Østligt partnerskab (forhandling) 
Formanden
Mine damer og herrer! Første punkt på dagsordenen i dag er Kommissionens redegørelse om det østlige partnerskab.
Benita Ferrero-Waldner
medlem af Kommissionen. - (EN) Hr. formand! Jeg er glad for at få lejlighed til i dag at deltage i denne aktuelle forhandling om det østlige partnerskab. Det er et af flagskibene i EU's udenrigspolitik, og det strategiske rationale er ganske klart, nemlig mere stabilitet og mere velstand hos vores naboer i øst.
Konflikten i Georgien samt gaskrisen i Ukraine er kun to eksempler på de periodiske kriser og den manglende stabilitet, som denne region er berørt af. Disse kriser har haft direkte konsekvenser for EU og dens borgere. Til disse to kriser må vi nu tilføje finanskrisen, som rammer vores østlige naboer særlig hårdt. Vi må reagere øjeblikkeligt på hver enkelt krise, men vi må også handle på mellemlang og lang sigt for at forhindre, at der opstår nye problemer, og ud over disse aktuelle problemer er der vores østlige naboers ønske om stærkere forbindelser til EU, skønt i forskellig udstrækning. De har ligeledes brug for en forstærket indsats for at konsolidere deres demokratier, deres status som stat og retsstatsprincippet.
EU kan og må tage disse udfordringer op, og i den forstand er det østlige partnerskab vores politiske svar. Når vi øger vores støtte til reformer og hjælper vores partnere med at tilpasse sig EU's acquis, vil det medvirke til at stabilisere vores østlige naboer.
Den 3. december 2008 fremlagde Kommissionen på mit initiativ en ambitiøs meddelelse om det østlige partnerskab. Den byggede på idéer, som tidligere var blevet fremført af vores tjekkiske, polske og svenske venner, og den byggede på mange af Europa-Parlamentets forslag, herunder vidtgående frihandelsaftaler, større mobilitet for borgerne og større finansiering. Som led i det østlige partnerskab foreslog vi desuden at forstærke vores politiske forbindelser gennem associeringsaftaler med hver enkelt partner, men først når de havde opfyldt de relevante politiske reformkriterier.
Vi foreslog foranstaltninger til et mere uddybet samarbejde om energisikkerhed, og hvad der er vigtigt, vi foreslog øget støtte til økonomisk og social udvikling for at rette op på de skævheder, som eksisterer i disse lande, og som ofte er en destabiliserende faktor. Vi anbefalede ligeledes, at der blev oprettet en multilateral ramme for det østlige partnerskab, som skulle bestå af fire tematiske samarbejdsplatforme: for det første demokrati og god regeringsførelse og stabilitet, for det andet økonomisk integration og konvergens med europæiske politikker, for det tredje energisikkerhed og for det fjerde personlige kontakter.
Vi foreslog, at Europa-Parlamentets Euronest-initiativ skulle gøres til en integreret del af det østlige partnerskab, og at der skulle etableres en parlamentarisk trojka bestående af Europa-Parlamentet, OSCE og Europarådet.
Med henblik på gennemførelsen af disse forslag og for at forstærke støtten til interne reformer anmodede Kommissionen om yderligere midler til et beløb på 350 mio. EUR over fire år. Det er kun 3,1 % af hele ENPI-finansieringen, og det er f.eks. langt mindre end de ekstra midler, der alene blev tildelt de besatte palæstinensiske områder i perioden 2007-2009. Det er kort sagt ikke noget overdrevent stort beløb, og det er en nødvendig investering i vores sikkerhed på lang sigt.
Jeg ved, at nogle af Dem ønsker at gøre endnu mere for vores østlige partnere. De har sagt, at Kommissionens forslag ikke er vidtrækkende nok eller ikke kommer hurtigt nok, især hvad angår borgernes mobilitet, men andre siger det modsatte. Vi må derfor finde den rigtige balance mellem ambition og realisme, og vi må handle hurtigt.
Jeg er glad for, at vi deler en fælles målsætning om gradvist at bringe vores østlige partnere tættere på Unionen og om, at vi må gøre noget ved truslerne mod deres stabilitet. Det østlige partnerskab er et primært instrument i den forbindelse.
Jeg håber, at forhandlingen i dag vil sende et stærkt signal til de 27 medlemsstater forud for Det Europæiske Råds møde i næste uge og til forberedelsen af det østlige partnerskabs topmøde den 7. maj 2009.
Det østlige partnerskab står i centrum for de udfordringer, vi står over for i dag. Det er i EU's direkte strategiske interesse. En ny sikkerhedskrise hos vores østlige naboer ville få konsekvenser ikke bare for vores naboer, men for hele EU og dens borgere. Jeg er derfor meget taknemmelig for Parlamentets støtte, og jeg glæder mig til at arbejde sammen med Dem om Deres bidrag og om gennemførelsen.
Charles Tannock
Hr. formand! Som ordfører for den østlige dimension af den europæiske naboskabspolitik hilser jeg det velkommen, at Kommissionen ønsker at uddybe forbindelserne til seks lande i øst i det nye østlige partnerskab. Det er vigtigt at understrege, at det østlige partnerskab som sådan ikke må udelukke muligheden for, at nogle af disse lande en dag kunne tilslutte sig EU som fuldgyldige medlemmer. Som De ved, har jeg f.eks. længe været fortaler for Ukraines medlemskab af EU, og jeg er fortsat overbevist om, at det vil være i EU's strategiske interesse at optage Ukraine.
