøftelserne og finde en rationel kompromisløsning i Rådet. Lad os håbe, at det lovgivningsmæssige arbejde kan afsluttes i maj eller juni i år. Jeg vil gerne tilskynde de medlemsstater, som ikke deltager i programmet, til at være med. Endelig vil jeg gerne på vegne af millioner af indbyggere, som drager fordel af programmet, og de velgørenhedsorganisationer, som uddeler fødevarerne, samt på egne vegne takke samtlige parlamentsmedlemmer og ikke blot dem, der støttede min betænkning.
Mariann Fischer Boel
medlem af Kommissionen. - (EN) Fru formand! Inden jeg kommer nærmere ind på indholdet i dette forslag, vil jeg gerne takke ordføreren, hr. Siekierski, og medlemmerne af Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter for deres arbejde med den foreliggende betænkning.
Jeg vil gerne begynde med at sætte dagens forhandling ind i en større sammenhæng, da dette forslag ikke drejer sig om paragraffer, politiske beføjelser eller løfter, men derimod om mennesker. Millioner af europæere er ramt af de økonomisk vanskelige tider og af den hastige stigning i fødevarepriserne, vi har set siden 2007. Der er flere mennesker, end vi er klar over, for hvem manglen på tilstrækkelige fødevarer er et dagligt problem. 43 mio. europæere har ikke råd til et måltid med kød, kylling eller fisk hver anden dag. Jeg synes, det er et opsigtsvækkende antal.
Programmet for de socialt dårligst stillede personer er rettet mod de samfundsborgere, som har behov for fødevarehjælp. Folk, der er bekymret over, om de har mad til deres børn i morgen; folk, der ikke tænker over, hvad de skal spise til aften, men om de overhovedet får noget; folk, der ikke går på restaurant, bortset fra den med navnet "Resto du Cœur".
Med over 13 mio. fattige, som kan drage fordel af programmet, med 19 deltagende medlemsstater og med en ordning, som er en stabil afsætningskanal for interventionsprodukter, har dette program afgjort vist sit værd. Parlamentet erkendte dette allerede i 2006, hvor man opfordrede Rådet og Kommissionen til at give programmet varig status i fremtiden og at udvide uddelingen af fødevarer til ikke kun at være begrænset til de produkter, hvor der interveneres.
Det glæder mig, at der i hr. Siekierskis betænkning udtrykkes støtte til Kommissionens fremgangsmåde og enighed i, at det er nødvendigt at holde programmet inden for den fælles landbrugspolitik. Dette er navnlig vigtigt i en tid, hvor nogle påstår, at uddeling af fødevarer til mennesker intet har med vores landbrugspolitik at gøre.
Indtil nu har programmet udelukkende været finansieret via Fællesskabets budget. Vores nuværende forslag omfatter samfinansiering. Dette er en væsentlig ændring, men jeg mener, det er en grundlæggende forbedring af ordningen. Samfinansiering gør det muligt at skabe en bedre balance mellem de samlede midler, der er tilgængelige til denne foranstaltning, og det reelle behov. Medlemsstaterne tilskyndes til at tage større ansvar for programmets forvaltning, og det er også en måde, hvorpå vi får styrket samhørighedselementet, da samhørighedslande vil bidrage med en mindre grad af samfinansiering.
Samtidig deler jeg den opfattelse, at vi ikke må løbe den risiko, at medlemsstaterne trækker sig ud af ordningen. Vi foreslog derfor en gradvis indfasning af samfinansieringsgraden for at opretholde forskellen mellem samhørigheds- og ikkesamhørighedsmedlemsstater.
Jeg er enig i, at vi skal gøre mere for at garantere den ernæringsmæssige kvalitet af de uddelte fødevarer. Som påpeget af ordføreren kunne dette betyde medtagelse af friske produkter, som oftest er fremstillet lokalt. Men det er ikke hensigtsmæssigt at udelukke udenlandske produkter eller produkter fra lande uden for EU som foreslået i hr. Siekierskis betænkning. Dette ville indebære yderligere og besværlige kontrolforanstaltninger. Det kunne ses som et tegn på EU-protektionisme, og vores WTO-partnere kunne endog rejse tvivl om ordningen. Når det så er sagt, vil langt hovedparten af de uddelte fødevarer i realiteten blive fremstillet i EU, hovedsagelig ud fra interventionslagre og højst sandsynligt på baggrund af de tilbud, vi nu indhenter, især fra mejerisektoren.
Da velgørenhedsorganisationerne er kraftigt involveret i ordningen, giver vores forslag mulighed for at godtgøre ngo'ernes transport- og administrationsudgifter. I betænkningen foreslås det, at lageromkostningerne også skal dækkes. Jeg er i princippet positiv over for denne idé, men jeg er ikke enig i forslaget om at lade det være op til medlemsstaterne at fastsætte godtgørelsessatserne. Vi er nødt til at fastsætte den samme maksimalsats for alle deltagende lande, ikke mindst for at sikre, at programmet bliver ved med at være effektivt, og at uddelingen af fødevarer fortsat er i fokus.
Lad mig til slut understrege, at Rådet afventer resultatet af dagens forhandling og stemmeafgivning, inden det fortsætter sine drøftelser. Forhåbentlig har ministrene anvendt ventetiden konstruktivt. Og på baggrund af dagens forhandling skal der således sendes et klart signal: Glem ikke de mennesker, der står i kø ved suppekøkkenet eller venter på den næste pakke med fødevarer. Så vent ikke for længe! Vi er nødt til at give ordningen med fødevarehjælp varig status i fremtiden.
Florencio Luque Aguilar
ordfører for udtalelsen fra Regionaludviklingsudvalget. - (ES) Fru formand! Den nuværende økonomiske krise i hele Europa vil i de næste få år føre til en stigning i antallet af mennesker, som befinder sig under fattigdomsgrænsen. Dette antal er allerede oppe på 80 mio., med andre ord 16 % af verdens befolkning.
På baggrund af krisen er det yderst vigtigt, at vi forvisser os om kontinuitet vedrørende uddeling af fødevarer til de mest trængende. Interventionslagerne har indtil videre været et nyttigt værktøj, der både har sikret de fattigste mennesker i Fællesskabet fødevarer, og samtidig sikret prisstabilitet for de europæiske producenter. Disse lagre er imidlertid efterhånden ved at være tømt.
Det ville være passende, hvis det nye hjælpeprogram til de fattigste også kunne fungere som en afsætningskanal for produkter fremstillet i EU. På denne måde ville vi hjælpe landmændene med at kunne blive boende i landdistrikterne.
I henhold til Kommissionens forslag kræves det ikke, at fødevarerne ifølge programmet, udelukkende er fremstillet i Fællesskabet, da man vurderer, at dette ville være i modstrid med Verdenshandelsorganisationens bestemmelser. Jeg vil dog gerne understrege over for Kommissionen, at USA afsætter ikke mindre end 67 % af sit landbrugsbudget til fødevareprogrammer til de dårligst stillede personer, hvilket også har den yderligere fordel, at der ydes støtte til fortrinsvis landmænd og kvægavlere.
