Juhlaistunto - Georgia
Puhemies
(PL) Arvoisa presidentti, hyvät parlamentin jäsenet, arvoisat vieraat ja ystävät. Haluan toivottaa Georgian presidentin Mihail Saakašvilin lämpimästi tervetulleeksi.
(Suosionosoituksia)
Tämä ei ole presidentti Saakašvilin ensimmäinen vierailu Euroopan parlamentissa. Hän kävi täällä neljä vuotta sitten, minkä lisäksi hän kävi Brysselissä myös vuonna 2004 heti sen jälkeen, kun hänet oli valittu Georgian presidentiksi. Tänään, 23. marraskuuta, on erityinen päivä: tänään on tullut kuluneeksi seitsemän vuotta ruusujen vallankumouksesta, verettömästä käännekohdasta, joka muutti paitsi Georgian myös koko Etelä-Kaukasian tilanteen. Arvoisa presidentti, Euroopan unioni on kulkenut lähes 60 vuotta suuntaan, jonka myös Georgia on nyt valinnut - kohti pysyvää rauhaa, hyvinvointia ja tilannetta, jossa vapauteen ei kohdistu uhkaa. Presidentti Saakašvili sai peruskoulutuksensa Kiovassa, minkä jälkeen hän opiskeli eurooppalaisissa ja amerikkalaisissa yliopistoissa. Hän on tuntenut aina sympatiaa Strasbourgia kohtaan: hän opiskeli täällä, hän suoritti täällä korkeakoulututkinnon ja tietääkseni hän tapasi täällä myös tulevan vaimonsa. Strasbourg on siis presidentti Saakašvilille aivan erityinen paikka.
Viimeiset seitsemän vuotta eivät ole olleet Georgialle helppoja. Maan alueellista koskemattomuutta on loukattu. Haluan muistuttaa, että hyväksyimme tämän vuoden maaliskuussa päätöslauselman, jossa Venäjää kehotettiin kunnioittamaan tulitauon ehtoja ja vetämään joukkonsa Georgian alueelta.
(Suosionosoituksia)
Neljä vuotta sitten presidentti Saakašvili sanoi tässä salissa, että georgialaiset ovat paitsi yksi Euroopan vanhimmista kansakunnista myös erittäin kiinnostuneita Euroopan yhdentymisestä. Georgialaiset pitävät sitä parhaana tapana lähestyä kansainvälisiä asioita. Olen varma, ettei tämä into ole laantunut neljän vuoden aikana. Me täällä Euroopan parlamentissa ja Euroopan unionissa pidämme demokratiakehitystä hyvin tärkeänä. Demokratiakehitys, demokratia ja vapaat markkinat asettavat hyvin suuria vaatimuksia. Niin ihmisoikeudet, oikeusvaltioperiaate kuin lehdistönvapauskin edellyttävät uudistuksia - perustuslakijärjestelmän, vaalilainsäädännön ja oikeusjärjestelmän uudistamista. Puhuin näistä asioista hetki sitten Georgian presidentin kanssa, ja olimme samaa mieltä siitä, ettei prosessi ole helppo, mutta se on hyvin tärkeä, jos haluamme olla samankaltaisia ja helpottaa keskinäistä yhteistyötämme.
Olen myös iloinen siitä, että Georgia on selvinnyt nopeasti talouskriisistä. Myös Euroopan unioni on vaikuttanut asiaan ojentamalla auttavan käden. Nyt Georgia on jälleen nopean talouskasvun vaiheessa. Me Euroopan unionissa toivomme Georgialle vakautta ja kehitystä, mutta toivomme samaa myös koko Etelä-Kaukasian alueelle. Georgia voisi olla täydellinen esimerkki siirtymisestä demokratiaan ja vapaamarkkinajärjestelmään, ihmisoikeuksien täysipainoiseen suojeluun ja oikeusvaltioon. Siksi sillä, mitä presidentti Saakašvili ehdottaa ja sanoo meille tänään, on suuri merkitys. Olemme iloisia siitä, että olette täällä, ja kuulemme mielellämme puheenvuoronne. Arvoisa presidentti, olkaa hyvä.