Jer er ligeledes glad for, at man har etableret en ny parlamentarisk instans, Euronest, der skal være et forum for medlemmer af Europa-Parlamentet og nationale parlamentsmedlemmer, hvor man kan styrke hinandens demokratiske mandater gennem dialog, herunder f.eks. hjælpe Armenien og Aserbajdsjan til at sætte sig til forhandlingsbordet og diskutere konflikten omkring Nagorno-Karabakh, samt forhandle frihandelsaftaler og visumlempelser gennem disse nye associeringsaftaler. Jeg håber imidlertid, at det nye østlige partnerskab ikke vil føre til, at der trækkes nye skillelinjer mellem partnerskabets lande og de lande, der ligger længere mod øst, og som står udenfor. Vi må huske på, at lande i Centralasien som f.eks. Turkmenistan, Kasakhstan og Usbekistan ser vestover mod EU for at opnå støtte og engagement. Vi må derfor passe på ikke at tabe vores ansvar over for Centralasien af syne, fordi vi ønsker at styrke vores forbindelser til lande, som umiddelbart støder op til EU i øst.
Med hensyn til Belarus har jeg tidligere skarpt kritiseret Lukashenkos diktatur. Jeg er imidlertid glad for den nylige optøning i forbindelserne. Jeg har længe været fortaler for en tilgang med lige dele gulerod og pisk, hvorved præsident Lukashenkos bestræbelser på at gennemføre demokratiske reformer bør anerkendes og belønnes med tættere bånd til EU.
Hvad angår spøgsmålet om, om hr. Lukashenko skal have lov til at deltage i topmødet i Prag, der skal lancere det nye østlige partnerskab i maj, mener jeg, at et sådant skridt sandsynligvis ville være forhastet, da præsident Lukashenko endnu ikke har bevist, at han uigenkaldeligt respekterer EU's fælles værdier og demokratiet.
Hannes Swoboda
Hr. formand! Jeg vil gerne sige tak til kommissæren for hendes udtalelser og hendes engagement i dette spørgsmål.
Jeg vil gerne understrege kommissærens udsagn om, at vi står over for enorme udfordringer i forholdet til vores naboer i spørgsmålet om stabilitet, demokratisk reform og nu naturligvis også økonomisk udvikling. Derfor er det også nu det rigtige tidspunkt for os til at tilkendegive vores engagement og vores vilje til at arbejde tæt sammen med vores østlige naboer.
Det er klart, og det må vi også sige ligeud, at det er i EU's interesse at øve indflydelse på vores østlige naboer. Men vi ønsker at øge vores indflydelse, ikke med vold, ikke med trusler eller tvang, men ved at tilbyde vores støtte til netop disse lande i deres bestræbelser på at opnå stabilitet og demokratisk reform. Jeg håber, at de alle virkelig ønsker demokratisk reform, især nu hvor de som f.eks. Ukraine har store økonomiske problemer.
De har økonomiske problemer, og visse af dem er uforskyldte, men nogle af dem er de naturligvis delvist ansvarlige for. Vi må ligeledes være klar over, at vi må forholde os kritisk til visse ting. Netop fordi vi tilbyder vores støtte, må vi også kritisere det, som vi mener, bør kritiseres, og vi må kræve, at disse lande gør, hvad der er nødvendigt, for at de også kan spille deres rolle. Jeg tænker især på Ukraine, men det vil jeg komme tilbage til senere.
Det er aldeles afgørende, at vi ikke opfatter det østlige partnerskab som et redskab, der kan bruges mod Rusland. Det skal snarere opfattes som en styrkelse af de lande, som på den ene side har EU som nabo og på den anden side Rusland, og hvis alt går godt, skulle Rusland også kunne blive vores partner, især hvad angår denne politik.
Jeg er meget glad for, at USA og præsident Obama sammen med vicepræsident Biden og udenrigsminister Clinton nu fører en anden politik. Vi må ikke være tilbageholdende i vores kritik af den interne udvikling i Rusland. Men den reset-knap, som hr. Biden talte om i München, bør man også trykke på her som et forsøg, som et tilbud til Rusland om at starte nye forbindelser.
I den henseende er min gruppe ikke særlig glad for, at hr. Onyszkiewicz' betænkning som vedtaget i Udenrigsudvalget ikke omhandler det, som USA nu tilbyder. Vi sakker bagud i forhold til USA. Det er skidt. Vi burde gå fremad sammen med USA, samtidig med at vi naturligvis hele tiden må holde spørgsmålet om menneskerettighederne i forreste række. Det vil være nødvendigt, og jeg håber, at det stadig vil lykkes os at blive enige om et fælles beslutningsforlag om Rusland. Det er efter min opfattelse aldeles afgørende.
Jeg har allerede nævnt, at vores tilbud, vores østlige partnerskab, ikke betyder, at vi billiger alt, hvad der sker i vores nabolande. Hvis jeg f.eks. tager Ukraine, må det ikke være således, at vi siger, at ligegyldigt hvad de gør, hvilke konflikter de har, og hvilke problemer de ikke får løst, vil de kunne regne med EU's støtte. De ledende kræfter i Ukraine må i sidste ende tackle problemerne sammen, fordi gaskrisen hænger sammen med stridigheder inden for det politiske spektrum i Ukraine, og det er helt uacceptabelt for os. Jeg ønsker ikke at udtale mig om, hvem der er skyldig, da vi jo alle kan danne os vores egen mening. Men det er afgørende, at vi gør dette klart over for Ukraine. Det samme gælder Georgien og alle de andre lande. EU har fremsat et tilbud, og jeg håber, at vores østlige naboer vil acceptere dette tilbud, at de vil tage det alvorligt og gøre stabilitet og demokrati til en realitet.
István Szent-Iványi
Hr. formand! Det østlige partnerskab er en logisk og væsentlig ny prioritet som følge af udvidelsen mod øst, og det er måske det mest ambitiøse udenrigspolitiske initiativ i et genforenet Europa. Det er et godt skridt, men det vil kun give mening og blive en succes, hvis gennemførelsen bakkes op af en reel politisk vilje. Det er derfor ikke nok bare at klistre en ny etiket på vores nuværende naboskabspolitik. Vi må have ambitioner langt ud over de eksisterende politikker og stræbe meget højere.