Denne procentdel står i skarp kontrast til den udgift, der foreslås i det nye fællesskabsprogram, som ville være lig med blot 1 % af budgettet for den fælles landbrugspolitik.
Agnes Schierhuber
Fru formand, fru kommissær, mine damer og herrer! Jeg vil også gerne udtrykke min oprigtige tak til hr. Siekierski for hans betænkning. Jeg vil driste mig til at sige, at han har gjort et særdeles godt stykke arbejde.
I mere end to årtier har EU haft et program til uddeling af fødevarer til de socialt dårligst stillede personer. I 2006 kunne man f.eks. således yde støtte til ca. 13 mio. mennesker i 15 medlemsstater ved hjælp af en række støtteforanstaltninger. Jeg mener, at dette program - og dette et noget, som både kommissæren og ordføreren allerede har nævnt - vil spille en vigtig rolle til opretholdelse og fremme af solidariteten inden for Det Europæiske Fællesskab, da EU efter min mening er og bliver ikke blot et økonomisk fælles marked, men også først og fremmest et værdifællesskab, hvor man er solidarisk. Ligeledes støtter jeg inden for rammerne af en moderne økosocial markedsøkonomi med de tre søjler økonomi, miljø og sociale anliggender - hvor alle tre har lige stor betydning, således at alle medlemsstater kan deltage i dette program - ordførerens opfattelse af, at programmet som hidtil skal finansieres 100 % af EU.
Jeg vil gerne understrege, at programmet, selv om det er vigtigt for os primært at anvende produkter, som er fremstillet i Fællesskabet, ikke - hvor nødvendigt - bør være begrænset udelukkende til disse produkter.
Endelig vil jeg gerne sige, at det efter min personlige opfattelse er helt indlysende, at vi skal hjælpe de allerfattigste i det omfang, vi er i stand til det. Jeg håber inderligt, som kommissæren nævnte, at et stort flertal i dag vil stemme for den foreliggende betænkning, således at vi kan sende et klart signal til Rådet.
María Isabel Salinas García
for PSE-Gruppen. - (ES) Fru formand, fru kommissær, mine damer og herrer! Allerførst vil jeg gerne lykønske ordføreren, som vi i meget høj grad er enig med om dette program, og dernæst vil jeg gerne lykønske alle involverede, fordi det i en tid med økonomisk krise er grundlæggende at opretholde et program som dette med de deraf følgende indlysende positive sociale virkninger.
Selv om vi kun er involveret i en høringsprocedure, skal vi sende et klart politisk signal fra Europa-Parlamentet i disse tider med økonomisk usikkerhed. Vi skal sende et signal fra Bruxelles og Strasbourg om, at vi ikke alene eller udelukkende er optaget af genopretningen af det finansielle system, men at vi også er fuldt bevidst om behovet for at udvikle vores socialpolitikker, navnlig de politikker, som støtter de mest trængende, dvs. de fattigste i EU.
Vi er enige med Kommissionen i, at dette program til uddeling af fødevarer fortsat skal anses for en del af den fælles landbrugspolitik af flere forskellige grunde, nemlig at europæisk landbrug har en markant social dimension, at dette program er et redskab, som virker, at vi har brug for det nu mere end nogensinde før, og at det skal fortsætte.
Vi i Den Socialdemokratiske Gruppe er ligesom ordføreren imod, at dette program samfinansieres via EU og medlemsstaterne, da dette ville indebære en forskelsbehandling mellem staterne alt efter deres velstand, hvilket derefter kunne føre til en situation, hvor programmet ikke ville blive ført ud i livet i de dårligst stillede lande.
Det er vanskeligt at forstå, hvorfor Kommissionen i en tid, hvor der er størst behov, ønsker at spare fællesskabsmidler via det mest sociale aspekt i den fælles landbrugspolitik, navnlig da der hvert år er budgetoverskud på landbrugsbudgettet.
Det er grundlæggende for os, at programmet fuldt ud finansieres af Fællesskabet. Vi er nødt til at sikre, at dette program vil nå ud til samtlige lande og navnlig de lande, hvor behovet er størst. De 43 mio. potentielle modtagere af hjælp ifølge dette program gør det nødvendigt, at vi gør en enorm indsats og ikke for enhver pris vil undgå budgetudgifter. Ja, det er sparetider, men ikke når det drejer sig om de fattigste.
Dette program skal dække hele forløbet for uddeling af fødevarer for at sikre, at hjælpen når frem til borgerne i samtlige medlemsstater. For at nå dette mål har vi i Den Socialdemokratiske Gruppe, som jeg er skyggeordfører for, fremsat et ændringsforslag om, at samtlige udgifter ved uddeling, oplagring og administration finansieres af fællesskabsmidler.
Vi er også enige med ordføreren i, at fødevarerne skal være af høj kvalitet og fortrinsvis af fællesskabsoprindelse. Denne tilgang er i overensstemmelse med Parlamentets holdning til andre tilsvarende programmer, som vi for nylig har drøftet i Parlamentet, såsom planen om at uddele frugt i skolerne.
Mange tak, det var alt.Vi håber, Kommissionen vil tage hensyn til Parlamentets holdning, når afstemningen finder sted, og frem for alt håber vi, Kommissionen vil føre denne plan ud i livet i EU snarest muligt.
Willem Schuth
Fru formand, fru kommissær, mine damer og herrer! Lad mig begynde med at gøre det klart, at uddeling af fødevarer til de dårligst stillede personer for mig slet ikke står til debat ved den kommende afstemning om hr. Siekierskis betænkning, navnlig ikke i disse økonomisk vanskelige tider. Derfor vil jeg også gerne først gøre det klart, at det ikke var let at finde frem til en fælles linje i vores gruppe. Jeg respekterer således den personlige afvigende beslutning, som ethvert medlem af gruppen måtte træffe om ikke at støtte vores påtænkte forkastelse af betænkningen.
Hvad er så grunden til, at jeg ikke kan støtte det foreliggende resultat af afstemningen i udvalget? Der er en række årsager til dette, som bestemt intet har at gøre med at yde hjælp til de dårligst stillede personer i EU i disse økonomisk vanskelige tider. Tværtimod var det med de ændringsforslag, som blev stillet af min kollega hr. Busk for Gruppen Alliancen af Liberale og Demokrater for Europa, selv om de desværre viste sig ikke at opfylde betingelserne for behandling, hensigten at give den allerede eksisterende ordning et fremtidsorienteret grundlag. Den hidtil gældende ordning er en anakronisme fra en tid med overproduktion af landbrugsprodukter, og heldigvis hører det nu fortiden til. På grund af den succesfulde afkobling af direkte betalinger er interventionslagrene konstant blevet mindre i de senere år med det resultat, at op til 85 % af fødevarerne i dag skal købes på det frie marked.