(Suosionosoituksia)
Mihail Saakašvili
Arvoisa puhemies, kutsunne on maalleni suuri kunnia, joka saa minut nöyräksi, ja haluan kiittää teitä ja kaikkia poliittisia ryhmiä tästä poikkeuksellisesta tilaisuudesta. Arvoisa puhemies, kuten totesimme alustavissa keskusteluissamme, kävin täällä viimeksi neljä vuotta sitten. Nämä ovat siis vähän kuin olympialaiset: olen palannut neljän vuoden jälkeen. Toivottavasti suoriudun tällä kertaa paremmin kuin viimeksi.
Tulin tänne välittämään toivon viestin ja antamaan vakavan lupauksen. Tulin tänne vakuuttamaan, että alueellani on mahdollista saavuttaa rauha - ansaittu ja kestävä rauha - ja että tarvitsemme siihen EU:n apua.
Kaukasuksen vuoristo on ollut vuosisatojen ajan geopoliittinen mysteeri ja lumoava paradoksi: alue, jolla yksilöt ja sielut ovat olleet vapaita mutta kansalaisia on sorrettu; jolla kulttuurit ovat suvaitsevaisia, mutta hallitukset ovat luoneet keinotekoisia jakolinjoja; jolla ihmiset eivät ole koskaan lakanneet tuntemasta itseään perin juurin eurooppalaisiksi, mutta imperiumien pystyttämät muurit ovat tehneet Euroopasta kaukaisen kangastuksen; jolla miehet ja naiset ovat pyrkineet rauhaan, mutta sodat ovat näyttäneet vääjäämättömiltä.
Tulin tänne kertomaan teille, että meidän on pantava näille ajoille piste, että vihamielisyydet on korvattava yhteistyöllä ja että sotaretoriikan sijaan on käytävä neuvotteluja.
Maailman kaikissa ongelmapesäkkeissä Euroopan parlamentti symboloi toivoa. Se on silmiinpistävä osoitus siitä, että julmimmatkin konfliktit ovat ratkaistavissa ja että rauha on poliittisten riskien arvoinen.
Tätä paikkaa ei olisi, elleivät rohkeat johtajat olisi päättäneet keskellä raunioita, kuolemaa ja oikeutettuja kostovaatimuksia lopettaa vuosisatojen sodat käynnistämällä aikojemme kunniahimoisimman ja kiehtovimman poliittisen kokeilun: Euroopan yhdentymisen. Tämä parlamentti, jonka jäsenet eivät jakaudu ryhmiin kansallisuutensa vaan poliittisten näkemystensä mukaan, vastaa visiota, jonka Victor Hugo ilmaisi kaunopuheisesti Pariisissa vuonna 1849 pidetyssä kansainvälisessä rauhankokouksessa.
Lainaan nyt suurta runoilijaa hänen omalla kielellään:
(FR) "Vielä tulee päivä, jolloin kaikki tämän mantereen kansat, omaa luonnettaan tai loistavaa yksilöllisyyttään menettämättä, sulautuvat korkeammaksi yhtenäisyydeksi ja muodostavat veljeyden Euroopan.
Vielä tulee päivä, jolloin ei ole taistelukenttiä, vaan torit ovat avoinna kaupankäynnille ja kilpaileville ideoille.
Vielä tulee päivä, jolloin luodit ja tykinammukset korvataan äänestämällä, välittömillä kansanvaaleilla ja sellaisen suuren, suvereenin senaatin kunnianarvoisalla sovittelulla, joka on Euroopalle sitä, mitä parlamentti on Yhdistyneelle kuningaskunnalle, valtiopäivät Saksalle ja kansalliskokous Ranskalle."
(EN) Useimmat Hugon aikalaisista pitivät häntä lapsellisena uneksijana, jopa silloin, kun hän piti tämän puheen. Vasta sadan vuoden kuluttua ja kahden maailmansodan jälkeen historia oli valmis kuulemaan hänen äänensä.
Hyvät parlamentin jäsenet, Victor Hugon äänen on aika kaikua ja kuulua myös minun alueellani. Tämän veljeyden äänen on korkea aika ylittää tykkien jylinä ja vihanhuudot. Euroopan rauhaa on korkea aika laajentaa Kaukasiaan.
(Suosionosoituksia)
Poliittisina johtajina meidän on tehtävä rohkeita aloitteita, jotta näin tapahtuisi.