Den første opgave er uden tvivl at ændre de nuværende samarbejdsaftaler til associeringsaftaler. Et led i denne proces er oprettelsen af en permanent institutionel organisation, men det er ikke det vigtigste. Det er naturligvis nødvendigt med møder blandt stats- og regeringschefer og møder på ministerniveau, men de vil kun føre til succes, hvis der gøres reelle fremskridt inden for to grundlæggende områder. Målet er at etablere frihandelszoner med frihandelsaftaler og gradvist afskaffe visumkravene. Vi ved, at begge disse mål synes at ligge langt ude i fremtiden for øjeblikket. De pågældende lande er endnu ikke parate, og det østlige partnerskab må hjælpe disse lande med at opfylde betingelserne herfor så hurtigt som muligt, da det er til alles fordel. Gaskrisen i de seneste måneder har vist, hvor sårbar Europa er på energiområdet. En væsentlig og afgørende del af aftalerne må derfor være samarbejde om energi, som vil kunne omfatte transitlande som Belarus og Ukraine eller eksportlande som Aserbajdsjan. Vi mener derfor, at dette er meget vigtigt.
Jeg vil gerne understrege, at dette samarbejde også må bibringe værdier. Det østlige partnerskab vil kun blive en succes, hvis værdier som demokrati, retsstatsprincippet, menneskerettigheder og mindretalsrettigheder konstant holdes for øje. Vi må give vores partnere en hjælpende hånd med deres fremskridt, men vi må også holde dem ansvarlige på disse områder. Det østlige partnerskab må ligeledes være åbent for Belarus, men først når betingelserne er opfyldt. Det må gøres klart, at en afstandtagen fra Rusland ikke i sig selv betyder, at landet kommer nærmere på Europa. Der er stadig meget, der må gøres fra Belarus' side for at sikre menneskerettighederne og demokratiet, før samarbejdets vej vil åbne sig også for dem. Det østlige partnerskab har klare budgetmæssige konsekvenser. Der er blevet bevilget 350 mio. EUR for de kommende år, og selv det vil sandsynligvis ikke være nok. Det er Parlamentets opgave at give den nødvendige finansielle opbakning, og vi må erkende, at inden for det østlige partnerskab er det, der motiverer partnerne mest, deres europæiske ambitioner.
Konrad Szymański
Hr. formand! Meddelelsen om det østlige partnerskab har givet anledning til nye forhåbninger hos vores europæiske naboer. Hvis vi endnu engang skuffer deres forventninger, vil vi begrænse vores indflydelse i øst på alle områder. Vores naboer ville derved blive skubbet ind under Ruslands indflydelsessfære, der er karakteriseret ved destabilisering og autoritære principper. Jeg vil opfordre til forsigtighed med hensyn til Belarus. Dette lands løfter om, at det vil arbejde for demokrati, er grundløse. I mellemtiden deporterer de belarussiske myndigheder katolske præster, der har tilknytning til fjernsynskanalen Belsat, og de har nægtet at give dem tilladelse til at registrere deres kontor i Minsk. Unge mennesker, der støtter oppositionen, bliver indkaldt til militæret. Forsøg på at bruge krisen som et påskud til at nægte finansieringen af det østlige partnerskab og at forhale undertegnelsen af frihandelsaftaler er opskriften på en katastrofe for EU i denne del af verden. Hvis det sker, så husk ikke at brokke Dem over Moskvas politik. Vi har i dag de nødvendige redskaber. Hvis det østlige partnerskab viser sig blot at være en ny indpakning af det samme gamle indhold, så må det ikke overraske os, hvis vi fejler i øst.
Jacek Saryusz-Wolski
(EN) Hr. formand! Først vil jeg gerne udtrykke min tilfredshed med Kommissionens initiativ, som er velforberedt. For det andet vil jeg understrege, at det ikke drejer sig om Unionens østpolitik, men at det drejer sig om et nyt tiltag, så det spørgsmål, vi må stille os, er, om det giver en merværdi. Jeg vil sige, at ud over det, vi har prøvet at gøre, ligegyldigt om det har været en succes eller ej indtil videre, prøver vi nu ikke bare at have venner omkring os, men også venner, som er venner indbyrdes. Det er nøglen til EU's stabilitet og sikkerhed. Jeg ser dette projekts merværdi i denne multilaterale dimension. Jeg håber, at det vil blive godkendt i marts af det Europæiske Råd. Vi ved, at det er det tjekkiske formandskabs prioritet, selv om vi ikke har fornøjelsen at se den tjekkiske minister i salen.
Associeringsaftaler er et nøgleelement, og de bør være ens, men samtidig differentierede under hensyntagen til hvert enkelt af de seks landes muligheder og formåen inden for denne multilaterale ramme. Som det er blevet sagt, er energisikkerhed et vigtigt spørgsmål. Det er af stor betydning for os og de seks lande at stå sammen om energisikkerhed.
Under forhandlingen berørte man spørgsmålet om, hvorvidt tredjelande skulle inddrages. Jeg mener, at den rigtige tilgang vil være at involvere Tyrkiet og Rusland sag for sag. Belarus bør naturligvis inviteres, men vi må stille principielle betingelser og fastlægge en minimumstærskel for grundlæggende værdier.
Vi er glade for, at Kommissionen har udtalt, at det østlige partnerskabs parlamentariske forsamling, Euronest - som blev foreslået af Parlamentet - vil blive en integreret del af dette projekt.
Med hensyn til finansieringen, må denne, for at det kan gøres ordentligt, foregå under de næste finansielle overslag. Jeg håber, at disse 600 mio. indtil videre vil være nok, men jeg vil gerne fremsætte en vigtig bemærkning for at undgå enhver misforståelse. Det bør ikke ske på bekostning af det sydlige naboskab. Der bør være synergi og symmetri i forholdet mellem det sydlige og det østlige naboskab i denne sammenhæng.