Dette har dog ændret programmets grundlæggende karakter og har resulteret i, at programmets landbrugsmæssige dimension er gået tabt. Da vi nu har med et socialt program at gøre, er vi nødt til at skabe et passende retsgrundlag for programmet. På dette punkt deler vi den opfattelse, Rådets Juridiske Tjeneste har, af, at det eneste mulige retsgrundlag i stedet for artikel 37 i EF-traktaten om den fælles landbrugspolitik er artikel 308, da programmet ellers helt åbenlyst ville være en indgriben i medlemsstaternes nationale kompetence. I betragtning af, at vores ændringsforslag ikke opfyldte betingelserne for behandling, er den eneste løsning et nyt udkast fra Kommissionen. Kommissionen bør også tage princippet om samfinansiering til sig, da det kun lokalt kan vurderes på tilfredsstillende måde, om sådanne programmer giver mening i alles øjne eller ej.
Andrzej Tomasz Zapałowski
Fru formand! I EU oplever vi for tiden en voksende social lagdeling. Vi har millioner af mennesker, der lever i fattigdom, og antallet er hele tiden stigende. Dette sker på trods af, at socialdemokraterne har været ved magten i Fællesskabet og i mange medlemsstater i flere år og siges at være på vagt over for fattigdom og ulighed. Det var meningen, at selve EU skulle være et område med generel velstand. Mange mennesker var naive og troede på det, men nu er det tid til eftertanke.
Vi skal hjælpe de mennesker i Europa, som ikke selv kan klare sig mod fattigdom og udstødelse. Der er mange af disse mennesker i de gamle EU-lande og endnu flere i de nye lande. Ud over de ødelæggende resultater af den økonomiske krise kan vi også se virkningerne af den tidligere koloniherrementalitet i de gamle EU-lande over for virksomheder og banker i de nye medlemsstater. Arbejdspladser forsvinder, og f.eks. er skibsværftsindustrien i Polen blevet ødelagt.
Hr. Siekierskis fremragende betænkning vedrører den måde, hvorpå fødevarer skal uddeles til de mest trængende. Jeg er helt enig med ham i, at Fællesskabet som helhed skal finansiere støtten til de dårligst stillede, og at fødevarerne udelukkende skal komme fra EU-lande. Støtten skal nå frem til børnehjem, centre for hjemløse og sultne børn i skoler og skal hovedsagelig uddeles af lokale myndigheder, da de har de bedste oplysninger om, hvad og hvor meget, der er behov for.
Witold Tomczak
Fru formand, fru kommissær! Fødevarehjælpeprogrammet er uhyre vigtigt i dag. Som ordføreren har skrevet, var 43 mio. mennesker i EU-25 alene underernæret i 2006, og 79 mio. var truet af fattigdom, hvilket er mere end 20 % af det samlede befolkningstal i EU. Programmet har hjulpet én ud af seks trængende. Så problemet er alvorligt, og fattigdomsfænomenet er forværret yderligere efter de seneste udvidelser af EU.
Statistikkerne viser, at programmet kun afhjælper problemet med fejlernæring, men ikke fjerner det. Det er et program, som behandler virkningerne, men ikke fjerner årsagerne. Er det ikke paradoksalt, at det er indbyggerne i landområder, som er truet af fattigdom og fejlernæring? De mennesker, der skal fremstille fødevarer, har brug for fødevarehjælp. Det er dog ikke deres egen skyld, men snarere et resultat af en given politik. Det er resultatet af en usund landbrugspolitik, som får mindre familiebrug til at gå fallit og øger antallet af mennesker, der har brug for fødevarehjælp.
Den bæredygtige europæiske landbrugsmodel fra 1997 er en propagandamyte. Mindre familiebrug skulle være et centralt element i modellen, men faktisk forholder det sig stik modsat. Det er disse landbrug, som bliver udstødt, selv om de udgør mindst 95 % af samtlige landbrug i EU. Er det ikke paradoksalt, at vi giver de fleste landbrugsmidler til dem, hvor landbrugsproduktionen koster meget, nemlig til store miljøbelastende landbrug med dyr, hvorimod landbrug med billig landbrugsproduktion kun får symbolsk støtte? Med EU's handelspolitik udsættes vi for pludselige prisstigninger, og konkurrencepolitikken har ført til salgsmonopoler og til for høje priser. Det er på høje tid, at disse politikker bliver ændret. Det er disse politikker, der har gjort fødevarerne dyre, og som er grunden til, at antallet af fattige og underernærede borgere i EU er stigende.
Jean-Claude Martinez
(FR) Fru formand, fru kommissær! Lissabonstrategien er en stor succes på i hvert fald ét område, nemlig at EU er blevet ét af de mest konkurrencedygtige områder i verden, når det drejer sig om at skabe fattigdom. Vi har således været i stand til at skabe 80 mio. fattige og 43 mio. sultende europæere, herunder ældre, som evt. dør hurtigere og dermed reducerer de offentlige udgifter, således at det er nemmere at opfylde Maastrichtkriterierne.
Bare i Frankrig serveres der 80 mio. måltider om året af velgørenhedsorganisationen "Restos du Cœur". For at kunne brødføde de fattige har vi siden 1987 haft et program til uddeling af fødevarer med et årligt budget på 300 mio. EUR. 300 mio. EUR divideret med 80 divideret med 12 giver 25 cent om måneden til uddeling af fødevarer til hver af de 80 mio. fattige. Disse fødevarer blev taget fra interventionslagrene, men siden reformen i 1992, hvor smørbjergene, mælkesøerne og de stopfyldte kølehuse blev genstand for kritik, er disse lagre blevet tømt.
I perioden 2010-2012 skal vi af hensyn til WTO og bekæmpelse af protektionisme købe fødevarer på det frie marked, hvor der også er ikkeeuropæiske varer. Vi har siden 1962 fodret vores kvægbesætninger med importeret oliefrø, og det vil sige, at vi fra 2010 også skal brødføde vores fattige med importvarer. Og alt dette skal samfinansieres i universalprincippets navn.
Men problemet - det reelle problem - er, at der efter 22 år med EU's fødevareprogram alligevel er 80 mio. fattige mennesker.
Albert Deß
(DE) Fru formand, fru kommissær! Hr. Siekierski har gjort et stort stykke arbejde med at udarbejde den foreliggende betænkning, og dette vil jeg gerne takke ham hjerteligt for. Jeg deler også hans opfattelse af, at en række mennesker, navnlig nu under den økonomiske krise, er truet af fattigdom. Det ville være en falliterklæring for Europa, hvis mennesker her i Europa skulle lide af sult.
Jeg kan dog ikke være enig i den fremførte opfattelse af, at fødevarer er blevet dyrere. Det forholder sig muligvis sådan i visse lande, men i Tyskland er det bestemt ikke tilfældet. F.eks. er prisen på mælk og smør - til dels som følge af fejlagtige beslutninger på EU-plan - lavere, end den har været i lang tid, og den har nået et niveau, som udgør en trussel for mange landbrugs eksistens.
