

Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A6-0112/2005) af Fraga Estévez for Fiskeriudvalget om forslag til Rådets forordning om forvaltningsforanstaltninger til bæredygtig udnyttelse af fiskeressourcerne i Middelhavet og om ændring af forordning (EØF) nr. 2847/93 og (EF) nr. 973/2001 (KOM(2003)0589 - C5-0480/2003 - 2003/0229(CNS)). 
Joe Borg,
    Hr. formand, jeg vil gerne udtrykke Kommissionens og min personlige tilfredshed med metoden og kvaliteten af arbejdet i forbindelse med at håndtere udfordringen med at udvikle passende forvaltningsforanstaltninger til vores fiskeri i Middelhavet. 
Det var ikke givet, at vi kunne overvinde det tidligere Europa-Parlaments hårdknude på dette område. Parlamentets proaktive holdning og den generelle opmærksomhed omkring tilstanden for fiskeressourcerne og de marine økosystemer i Middelhavet har bidraget til et solidt kompromis. Parlamentsmedlemmerne har vist deres evne til at lytte til de mange synspunkter, der er givet udtryk for i forbindelse med dette vigtige spørgsmål. Parlamentets holdning, som jeg håber bliver vedtaget i dag, er et godt udgangspunkt for det arbejde, der skal udføres i Rådet, og jeg håber, at EU-institutionerne snart kommer med en ny forordning til gavn for vores fiskere og for fiskeriet og det marine miljø i Middelhavet. 
Kommissionen er meget tilfreds med det tætte samarbejde med ordføreren, fru Fraga Estévez, og medlemmerne af Fiskeriudvalget under vores arbejde med dette meget vigtige forslag. 
Jeg er glad for at kunne oplyse Dem om, at vi kan godkende 22 ud af 34 ændringsforslag, der er stillet af Fiskeriudvalget og andre medlemmer. Ni ændringsforslag ud af de 22 godkendte, især ændringsforslag 2, 10, 11, 13, 20, 21, 22, 25 og 26, var en del af en kompromispakke efter aftale med ordføreren og godkendt af Fiskeriudvalget.
Kompromiset er ikke perfekt på detailniveau. Der er ikke desto mindre opnået en hårfin balance mellem ret så forskellige synspunkter, uden at forslagets effektivitet er bragt i fare. 
Lad mig gå videre til de andre ændringsforslag, der er stillet til betænkningen. Kommissionen kan også godkende ændringsforslag 5, 6, 7, 8, 9, 12, 14, 15, 16, 17, 18, 23 og 24, hvor nye elementer indføres, der enten forstærker vores forslag eller gør tidspunktet for indførslen af visse foranstaltninger mere gradvis. Kommissionen kan dog ikke godkende ændringsforslag 1, 3, 4, 19 samt 27-34.
Begrebet om EU-borgernes ansvar er allerede indeholdt i grundforordningen for den fælles fiskeripolitik og bør fastholdes her. Ændringsforslag 1, 3 og 4 kan derfor ikke godkendes. 
Med hensyn til ændringsforslag 19 og 33, hvori det foreslås at indsætte bestemmelser om finansiel støtte til midlertidige fiskeriforbud og til fiskere, der berøres af forbuddet mod anvendelse af bestemte fiskeredskaber, mener Kommissionen ikke, at disse forslag er hensigtsmæssige her, enten fordi fællesskabsretten allerede indeholder bestemmelser om disse forhold, og/eller fordi disse forhold behandles inden for rammerne af forslaget om Den Europæiske Fiskerifond.
Kommissionen kan ikke godkende ændringsforslag 27, som kan svække betydningen af at fastsætte et mindstemål for landede fiskearter, der er omfattet af forslaget til forordning. Hvis der ikke findes et sådant mindstemål, ville fiskerne ikke have noget incitament til at undgå områder med sammenlægning af unge individer eller små organismer eller til at forbedre selektiviteten med hensyn til fiskeredskaber og praksis. Det fælles marked for fiskerivarer opfordrer desuden til at indføre en harmoniseret minimumsstørrelse.
Det er sjældent, at en fuldstændig overensstemmelse mellem mindstemål og selektivitet af obligatorisk udstyr kan lade sig gøre, især ved flerartsfiskeri, hvor der anvendes forskelligt udstyr, som det er tilfældet i Middelhavet. Desuden er der fastsat visse mindstemål for landede fiskearter, især med fiskeudstyr og praksis, som ikke er reguleret i dette forslag, og hvor selektiviteten i høj grad er op til fiskerne selv. 
I ændringsforslag 28 er der samme uklarhed. Hvis stk. 3 slettes, bliver fiskeri efter fuldstændig forbudt. Kommissionens målsætning er i stedet at holde dem inden for et helt klart regelsæt af nationale forvaltningsplaner. Kommissionen kan derfor ikke godkende forslaget. 
Kommissionen kan ikke godkende ændringsforslag 29, da en stigning på 30 % af nettenes højde vil øge fiskeriindsatsen efter små pelagiske arter, hvilket er i strid med videnskabelig rådgivning om ikke at øge fiskeriindsatsen efter denne ressource. Da snurpenot desuden kan anvendes til at fange demersale arter i kystområder, bør vi undgå at tillade brugen af snurpenot, som kan røre bunden i kystområder, hvor der findes beskyttede habitater såsom posidonia-bevoksninger.
Kommissionen er dog positiv over for at regulere denne type af fiskeredskaber ved at skelne mellem fiskeri med snurpenot efter små pelagiske arter, demersale arter og tun. Hver kategori bør følge forskellige regler. Jeg håber, at der er mulighed for yderligere finpudsning i Rådet. 
Kommissionen kan ikke godkende ændringsforslag 30 og 31. Det er alment anerkendt, at forvaltningen af fiskeriindsatsen bør være et af de vigtigste forvaltningsværktøjer i Middelhavet. En måde at gribe dette an på er ved at fastsætte maksimale overordnede dimensioner for visse former for redskaber, der anvendes ved småfiskeri. 
Det store antal fiskere, der anvender disse redskaber, gør det uundværligt at fastsætte maksimumsdimensioner for at undgå endnu større mål, som vil medføre uovervindelige mure af net, der hindrer mange arters frie bevægelighed og migration. Småfiskere bør også bidrage til bevarelse. 
Kommissionen kan ikke godkende ændringsforslag 32 og 34 af forskellige årsager. Listen over arter i bilag VIII til Rådets forordning 1039/98, som kræves i ændringsforslag 32, indeholder arter, som enten ikke findes i Middelhavet, eller som kan fanges ved bundsatte garn og forankrede flydegarn i kystområder. Det er derfor ikke ønskeligt at omfatte hele listen over arter her. Den logiske begrundelse i artikel 7, stk. 2, som nævnes i ændringsforslag 10, er at nævne en gruppe af arter, som fanges offshore pelagisk eller tæt på overfladen i meget dybe farvande, og som, når de er fanget i bundsatte garn eller indfiltringsgarn, er tydelige tegn på, at disse garn er drivgarn og ikke bundsatte garn. Denne bestemmelse er den eneste måde at håndhæve forbuddet mod store pelagiske drivgarn på. Ikke desto mindre er Kommissionen positivt indstillet over for en omfattende liste over arter, hvis der er dokumentation for, at visse arter ikke kan fanges med egentlige bundsatte garn, men kun med drivgarn. 
I ændringsforslag 34 foreslås en undtagelse af fartøjer med en længde på 18 m, hvilket i høj grad vil svække håndhævelsen af forbuddet mod store pelagiske drivgarn. Ændringsforslaget er baseret på formodningen om, at artikel 7, stk. 2, er rettet mod en type overfladegarn til at fange tun med. Denne formodning er ikke korrekt, da sådanne garn ikke kan klassificeres som forankerede drivgarn eller bundsatte garn som defineret i artikel 2, stk. 9 og 12.
Til slut vil jeg gerne give udtryk for min tiltro til, at vi med hjælp fra Europa-Parlamentet kan præsentere Rådet for et forbedret forslag fra Kommissionen, som bør lette dens stilling over for Rådet. Alle fiskere i Middelhavet og de marine økosystemer, som de udnytter, har brug for effektiv fiskeriforvaltning hurtigst muligt. Ved at vedtage en ny, mere effektiv og skræddersyet EU-bevaringspolitik for fiskeri i Middelhavet hjælper vi også mere ambitiøse tiltag på vej inden for de multilaterale rammer af Den Almindelige Kommission for Fiskeri i Middelhavet.
Som det er Dem bekendt, er fiskeriindsatsen steget i mange områder, og udnyttelsesmønsteret er stadig ikke tilfredsstillende. For at føre fiskeriet i Middelhavet i retning af en bæredygtig udnyttelse af de marine økosystemer i Middelhavet skal EU, som er den største fiskerimagt i området, foregå med et godt og troværdigt eksempel. 
Der er brug for mere effektive EU-forvaltningsrammer, hvis vi vil genvinde Middelhavets fulde produktion og produktivitetspotentiale først og fremmest i vores fiskeres interesser, men også til gavn for andre europæiske borgere, der ønsker at nyde godt af Middelhavets rigdom.
Som afslutning på mit indlæg vil jeg gerne endnu en gang takke ordføreren samt formanden og medlemmerne af Fiskeriudvalget for deres fortrinlige samarbejde i denne sag. Deres proaktive samarbejde har virkelig givet os betydelige input, som vil være med til at sikre en bæredygtig udnyttelse af fiskeressourcerne i Middelhavet. 
Carmen Fraga Estévez (PPE-DE ),
   Hr. formand, med denne betænkning, som jeg har haft fornøjelsen af at være ordfører for, har vi mulighed for endelig at få et fiskeriforvaltningssystem for Middelhavet 11 år efter det første forsøg på at skabe ordnede forhold gennem forordning nr. 1696/94 om tekniske foranstaltninger.
Derfor er det et overordentligt vigtigt øjeblik for fiskerisektoren i området, og jeg er meget taknemmelig over for kommissær Joe Borg og generaldirektør Jörgen Holmquist - som har engageret sig personligt i at fremme denne sag - og deres tjenester, som jeg har samarbejdet med dagligt, og naturligvis mine kolleger i Fiskeriudvalget, som har været kloge og generøse nok til at opgive mange krav fra deres lokale sektorer, nogle gange under voldsomt pres, for ikke at forhindre hele middelhavssektoren i at få nogle fælles forvaltningsregler.
Med alles medvirken har vi kunnet løse op for Kommissionens oprindelige forslag, der, måske fordi det blev udarbejdet for hurtigt, havde skabt tilsyneladende uløselige konflikter med de nationale myndigheder, med sektoren og med Parlamentet, der, som De sikkert husker, forkastede forslaget gennem betænkningen af Lisi.
For at komme ud af denne blindgyde foreslog jeg Kommissionen at arbejde sammen om en fælles tekst om de punkter, hvorpå konflikten var størst, i den hensigt at opnå et fælles kompromis, som Parlamentet og Kommissionen kunne acceptere, og som vi så kunne forelægge for Ministerrådet. Kommissionen accepterede denne metode, og efter en meget hård forhandling og næsten et års arbejde kan vi nu sætte teksten under afstemning i Parlamentet.
Teksten er måske ikke så ambitiøs, som mange af os gerne havde set, måske har ingen opnået det, de ønskede. Men vi har hver især tabt lidt, for at vi alle sammen kunne vinde, for hvis der var noget, som vi alle sammen var enige om, var det, at fiskerisituationen i Middelhavet ikke kunne blive ved med at afhænge af en minimumsregulering, der komplicerede mere end den løste.
Hvis politik går ud på at give afkald på egne interesse for fællesskabets skyld, mener jeg, at vi kan være tilfredse med vores arbejde, når vi vedtager denne betænkning, der viser, at det er lettere at gøre fremskridt, når man arbejder sammen, og også viser, at når en afbalanceret tekst, som der er enighed om, forelægges for regeringerne, vil de lettere kunne acceptere den, og dermed vil den være lettere at gennemføre.
Denne arbejdsmetode har også gjort det muligt at undgå tomme ord uden videnskabeligt og logisk grundlag og visse selvmodsigelser i den oprindelige tekst, der var årsag til, at forslaget blev forkastet så kategorisk. F.eks. indføres der en højere grad af fornuft og sammenhæng i reguleringen af dybder og afstande fra kysten, hvor man kan fiske i dette hav, der er så biologisk, økonomisk og socialt følsomt.
For første gang reguleres skrabere, der åbnes mulighed for brug af mere selektive masker - som kvadratmasker til trukne net - og der sker store fremskridt, hvad angår overensstemmelse mellem maskestørrelse og arternes mindstemål.
Hvad angår Kommissionens maksimumsinitiativ om lukninger, mindstemål og kroge til fangst af stærkt vandrende arter, er vi blevet enige om, at reguleringen af disse ting i første omgang skal udgå fra regionale fiskeriorganisationer såsom GFCM og ICCAT, da flåder fra tredjelande også foretager den type fiskeri i Middelhavet, og det forekommer ikke logisk udelukkende at pålægge fællesskabsflåder begrænsninger.
Men hvis disse internationale organisationer ikke inden for et år aftaler en fælles regel, har Kommissionen beføjelse til at stille et nyt forslag, eftersom vi ikke ønsker at løbe fra vores ansvar på grund af vores stærke deltagelse i dette fiskeri.
Af betænkningens indhold vil jeg til sidst fremhæve bestræbelserne på større beskyttelse af arterne gennem mindstemål med midlertidig undtagelse af kulmule, hvor vi tog udgangspunkt i et forslag fra Kommissionen om at nedsætte mindstemålet til 15 cm - som vi har fastholdt indtil 2007, hvor det traditionelle mindstemål på 20 cm træder i kraft igen svarende til den foreslåede øgede maskestørrelse.
Ligeledes for første gang reguleres mindstemålet for sardiner, der genindføres mindstemål, som var forsvundet fra Kommissionens forslag, f.eks. for muslinger og blåmuslinger, og der indføres fornuftige forøgelser af maskestørrelsen for andre arter, da det endelige mål er, at man også i Middelhavet nærmer sig de videnskabelige anbefalinger.
Hr. formand, efter endnu en gang at anmode Parlamentet om at vedtage denne betænkning og navnlig det kompromis, der er indgået med Kommissionen, har jeg kun tilbage at sige, at jeg håber, at Rådet fuldt ud accepterer det nye forslag, som er resultatet af dette kompromis mellem Kommissionen og Parlamentet.
Francesco Musotto,
    Hr. formand, kommissær Borg, kære kolleger, i fru Fraga Estévez' betænkning, som er glimrende, når det gælder både indholdet og sammenfatningen, defineres Middelhavets særpræg bedre end i Rådets forslag. Dette særpræg indebærer, at selv om målsætningerne om en fællesskabsforvaltning af fiskeriet skal være de samme i hele EU, skal de instrumenter, der anvendes for at nå dem, være tilpasset til middelhavsfiskeriets særlige karakteristika. Formålet hermed er både at tage hensyn til de forskellige biologiske, geografiske og juridiske situationer i området og at udnytte erfaringen og kompetencerne hos de fiskeriorganisationer, som opererer i Middelhavet.
Et af de særlige karakteristika er kystfiskeri af mindre omfang. Størstedelen af fiskerfartøjerne i den italienske flåde er under 12 meter lange, og man kan derfor ikke se bort fra de vanskeligheder, som de vil få ved at omstille sig - sådan som Fællesskabet ønsker - til andre former for fiskeri. Kystfiskeri af mindre omfang bør ikke kun defineres, men også bevares, og i tilfælde af omstilling bør der være større kompensationer og incitamenter, så der ikke opstår alvorlige socioøkonomiske problemer i hele sektoren.
I forslaget specificeres det ligeledes, hvilket rolle det regionale rådgivende råd skal spille. Dette organ oprettes netop for at fremme den direkte inddragelse af fiskerne og skal være talsmand for de erfaringer, som er rettet mod beslutningsprocessen, så fællesskabslovgivningen i stadig større grad kommer til at svare til realiteterne og problematikkerne i fiskesektoren. Vi er yderst tilfredse med forordningens betydning for Middelhavet, når det gælder indførelsen af fælles regler, men netop derfor er det nødvendigt, at alle de ikke-europæiske lande, som ligger ud mod Middelhavet, tilpasser deres lovgivning til politikken for bestandenes beskyttelse. I den forbindelse er det nødvendigt at styrke EU's stilling i de store organisationer, som regulerer fiskeriet, så den europæiske fiskeritradition bliver udbredt i de vigtigste internationale fora såsom GFCM og ICCAT.
Til sidst vil jeg også gerne understrege den nøglerolle, som forskningen spiller, hr. formand, eftersom enhver fornuftig politik bygger på kvalitet og kompetence, når det gælder viden om de faktorer, vi står over for. Ud fra dette synspunkt har Middelhavets særpræg altid været problematisk. Problemet ligger ikke så meget i forskningens omfang, men snarere i uoverensstemmelsen mellem forskningen og de specifikke videnbehov med henblik på en effektiv forvaltningspolitik. Derfor er vi i fremtiden nødt til at lægge vægt på en samordning og på den videnskabelige forsknings anvendelighed i handlingsplanen. 
Giovanni Claudio Fava,
    Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, vi bør først og fremmest takke fru Fraga Estévez for det glimrende arbejde, hun har udført, men også Kommissionen for dens lydhørhed, idet den har taget højde for det, der skete i sidste valgperiode, selv om Parlamentet ikke troede, at Kommissionens forslag stod til at ændre. Vi er nået frem til et kompromis takket være gensidig respekt og gensidig ydmyghed.
Det har været muligt at indlede en debat med brancheorganisationerne. Det er lykkedes os at undgå, at Middelhavet blev et marginalt hav med en samling pligter og forbud, der udelukkende er udsat for en sanktionspolitik. Selv om vi sætter pris på, at den pågældende forordning udgør et fremskridt og et hensigtsmæssigt forlig, mener vi, at den stadig - omend i ringere grad - bevarer en indfaldsvinkel, som er forbundet med den fiskerimodel, der anvendes i de nordlige have.
De nordlige have er kendetegnet af et stærkt industrialiseret fiskeri, som kun vedrører enkelte arter, og de har en havbiologi, som er helt anderledes end Middelhavets. Det er årsagen til de omfattende drøftelser - i udvalget og med Dem, hr. kommissær - om andre mindstemål, som vi gerne ville have defineret mere nøje, eftersom sardiner og torsk, der fanges i de nordlige have, ikke har den samme biologiske vækst som fiskefaunaen i Middelhavet. På samme måde er det vanskeligt at sætte alt for specifikke grænser for fiskeredskaberne, eftersom det ikke-industrielle fiskeri, der består af små besætninger, varierer fra land til land, også når det gælder traditionernes art og mangfoldighed.
Ved gennemførelsen af denne forordning vil vi gerne have, at der sigtes mod en målsætning, som sjældent nås, nemlig en områdepolitik, dvs. en global indfaldsvinkel. Det indebærer naturligvis, at der skal lægges vægt på forvaltningen og bevaringen af fiskeressourcerne, og at der skal gøres en indsats for at forebygge forurening, men også for at bevare beskæftigelsen.
Jeg vil gerne minde om, hr. kommissær, at 80 % af fiskeriet i Middelhavet er af ikke-industriel karakter og finder sted i regioner, som for størstedelens vedkommende er tidligere mål 1-områder, nemlig områder med store sociale problemer og høj arbejdsløshed, og hvor der ofte ikke er noget socialt sikkerhedsnet. Jeg mener, at det bør være både Kommissionens og Parlamentets opgave at være særlig opmærksom på at bevare beskæftigelsesniveauet. Vi anmoder Rådet om at godkende dette forslag og tage behørigt hensyn til omfanget og kvaliteten af det arbejde, der har gjort forslaget muligt. 
Marios Matsakis,
    Hr. formand, jeg lykønsker ordføreren, fru Fraga Estévez, med hendes hårde arbejde med dette lovgivningsdokument. 
Jeg har nogle generelle bemærkninger. Fisk er som bekendt en vigtig kilde til sund menneskelig ernæring og er med god grund meget efterspurgt af forbrugeren. Fisk er også en vigtig indtægtskilde for tusinder af fiskere og andre folk i fiskeribranchen, herunder mange små, mellemstore og store virksomheder. 
Havet giver os disse fisk, men ukontrolleret fiskeripraksis vil i sidste ende mindske udbuddet og blive fiskeindustriens død. Det er derfor afgørende, at foranstaltninger til at forvalte den bæredygtige udnyttelse af fiskeressourcerne bliver indarbejdet i lovgivningen og gennemført så hurtigt som muligt. Det gælder især med hensyn til Middelhavet, hvor bestande af mange fiskearter i mange tilfælde tilsyneladende er på tærskelniveau. Derfor er dette lovgivningsdokument så bydende nødvendigt. 
Lovgivning får dog betydning, ikke når den godkendes på papiret, men når den gennemføres i praksis. Det er en stor svaghed, især med hensyn til fiskeri. Overholdelse, overvågning og handling til at sikre, at reglerne anvendes, er desværre ikke nok i mange, hvis ikke de fleste, tilfælde. 
Derude i rum sø er tingene ikke, som de burde være. Der begås dagligt store overtrædelser af personer, der omgår reglerne eller blot tilsidesætter dem helt. Derfor drejer det sig først og fremmest om, at der stadig er et stort arbejde foran os med hensyn til at bekræfte lovgivningens gennemførelse. 
Dernæst drejer det sig om de videnskabelige oplysninger, som vi har til rådighed. Oplysningerne er af afgørende betydning, hvis vi skal forstå og ordentligt vurdere f.eks. fiskebestande, gydepladser, migrationsmønstre og opsamlingsmetoder. Er vores nuværende videnskabelige oplysninger pålidelige? Det er de desværre tilsyneladende ikke. Det er derfor yderst vigtigt at rette indsatsen mod at få præcise fiskerioplysninger, som ikke er behæftet med videnskabelige fejl, og som ikke er manipuleret eksternt, for snarere at øge det personlige udbytte og ikke fiskebevarelse. 
Sidst, men ikke mindst henviser jeg til det faldende antal af små- og mellemstore fiskerivirksomheder i de mindre medlemsstater i Middelhavsområdet som mit eget land, Cypern. Ud over at være ugunstigt stillet som en lille ø i EU's periferi, som er delvis besat af tyrkiske og britiske tropper, står Cypern nu over for den meget virkelige trussel med at få sin fiskeindustri fuldstændig ødelagt. Nogle få hundrede fiskere, som har udført den århundrede gamle familietradition med at fiske omkring deres ø, trues nu af tilintetgørelse af bureaukratiet og tilsyneladende af den hjerteløse drage i Bruxelles, der handler sammen med de ansigtsløse internationale kommissioner, der hovedsagelig tænker på at tilfredsstille de store multinationale virksomheder og magtfulde regeringer.
Derfor fisker fartøjer fra hele verden frit omkring Cypern, men det kan de cypriotiske fiskere ikke, fordi de bliver kvalt af latterligt lave kvoter. Tag f.eks. tun. EU har en kvotetildeling på ca. 18.000 t pr. år, og Kommissionen har i nogle år været så klog at give Cypern en kvote på kun 5-10 t i stedet for de 500-1.000 t, som vi har brug for. Kommissionen giver mange faktorer skylden, f.eks. de cypriotiske myndigheders tidligere års uoplyste eller fejlagtige opsamlingsstatistik, men det er blot undskyldninger. De cypriotiske fiskere …
Marie-Hélène Aubert,
   Hr. formand, mine damer og herrer, jeg glæder mig også over, at det lykkedes at vedtage dette kompromis. Jeg vil lykønske fru Fraga Estévez, der har udført en vanskelig og ømtålelig opgave, som alligevel hastede, med at fastsætte forvaltningsforanstaltninger til bæredygtig udnyttelse af fiskeressourcerne i Middelhavet, som er truet af en yderst problematisk udvikling i form af forskellige typer forurening, faldende ressourcer og trusler mod den biologiske mangfoldighed.
Jeg glæder mig over dette kompromis af en række grunde. For det første fastsætter det klart og tydeligt, hvilke fiskeredskaber der er tilladt eller forbudt. Det fastsætter parametre for drivgarn, maskestørrelser, fiskenes minimumsstørrelse, dybhavstrawlfiskeri osv. Endvidere sikrer det, at EU-politikken for andre have, der er relevante for os, hvad enten det er i Atlanterhavet eller i Nordsøen, er kohærent. Det var vigtigt for at få instrumenter og politikker til at forvalte fiskeressourcerne i Middelhavet. Det er også et retfærdigt kompromis, der gør det muligt for de fleste af de berørte lande at finde en hensigtsmæssig ligevægt mellem det, som nogle lande har måttet acceptere og andre afvise for at nå frem til dette kompromis.
Der er imidlertid en række problemer, der skal løses, og som de tidligere talere faktisk har gjort opmærksom på. Et af dem er forvaltningen af Middelhavsbækkenet, da vi kun taler om EU-medlemsstaterne i dette kompromis. Det er faktisk tilrådeligt at styrke de regionale organisationers indsats og som led i EU-naboskabspolitikken at fastsætte, hvordan vi kan nå til enighed med de andre lande, der grænser op til Middelhavsbækkenet. Andre problemer vedrører almindelig tun, der er en truet art, eller fiskerityper såsom notfiskeri, der anvendes til akvakultur, og som indebærer en fremgangsmåde, der giver flere og flere problemer. Denne kompromisforordning er ikke direkte målrettet mod denne type fiskeri, men det er forståeligt, at ikke-industrielle fiskere, der føler, at denne forordning er rettet mod dem, finder det uretfærdigt, at der ikke fastsættes yderligere bestemmelser for en type fiskeri i udvikling, som giver store problemer for bevarelsen af økosystemer på grund af den måde, den udføres på.
Endelig vil jeg gentage, hvad flere medlemmer har sagt om behovet for, at EU hurtigst muligt begynder at føre en meget mere aktiv forskningspolitik for Middelhavet. Vi har imidlertid ikke en stor mængde oplysninger og data, der ville gøre det muligt at finjustere disse politikker og instrumenter. Ligeledes tror jeg, at forvaltningen og gennemførelsen af dem afhænger af medlemsstaternes politiske vilje til at gennemføre disse nye bestemmelser. Det er det, debatten afhænger af. 
Georgios Toussas,
    Hr. formand, mine damer og herrer, vi kan ikke acceptere forslaget om udnyttelse af fiskeressourcerne i Middelhavet, da det er uvidenskabeligt. Det forsøger at fokusere udelukkende på foranstaltninger til at forbyde brug af fiskeriudstyr i hele Middelhavet, selv om alle ved, at belastningen af økosystemet i Middelhavsområdet er et meget alvorligt problem, der har med forurening af havet at gøre, både på grund af tankeløs brug af plantegifte og på grund af industriforurening generelt.
Vi ved udmærket, at Middelhavets sammensætning og fiskerimuligheder er forskellige i området på grund af de forskellige omstændigheder, der er, og som påvirker hinanden, hvorved fiskene har forskellige levevilkår, hvilket påvirker fangsternes størrelse. Derfor gør vi opmærksom på, at forslagets generelle holdning, som skærer reduktionerne i fiskeriudbyttet over én kam, vil få forskellige konsekvenser fiskerne imellem.
Når de ovennævnte generelle forbud gennemføres, vil det få tragiske konsekvenser for visse områder. Det vil det, fordi forslaget under påskud af at beskytte fiskebestandene reducerer fiskerikapaciteten med den konsekvens, at små og mellemstore fiskeres fiskeriindtægt mindskes og forsvinder, og i sidste ende vil der ske masseudvandring fra erhvervet.
Resultatet af alle de foranstaltninger, der foreslås, vil være masseødelæggelse af fiskerisamfund, og hele geografiske områder vil blive lagt øde, hvorefter det underskud af fisk, som forventes at opstå, hurtigt vil blive dækket af akvakulturen, hvis interesser vil blive styrket til gavn for de store monopolvirksomheder, der opererer inden for dette område.
På denne måde vil kapitalens rolle blive styrket inden for fiskeriet, og de sociale og andre historiske karakteristika, det har haft indtil nu, vil forsvinde. Monopoliseringen af fiskeriet vil blive styrket, og det samme gælder virksomhedskoncernernes profit, mens det vil gå ud over de små og mellemstore fiskere, arbejdstagerne og de nederste samfundslag med smertelige konsekvenser for havet som økosystem og for miljøet i det hele taget.
Vi mener ikke, at politikken for forvaltning af fiskerikapaciteten og udviklingen af fiskeriet kan ses isoleret fra de små og mellemstore fiskeres interesser. Vi mener, at udviklingen af fiskeriet samtidig bør respektere både de enkelte regioners økosystem og muligheder samt lokalsamfundets og den lokale økonomis bredere interesser, der ligger langt fra og står i modsætning til kapitalens ambitioner og interesser.
Alt dette bør indgå i en mere samlet plan, der med fiskerikooperativer som løftestang vil udnytte de konkrete fiskerimuligheder på den mest produktive måde. Inden for disse rammer kan man vurdere og gennemføre passende tekniske foranstaltninger, som skal være videnskabeligt underbyggede og vurderes at være nødvendige for at bevare fiskebestanden, sikre det enkelte områdes produktionsmuligheder …
Patrick Louis,
   Hr. formand, mine damer og herrer, interessen i at bevare fiskeressourcerne i Middelhavet er fuldstændig legitim. Det er bestemt nødvendigt at bevare et rigt og forskelligartet miljø og fødevareressourcer, der er vigtige for kommende generationer.
Bæredygtig forvaltning af det marine økosystem er væsentlig. Af alle de levende væsener, der befolker planeten, er der imidlertid et væsen, der ikke kun har pligter, men også rettigheder. Jeg tænker på mennesker. Den forelagte forordning er et kompromis, som jeg bestemt forstår hensigten med. Den er et kompromis ikke kun mellem de suveræne nationer, som Europa består af, men også mellem den måde, på hvilken miljøet anvendes og bevares. Ændringsforslag 10, som ordføreren har stillet, berører imidlertid direkte en fiskeriaktivitet i Middelhavet, som er en fransk tradition, nemlig . Det er en gammel fiskeriteknik, som specielt anvendes i den franske del af Middelhavet, hvor der fanges almindelig tun ved hjælp af et forankret overfladenet.
Kære kolleger, De skal være klar over, at hvis De godkender dette ændringsforslag, underskriver De en dødsdom for 1.200 arbejdspladser, der er direkte og indirekte forbundet med denne aktivitet. På stedet er man uforstående samt med rette vred. I årevis har fiskerne i denne sektor gjort en stor indsats, særlig med hensyn til at beskytte hvaler, for at begrænse virkningen af fiskeriaktiviteten på økosystemet. Deres vilkårlige fangster er nu kun tilovers. Videnskabelige undersøgelser viser, at denne fiskerimetode er miljøvenlig. Jeg ved, at det har været vanskeligt at nå frem til dette kompromis, men jeg appellerer til Kommissionen, Rådet og særlig den franske regering. Hvad betyder et par dages ekstra forhandling sammenlignet med 300 familiers og en hel regions lidelse? Hvilken vægt får argumentet vedrørende kompromispakken og vedrørende Pandoras æske, der bestemt ikke skal åbnes i Frankrig, hvor offentligheden i stigende grad er bevidst om, at Bruxelles er ude af berøring med den virkelighed, som vi lever i? Vi må ikke glemme, at 80 % af fiskeriet i Middelhavet er ikke-industrielt fiskeri, så hvorfor skal vi altid begunstige de resterende 20 %?
Fru Fraga Estévez, kære parlamentsmedlemmer, forhandlingerne skal genoptages for at redde disse arbejdspladser. Kommissær Borg har lige fortalt os, at han ikke vil godkende ændringsforslag 34, fordi artikel 7, stk. 2, som ændringsforslaget vedrører, er baseret på en inddeling, der ikke svarer til teksten. Efter min mening er det en juridisk spidsfindighed, der vedrører en enkelthed i det, som kommissæren og hans tjenestegrene skal regulere, men det tager ikke højde for formålet med ændringsforslaget, nemlig at beskytte fiskernes rettigheder, som ændringsforslaget primært skal sikre bliver overholdt.
På baggrund af dette opfordrer jeg Dem til at stemme imod ændringsforslag 10, som ordføreren har stillet. Jeg lykønsker hende alligevel med hendes utrættelige arbejde, og jeg opfordrer Dem til at stemme for vores ændringsforslag 34. På vegne af de fiskere, som De vil redde, takker jeg Dem. 
Sebastiano (Nello) Musumeci,
    Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, efter lange og vanskelige forhandlinger, som begyndte for knap to år siden, har vi nu nået et kompromis, som vores gruppe kun er delvist tilfreds med. Vi glæder os f.eks. over, at muligheden for en evt. finansiel støtte til biologiske hvileperioder er dukket op igen, selv om der ikke er taget højde for dette i den nye Europæiske Fiskerifond. Der er dog stadig nogle vigtige spørgsmål på tapetet, som efter vores mening er i strid med fiskeriinteresserne i Middelhavet. Jeg vil nævne endnu et eksempel. I betragtning af den betydning, som småfisksektoren har, mener vi, at disse fisk bør kunne sælges under forudsætning af, at de er fanget med forskriftsmæssige redskaber. Derfor har vi stillet ændringsforslag 27, som vi håber bliver godkendt.
Vi har understreget middelhavsfiskeriets særpræg flere gange. Der er hovedsagelig tale om kystfiskeri af ikke-industriel karakter. Denne fiskeritype er en del af kulturen, hvor en flere hundrede år gammel tradition går fra generation til generation, men det er også en vigtig kilde for økonomien, navnlig i et område, der - hvilket man ikke må glemme - er præget af et stærkt socioøkonomisk forfald. Derfor mener vi, at punkt 3 og 4 bør fjernes fra bilag 2, hvor man ønsker at regulere og ensrette de tekniske karakteristika for redskaber til ikke-industrielt fiskeri. Disse redskaber kan - netop fordi de er forbundet med en særlig type fiskeri og med bestemte kystområder - ikke være genstand for lovforpligtelser.
Vi vil gerne lykønske ordføreren, fru Fraga Estévez, og vi giver udtryk for det legitime ønske, at denne forordning bliver en vigtig etape i retning af et Middelhav, hvor man selvfølgelig er opmærksom på at bevare fiskefaunaen, men som også giver tusindvis af europæiske fiskere et levebrød og et arbejde. Hidtil har de kun skullet overholde forbud og grænser, mens Middelhavet har været en slags frizone for tredjelandenes flåder. 
Luca Romagnoli (NI ).
   - Hr. formand, kære kolleger, der er ingen tvivl om, at fiskeriet er af afgørende betydning for menneskehedens overlevelse, eftersom over en milliard mennesker lever af animalske proteiner og biprodukter heraf. Hvad fangstpotentialet angår, er vi ifølge eksperterne ved at nå grænsen, og derfor er det rigtigt, at Europa-Parlamentet og Kommissionen forsøger at sætte en grænse for fiskeriet, forvalte fangstmængden på en bæredygtig måde og bekæmpe destruktive former for fiskeri.
Fiskeri og akvakultur er dog en af EU's hovedaktiviteter. Det europæiske fiskemarked er verdens tredjestørste efter markedet i Kina og Peru. I Frankrig, Grækenland, Italien og Spanien omfatter fiskerisektoren circa. 100.000 fiskere og titusindvis af fiskerfartøjer. Den europæiske flåde - der i øvrigt er en ikke-industriel flåde, sådan som statistikkerne viser - består for en stor dels vedkommende af fartøjer på under 10 t. Det er således tydeligt, at vores flåde og vores fiskere først og fremmest er af ikke-industriel karakter. Derfor forventer borgerne, at Europa-Parlamentet og Kommissionen finder en balance, hvor man forener de økonomiske krav og miljøkravene.
På samme måde skal beskyttelsen af fiskebestandene i endnu højere grad være baseret på videnskabelige informationer, end det er tilfældet i dag, men det er også nødvendigt, at fiskerne deltager aktivt i forvaltningen af fiskeressourcerne, at man lytter til miljøbevægelsen for at skabe bevidsthed, og at man henleder opmærksomheden på beskæftigelsesproblemerne. Vi anmoder således om en gradvis anvendelse af de nye forordninger. Fru Fraga Estévez' betænkning rejser som helhed ...
Rosa Miguélez Ramos (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil indlede med at sige, at det arbejde, som ordføreren - i dette tilfælde fru Fraga - og medlemmerne af Fiskeriudvalget har udført, først og fremmest er et eksempel på samarbejde, som kommissæren sagde, og et meget positivt tegn på de to institutioners fremtidige sameksistens. Jeg er overbevist om, at dette kun kan give sig udslag i, at den europæiske fiskerisektor får større tiltro til denne fælles politik.
Samarbejdet - der som sagt var snævert og effektivt - mellem ordføreren, fru Fraga - som har gjort et glimrende stykke arbejde - og Kommissionens tjenester har betydet, at vi i dag kan forelægge et kompromis, der er acceptabelt for flertallet i Parlamentet og sender et tydeligt signal til sektoren, som vi under ingen omstændigheder må ødelægge eller forplumre.
Det vigtigste er, at dette samarbejde tillader os at løse op for en situation, der var blevet uholdbar. Den var naturligvis uholdbar for fællesskabsinstitutionerne, men den var især uholdbar for et hav, hvis ressourcer er blevet overudnyttet i lang tid, men som på grund af dets særlige forhold har været i en permanent undtagelsestilstand, som det nu er på tide at ophæve.
Middelhavet er virkelig et anderledes hav: De nationale farvande er mere begrænsede end i andre af Fællesskabets områder, det drejer sig om fælles fiskebestande, aktivitetens generelle karakteristika er anderledes - fiskerflåden består hovedsageligt af mindre fiskekuttere med et stort antal fiskere, der udøver denne aktivitet på deltid - der er mange små landingssteder osv. Jeg har kun nævnt nogle af de karakteristika, der gør Middelhavet til et anderledes hav, men målene med den fælles fiskeripolitik er de samme i Middelhavet som i andre EF-farvande: Vi skal garantere en udnyttelse af de levende akvatiske ressourcer, der giver mulighed for at skabe bæredygtige miljømæssige, økonomiske og sociale betingelser.
Derfor er det nødvendigt som supplement til de struktur- og markedsforanstaltninger i den fælles fiskeripolitik, der allerede anvendes, at gennemføre bevarelsespolitikken i Middelhavet på tilsvarende måde, ligesom lovgivningen - der skal forbedres og udvikles - harmoniseringen af mindste maskestørrelse og af tekniske foranstaltninger - som skal være fuldkommen i hele EU og effektiv i hele Middelhavsbækkenet - og en effektiv kontrol, der skal løse et problem, nemlig salget i en medlemsstat, der alt for ofte er Spanien, af ulovlige fisk fra en anden medlemsstat, for dette ulovlige fiskeri skader begge lande: den stat, der sælger fiskene, fordi det mindsker ressourcerne, og den stat, der modtager dem, fordi det mindsker priserne og især mindsker fiskernes tillid til forvaltningsmekanismerne.
Derfor lykønsker jeg ordføreren, og jeg håber, at afstemningen i dag bliver til gavn for alle.
Hélène Goudin (IND/DEM ).
   - Hr. formand, jeg sætter spørgsmålstegn ved, om EU virkelig er interesseret i at opnå en bæredygtig udnyttelse af fiskeressourcerne. Det er modsætningsfyldt, at EU anbefaler dette i betænkningen, samtidig med at Unionen har fiskeriaftaler med lande i f.eks. Afrika. Disse aftaler med tredjelande bidrager til nedfiskning af verdenshavene og hæmmer mange udviklingslandes muligheder for selv at opbygge en rentabel fiskeindustri. I en netop udkommet rapport fra det svenske fiskeridirektorat kritiseres EU's aftaler med tredjelande. Kritikken går på, at ingen af disse aftaler fremmer et bæredygtigt fiskeri, og at de heller ikke gennemføres på en sådan måde, at de opfylder FAO's adfærdskodeks. Flere ikke-statslige organisationer deler den opfattelse og har fremført, at aftalen overvejende har negative følger for kystsamfundene.
Hvis en bæredygtig udvikling af fiskeressourcer virkelig er en prioritet for EU, skal Unionen ikke udelukkende gå ind for foranstaltninger i Middelhavet, sådan som det er tilfældet i betænkningen, men også anbefale og gennemføre en radikal gennemgang af Unionens fiskeriaftaler med tredjelande. Parlamentet har i denne betænkning foretaget ændringer til fordel for fiskeindustrien i forhold til Kommissionens forslag. Dette fremmer ikke en bæredygtig udvikling.
EU burde ikke beskæftige sig med fiskerianliggender. Denne type anliggender bør håndteres på regionalt og subregionalt plan i det omfang, det er muligt. De fiskerianliggender, der forudsætter internationalt samarbejde, kan med fordel håndteres inden for rammerne af internationale organer, hvor de nationale særinteresser ikke er lige så åbenlyse, som tilfældet er i EU.
Joe Borg,
    Hr. formand, jeg vil gerne endnu en gang understrege, at jeg er tilfreds med den måde, som Parlamentet har samarbejdet på i denne vigtige sag. Vores fælles målsætning er at opnå et bæredygtigt fiskeri i Middelhavet. Det skylder vi vores fiskere og opretholdelsen af et bæredygtigt marint økosystem, hvis vi skal støtte denne aktivitet. 
Gennem en konstruktiv drøftelse har vi undersøgt mulighederne for at finde nogle tekniske løsninger på det, der tidligere synes at være meget store problemer. Jeg vil gerne understrege, at formålet med forslaget er at skabe en bevarelsesplan for Middelhavet. Det opnåede vi ved at finde en balance, og vi har indført foranstaltninger til at beskytte især småfiskeriet. F.eks. er fiskeri efter stadig tilladt ifølge vores forslag, men med bestemte redskaber og ikke med trawl. 
På grund af et nyt Parlament og min embedstiltrædelse måtte jeg beslutte, hvad der skulle gøres med forslaget om Middelhavet. Det blev dengang besluttet, at vi ikke skulle trække det oprindelige forslag tilbage, men hellere lade det være og anvende en fleksibel fremgangsmåde. Det er præcis, hvad vi gjorde, og i denne henseende har vi haft et meget tæt samarbejde med Fiskeriudvalget. Vi har accepteret de ændringsforslag, som Fiskeriudvalget foreslog, som en pakke. Vi har også accepteret en række andre ændringsforslag fra individuelle parlamentsmedlemmer. Både Fiskeriudvalget og Kommissionen har haft mange høringer med branchens repræsentanter for Middelhavet.
Vi fører drøftelser med medlemsstaterne for at få forslaget vedtaget allerede på rådsmødet i juni. Vi gør betydelige fremskridt, og vi kan acceptere visse andre ændringsforslag for at gøre forslaget endnu mere modtageligt over for specificiteterne i forbindelse med fiskeriet i Middelhavet, men uden at give afkald på det grundlæggende bæredygtighedsprincip.
Vi i EU er ansvarlige for at foregå med et troværdigt og stærkt eksempel. Vi vil fortsat samarbejde med vores partnere i Middelhavet for at overbevise dem om behovet for at vedtage foranstaltninger i overensstemmelse med vores. Vi har oprettet Medisamac som et forum, der samler de fleste af Middelhavets kyststater. Vi har styrket GFCM, så det kan bruges som et værktøj til at opnå fælles standarder, og vi arbejder på at nedsætte et regionalt rådgivende råd for Middelhavet, som vil arbejde videre i denne retning. 
Kommissionen skal foregå med et godt eksempel. Den skal gå forrest i Middelhavet. Når forordningen er vedtaget, vil vi arbejde inden for rammerne af GFCM og med individuelle tredjelande gennem vores meget gode forbindelse med dem på alle fronter, som nu er baseret på partnerskab og naboskab, om at vedtage foranstaltninger i overensstemmelse hermed og få lige vilkår for Middelhavet. 
Afslutningsvis vil jeg gerne takke Dem alle og især ordføreren for hendes utrættelige arbejde. De har stillet et forslag, som jeg helt klart vil forsvare på de kommende drøftelser i Rådet.
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 12.00. 
Marios Matsakis (ALDE ).
   - Hr. formand, jeg synes, at De har været urimeligt streng over for os i dag. Jeg ved godt, at det er torsdag, men som sekretariatet kan bekræfte, er der masser af tid tilbage fra vores gruppers taletid. Min gruppe havde ni minutter, og jeg brugte kun fire. Deres kommentar om, at folk skal nå et fly gælder ikke, for vi skal være her indtil i eftermiddag. Der er afstemning kl. 17.30, og hvis nogle parlamentsmedlemmer gerne vil hjem tidligt ...
Formanden.
   - Nej, hr. Matsakis, jeg giver Dem ikke ordet af den grund.
Jeg er her for at sørge for, at taletiderne, som er meget stramt planlagt, bliver overholdt. De ved udmærket, hvordan tingene fungerer. Jeg ved af erfaring, hvad der sker om torsdagen kl. 13, når folk kommer og siger til formandskabet, at den og dens taletid ikke er blevet overholdt. Taletiderne tilrettelægges ikke uden grund. Det her er Europa-Parlamentet, og taletiderne er ikke ubegrænsede. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A6-0157/2005) af Freitas for Fiskeriudvalget om forslag til Rådets afgørelse om Det Europæiske Fællesskabs indgåelse af aftalen om det internationale program for bevarelse af delfiner (KOM(2004)0764 - C6-0245/2004 - 2004/0268(CNS)). 
Joe Borg,
    Hr. formand, jeg vil gerne starte med at takke hr. Freitas for betænkningen og hans interesse for, deltagelse i og input til Fiskeriudvalget. Jeg vil også gerne takke formanden og udvalgsmedlemmerne for deres hurtige undersøgelse af forslaget til forordning. Det giver EU mulighed for at sende et klart signal til IATTC på årsmødet, der begynder den 13. juni 2005, om, at EU med Parlamentets vedtagelse af Kommissionens forslag er på rette vej til at færdiggøre de nødvendige interne procedurer for at blive fuldgyldigt medlem af denne organisation.
Jeg er glad for at kunne godkende de ændringsforslag, som er stillet af hr. Freitas, navnlig ændringsforslag 2, 3, 5 og 6. Disse ændringsforslag vil især øge gennemsigtigheden og forenkle forståelsen af indholdet og ræsonnementet bag behovet for denne afgørelse fra Rådet, så EU kan opfylde sine internationale forpligtelser om at blive part i regionale fiskeriorganisationer, såfremt de eksisterer, og forsvare Fællesskabets interesser inden for globalt fiskeri. Fællesskabet kan således også være på forkant med disse organisationer og forstærke den førende rolle, som det hele tiden har spillet i driften af regionale fiskeriorganisationer. 
Jeg kan dog ikke godkende de resterende stillede ændringsforslag med undtagelse af ændringsforslag 4, som jeg kan godkende, såfremt ordene "samt aftalens certificeringsprocedure" udgår. Jeg vil kommentere certificeringsproceduren senere i forbindelse med andre ændringsforslag.
Jeg synes, at det er vanskeligt at godkende de andre ændringsforslag af følgende årsager: Forslaget vedrører godkendelsen af AIDCP, hvorimod ændringsforslag 1, 9 og 11 fokuserer kraftigt på et spørgsmål, der er sekundært for AIDCP, nemlig overvågnings- og kontrolordningen for tun, som allerede er EU-lovgivning. Ifølge ændringsforslag 10 skal fremtidige ændringer af overvågnings- og kontrolordningen for tun følge en bestemt proces i modsætning til forordningens behørige komitologibestemmelser. Forordningen er allerede i kraft og kan ændres, når og såfremt det er nødvendigt. 
Ændringsforslag 7, 8 og 12 vedrører spørgsmålet om AIDCP-certificering og forbrugerinformation. Igen er sådanne ændringsforslag ikke nyttige i dette tilfælde, da medlemsstaterne stadig overvejer spørgsmålet om, hvorvidt Fællesskabet accepterer AIDCP-certificering, og da Kommissionen afventer udfaldet af disse overvejelser, har den ikke noget fast standpunkt. Det er for tidligt at medtage en henvisning til certificering, og det kan skade den interne debat, som stadig ikke er afsluttet. Desuden er spørgsmålet om certificering ikke et af målene i AIDCP, og det er heller ikke omfattet af de generelle foranstaltninger i AIDCP-aftalen eller i selve AIDCP-programmets anvendelse. Det er en sekundær handelsmæssig økonomisk interesse, som er en konsekvens af gennemførelsen af en del af AIDCP, og er ikke et grundelement. 
Duarte Freitas (PPE-DE ),
   Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, jeg har foreslået den balance, som jeg finder mulig mellem bevarelsen af økosystemerne og fiskeriets samfundsøkonomiske interesse, en balance, der er vanskelig, men dog langtfra altid umulig, som det fremgår af dette kompromis.
Som ordfører for dette forslag til beslutning om Fællesskabets indgåelse af aftalen om det internationale program for bevarelse af delfiner har jeg med særlig glæde kunnet konstatere, at det lader sig gøre at samordne strategier, der tilfredsstiller fiskernes og alle andre berørte parters interesser, og samtidig sikrer, at økosystemerne bevares.
Det program, der ligger til grund for den aftale, som Fællesskabet agter at indgå, hviler på tre grundlæggende prioriteter: for det første kontrol med bestanden af delfiner og deres dødelighed som følge af tunfangsten i aftalens målområde, for det andet undersøgelse af årsagerne til delfindødeligheden i forbindelse med fiskeriaktiviteterne samtidig med fremme af fisketeknikker og -udstyr, som kan mindske omfanget af sådanne følger, og for det tredje undersøgelse af indvirkningen af forskellige fiskemetoder på de enkelte fiskearter og andre dyr i det pelagiske økosystem.
For at nå disse mål foreslår Den Internationale Kommission for Tropisk Tunfisk, der koordinerer programmet, en række foranstaltninger som f.eks. anvendelse af bæredygtige fiskekvoter for tun fanget i aftalens målområde og en observatør om bord på hver fangstrejse. Da rederne og fiskerne er klar over, hvor vigtigt det er at bevare fiskebestandene, har de udviklet fangstteknikker, der er mindre skadelige for såvel hoved- som bifangsten. De fælles anstrengelser - det er det vigtigt at fremhæve - har betydet en nedgang fra ca. 150.000 fangstrejser i 1989 til 1.500 i 2002.
Ud over at spille en vigtig rolle med hensyn til bevarelse af delfinbestanden i denne region indebærer denne aftale også en stor indsats for at bevare økosystemet som helhed ved at bevare bestandene af andre dyrearter ud over delfiner som f.eks. hajer, skildpadder og andre akvatiske dyr, der er udsat for samme risiko, ved hjælp af anvendelsen af andet fiskeudstyr, der er specielt designet til fangst af disse tunarter. Alt dette viser, hvor stor en grad af selektivitet der er opnået nu til dags i forbindelse med fiskeri, og gør det berettiget at karakterisere det program, som Fællesskabet ønsker at tiltræde, som et godt program.
Ved siden af de tekniske foranstaltninger omfatter programmet også en certificeringsordning, hvor betegnelsen "delfinsikker" gives til produkter, der er fanget uden skade for delfiner, og jeg fremhæver, at kun de tunfangster, som ikke har berørt delfiner eller andre arter, der ikke fiskes efter, kan modtage denne betegnelse. Denne certificering af tun er i øvrigt blevet drøftet grundigt i FAO's Fiskerikomité ligesom i Kommissionen, der - så vidt jeg har forstået - netop er i færd med at forberede en meddelelse om økomærkning. Det er et vigtigt område, der fortjener at blive diskuteret, også fordi der er nogle ngo'er, som på en ikke altid lige gennemsigtig måde har påvirket handelen med forarbejdede tunprodukter i EU.
Jeg mener således, hr. kommissær - og det var på sin vis også tanken med nogle af ændringsforslagene - at det efter den diskussion, som vi havde i Fiskeriudvalget, er det rette øjeblik til at gøre Kommissionen og alle medlemmerne af Fiskeriudvalget opmærksom på, at også EU bør lovgive om økomærkning. Det bør efter min opfattelse være en offentlig instans, der går i spidsen. Private og ngo'er kan være partnere før eller efter, men det bør være en offentlig instans, der går i spidsen, så der bliver størst mulig troværdighed i hele certificeringsprocessen.
Af alle disse grunde og i samklang med fiskeripolitikkens retningslinjer mener jeg, at dette program bør finde Europa-Parlamentets tilslutning, hvad angår Fællesskabets indgåelse af aftalen.
Jeg vil endelig gerne pointere, at betænkningen er blevet enstemmigt vedtaget i Fiskeriudvalget, hvis medlemmer jeg takker ligesom videnskabsfolkene og organisationerne samt naturligvis Kommissionen og ngo'er som WWF, der var til stede på en minihøring, som jeg arrangerede. Formålet med denne høring var at forklare alle om betydningen af dette program og at vise, at det kan lade sig gøre at skabe enighed mellem fiskere, videnskabsfolk og politikere på et så vigtigt område. Det kan som sagt også være et positivt tegn på den rolle, som EU kan få i fremtiden ikke blot i forbindelse med denne aftale, hvis formål fremmes, men også for hele økomærkningsprocessen i EU. 