Hyvät parlamentin jäsenet, tasan seitsemän vuotta sitten vanha kansakunta, rakas Georgiani, aloitti ruusujen vallankumouksen myötä uuden matkan kohti eurooppalaista perhettä. Marraskuun 23. päivänä 2003 sadat tuhannet kansalaiset, jotka edustivat eri alueita, uskontoja ja sosiaaliluokkia, valtasivat rauhanomaisesti kadut ja parlamentin. Yhtäkään ikkunaa ei rikottu eikä rakennuksesta varastettu ainuttakaan esinettä. Kansalaiset eivät ainoastaan syösseet vallasta korruptoitunutta, taantumuksellista hallitusta. He käynnistivät myös sen, mitä Lontoon taloustieteilijät kutsuivat muutama viikko sitten henkiseksi vallankumoukseksi.
Kuten osa teistä täällä parlamentissa hyvin tietää, Neuvostoliiton vapauttavan romahduksen jälkeen kommunistihallinnoista on päästy eroon kahdella tavalla: eurooppalaisella tavalla ja nationalistisella tavalla - oikeusvaltioperiaatetta käyttäen ja pelolla halliten. Sanalla sanoen Václav Havelin tapaan ja Slobodan Miloševićin tapaan.
Puolueen tyrannian päätyttyä neuvostoyhteiskunnan pilarit - jakolinjat, korruptio, vertikaalisuus, byrokratia, kyynisyys ja autoritarismi - pysyivät ennallaan. Seitsemän vuotta sitten Georgia oli muodollisesti itsenäinen valtio, mutta se oli edelleen osa tätä pelon ja vihan maailmaa. Neuvostomentaliteetin rajat eivät olleet kadonneet, vaan Neuvostoliitto jatkoi eloaan kansalaisten mielissä ja sieluissa. Vain henkinen vallankumous saattoi johtaa yhteiskuntiemme eurooppalaiseen muutokseen.
Tämän viestin me georgialaiset toimme tälle alueelle. Tämä viesti nostatti meitä kohtaan paljon vihaa imperiumiin nostalgisesti suhtautuneiden keskuudessa, mutta se teki myös Georgiasta uudistusten koealueen. Johtaessamme ruusujen vallankumousta olimme opiskelijajärjestöjen, oppositiopuolueiden ja kansalaisjärjestöjen jäseniä, ja meitä kaikkia yhdisti yksi unelma: se, että voisimme tehdä entisestä neuvostoblokin maasta, jonka korruptio ja rikollisuus olivat lamaannuttaneet uskomattomalla tavalla, eurooppalaisen demokratian.
Hyvät parlamentin jäsenet, Neuvostoliitto perustui hallitsemisoikeuden periaatteeseen. Ihmiset nostatettiin keinotekoisesti toisiaan vastaan yhteiskunnan joka tasolla ja alalla. Jokaisessa tasavallassa eri uskonnolliset, sosiaaliset ja etniset ryhmät pantiin jatkuvasti kilpailemaan keskenään ja politiikkaa pidettiin manipuloinnin, pelon ja vihan taiteena. Tämä selittää sen, miksi entiset kommunistijohtajat muuttuivat niin helposti nationalisteiksi - niin Balkanin alueella, Kaukasiassa, Itä-Euroopassa kuin Venäjälläkin. Seitsemän vuotta sitten Georgia jakautui yhä erillisiin yhteisöihin, jotka pelkäsivät toisiaan. Ääriryhmien edustajat hyödynsivät valtion heikkoutta syrjiäkseen vähemmistöjä.
Siksi ensimmäinen tehtävämme liittyi monikulttuurisuuden ja erilaisuuden hyväksymiseen. Olemme kehittäneet myönteisen toimintaohjelman, joka kattaa kaikki alat korkeakoulutuksesta lainvalvontaelimiin. Neuvostoliiton piirteisiin kuului myös ehdoton keskusjohtoisuus. Seitsemän vuotta sitten Georgiassa kaikki keskittyi yhä maan pääkaupunkiin. Käynnistimme laajan hallinnon hajauttamisohjelman, investoimme alueellisen infrastruktuurin kehittämiseen ja annoimme paikallisviranomaisille ennennäkemättömiä valtuuksia. Tämän seurauksena alueista, jotka olivat ennen autioita, tuli huomattavimpia esimerkkejä kehityksestämme.