Jeg har her en række statistikker, som viser prisen på fødevarer. I 1970 skulle en industriarbejder arbejde i 243 minutter for at kunne købe et kilo svinekoteletter, et kilo oksekød, et kilo fuldkornsbrød, ti æg, 250 gram smør, et kilo kartofler og en liter mælk. I 2008 skulle vedkommende kun arbejde 82 minutter. Det vil sige, at vedkommende kun skulle arbejde en tredjedel så lang tid for at have råd til disse fødevarer.
I begrundelsen er det anført, at der i Tyskland alene er 9 mio. mennesker, som er truet af fattigdom. En rettelse er også her på sin plads. I Tyskland er hver borger, hver person berettiget til en offentlig minimumshjælp, og derfor behøver ingen af disse 9 mio. mennesker at lide af sult.
Det er derfor vigtigt, at de midler, der her stilles til rådighed til fødevarehjælp, anvendes på steder i Europa, hvor mennesker virkelig er truet af sult. Det ville være en skandale for Europa, hvis vi ikke gjorde noget ved dette.
Luis Manuel Capoulas Santos
(PT) Fru formand, fru kommissær, mine damer og herrer! Den forhandling, som jeg helst ville deltage i, ville dreje sig om at afslutte alle hjælpeforanstaltninger over for de socialt dårligst stillede, fordi disse foranstaltninger var blevet overflødige.
Desværre er dette ikke tilfældet i øjeblikket i Europa og den øvrige verden. I EU har mange familier, som er ramt af arbejdsløshed eller social udstødelse, oplevet, at deres indtægt ikke er stor nok til at opfylde de mest basale behov, og derfor skylder vi dem at udvise solidaritet.
Det forslag fra Kommissionen, som vi drøfter, fortjener vores godkendelse, så meget desto mere som vi nu ligesom tidligere skal finde endnu en ny måde, hvorpå vi nemt kan komme af med vores budgetoverskud. Dette er ikke emnet i dag. Det er endog berettiget med en stigning i tildelingen af finansielle midler til dette program.
Jeg lykønsker også Kommissionen med dens forslag om, at denne hjælp skal komme fra landbrugsbudgettet. Ingen gruppe udviser større solidaritet end landmænd, og ingen samfundsgrupper er mere involveret i gensidig hjælp end befolkningen i landdistrikterne. Jeg er sikker på, at de europæiske landmænd med stolthed vil dele landbrugsbudgettet med de mest trængende.
Min politiske gruppe vil således forkaste forslaget fra Gruppen Alliancen af Liberale og Demokrater for Europa, som anfægter retsgrundlaget for denne forordning. Kommissionens forslag kan og skal imidlertid forbedres.
Hr. Siekierskis betænkning og også de ændringsforslag, som Den Socialdemokratiske Gruppe vil fremsætte i mødesalen, er gode bidrag, som forbedrer forslaget, navnlig vedrørende muligheden for at få lageromkostningerne dækket og den omfattende fællesskabsfinansiering af programmet.
Jeg opfordrer derfor Parlamentet til at vedtage den foreliggende betænkning og opfordrer Kommissionen til at godkende Parlamentets bidrag.
DanutBudreikait
(LT) Fru formand! Betænkningen om ændringsforslaget til Rådets forordning om uddeling af fødevarer til de socialt dårligst stillede personer i Fællesskabet fremlægges af Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter.
Jeg vil dog gerne understrege, at støtte til Fællesskabets dårligst stillede personer i lyset af den aktuelle finans- og økonomikrise antager en ny - socialpolitisk - dimension.
EU's fødevarehjælp er særdeles vigtig i krisetider, når antallet af arbejdsløse stiger, og subsistensniveauet falder.
Antallet af arbejdsløse i Litauen var i februar 16 gange så højt som antallet af ledige stillinger. Det skønnes, at der i Litauen i øjeblikket er ca. 20 % af befolkningen, som lever i fattigdom.
I 2006 fik 13 mio. EU-borgere fødevarehjælp. Det er forudses, at 16 % eller 80 mio. EU-borgene i nærmeste fremtid vil leve under fattigdomsgrænsen.
I hr. Siekierskis betænkning foreslås det, at bevare de nugældende finansieringsbestemmelser for fødevarehjælpeprogrammet, nemlig kun at tildele midler fra EU's budget, og forkaste Kommissionens forslag om at samfinansiere programmerne via EU og medlemsstaternes budgetter.
Kommissionens forslag passer bare slet ikke sammen med de økonomiske realiteter.
For mange af EU's forholdsvis fattige lande, som kæmper med konsekvenserne af krisen, ville det for nærværende være vanskeligt at bidrage til finansiering af fødevarehjælpeprogrammet. Midler fra EU's budget ville derimod, sådan som det har været tilfældet siden 1987, være en effektiv støtte til de fattigste medborgere, hvilket ville være udtryk for sand solidaritet.
Giovanni Robusti
(IT) Fru formand, mine damer og herrer! Endelig går det op for folk, at lagrene med den nye landbrugspolitik er blevet tømt, og derudover at alle midler er blevet overført til direkte støtte, og vi nu må ty til budgettet for at brødføde de sultne.
Hvis vi med graduering havde fået lidt mere ud af de godt skjulte personer, der får mere end 300 000 EUR om året i direkte hjælp, ville der muligvis i dag have været flere ressourcer til vores dårligst stillede borgere. Hvis vi skulle træffe afgørelse om, hvad der skulle afsættes til de dårligst stillede, inden produktionen finder sted, ville vi muligvis bruge langt færre midler, end hvis vi købte varerne på det frie marked, og vi ville få en politik til at støtte visse kriseramte markeder, f.eks. markedet for mælk. Hvis det kunne lykkes os at anvende de produkter, der bliver smidt ud, fordi de er tæt på udløbsdatoen eller ikke kan sælges på de almindelige markeder, ville vi muligvis slå to fluer med et smæk.
Jeg ønsker slet ikke at tænke på, at der bag en ædel sag, er et stort voksende marked for hjælp, hvor man graver dybere ned i de europæiske skatteydernes lommer på bekostning af de arme stakler, som er ved at dø af sult.
Kathy Sinnott
(EN) Fru formand! Uddeling af fødevarer til de sultne er et grundlæggende princip. Vi taler med rette om det i forbindelse med tredjelande, men erkender sjældent reel sult i Europa. Imidlertid er gnavende sult og alvorlig fejlernæring - om end uden faktisk sult - et faktum i selv de mest velstående medlemsstater.
Sult midt i al overfloden er og har altid været en skandale, og i den foreliggende betænkning forsøger vi at forbedre ordningerne for at kunne håndtere problemerne mere effektivt. Som fattig moder havde jeg grund til at være taknemmelig for den gratis mælk, der blev givet til småbørnsfamilier i 1970'erne i Irland, og for den prisnedsatte mælk, mine børn fik i skolen i 1980'erne.