Struan Stevenson,
   Hr. formand, jeg vil gerne lykønske hr. Freitas med hans fremragende arbejde med denne betænkning. Som vi ved, drejer det sig om tunindustrien med en omsætning på 2 milliarder dollars. Vi spiser alle tun, og vi er alle bekendt med det store udvalg af delfinvenlige mærkater på dåser og glas med tun. Disse mærkater har indtil nu været ureguleret, forvirrende og ofte misvisende. Det gøres der forsøg på at ændre med initiativet. Freitas-betænkningen viser, hvorfor regeringerne i 15 lande i Latinamerika og Centralamerika er gået sammen med EU og USA om at støtte aftalen om det internationale program for bevarelse af delfiner (AIDCP).
De store flåder i den østlige del af Stillehavet går efter store, fuldt udviklede gulfinnede tun, som svømmer under delfinstimer på op til 20.000. Hvis delfiner går i tunnettene, springer indtil et halvt dusin hårdføre fiskere med dykkerudstyr i nettene for at stuve delfinerne sammen i den ene ende, hvorefter de springer i sikkerhed over korksnorene. Først når den sidste delfin er befriet, trækkes nettet om bord. Der er ingen bifangst af nogen art forbundet med denne form for tunfiskeri. 
På alle tunbåde er der uddannede statslige observatører om bord. Fartøjerne får kun bevilling, hvis de ikke tidligere har begået overtrædelser. Skipperne skal være uddannet og faglært, og ved at anvende det omfattende system er delfindødeligheden i den østlige del af Stillehavet reduceret drastisk fra 350.000 om året i 1980'erne til under 1.600 om året i øjeblikket. Ud af en vurderet bestand på over 10 millioner delfiner i den østlige del af Stillehavet alene, er det virkelig ubetydeligt. Derfor støtter Greenpeace og Verdensnaturfonden denne fiskemetode frem for andre, hvor bifangsten er stor. 
EU-støtte til AIDCP-mærkater har udgjort en stor trussel for visse ngo'er, som har kapret tunindustrien og er blevet dens de facto-regulatorer. En ngo i Californien er især blevet enormt rig af at modtage betaling for hver tundåse, hvorpå der står, at tunen er fanget uden risiko for delfiner. Det kan godt være, at denne ngo støtter fiskemetoder, der er uden risiko for delfiner, men den bevirker, at titusinder af hajer og læderskildpadder og endda unge, ikke fuldt udvoksede gulfinnede tun smides døde tilbage ud i havet. 
Det er skandaløst, at denne organisation nu kræver løsepenge af den internationale tunindustri og truer med at sætte de supermarkeder, der nægter at sælge tundåser, hvorpå det står, at tunen er fanget uden risiko for delfiner, på den sorte liste. Parlamentsmedlemmerne har endda modtaget fjendtlige, truende og aggressive e-mails fra organisationen i denne uge. Dens dage er talte. AIDCP-mærkatet fik enstemmig støtte i Fiskeriudvalget, og jeg tror, at det får støtte fra størstedelen af parlamentsmedlemmerne i dag. 
Catherine Stihler,
   Hr. formand, jeg støtter hr. Freitas' betænkning og mener, at Europa-Parlamentet bør komme med en positiv tilbagemelding på betænkningen, forslaget til Rådets afgørelse og EU's konklusion i aftalen om det internationale program for bevarelse af delfiner kaldet AIDCP. Jeg tror, at delfinerne ville stemme for, hvis de kunne!
AIDCP har til formål gradvis at nedbringe den utilsigtede delfindødelighed i forbindelse med notfiskeri efter tun i den østlige del af Stillehavet. Målet er at bringe delfindødeligheden til næsten nul ved at indføre årlige begrænsninger og sikre tunbestandenes bæredygtighed på lang sigt i aftaleområdet.
Jeg bifalder også, at WWF og Greenpeace støtter og fremmer aftalen om det internationale program for bevarelse af delfiner, da det er et juridisk bindende dokument, som konsoliderer resultaterne af tiltag fra interesserede regeringer, tunindustrien og det miljømæssige samfund, som på under 20 år har medført en drastisk nedbringelse af delfindødeligheden i den østlige del af Stillehavet. Mere end 100.000 delfiner blev dræbt i 1986, men takket være denne ordning blev under 1.500 dræbt i 2004.
I henhold til AIDCP er der iværksat to systemer: overvågnings- og kontrolordningen for tun og certificeringssystemet "tun fanget uden risiko for delfiner". Mange af os spiser tun, og de europæiske forbrugere fortærer mere end 530.000 t om året. De fleste forbrugere vil gerne vide, at den tun, vi spiser, ikke har medført bifangst af døde delfiner. Der er sat spørgsmålstegn ved nøjagtigheden af visse supermarkeders mærkater om, at tunen er fanget uden risiko for delfiner, og i henhold til WWF er AIDCP's overvågningsordning for tun og certificeringssystemet "tun fanget uden risiko for delfiner" samlet i øjeblikket det eneste program, der kan forsikre forbrugerne om, at tun mærket med "fanget uden risiko for delfiner i henhold til AIDCP" rent faktisk er fanget, uden at delfiner er dræbt eller såret alvorligt. 
Disse fremragende resultater er hovedsagelig opnået gennem en ordning med uafhængige observatører om bord, som er den eneste ordning, der garanterer en dækning på 100 % af store notfartøjer, der fisker efter tun i den østlige del af Stillehavet, og en række strenge tekniske og operative krav. 
Det nye mærkat, som indføres i EU, kan nu garantere forbrugerne, at ingen delfiner er dræbt. Folkets købekraft har vundet. Det internationale fiskerisamfund ved nu, at forbrugerne ikke vil acceptere unødige dødsfald eller skade på vores miljø i fødevare- og fiskeindustrierne. Jeg opfordrer mine kolleger til at støtte betænkningen. 
Carl Schlyter,
   Hr. formand, jeg vil gerne takke Duarte Freitas for et godt arbejde med en betænkning, som Verts/ALE-Gruppen støtter. Industrielt tunfiskeri udgør ikke alene en trussel mod tunfiskens, men også andre arters bestand. Den mest kendte er delfinen. Aftalen om det internationale program for bevarelse af delfiner blev indgået, fordi rigtig mange af vores borgere ville beskytte delfinen mod at dø som følge af dårlige fangstmetoder.
Når vi nu sikrer, at aftalen gennemføres i vores lovgivning, er det vigtigt, at disse mål nås. Arbejdet er hidtillykkedes ganske udmærket, hvilket mine kolleger har beskrevet. Ændringsforslag 9 og 11, som Verts/ALE-Gruppen fremlagde i udvalget, og som fik støtte dér, er vigtige, når det handler om at sikre, at forbrugerne ikke bliver snydt af mærkningen. En henvisning til artikel 3 i forordningen fra 2003 er vigtig med henblik på - som Struan Stevenson nævnte - også at informere alle, der opfylder betingelserne, om de korrekte mærkningskrav og sørge for, at ingen kan profitere heraf på useriøs vis. Vi kan ikke undlade at nævne det, for dette er Parlamentets mulighed for at udtrykke denne vilje over for Dem, når De forhandler videre.
Vi må også evaluere de delfinsikre metoder. De kan blive bedre, så de ikke skader andre arter. Såkaldte dræber havskildpadder og mange andre arter. Jeg ved, at AIDCP har påbegyndt et arbejde, der skal forbedre disse metoder. Det er vigtigt, at vi til stadighed følger udviklingen og anvender de bedst mulige metoder.
Thomas Wise,
   Hr. formand, ud over at sætte spørgsmålstegn ved lovligheden af, at EU indgår i det internationale program for bevarelse af delfiner i stedet for de enkelte medlemsstater, sætter jeg også spørgsmålstegn ved, om vi kan have tillid til, at EU træffer den rette afgørelse. Lad os se på kendsgerningerne.
EU er et organ, hvis fælles fiskeripolitik har skabt voldsom uretfærdighed. Se på den uretfærdige behandling af fiskere fra Det Forenede Kongerige, der nu takket være Bruxelles kæmper for at overleve, mens de spanske fiskere f.eks. tilsyneladende kan trodse reglerne efter behag. Tænk også på den forfærdende tømning af fiskebestandene i EU's farvande som et direkte resultat af den fælles fiskeripolitik. Derudover kommer den kendsgerning, at 1 million t døde fisk smides tilbage ud i Nordsøen hvert år. Det er ikke alene enormt ødselt, men det skader også økosystemet. Det er i høj grad bevis på en lovgivning med utilsigtede konsekvenser. 
EU har også indgået uretfærdige og amoralske aftaler med mange tredjelande i Afrika, som lader europæiske industrilandbrugsbåde, som ikke er meget anderledes end de både, der er en stor trussel for delfiner, komme ned og udplyndre de afrikanske have for alle deres fisk. Det har ramt lokaløkonomierne så hårdt, at de lokale fiskere nu er gået på jagt i deres indland og ødelægger lokale bestande af vilde dyr. Disse gældstyngede lande har ikke mange andre muligheder end at acceptere højst utilstrækkelige midler for dette formodede privilegium. Derfor overrasker det mig ikke, at EU forsøger at indgå en aftale, som fordømmes af tilhængere af at bevare delfinerne. Hvorfor burde EU i grunden lytte til eksperterne?
Fartøjer, der deltager i dette program, tildeles et loft for delfindødelighed. Sprængstoffer og speedbåde anvendes ofte til at skræmme delfinerne med, og programmet tillader endda, at disse dyr dræbes bevidst. Sidste år blev der fundet over 1.400 døde i henhold til Earth Island Institutes -program. Hvis EU var oprigtig med denne slags spørgsmål, ville det have samme holdning som Det Forenede Kongerige og forbyde trawlfiskeri. Vi har trods alt truffet nogle gode beslutninger i Storbritannien. Vi holdt os uden for euroområdet, vores premierminister har formentlig givet forfatningsforslaget dødsstødet, men i stedet for at følge god praksis forsøger EU at indgå en tvivlsom aftale for blot endnu en gang at forsøge at retfærdiggøre dens egne problematiske internationale status. Det viser igen, at hvis EU er svaret, så må det have været et meget dumt spørgsmål. 
Ioannis Gklavakis (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, også jeg vil gerne komplimentere hr. Freitas for hans fremragende betænkning om bevarelse af delfiner. Jeg vil også benytte mig af lejligheden til at rose fru Fraga for hendes betænkning om Middelhavet. Det er grundige betænkninger, der afspejler den aktuelle situation med det formål at sikre os have, hvor der er fisk både i dag og i morgen.
Jeg vil også benytte mig af lejligheden nu, hvor vi taler om delfiner, til at omtale en begivenhed, der fandt sted i Grækenland. Helt konkret i slutningen af maj, hvor man efter en storm i det nordlige Ægæerhav fandt et kilometerlangt net, der var efterladt og havde drevet rundt i stormen i 10 dage, og som, da det blev opdaget, havde fanget snesevis af delfiner og sjældne, truede arter af havpattedyr. Dette var en miljøkatastrofe, der kom frem i lyset og blev kendt, men der sker også andre, som vi ikke hører om.
Jeg vil gerne fremhæve, at det nordlige Ægæerhav er en sjælden og vigtig havbiotop, fordi floden Evros løber ud her og tilfører vand fra Dardanellerne, og i forbindelse med beskyttelsen af alle have er vi nødt til at vise Ægæerhavet særlig opmærksomhed.
Denne uheldige begivenhed viser endnu en gang, at der er ingen grænser, når det gælder miljøet. Ødelagte net spreder død, og det bør bekymre os. Jeg vil gerne sige, at vi har pligt til at beskytte miljøet, og i denne retning går også det ærede medlems betænkning, og derfor bør vi alle stemme for den.
Til sidst vil jeg gerne over for alle give udtryk for en holdning, som også bør være den fremherskende holdning. Vi har pligt til at beskytte havmiljøet. Vores børn har ret til at kunne fiske i havet. Vi har pligt til at efterlade fisk i vores have til de kommende generationer. 
Rosa Miguélez Ramos (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil indlede med at lykønske ordføreren, hr. Freitas, som har gjort et fremragende arbejde - vi kan konstatere, at der ikke er blevet stillet nogen ændringsforslag - og også min kollega fru Stihler, der på Den Socialdemokratiske Gruppes vegne har gjort en fortræffelig indsats som skyggeordfører.
Alligevel vil jeg give udtryk for nogle få beskedne holdninger, der kan være en smule afvigende, men som måske kan tilføje noget til det, der er blevet sagt. For det første er hovedårsagen til, at Det Europæiske Fællesskab deltager i IATTC og i AIDCP, at den europæiske eller snarere spanske tunfiskerflåde befinder sig i den østlige del af Stillehavet, hvor den har fisket siden 1975.
Dette siger jeg, fordi begrundelsen i hr. Freitas betænkning synes at være baseret på andre årsager og ikke på vores flådes tilstedeværelse i den østlige del af Stillehavet. Vores flåde fisker i den østlige del af Stillehavet, og den har naturligvis aldrig fisket med delfiner, for der findes en fællesskabsforordning, der forbyder det, nemlig Rådets forordning nr. 850/98 af 30. marts 1998, artikel 33.
Jeg vil, fordi jeg mener, at det ville være gavnligt for Parlamentet, sige, at AIDCP er indgået som følge af et specifikt problem med den amerikanske flåde og senere den mexicanske, den venezuelanske og den colombianske, som er de eneste ud over El Salvador, der for øjeblikket fisker med delfiner. Jeg mener, at dette er noget, vi som europæere ikke kan være tilfredse med.
Vi, der som sagt har fisket i det område siden 1975, deltager i AIDCP, selv om vores aktiviteter ikke har noget som helst at gøre med det virkelige mål med denne aftale, for vi fisker ikke med delfiner. EU undertegnede AIDCP-aftalen den 26. april 1999 og meddelte den beslutning til aftalens depositar, USA, med en verbalnote den 8. juni 1999, og Rådet mente på det tidspunkt, at undertegnelsen og denne foreløbige anvendelse var de første skridt til Fællesskabets senere godkendelse.
Selv om Fællesskabet af tekniske årsager ikke kunne tiltræde IATTC, bemyndigede Rådet undtagelsesvist Kongeriget Spanien til at tiltræde IATTC-konventionen. Denne tiltrædelse fandt sted i 2003 i Guatemala. I denne bemyndigelse blev det fastsat, at Spanien skulle deltage i de beslutninger, som IATTC traf, i overensstemmelse med Fællesskabets holdning og i nært samråd med Kommissionen, hvilket sikrede Fællesskabets effektive deltagelse i IATTC.
Derfor mener jeg - og det er en mening - at der i betænkningen bør anmodes om - og måske kan Kommissionen belyse problemet - at EU ratificerer AIDCP endeligt, og ikke at det tiltræder denne konvention.
Desuden har jeg en kommentar til ændringsforslag 11 og 12. I forordningen nævnes på intet tidspunkt en mærkning med ordlyden "uden risiko for delfiner", for en sådan mærkning findes ikke. Men i forordningens artikel 3 er der en række definitioner, hvoraf en af dem forklarer, hvad der forstås ved "tun fanget uden risiko for delfiner".
Jeg vil igen lykønske ordføreren, og jeg mener, at vi måske bør være lidt mere realistiske i forhold til det spørgsmål, vi behandler.
Joe Borg,
    Hr. formand, endnu en gang vil jeg gerne takke Parlamentet og især Fiskeriudvalget og ordføreren, hr. Freitas, for deres samarbejde.
Vi har et fælles mål. Det er vigtigt for Kommissionen at forstærke dens rolle i de regionale fiskeriorganisationer for at støtte de bevarelsesforanstaltninger, der er iværksat, ikke kun i de europæiske, men også i de internationale farvande. Medlemskab af organisationen vil hjælpe os med at opnå højere standarder med hensyn til bifangst af hvaler. Siden AIDCP's oprettelse er bifangsten af hvaler faldet fra 150.000 til 1.500. Det er i sig selv et stor succes og er værd at støtte. 
Ordføreren og andre talere nævnte spørgsmålet om økomærkning. Først og fremmest undersøges muligheden for Fællesskabets AIDCP-certifikater "fanget uden risiko for delfiner" i øjeblikket af medlemsstaterne. Derudover vil Kommissionen vedtage et forslag om økomærkning i løbet af nogle uger, som klart vil påvirke overvejelserne om, hvorvidt AIDCP-certifikatet skal vedtages. Meddelelsen vil indeholde tre muligheder: opretholdelse af status quo, indførelse af et obligatorisk mærkat i hele Fællesskabet eller fastsættelse af minimumskriterier. På nuværende tidspunkt hælder Kommissionen til den tredje mulighed, og vi ser frem til at få en konstruktiv debat med Parlamentet og Rådet.
Afslutningsvis vil jeg gerne forsikre Dem om, at Kommissionen og jeg selv fortsat vil arbejde med at minimere genudsætning og bifangst, især af hvaler. Jeg regner med Parlamentets støtte, så vi kan samarbejde om at forbedre vores nuværende praksis og metoder. 
Hvad ratifikationsprocessen angår, har jeg taget Deres bemærkninger ad notam, og ratifikationen vil formentlig foregå i den nærmeste fremtid. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 12.00. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A6-0125/2005) af Őry for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender om den sociale integration i de nye medlemsstater (2004/2210(INI)). 
Csaba Őry (PPE-DE ),
   Det glæder mig, at der er opstået så bred enighed over stort set hele det politiske spektrum blandt de politiske grupper i Parlamentet om betænkningen om social integration. Det er ikke tilfældigt. Det skyldes, at vi befinder os knap et år efter udvidelsen, og der er ingen tvivl om, at en større dynamik, både i social og økonomisk henseende, helt klart vil være i Unionens interesse. I den henseende er en fremskyndelse af den sociale integrationsproces på ingen måde af sekundær betydning. Fakta viser klart, at de nye medlemsstater sakker agterud, langt mere end de gamle medlemsstater, på dette område, og derfor er de i høj grad nødt til at forsøge at indhente dem.
Vi er vist alle enige om, at vi ikke ønsker et Europa i to hastigheder, en Union, hvor det sociale sikringssystem er yderst veludviklet og af høj standard i den ene halvdel, mens det i den anden halvdel er hullet som en schweizerost og forringes yderligere år for år på grund af statens økonomiske vanskeligheder, nedskæringer af statens budget, restriktive foranstaltninger og lignende problemer. Hvis en sådan situation skulle opstå, ville der virkelig være grund til bekymring over social dumping, hvilket ingen af os ønsker. Derfor er det så vigtigt at gøre reelle fremskridt i den kommende periode, fremskridt, der er synlige for alle, inden for den sociale integration. Kun på den måde kan vi forhindre, at andre socialgrupper i de nye medlemsstater udsættes for social udstødelse. Hvis dette skulle ske, vil det få negative konsekvenser for arbejdsmarkedets stabilitet, de økonomiske resultater og den sociale samhørighed, og det vil give anledning til en hel række andre problemer.
Betænkningen er en slags oversigt over de nuværende problemer, og den tegner et ret præcist billede af de processer, der foregår i øjeblikket. Hvad angår ugunstigt stillede dele af samfundet, dækker den næsten alle berørte sociale grupper, og der fokuseres navnlig på situationen for ældre, kvinder, mindretal, der udsættes for diskrimination - herunder romaerne - samt hjemløse, mennesker, der lider af misbrugsrelaterede problemer, handicappede, udsatte børn og indvandrere. Der lægges særlig vægt på den tætte sammenhæng mellem tilbud om almen og faglig uddannelse og bedre muligheder for, at ugunstigt stillede borgere kan få adgang til disse. I den korte tid, jeg har til rådighed, vil jeg gerne fortsætte med at sætte fokus på tre centrale temaer i betænkningen.
Det første nøgleelement er, at det er vigtigt for vores fremtidige udsigter til at kunne indhente de gamle medlemsstater, at vi anerkender den særligt tætte sammenhæng, der findes mellem jobskabelse og de økonomiske politikker til fremme af netop dette, og de sociale systemer, der udgør de vigtigste søjler i den sociale integration. Det følger logisk heraf, at politikken for social integration kun kan lykkes, hvis den går hånd i hånd med, er baseret på og bygger på en hensigtsmæssig økonomisk politik. Hvis det ikke lykkes os at sikre samklang mellem disse to, vil det uvægerlig gå galt på det sociale område.
Det andet nøgleelement er rent faktisk et strukturelt problem. Her tænker jeg på de lokale myndigheders gældsætning, som på det seneste er vokset til farlige højder og er nært forbundet med det forhold, at de lokale myndigheders finanser ikke har kunnet holde trit med udvidelsen af deres forpligtelser på det sociale område. Det er ikke kun et problem for de nye medlemsstater, men er også et almindeligt fænomen i de gamle medlemsstater. Det er naturligvis helt logisk, at regeringerne i overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet forsøger at løse de fleste problemer på lokalt plan, og ræsonnementet om, at de fleste oplysninger findes på lokalt plan, er også fuldt ud gyldigt. Hvis det skal virke, skal der imidlertid stilles økonomiske ressourcer til rådighed, og det har desværre ikke været tilfældet i de senere år. Derfor står vi nu i en situation, hvor - hvis jeg må komme med et alarmerende eksempel - de lokale myndigheders samlede gæld i de fire "Visegrád"-lande nu er nået over den psykologiske barriere på 10 milliarder euro. Gæld i den størrelsesorden giver helt klart anledning til fælles overvejelser som et absolut minimum.
Som det tredje vil jeg gerne henvise til spørgsmålet om samarbejde. Det er korrekt - og det anfægtes ikke i betænkningen - at social- og arbejdsmarkedspolitikken er et område, der hører under medlemsstaternes nationale ansvar. Og sådan skal det også være. Men evnen til at udøve nationale kompetencer hæmmes på ingen måde af, at man udveksler god praksis og information; desuden er det i vores alles grundlæggende interesse. Ved siden af de alvorlige problemer er vi nødt til at lægge mærke til, at der findes masser af gode initiativer, nyskabende idéer, der peger fremad, og vellykkede projekter. Hvorfor skulle vi ikke dele dem med hinanden? Desværre er situationen i øjeblikket sådan, at de nye medlemsstater er for lidt opmærksomme på hinanden, og ting, der kunne blive til fælles gods, forbliver derfor skjult, og andre er ikke opmærksomme på, at de eksisterer. Vi mangler også de rette institutionelle rammer for dette. Så efter min mening er der tre hovedområder, hvor vi er nødt til at gøre betydelige fremskridt. Lad mig endnu en gang takke de politiske grupper og mine kolleger for deres yderst konstruktive og nyttige støtte gennem hele processen med udarbejdelsen af denne betænkning. 
Neelie Kroes,
    Hr. formand, Kommissionen lykønsker hr. Őry med hans fremragende og omfattende betænkning om den sociale integration i de nye medlemsstater. Det er en meget betimelig og brugbar betænkning, som bør styrke vores bestræbelser betydeligt på at fremme den sociale integration i hele EU. 
Størstedelen af bemærkningerne og de anbefalede politiske prioriteter er i høj grad i overensstemmelse med og forstærker Kommissionens egen analyse af situationen. Betænkningen er også meget brugbar, da den henleder opmærksomheden på en række spørgsmål, som kræver større vægt og flere bestræbelser fra medlemsstaternes og Kommissionens side. 
Betydningen af at håndtere fattigdom og social udelukkelse og opbygning af et EU med plads til alle blev forstærket i konklusionerne fra Det Europæiske Råds seneste møde i Bruxelles. Den sociale integrationsproces vil løbe parallelt med og supplere Lissabon-dagsordenen og fokusere på økonomisk vækst og beskæftigelse. På den måde kan vores bestræbelser på områderne for økonomisk vækst, beskæftigelsespolitik og social samhørighed forstærke hinanden. 
Den løbende midtvejsevaluering af EU's sociale integrationsproces udmønter sig mod årets udgang i en meddelelse med forslag om nye integrerede og strømlinede fælles målsætninger og arbejdsmetoder til den åbne koordinationsmetode for social beskyttelse og social integration. Bemærkningerne i Deres beslutning er et meget værdifuldt bidrag til den aktuelle revisionsproces. Vi tager højde for dem, når vi udarbejder vores meddelelse. 
Vi har gjort betydeligt fremskridt på flere områder, som nævnes i betænkningen, siden Kommissionen og de nye medlemsstater forberedte deres fælles memorandummer om social integration i 2003. Jeg vil gerne nævne to af dem: harmonisering af statistik og udveksling af erfaringer i forbindelse med læring.
De lægger med rette vægt på betydningen af at harmonisere fattigdomsstatistikker og fattigdomskriterier. De nationale statistiske kontorer og Eurostat har et rigtig godt samarbejde om at udvikle vores nye statistiske instrument, EU's undersøgelse af indkomstforhold og levevilkår, EU-SILC. Det vil virkelig hjælpe os med at overvåge fremskridt i hele EU. Med hensyn til udveksling af god praksis har de nye medlemsstater spillet en stadig mere aktiv rolle i det nuværende EF-handlingsprogram om social udstødelse. Forslaget til et nyt handlingsprogram på fællesskabsplan (Progress) giver os mulighed fra 2007 for at udvide udvekslingen af erfaringer i forbindelse med læring og god praksis yderligere.
Et andet vigtigt område, som nævnes i betænkningen, er at øge ressourcerne til spørgsmål i forbindelse med social integration. I denne henseende ligger ansvaret primært hos de nationale myndigheder. Kommissionen lægger dog kraftig vægt på at sikre, at brugen af de europæiske sociale midler hænger nøje sammen med målene i de nationale handlingsplaner for beskæftigelse og social integration.
Som det tydeligt fremgår af beslutningen, skal næsten alle dimensioner af samfundslivet forbedres. Samtidig gennemfører hovedparten af de nye medlemsstater vanskelige økonomiske reformer, og mange står over for høj arbejdsløshed. Der er også betydelige budgetrestriktioner, som begrænser råderummet for socialpolitikken.
Vi skal være realistiske og dristige, når vi tager fat på disse store strukturspørgsmål. Den sociale samhørighed vil helt sikkert forbedres, hvis vi sikrer økonomisk vækst og beskæftigelsesvækst, men det er et vigtigt supplement at investere i social integration og kapacitet til at støtte en bæredygtig beskæftigelse og økonomisk fremgang. 
Betænkningen vil hjælpe med at sikre, at vi fortsat har en stærk social integrationsproces. 
Marie-Line Reynaud (PSE ),
   Hr. formand, mine damer og herrer, de nye medlemsstaters og Kommissionens underskrivelse af de fælles memorandummer om social integration markerer en klar politisk forpligtelse, der har til formål at give bekæmpelse af fattigdom og social udstødelse en central placering i enhver national politik.
Parlamentet støtter og kan tilslutte sig dette skridt.
Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender opfordrer særlig Kommissionen til at opnå enighed om at fastsætte en fælles politik i form af et fælles tema, en klar politik, som alle medlemsstaterne kan tilslutte sig. I den forbindelse skal Kommissionen overveje, hvorvidt det er relevant at anvende den åbne koordinationsmetode, som tydeligvis ikke kan opfylde den opstillede målsætning fuldt ud, stille tilstrækkelige midler til rådighed for projektet for i højere grad at inddrage borgere og statsborgere i de nye medlemsstater i det europæiske projekt, udføre en sammenfattende tværsnitsanalyse ved i højere grad at rette opmærksomheden mod de tilfælde, hvor de borgerlige rettigheder og adgangen til de grundlæggende rettigheder krænkes, og hvor enhver form for forskelsbehandling ikke bekæmpes, og lette arbejdet med at forberede eventuelle sanktioner, skabe større klarhed omkring problemerne med adgang til retslig prøvelse og til domstolene i de nye medlemsstater gennem en mere indgående analyse af migrationsbevægelserne, hvor der skelnes mellem på den ene side immigrationen af borgere fra tredjelande og på den anden side situationen for andre etniske eller kulturelle minoriteter, se nærmere på kompetencefordelingen mellem EU, medlemsstaterne og regionerne i forbindelse med social integration og indføre en vis formalisering af "bedste praksis-metoden", sikre de svageste befolkningsgrupper og mindretalsbefolkningerne adgang til domstolene, harmonisere, strømline og forenkle beredskabsprocedurer og løse de resterende problemer med statsløse og andre berørte personer, der fortsat nægtes statsborgerskab og/eller opholdsret.
Som et resultat af disse bestræbelser vedrørende grundlæggende rettigheder kan EU udvikle sig hen imod at opnå et højere niveau af retfærdighed og fælles civile værdier, som er grundlaget for det sociale Europa, som vi alle håber på at opnå. 
Edit Bauer (PPE-DE ),
   I betænkningen om social integration i de nye medlemsstater sættes der fokus på en lang række nye udfordringer. Ordføreren har identificeret disse udfordringer meget tydeligt, og jeg vil gerne lykønske ham med hans fremragende arbejde.
Fattigdom og det relaterede problem med social integration har en særlig dimension i de nye medlemsstater. Det skyldes ikke kun, at fattigdomstærsklen er betydeligt lavere i absolutte tal, hvilket betyder, at fattigdommen i sidste ende er mere alvorlig end i de 15 gamle medlemsstater; det skyldes også, at fattigdommen antager særlige former for kvinderne i disse lande.
Alle kilder peger i retning af, at enlige forældre og ældre kvinder er udsat for en større risiko. I udtalelsen fra Udvalget om Kvinders Rettigheder og Lige Muligheder fokuserer vi derfor på ekstreme former for fattigdom og en fuldstændig mangel på sammenlignelige og pålidelige data. Men et meget farligt fænomen, som er blevet overskygget af oplysninger om den voksne befolkning, synes at være på vej frem, nemlig risikoen for fattigdom blandt børn. Selv om analyser tyder på, at den fattigdom, der rammer børn ofte er alvorligere, og at antallet af børn, der risikerer at blive udsat for fattigdom, er stigende, foreligger der ingen præcise tal. Akademisk forskning fra 2001 viste, at risikoen for fattigdom blandt børn i de gamle medlemsstater er hele 14 % større end blandt den voksne befolkning. I en national rapport om ungdomspolitik, der blev offentliggjort i mit land i går, hedder det, at andelen af børn, der rammes af fattigdom, ligger på 30 % eller helt op til 40 % for børn, der bor sammen med kun en af forældrene. Man kan ikke se bort fra sammenhængen mellem dette tal og det alarmerende høje antal, der går tidligt ud af skolen: 14 % af pigerne og 18 % af drengene i Europa i 2004.
Mine damer og herrer, fattigdom siges normalt at have en kvindes ansigt. Måske skulle vi ændre på denne generalisering: Fattigdom har et barns ansigt. Det bør vi huske på i forbindelse med gennemførelsen af Lissabon-strategien og strategien for social integration. 
Philip Bushill-Matthews,
   Hr. formand, der er tydeligvis et meget reelt problem med social udelukkelse for mange mennesker i de nye medlemsstater. I betænkningen sættes der fokus på nogle af problemerne og nogle af årsagerne. Her belyses også nogle af løsningerne. Det, der er så imponerende, er dog ikke, at betænkningen er udarbejdet af et parlamentsmedlem fra en af de gamle medlemsstater, der belærer de nyankomne om, hvad de skal gøre for at indhente de andre. Ordføreren kommer fra en af de nye medlemsstater. Han skriver passioneret og vidende om problemet, fordi han forstår, hvad der skal gøres, for han er ikke bange for at belyse mangler i sit eget land, og fordi han bekymrer sig om det. Han er et perfekt eksempel på et af de mange begavede parlamentsmedlemmer, som er trådt ind i Parlamentet efter udvidelsen. 
Det er med rette, at han sætter fokus på behovet for bedre uddannelse og tager betydningen af øget finansiering fra centralregeringen op i denne forbindelse. Det er også med rette, at han taler om at forbedre arbejdsstyrkens mobilitet, for hvis ikke fleksibiliteten øges på arbejdsmarkederne, kan økonomierne ikke indfri deres vækstpotentiale, og midlerne vil simpelthen ikke være til regeringernes rådighed. Man kan drage en lære heraf, også de gamle medlemsstater. 
Endelig bifalder jeg ordførerens visdom, og jeg lykønsker ham kraftigt med betænkningen. 
Richard Falbr,
   Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, jeg vil gerne starte med at takke vores kollega, hr. Őry, for hans fremragende betænkning. Jeg vil gerne minde Parlamentet om, at hans betænkning om social integration i de nye EU-medlemsstater, som vi diskuterer i dag, blev vedtaget i Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender med 32 stemmer mod fire. Afstemningsresultatet viser således klart, at vi alle på tværs af det politiske spektrum erkender og anerkender, at det haster med at finde en løsning på problemerne med social integration.
Resultatet kommer imidlertid ikke som nogen overraskelse for os. Vi ved alle, at repræsentanter for de europæiske regeringer og lande nåede frem til de samme konklusioner på Lissabon-topmødet i 2000, hvor kampen mod fattigdom og social udstødelse blev gjort til et af de centrale temaer og en af forudsætningerne for en modernisering af den europæiske sociale model. Trods en vis tøven blev denne holdning også bekræftet ved forårets topmøde i Bruxelles.
Når man ser på resultaterne fra de forgangne fem år, fremgår det klart, at kampen mod fattigdom og social udstødelse på ingen måde er ved at være forbi, og at der vil være behov for en betydelig indsats og stor beslutsomhed også efter 2010.
Kommissionen har påtaget sig en i sandhed vanskelig opgave med at sammenligne situationen med hensyn til social udstødelse i de 10 nye medlemsstater. Disse lande er ikke kun forskellige indbyrdes, men der findes også grundlæggende forskelle mellem regionerne inden for de enkelte lande. Selv om der stadig er mulighed for at udarbejde og harmonisere fælles indikatorer, der kan give det mest sandfærdige billede af den faktiske situation i disse lande og samtidig kan give os mulighed for at opdage eksempler på ny praksis, er Kommissionens undersøgelse uden tvivl et skridt fremad. Jeg vil gerne benytte lejligheden til at opfordre Kommissionens repræsentanter til at samarbejde så tæt som muligt fremover og trække på de ressourcer og den viden, der findes hos ikke-statslige organisationer og arbejdsmarkedets parter.
Jeg vil også gerne nævne, at selv om man i den foreliggende betænkning beskriver og prøver at sammenligne situationen i de 10 nye medlemsstater, må vi ikke glemme, at truslen om fattigdom og social udstødelse er til stede i alle EU's medlemsstater, om end ikke i samme udstrækning.
Man hører ofte det synspunkt, at arbejdsmarkedets parter og navnlig de faglige organisationer bør inddrages mere i alle foranstaltningerne med henblik på at bidrage til at løse problemet med social udstødelse; man har endda diskuteret, om de bør overtage disse funktioner fra de statslige og lokale myndigheder. Sådanne synspunkter er imidlertid ikke mere end en illusion, i det mindste for indeværende. De omstrukturerede fagforeninger i de nye medlemsstater befinder sig i en vanskelig situation; de er under pres, de mangler de nødvendige strukturer, og de har ikke effektive værktøjer til rådighed. Det er hr. Őry ligesom jeg selv udmærket klar over, da vi begge har arbejdet i fagforeninger. 
Jan Jerzy Kułakowski,
   Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, i modsætning til, hvad man kunne tro, hænger dagens forhandling om betænkningen om social integration i de nye medlemsstater i høj grad sammen med de påtrængende spørgsmål, vi har drøftet siden starten af denne mødeperiode. Jeg tænker på forfatningstraktaten og de finansielle overslag.
En forståelse af de mest komplekse sociale problemer, som medlemsstaterne står over for, og et ønske om at løse disse problemer, ville neutralisere mange af de argumenter, der fremføres af de mennesker, der har stemt nej til forfatningen. Grunden er, at mange spørgsmål i forbindelse med EU's udvidelse enten blev beskrevet forkert over for vælgerne eller misforstået af vælgerne.
Őry-betænkningen drejer sig således om løsninger på problemer, der har direkte betydning for EU's fremtid. Vores forhandling om dette spørgsmål og det flertal i Parlamentet, der vedtager betænkningen, vil vise, at vi er klar over problemets betydning, og at vi er klar over, at det drejer sig om at uddrive den sociale dumpings spøgelse af EU. Endvidere understreges det forhold, at målene om konkurrenceevne og social integration, som er knæsat i Lissabon-strategien, supplerer og ikke udelukker hinanden. Derfor fremhævede Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender under sine forhandlinger om betænkningen den økonomiske udviklings betydning for at fremme den sociale integration, og kommissæren understregede også dette aspekt lige før.
På vegne af Gruppen Alliancen af Liberale og Demokrater for Europa vil jeg gerne lykønske hr. Őry med den måde, hvorpå betænkningen er blevet udarbejdet. Det glæder mig, at Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender vedtog den med overvældende flertal. Man kunne måske have indarbejdet ændringsforslagene på en mere hensigtsmæssig måde. En række af de ændringsforslag, jeg stillede på vegne af Gruppen Alliancen af Liberale og Demokrater for Europa, blev ignoreret, selv om de ville have forbedret betænkningen uden at have medført grundlæggende ændringer.
Det er en fremragende betænkning, vi forhandler om i dag, og min gruppe vil stemme for den. 
Tatjana Ždanoka,
   Hr. formand, min gruppe støtter betænkningen om social integration i de nye medlemsstater, og jeg lykønsker ordføreren, hr. Őry, med betænkningen.
Jeg vil gerne knytte nogle kommentarer til EU's integrationsproces. I størstedelen af de nye medlemsstater er det eneste sociale lag, der nyder godt af EU-tiltrædelsen, den nationale, økonomiske og politiske elite. Som det fremgår af betænkningen, er kløften mellem rig og fattig blevet større. F.eks. i mit land, Letland, viste en meningsmåling for nyligt, at 84 % af befolkningen mente, at deres levestandard var meget bedre for 10 år siden. Den nationale, økonomiske og politiske elite er hovedsagelig ansvarlig for den nuværende sociale disintegration i deres lande. Fordi de har set bort fra de ugunstige ændringer i de nye EU-lande, må EU-institutionerne bære deres del af skylden. 
Den sociale ustabilitet i de nye medlemsstater truer ikke alene den politiske stabilitet og økonomiske vækst i disse medlemsstater, men også i hele EU. Det er resultatet af en række fejltagelser begået af EU-institutionerne under udvidelsesprocessen. En sådan fejltagelse var at se bort fra, at en betydelig andel af befolkningen er statsløs i to baltiske stater, Letland og Estland. Disse såkaldte udlændinge tilhører nationale mindretal, og det, at de er frataget politiske rettigheder, øger den sociale udelukkelse og betyder, at personer, der tilhører mindretallene, ikke kan konkurrere på lige vilkår på arbejdsmarkedet. 
I går under afstemningen om ændringsforslagene til hr. Moraes' betænkning om beskyttelse af mindretal og anti-diskriminationspolitikker blev henstillingerne til, at disse folk skulle have ret til at deltage i lokale valg og tildeles bevægelsesfrihed inden for Fællesskabet desværre fjernet som følge af de ændringsforslag, der var stillet af visse politiske grupper. Det tilsidesætter fuldstændig EU's egne henstillinger i 2004 som en del af udvidelsesprocessen. 
Jaromír Kohlíček,
   Jeg vil gerne give min mening til kende om det arbejde, som vores kollega hr. Őry har præsteret. Jeg glæder mig over, at det er den første betænkning af denne art, der er udarbejdet af et medlem fra en af de nye medlemsstater. Mine damer og herrer, vi står over for kriser, uanset hvor vi vender os hen i dagens EU. De mindre lande overholder stabilitetspagten, mens de større lande følger andre principper. Alt dette påvirker de nye medlemsstater, som stadig skal overholde en række ofte fornuftstridige foranstaltninger til punkt og prikke, som den foregående taler med rette påpegede.
Sociale problemer påvirker i første række fattige regioner, uanset om disse ligger i de gamle eller nye medlemsstater. Handicappede udgør i øjeblikket 10 % af befolkningen, men alligevel har kun nogle få lande indført lovgivning, der betyder i det mindste delvise forbedringer af disse menneskers hverdag, også på arbejdspladsen. Nationale mindretal, nyuddannede, kvinder og mennesker over 50 står over for problemer. Mennesker med en socialt ugunstig baggrund udgør et stort problem, og flygtninge er på vej til at blive et problem.
Hvad er det største problem, som EU som helhed står over for? Problemet er et system, hvor man bestræber sig på at overlade alt i markedets usynlige hænder. Som illustration vil jeg gerne nævne tre eksempler. Privatiseringen af drikkevandskilder og kloaksystemer har hævet prisen på en kubikmeter vand med mere end faktor 1000. Mit andet eksempel, det enorme pres for at liberalisere udlejningsmarkedet, betyder, at 50-70 % af pensionisternes indkomst i de nye medlemsstater nu bruges til boligudgifter. Og hvad med i morgen? Der bygges få lejligheder, den mobile arbejdsstyrke bor ofte under kritiske forhold, og situationen for arbejdsløse, unge familier, handicappede og pensionister er ved at blive kritisk. Et tredje eksempel er handicappede, som udgør en stadig større andel af de arbejdsløse. I Den Tjekkiske Republik, i det nordlige Bøhmen, er arbejdsløsheden blandt handicappede steget fra 8 % for 10 år siden til over 12 % på trods af de foranstaltninger, man har indført. Det er en kraftig advarsel.
Mennesker bliver bedt om at leve i et samfund, hvor de offentlige tjenester er lukket, den offentlige transport er dyr, selv om nettene bliver stadig mere grovmaskede, vuggestuer nedlægges, og antallet af børnehaver reduceres, fritidsordninger afskaffes eller reduceres, hvilket ofte stiller høje økonomiske krav til forældrene, og fagforeningernes situation forværres som følge af forsøg på at afskaffe arbejdsmarkedslovgivningen. Det er alt sammen udtryk for ekstreme liberale tendenser.
Mine damer og herrer, tror De, at borgerne er blinde for den ekstreme liberale sprogbrug i forfatningstraktaten? Ved De intet om de emner, der blev drøftet forud for folkeafstemningerne i Frankrig og Holland? Ønsker De, at statistiske mangler skal øget presset på medlemsstaterne, som tvinges til en skånselsløs privatisering af al statslig ejendom? Ved De ikke, at de nye medlemsstater er ved at blive forsøgsområde for de oprindelige 15 medlemsstater, hvor de kan afprøve, hvor meget mere folk kan klare? Har jeg ret, mine damer og herrer, eller er "socialstaten" død, mens vi er på vej i en helt anden retning?
Det er glædeligt, at vi har fået forelagt et udkast til betænkning om social integration. De grundlæggende spørgsmål behandles i den og findes også spredt mellem linjerne, selv om vores fremtidige retning, herunder grundlæggende sociale standarder, fortsat savnes. Den er et skridt i den rigtige retning, men et lille og beskedent skridt. 
Mieczysław Edmund Janowski,
   Hr. formand, fru kommissær, når vi nu drøfter social integration, må vi ikke glemme, at omkring 150 millioner EU-borgere har en indkomst på under 75 % af EU-gennemsnittet. To tredjedele af disse mennesker bor i de nye medlemsstater.
På vegne af Gruppen Union for Nationernes Europa vil jeg gerne takke ordføreren for hans præcise beskrivelse af dette komplekse problem, som kan løses ved beskære antallet af områder med fattigdom, arbejdsløshed og social udstødelse. Der findes ofte en sammenhæng mellem disse ting, og de nedarves undertiden fra generation til generation, hvilket jeg gerne vil understrege. Alle vores strategier og diskussioner er intet værd, hvis ikke de betyder, at vi når visse mål. For det første skal de gøre det muligt hurtigt at yde hjælp til de mennesker, der har behov for det. Det er et vigtigt, men kortsigtet mål, der kræver den rette finansiering. For det andet skal de føre til udryddelse af fattigdommen, som er den vigtigste årsag til social udstødelse, eller i det mindste nedbringe den kraftigt. Det er et langsigtet mål, og for at nå det må vi fremskynde den økonomiske genopbygning i de nye regioner og derved mildne arbejdsløshedens svøbe.
I dag vil jeg gerne rose alle, der arbejdet på at gennemføre disse mål over hele EU, navnlig i de 10 nye medlemsstater. Derfor vil jeg gerne rette en tak til lokale regeringer og ngo'er, navnlig Caritas, samt velfærdsinstitutioner og filantroper for deres arbejde. Jeg vil også gerne takke dem, der skaber nye arbejdspladser.
Hvis jeg må, vil jeg gerne dvæle lidt ved to detailspørgsmål. Det første vedrører familien. De demografiske indikatorer får alarmklokkerne til at ringe, og hjælp til børnefamilierne er en nødvendighed snarere end gavmildhed fra nogens side. Vi er nødt til at finde de rette løsninger. For det andet findes der over 45 millioner handicappede i EU. De skal nu endelig kunne mærke, at de har de samme rettigheder som alle andre EU-borgere.
Endelig har disse spørgsmål også en moralsk dimension. Det er langtfra let for en mand, der har fået en fuld portion, at forstå en mand, der er sulten.
Jan Tadeusz Masiel (NI ).
    -  Hr. formand, Őry-betænkningen er et værdifuldt dokument, hvor der sættes fokus på den igangværende sociale udstødelse i de nye medlemsstater. De postkommunistiske lande har oplevet så mange forandringer og omvæltninger inden for et kort tidsrum, at vi stadig er helt rundtossede.
Tidligere kommunister fandt hurtigt deres ben i denne nye situation. Efter at have plyndret de statslige pengekister forvandlede de sig til forretningsfolk eller blev inden for politik. Samfundets svageste, og her mener jeg hele sociale klasser, har haft sværest ved at finde deres ståsted i den nye situation. Arbejdstagerne har mistet deres job og er blevet forgældede efter at være blevet frataget deres produktionsmidler og markeder. Behandlingssystemet er ikke længere tilgængeligt for alle. Velfærdsstaten har nedlagt arbejdet, og borgerne har opdaget, at de er blevet overladt til deres egne ressourcer fra dag til anden.
Polske borgere har ikke længere den store tillid til deres egne politikere. I stedet sætter de deres lid til EU og har store forhåbninger til Unionen. Der er behov for flere penge, for at vi kan nå vores ambitiøse mål om social integration, jobskabelse og fremme af iværksætterånd. Dette er en strategisk vigtig fase af diskussionen om EU-budgettet, og Kommissionen og Rådet må ikke glemme, at enhver euro, der investeres i de nye medlemsstater, bliver i EU's lommer og svarer til at investere i selve EU.
Formanden.
   - Forhandlingen er afbrudt. Vi går nu over til afstemning.
Forhandlingen fortsætter i eftermiddag.
Katalin Lévai (PSE ).
   - Med Csaba Őrys betænkning henledes vores opmærksomhed på et vigtigt problem. Den opgave, de dårligt udstyrede lokale myndigheder i de nye medlemsstater står over for, er kolossal: den ringe økonomiske aktivitet og til en vis grad den lave beskæftigelsesgrad, de beskedne ressourcer i absolutte tal, der står til rådighed til sundhedsvæsenet, selv om beløbene ikke er forholdsmæssigt lavere, de særlige mangler ved uddannelsessystemet og den sociale udstødelse af mindretal. De formodes at lægge større vægt på aktiviteter, der sigter mod integration af dårligt stillede sociale grupper, også ved at sikre deres deltagelse i samfundet, eftersom dette område er kilden til såvel de problemer, der truer vores sociale samhørighed, som den konkurrenceevne, vi tilstræber. Hvis det ikke lykkes, bliver det umuligt at nå Lissabon-målene. For at fremskynde den sociale integrationsproces er der behov for en ændret holdning. Både medlemsstaterne, de lokale myndigheder, den private sektor og den civile sektor må tage deres del af ansvaret - uden fordomme!
Der er behov for at stille mere finansiering til rådighed for dette formål. Det interinstitutionelle samarbejde skal koordineres bedre. De, der stemte nej til forfatningen, gav udtryk for deres bitre skuffelse over Europas evne til at tage den største udfordring op, nemlig at styrke konkurrenceevnen og samtidig bevare den europæiske sociale model.
Det eksisterende system til koordinering er utilstrækkeligt og det samme gælder den merværdi, vi kan forvente af det økonomiske forskningsinstitut.
Inden for den sociale velfærdssektor er der behov for nye projekter, der afspejler den europæiske dimension af socialpolitikken, projekter af høj kvalitet, der giver regelmæssige oplysninger til de berørte parter og prøver at inddrage dem. Senere kan dette endda konkretiseres i form af et fælles forskningsinstitut, et organisatorisk udtryk for essensen af det sociale Europa, hvor man undersøger de sociale og institutionelle betingelser for at styrke konkurrenceevnen og udforske forvaltningen af sociale spørgsmål inden for et nyskabende paradigme.
Når alt kommer til alt, består den bedste socialpolitik uden tvivl af en omfordeling af beskæftigelsesmulighederne over hele samfundet samt tilbud om arbejdsmarkedsuddannelse.
Jeg taler af erfaring, når jeg siger, at denne dimension hidtil er blevet fuldstændig forsømt i de nye medlemsstater, hvor indvandringen endnu ikke kommer til udtryk i kommunikationen. Giv dem mulighed for også at hæve pension, uanset ansøgerens alder, køn eller oprindelse, i alle EU's medlemsstater. 