Ruusujen vallankumoukseen asti presidentti nimitti kaikki keskeiset alueelliset virkamiehet, joten siinä, missä muut palauttivat kuuluisaa vertikaalista valtaa, joka vei kaikilta alueilta niiden autonomian, me siirsimme järjestelmällisesti valtaa alueellisesti valituille elimille. Tämä menettelytapa on johtanut viime aikoina siihen, että pääkaupungin Tbilisin kaupunginjohtaja valittiin viime toukokuussa ensimmäistä kertaa suorilla vaaleilla, perustuslakituomioistuin päätettiin siirtää Batumin kaupunkiin ja Georgian parlamentti päätettiin siirtää toiseksi suurimpaan kaupunkiin Kutaisiin keskelle Georgiaa.
Neuvostoliitto oli valvonnan ja korruption kehto - raskasrakenteinen ja tehoton valtio. Siksi lakkautimme ensi töiksemme KGB:n ja erotimme koko poliisivoimat...
(Suosionosoituksia)
... samoin kuin tulli- ja verovirkailijat. Samalla avasimme myös taloutemme ja opetusjärjestelmämme.
Kaikkia näitä toimia ohjannut visio tiivistyi yhteen symboliin. Ripustimme jokaiseen virastoon jokaisen Georgian lipun viereen EU:n lipun. Halusimme näin osoittaa, mihin pyrimme viemään Georgiaa uudistuksillamme.
Rauhanomaiseen vallankumoukseemme on toki liittynyt myös epäkohtia ja puutteita. Olemme luonnollisesti tehneet myös virheitä, mutta kuten eurooppalaisen kosmopolitanismin kehittäjä ja suosikkifilosofeihini kuuluva Immanuel Kant kirjoitti Ranskan vallankumouksesta, ihminen ei voi olla valmis olemaan vapaa, ennen kuin hän on tosiasiassa vapaa. Hyvät parlamentin jäsenet, Kant tarkoitti sitä, ettei mistään kirjasta voi opetella etukäteen, miten hallita tai edes miten toimia vapaudessa. Sen voi oppia vain omien onnistumisten ja epäonnistumisten kautta.
Olemme kohdanneet epäonnistumisia ja ottaneet niistä opiksemme, mutta olemme kohdanneet myös yllättäviä onnistumisia. Maailmanpankki on juuri nimennyt Georgian maaksi, joka on toteuttanut eniten talousuudistuksia maailmassa viimeisten viiden vuoden aikana. Liiketoimintaympäristön suotuisuutta kuvaavalla listalla Georgia on nyt 12. sijalla maailmanlaajuisesti ja ensimmäisellä sijalla Keski- ja Itä-Euroopan maista - ja varmastikin myös entisten neuvostoblokin maista. Euroopan jälleenrakennus- ja kehityspankin ja Transparency International -järjestön mukaan Georgia, joka oli entisen neuvostoblokin mafian keskus, on edistynyt korruption torjunnassa enemmän kuin mikään muu maa vuosina 2004-2009. Georgia siirtyikin Transparency Internationalin listalla ylöspäin 70 sijan verran, ja sattumoisin Venäjän sijoitus laski samaan aikaan noin 70 sijan verran. Kohtasimme puolivälissä, enkä muista Venäjän tervehtineen, mutta näin siinä kuitenkin kävi.
Pidän näitä sijoituksia tärkeinä vain siksi, että ne heijastavat ja ruokkivat maassani tapahtunutta sosiaalista ja henkistä muutosta - henkistä vallankumousta, johon viittasin aiemmin. Georgian kansalaiset ovat lakanneet pitämästä maataan entisen neuvostoblokin maana. He pitävät sitä, arvioivat sitä ja arvostelevat sitä eurooppalaisena demokratiana. Tässä muutoksessa on kyse paljon enemmästä kuin ruusujen vallankumousta johtaneista henkilöistä ja osapuolista. Se on jotakin, jota kukaan ei omista eikä kukaan voi tukahduttaa - emme me eikä kukaan muukaan.