Kristian Vigenin
(BG) Hr. formand! Vi kan ikke undlade at vurdere Kommissionens forslag positivt. Det kommer måske også på det helt rigtige tidspunkt, for i den nuværende krisesituation har alle europæiske lande brug for solidaritet. I går og i forgårs drøftede vi indgående spørgsmålet om solidaritet mellem de nye og de gamle medlemsstater. Dette er i en vis udstrækning et falsk argument, men det er et argument, der rumsterer i hovedet på mange mennesker. Det er imidlertid EU's østlige naboer, der har særligt behov for solidaritet for øjeblikket, fordi de i praksis ikke har de støttemekanismer, som deres nærmeste vestlige naboer har. Derfor vil et sådant initiativ være med til at overbevise dem om, at EU stadig tænker på dem og er rede til at investere i tættere forbindelser til dem.
Vi kan konstatere, at dette er et godt initiativ, men vi må se, hvordan det udvikler sig i fremtiden, for vi har gentagne gange været vidne til, at gode initiativer i tidens løb fuser ud. På den anden side er det en kendsgerning, at nogle af disse lande, som dette initiativ drejer sig om, har som hovedformål at blive medlem af EU. I den henseende er det derfor meget vigtigt, at det østlige partnerskab ikke opfattes af nogle af vores østlige naboer som et forsøg på definitivt at erstatte et fremtidigt medlemskab med et sådant initiativ. Med det in mente vil jeg gerne bede kommissæren om at fortælle os på grundlag af hendes kontakter, hvorledes vores østlige partnere modtager dette initiativ. Officielt må de naturligvis støtte det, men jeg spekulerer på, om de, især i lyset af et eventuelt fremtidigt medlemskab, har disse bekymringer.
Jeg mener desuden, at der mangler et element i dette initiativ, hvilket også blev nævnt af andre medlemmer, nemlig Ruslands rolle. Vi ved naturligvis, hvor ømtåleligt dette spørgsmål er, da de lande, vi taler om, ikke bare er EU's naboer, men også Ruslands. Det er ligeledes vigtigt for os at knytte forbindelser til Rusland med hensyn til disse lande, således at der ikke opstår rivalisering mellem EU og Rusland eller sammenstød mellem de to største indflydelser i disse lande, som kunne føre til politisk ustabilitet. Men det er rent faktisk det, vi i en vis udstrækning ser for øjeblikket. Nogle af disse lande er bogstaveligt talt splittede, og deres borgere er splittede mellem deres forventninger til Rusland og deres forventninger til EU. Jeg mener, at vi bør være mere aktive og tilbyde disse lande meget mere.
Jeg vil slutte med at sige, at jeg støtter en lempelse af visumkravene. Det er et meget vigtigt skridt, men som et led i dette initiativ vil jeg gerne se flere foranstaltninger til uddannelse og udveksling, hvilket alt sammen hænger sammen med en udvidelse af kontakterne mellem disse landes borgere og EU, og vi må naturligvis øge disse landes viden om EU.
Laima Liucija Andrikien
- (LT) Hr. formand! Det østlige partnerskab er en særlig vigtig politik ligesom Euronest-projektet, som bør gennemføres i den nærmeste fremtid. Jeg er derfor overbevist om, at vi må finde de yderligere 350 mio. EUR, som er nødvendige for at gennemføre den østlige partnerskabspolitik i de kommende fire år. Med hensyn til Belarus aflagde en delegation fra Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater i Europa-Parlamentet for tre uger siden besøg i Minsk. Vores delegation ankom dagen efter den høje repræsentant, Javier Solanas besøg i Belarus. På den ene side var hans besøg et klart signal til Minsk om, at EU er rede til at starte et nyt stadie med pragmatiske forbindelser. På den anden side forekom det, at mange af EU's tidligere krav, om ikke glemt, så i det mindste ikke blev nævnt. For størsteparten af Belarus' befolkning lykkedes det ikke med rungende udtalelser om en konstruktiv dialog og drøftelse af grundlæggende problemer klart at vise, hvilken politik EU vil føre for fremtiden. Det, der er sket, er sket. Under dette besøg blev demokratiske værdier ikke nævnt med et ord. Jeg er glad for, at PPE-DE-delegationens besøg i Minsk fandt sted dagen efter hr. Solanas, og vi understregede udtrykkeligt menneskerettighedssituationen og kravene om pressefrihed. Til slut vil jeg gerne tilføje, at en invitation til hr. Lukashenko om at deltage i forårstopmødet i Prag ville være uforståelig og svær at retfærdiggøre. Desuden må den belarussiske regering indføre demokratiske reformer, og den må fortsætte med at gennemføre dem. Der skal ikke gives carte blanche til Lukashenkos styre.
Adrian Severin
(EN) Hr. formand! Det østlige partnerskab er et projekt, som omfatter seks lande. Et af disse lande er Belarus, som er et dramatisk eksempel på et land i selvforskyldt isolation, hvilket vi tidligere har reageret på med en politik, der er karakteriseret af "for lidt og for sent"syndromet, både når det gælder sanktioner og incitamenter. Belarus har ikke særlig meget til fælles med f.eks. Georgien. Et samarbejde mellem hr. Lukashenko og hr. Saakashvili ligner en kombination af politisk fiktion og en politisk gyser.
De andre fem lande ligger ved Sortehavet, hvor vi har en synergi, hvilket betyder, at der endnu ikke findes en strategi. Kunne det østlige partnerskab træde i stedet for en Sortehavsstrategi? Man kunne næppe forestille sig en regional strategi i det område uden Tyrkiet og Rusland, men disse to lande er holdt uden for processen. Fællenævneren for alle disse lande er, at de alle tidligere var en del af Sovjetunionen, og de er lige så meget Ruslands naboer, som de er EU's. Med andre ord taler vi her om et fælles naboskab. Rusland betragter dette naboskab som dets forbeholdte interessesfære. Det kan vi klart ikke acceptere, men på den anden side synes det østlige partnerskab at være en måde, hvorpå man kan gengælde den russiske politik over for dets naboer. Det gør dette naboskab til et område med modstridende interesser og rivalitet.