Formanden.
   - De kompetente italienske myndigheder har fremsendt en anmodning om ophævelse af Marco Pannellas parlamentariske immunitet i forbindelse med en retssag ved domstolen i Rom. I henhold til forretningsordenens artikel 6, stk. 2, er anmodningen allerede blevet henvist til Retsudvalget, som er kompetent på dette område. Selv om der ikke er taget højde for en forhandling om denne anmodning, er det efter min mening rigtigt at give ordet til Marco Pannella for en kort bemærkning.
Marco Pannella (ALDE ).
   - Hr. formand, jeg har bedt om ordet for en bemærkning til forretningsordenen i henhold til artikel 6, stk. 2, som De henviste til. Jeg vil gerne informere Dem og Parlamentet om, at når det gælder den anmodning om ophævelse, som De underrettede os om, skal man huske, at Parlamentet allerede har forkastet en anmodning om ophævelse næsten enstemmigt den 10. februar 2004, dvs. for efterhånden halvandet år siden.
Vi kunne konstatere, at de kompetente italienske myndigheder fik behørig meddelelse om afgørelsen af både Parlamentet og den italienske delegation den 23. februar 2004, og den blev offentliggjort i EUT den 22. april 2004. Derfor viser den nye anmodning - som vi endnu en gang skal spilde vores tid på - at vi foruden spaghetti med muslingesovs også eksporterer et "spaghettiretssystem", der ikke altid er tiltalende.
Formanden.
   - Tak, hr. Pannella, det kompetente udvalg vil uden tvivl få lejlighed til at udtale sig om spørgsmålet. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er afstemningen.