Tämä vallankumous on johtanut seikkaan, joka on meidän osassamme maailmaa hämmästyttävä: siihen, että instituutiot ovat järjestelmällisesti suositumpia kuin poliittiset hahmot. Olemme juuri toteuttaneet valtavan poliisiuudistuksen, ja viime viikolla tekemämme kyselytutkimuksen - galluptutkimuksen - mukaan 86 prosenttia kansalaisista luottaa poliisiin, kun taas aiemmin vastaava luku oli viisi prosenttia. Sama koskee presidenttiä, parlamenttia ja maan muita toimielimiä: tilanne on täysin päinvastainen kuin aiemmin. Tämä kertoo todella siitä, että instituutiot ovat suositumpia kuin johtajat ja että maa kehittyy oikeaan suuntaan.
Tekemistä riittää kuitenkin vielä. Olemme tietenkin sitoutuneempia kuin koskaan ennen jatkamaan uudistuksia. Olemme tietoisia siitä, että demokratiat pyrkivät jatkuvasti kehittymään.
Kaikki eivät tietenkään ottaneet vaihtoehtoista demokraattista malliamme avosylin vastaan. Revisionistit, jotka pitävät yhä Neuvostoliiton romahtamista 1900-luvun pahimpana katastrofina, vastustivat sitä kiihkeästi. He asettivat maani täysimittaiseen kauppasaartoon vuonna 2006. Sitä ennen vuonna 2005 maani asetettiin täysimittaiseen energiasaartoon. Revisionistit karkottivat kansalaisiamme, pommittivat ennen vuotta 2008 aluettamme toistuvasti ja hyökkäsivät lopulta vuonna 2008. Tätä puhetta pitäessäni nämä joukot miehittävät edelleen 20:tä prosenttia Georgian alueesta. Tilanne rikkoo räikeästi kansainvälistä oikeutta ja 12. elokuuta tehtyä tulitaukosopimusta, joka saatiin aikaan hyvän ystäväni ja eurooppalaisen johtajan, Ranskan presidentin Nicolas Sarkozyn ansiosta. Hän toimi tuolloin EU:n puheenjohtajana ja toimi asiassa välittäjänä.
Tätä puhetta pitäessäni Georgiassa on edelleen 500 000 evakkoa ja pakolaista, jotka eivät voi palata koteihinsa siksi, että eräät päättivät vanhan imperialistihengen innoittamina ottaa 2000-luvun vastaan järjestämällä entisen puhdistuksen ja rakentamalla uuden Berliinin muurin jakamaan maatani.
Miten sitten vastasimme näihin vihamielisyyksiin? Panimme ensinnäkin tulitaukosopimuksen täytäntöön ja menimme vielä velvoitteitamme pidemmälle, ilman että käytimme kertaakaan tekosyynä Venäjän haluttomuutta noudattaa sopimusta. Viime elokuussa Euroopan unionin tarkkailuoperaation johtaja, saksalainen Hansjörg Haber kiitti Georgiaa julkisesti sen itsehillinnästä ja totesi sen taistelustrategian olevan rakentavaa unilateralismia. Tankkien ja ohjusten ollessa 50 kilometrin päässä pääkaupungista moni hallitus alkaisi viimeistään valittaa tulleensa saarretuksi ja katsoisi, ettei vapauteen ole aikaa ja että demokratia on ylellisyyttä, johon sillä ei ole varaa, ja alkaisi murtaa oppositiotaan ja vaatia niin sanottua yhteiskunnan yhtenäisyyttä. Me teimme juuri päinvastoin. Rakennamme samoissa oloissa demokratiaa aseella uhattuina.
Vaikka miehitysjoukot ovat rakentaneet Abhasian alueen ympärille rautaesiripun, pieneen Anaklian merenrantakaupunkiin, joka oli vielä muutama vuosi sitten väkivaltaista ei-kenenkään-maata, rakennetaan parhaillaan uutta matkailukohdetta, kauniita hotelleja ja hiekkarantoja. Joidenkin mielestä meidän pitäisi lopettaa ja odottaa, kunnes tilanne on ratkaistu, ja aloittaa rakentaminen vasta, kun tilanne on vakaampi, varmempi ja turvallisempi. Ajattelemme juuri päinvastoin. Emme rakenna siksi, että rakennukset nousisivat vahvalle ja vakaalle maaperälle, vaan siksi, että rakentamalla niitä teemme lopulta maaperästä vahvan.
Anaklia tuhottiin selkkauksissa kahdesti - vuosina 1993 ja 1998 - ja vuonna 2005 kaupungissa käynnistyi uusi kehitysvaihe. Vuonna 2008 kaupunki tuhottiin jälleen kokonaan. Venäläismiehittäjät polttivat poroksi kaikki uudet rakennukset, myös diskot, kahvilat, hotellit ja retkeilymajat. Muutama viikko myöhemmin rakennustyöt aloitettiin uudelleen.