Jeg vil dog gerne stille et yderlige forslag, men ikke inden for den fælles landbrugspolitik. Som følge af nogle af politikkerne inden for den fælles fiskeripolitik kastes tusindvis af ton døde spisefisk ud over fiskerbådenes ræling langs vores kyster. Det er på tide, vi sætter en stopper for dette spild. Vi skal lande disse såkaldte "kasserede fangster" og give fiskene til de personer, som er trængende, men ikke har råd til fødevarer med proteiner af høj kvalitet. Det ville være meget vanskeligt at finde en bedre og mere nærende fødevarekilde. Jeg vil gerne bede kommissæren om at tale med fiskerikommissæren om at udvide denne ordning til at omfatte fisk.
Luca Romagnoli
(IT) Fru formand, fru kommissær, mine damer og herrer! Jeg støtter helhjertet hr. Siekierskis betænkning om en fælles markedsordning for landbruget og om specifikke bestemmelser med hensyn til uddeling af fødevarer til de socialt dårligst stillede personer i Fællesskabet. Dette spørgsmål er så meget desto vigtigere i lyset af finanskrisen, hvis virkninger kan mærkes i den europæiske økonomi.
I erkendelse af det presserende behov for at opfylde behovet for fødevarer hos de socialt dårligst stillede har Europa-Parlamentet kraftigt opfordret Kommissionen og Rådet til at give det europæiske fødevarehjælpeprogram permanent status. Hvad det øvrige angår, anførte vi her i Parlamentet i marts 2008 ved vedtagelsen af en beslutning om stigende priser i EU og i udviklingslandene, at retten til en tilstrækkelig og varieret kost, som er egnet til en sund og aktiv livsstil, er en grundlæggende rettighed, som alle skal være sikret permanent.
Jeg mener, programmet for uddeling af fødevarer program til de socialt dårligst stillede forsat skal udgøre et væsentligt element i den fælles landbrugspolitik, præcis fordi den fælles landbrugspolitik virker ved at stabilisere priserne og således beskytte lavindkomstgrupperne mod prisudsving.
Jeg er dog ikke enig i de procentangivelser for samfinansiering, som foreslås i visse ændringsforslag, fordi de kunne få en række medlemsstater til at begrænse deres deltagelse i programmet. Jeg forkaster derfor de ændringsforslag, der har til formål at ændre retsgrundlaget. Jeg vil gerne understrege, at der er brug for fuld EU-finansiering af fødevarehjælpeprogrammet. Jeg går således ind for vedtagelse af forslaget til lovgivningsmæssig beslutning.
Struan Stevenson
(EN) Fru formand! Der har været fremsat divergerende synspunkter i Parlamentet her til formiddag om dette anliggende. Jeg ønsker naturligvis hr. Siekierski tillykke.
På et tidspunkt med stadig dybere økonomisk recession og mange millioner mennesker, som lever i fattigdom og er sultne, er Parlamentet naturligvis nødt til at finde måder, hvorpå vi kan hjælpe dem og yde dem fødevarehjælp. Men som kommissæren påpegede, er der 19 deltagende medlemsstater i dette projekt. Det vil sige, der er otte medlemsstater, som ikke deltager. Det Forenede Kongerige er en af de stater, og grunden er, at man anvender sin egen socialpolitik til at yde hjælp til de fattige. Man trak sig for mange år siden ud af denne ordning.
Det spørgsmål, som mange medlemsstater og Kommissionen stiller, er: Hvorfor anvender vi den fælles landbrugspolitik til at finansiere socialpolitik? Dette var helt i orden tidligere, hvor vi havde voldsom overskudsproduktion - mælkesøer, smørbjerge og oksekødsbjerge - og blev nødt til at uddele disse fødevarer til de fattige, idet budgettet for den fælles landbrugspolitik blev anvendt til at finansiere uddelingen. Men nu, hvor der interveneres meget lidt - og vi hører nu, at vi er nødt til at indkøbe fødevarer selv fra lande uden for EU og anvende budgettet for den fælles landbrugspolitik til oplagring og uddeling af disse fødevarer - er dette helt sikkert ved at blive noget, der bedre kunne håndteres via medlemsstaternes socialpolitik.
Når man betænker, at der er mennesker, som lever i dyb armod i nogle af de nye medlemsstater som f.eks. Rumænien, og mange af disse mennesker i øvrigt er selvforsynende landmænd, er det de mennesker, der er de fattigste. Alligevel fratager vi dem potentielt nogle midler - midler fra budgettet for den fælles landbrugspolitik, som kunne hjælpe dem - for at uddele denne fødevarehjælp, hvis primære modtagergruppe rent faktisk er de gamle medlemsstater som f.eks. Frankrig, Italien og Spanien. Så der gælder ikke lige vilkår ved denne fordeling af hjælp, og jeg mener, vi fremover bør være meget varsomme med, hvordan vi håndterer dette område.
Jean-Paul Denanot
(FR) Fru formand! Jeg mener, at spørgsmålet om uddeling af fødevarer til de socialt dårligst stillede personer kommer på det helt rette tidspunkt, men når alt kommer til alt, føler jeg ikke, at der med Kommissionens forslag tages hånd om problemet.
Spørgsmålet om samfinansiering vækker bekymring hos mig, og jeg føler mere, det er spørgsmålet om liberalisme - som har været dominerende for den fælles landsbrugspolitik i de sidste par år - der skal sættes spørgsmålstegn ved. Fødevareoptøjer og pludselige ændringer i fødevarepriserne er konstante indikatorer for grænserne for liberaliseringen af landbrugsmarkedet. En sådan liberalisering har altid været til skade for svage befolkningsgrupper, svage producenter og sårbare landområder.
Jeg opfordrer derfor til, at landbrugspolitikken generhverver sine rettigheder, at kontrollen genoptages på både europæisk og internationalt plan, og at det strategiske område landbrug og fødevarer ud fra både et kvantitativt og kvalitativt perspektiv ikke underkastes de rå markedskræfter.
Dette er naturligvis en hastesag, og hr. Siekierskis betænkning er en reaktion på dette presserende spørgsmål, hvilket glæder mig. Jeg håber dog, at det i forbindelse med de netop påbegyndte drøftelser om den fremtidige fælles landbrugspolitik vil blive påpeget, at den vigtigste målsætning er at antage en strukturel tilgang til bekæmpelse af den sult og fattigdom, vi ser i hele EU og den øvrige verden. Landdistrikterne er parate til at opfylde vores fødevarebehov med tilstrækkelige mængder produkter af høj kvalitet. De skal have tilført de finansielle og menneskelige ressourcer til at kunne påtage sig dette store ansvar.
Leopold Józef Rutowicz
(PL) Fru formand! Fødevare- og boligudgifterne udgør over 90 % af udgifterne i mange privatbudgetter. Fastholdelse af fødevarepriserne på så lavt et niveau som muligt har stor social og humanitær betydning. 79 mio. mennesker i EU var ramt af fattigdom og fejlernæring i 2006. Som følge af krisen og en stigning i antallet af indbyggere er problemet nu vokset markant, og antallet af mennesker, som har brug for direkte støtte i 2009, vil med sikkerhed overstige 25 mio.