Armin Laschet (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg er muligvis lidt sent ude, hvis jeg vil sige stop, men det er et meget vigtigt spørgsmål, der handler om ændringsforslag 15 til nr. 27. Dette nr. handler om FN-soldater, der har misbrugt børn i Afrika. Der står i ændringsforslaget, at FN ikke undersøger sagen tilstrækkeligt. Det har for det første overhovedet intet med reformspørgsmålene at gøre, og for det andet er det ikke i overensstemmelse med det, FN gør for at opklare sagen.
Jeg mener netop at have set, at et flertal er for vores ændringsforslag om at slette dette nr., og jeg vil gerne bede Dem om at undersøge det igen, hvis det er muligt.
Formanden.
   - Hr. Laschet, jeg beder Dem undskylde mig. Jeg er naturligvis enig i Deres spørgsmål, men proceduren giver mig ikke mulighed for at sætte et ændringsforslag, der allerede er blevet stemt om, og som er blevet forkastet, under afstemning igen. 
Jo Leinen (PSE ).
   - Hr. formand, hr. Laschet har fuldstændig ret. Vores gruppe har sammen med PPE stemt for, at dette nr. skal slettes. De sagde, forslaget blev forkastet. Forslaget er godkendt. Dermed er dette nr. blevet slettet. De må korrigere Deres konklusion. Forslaget er godkendt. Dermed er dette nr. blevet slettet.
Formanden.
   - Hr. Leinen, det bekræfter jeg, men jeg er selvfølgelig villig til at tjekke det igen, eftersom ingen er ufejlbarlig. Grupperne ville gerne have stemt, parlamentsmedlemmerne rakte ikke hånden op, afstemningen fandt sted, og jeg blev desværre nødt til at anerkende afstemningsresultatet. Jeg blev ikke bedt om at foretage en genoptælling, og jeg kan ikke skabe en negativ præcedens for afstemningsprocedurerne. Det er jeg den første til at beklage, men jeg bliver nødt til at fortsætte afstemningen. 


Hélène Goudin og Nils Lundgren (IND/DEM ),
    Vi mener, det bør være op til den enkelte medlemsstat at tage stilling til en evt. tilslutning til aftalen om bevarelse af delfiner. Dette er ikke et anliggende, som skal behandles af Europa-Parlamentet.

Ilda Figueiredo (GUE/NGL ),
    Som det nævnes i betænkningen, udgør SMV'erne mere end 95 % af EU's virksomheder. De har derfor en vigtig økonomisk og social rolle, der klart begrunder større støtte fra Fællesskabets side.
Ligesom i andre betænkninger foreslås der dog foranstaltninger, der med henvisning til konkurrencedygtigheden modarbejder mikrovirksomhederne og SMV'erne og først og fremmest gavner de store virksomheder, de økonomiske og finansielle grupper og de multinationale selskabe. Vi er således uenige i, at de igangværende "strukturændringer" i EU er gavnlige og bør tilskyndes. Der står tusindvis af arbejdspladser på spil, og både de økonomiske og de sociale følger af disse "ændringer" er enorme.
Selv om ordføreren bemærker, at analysen af disse "strukturændringer" er ufuldstændig, og konstaterer, at der ikke foreligger uanfægtelige oplysninger om udflytningerne, nøjes hun med at foreslå udfærdiget en rapport til Det Europæiske Råd. Faktum er, at der allerede nu foregår udflytning i stor stil, og at følgerne er katastrofale, hvilket burde fordre mere effektive foranstaltninger for at hindre yderligere stigning i arbejdsløsheden og forværring af levevilkårene. 
Bruno Gollnisch (NI ),
    Den europæiske industri er for tiden i større vanskeligheder. Den er faktisk genstand for en drabelig sakseeffekt mellem på den ene side den unilaterale åbning af de europæiske markeder for ubegrænset global konkurrence og på den anden side de dogmatiske EU-politikker. Det er en konkurrencepolitik, der forhindrer enhver større europæisk virksomhed i at komme frem og forhindrer støtte til nye aktiviteter, som markedet alene ikke ville kunne bringe frem, samt bestemmelser på alle områder, der øger ufriheden og udgifterne osv.
Hvad bliver der af industriens konkurrenceevne, når vi ser de 1.200 sider i Reach-direktivet om den kemiske industri. Det er et ægte forskriftsmonster, som ingen forstår noget af bortset fra, at det i den nuværende form risikerer at øge antallet af virksomhedslukninger og -flytninger og at få dødsklokkerne til at ringe for europæisk forskning i denne sektor.
Ikke alle hr. Vlastos forslag er dårlige. Den største fejl i betænkningen er imidlertid, at ultraliberal globalisering betragtes som en uundgåelig realitet og grundlæggende som en fordel, og at man som sædvanlig kun kan se løsninger i mere EU.
Ved at forvilde sig i den retning er det hidtil kun lykkedes for EU at skabe arbejdsløshed, fattigdom, skuffelse og afvisning. 
José Albino Silva Peneda (PPE-DE ),
    Den europæiske industri gennemgår i disse år strukturelle ændringer af internationale årsager, men især af interne årsager.
Bortset fra den indledende fase med kul og stål har EU ikke interesseret sig synderlig for sin industri, selv om den er kilde til beskæftigelse, økonomisk vækst, tjenesteydelser, færdigheder og viden, som en udviklet økonomi ikke kan tillade sig at undervurdere.
EU må derfor uden tøven fremme en sammenhængende og målrettet industripolitik for på én gang at planlægge strukturændringerne og udvikle en stærk og konkurrencedygtig industribasis.
Den europæiske industri har intet andet alternativ end at markere sig i forhold til sine konkurrenter ved at satse på sine stærke sider, som bl.a. er sine menneskelige ressourcer, sin innovationsevne og sit SMV-netværk.
Denne støtte til industripolitikken forudsætter en afbalanceret udvikling, der bevarer den sociale samhørighed. De regionale følger af de seneste udflytninger må ikke ignoreres. Strukturfondene og især Den Europæiske Socialfond bør anvendes til at støtte økonomisk og socioøkonomisk omstilling i de hårdest ramte regioner. Én løsning kan være at støtte synergi mellem virksomheder, universiteter og forskningscentre, så industriel aktivitet kan slå rod i en given region. 