Den virkelige udfordring, vi står over for, er, hvorledes EU og Rusland kan finde frem til en fælles politik for deres fælles naboskab. Ellers vil man ikke kunne opnå sikkerhed og stabilitet i det område, men derimod det stik modsatte. Hvad resten angår, har vi allerede sat demokrati, god regeringsførelse, økonomisk integration og konvergens, energisikkerhed og personlige kontakter på dagsordenen. I den henseende er Ukraine meget længere fremme end de andre lande, og jeg formoder, at det ikke er særlig glad for at se, at vores tilbud nu skal deles med de andre.
Det virkelig problem var ikke manglen på etiketter, men manglen på levering. Ved at lade finansiering følge ord, og kommissæren har naturligvis fuldstændig ret, når hun siger, at vi behøver et budget for at kunne føre en ordentlig politik, og ved at tilføje lidt visionær realisme i stedet for naiv konfrontation kunne vi måske virkelig gøre det østlige partnerskab til et værdifuldt og positivt aktiv.
Tunne Kelam
(EN) Hr. formand! Jeg hilser det østlige partnerskabsprojekt velkommen og håber, at det vil styrke demokratiet og reformerne hos vores østlige naboer. Dette er imidlertid ikke kun et regionalt projekt, men bør betragtes som et samlet europæisk projekt. Derfor er det afgørende, at alle medlemsstater forpligter sig til at yde deres fulde bidrag.
Med et sådant engagement ville den traumatiske konflikt i Georgien i august sidste år sandsynligvis have kunnet være undgået. Det er derfor på høje tid, at alle stater i regionen forstår, at sådanne projekter ikke kan betragtes som en gammeldags kamp om indflydelsessfærer, og jeg er enig med kommissæren i, at målet er større stabilitet og sikkerhed hos vores naboer.
Det østlige partnerskab betyder en uddybning af EU's forbindelser med seks af dens naboer. Det kunne sammenlignes med oprettelsen af fire fælles områder mellem EU og Rusland, men hovedelementet i disse forbindelser vil være gensidighed og betingelser. Partnerskabet betyder bilaterale forpligtelser til at fremme frie markedsøkonomiske forbindelser og retsstaten, og omfanget af forbindelserne vil afhænge af, hvilket fremskridt hver enkelt partner gør på disse områder.
Jeg vil gerne understrege endnu et princip. Det østlige partnerskab bør ikke begrænses til et samarbejde mellem regeringerne. Det må ligeledes omfatte civilsamfundet, og det må især stimulere udvekslinger på græsrodsniveau mellem borgere, ngo'er og lokale myndigheder.
Oppositionsledere fra Belarus, som besøgte Parlamentet i denne uge, var for øvrigt bekymrede over EU's åbning over for Belarus, fordi civilsamfundet ikke var involveret, og når det drejer sig om et autoritært land som Belarus, er det min opfattelse, at et partnerskab klart må være baseret på konkrete skridt i retning af fremskridt på menneskerettighedsområdet.
Marian-Jean Marinescu
(RO) Hr. formand! Det østlige partnerskabsinitiativ er af særlig stor betydning, og det er nødvendigt at etablere en række instrumenter så hurtigt som muligt for at lette gennemførelsen.
Jeg er glad for den samarbejdsplatform, som dette nye partnerskab giver os, da det er af afgørende betydning at ændre vores forbindelser til vores naboer, ikke kun med henblik på at gøre samarbejdet mere effektivt, men også for at vi kan løse de store problemer, vi står over for for øjeblikket, i form af den økonomiske krise og energisikkerheden, og som ikke alene kan håndteres internt.
Partnerskabet fremmer projekter, der har den allerstørste betydning for EU, idet det etablerer en institutionel ramme for en uddybning af forbindelserne til vores naboer samt for et interregionalt samarbejde mellem naboerne indbyrdes. Visse projekter har prioritet og er af afgørende betydning for en løsning af energikrisen. Her tænker jeg på projekterne i Sortehavsområdet og på dem, der bruger ressourcer fra området ved Det Kaspiske Hav. Disse projekter kan kun gennemføres på baggrund af et sikkert naboskab og tættere forbindelser til relevante regionale aktører, der er baseret på gensidige forpligtelser, som gavner alle parter.
Christopher Beazley
(EN) Hr. formand! Jeg vil gerne komme ind på fru Andrikienės tale om det besøg, en delegation fra Parlamentet aflagde i Minsk for nylig.
Kommissæren vil måske i sit svar kunne bekræfte, at man tager afstand fra Lukashenkos og hans kollegers synspunkt om, at vores forbindelser skal være uden betingelser. Da vi var i Minsk, mødtes vi naturligvis med de demokratiske oppositionsledere, og vi talte også med pressen. Det er klart, at Lukashenko ønsker gode forbindelser med os, men det skyldes ikke et godt hjerte. Det er fordi han har meget alvorlige økonomiske problemer og ønsker at forblive ved magten. Han har givet politiet ordre til at opløse fredelige demonstrationer, og efter at have løsladt politiske fanger arresterer han dem nu igen.
Kommissæren omtalte i sin tale, hvor jeg var til stede, personlige kontakter mellem folk. Jeg vil gerne spørge, hvad vi i EU skal sige til befolkningen i Belarus, til studenterne i Belarus? Støtter vi dem, eller støtter vi det diktatur, der for øjeblikket styrer dem?
Ioan Mircea Paşcu
(EN) Hr. formand! Jeg vil tale om forholdet mellem det østlige partnerskab og Sortehavssynergien.
Efter min opfattelse består den største udfordring i at finde synergiens rette plads i dette mere og mere komplicerede billede af EU-initiativer rettet mod øst. En konsekvens heraf er, at de virkelige alvorlige problemer i Sortehavsområdet, som f.eks. energi og stivnede konflikter, varetages enten via EU's naboskabspolitik, hvor pengene findes, det fremtidige østlige partnerskab, hvis formål er at øge de involverede landes sikkerhed og sikre energiforsyningerne til EU efter krigen i Georgien, EU's strategiske forhold til Rusland og Ukraine eller tiltrædelsesforhandlingerne med Tyrkiet.