Støtte er et vigtigt element i den fælles landbrugspolitik, da beholdningerne på interventionslagrene frigives, samtidig med at efterspørgslen efter fødevarer opretholdes. Jeg støtter finansiering af fødevarehjælp, navnlig via EU-midler, men suppleret med midler fra bestemte lande alt efter deres evne, fastsættelse af klare principper for tildeling af støtte, forhøjelse af hjælpefonden med mindst 200 mio. EUR i 2009, udvidelse af listen over fødevareprodukter og fastsættelse af principper for fødevareindkøb. Støtte har stor politisk betydning, fordi den bekræfter samhørigheden i forbindelse med EU's tiltag på vegne af borgerne. Jeg ønsker hr. Siekierski tillykke med en fremragende betænkning.
Christa Klaß
(DE) Fru formand, kommissær Fischer Boel, mine damer og herrer! I 22 år har programmet for uddeling af fødevarer til de socialt dårligst stillede personer i Fællesskabet medvirket til gennemførelse af særdeles vigtige mål med den fælles landbrugspolitik. Dette drejer sig på den ene side om at stabilisere markederne ved at reducere interventionslagrene og på den anden side om at støtte de fattigste samfundsgrupper i Fællesskabet med fødevarer. I 2006 alene nød 13 mio. mennesker fra 15 medlemsstater godt af hjælpeforanstaltninger inden for rammerne af dette program - en værdifuld hjælp, som bør bibeholdes.
Der er dog nu velbegrundet bekymring med hensyn til Kommissionens forslag, hvor man afviger fra de gamle principper og ikke blot ønsker at anvende fødevarer fra interventionslagrene til programmet, men også fødevarer indkøbt på det frie marked. Her er der bestemt tale om socialpolitik og ikke landbrugspolitik. Argumentet om, at det kun er med supplerende indkøb af fødevarer, at det tilbudte udvalg af fødevarer vil kunne tilvejebringe en afbalanceret kost, er efter min mening skudt ved siden af.
Ordføreren, hr. Siekierski, foreslår nu fjernelse af samfinansieringen. Men dette understreger blot endnu en gang aspektet med det socialpolitiske ansvar, og det er grunden til, at jeg slår til lyd for samfinansieringen. EU skal klart fokusere på befolkningens velbefindende. Der må ikke herske sult eller nød. Dette er noget, som alle talere her til formiddag endnu en gang klart har understreget. Imidlertid må vi sikre os en klar ansvarsfordeling. Det forholder sig ikke sådan, at man med landbrugspolitikken ønsker at lægge hindringer i vejen for hjælp og støtte til de fattige. Men med en rimelig og korrekt tildeling af opgaver og støtte er perspektiverne for samordning og optimering også gode.
Europæisk landbrugspolitik står for tiden og vil fremover blive ved med at stå over for store udfordringer. Ændringer af indholdet skal altid ses i den store sammenhæng. Jeg vil derfor anmode Kommissionen og Rådet om passende beslutninger og samordning, for så vidt angår social- og landbrugspolitikken.
Rosa Miguélez Ramos
(ES) Fru formand! Jeg vil indledningsvis gerne ønske hr. Siekierski tillykke med den efter min mening fremragende betænkning, som har opnået stor opbakning i Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter.
Som bekendt er Fællesskabets interventionslagre i mere end 20 år blevet anvendt til at stille fødevarehjælp til rådighed til de mest trængende. Til hr. Stevenson vil jeg sige, at problemet er, at de successive reformer af den fælles landbrugspolitik i høj grad har reduceret lagrene.
Jeg vil her også gerne understrege, at vi, hvis vi undertrykker eller forsøger at undertrykke dette program, ville sende et meget dårligt signal på dette meget ømtålelige tidspunkt, hvor mange europæere ikke har tilstrækkeligt at spise. I denne henseende står det klart, at vi, når lagrene slipper op - og som sagt gør de det efterhånden mere og mere - bliver nødt til at vende os mod det frie marked.
Jeg vil her gerne fremhæve noget, jeg ser som et meget positivt element ved betænkningen, nemlig at der, når vi vender os mod det frie marked, bør være en forpligtelse til, at produkterne er fremstillet i EU, er af lokal oprindelse og friske. Det vil efter min opfattelse også være hensigtsmæssigt, at ordningen fortsat er 100 % EU-finansieret, da jeg mener, at støtten i tider, som vi f.eks. oplever nu, ikke kan eller skal være afhængig af hver enkelt medlemsstats formåen, hvis vi ikke ønsker at uddybe disse muligheder detaljeret. På tilsvarende måde ville det nok være en god idé at forlænge programmets varighed til tre år.
Endelig vil jeg gerne gøre opmærksom på, at Kommissionen stadig har tid nok til at anvende interventionsmulighederne, hver gang det måtte være nødvendigt eller muligt, og at mere end én sektor inden for landbruget ville glæde sig over dette. Jeg tænker her navnlig på mælkeproducenterne i min region, Galicien, for hvem en sådan intervention ville bidrage til at løse den vanskelige situation, de står over for, og samtidig ville bidrage til at stille fødevarer til rådighed til de socialt dårligst stillede.
Ewa Tomaszewska
(PL) Fru formand! Ca. 80 mio. mennesker i EU lever i fattigdom, hvilket udgør 16 % af befolkningen i EU. Den økonomiske krise truer med at forøge antallet i denne gruppe. I Warszawa ser jeg hver dag folk, der står i kø for at få en skål suppe. Derfor er det så vigtigt at bibeholde kontinuitet i fællesskabsprogrammet for uddeling af fødevarer til de socialt dårligst stillede personer. Direkte forsyning med produkter sikrer en varieret kost.
Imidlertid omfatter Kommissionens forslag samfinansiering, hvilket for de fattigste medlemsstater kan føre til, at de trækker sig ud af programmet. Dette ville være uforeneligt med grundlaget for programmets indførelse, særlig med ønsket om at begrænse økonomiske og sociale uligheder mellem regionerne, og ville ødelægge solidaritetsprincippet. Forhåbentlig vil vi med ændringsforslag 17, 18 og 19 få fjernet denne svaghed ved betænkningen. Jeg opfordrer Kommissionen til at udarbejde et program, hvormed de strukturelle årsager til fattigdom og ikke blot dens virkninger fjernes, og hvormed det også kan fastslås, hvor meget af støtten der når frem til de fattige, og hvor meget der beholdes af mellemhandlerne. Jeg ønsker ordføreren tillykke.
Filip Kaczmarek
(PL) Fru formand, fru kommissær! Uddelingen af fødevarer til de socialt dårligst stillede personer er et særdeles vigtigt område af EU's aktiviteter. Jeg takker derfor Kommissionen for dens forslag på dette område, og jeg takker hr. Siekierski for den betænkning, vi drøfter i dag.