José Albino Silva Peneda (PPE-DE ),
    I marts 2005 vedtog Rådet en revision af stabilitets- og vækstpagten. Stabilitets- og vækstpagten skulle blive et mere fleksibelt og rationelt instrument. Man besluttede at lægge større vægt på "v" for vækst end på "s" for stabilitet på grund af den økonomiske afmatning, som EU er ramt af. Stabilitets- og vækstpagten er således blevet mere politiseret.
Denne revision levede dog ikke op til forventningerne, og dét af flere grunde, af hvilke jeg fremhæver to:
For det første blev reformen kun nødvendig, fordi nogle medlemsstater besluttede - måske bevidst - ikke at følge reglerne. Værre endnu har EU fastsat regler, der ikke følges og desuden har ført til en letfærdig og urimelig sanktionsprocedure, hvor medlemsstaterne på én gang er anklagede og dommere i samme proces. De vil derfor hellere suspendere anvendelsen af stabilitets- og vækstpagten end at gennemføre sanktioner over for deres ligemænd. Kommissionen, der har ansvar for overvågningen, bør råde over beføjelser til at gennemføre sanktioner i tilfælde af misligholdelse.
For det andet bør enhver sanktion have afskrækkende virkning og ikke kun være en straffeforanstaltning. At give en medlemsstat med budgetproblemer en finansiel bøde, fordi den ikke har overholdt stabilitets- og vækstpagten, er kontraproduktivt. Der burde i stedet anvendes andre sanktioner som f.eks. suspension af stemmeretten i Økofin. 

Marie-Noëlle Lienemann (PSE ),
    Denne betænkning har givet mulighed for et frugtbart samarbejde mellem de tre EU-institutioner og industrien, hvilket har resulteret i en aftale om miljøkrav.
Der blev opnået enighed om et grundlæggende punkt, nemlig afskaffelse af de skadelige PAH'er og indførelse af mere sikre alternativer.
Parlamentet er gået ind på at give industrien et år mere til at opfylde dette mål og giver tilladelse til at sælge eksisterende beholdninger, som i sidste ende er ret begrænsede.
Vi har her et tilfælde, hvor miljømål har givet forskningen et skub og gjort det muligt at styrke denne industrielle sektor og dermed beskæftigelsen samt forbedre produkternes kvalitet.
Det er derfor muligt at drage en konklusion under førstebehandlingen. 

Ilda Figueiredo (GUE/NGL ),
    Som jeg nævnte i mit indlæg i plenarforsamlingen, er denne reform af stabilitets- og vækstpagten meget utilstrækkelig. I stedet skulle stabilitets- og vækstpagten suspenderes, og der skulle ske et gennemgribende brud med de herskende økonomiske retningslinjer for at få skabt de makroøkonomiske betingelser, der kan sætte gang i økonomi og beskæftigelse. Derfor går vi ind for en rigtig pagt for vækst, beskæftigelse og socialt fremskridt.
En yderligere grund til, at vi har stemt imod, er, at ordføreren ønsker at involvere ECB og give Kommissionen mulighed for at gennemføre finansielle overvågningsmissioner i medlemsstaterne.
Vi har her et fremragende eksempel på en betænkning, hvor man overser de afgørende grunde til, at der blev stemt nej til den såkaldte europæiske forfatning i Frankrig og Holland, og glemmer, at befolkningernes bekymringer skal tages alvorligt. 
Bruno Gollnisch (NI ),
    Den foreslåede reform af vækst- og stabilitetspagten er kun en marginal reform, men den er ikke mindre vigtig af den grund. Det beklagelige er, at det har taget otte år at indse, at stigningen i underskuddene ikke opstod udelukkende på grundlag af det katastrofale og fuldstændig tilfældige tal på 3 % af BNP, men også som følge af "relevante faktorer" såsom vedvarende svag vækst, aldrende befolkninger, konsekvenserne af den forkludrede udvidelse af EU eller uhæmmet globalisering osv. Det var på tide. Det er imidlertid ikke nok.
Bruxelles' EU har lige brugt de sidste 10 år på at ofre millioner af job ved at overholde dogmatiske, kvantificerede mål (3 % af BNP for offentlige underskud, 60 % af den offentlige gæld eller desuden en maksimumsinflation, som Den Europæiske Centralbank har fastsat til 2 %). Det skal nu gøre beskæftigelse og befolkningens velfærd til det primære mål, for hvilket alle, absolut alle, andre mål skal vige, uanset hvilke synspunkter Frankfurt-banken, tilhængerne af ren og fuldstændig konkurrence eller af fuldstændig ubegrænset global frihandel, giver udtryk for. 

Hélène Goudin og Nils Lundgren (IND/DEM ),
    Vi er modstandere af, at EU skal betale økonomisk støtte til fiskeindustrien i forbindelse med biologiske hvileperioder. Denne holdning betyder ikke, at vi støtter Kommissionens forslag. Vi forholder os positivt til visse formuleringer i Parlamentets betænkning, f.eks. at foranstaltninger, som relaterer til stærkt vandrende arter, skal varetages inden for de regionale fiskeorganisationer. Vi stemmer nej til betænkningen som helhed, da vi ikke mener, at EU skal beskæftige sig med fiskerianliggender. Vi anbefaler, at regionale fiskerianliggender varetages gennem et samarbejde mellem de berørte lande.

Philip Claeys (NI ).
   - Hr. formand, denne betænkning løser overhovedet ingen problemer; den tjener kun til at forværre de allerede eksisterende problemer. Ordføreren plæderer gentagne gange for fornyet lovlig indvandring, mens de fleste medlemsstater ikke ved, hvordan de skal løse problemerne med den nuværende indvandring, såsom den høje arbejdsløshed og høje kriminalitetsrate blandt visse grupper af indvandrere, som er betydeligt højere end blandt den indfødte befolkning. Vi kan heller ikke komme uden om den konklusion, at store grupper af indvandrere bevidst vælger ikke at integrere sig. Om vi så vedtog 1000 betænkninger som Gaubert-betænkningen, der indeholder nye repressive foranstaltninger over for europæere, der benytter sig af deres ytringsfrihed til at give udtryk for utilfredshed med situationen, ville det ikke gøre den mindste forskel. Dette her er snak for snakkens skyld, og det kommer ikke som nogen overraskelse for Dem, at jeg har stemt imod Gaubert-betænkningen. 
Andreas Mölzer (NI ).
   - Hr. formand, når store dele af den europæiske offentlighed har problemer med den massive indvandring, er det ikke et tegn på xenofobi, men derimod et bevis på den mangelfulde integration af disse indvandrere.
Når man ser på kendsgerningerne, forstår man også hvorfor. Vi må tænke på, at der i Tyskland for øjeblikket lever mindst 3,5 millioner muslimer, flere af dem har levet der i 40 år, men de taler stadig dårligt tysk. Vi må desuden tænke på, at halvdelen af alle franskmænd og muligvis også en tredjedel af befolkningen i tyske byer såsom Stuttgart ifølge beregninger vil være muslimer om få årtier. Eller vi må tænke på, at illegale indvandrere i nogle regioner i Italien er ansvarlige for en tredjedel eller endda halvdelen af alle forbrydelser. Vi må tænke på, at der i Spanien, der har mere end 1 million muslimer, allerede i dag stilles krav om, at Cordoba-katedralen igen må benyttes som moske. Alt dette er bevis på, at det står meget skidt til med integrationen af indvandrerne. Det er essentielt, at de ikke blot lærer sproget i det land, de kommer til, men at de også tilegner sig dette nye hjemlands kultur og historie. Hvis dette ikke sker, vil det stå meget skidt til med de europæiske staters identitet om nogle få årtier.
Carlos Coelho (PPE-DE ),
    Da adgang for økonomiske indvandrere er det væsentligste element i enhver indvandringspolitik, må der skabes en fælles juridisk ramme, og integrationspolitikken styrkes gennem fælles grundprincipper for integration af ulovlige indvandrere.
Der bør således findes tre hovedakser:
- Fremme af lovlig indvandring som led i en global og horisontal tilgang afpasset efter den enkelte medlemsstats reelle muligheder. Der skal lægges særlig vægt på partnerskaber med oprindelses- og transitlandene, herunder i form af informationskampagner.
- Effektiv integration af indvandrerne ved hjælp af modtagelses- og integrationspolitiske tiltag, der bør tage hensyn til den enkelte medlemsstats særlige forhold og historisk-kulturelle bånd. Der bør defineres en række rettigheder fælles for alle indvandrere i EU, men betænkende, at overdreven "generøsitet" i tildeling af andre rettigheder som f.eks. stemmeret kan betyde større afstandtagen og forårsage uønskede udtryk for fremmedhad.
- Resolut indsats over for ulovlig indvandring, som om muligt må søges standset i oprindelseslandet, og over for de problemer, der er forbundet med økonomisk udnyttelse af indvandrerne, ligesom alle former for menneskesmugling skal forebygges og straffes. 
Hélène Goudin og Nils Lundgren (IND/DEM ),
    For at undgå dannelsen af et Fort Europa er det vigtigt, at vi ikke skaber en fælles europæisk asyl- og indvandringspolitik. Det bør stå hver enkelt medlemsstat frit for, om den vil føre en mere generøs politik på området, hvilket forhindres, hvis medlemsstaterne fastlåses af fælles EU-standarder.
Junilisten kan derfor ikke støtte betænkningen.
Carl Lang (NI ),
    Denne betænkning er på samme tid utrolig banal, usand, malplaceret og propagandistisk i dens holdning til fordel for indvandring.
Der er banale erklæringer i betragtning M, hvor det understreges, at en ændring i en medlemsstats indvandringspolitik påvirker migrationsstrømmene i andre medlemsstater. Det er udelukkende de indlysende konsekvenser af Schengen-aftalen og et område uden grænser. Det forhindrer imidlertid ikke hr. Gaubert i i stk. 32 at opfordre til i stort omfang at gennemføre legaliseringsoperationer i forbindelse med indvandrere.
Det ulogiske og uansvarlige i denne betænkning slutter ikke her. Efter at have opfordret til at optimere indvandringsmulighederne og bekræftet ikke-statsborgeres ret til ikke at blive sendt tilbage ved grænserne, til at få adgang til arbejdsmarkedet og deltage i det offentlige og politiske liv understreges det i betænkningen, at alle disse politikker skal høre under de solidaritetsprincipper og det fælles ansvar, der er fastsat i forfatningstraktaten. Er det nødvendigt at gøre opmærksom på, at denne traktat er blevet begravet med de to nej-afstemninger i Frankrig og Holland, og fordi briterne har stillet den i bero?
Den lobby, der går ind for indvandring, bør komme ned fra sit elfenbenstårn og begynde at lytte til stemmen nedefra, befolkningernes stemme. 
Marine Le Pen (NI ),
    Denne betænkning, der har til formål at "organisere" indvandring og fremme "integration" er typisk for denne type betænkninger. Den er diskret med hensyn til årsagerne, blind over for konsekvenserne og fuldstændig diktatorisk med hensyn til løsninger på dette problem.
Stillet over for en aldrende europæisk befolkning med en vedvarende lav fødselsrate og en forudset nedgang i den aktive befolkning på omkring 20 millioner mellem 2005 og 2030 foreslår ordføreren, som er parlamentsmedlem på højrefløjen, men også leder af en "antiracistisk" organisation, at tillade yderligere indvandring, som vil straffe vores økonomi og svække den nationale samhørighed. Med målet, som er "at opbygge et interkulturelt samfund", dvs. et samfund, der er opbygget omkring etniske eller religiøse hensyn, er EU-politikken ude af trit med den sociale og økonomiske virkelighed og erfaringen med minoritetsgrupper, og den er en potentiel kilde til konflikter. For at grupper af indvandrere kan blive integreret, skal de vise et større ønske om, at det skal ske og gøre den nødvendige indsats for at blive integreret.
De europæiske demagoger vælger at se bort fra behovet for at få en stigning i den europæiske fødselsrate og for en familiepolitik, der er værdig til navnet, samt det presserende behov for at tilpasse arbejdsmarkedet til efterspørgslen for at bremse arbejdsløsheden.
Endelig tager betænkningen ikke fat på problemet med, at en yderliggående form for islam slår sig ned i Europa med alle de følger, det har for kvinders rettigheder, sikkerhed og demokrati. 
Britta Thomsen (PSE ),
   De danske socialdemokrater i Europa-Parlamentet har i dag stemt for Patrick Gauberts betænkning om legal og illegal immigration og integration af indvandrere. Vi er dog opmærksomme på, at dele af betænkningen vedrører et område, der er omfattet af EF-traktatens afsnit IV, og derfor ikke gælder for Danmark, jf. Protokollen om Danmarks stilling. 

Carlo Fatuzzo (PPE-DE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, i går faldt jeg i søvn, mens jeg overvejede, hvad jeg skulle stemme til hr. Bowis' betænkning om patienters mobilitet i EU, og jeg drømte om den smukke, blonde italiener Elena, som netop gratulerede mig ved middagsmaden. "Bravo Carlo", sagde hun, "dit forslag om at gøre det lettere for alle pensionister at tage på turistrejser i Europa er blevet vedtaget. De bliver selvfølgelig nødt til at rejse rundt til næsten alle hospitaler i Europa, men man kan ikke få alt. Du er nødt til at stille dig tilfreds og stemme for betænkningen." Kunne jeg gøre andet end at følge den smukke, blonde Elenas råd? Nej, og derfor stemte jeg for. 
Jan Andersson, Anna Hedh, Ewa Hedkvist Petersen, Inger Segelström og Åsa Westlund (PSE ),
    Vi valgte at stemme for Europa-Parlamentets initiativbetænkning om patienters mobilitet i den endelige afstemning. Det gjorde vi, fordi vi mener, at teksten i beslutningen som helhed udtrykker vores holdning til sundhedspleje. Der er dog dele af Europa-Parlamentets betænkning, hvori der gives udtryk for visse overstatslige ambitioner inden for sundhedspleje, som vi ikke kan acceptere.
Hvert land har ansvaret for dets indbyggeres sundhedspleje. Når indbyggerne tilfældigvis befinder sig i et andet EØS-land, har de med deres europæiske sygesikringskort ret til uplanlagte behandlinger dér. Det er efter vores mening en god ordning, som lader til at fungere godt.
Borgerne har ret til indflydelse på, hvordan deres skattepenge anvendes. Hvis patienter frit skal kunne vælge sundhedspleje i et andet medlemsland og få det betalt af hjemlandets skatteborgere, er dette princip i fare. Vi er desuden bange for, at en sådan ordning vil blive meget bekostelig og tilgodese ressourcestærke patienter på de mest sårbare patienters bekostning. Desuden mener vi ikke, at sundhedsanliggender skal behandles i forslaget til tjenesteydelsesdirektiv.
Ilda Figueiredo (GUE/NGL ),
    John Bowis' betænkning om udviklingen inden for sundhedspleje og patienters mobilitet har til formål at sikre retten til at søge rettidig behandling i en anden medlemsstat, hvis denne ikke er til rådighed i patientens hjemland, eller i hvert fald ikke inden for en rimelig tidsfrist. Derfor støtter vi dens store linjer, selv om vi finder den temmelig utilstrækkelig og på nogle punkter også selvmodsigende.
Ordføreren mener, at hovedansvaret for organisering, finansiering og levering af sundhedstjenester og lægebehandling hviler på medlemsstaterne, men nævner ikke uddannelse af sundhedspersonale og nøjes med en vag erklæring om, at EU har ansvar for at sikre folkesundheden.
I betænkningen fremhæves også, at alle EU's lande skal opretholde et offentligt sundhedssystem med uhindret adgang for alle, selv om det ikke står klart, hvem der skal betale.
Endvidere understreges det, at sundhedsydelser er tjenesteydelser for mennesker i nød og derfor ikke kan sammenlignes med en vare, der udbydes til salg, og at de derfor ikke skal omfattes af det generelle direktiv om tjenesteydelser. 
Hélène Goudin og Nils Lundgren (IND/DEM ),
    EU-borgere har p.t. ret til sundhedspleje i andre medlemslande og til at få erstatning for denne behandling i hjemlandet. Dette betragtes som en naturlig del af det indre marked. Vi bifalder fælles rammer, som præciserer retten til at søge sundhedspleje i et andet EU-land. Vi forholder os dermed positivt til Kommissionens meddelelse om patienters mobilitet (KOM(2004)0301).
Parlamentets betænkning behandler områder, som ligger uden for de foranstaltninger, som er nødvendige for at opnå tilfredsstillende regler om muligheden for at opnå sundhedspleje i et andet EU-land. Betænkningen behandler alt fra telemedicin til EU-forskning om patienters mobilitet. Vi har dermed valgt at stemme nej til Parlamentets betænkning som helhed.
Sérgio Marques (PPE-DE ),
    Patienters mobilitet er fortsat kompliceret på grund af forskellene i de nationale sundhedssystemer og traditioner.
Patienter bør dog have ret til at søge rettidig behandling i en anden medlemsstat, hvis denne ikke er til rådighed i patientens hjemland, eller i hvert fald ikke inden for en rimelig tidsfrist.
Der må derfor hurtigst muligt skabes en sammenhængende politik om patienters mobilitet, hvor der vedtages retningslinjer for patienter, udbydere af sundhedstjenester og de finansielle organer.
Jeg har derfor stemt for betænkningen, så vi alle kan drage fordel af dette skridt fremad for Fællesskabet.
Jeg vil også gerne fremhæve, at sundhedsydelser er tjenesteydelser for mennesker i nød og derfor ikke kan sammenlignes med en vare, der udbydes til salg, og at de derfor ikke skal omfattes af det generelle direktiv om tjenesteydelser.
Endelig skal Kommissionen overvåge indførelsen af det europæiske sygesikringskort i medlemsstaterne med henblik på at sikre, at medlemsstaterne giver offentligheden klare og forståelige oplysninger om, hvordan kortet fungerer. 
Frédérique Ries (ALDE ),
    Jeg har stemt for min kollega, hr. Bowis', udmærkede betænkning om patienters mobilitet. Det er et dokument, der gør opmærksom på en række indlysende kendsgerninger, nemlig at sundhedspleje er et prioriteret område i EU-25, da 10 % af de nationale BNP'er er afsat hertil. Sundhedspleje er primært en national politik, det brede grundlag for social samhørighed, der i dag står over for to større udfordringer, nemlig at sikre, at alle borgere har adgang til behandling og at forvalte eksplosionen i sundhedsplejebudgetterne i de fleste medlemsstater, f.eks. Belgien.
Sundhedstjenesternes særlige karakter berettiger efter min mening, at sundhedspleje ikke skal være omfattet af det såkaldte Bolkestein-direktiv om tjenesteydelser som fastsat i stk. 4 i beslutningsforslaget.
Sundhedspolitik skal naturligvis udvides til EU-plan. Det betyder, at patienternes mobilitet skal fremmes på samme måde som borgere-turisters, studenters eller forretningsmænds mobilitet. Det berettiger gennemførelsen på stedet af det europæiske sygeforsikringskort. Det blev lanceret i 2004 og skal erstatte E111-blanketten. Formålet med kortet er at give borgere mulighed for under alle omstændigheder at gøre deres ret til sygeforsikring gældende på en enkel og effektiv måde. 

James Hugh Allister (NI ),
    Som absolut modstander af, at EU får status som stat, og tvangstanken om en fælles udenrigspolitik for Europa stemte jeg imod beslutningen, hvor der opfordres til, at en reform af FN bør omfatte en plads for EU. Det er en beslutning, der er drevet af dem, der brænder fanatisk efter at tilrane sig national myndighed og status.
Efter min mening kan og bør kun nationale stater repræsentere deres borgere i FN, hvor den enkelte frit kan fastsætte statens egen udenrigspolitik. Nu hvor EU-forfatningen er blevet forkastet, er dette fjollede forslag endnu mindre berettiget end nogensinde før. 
Hélène Goudin og Nils Lundgren (IND/DEM ),
    Flere af beslutningens forslag om, hvordan FN kan reformeres, er gode, bl.a. et udvidet og mere repræsentativt Sikkerhedsråd, et forstærket miljøarbejde og en understregning af forbindelsen mellem udvikling og miljø.
På trods af dette kan vi ikke støtte betænkningen, da den samtidig tager sigte på at forstærke EU's fælles udenrigspolitik. Det sker dels gennem kravet om, at EU's lande skal følge en fælles linje i FN's reformarbejde, dels gennem forslaget om, at EU skal være repræsenteret i Sikkerhedsrådet. Det senere forslag viser klart, at EU har ambitioner om at optræde som en stat i international sammanhæng, hvilket vi klart modsætter os. Efter vores mening skal den svenske befolknings stemme høres direkte i FN, ikke via EU.
Pedro Guerreiro (GUE/NGL ),
    Man forstår bedre det virkelige formål med denne beslutning, hvis man læser beslutningen om de transatlantiske forbindelser, der har været til debat på dette møde, hvor der opfordres til et "partnerskab" mellem EU og USA og til, at de afgiver "et aktivt tilsagn om at reformere FN og især Sikkerhedsrådet og dets sammensætning … som det eneste organ, der har myndighed til at tillade magtanvendelse med henblik på løsning af internationale konflikter og for at gøre det mere effektivt og ansvarligt samt øge dets kapacitet til at gennemføre sine beslutninger".
Trods den mystificerende sprogbrug formår man i beslutningen ikke at skjule, at det ønskes, at FN skal "legitimere" og "normalisere" vedtagelse af "forebyggende foranstaltninger", "humanitær intervention" og "anvendelse af våbenmagt" især ved hjælp af EU-landenes hære "transformeret" til eksterne interventionsstyrker.
Hensigten er således at gøre FN til et redskab, der manipuleret af USA i partnerskab med EU - dvs. Frankrig, Storbritannien og Tyskland - skal "hvidvaske" imperialistisk politik, indblanding og aggression imod staternes og folkenes suverænitet.
I beslutningen støttes derfor den igangværende militarisering af EU, ligesom der udtrykkes ønske om, at denne politisk-militære blok under opbygning efter vedtagelse af den såkaldte europæiske forfatning skal have en plads i Sikkerhedsrådet.
Nejet ved den franske og hollandske folkeafstemning var også et ja til fred! 
Mary Honeyball (PSE ),
    Labour-Partiets medlemmer af Europa-Parlamentet støtter tilslutningen i denne beslutning til rapporterne fra Højniveaupanelet og generalsekretæren om en reform af FN. Labour-Partiets medlemmer i Europa-Parlamentet støtter også fuldt ud en reform af FN's Sikkerhedsråd, så det bedre afspejler verden i dag, og opfordrer til yderligere forbedringer med hensyn til EU's repræsentation i FN. Det er dog ikke hensigtsmæssigt at tale om en plads for EU, da FN-pagten ikke tillader, at organisationer som EU bliver medlem. Vi vil dog ikke dømme udfaldet af regeringskonferencen på forhånd. 
Athanasios Pafilis (GUE/NGL ),
    Beslutningsforslaget om reformen af FN er et led i de imperialistiske kræfters forsøg på at gennemføre en reaktionær revision af FN's vedtægtsmæssige principper med det formål at registrere og "legitimere" det midlertidige imperialistiske herredømme som "folkeret".
Beslutningsforslaget og Rådets og Kommissionens udtalelser afslører EU's og USA's samarbejde mod befolkningerne og forsøget på at tilsløre den aggressive og barbariske politik i FN's regi.
Blandt andre ting ønsker de at konsolidere retten til intervention og forebyggende krig under påskud af bekæmpelse af terrorisme og eksport af demokrati, så de kan slå ned på de lande og folkebevægelser, der kæmper mod imperialismen og har valgt kapitalismen fra som samfundssystem.
De forslag fra FN's generalsekretær, der er dikteret af USA, og de foreslåede EU- og USA-holdninger har til formål at opbygge en global mekanisme bestående af FN og de imperialistiske organisationer (IMF, WTO, Verdensbanken, G8 osv.) for at konsolidere kapitalens herredømme. Imidlertid skærpes modsætningerne og den indbyrdes konkurrence, samtidig med at folkets kamp intensiveres.
FN lider ikke under demokratiseringsforanstaltninger. Det, der kræves, er at stoppe det imperialistiske herredømme og ændre styrkeforholdet, så der skabes betingelser for internationale relationer, der er baseret på staternes ligeværdighed og på fred. 
Tobias Pflüger (GUE/NGL ),
    Europa-Parlamentets beslutning af i dag om reformen af FN (beslutningsforslag af Laschet, B6-0328/2005) går ind for bekymrende fejludviklinger inden for FN. Således kræves det f.eks. i beslutningen, at muligheden for såkaldte militære "humanitære interventioner" skal indføres i folkeretten.
Det mest graverende er dog, at man i beslutningen åbner døren for, at FN's Sikkerhedsråd kan give mandat til forebyggende krige.
De, der bifalder forebyggende krige med FN-mandat fremover, træder folkeretten under fode. En sådan reform af FN vil føre til, at den stærkes ret også bliver anerkendt af FN. Med en sådan FN-"reform" ville det farlige koncept med forebyggende krige blive støttet, en sådan "reform" er et regelret program til støtte for krig. Det glæder mig derfor også meget, at GUE/NGL-Gruppen har forkastet beslutningen.