Suuri runoilija ja kuuluisa venäläinen toisinajattelija Alexander Galich - yksi niistä kahdeksasta sankarista, jotka osoittivat mieltään Punaisella torilla vuonna 1968 Prahan miehitystä vastaan - kirjoitti tämän hienon lauseen: Отечество в опасности! Наши танки на чужой земле! Se tarkoittaa: "Kotimaamme on vaarassa, tankkimme ovat tunkeutuneet vieraaseen maahan." Hän kirjoitti myös toisen upean lauseen Georgiasta, jonka myös luen venäjäksi: Прекрасная и гордая страна! Ты отвечаешь шуткой на злословье! Se kuuluu vapaasti käännettyä: "Suurenmoinen ja ylpeä maa, vastaat loanheittoon hymyillen."
(Suosionosoituksia)
Käydessäni viimeksi Anakliassa näin rivin diskoja, jotka olivat täynnä elämää niin kuin missä tahansa muualla Euroopassa. Nuoret tanssivat niissä aivan kuten Ibizalla tai Saint-Tropez'ssa. Ainoana erona oli se, että disko nimeltä "18", jossa kävimme, oli rannan viimeinen disko. Tasan viiden metrin päässä siitä seisoi muuri, jonka toisella puolella miehittäjät ovat asemissa, ja tätä seurasi lähes sata kilometriä pimeyttä ja tyhjyyttä. Kysynkin teiltä, mikä olisi absurdimpaa kuin uusi Berliinin muuri subtrooppisella Mustanmeren hiekkarannalla.
Lyhyesti sanottuna katsomme rauhan olevan meille kaikkein tärkeintä ja olemme vakuuttuneita siitä, ettei sille ole vaihtoehtoja. Vaarantamalla rauhan vaarannamme kaiken, mitä olemme saavuttaneet ja mitä haluamme saavuttaa tulevina vuosina.
Olen tullut tänne kertomaan uudesta vaiheesta rakentavan unilateralismin politiikassamme. Olen täällä tekemässä aloitetta, jonka toivon teidän avullanne laukaisevan jännitteitä ja mahdollistavan vakavien neuvottelujen käynnistämisen. Ennen tänne tuloani tein paljon ajatustyötä. Keskustelin myös ystäviemme - amerikkalaisten ja eurooppalaisten liittolaisten ja alueella asuvien ihmisten - kanssa. Georgian hallitus katsoo jo elokuun 12. päivän tulitaukosopimuksen velvoittavan sitä ja on aina katsonut, että tulitauko kieltää selvästi voimankäytön.
Osoittaaksemme, että Georgia on ehdottoman sitoutunut ratkaisemaan rauhanomaisesti konfliktinsa Venäjän kanssa, teemme nyt yksipuolisen aloitteen ja julistamme, ettei Georgia käytä koskaan voimakeinoja saadakseen Venäjän miehittäjät perääntymään ja miehitetyt alueet uudelleen hallintaansa. Se pyrkii miehityksen purkamiseen ja maan yhdistämiseen vain rauhanomaisia keinoja käyttäen.
Vaikka Venäjä kieltäytyykin vetämästä miehitysjoukkojaan ja vaikka sen valtuuttamat puolisotilaalliset joukot jatkavat lukuisia ihmisoikeusloukkauksiaan, Georgia pitää kiinni ainoastaan oikeudestaan itsepuolustukseen uusien iskujen tapahtuessa tai Venäjän tunkeutuessa alueelle, joka muodostaa 80 prosenttia Georgiasta ja on yhä maan hallituksen hallinnassa.
Lähetän YK:n pääsihteerille, ETYJ:n pääsihteerille ja Euroopan unionin johtajille asiasta kirjeet, joissa todetaan selvästi, että sitoudumme olemaan käyttämättä voimaa miehittäjiä tai niiden asiamiehiä vastaan palauttaaksemme hallintaamme koko laittomasti jaetun maamme, vaikka YK:n peruskirjan nojalla tämä voisikin olla sallittua.