Medlemsstaterne har gjort enorme fremskridt med hensyn til at forbedre deres borgeres livskvalitet. Alligevel er fattigdom stadig et af de alvorligste problemer i dagens Europa. Det skønnes, at 43 mio. EU-borgere risikerer fejlernæring - dette er et chokerende tal. Uddelingsprogrammet hjælper mange af disse europæere. Jeg ved, at ikke alle bryder sig om programmet. Jeg forstår, at man kan have sine tvivl af juridisk, økonomisk eller politisk karakter, men jeg vil gerne vide, hvilket alternativ der ville være til programmet, navnlig fordi programmet for uddeling af fødevarer også har en gunstig indvirkning på landbrugsmarkedet, som er mere stabilt takket være programmet.
EU er en global leder i og med, at der gives støtte til de fattigste mennesker i verden. Det er vanskeligt at forestille sig, at Fællesskabet samtidig ville ophøre med at hjælpe de EU-borgere, som står over for alvorlige problemer, og derfor håber jeg, at Rådet kan nå frem til en forståelse på dette område.
Csaba Sándor Tabajdi
(HU) Fru formand! Jeg vil gerne lykønske Kommissionen og ordføreren, hr. Siekierski, med dette fremragende initiativ, hvilket er en bekræftelse på EU's og Kommissionens sociale forståelse.
Der er to ting, jeg gerne vil spørge Kommissionen om. Det første punkt har med samfinansiering at gøre. Jeg er enig i betænkningens indhold, men jeg vil gerne bede fru Fischer Boel om at gøre sig klart, at hun beder om samfinansiering fra forholdsvis fattige medlemsstater med stramme budgetter, hvor behovet for fødevarer netop er størst.
Mit andet punkt er, at transportomkostningerne ikke bør fastsættes til 4,5 %, men på baggrund af subsidiaritetsprincippet bør fastsættes af medlemsstaterne, da lavere satser evt. kan være tilstrækkelige til at dække transporten.
Endelig bør EU's logo fortsat printes på produktetiketterne, da varerne leveres af EU. Til slut vil jeg, da jeg næppe kommer til at tage ordet i nogen forhandlinger mere, gerne takke fru Fischer Boel for hendes i alt fem års ihærdige arbejde. Hun har sat sit præg på det europæiske landbrugs historie.
Maria Petre
(RO) Fru formand! Som rumænske parlamentsmedlemmer støtter mine kolleger og jeg de forslag, vores ordfører har stillet, og vi stemmer for forslagene.
Familier fra mindre byer og landdistrikter er hårdest ramt af fattigdom. I den aktuelle krise er det fuldt ud berettiget at udvide fødevareprogrammet og finansiere det via Fællesskabets budget.
Vi ved alle, at de i 2008 vedtagne foranstaltninger og det tildelte budget ikke har været tilstrækkelige. De landbrugsmæssige og sociale elementer kan berettige til at fastholde programmet som en del af den fælles landbrugspolitik.
I nye medlemsstater som f.eks. Rumænien skal administrationen af programmet tydeligvis forbedres. Udgifterne til produktoplagring og administration skal styres effektivt, således at de ikke overstiger 20-25 % af markedsprisen.
Endelig vil jeg gerne takke hr. Siekierski og lykønske ham med det forslag, han har stillet.
Francesco Ferrari
(IT) Fru formand, mine damer og herrer! Først og fremmest er dette forslag - fra både ordføreren og Kommissionen - en vigtig pagt om at yde støtte for at formindske virkningen af de hastigt stigende fødevarepriser i Fællesskabet, som sætter et stigende antal mennesker i en vanskelig situation og gør levering af fødevarehjælp mere omkostningskrævende.
Denne nye ordning, som har min opbakning, vil gøre programmet mere effektivt og tidssvarende både med hensyn til landbrugspolitik og ud fra et socialt synspunkt. Desuden er jeg enig i, at initiativet skal holdes inden for rammerne af den fælles landbrugspolitik som foreslået af Kommissionen.
Som bekendt gives der via den fælles landbrugspolitik på nuværende tidspunkt fødevarehjælp til de grupper i befolkningen, som lever under fortvivlende forhold. Faktisk har de foranstaltninger, vi er ved at gennemføre, altid skabt bred konsensus og det i den grad, at der i 2006 var 13 mio. mennesker og i 2008 15 lande, ja faktisk 19 lande, som var omfattet, og jeg mener på den baggrund, at ... (Formanden afbrød taleren).
Zbigniew Krzysztof Kuźmiuk
(PL) Hr. formand! I forbindelse med denne forhandling vil jeg gerne henlede opmærksomheden på tre problemer. For det første vil jeg gerne minde om, at et af de vigtigste formål med den fælles landbrugspolitik er at sikre adgang til fødevarer for indbyggerne i EU til passende priser, og dette vil således for lavindkomstgrupper eller grupper uden indkomst overhovedet sige gratis fødevarer.
For det andet lader indkomsterne hos indbyggerne i EU, særlig i de nye medlemsstater, meget tilbage at ønske. I samtlige nye lande er antallet af indbyggerne med indkomster under 40 % af EU-gennemsnittet på hele 50 %, og således har næsten halvdelen af befolkningen i disse lande sådanne lave indkomster. Disse data stammer fra perioden inden krisen. Som følge af krisen vil situationen i de næste par år blot blive værre.
Jeg støtter derfor en videreførelse af det program med gratis uddeling af fødevarer blandt de socialt dårligst stillede personer, som EU i 2009 vil afsætte næsten 500 mio. EUR til, hvilket vil omfatte ca. 100 mio. EUR til mit hjemland, Polen. Jeg håber, at det tjekkiske formandskab vil opnå konsensus om den endelige udformning af programmet i Rådet ... (Formanden afbrød taleren)
Ljudmila Novak
(SL) Hr. formand! Mens vi har haft travlt med at udrydde sulten i afrikanske og andre fattige lande, har sult og fattigdom ramt os hjemme i vores egen baggård.
Dette har også været tilfældet i mit eget land, Slovenien, hvor behovet for solidaritetshjælp desværre er stigende til trods for en høj levestandard. Ifølge mediernes rapporter er de humanitære organisationers fødevareforsyninger næsten sluppet op.
I lyset af at de fleste EU-medlemsstater stadig har rigelige mængder fødevarer, ville det virkelig være umenneskeligt, hvis borgerne måtte lide eller endog dø på grund af sult. Menneskers overlevelse skal helt sikkert have højere prioritet end alle øvrige investeringer, som kan vente til bedre tider.
Hvis medlemsstaterne ikke kan sørge for nye midler til fødevareforsyninger, ville den mest hensigtsmæssige strategi formentlig være, at de frigav deres nødforsyninger. Jeg støtter dette program, men samtidig vil jeg gerne appellere til os alle og til borgerne om at være opmærksomme på nøden blandt mennesker omkring os.
Donato Tommaso Veraldi
(IT) Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg vil gerne takke hr. Siekierski for hans betænkning om fællesskabsprogrammet for uddeling af fødevarer til de socialt dårligst stillede personer, som udgør et værdifuldt redskab til regulering af markedet og derfor skal forblive inden for rammerne af den fælles landbrugspolitik.