Hélène Goudin og Nils Lundgren (IND/DEM ),
    Beslutningen kan ses som Europa-Parlamentets ønskeliste forud for det kommende topmøde mellem EU og USA den 20. juni 2005 i Washington. Den indeholder forskellige forslag til, hvordan samarbejdet mellem EU og USA skal se ud på en række områder, bl.a. sikkerhedspolitik, miljø, energi og økonomi. Flere af kravene er gode, men vi mener ikke, at EU skal repræsentere 25 medlemslande i forhold til USA, bl.a. hvad angår sikkerhedspolitikken. Derfor kan vi heller ikke støtte beslutningen.
Pedro Guerreiro (GUE/NGL ),
    Idet man "i høj grad" glæder sig over "det forbedrede klima, hvad angår de transatlantiske forbindelser" op til topmødet mellem EU og USA i Washington den 20. juni og den internationale konference om Irak arrangeret af USA og EU i Bruxelles den 22. juni, søger højrefløjen og "socialisterne" i denne betænkning at følge op på de farlige mål, som den såkaldte europæiske forfatning og "den europæiske sikkerhedsstrategi" indeholder.
Derfor bekræfter de behovet for et "samarbejde mellem de transatlantiske partnere på grundlag af en fast institutionaliseret struktur", der kan "løse spørgsmål på højt politisk plan som f.eks. beslutninger om magtanvendelse og spørgsmål om verdensordenen", "da det klart antages, at de enkelte partnere har større fordel af at samarbejde end at arbejde i forskellig eller sågar modsat retning".
Uden at dække over modsigelser (rivalisering) appelleres der i beslutningen til partnerskab omkring den såkaldte "bekæmpelse af international terrorisme", "ikkespredning af masseødelæggelsesvåben" og brug af atomenergi, forholdet til Kina, Indien, Japan, Latinamerika og Rusland, situationen i Ukraine, Libanon og Kirgisistan, forhandlingerne i WTO og reformen af FN.
Det bekræftes, at NATO bør udvikle sig til "et reelt partnerskab baseret på parternes ligeberettigelse", og man anbefaler "et tættere samarbejde … mellem NATO og EU", der vil styrke forholdet mellem EU og USA.
Med andre ord imperialismen i samordnet aktion ... 
Jana Hybášková (PPE-DE ),
    Som to globale demokratiske systemer deler USA og Europa den samme "ikke-statslige" trussel: terrorisme og våbenspredning. Behovet for at handle sammen for at forsvare de demokratiske og liberale værdier skaber en ny mulighed for at forny de transatlantiske forbindelser. Fru Rice præciserede for nylig, at USA har brug for og bifalder et stærkt, forenet Europa, der kan tale med én stemme. Ikke desto mindre afspejles denne politik endnu ikke i den amerikanske fremgangsmåde over for EU-borgere. Selv om borgerne i især de nye EU-lande længe har stræbt efter demokrati og liberalisme i Europa og har tilbudt kraftig støtte til USA i landets globale pres om demokratisering, opfattes borgerne i de nye medlemsstater stadig som en sikkerhedstrussel for USA's nationale sikkerhed. Derfor opfordrer jeg Kommissionen til straks at indlede forhandlinger med de amerikanske myndigheder og håndtere spørgsmålet som en sag af høj politisk prioritet i forbindelserne med USA. Jeg opfordrer Kommissionen til straks at indlede forhandlinger om, at det såkaldte -program omfatter alle EU-borgere. Jeg opfordrer Kommissionen til at bruge opfordringen om et stærkt, forenet Europa og anmode USA om at behandle alle EU-borgere ens. 
Annemie Neyts-Uyttebroeck (ALDE ),
    På vegne af Gruppen Alliancen af Liberale og Demokrater for Europa, gør Annemie Neyts, der er koordinator for Udenrigsudvalget, opmærksom på, at ALDE-Gruppen har stemt imod ændringsforslagene fra Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliance, og særlig imod ændringsforslag 8, 10 og 11 (klimaændring, nye atomvåben og ikkespredningstraktaten) for at protestere mod De Grønnes vane med ikke at tilslutte sig et fælles beslutningsforslag og derefter stille ændringsforslag, der ikke er blevet drøftet under forhandlingerne om det pågældende fælles beslutningsforslag, som De Grønne er involveret i. 
Georgios Toussas (GUE/NGL ),
    Beslutningsforslaget bekræfter endnu en gang "blodbåndene" mellem EU og USA, der går ud over befolkningerne, og de fælles "værdier" i form af den imperialistiske grusomhed, der forener de to parter.
På trods af deres uenighed om delingen af markeder og territorium, er forsøget på at samarbejde om at føre krig mod lande og befolkninger åbenlyst, og det kommer til udtryk ved forslaget om en indbyrdes aftale, hvor de grundlæggende punkter er følgende:
• Fremme af den plan til "fremme af demokratiet", som Bush kundgjorde for sin nye embedsperiode,
• Gennemførelsen af den amerikanske NATO-plan om kontrol af Mellemøstenregionen.
• Fælles tilgang til den voksende konkurrence med Kina, Indien og Rusland.
• Fælles indsats om at indsætte regeringer, der underkaster sig imperialismen,
• Den reaktionære reform af FN,
• Τættere forbindelser mellem NATO og EU om at imødegå den folkelige modstand.
EU's overordnede politik, som også fremgår af det fælles beslutningsforslag, der er undertegnet af de "konservative" og socialdemokratiske partier, viser, at USA og EU er to sider af den samme mønt. De understreger behovet for, at befolkningerne kæmper for at vælte hele det imperialistiske system, og for en øjeblikkelig styrkelse af deres kamp og solidaritet, så den nye verdensordens nye angrebsplaner tilbagevises. Den græske befolkning bør ikke acceptere landets deltagelse i imperialisternes nye planer. 

Hélène Goudin og Nils Lundgren (IND/DEM ),
    Beslutningen om situationen i Usbekistan er endnu et eksempel på Europa-Parlamentets ambitioner om at styrke EU's fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik. Vi modsætter os denne udvikling.
Usbekistan indgår, efter vores mening, ikke i EU's nærområde. Vi mener, at det er andre organisationer - såsom FN, OSCE og Europarådet - der i dette tilfælde har mandatet til at træffe konfliktforebyggende foranstaltninger og til at fremme menneskerettighederne. Derfor støtter vi kravet om en uvildig undersøgelse af situationen i landet fra FN, med støtte fra bl.a. OSCE.
Andreas Mölzer (NI ),
    På grund af høj arbejdsløshed og lave lønninger har borgernes utilfredshed igen ytret sig i form af protester - denne gang i Usbekistan. En blød revolution som den i Georgien eller Ukraine er usandsynlig, da der mangler en tilstrækkeligt organiseret oppositionselite.
Denne omstændighed forsøger islamister helt sikkert at udnytte, og de vil stræbe efter at lede yderligere folkeopstande og opnå deres mål gennem terrorangreb. Dermed er der fare for en borgerkrig, der bliver endnu mere sprængfarlig, hvis rygterne om en tilsyneladende alvorligt syg præsident Karimov viser sig at være sande.
I betragtning af at de islamiske terroraktiviteter breder sig i hele verden, er det af elementær betydning at modvirke denne udvikling og søge at finde en så fredelig løsning som muligt. Netop derfor er den blodige nedslagtning af opstanden og forhindringen af en objektiv opklaring heraf forbundet med en fare for at udløse befolkningens utilfredshed, hvilket kan ende i en stadig voldsommere voldsspiral. At følge op på begivenhederne med en kontrakt på 600 millioner dollars med henblik på oliestøtte til Kina er helt sikkert det forkerte signal at sende.
Vi bør udsætte vores 16 millioner euro tunge handelsaftale med henblik på at "overtale" den usbekiske regering til eftergivenhed. Kun på den måde kan man evt. tackle denne krise.

Ilda Figueiredo (GUE/NGL ),
    Vi har stemt imod denne betænkning, der er et af de klareste udtryk for den neoliberale ideologi, som Europa-Parlamentet støtter. Vores ændringsforslag er stort set alle blevet forkastet. Der tages derfor ikke hensyn til, at perioden siden oprettelsen af euroområdet har været karakteriseret af ringe vækst i økonomi og beskæftigelse, stigende arbejdsløshed og overførsel af produktivitetsgevinster fra arbejdstagerne til arbejdsgiverne samt fortsat betydelig ledighed, fattigdom, social udstødelse og ulige indkomstfordeling i EU.
Der ses også bort fra, at den europæiske beskæftigelsesstrategi, udarbejdet i 1997 og integreret i Lissabon-strategien, sådan som den blev defineret af Det Europæiske Råd i marts 2000, har været det vigtigste redskab til at fremme fleksibilitet, tilpasning og mobilitet på arbejdsmarkederne, lønjusteringer og ændret lønsammensætning samt åbning af en stor del af socialsikkerheden for private interesser, herunder pensioner og sundhed, hvilket har haft negative følger for kvalitet og sikkerhed i de job, der er skabt, for arbejdstagernes rettigheder og for indkomstfordelingen og det almindelige produktivitetsniveau. 
José Albino Silva Peneda (PPE-DE ),
    På det stadig mere globaliserede verdensmarked har de europæiske virksomheder problemer, fordi de ikke er konkurrencedygtige.
Internt gennemgår den europæiske industri en periode af intens omstrukturering, hvor der mistes arbejdspladser og produktionsenheder. Visse regioner og visse industrigrene får deres beskæftigelsesmodel fuldstændig ændret. At EU's økonomiske vækst forbliver under 2 %, gør det heller ikke lettere at komme ud af denne dystre situation.
Hvis EU stadig skal være et område med økonomisk, socialt og miljømæssigt fremskridt, må medlemsstaterne beslutsomt gennemføre reformer af både deres arbejdsmarked for at forbedre de europæiske arbejdstageres beskæftigelsesegnethed og af deres skattesystemer, så det kan betale sig at arbejde. Reformen af de sociale beskyttelsessystemer og skattepolitikkerne bør gribes an på en konsekvent måde, så der tages højde for, at de er af central betydning for udvikling og bæredygtig vækst.
På denne baggrund vil en yderligere gennemførelse af det indre marked, herunder frihed til at levere grænseoverskridende tjenesteydelser, styrke den økonomiske vækst, som EU har brug for, hvis der skal skabes mere end 70 % af velstanden og beskæftigelsen på europæisk plan. 


Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er fortsættelse af forhandlingen om den sociale integration i de nye medlemsstater. 
Jean Louis Cottigny (PSE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, hr. Örys betænkning er efter min mening en vigtig kilde til forslag, der gør det muligt for Kommissionen og Parlamentet at tage udfordringen med udvidelsen op. Faktisk er - og det fremgår af de debatter, der for tiden optager de gamle medlemsstater - frygten for social dumping på grund af udvidelsen allestedsnærværende, og den er efter min mening ubegrundet, hvis man kan finde tilstrækkelige elementer til at reagere.
Jeg vil først, som det desværre er skik og brug her i Parlamentet, gøre Kommissionen opmærksom på, at hvis der ikke omgående stilles finansiering til rådighed til gennemførelse af anbefalingerne i betænkningen, går den upåagtet hen, uanset hvor omfattende den er. Bekæmpelsen af enhver form for fattigdom og udstødelse er forudsætningen for at føre Europa ind på vejen til socialt fremskridt.
Vi blev i Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender enige om, at de nødvendige svar på social udstødelse ikke kun var begrænset til beskæftigelsesområdet, men at de skulle omfatte andre bredere sociale forhold såsom adgang til uddannelse for alle uden etnisk eller social forskelsbehandling for at sikre en fælles kerne af viden, der er nødvendig for at opnå en effektiv integration i samfundet, samt adgang til sundhedspleje af høj kvalitet for alle. Det vil aldrig være berettiget, at man selv i dag kan dø af kræft i et hjørne af Europa og af influenza i et andet hjørne. Andre emner i betænkningen er adgang til boliger for alle, og at socialt boligbyggeri skal være fordelt geografisk hensigtsmæssigt for at forhindre enhver form for ghettodannelse, bekæmpelse af alle typer forskelsbehandling, hvad enten det drejer sig om forskelsbehandling mellem kønnene på arbejdspladsen, racemæssig forskelsbehandling eller forskelsbehandling i forbindelse med handicap eller sociale forhold. Dette skal fremmes og støttes.
EU skal nu tilbyde beskyttelse. For at det kan udvikle sig, skal det primært kunne beskytte befolkningerne. De grundlæggende principper, som er beskæftigelse, boliger, uddannelse og sundhedspleje er selve grundlaget for det, der burde være opbygningen af Europa, et Europa, der står til rådighed for europæerne. 
Sophia in 't Veld (ALDE ).
   - Hr. formand, først og fremmest vil jeg gerne lykønske ordføreren med denne fortrinlige betænkning. Mange af henstillingerne gælder for alle medlemsstater og ikke kun de nye lande. 
I realiteten bifalder jeg betænkningen, men jeg mener, at vi bør skelne klart mellem EU's og medlemsstaternes ansvar. Det første våben i kampen mod social udelukkelse er naturligvis arbejdspladser, arbejdspladser, arbejdspladser. Derfor skal vi give vores økonomi fornyet energi og reformere vores sociale sikringssystemer, så folk kommer tilbage på arbejdsmarkedet og ikke bliver ved med at sidde fast i fattigdomsfælden. Den mere eller mindre permanente udelukkelse af 10 % af vores arbejdsstyrke fra arbejdsmarkedet er en stor skændsel for vores civiliserede samfund. 
Ordføreren konstaterer med rette, at bekæmpelse af social udelukkelse bedst sker på lokalt plan. Det er derfor bekymrende, at den finansielle position for de lokale myndigheder i mange lande - nye og gamle, herunder mit eget land, Nederlandene - bliver mere og mere alvorlig. Lokalt selvstyre er meningsløst uden de nødvendige finansielle ressourcer. 
I politikker om grundlæggende rettigheder og især bekæmpelsen af forskelsbehandling kan og bør EU spille en hovedrolle. EU kan fremvise en række fremragende resultater på ligestillingsområdet. Det bør være lige så aktivt med at bekæmpe racisme og forskelsbehandling, og det bør forsvare og fremme lige rettigheder og ligebehandling for alle på en proaktiv måde. 
Efter min mening bør Kommissionen være mindre tilbageholdende. EU kan ikke vende ryggen til og bort fra grov forskelsbehandling og hævde, at det er medlemsstaternes ansvar. De europæiske værdier er universale. 
I betænkningen fremhæves betydningen af at investere i børn som den bedste måde at fremme social integration på. At give børn en god start på livet og reelle muligheder bør være en af de vigtigste prioriteter. 
Milan Cabrnoch (PPE-DE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, jeg takker for denne mulighed for at kunne udtrykke mine synspunkter om udkastet til betænkning om social integration i de nye EU-medlemsstater. Først vil jeg gerne takke ordføreren for hans arbejde og lykønske ham med, at han i betænkningen sondrer mellem social integration og egalitarisme eller korporatisme.
Når vi skaber særlige betingelser for bestemte sociale grupper, må vi aldrig glemme, at alle borgere skal anses for at være lige. Positiv særbehandling bør fordømmes såvel som negativ diskrimination. Det er korrekt, at visse sociale grupper har flere eller færre forskelle eller problemer. Jeg er en varm tilhænger af solidaritet med disse grupper. Jeg er overbevist om, at man opnår den bedste sociale integration for disse grupper ved at skabe lige muligheder for dem alle. Administrativ udstødelse og fortrinsbehandling af enkelte grupper er ikke vejen til social integration, men til fortsat social udstødelse.
Hvis vi ser på det antal ugunstigt stillede grupper, der med rette omtales i betænkningen - eller med andre ord kvinder, enlige forældre, nytilkomne på arbejdsmarkedet, ældre, fattige, personer med dårligt helbred, handicappede, plejere, ugunstigt stillede børn, børn, der er udsat for risiko på grund af manglende forældremyndighed, sproglige mindretal, flygtninge, indvandrere, romaer, andre etniske mindretal, hjemløse, alkoholikere og narkomaner - vil det heller ikke være nogen overdrivelse at konkludere, at almindelige, ikke-handicappede borgere udgør et truet mindretal i samfundet.
Jeg mener ikke, at det bliver nødvendigt at oprette støtteprogrammer for mennesker, for hvem det ikke er lykkedes at komme med i en eneste truet gruppe. Formålet med den foreliggende betænkning er at bekæmpe udstødelse, og jeg mener, at vi - paradoksalt nok - har udstødt 10 lande blandt de 25 medlemsstater, som alle har lige rettigheder, fordi de sluttede sig til EU adskillige år senere. Jeg tror fuldt og fast på, at EU næste gang vil kunne håndtere denne form for udstødelse, og at man i den næste betænkning om social integration vil evaluere situationen i alle EU's medlemsstater.
I udkastet til betænkning henviser man til udkastet til traktat om en forfatning for Europa. Jeg er klar over, at ordføreren skrev sin betænkning, før det blev åbenlyst, at forfatningen var stendød. Eftersom befolkningen i Frankrig og Nederlandene forkastede udkastet til en forfatning for Europa, er disse henvisninger formålsløse og bør slettes fra betænkningen. Jeg takker ordføreren for hans gode arbejde, som er til gavn for EU og for mit land. 
Marcin Libicki (UEN ).
    -  Hr. formand, ordføreren og selve betænkningen fortjener ros, fordi der sættes fokus på centrale spørgsmål, og der udvises en høj grad af følsomhed. For nu at gentage noget, som hr. Cabrnoch og fru in 't Veld var inde på, er betænkningens fokus kun på de nye medlemsstater imidlertid en graverende fejl, eftersom de omhandlede problemer vedrører EU som helhed. Jeg vil blot nævne et enkelt eksempel, nemlig mit eget land Polen. Over 60 % af dommerne i Polen er kvinder, og eftersom dette er et erhverv med betydelig social status, er det svært at se, hvordan man overhovedet kan tale om udstødelse. På samme måde er over 60 % af de polske læger kvinder, og Polen har flere erhvervskvinder i lederstillinger end noget andet land i Europa. Det leder frem til spørgsmålet om, hvorfor man i betænkningen skelner mellem gamle og nye medlemsstater.
Jeg vil også gerne gøre Parlamentet opmærksom på, at de begivenheder, vi var vidner til for nogle få dage siden i Frankrig, hvor Perpignan blev til en slagmark mellem arabere og romaer, ville være utænkelige i både Polen og de fleste af de nye medlemsstater. Efter min mening var årsagerne til sammenstødene den sociale udstødelse. Hvad mere er, vil antisemitiske handlinger af den art, der regelmæssigt forekommer i Frankrig og Tyskland ligeledes være utænkelige i de nye medlemsstater.
Den primære årsag til social udstødelse er ødelæggelse af det sociale netværk, og hermed mener jeg også svækkelsen af religionens rolle. Religion, den katolske kirke og andre religiøse organisationer spiller en kolossal rolle for sammenhængen i det sociale netværk og for at forhindre social udstødelse. Endnu en gang er mit land måske det bedste eksempel på dette fænomen, idet både skilsmisseprocenten og selvmordsraten i Polen er blandt de laveste i Europa. Dette viser, at social udstødelse rent faktisk ikke er et af landets mest presserende sociale problemer.
Den moderne stat påtager sig for mange pligter, som den er ude af stand til at opfylde. I betænkningen hedder det, at medlemsstaterne bør mobilisere ikke-statslige organisationer, religiøse foreninger og kirken i bekæmpelsen af social udstødelse, og alligevel skal det siges helt klart, at staten ikke kan udstede ordrer af denne art. Statens primære opgave bør være at undgå at gribe ind i sådanne spørgsmål.
Den sidste ting, jeg gerne vil gøre opmærksom på, er, at udtrykket "social dumping" optræder i betænkningen. Denne uheldige formulering, som jeg finder helt utålelig, synes nu at have erstattet udtrykket "sund kappestrid". 
Koenraad Dillen (NI ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, under de franske kampagner forud for folkeafstemningen hørte vi gentagne gange fortalerne fra jasiden i Nederlandene påstå, at der i det udvidede Europa som beskrevet i udkastet til forfatningen vil være begrænset risiko for udflytning, indvandring af billig arbejdskraft til de rigere medlemsstater og ublu konkurrence over for SMV'erne i de gamle medlemsstater.
I mit land, Flandern, er der nu tegn på det modsatte, for vi kan se, at den flamske transportsektor får hårde slag af billige transportselskaber fra Østeuropa, og jeg kunne også nævne andre eksempler. Det glæder mig under alle omstændigheder, at man i denne betænkning om social integration i de nye medlemsstater, måske ubevidst, sætter fingeren på en række problemer og nævner de kolossale strukturelle, sociale forskelle mellem de nye medlemsstater, hvoraf mange fortsat kæmper for at komme sig over den katastrofale arv fra den kommunistiske periode, og de 15 medlemsstater fra før udvidelsen.
På trods af mange fornuftige forslag - vi håber alle, at de nye medlemsstater snarest mulig vil nå et velfærdsniveau, der er sammenligneligt med deres vestlige naboer - må vi ikke være blinde for det faktum, at den sociale integration i de nye medlemsstater også kan kompromittere samhørigheden i hele EU. Når der ikke indføres beskyttelsesforanstaltninger for at afhjælpe de risici, som vores økonomier er udsat for, og som jeg allerede har været inde på, herunder social dumping, må en styrkelse af den sociale samhørighed i de nye medlemsstater derfor gå hånd i hånd med stringente foranstaltninger, der udelukker ubillig konkurrence inden for EU som helhed. Hvis ikke vi gør dette, har de europæiske ledere overhovedet ikke forstået protesterne fra den nederlandske og franske befolkning i de seneste par uger, som utvivlsomt snart vil blive efterfulgt af luxembourgerne og danskerne. 
Jacek Protasiewicz (PPE-DE ).
    -  Hr. formand, emnet for dagens forhandling har kolossal betydning. Det er et problem, der ikke kun påvirker de gamle EU-medlemsstater, men alle medlemsstaterne, om end naturligvis i forskellig udstrækning.
Selv om der er forsket meget i den sociale integration i de vesteuropæiske lande, er der fortsat tendens til at undervurdere omfanget af dette problem i de nye medlemsstater, og disse lande mangler værktøjerne til at måle dette fænomen på en virkeligt rationel og objektiv måde. Dette er naturligvis til dels en arv fra kommunismen, som var et system, der forsøgte at afskaffe sociale problemer og indføre kortvarig lykke for alle sine borgere gennem dekreter. Vi kæmper stadig med konsekvenserne af kommunismen og dens ideologi i dag, og alle de lande, der var underlagt dette system, har et ret ensartet niveau med hensyn til sociale problemer og arbejdsløshed.
Vores lande savner fortsat omfattende og supplerende handlingsplaner, der skal koordinere foranstaltningerne i kampen mod fattigdom og social udstødelse. De foranstaltninger, der gennemføres, ligner alt for ofte det offentliges kaotiske kamp for at reagere på de problemer, der er opstået, og som normalt er blevet påtrængende. Der er mange årsager til, at det forholder sig sådan. Selv om vi ikke medregner de sociale grupper, der er udsat for social udstødelse på grund af ikke-økonomiske faktorer, i ligningen, er den uforholdsmæssigt høje arbejdsløshed fortsat det mest presserende problem, og dens årsager er dybt rodfæstede i økonomien.
Arbejdsløsheden i Polen påvirker adskillige dusin ud af hver hundrede mennesker. De arbejdsløse afskærer sig ofte fra samfundet, og derfor er dette fænomen en af årsagerne til den kraftige stigning i vore dages mest ondartede samfundssygdomme, nemlig hjælpeløsheden og passiviteten over for de mest simple hverdagsproblemer. Der er altid tidlige symptomer på afhængighed i ordets bredeste forstand, hvad enten det er af staten eller af andre eller endda af narkotika eller alkohol.
Medlemsstaternes regeringer kan og skal opfordres til at tage afgørende skridt for at fremskynde den sociale integrationsproces og udvikle instrumenter, der giver mulighed for at forbedre levevilkårene for de mest udsatte grupper. Samtidig er vi imidlertid alle klar over, at der kræves betydelige pengebeløb for at kunne finansiere de fleste af disse foranstaltninger. Man kan ikke bruge flere penge, end man har, ikke de imaginære beløb, som man gerne ville have.
Forud for enhver diskussion om ægte social integration skal derfor gå en diskussion om, hvordan man kan fremme den økonomiske vækst i de nye medlemsstater. En sådan vækst vil fremme jobskabelsen, og flere arbejdspladser og højere indtægter vil betyde bedre muligheder for at bekæmpe sociale problemer og fattigdom mere effektivt.
Det er ikke sandsynligt, at vi når vores mål, hvis vi udelukkende forlader os på offentlig finansiering og bistand. Derfor glæder jeg mig over Kommissionens forsikringer om, at den vil sørge for at tættere samarbejde i kampen mod social marginalisering. Samtidig vil jeg gerne opfordre Kommissionen til at være konsekvent med hensyn til at fremme en øget liberalisering af markedet for tjenesteydelser. En sådan liberalisering vil fremme den økonomiske vækst i Europa som helhed, eller med andre ord i både de gamle og nye medlemsstater, og dermed mindske de sociale problemer. Det er vores eneste håb for effektivt at kunne bekæmpe et problem, der udgør en trussel for hele Europa, og jeg vil gerne understrege ordet "hele". 
Irena Belohorská (NI ).
   - Som betænkningens titel antyder, er Europa opdelt i nye og gamle medlemsstater. I betænkningen behandler man social integration i de nye medlemsstater, men der tages ikke stilling til de generelle sociale problemer i Europa som helhed. Arbejdsløshed er en krank skæbne for enhver, uanset hvor i Europa man bor. Det medfører mange andre tilhørende fænomener som psykisk stress, fattigdom eller hjemløshed.
I en del af betænkningen henleder ordføreren vores opmærksomhed på arbejdsstyrkens utilstrækkelige mobilitet. Alligevel er Europas svar på mobilitetsproblemet for arbejdsløse at indføre det, vi kender som beskyttelsesforanstaltninger eller overgangsbestemmelser. Et af de alvorlige forbehold, som mange andre medlemsstater havde vedrørende udvidelsen, var en frygt for "økonomisk indvandring" og trusler mod beskæftigelsen for deres borgere.
Det, vi hidtil har set, tyder på, at ingen af de lande, der indførte overgangsbestemmelser, har indgivet klager over overtrædelser eller omgåelse af disse bestemmelser. De lande, der ikke har indført overgangsbestemmelser over for vores lande, har på den anden side endnu ikke oplevet problemer med øget tilstrømning af billig arbejdskraft. Desuden nyder mange lande godt af denne billige, veluddannede og flersprogede arbejdskraft i stedet for at beklage sig over den. Et eksempel på dette er udstedelsen af arbejdstilladelser til it-eksperter eller den massive rekruttering af sygeplejersker til plejehjem i Det Forenede Kongerige. Social integration bør ikke kun stå højt på vores dagsorden under forhandlingen om denne betænkning; vi bør også anvende dette princip for andre betænkninger, der behandles af Parlamentet.
Hvis jeg må, vil jeg gerne benytte denne lejlighed til at nævne diskussionen om problemer vedrørende arbejdstid og overholdelsen af princippet om, at al arbejdstid skal betragtes som lovlig arbejdstid, og at al overtid skal aflønnes korrekt. Men vi skjuler overtiden, vi tolererer en situation, hvor en medarbejder arbejder fra morgen til aften, mens andre ikke har nogen chance for at finde beskæftigelse og bliver hjemløse. 
Thomas Mann (PPE-DE ).
   - Hr. formand, først vil jeg gerne takke min kollega Csaba Öry for hans udmærkede betænkning. Det er hans første her i Europa-Parlamentet. Den er overbevisende med sin klarhed og grundige skildring af problemerne i de nye medlemsstater. Hr. Öry, hjertelig tillykke!
Ca. 5 millioner mennesker dér har ikke noget arbejde, og tendensen er stigende. Det er især ældre, kvinder, eneforsørgere og arbejdstagere uden tilstrækkelige kvalifikationer, der rammes heraf. Mennesker med handicap bliver udstødt. Mulighederne for beskæftigelse og en sikker indtægt bliver stadig dårligere. Mine kolleger hr. Cabrnoch og hr. Libicki har helt ret, når de siger, at der er samme situation i de gamle EU-medlemsstater.
De, der analyserer situationen i de nye medlemsstater, kan konstatere, at overgangen fra statsstyret økonomi til social markedsøkonomi har medført betydelige strukturelle problemer. Alle må arbejde på, at denne problemfyldte fase kun bliver af kort varighed. Arbejdsløshed og manglende uddannelse hører til blandt de største hindringer for en integration. Fællesskabet af vores medlemsstater, der er baseret på sociale værdier, må uskadeliggøre denne samfundspolitiske tidsbombe.
Skabelsen af nye arbejdspladser har højeste prioritet, deri støtter jeg fru in 't Veld - arbejdspladser, arbejdspladser, arbejdspladser, det er dét, vi har så meget brug for! De kan f.eks. opnås med beslutsomme økonomiske reformer, således at der opstår gunstige rammebetingelser for virksomheder, eller i form af økonomiske incitamenter. Jeg tænker her på skattelettelser, tilskud til lønudgifter og reduktion af socialforsikringsbidrag. Det er især de små og mellemstore virksomheder, der skal styrkes - det gælder for alle vores medlemsstater. De har potentialet til at skabe arbejdspladser og uddannelsespladser. Og vi kæmper for hver eneste af disse pladser - de er tvingende nødvendige.
Arbejdsmarkedets parter spiller en helt afgørende rolle i forbindelse med bekæmpelsen af udstødelse. De supplerer de bestræbelser, der udgår fra den offentlige og private sektor. Dialogen mellem dem skal intensiveres. Jeg støtter, at der dannes fagforeninger og virksomhedssammenslutninger. Vi har brug for begge dele. Først når der er tale om et stort antal medlemmer dér, kan de to områder agere, indgå i dialog og være effektive. Ofte er udstødelse forbundet med utilstrækkelig uddannelse. Altså er det nødvendigt at styrke uddannelseskvaliteten. I den forbindelse skal man også inddrage de befolkningsgrupper, der er ugunstigt stillede. Lad os benytte de hidtidige erfaringer, og lad os inddrage virksomhederne!
Jeg har et sidste punkt. Effektiviteten af bekæmpelsen af social udstødelse er proportional med, hvor intensiv informationsudvekslingen er i medlemsstaterne og mellem arbejdsmarkedets parter. Hertil hører også udveksling af innovativ praksis og praksis, der har vist sig velegnetLigesom ordføreren, Csaba Öry, anser jeg dette for at være et mål, der har høj prioritet.
Fausto Correia (PSE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, Joel Hasse Ferreira - som ikke har været i stand til at deltage i dag - og jeg finder det helt afgørende, at der ydes en effektiv indsats for at fremme beskæftigelse og bekæmpe social udstødelse over hele EU. Flere og bedre arbejdspladser er en nødvendig forudsætning for en effektiv fattigdomsbekæmpelse, og disse arbejdspladsers kvalitet må ikke anses for et sekundært spørgsmål.
Vi fremhæver, at der bør gøres brug af incitamenter for at opmuntre lokale organisationer til at støtte indsatsen for at integrere flere på arbejdsmarkedet. Denne indsats er vigtig for ud over økonomisk vækst også at sikre en solidarisk udvikling. I mange medlemsstater har regime- og systemskift betydet, at arbejdsmarkedslovgivningen og arbejdsmarkedets karakter har undergået betydelige forandringer.
Kære kolleger, i dag må vi indse, at indsatsen mod ledighed og for social integration i en anderledes social og politisk model også indebærer forbedret undervisningskvalitet og livslang læring. Andre vigtige elementer i denne debat er den betydning, som adgang til en bolig tillægges for social integration, men vi vil også gerne fremhæve, at vi effektivt må støtte unge med højere uddannelse adgang til arbejdsmarkedet, så de bedst muligt kan udnytte de kvalifikationer, som de har erhvervet i uddannelsessystemet. Hvis disse unge integreres i den produktive sektor, vil det også gavne økonomiens modernisering.
Joel Hasse Ferreira og jeg fremhæver ligeledes forslaget fra Udvalget om Kvinders Rettigheder og Ligestilling, der indeholder en opfordring til de forskellige medlemsstater om at gennemføre en særlig indsats for at bekæmpe fattigdom, der især rammer kvinder, børn og etniske mindretal.
Lissabon-strategien lægger vægt på konkurrencedygtighed, men værner også om den europæiske sociale model. I denne sammenhæng er fremme af bæredygtig økonomisk udvikling, der skaber flere og bedre arbejdspladser og social samhørighed, afgørende for, at befolkningerne i alle EU's stater kan leve i ét fælles marked i et udviklet og solidarisk Europa. 
Tomáš Zatloukal (PPE-DE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, de nye medlemsstater har undergået en kompliceret økonomisk forandring i løbet af de forgangne 10 år, som har haft negative konsekvenser på forskellige områder. De væsentligste faktorer, der bidrager til social udstødelse i mange af de nye medlemsstater, er en høj arbejdsløshed, næsten ingen mobilitet i arbejdsstyrken samt problemer med den sociale integration af mennesker, der kommer ud på arbejdsmarkedet, kvinder, ældre, syge, handicappede samt etniske og sproglige mindretal.
En kraftig økonomisk vækst og flere arbejdspladser er forudsætninger for de sociale bistandssystemers fortsatte bæredygtighed. For at fremskynde denne vækst vil det efter min mening være nødvendigt at ophæve de overgangsbestemmelser, der er indført over for de nye medlemsstater på arbejdsmarkedet. Der er ikke fundet nogen statistik til underbygning af begrundelserne for disse foranstaltninger, der har til formål at beskytte de hjemlige arbejdsmarkeder i nogle af de 15 gamle EU-medlemsstater.
Almene og faglige uddannelsessystemer, der fungerer effektivt, er yderligere faktorer, der kan fremme væksten. Antallet af mennesker, der forlader de almene og faglige uddannelser på et tidligt tidspunkt, må begrænses, og overgangen fra skole til arbejdsmarked skal gøres lettere, navnlig for dem, der forlader skolen med begrænsede kvalifikationer. Adgangen til uddannelse skal forbedres for ugunstigt stillede grupper, og vi må yde generel støtte til livslang uddannelse. Et uddannelsessystem af høj kvalitet kan effektivt tilpasse sig et arbejdsmarked i hastig forandring.
Medlemsstaterne har indført foranstaltninger for at løse problemerne med fattigdom og social udstødelse i form af syv centrale politiske prioriteringer. Sammen med gennemførelsen af denne betænkning bør disse prioriteringer bidrage til en forøgelse af udbuddet af arbejdskraft. Et lettilgængeligt og bæredygtigt sundhedssystem af høj kvalitet vil ikke blot bidrage til kampen mod sygdom og sårbarhed over for social udstødelse, men også til opretholdelsen af en produktiv arbejdsstyrke. Gennemførelsen af indholdet i betænkningen om social integration i de nye medlemsstater kan bidrage til at forbedre livskvaliteten i EU's medlemsstater. Jeg vil gerne tilslutte mig mine kolleger og lykønske ordføreren med hans arbejde. 
Neelie Kroes,
    Hr. formand, jeg er imponeret over Parlamentets involvering, og jeg vil gerne takke Dem for denne vigtige og stimulerende forhandling. 
Jeg tror, at vi har samme syn på de fleste af de problemer, De har nævnt. Fattigdom og social udelukkelse er stadig meget presserende udfordringer for hele EU. Vi har gjort betydelige, men ikke tilstrækkelige fremskridt, siden EU's sociale integrationsproces blev sat i gang efter Det Europæiske Råd i Lissabon i 2000.
Jeg kan forsikre hr. Mann og fru in 't Veld om, at økonomisk vækst og arbejdspladser, som fremmer den sociale samhørighed, er blandt prioriteterne i Europas revision af Lissabon-dagsordenen. Desuden har udvidelsen øget udfordringens omfang. Vi er også blevet opmuntret af det store engagement, som de nye medlemsstater har udvist. Kommissionen er helt enig i, at denne proces skal fremskyndes og er således Parlamentet taknemmelig for dets kraftige politiske støtte til EU's sociale integrationsproces.
Som svar til hr. Libicki vil jeg gerne understrege, at de nye medlemsstater fra nu af bliver fuldt inddraget i processen. Den aktuelle betænkning omhandler perioden før de 10 nye medlemmers tiltrædelse. 
Hr. Őry og hr. Falbr fremhævede behovet for samarbejde og partnerskab. Det er jeg helt enig i. Medlemsstaterne er de vigtigste parter i forbindelse med gennemførelsen af Lissabon-strategien, og deres forpligtelse til effektive integrationspolitikker er en nøglefaktor for, at det lykkes. Jeg er også enig i Deres synspunkt om, at arbejdsmarkedets parter og civilsamfundet er absolut nødvendige i forbindelse med at håndtere problemet med fattigdom og social udelukkelse.
Fru Bauer nævnte med god grund den fattigdom, som kvinder, især enlige mødre, og børn står over for. Udvalget om Kvinders Rettigheder og Ligestilling i Parlamentet samt Kommissionen er stærke fortalere for princippet om integration af ligestillingsaspektet, da det er en meget god fremgangsmåde til at håndtere kvinders specifikke problemer på, især som en del af sociale integrationspolitikker. Derfor bifalder jeg i høj grad, at mange nye medlemsstater allerede anvender en politik om integration af ligestillingsaspektet eller inddrager kønsaspektet i nogle af deres beskæftigelses- og socialprogrammer. Selv i de nye medlemsstater, der ikke har opnået dette endnu, er der med de fælles integrationsmemorandummer sat fokus på behovet for at øge opmærksomheden på dette område. 
Børnefattigdom er et EU-bredt spørgsmål, som berører alle beskæftigelses- og socialpolitikker. Det ses ofte, når forældrene er arbejdsløse, eller når kvalitetsbeskæftigelse mangler, eller - som nogle medlemmer rigtigt påpegede - at nogle særlige grupper såsom romaerne udelukkes.
EU bekæmper dette fænomen gennem den europæiske beskæftigelsesstrategi samt gennem specifikke politikker, og det med rette. Kampen fortsætter. 
Csaba Őry (PPE-DE ),
   Jeg vil blot høre, om der er mulighed for - nu, da vi er så få tilbageværende i salen - at afholde afstemningen om betænkningen under mødeperioden i Bruxelles om to uger frem for i dag. 
Formanden.
   - Hr. Öry, i det tilfælde ville det være mere hensigtsmæssigt at anmode om en udsættelse på afstemningstidspunktet. Da jeg selv er formand for mødet på det tidspunkt, vil jeg selvfølgelig ikke modsætte mig det. Jeg mener imidlertid, at det er mere passende at anmode om en udsættelse på afstemningstidspunktet. 
Bernd Posselt (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg er - trods al respekt for min kære kollega - energisk modstander heraf. Punktet står på dagsordenen, og jeg mener, vi bør stemme om det.
Formanden.
   - Hr. Posselt, jeg foreslår, at De tilkendegiver Deres holdning til sagen til sin tid. Vi drøfter den på afstemningstidspunktet, og hvis der er en anmodning om udsættelse, bliver den forelagt for Parlamentet.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted efter forhandlingen i eftermiddag. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er forhandling om fem beslutningsforslag om Bolivia.(1) 
Marios Matsakis (ALDE ),
    Hr. formand, Bolivia har tit problemer med borgerlige uroligheder og står i øjeblikket "over for en borgerkrig" ifølge præsidenten, hr. Carlos Mesa. I La Paz' gader har der været voldelige sammenstød mellem sikkerhedsstyrker og protestanter, som kræver økonomisk reform og flere rettigheder til de indfødte. Frygten for, at volden tager til, vokser fra dag til dag.
Sammenstød som disse bør ikke komme som en overraskelse for nogen, da årsagsfaktorerne længe har været til stede. For det første er der et enormt og uretfærdigt misforhold i formuefordelingen. For det andet er de indfødte, bønderne og de mange arbejdsløse i høj grad udelukket fra det økonomiske og politiske liv. For det tredje ejer kun 15 % af befolkningen ca. 85 % af landbrugsjorden, og for det fjerde regnes Bolivia for at have den anden største gasbeholdning i Sydamerika, selv om denne naturressource ikke anvendes tilstrækkeligt til gavn for befolkningen i Bolivia og i høj grad udnyttes af de udenlandske multinationale virksomheder og en lille gruppe af begunstigede, der tilhører eliten.
Alle disse nævnte forhold og meget mere har ført til den potentielt eksplosive situation, som vi ser i dag. I denne beslutning anmodes der hovedsagelig om, at bestræbelserne på at styrke og udbygge demokratiet i Bolivia fortsættes, og EU og medlemsstaterne henstilles til at støtte regeringen på hensigtsmæssig vis, så der kan findes en fredelig og retfærdig løsning, og så en katastrofe i form af en forestående borgerkrig forhindres. 
Fernando Fernández Martín (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg mener, at PPE-DE-Gruppen, som er denne beslutnings oprindelige forslagsstiller, i henhold til forretningsordenens bestemmelser bør tale først. 
Formanden.
   - Jeg vil undersøge dette punkt i forretningsordenen, men i mellemtiden giver jeg stadig ordet til hr. Yañez-Barnuevo García. 
Luis Yáñez-Barnuevo García (PSE ),
   Hr. formand, Bolivia svæver mellem kaos og borgerkrig. Især de statslige institutioners sammenbrud, myndighedernes fravær og den uorden, der hersker i La Paz, får os til at frygte det værste, hvis det værste ikke allerede er indtruffet.
Men hvad er der sket i Bolivia, som har fået situationen til at udvikle sig så langt? Der er mange årsager: rækken af dårlige regeringer, de fundamentalistiske nyliberale politikkers fiasko, de forarmede og udelukkede massers desperation, de multinationale selskabers rovdrift og - det skal også siges - det internationale samfunds manglende forståelse eller, endnu værre, ligegyldighed.
Sandheden er, at Bolivia i dag er en fejlslagen, uregerlig og yderst ustabil stat, hvis situation kan blive endnu værre, hvorved det bliver vanskeligere og dyrere at finde en løsning.
For kun en måned siden var jeg i La Paz og Santa Cruz de la Sierra udsendt af den spanske regering for at undersøge situationen og foreslå mulige initiativer. Efter at have genlæst den rapport, jeg skrev, beklager jeg, at tingene har udviklet sig i den retning, jeg forudsagde, men det tjener ikke til min ære, jeg var ikke synsk, for det var allerede på det tidspunkt indlysende, og det har det været i de sidste to år, at Bolivia var på vej mod afgrunden.
Under det besøg så jeg hverken i de traditionelle partier eller i de såkaldte partier på vej frem og stort set heller ikke hos nogen af de politiske ledere den mindste smule statsfølelse eller nogen fornuftig og generøs analyse af, hvad der er bedst for landet. Alle eller næsten alle beregnede, hvad der var bedst for dem selv: valg af et forfatningsgivende parlament, præfektvalg i landets ni regioner, folkeafstemning om nye selvstyrende områder som f.eks. Santa Cruz de la Sierra ...
På det tidspunkt så jeg kun en vigtig undtagelse, nemlig præsident Carlos Mesa selv, som jeg opfattede som en mand med gode intentioner, der forsøgte at finde løsninger gennem dialog og forhandling. Men han var og er en mand, der står alene, uden parti, uden parlamentarisk støtte og med en mangesidig opposition, der krævede løsninger, som var i strid med hinanden. Han kunne kun støtte sig til en udbredt popularitet og en ubestridelig hersken over tv-medierne. Eftersom han var indstillet på ikke at undertrykke demonstrationer og gadeopløb - og det har han overholdt - bemægtigede de mest yderliggående partiers og fagforeningers blokadevagter sig gaderne og tvang ham til at gå af. Desuden har de forhindret senatets og kongressens formænd i at få adgang til præsidentposten, selv om de i henhold til forfatningen ville være efterfølgerne efter en afgået præsident, og de gennemtvinger, at højesteretspræsidenten indtager posten som statsleder, selv om han er den tredje i arvefølgen, men kun for at der kan udskrives parlamentsvalg om tre måneder.
Hr. formand, paradoksalt nok kan dette være den eneste og bedste demokratiske udvej. Måske ikke på grund af de mest yderliggåendes krav og beregninger, men fordi borgerne på den måde igen kan få den hovedrolle, som de har ret til, og som de er blevet frarøvet på gaden, for "gaden" er mindretalsgrupperne, som langt størstedelen af de 10 millioner bolivianere ikke støtter.
Hvad gør det internationale samfund i mellemtiden? Ikke ret meget. Derfor har Parlamentet rejst kravet om, at EU bør være en global aktør, EU og medlemsstaterne er de største investorer i udviklingsbistand til Bolivia. Fordi vi ønsker styring og stabilitet i Bolivia, og fordi vores interesser er på spil, skal Rådet give sine ambassadører besked om at sikre, at Bolivia kan finde en fredelig og demokratisk løsning i frihed. Det må ikke ske igen, at Bolivias rigdomme i form af f.eks. sølv, gummi og træ går til udlandet eller til den indenlandske elite og ikke gavner den bolivianske befolkning.
Formanden.
   - Før jeg giver ordet til den næste taler, vil jeg svare vores kollega, hr. Fernández Martín, der bad mig om at belyse et punkt i forretningsordenen.
Hr. Fernández, når det drejer sig om talere, der taler på vegne af deres gruppe, fastsættes talerækkefølgen i overensstemmelse med gruppernes størrelse. Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater efterfølges derfor af Den Socialdemokratiske Gruppe i Parlamentet osv. Når der er tale om at give ordet til forslagsstillere eller om at drøfte beslutningsforslag, fastsættes rækkefølgen i henhold til den kronologiske orden, i hvilken anmodningen om at tale er blevet fremsat. Det er derfor ikke et spørgsmål om at tilhøre den største gruppe, men om at være hurtigst.
For at vende tilbage til Deres spørgsmål vedrørende mandag aften var rækkefølgen for de tre grupper følgende: Gruppen Alliancen af Liberale og Demokrater for Europa, Den Socialdemokratiske Gruppe i Parlamentet og Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliance. PPE-Gruppen var ikke på podiet. Når dette er sagt, er der ikke noget problem med, at De tager ordet. Jeg vil minde Dem om, at det er en praksis, der er lige så gammel som Parlamentet. 
Raül Romeva i Rueda (Verts/ALE ),
   Hr. formand, den spændte og urolige situation, som Bolivia befinder sig i, var desværre, hvad man kunne forvente.