Hvad er der så overladt til Sortehavssynergien? Ikke ret meget, vil jeg sige, bortset fra seminarer og undersøgelser af, hvordan man kan udvide de eksisterende europæiske initiativer til også at omfatte dette område, samt ikkepolitiske spørgsmål. Derfor er det nødvendigt også at forbedre indholdet i den ramme, man benævner "synergi", hvis vi ønsker, at den fortsat skal være troværdig.
Czesław Adam Siekierski
(PL) Hr. formand! Det østlige partnerskab er et komplekst sæt af forslag, som skal bistå vores østlige naboer på vejen mod demokratisk reform. Hvert enkelt af disse lande står over for et valg. De kan enten følge den russiske eller den europæiske model. EU kan helt sikkert tilbyde dem mest. Det europæiske partnerskab er ikke et forsøg på at få kontrol med dette område eller udvide vores indflydelsessfære. Det er derimod en aftale, som klart vil gavne begge parter. Partnerstaterne får tilbudt nye muligheder og får støtte til deres økonomiske og sociale udvikling. Fællesskabet vil sikre sig større energisikkerhed og politisk sikkerhed.
Vi må arbejde på at lempe visumkravene. Hvis vi gør det lettere for borgerne i landene i det østlige partnerskab at rejse ind i EU, vil de opdage, hvor store fordele et samarbejde med EU kan give. Mere kontakt mellem borgerne, især de unge, vil helt sikkert også være med til at bringe partnerlandene og EU tættere på hinanden. Vi må gøre det muligt for unge mennesker at lære og at rejse, og vi bør fremme udannelsesmæssige og kulturelle udvekslinger. Unge mennesker, der er vidende og uddannede, er vores kontinents fremtid.
Margarita Starkevičiūt
(LT) Hr. formand! Under mit besøg i Ukraine lagde jeg mærke til, at der gøres meget lidt for at udvikle de retlige rammer hos vores østlige naboer. Indførelsen af Fællesskabets acquis var med til at hjælpe Litauen med at reformere sit økonomiske og retlige system og til at blive medlem af EU. Jeg håber, at det østlige partnerskab i stigende grad vil arbejde på at udvikle de retlige rammer i vores nabolande. Det vil ikke kun bidrage til en sikring af institutionel stabilitet, men det vil også kunne være med til at sikre gennemførelsen af økonomiske reformer. Derudover vil en udvikling af de retlige rammer gøre det muligt at fremme samarbejdet mellem EU og dens østlige naboer, da det vil sikre stabile forhold for kapitalinvesteringer og anvendelse af menneskelig viden.
Charles Tannock
(EN) Hr. formand! Da to af mine kolleger ikke er i salen, bruger jeg deres tid til at sige et par yderligere ord om dette spørgsmål, som er af så stor betydning for EU's vigtigste eksterne prioriteter i de kommende år.
Jeg vil gerne gratulere Kommissionen med dens initiativ i forbindelse med at gøre energisikkerheden til en af hovedprioriteterne for en dialog og for den politiske dagsorden. En ekstern energisikkerhedspolitik er helt afgørende. Den nylige strid mellem Ukraine og Rusland viste os, hvilke konsekvenser der kan opstå for forbrugere i lande så langt væk som Bulgarien og Slovakiet.
Det er vigtigt at huske på, at en række af de seks lande, det drejer sig om, som f.eks. Belarus, Ukraine og Georgien, er meget vigtige transitlande. Desuden er der producenter som Aserbajdsjan og de kaspiske gas- og oliefelter. Der er mulighed for en transkaspisk forbindelse til Centralasien, og kommissæren ved, at det er noget, der ligger mig meget på sinde, og jeg har altid været fortaler for en yderligere tilnærmelse til Kasakhstan. Det er vigtigt at bevare stabiliteten i den kaspiske region, og vi må diversificere vores gasforsyninger for ikke at være alt for afhængige af gasleverancer fra Rusland og især Gazprom, som ofte bruges som en slags afdeling af det russiske udenrigsministerium.
Jeg må også med en vis beklagelse sige, at selv om det østlige partnerskab er godt for landene i Sydkaukasus -selv om det endnu ikke er bevist, om de også kan integrere sig mere regionalt i stedet for blot at nyde godt af bilaterale forbindelser med Bruxelles - giver det ikke lande som Ukraine ret meget nyt. Sådanne lande har allerede adgang til forhandlinger om frihandelsaftaler, og spørgsmålet om visumlempelser ligger på bordet sammen med deltagelse i FUSP og SDP. Der er ikke ret meget nyt for Ukraine, er jeg ked af at måtte sige, men det er godt for de andre lande.
Marie Anne Isler Béguin
(FR) Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Jeg vil gerne minde om, at det ikke er lykkedes os at standse de uløste konflikter i de østlige regioner, og det er heller ikke lykkedes os at undgå krig mellem Rusland og Georgien.
Jeg mener, at vi må hilse det østlige partnerskab velkommen, da det er nødvendigt for at stabilisere disse regioner og for at undgå at falde i indflydelsessfærefælden, for der er os, der er USA, der er Rusland, og der er Tyrkiet. Måske skulle vi også i forbindelse med dette partnerskab overveje, om der ikke er behov for at etablere en neutral bufferzone, med andre ord stater, som skulle have neutral status, for at undgå de gnidninger, vi oplever i dag med Georgien og Ukraine, der søger om NATO-medlemskab. Vi ved jo udmærket, hvordan dette medlemskab virker på Rusland.
Vi forventer stabilitet og energisikkerhed af det østlige partnerskab. Det må vi sikre os, for som en kollega sagde, transporteres energi fra Det Kaspiske Hav gennem Kaukasus, og derfor må vi have stabilitet i Kaukasus.
Jeg mener ligeledes, at vores medborgere bør have kendskab til disse regioner, og til det formål må Kommissionen efter min opfattelse investere i nogle projekter. Vi så problemet, da de nye lande kom med. Derfor bør vi efter min mening indføre forskellige projekter, som udbreder viden om disse regioner, og som giver dem europæiske udsigter.