Selv om den gennemsnitlige livskvalitet i EU er blandt det højeste i verden, er nogle borgere ikke i stand til at købe fødevarer nok til at spise. Det skønnes, at 43 mio. mennesker i EU risikerer fødevarefattigdom, hvilket er et tal som er steget uafbrudt i de senere år.
De stigende priser, vi har set i nogen tid, på en lang række varer gør det dyrere at give fødevarehjælp, hvilket gør støtten via EU-programmet endnu mere presserende.
Mariann Fischer Boel
Hr. formand! Jeg vil gerne takke enhver for alle bemærkningerne. Generelt fornemmer jeg, at man er meget positiv over for forslaget om fødevarer til de mest trængende.
Lad mig blot fokusere på nogle få af de bemærkninger, som er blevet fremført her i dag. Først og fremmest mener jeg, vi er nødt til at holde os for øje, at fattigdom ikke er begrænset til bestemte områder eller regioner i medlemsstaterne. Det er desværre et problem, som samtlige medlemsstater må forholde sig til. Det er rigtigt, at problemets omfang og de midler, der er tilgængelige til at afhjælpe problemet, ikke er ens i hele Det Europæiske Fællesskab. Ved tildelingen af budgetmidler til medlemsstaterne samt de forskellige grader af samfinansiering for samhørigheds- og ikkesamhørighedslande tages der naturligvis allerede hensyn til hvert enkelt lands økonomiske formåen. Slutresultatet er således, at der vil være flere tilgængelige midler for de såkaldte "nye" medlemsstater end i dag.
Hvad angår budgettet, vil jeg blot minde om, at vi rent faktisk har øget det disponible budget for programmet for de mest trængende med to tredjedele - op til 0,5 mia. EUR - og jeg mener, at dette sammen med den nylig indførte samfinansiering er med til at afhjælpe nogle af problemerne. Jeg mener også, vi skal holde os for øje, at denne ordning er frivillig. De medlemsstater, der har et fungerende socialsystem i deres eget land behøver bestemt slet ikke at anvende denne ordning. Det er ikke formålet at erstatte de socialpolitikker, som allerede er gennemført i medlemsstaterne og i et vist omfang også forvaltes af ngo'erne. Det er vores hensigt at understøtte disse politikker ved uddelingen af fødevarer, som jeg stadig betragter som det centrale formål med landbrugspolitikken.
Det er min holdning, at de ændringer, vi har foreslået, går i den rigtige retning. Jeg mener, foranstaltningerne er rimelige og velafvejede. Programmet vil - når det forhåbentlig også er vedtaget her i Parlamentet - kunne imødegå udfordringerne i fremtiden. Det er vanskeligt at være imod eller modsætte sig dette program i en situation, hvor arbejdsløsheden i øjeblikket stiger markant i hele Europa, hvorved antallet af potentielle fattigdomsramte mennesker stiger. Så jeg ser frem til stemmeafgivningen her i Parlamentet, som jo udviser stort ansvar.
Czesław Adam Siekierski
Hr. formand! Jeg vil gerne svare på nogle af de spørgsmål, der er blevet stillet. For det første nævnte jeg, at jeg er imod samfinansiering, men jeg understregede også, at vi nu er i en periode med økonomisk krise, hvor antallet af fattige og arbejdsløse er stigende. Vi vil vurdere programmet i 2011 eller 2012, og vi vil så overveje, om vi skal fortsætte med samfinansieringen. Lad os se tiden an og ikke gøre dette under krisen.
For det andet deler jeg kommissærens opfattelse af, at det er vanskeligt at begrænse os til blot at uddele fødevarer fremstillet i EU, fordi dette vil øge omkostningerne og udvide den administrative side af programmet. For det tredje bør vi følge USA's eksempel, hvor store beløb via en landbrugslov er blevet afsat til støtte for landbruget ved finansiering af fødevarehjælp i form af gratis "EBT-kort". For det fjerde tilskynder jeg de lande, som ikke deltager i programmet, til at være med. Programmet er åbent for alle lande. For det femte begrænser midler tildelt til dette program ikke landmænds adgang til den fælles landbrugspolitik, da der henstår et opsparet beløb vedrørende den fælles landbrugspolitik.
Endelig vil jeg gerne gå tilbage til kilderne. Som bekendt blev formålene med den fælles landbrugspolitik udarbejdet i forbindelse med Romtraktaterne. Der tales om behovet for at sikre borgernes adgang til fødevarer til overkommelige priser og at garantere landmænd et passende indkomstniveau. Vi kan sige, at der først og fremmest er tale om produktionsopgaver, der fastlægger produktionsmængden, som er uhyre vigtig. For det andet er der tale om sociale opgaver, fordi der tales om passende priser - således at forbrugerne vil kunne få råd til fødevarerne, og bestemte sociale målsætninger er således fastlagt i Romtraktaten. Og for det tredje er der også økonomiske målsætninger med hensyn til at sikre, at landmænd har passende indkomster.
Når der tales om overkommelige priser for fattige, ofte arbejdsløse, forbrugere, skal fødevarerne være tilgængelige til væsentligt lavere priser eller simpelthen uddeles gratis, naturligvis via særlige programmer og under specifikke betingelser. Sammenfattende skal det nævnes, at den fælles landbrugspolitik også omfatter visse socialpolitiske elementer.
Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i dag kl. 12.00.
Skriftlige erklæringer (artikel 142)
Mieczysław Edmund Janowski  
Hr. Siekierskis betænkning om uddeling af fødevarer til de socialt dårligst stillede personer rejser nogle spørgsmål i forbindelse med Rådets forordning angående finansiering af den fælles landbrugspolitik og specifikke bestemmelser heri. Vi har her en situation, som beviser, at der også er store områder med fattigdom og armod i EU. De berørte er oftest mennesker, der bor i landsbyer og mindre byer, herunder mange børn. Ifølge de officielle statistikker lever ca. 80 mio. europæere under fattigdomsgrænsen. Man må frygte, at den nuværende krise og den stigende arbejdsløshed vil øge dette foruroligende tal.
Den kendsgerning, at det beløb, der er tildelt til programmet for fødevarehjælp til de fattigste indbyggerne i EU, stiger fra 305 mio. EUR til 500 mio. EUR, er i sig selv positivt. Jeg mener dog, det er nødvendigt at foretage ændringer af ordningerne i medlemsstaterne for at få bugt med eller i det mindste væsentligt begrænse omfanget af denne skandaløse situation. Hovedårsagen til denne mangelsituation er arbejdsløshed og uforholdsmæssigt høje fødevarepriser (lad os kun sammenligne det beløb, landmændene får for deres produkter, med detailprisen i butikkerne). Vores system til socialforsorg er også langt fra perfekt.
Endelig vil jeg gerne klart understrege, at det er afgørende, at fødevarer anvendt i forbindelse med hjælpeprogrammet skal være af god kvalitet og ideelt set bør være friske og komme fra lokale landbrug.