Lupaus, jonka annan teille täällä, on kansainvälistä oikeutta kunnioittavan maan yksipuolinen julistus. Tämä aloite on kaikkea muuta kuin helppo maalle, joka on osittain miehitetty ja jossa on 500 000 evakkoa ja pakolaista. Se muodostaa rakentavan unilateralismin politiikkamme ja laajentaa sitä. Olen valmis käymään syvällistä, kattavaa vuoropuhelua Venäjän presidentin kanssa.
Osallistumme tietenkin jatkossakin Geneven neuvotteluihin ja toivomme, että tämänpäiväisen lupauksemme seurauksena Venäjän federaatio lakkaa jarruttamasta näitä neuvotteluja. Meidän on kuitenkin käynnistettävä myös poliittinen vuoropuhelu. Jotta tämä olisi mahdollista, kansainvälisen yhteisön on tehtävä Venäjän johtajille selväksi, että tämänhetkinen tilanne on täysin lainvastainen ja kestämätön.
Saadaksemme Venäjän neuvottelemaan kompromissista on selvästikin tärkeää todeta, millainen tilanne paikan päällä todella vallitsee. Siksi pyydämme, että venäläissotilaiden sijoittaminen Georgian rajojen sisälle katsottaisiin suvereenin alueen laittomaksi miehitykseksi. Monet Euroopan maat ja Yhdysvallat ovat jo tehneet niin. Ellei kyseessä ole sotilaallinen miehitys, mitä se sitten on? Onko kyseessä sotilaallinen matkailu, kun kymmeniä tuhansia miehiä, ohjuksia ja tankkeja sijoitetaan laittomasti asemiin ja valtiolta viedään osa asuttua aluetta?
Samoin julmat sotatoimet, joiden seurauksena miehitetyiltä alueilta on ajettu pois satoja tuhansia Georgian kansalaisia, pitäisi luokitella laittomaksi etniseksi puhdistukseksi. Ellemme tuomitse etnistä puhdistusta, miksi miehittäjät edes harkitsisivat näiden ihmisten päästämistä takaisin koteihinsa, kaupunkeihinsa ja kyliinsä?
Hyvät parlamentin jäsenet, totuus on aina sodan ensimmäinen uhri ja rauhan tärkein lähtökohta. Rakentava unilateralismimme ja juuri antamani lupaus eivät tuota odotettuja tuloksia, elleivät eurooppalaiset ystävämme sano totuutta suoraan ääneen. Ellette te sano suoraan totuutta, kuka tekee niin? Tulin tänne tänään nöyränä kertomaan teille, että pohjimmiltaan me - ja ehkä koko alueemme - olemme riippuvaisia teistä.
Hyvät parlamentin jäsenet, alueellamme on käyty lähimenneisyydessä aivan liikaa sotia. Lainatakseni Victor Hugoa jälleen kerran meidän on aika korvata tykit neuvotteluilla. Alueellamme on ollut oma Varsovansa, Coventrynsa ja Oradour-sur-Glanensa, ja meidän on aika jatkaa yhdessä sodan ja tuhon torjuntaa. Meidän on aika todeta, etteivät Groznyn - maan päältä tyystin hävitetyn 400 000 asukkaan alueellisen pääkaupungin - tapahtumat saa enää koskaan toistua. Meidän on aika sanoa, ettemme halua enää koskaan nähdä ihmisiä ajettavan pois kodeistaan ja karkotettavan kansalaisuutensa, uskonsa tai alkuperänsä perusteella, niin kuin omassa maassani ja alueen muissa maissa on tapahtunut.
Olen valmis tekemään Venäjän johdon kanssa yhteistyötä varmistaakseni, ettei tällaista tapahdu uudelleen ja että sodan tuhot korjataan ja rauhalle luodaan edellytykset. Sotia, kuten Georgiaa jakavaa sotaa, ei lopeteta pommeilla vaan siten, että kansalaiset sitoutuvat rakentamaan vapaata, yhtenäistä ja demokraattista maata ja että kansainvälinen yhteisö sitoutuu huolehtimaan kansainvälisen oikeuden täytäntöönpanosta, ja tästä tavoitteesta emme luovu koskaan. Emme luovu milloinkaan tavoitteestamme yhdistää maamme ja vakiinnuttaa sen asema vapaana demokraattisena maana rauhanomaisin keinoin.