Jacek Saryusz-Wolski
(EN) Hr. formand! Catch the eye-proceduren er en god lejlighed til polemik. Jeg er uenig med min kollega, hr. Severin. Han ville give Rusland en droit de regard (ret til indblik) i indflydelseszoner. Hvis vi ønsker stabilitet ved vores østlige grænser, er det nødvendigt med mere demokrati og mere markedsøkonomi. Rusland er mindre demokratisk og har mindre markedsøkonomi end disse naboer, så en fælles politik vil ikke bringe os nærmere på det mål.
Symmetri med Rusland i den politik vil ikke skabe mere fremskridt i regionen. Vi blev ikke indbudt til at deltage, da SNG blev oprettet, og en blanding af vores og Ruslands politikker ville virke stik mod hensigten.
Benita Ferrero-Waldner
Hr. formand! Vi har haft en virkelig interessant forhandling, og jeg vil gerne takke medlemmerne for deres store støtte til dette østlige partnerskab.
Jeg vil starte med at understrege, at det er baseret på værdier. Det giver støtte til både politisk og økonomisk reform. Det vil kræve ressourcer, og jeg vil gerne takke fru Andrikienfor hendes klare støtte her, og som det er blevet sagt af mange, kræver det også politisk vilje.
Det er meget vigtigt, at man ud over regeringssamarbejdet får et samarbejde i stand med befolkningen, og det har vi helt klart, og derudover er der de parlamentariske aspekter. Derfor er det meget vigtigt, at De også bruger det nye Euronest og alle andre til rådighed værende midler, således at vores idéer kan trænge igennem. Det var min første bemærkning.
Der kan siges meget om dette østlige partnerskab. Det første spørgsmål, vi må stille os, drejer sig om merværdien i forhold til vores normale naboskabspolitik. Svaret på det er "ret så meget"! Vi uddyber samarbejdet, og associeringsaftalerne er allerede brede og dybe. Normalt burde vi også have frihandelsaftaler, men det er ikke let at tilbyde det til alle, da det kræver mange strukturændringer i de pågældende lande. Det er meget vigtigt.
Vi ser skridt i retning af mere politisk samarbejde og mere arbejde for sikkerhed, som mange af Dem har nævnt. Det er vigtigt at lempe visumordningen, men andre lande må gøre mere i forbindelse med grænsekontrol og dokumentsikkerhed osv. Vi har strakt hånden frem, og vi har tilbudt mere.
Dernæst er der det multilaterale element, for som jeg altid har sagt, er naboskabspolitikken, som det også er tilfældet med det østlige partnerskab, i princippet et bilateralt tilbud, som det så rigtigt blev sagt af hr. Swoboda, men det indeholder ligeledes et multilateralt element, som sætter landene i stand til at arbejde sammen, men som det er tilfældet med syden, er det altid mere kompliceret.
Dette er et tilbud, og med dette tilbud prøver vi at knytte landene tættere til os. Vi har ikke de samme instrumenter som for kandidatlande, hvor de for at kunne komme med i "klubben" skal opfylde en række betingelser, og hvis de ikke gør det, kan de ikke komme med. Vi må derfor arbejde med initiativer, med tilskyndelser og med et positivt momentum. Det vil tage tid, da det også involverer spørgsmålet om samfundsændringer, men det er meget vigtigt at være til stede, at vi fremsætter vores tilbud, og at vi er enige om det.
Jeg er også enig med dem, der har sagt, at dette ikke skal opfattes som en trussel mod Rusland. Det er rigtigt. Og samtidig drejer det sig om en lille gruppe på seks østlige partnere sammen med EU, og på et ad hoc-grundlag kan vi måske her og der inddrage Rusland og Tyrkiet.
Men Sortehavssynergien er et meget vigtigt initiativ med projekter, der omfatter alle partnere, herunder også Rusland og Tyrkiet. Det er en ung politik, og vi må give den en chance. Vi kan ikke gennemføre en strategi på blot et år. Vi må udvise tålmodighed med denne meget vigtige politik, som vi konstant må prøve at udvikle.
Til hr. Szent-Iványi vil jeg sige, at vi vil hjælpe vores østlige partnere med at opfylde vores betingelser. Det er afgørende. Vi har derfor en mekanisme, der kan give dem mere kapacitetsopbygning og hjælpe dem til at udbygge deres institutioner, for vi kan se, at institutionerne somme tider er svage.
I forbindelse med Ukraine arbejder vi på de retlige rammer, men gennemførelsen henhører under regeringerne i ethvert demokratisk land, efter at parlamentet har vedtaget lovgivningen. Med det østlige partnerskab prøver vi således at støtte og skubbe på, men landene selv må også udføre deres del af arbejdet. Som hr. Swoboda sagde, er det meget vigtigt også at udtrykke kritik, når det er nødvendigt, og et land må have en reel ledelse. Vi er ikke altid sikre på, at det er tilfældet for øjeblikket, og vi ønsker, at landet kommer videre.
Jeg er hr. Saryusz-Wolski taknemmelig for hans støtte. Det er helt rigtigt, at differentiering er et nøglespørgsmål, fordi landene er meget forskellige. Ukraine ligger i princippet først, så er der Moldova og Georgien, og så er der lande som Belarus, hvor situationen er meget vanskelig.
Jeg er i færd med at forberede et besøg til Belarus, hvor vi må gå en meget vanskelig balancegang, fordi vi ønsker at tilbyde noget, især til befolkningen. Kommissionen har lige fra begyndelsen støttet studenterne i Vilnius, og jeg ville gerne se mere støtte fra de forskellige medlemsstater, for dem, der hele tiden råber højt om dette, bør også gøre noget. Det har jeg altid ment.