On huomattava, että Moskovan valtavasta painostuksesta ja lukuisista uhkauksista huolimatta yksikään entinen neuvostotasavalta ei ole tunnustanut tätä Georgian jakamista osiin. Tämä osoittaa - joidenkin suureksi yllätykseksi ja raivoksi - että vanhat ajat ovat todellakin ohi. Se osoittaa, että neuvostoaikojen entisistä kahlituista kansakunnista on tullut kaikkien esteiden ja ongelmien myötä vahvoja ja itsenäisiä valtioita, jotka päättävät itse omasta politiikastaan. Sanalla sanoen kukaan ei halua palata Neuvostoliittoon.
Hyvät parlamentin jäsenet, alueemme on tehnyt valinnan. Tämän liikkeen pysäyttämiseksi on käynnistetty sota, mutta tankit eivät voi kääntää historian suuntaa ja imperialismin pitkä ja tuskallinen perintö on aika lopettaa rauhanomaisesti. Kehotan siksi Venäjän johtajia valitsemaan tulevaisuutensa suunnan. He voisivat toimia merkittävässä myönteisessä osassa alueemme jatkuvassa muutoksessa hyväksyen muut maat kumppaneiksi, ei vasallivaltioiksi
Me kaikki haluamme - ja haluan itse - Venäjästä kumppanin, emme vihollista. Kukaan ei toivo enemmän kuin me Venäjän muuttuvan maaksi, joka tekee todella yhteistyötä muiden kansakuntien kanssa, noudattaa kansainvälistä oikeutta ja - osana tätä - kunnioittaa ihmisoikeuksia. Kannatan siksi vilpittömästi eurooppalaisten ja amerikkalaisten johtajien pyrkimyksiä luoda rakentavammat suhteet Venäjään. Konfliktimme ei ole muuttanut millään tavalla kansojemme suhtautumista toisiinsa kielteiseen suuntaan, vaan haluan sanoa venäläisille, että he ovat aina tervetulleita Georgiaan kumppaneina, matkailijoina, opiskelijoina, liikemiehinä, toimittajina tai vain ystävinä - mutta eivät kuitenkaan miehittäjinä.
(Suuria suosionosoituksia yleisön keskuudesta)
Hyvät parlamentin jäsenet, haluan puheenvuoroni lopuksi lainata Georgian ensimmäisen tasavallan presidenttiä Noe Žordaniaa. Kuten ehkä tiedätte, Georgia julistautui vuonna 1918 ensimmäisenä Euroopan maana sosiaalidemokraattiseksi tasavallaksi, mistä olemme hyvin ylpeitä. Perustuslakimme suojelee vahvoja naisten oikeuksia ja muita vahvoja sosiaalisia oikeuksia. Muutama päivä ennen kuin puna-armeija hyökkäsi Georgiaan, Žordania selitti, miksi Georgia on valinnut Euroopan: "Mitä otamme Euroopan kansakuntien kulttuurista? Yli 2 000 vuotta kansallista kulttuuria, demokraattisen järjestelmän ja luonnonvaroja."
Venäjä tarjosi meille mahdollisuuden palata sotilaalliseen elämään. Sanoimme Venäjälle suuntaavamme Eurooppaan ja haluavamme Venäjän suuntaavan Eurooppaan kanssamme. Nyt Georgian presidentti välittää teille taas saman viestin rakkaudesta eurooppalaisia ihanteita ja arvoja kohtaan. On harvinaista, että kansakunta saa saman tilaisuuden kahdesti historiassa. Tulin tänne tänään kertomaan teille, että tartumme tähän tilaisuuteen ja teemme kaiken voitavamme, jotta eurooppalainen kohtalomme toteutuisi.
Puhemies
(EN) Arvoisa presidentti Saakašvili, tämänpäiväinen viestinne oli hyvin tärkeä paitsi meille kaikille myös ETYJ:n tulevalle huippukokoukselle, joka järjestetään viikon päästä 1.-2. joulukuuta Astanassa Kazakstanisssa. Se oli ennen kaikkea ratkaisevan tärkeä koko alueellenne, Kaukasialle, sekä Etelä-Kaukasialle että Pohjois-Kaukasialle. Olemme aina tienneet teidän olevan rohkeita, mutta nyt voimme sanoa teidän olevan myös viisaita. Rohkeuden ja viisauden pitäisi kulkea aina käsi kädessä.