Vi ønsker imidlertid også, at hr. Lukashenko fortsætter sine reformer, og det understreger vi. Det er vigtigt at kommunikere på en sådan måde, at dette budskab går klart igennem. På mandag er der et møde i Rådet (almindelige anliggender og eksterne forbindelser), hvor spørgsmålet om, hvad vi skal gøre med Belarus, helt sikkert vil blive rejst. Resultatet vil sandsynligvis komme til at ligge på linje med det, vi har nu, for vi er endnu ikke tilfredse, men samtidig har vi set positive skridt.
Som svar på hr. Vigenins spørgsmål vil jeg sige, at dette ikke erstatter medlemskab. Vi kan ikke tale om medlemskab, da hverken disse lande eller EU er parate til noget sådant. Derfor må vi udforme andre politikker. Denne politik sigter på at give så meget, vi kan, forudsat at landene vil modtage det. Som jeg allerede har sagt, består vanskeligheden i, at det er meget lettere at give noget, hvis man stiller betingelser, eller hvis man siger, at de skal prøve at gøre dette eller hint, og i så fald vil vi give dem muligheder. I dette tilfældet er det ikke målet at opnå bestemte resultater her og nu, men det overordnede mål er bedre stabilitet, mere sikkerhed og flere muligheder.
Hvad angår spørgsmålene om sikkerhed, vil jeg sige til fru Isler Béguin, at det er rigtigt, at vi må arbejde for mere sikkerhed, men der er mange andre spørgsmål, der kommer på tale. Vi arbejder hårdt med Aserbajdsjan, med spørgsmålet om Nagorno-Karabakh, med Moldova, Transnistrien og Georgien, og det vil vi blive ved med at gøre. Det er et principspørgsmål. Vi vil ikke anerkende Abkhasiens og Sydossetiens uafhængighed, men samtidig skal vi arbejde sammen med Rusland og diskutere med Rusland. Jeg er enig med hr. Swoboda i, at vi må være realistiske, men vi må også gøre det helt klart, at vi står fast ved vores holdning.
Det var de vigtigste spørgsmål, som De alle har ydet et nyttigt bidrag til. I en multilateral ramme er det godt, at civilsamfundet er involveret i alle dets forskellige former. Det giver ligeledes dem og os lejlighed til at arbejde for energisikkerhed. Energisikkerhed er i dag et af de vigtigste spørgsmål, hvor vi står i en win-win-situation. Vi er meget interesserede, og de er meget interesserede. Derfor må vi arbejde sammen.
Formanden
Forhandlingen er afsluttet.

José Ribeiro e Castro
(PT) Hr. formand! Jeg vil gerne spørge Præsidiet, om vi skal drøfte et forslag om en henstilling fra Europa-Parlamentet til Rådet, da Rådets repræsentant ikke er til stede. Er der noget nyt om, om han vil komme under forhandlingen?
Formanden
Hr. Ribeiro! Vi har ikke noget nyt om Rådet. Vi håber, de har det godt, men nej, vi har ikke noget nyt.

Skriftlige erklæringer (artikel 142)
Urszula Gacek  
skriftlig. - (EN) På et tidspunkt, hvor vi står i en økonomisk krise, kunne man spørge, om Europa skulle koncentrere sig om at tage sig af sine egne i stedet for at hjælpe sine østlige naboer?
Europa bør helt bestemt fortsætte med at støtte dem.
For det første fordi økonomisk ustabilitet hos vores østlige naboer, og især i Ukraine, som har store problemer, udgør en sikkerhedstrussel i Europa. Omvendt er en stabil ukrainsk økonomi, som bliver mere og mere integreret i EU's, et stort potentielt marked for EU's medlemsstater.
For det andet fordi det er et langsigtet projekt at føre vores østlige naboer ind i den europæiske familie, selv om der ikke er særlig realistiske udsigter til fuldt medlemskab i den nærmeste fremtid. Vi har forhåbentlig fået løst den aktuelle krise i løbet af det næste år til halvandet. Det østlige partnerskab er et projekt, der strækker sig over mange år.
For det tredje må vi huske på, at selv om lederne i nogle af vores østlige nabolande, som f.eks. den belarussiske præsident, og i mindre omfang stridende ledere i Ukraine, måske ville afholde os fra at knytte tættere bånd, så er vores østlige naboer andet og mere end deres nuværende ledere, og i lyset af deres interne politiske problemer, har de brug for vores støtte, eksempel og opmuntring.
Mieczysław Edmund Janowski  
Vi burde glæde os over, at EU åbner op for nye muligheder i forbindelserne med dens østlige naboer. I december 2008 vedtog Kommissionen et forslag, der var blevet stillet af Polen og Sverige, om at styrke EU's samarbejde med seks af dens østlige naboer. Det er et skridt, der skaber håb. Jeg håber, at dette projekt ikke kun vil blive liggende på tegnebrættet, men at det vil blive gennemført i vores forbindelser med Ukraine, Moldova, Georgien, Armenien, Aserbajdsjan og Belarus. Det østlige partnerskab vil medføre en reel uddybning af det politiske samarbejde, herunder nye former for associeringsaftaler, vidtrækkende integration i EU's økonomi, lettere indrejse i hele EU for borgerne fra de lande, der er dækket af dette partnerskab, forudsat at sikkerhedskravene opfyldes, aftaler om forbedret energisikkerhed, som gavner alle involverede parter, og øget finansiel bistand.
Vi må være klar over, at det østlige partnerskab forudsætter engagement både fra EU og partnerlandene. Disse bestræbelser kan medføre konkrete politiske og økonomiske fordele. Det vil være med til at øge tilliden mellem partnerne, og som følge heraf stabilitet og sikkerhed for alle. Vi har særligt store forhåbninger til den foreslåede hovedramme i partnerskabet, især hvad angår oprettelsen af fire politiske platforme, demokrati, god regeringsførelse og stabilitet, økonomisk integration og konvergens med EU's politikker samt energisikkerhed og personlige kontakter. Naturligvis består der mange tvivl, som f.eks. spørgsmålet om den belarussiske regerings virkelige hensigter og spørgsmålet om forholdet til Rusland.