Vi har i lang tid vidst, at store dele af det civile samfund, især den indfødte befolkning, landbrugere, arbejdstagere og arbejdsløse er udelukket fra landets politiske og økonomiske liv. Men vi europæere kan ikke lade som om, vi ikke har noget at gøre med det, der sker. 26 af de virksomheder, der for nylig er blevet privatiseret, er på udenlandske hænder, mange af dem europæiske, og det har ikke bidraget til at løse krisen og har heller ikke givet befolkningen større adgang til gas og vand.
Problemet er, at EU i de internationale organisationer konstant støtter privatiseringsprocessen i Latinamerika uden at have garanti for, at de mindste principper for virksomheders sociale ansvar overholdes.
Hvad sker der så? Der sker det, at virksomhederne får lån, de investerer, de ønsker at tjene penge, og når de lokale grupper, som er udelukket, demonstrerer på grund af prisstigninger som følge af privatiseringen, beslutter de europæiske virksomheder at forlade landet, og de kræver tillige erstatning for det, hvilket forværrer krisen yderligere.
Hvis EU fortsat ønsker at have en vis troværdighed som garant for menneskerettighederne i verden, bør det derfor undersøge de europæiske energivirksomheders optræden i Bolivia og andre steder, og det bør i langt højere grad kræve, at virksomheder, der investerer i udlandet, overholder reglerne for virksomheders sociale ansvar.
Ilda Figueiredo (GUE/NGL ),
   Hr. formand, vi er alvorligt bekymrede over situationen i Bolivia, der skyldes fattigdom og fortsat enorm social ulighed, men vi afviser enhver udenlandsk indblanding og ethvert forsøg på militærkup. Vi er også bekymret over forsøgene på separatisme fra visse økonomiske kræfter i Santa Cruz, der ønsker at monopolisere landets energiressourcer.
Vi håber derfor, at det bolivianske samfund når frem til enighed om, at staten igen får kontrol med forvaltningen af landets naturressourcer, særlig energi og vand, så de kan bidrage til landets udvikling og dets indbyggeres sociale velfærd. Vi håber også, at man respekterer forfatningsdomstolens afgørelse om, at visse energiaftaler, som den tidligere regering undertegnede med multinationale selskaber, er ulovlige, fordi de ikke havde været til høring i det bolivianske parlament som foreskrevet. De ansvarlige for massakrerne i oktober 2003 skal retsforfølges, og vi opfordrer OAS til at vedtage forebyggende foranstaltninger til fordel for de sociale bevægelsers ledere, Evo Morales og Abel Mamami og andre, der har været udsat for trusler.
Endelig mener vi, at medlemsstaterne skal opfordres til i de internationale institutioner og bilateralt at virke for, at Bolivias udlandsgæld slettes. 
Fernando Fernández Martín (PPE-DE ),
   Hr. formand, vi ved ikke, hvad der lige nu sker i Bolivia, som oplever et af de mest dramatiske tidspunkter i sin historie.
Regeringspaladset, hvor republikkens præsidentskab holder til, kalder bolivianerne "det brændte palads". Og det er faktisk blevet brændt ned flere gange i forbindelse med de mange folkelige opstande i landet.
På pladsen Plaza de Armas de La Paz foran paladset står der en buste af den tidligere præsident general Gualberto Villarroel, der under et af dem mange oprør, som har fundet sted, i 1943 blev hængt i en lygtepæl. Ifølge de oplysninger, jeg modtog for knap en halv time siden, er præsidentpaladset heldigvis ikke blevet angrebet, og den afgående præsident har netop udsendt en kraftig opfordring til at undgå blodsudgydelser og borgerkrig.
Jeg mener, at det er min pligt på vegne af min gruppe at anerkende, at præsident Mesa har holdt sit løfte om aldrig at anvende vold for at undertrykke protestdemonstrationer, og jeg beklager, at en sådan enestående adfærd, der er så usædvanlig i et land med Bolivias historie, ikke er blevet gengældt af oppositionens ledere, der efter min mening er blevet overrumplet af begivenhederne og har gjort deres erklæringer mere radikale i de seneste timer.
I Bolivia er magten i disse timer på gaden. Mens lovgiverne holder møde i Sucre, fordi de på grund af blokader ikke engang har kunnet få adgang til kongresbygningen i hovedstaden, La Paz, har de udenlandske ambassader iværksat deres nødplaner for evakuering af landet.
Nu da vi skal til at stemme om og vedtage en beslutning til støtte for bolivianerne, hvor vi opfordrer til respekt for institutionerne og den forfatningsmæssige orden, har jeg blot tilbage at bede til, at Gud og quechua- og aymaráguderne oplyser deres ledere og velsigner og beskytter den bolivianske befolkning.
Bernd Posselt,
   Hr. formand, netop Bolivia, landet, der er opkaldt efter den store befrielsespræsident Simón Bolívar, en mand, der jo står som et symbol på hele Latinamerika, befinder sig i en permanent krise. Og hvis man kommer til La Paz-kedlen, så falder man straks over den ekstreme forskel mellem landets skønhed og den utrolige depression, der præger menneskene dér. Man kaldte jo også engang Bolivia for tiggeren på guldtronen. Tidligere bestod guldtronen først og fremmest af malm, guld og andre mineraler, i dag er det i højere grad jordolie og naturgas. Vi ser naturligvis, at landet er i fare for at blive kastebold for de politiske og økonomiske magter. Derfor har vi naturligvis en forpligtelse til at bidrage til en stabilisering af landet. Rundt om landet er der store lande som f.eks. Brasilien, som min kollega Albert Deß beskæftiger sig med på forbilledlig vis, idet han dér har sørget for, at der gennem passende foranstaltninger frem for alt kan komme mere stabilitet i landbruget, hos de små landmænd, de uafhængige landbrugsbedrifter, at der langsomt vokser mellemstore virksomheder frem. Denne vej må vi også gå i Bolivia, ellers er landet i fare for at bryde sammen, med alle de politiske konsekvenser, dette ville have for hele grænsedragningen i Latinamerika.
Derfor skal vi med alle midler arbejde hen imod en fredelig overgang, internationalt kontrollerede nyvalg, men især også en styrkelse af landets egen helbredelseskraft, altså en styrkelse af de små landmænd og de små mellemstore bedrifter, fordi landet, som længe har været en kastebold for koncerner og skruppelløse mennesker, ellers er i fare for at blive arnested for konflikter, der også truer med at trække nabolandene, også Brasilien, f.eks. Mato Grosso, med i malstrømmen. Derfor har vi her i Europa-Parlamentet brug for en strategi for Latinamerika. Der findes to store kristen-europæisk prægede kontinenter: Nordamerika og Sydamerika. Vi forsømmer Sydamerika, og det er noget, der kan hævne sig bittert en dag.
Neelie Kroes,
    Hr. formand, Kommissionen er yderst bekymret over den kritiske politiske situation i Bolivia. Vi følger situationen meget nøje.
Mange lande i Andes-området har gennemgået alvorlige politiske og institutionelle kriser i de senere år, men begivenhederne i Bolivia har vist, at det er en særlig skrøbelig og sårbar stat, ikke mindst fordi den er en af de fattigste, mindst udviklede og mest ulige i Sydamerika. Det nuværende stadigt mere lovløse klima, som kulminerede mandag aften, da præsident Carlos Mesa trådte tilbage, er dybt foruroligende. 
På dette vanskelige tidspunkt opfordrer Kommissionen alle bolivianske borgere, rige og fattige, af enhver etnisk oprindelse og fra alle områder i landet, til at forfølge deres respektive krav og forhåbninger på en fredelig måde i form af dialog inden for rammerne af demokrati og retsstatsprincippet og i henhold til forfatningen. 
Skønt vi er lettet over at erfare, at der indtil nu, så vidt vi ved, kun har været få tilskadekomne under de seneste uroligheder, er det nu absolut afgørende, at Bolivias politiske ledere og civilsamfundet samarbejder, så landet kan klare sig ud af de aktuelle vanskeligheder på en fredelig måde, gennem dialog, tolerance og national forsoning.
Både den europæiske og latinamerikanske historie viser, at vold eller udemokratiske løsninger ikke bidrager til at skabe varig fred eller velstand til borgerne. Deres inderlige, men ofte modstridende krav og forhåbninger kan kun håndteres på en vellykket måde ved at samarbejde for at skabe enighed og enhed. I den henseende håber Kommissionen, at den katolske kirkes bestræbelser på at skabe en national dialog og sikre en smidig forfatningsmæssig arv fortsætter og bærer frugt. 
Kommissionen har ydet et reelt og praktisk bidrag for at støtte dialogen i Bolivia ved at bruge vores hurtige reaktionsmekanisme, der giver indtil 185.000 euro til Madrid-klubben, der skal gennemføre et seksmåneders program med konsulentbistand på højt plan og støtte til konsensusopbygning og styrkelse af lederskabsevner, som begyndte medio april og fortsætter i slutspurten til den længe ventede lovgivende forsamling.
Kommissionen og Rådet har også samarbejdet tæt for at forberede en EU-handlingsplan for Bolivia, som blev vedtaget medio maj. Den fastsætter en ramme for sammenhængende og struktureret fælles handling fra EU-institutionerne og medlemsstaterne i fællesskab og hver for sig. Tiltagene omfatter deltagelse i konstruktiv politisk dialog, støtte til den lovgivende forsamling, respekt for de indfødtes rettigheder, udveksling af erfaringer med forskellige modeller for regionalt selvstyre samt konstruktive input og EU's erfaring for at sikre, at alle bolivianere drager fordel af de udenlandske investeringer. 
Bolivia er også blevet sat på listen over berettigede lande i forbindelse med det europæiske initiativ om demokrati og menneskerettigheder for 2005-2006. I forbindelse med Bolivia er projekter vedrørende uddannelse, overvågning og bevidstgørelse på områderne for demokrati og menneskerettigheder, projekter, der fremmer mindretallenes og de indfødtes rettigheder, og projekter, der støtter civilsamfundets rolle i forbindelse med konfliktforebyggelse, alle berettiget til støtte. Muligheden for at gennemføre støtten er desværre begrænset, så længe Bolivia er fanget i den aktuelle krise. 
Kommissionen bifalder Europa-Parlamentets beslutningsforslag, hvor nødvendigheden af fuld respekt for demokratiet og retsstatsprincippet understreges, og hvor der tilføjes endnu en meget vigtig EU-stemme til opfordringerne til dialog. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted umiddelbart efter forhandlingen. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er forhandling om seks beslutningsforslag om pressefrihed i Algeriet.(1) 
Marios Matsakis (ALDE ),
    Hr. formand, jeg vil gerne lykønske sekretariatet for ALDE-Gruppen, som jeg tilhører, med at have indgivet anmodningen så hurtigt, så jeg får æren af at være den første taler i denne forhandling. 
I Algeriet fortsætter præsident Bouteflikas regering gennem politiske procedurer, der mangler enhver troværdig, uafhængighed eller begrundelse, med at forsøge at lukke munden på journalister, der ifølge det styrende regime støder eller angriber præsidenten eller regeringen. Disse såkaldte angreb er rent faktisk ikke andet en almindelig uafhængig kritik fra politiske journalister, som vi støder på dagligt i alle frie demokratiske lande. 
Som følge af krigen mod den frie presse stilles talrige journalister for domstolene, og mange er fængslet eller har fået voldsomme bøder. Listen er lang, og de seneste eksempler er sager med redaktøren på avisen hr. Fouad Boughanem og karikaturtegneren hr. Hakim Laâlam, som af en domstol i Algier er blevet idømt to måneders fængsel og en bøde på 250.000 dinarer for injurier. Det samme gælder sagen med trykkeren Mohammed Benchicou, som allerede er fængslet for injurier, hvor domstolene nægtede at give tilladelse til, selv af humanitære årsager, at han på fængselslægens anmodning blev overført til et hospital for at få en yderst nødvendig behandling.
Vi opfordrer den algeriske regering til at respektere ytringsfriheden og stoppe med at chikanere journalister i et forsøg på at lukke munden på fortalerne for demokratiseringsprocessen og oppositionspressen. 
Lidia Joanna Geringer de Oedenberg (PSE ),
   Der er intet nyt i problemerne med pressefriheden i Algeriet. Siden begyndelse af 1990'erne har journalister og intellektuelle i landet været under konstant pres, angreb og anholdelser. Jeg behøver kun at nævne, at ca. 60 journalister blev myrdet under borgerkrigen i 1990'erne.
I øjeblikket er det største problem, at de algeriske offentlige myndigheder åbenlyst er fjendtlige over for den private presse, og det internationale samfund må reagere på denne trussel. En række algeriske publikationer er mål for hyppig og rutinemæssig forfølgelse. Der udøves officielt censur, og staten er den eneste ejer af trykkerierne. Forlæggerne står konstant i gæld til trykkerierne, hvilket betyder, at staten får endnu større kontrol over både pressen og mediemarkedet som helhed. Journalisterne står over for store problemer, da det er umådelig vanskeligt for dem at arbejde under de forhold. De har ingen officiel status, ingen ansættelseskontrakt og ingen regelmæssig løn, og i praksis er deres fagforeninger endnu ikke deres navn værdige. Der verserer sagsanlæg mod flere journalister, mens mange andre allerede er idømt fængselsstraf. Det er ikke svært for myndighederne at lægge pres på pressen og kontrollere og indskrænke dens frihed under de omstændigheder, og alligevel er pressen en vigtig kilde til information og et magtfuldt værktøj til at forme den offentlig mening.
For at fremme demokratiet og respekten for grundlæggende borgerlige rettigheder i Algeriet, som trods alt er en af EU's naboer, bør vi sætte hårdt ind for at forbedre de uafhængige mediers status og fremme information, som er både pluralistisk og alsidig.
Jeg opfordrer EU til at prioritere pressefriheden, styrkelsen af demokratiet og respekten for menneskerettighederne i Algeriet i forbindelse med naboskabspolitikken i Middelhavsområdet. 
Raül Romeva i Rueda (Verts/ALE ),
   Hr. formand, ytrings- og pressefrihed bør være grundlaget for ethvert demokrati, der ønsker at overholde menneskerettighederne.
Derfor støtter det europæiske initiativ for demokrati og menneskerettigheder udvikling af pluralistisk information og styrkelse af de uafhængige medier, også i Algeriet, og det bør det vedblive med.
På dette punkt må jeg sige, at den frie presses aktuelle situation i Algeriet bekymrer mig, navnlig efter den reform af straffeloven, der blev vedtaget i 2001, og især på grund af bestemmelserne om meget strenge fængselsstraffe for injurier. Derfor ville det inden for rammerne af Euro-Middelhavs-naboskabspolitikken og associeringsaftalen være en glimrende gestus fra de algeriske myndigheders side straks at frigive de journalister, der er dømt for injurier, at ophæve undtagelsestilstanden og at opgive at forfølge de algeriske private medier.
Det ville alt sammen bidrage enormt til udviklingen og styrkelsen af retsstaten og til overholdelse af bestemmelserne i associeringsaftalens artikel 2.
Jaromír Kohlíček (GUE/NGL ),
    Algeriet er en meget vigtig partner for EU-landene. Der er tale om vidtrækkende økonomiske interesser og ikke kun for Frankrig. Millioner af folk kommer derfra for at arbejde i EU. Der har altid været adskillige sprog- og kulturgrupper i landet, men ud over rigdommen på sprog og kulturer er der stadig et stort skel mellem de rent islamiske, strenge arabiske og halveuropæiske fremgangsmåder, især efter uafhængigheden. Den europæiske fremgangsmåde er forbundet med, at fransk bruges som det andet officielle sprog i det offentlige og i skolerne. Desværre skal det bemærkes, at den arabiske fremgangsmåde ofte er forbundet med undertrykkelse af traditionelle demokratiske friheder. Spørgsmålet er nu, hvordan de demokratiske udviklingstendenser kan understøttes i Algeriet. 
Mine damer og herrer, inden vi stemmer om betænkningen, anmoder jeg Dem om at prioritere demokratiets fremme. Ud fra hvad jeg ved fra hverdagen i Den Tjekkiske Republik, kan jeg sige, at i et land, hvor 80 % af pressen tilhører to udenlandske ejere fra et af nabolandene, er pressefriheden under visse omstændigheder afgørende. Den Europæiske Venstrefløjs Fællesgruppe/Nordisk Grønne Venstre støtter naturligvis forslaget til beslutning. 
Erik Meijer,
    Hr. formand, Algeriets historie har ikke gjort landet til en ideel yngleplads for demokrati, menneskerettigheder og en fri presse. Landet blev frigjort efter en meget voldelig og langvarig uafhængighedskrig mod den franske kolonimagt, hvorefter landets spirende demokrati blev styrtet af Boumediennes statskup. Efter flere år med stagnation som følge heraf blev der bebudet valg, og hvis ikke det var blevet aflyst, ville de islamiske fundamentalister have vundet. Siden da har landet været styret af militæret og bureaukrater, som kombinerer deres frygt for fundamentalisme med en arabisk nationalisme, som er fjendtlig over for berber-mindretallet, og vender ryggen mod 130 års fransk kulturel indflydelse. 
Naboskabspolitikken, som EU agter at udarbejde, kan ikke være neutral. Det vil være en stor fejltagelse, hvis vi lukkede øjnene for sådanne grundlæggende rettigheder såsom ytrings-, menings- og informationsfriheden. Ved næste meningsudveksling med det algeriske parlament skal vi i det mindste nævne foranstaltningerne over for aviserne og journalisterne. Jeg håber, at Rådet og Kommissionen sætter menneskerettigheder over gasforsyning og andre økonomiske interesser. 
Neelie Kroes,
    Hr. formand, Kommissionen deler Europa-Parlamentets og det internationale samfunds bekymringer over demokratiet i Algeriet.
Med bistand fra vores delegation i Algier følger vi begivenhederne i landet meget nøje, især med hensyn til de grundlæggende rettigheder, medierne og pressefriheden. Alle disse spørgsmål skal ses på baggrund af en politisk drøftelse med Algeriet, som har været forholdsvis forsømt tidligere. Indtil nu har Kommissionen i mangel af retlige rammer haft forholdsvis begrænsede muligheder for at drøfte disse spørgsmål med de algeriske myndigheder. Selv under de omstændigheder har Kommissionen dog på bilaterale møder med de algeriske officielle modparter eller på Euro-Middelhavs-ministermøder altid opfordret til respekt for grundlæggende værdier såsom demokrati, overholdelse af menneskerettigheder og retsstatsprincippet.
Som De ved, blev associeringsaftalen mellem EU og Algeriet for nylig ratificeret af alle EU-parterne og de algeriske parter. Den forventes at træde i kraft den 1. september 2005. Ratificeringen af associeringsaftalen har skabt politisk momentum for en fornyet politisk dialog om alle følsomme spørgsmål, herunder spørgsmål vedrørende håndhævelsen af aftalens artikel 2 om fremme af demokrati og retsstatsprincippet og respekten for de grundlæggende rettigheder.
Det første Associeringsråd bør mødes ved årets udgang under det britiske formandskab. Ved den lejlighed vil Kommissionen etablere forbindelser og kontakter med dens algeriske modparter med henblik på at arbejde på vigtige spørgsmål om gennemførelsen af associeringsaftalen, herunder menneskerettigheder og demokratisering. Når de vigtige spørgsmål og forbindelser er oprettet, er det vores mening at nedsætte tekniske underudvalg så hurtigt som muligt for at gennemføre de vigtigste aspekter af associeringsaftalen, herunder menneskerettigheder og demokratisering.
Når Algeriet er klar til at træde ind i en ny fase i forstærkelsen af den bilaterale dialog med dets europæiske partnere, vil det forberedende arbejde danne grundlag for en fælles europæisk handlingsplan for naboskabspolitik, hvor spørgsmål såsom menneskerettigheder, demokratisering, politisk og institutionel reform får en fremtrædende plads. 
I mellemtiden vil Kommissionen bruge alle de midler, den har til rådighed, til at føre en konstruktiv dialog med Algeriet om disse spørgsmål og vil fortsat opfordre de algeriske myndigheder til at opgive deres forsøg på at kriminalisere injurier. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted umiddelbart efter forhandlingen. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er forhandling om syv beslutningsforslag om Aserbajdsjan.(1) 
Marios Matsakis (ALDE ),
    Hr. formand, regeringen i Aserbajdsjan slår stadig hårdt ned på de politiske oppositionsgrupper. Den 21. maj gennempryglede og arresterede politiet og de paramilitære styrker deltagere i et fredeligt oppositionsmøde i Baku. Den officielle undskyldning var, at der ikke var givet tilladelse til at afholde mødet trods præsident Aliyevs tydelige ordre af 12. maj om at respektere forsamlingsfriheden. Civile i snesevis blev arresteret ved den lejlighed, og mange journalister blev gennempryglet af politiet.
Det er værd at bemærke, at formålet med mødet var et give udtryk for behovet for ændringer af Aserbajdsjans valglove for at forhindre myndighederne i at forfalske valgresultaterne, for at anmode om oprettelse af en uafhængig offentlig tv-spredningsmyndighed og for at kræve retsforfølgelse af morderen af den uafhængige journalist Elmar Huseynov, som blev skudt uden for sin lejlighed sidste måned. 
Under andre politiaktioner er mange kendte oppositionsaktivister, herunder ledere af ungdomsorganisationer, blevet omringet og behandlet dårligt. Der er parlamentsvalg i november, og tilsyneladende ser vi en gentagelse af det voldsmønster, som staten iværksætter og udfører, som det var tilfældet inden valget i 2003.
Vi opfordrer regeringen i Aserbajdsjan og især præsident Aliyev til at gå hurtigt videre med de nødvendige valgreformer og vise den nødvendige respekt for landets borgeres ret til et frit, retfærdigt og demokratisk valg. 
Robert Evans (PSE ),
    Hr. formand, jeg vil ikke sige særlig meget om denne betænkning andet end at gengive nogle af ordførerens bemærkninger. Siden Sovjetunionens opløsning har landene i det sydlige Kaukasus tydeligvis gennemgået en meget vanskelig periode, og nogle af dem gør større fremskridt end andre. Jeg tror, at vi alle ønsker en forbedring af menneskerettighedssituationen. Der er en række interne konfliktsituationer, som skaber betydelig bekymring, og jeg mener, at vi her i Parlamentet bør støtte præsidenten og myndighederne i Aserbajdsjan.
Min gruppe støtter første, men ikke anden del af Verts/ALE-Gruppens ændringsforslag efter betragtning J. Jeg opfordrer dog alle kolleger til at støtte beslutningen, og vi bør gøre, hvad vi kan, for at hjælpe befolkningen i Aserbajdsjan. 
Erik Meijer (GUE/NGL ),
    Hr. formand, i 15 år har Sovjetunionens kollaps medført store forandringer i Centraleuropa, mens de autoritære regeringsformer i de østlige lande stort set er forblevet intakt. De har udført privatiseringer og store nedskæringer i det offentlige, hvilket har skabt en stor gruppe af nye fattige folk. Det førte til alt andet end europæisk inspirerede parlamentariske demokratier. Etpartistaterne blev erstattet af små diktatoriske kliker, der udnyttede situationen til at tjene store penge, og som ikke var ansvarlig over for noget eller nogen. I Ukraine og Georgien fik folkelige bevægelser imod sådanne autoritære ledere støtte fra Vesten, og det med rette. I Belarus, hvor det endnu ikke er lykkes at gennemføre en sådan revolution, kan oppositionen, om end den er svag, også regne med stor ekstern sympati. Det står i kontrast til de tidligere Sovjetrepublikker, herunder Usbekistan og Aserbajdsjan, hvor USA har fået stort militært og økonomisk fodfæste, men hvor der indtil nu ikke har været en sådan ekstern støtte til folkelige opstand. Regimernes opponenter risikerer fængsels- eller dødsstraf, og der er ikke mulighed for frie valg. I de kommende uger og måneder bliver Europa nødt til at udtrykke konsekvent solidaritet med oppositionsbevægelsen, som bruger kræfterne på demokratisering inde fra. 
Charles Tannock (PPE-DE ),
    Hr. formand, Aserbajdsjan blev uafhængig efter Sovjetunionens sammenbrud i 1991, men har mistet 16 % af landets tidligere område i en kortvarig krig om det etniske armenske område Nagorno-Karabakh med nabolandet Armenien og skal nu understøtte ca. 570.000 internt fordrevne.
Korruption er endemisk i Aserbajdsjan, og løftet om velstand fra landets olieressourcer er endnu ikke indfriet. Landet lider af forfærdelige økologiske problemer i Det Kaspiske Hav som følge af ddt og giftige afløvningsmidler, der anvendes i bomuldsproduktionen. Det har tætte militære og politiske forbindelser med Tyrkiet, og EU har en stærk interesse i at sikre energikorridoren, som forsyner de vestlige lande med olie og gas, og også i at opretholde et samarbejde med aserbajdsjanerne i bekæmpelsen af den internationale terrorisme i lyset af de seneste beskyldninger fra russiske kilder om, at Aserbajdsjan har støttet tjetjenske separatister.
Præsident Aliyev blev valgt i oktober 2003 ved et omstridt og højst fejlbehæftet valg, der fordømmes af internationale observatører. Men Aserbajdsjans præsident har nu lovet at afholde frie og retfærdige parlamentsvalg her til november. Oppositionens møde den 4. juni forløb fredeligt, hvor politiet blot to uger tidligere havde slået oppositionens protestanter tilbage, som forsøgte at afholde et møde i Baku trods et officielt forbud, og snesevis blev arresteret. Den endelige beslutning om mødets placering blev truffet efter forhandlinger mellem Bakus borgmester og oppositionsledere, som nu har advaret mod alvorlige følger, hvis valgresultaterne til november forfalskes igen. Nogle observatører forudsiger endda, at Aserbajdsjan i sidste ende vil opleve en opstand svarende til opstanden i forbindelse med de væltede regimer i Georgien, Ukraine og Kirgisistan.
Det seneste uopklarede mord på chefredaktøren Elmar Huseynov ved har medført beskyldninger om regeringsindblanding, og en slægtning, den britiske statsborger Almaz Gouliev, til den landsforviste tidligere taler og oppositionsfigur Rasul Gouliev er blevet arresteret på grund af den påståede opdigtede anklage om, at der var fundet en pistol i hendes taske, tilsyneladende for at forhindre hr. Gouliev i at vende tilbage til valget. 
Aserbajdsjan er tydeligvis langt fra at være en eksemplarisk demokratisk og stabil medlemsstat af Europarådet, og EU skal nu gøre alt, hvad det kan for at fremme demokratiet og menneskerettighederne i landet. 
Bastiaan Belder (IND/DEM ),
    Hr. formand, fru kommissær, den interne situation i Aserbajdsjan er højeksplosiv og fortjener vores opmærksomhed. 
Hovedårsagen er den voksende utilfredshed med, for ikke at nævne slet og ren desillusionering over for, præsident Aliyevs autoritære styre. Det er foruroligende, at denne folkelige utilfredshed finder et stigende islamisk udtryk. Lad det være nok at sige, at 20 % af aserbajdsjanerne er positivt indstillet over for at indføre sharia, den islamiske lov, og Aserbajdsjan har heller ikke udsigt mod Vesten. Denne betydelige interne utilfredshed kan tilskrives flere forskellige årsager. Trods olie- og byggeopsvinget er f.eks. den virkelige arbejdsløshedsprocent meget høj og vurderes at være 20-30 %. Desuden skyldes den nuværende regerings frygtelige popularitetsmålinger regeringens praksis med at give oppositionen i de elektroniske medier mundkurv på ved at hindre oppositionens offentlige manifestationer, når det er muligt, og et afstemningssystem, der næppe er repræsentativt, og som er kendetegnet ved valgfusk. Sidstnævnte er rent faktisk en national tradition, som antager en endnu mere spidsfindig form disse dage.
Kan EU som en af Bakus officielle samarbejdspartnere gøre noget overhovedet for at hjælpe Aserbajdsjan med at udvikle sig fredeligt og demokratisk? Der er under alle omstændigheder brug for en klar besked fra Bruxelles om, hvor forkastelig regeringens frihedsfjendske praksis er. Derfor er det også vigtigt fra europæisk side nøje at overvåge stemmeafgivelsen i forbindelse med parlamentsvalget, som forventes at finde sted til november. Jeg håber, at Rådet og Kommissionen resolut opfordrer præsiden Aliyev og hans politiske følge til at redegøre for de enorme politiske risici ved at føre en frihedsfjendsk politik, ikke blot i en national, men også i en meget større, regional sammenhæng. 
Marie Anne Isler Béguin (Verts/ALE ),
   Hr. formand, ingen politisk overgang er let. Det er uden tvivl endnu mere vanskeligt for nogle af de tidligere autonome republikker i det sovjetiske rige. De nuværende konflikter i de tre lande i Sydkaukasus skyldes hovedsageligt den frygtelige arv fra Stalin, som i sin "del og hersk"-strategi havde knyttet Nagorno-Karabakh til Aserbajdsjan igen.
I dag er den fastfrosne konflikt i Nagorno-Karabakh en af hovedårsagerne til stagnationen i denne region. Så længe den ikke er løst, er der ikke udsigt til udvikling i den region, som imidlertid er en naturlig bro mellem EU og Asien. Den vanskelige økonomiske, sociale og politiske situation i Aserbajdsjan er et direkte resultat af denne anspændte status quo, om ikke andet så som følge af det store antal flygtninge og personer, der er flyttet fra det indre af landet, og som er en tung byrde for landet. Selv om der er fornyet håb om en forbedring i den generelle situation i landet takket være åbningen af rørledningen mellem Baku, Tbilisi og Ceyhan og det øgede udbytte af udvindingen af olie fra Det Kaspiske Hav, undskylder det på ingen måde myndighedernes undertrykkende holdning over for oppositionen.
Aserbajdsjan har frivilligt besluttet at vende sig mod Europa ved at anmode om optagelse i Europarådet. EU har fastsat retningslinjer for demokrati. Ved først at underskrive en indledende partnerskabs- og samarbejdsaftale i 1999 og ved at integrere den i sin nye naboskabspolitik tilkendegav EU dernæst, at det var rede til at støtte Aserbajdsjan i den demokratiske proces. I dag har EU ret til at forvente fremskridt i overensstemmelse med disse retningslinjer.
Selv om der er grund til at glæde sig meget over løsladelsen af politiske fanger og det præsidentdekret, i hvilket der opfordres til at overholde internationale love med hensyn til respekt for borgernes demokratiske rettigheder, er begivenhederne i Baku i maj - forbudet mod møder afholdt af oppositionspartier samt anholdelse og fængsling af aktivister fra oppositionen - ikke acceptable.
Da vi frem for alt ønsker at støtte vores venner i Sydkaukasus generelt og særlig i Aserbajdsjan, opfordrer vi præsident Aliyev og hans regering til at gøre en indsats for at sikre, at afviklingen af det kommende parlamentsvalg i november 2005 bliver lovlig og gennemsigtig, og at oppositionens kandidater frit kan føre deres kampagner i fuld sikkerhed og med retfærdig adgang til medierne. Det vil være et vægtigt bevis på, at regeringen er rede til at engagere sig mere dybtgående i vejen til demokrati, som den officielt forpligtede sig til på mødet med delegationen fra Parlamentet. 
Armin Laschet,
   Hr. formand, kære kolleger, Aserbajdsjan er - hvilket allerede er blevet nævnt - et partnerland inden for den europæiske naboskabspolitik. Det er blevet optaget i denne naboskabspolitik efter pres fra Parlamentet, selv om det ikke var forankret heri i den første runde sådan som alle andre republikker i Sydkaukasus. For så vidt har vi et relativt krævende program over for Aserbajdsjan. Vores principper, vores værdier, vores retsstatsprincip skal også i Aserbajdsjan være grundlaget for statens handlinger.
Den landerapport, Kommissionen har forberedt, og som skal munde ud i handlingsplanerne i de kommende måneder, giver mulighed for at styrke denne demokratiseringsproces og indførelsen af retsstatsprincippet. Alligevel bør vi i vores kritik afveje vores sprogbrug og også betegne virkelig alvorlige krænkelser af menneskerettighederne som sådanne. Men vi bør ikke anvende samme sprogbrug overalt.
Intet af det, jeg hører fra mine kolleger om, at der bliver flere og flere anholdelser, at der ikke - som hr. Meijer har sagt - finder frie valg sted, at man sågar har den dramatiske situation, at shariaen er på vej til at blive indført i landet, passer på virkeligheden i Aserbajdsjan. Vi må tænke på, hvilken region landet ligger i. Vi har talt om Usbekistan denne uge. Dér har regeringen skudt 4-500 civile ved en demonstration! Og her taler vi om en begivenhed den 21. maj, hvor nogle demonstranter blev arresteret og sat på fri fod igen nogle få timer senere, og hvor regeringen derefter den 4. juni tillod en demonstration fra oppositionens side. Det stemmer stadig ikke overens med vores demokrati- og retsforståelse, men jeg mener, at vi i vores ordvalg og i den måde, vi bedømmer begivenhederne, bør tage højde herfor.
Det er rigtigt, at vi skal observere valget. Valget finder sted til november, og de europæiske institutioner bør ikke begå den samme fejl som i Ukraine, hvor man nemlig først slet ikke tog valget alvorligt og heller ikke ledsagede det. Den højtstående repræsentant, hr. Solana, vågnede først, da befolkningen demonstrerede på gaderne mod den valgsvindel, der havde fundet sted i landet.
Derfor bør Europa-Parlamentet følge processen i de kommende uger og måneder. Vi bør sende en observatørdelegation derhen, og vi bør benytte de aktuelle handlingsplaner til at hjælpe landet, der i en meget vanskelig region og i en situation, hvor dele af landet er besat, er besluttet på at følge demokratiets og det europæiske naboskabs vej. På den måde yder vi også et bedre bidrag for vores egne europæiske interesser, for demokrati, for menneskerettigheder og retsstatsprincip, end hvis vi bare tæver løs på lande, hvis situation vi ikke kender helt nøjagtigt, og kritiserer dem med skarpe ord.
Alyn Smith,
   Hr. formand, jeg gentager det fine indlæg fra min kollega fru Isler Béguin ved at understrege, hvor vigtig timingen for denne beslutning er for Aserbajdsjan, da det snart skal afholde valg. Jeg besøgte området sidste måned med kolleger fra det skotske parlament, da vi er meget ivrige efter at lære disse lande om vores erfaring med socialdemokratisk og borgerlig nationalisme. I det område forgrener begivenhederne i et land sig alt for ofte til andre lande. I den retning anbefaler jeg især punkt 10 i beslutningen og henvisningen til det sårbare civilsamfund i Aserbajdsjan, da det er nøglen til en langsigtet løsning på områdets problemer. 
Det tilkommer ikke os at fortælle Aserbajdsjan, Georgien eller Armenien, hvordan de skal gøre tingene, men via vores erfaring kan vi nå ud til et område, som retter blikket mod EU for at få hjælp, inspiration og måske endda lederskab. Jeg håber, at denne beslutning sætter ekstra skub i EU's forbindelser med dette urolige område og den positive erfaring, som vi kan bidrage med, til landets fremtid. 
Jaromír Kohlíček,
    Mine damer og herrer, når jeg hører navnet på den kaukasiske republik Aserbajdsjan, tænker jeg på den enorme olierigdom og et præsidentielt styre, som er hårdt sammenlignet med demokratierne i resten af Europa. Jeg tænker også på problemerne med nabolandene, især konflikten i Nagorno-Karabakh.
Landets enorme rigdom står i stærk kontrast til den voksende fattigdom blandt befolkningen. Som nævnt af en af de tidligere talere, har de, der lever som flygtninge, stadig ikke har noget hjem, i modsætning til situationen i f.eks. Armenien. Det logiske resultat af denne sociale spænding er de udemokratiske foranstaltninger, som regeringen træffer, og som bliver stærkt kritiseret i den beslutning, som er under forhandling. Det aspekt af det politiske system, som har mødt stærk kritik, er naturligvis, at det er muligt at arrestere mange mennesker for at have deltaget i demonstrationer eller uroligheder uden klare individuelle anklager. At de blev sat på fri fod er en anden sag. Blandt de arresterede var journalister og oppositionspolitikere, og det er noget, der skal tages klart afstand fra i hele verden. At sætte dem på fri fod løser ikke problemet, især når det pågældende land er en medlemsstat af Europarådet. 
Vi bør støtte udviklingen af fælles demokratiske værdier i denne kaukasiske republik og ikke lade de middelalderlige islamiske kræfter få grønt lys. 
Urszula Krupa,
    I dag drøfter vi overtrædelse af menneskerettighederne og demokratiet i Aserbajdsjan. Landet er det sidste i rækken af Sovjetrepublikker, der kæmper for uafhængighed, efter Georgien og Ukraine.
Snesevis af protestanter, der krævede demokratiske reformer i landet, blev arresteret under den seneste demonstration i Baku. Tidligere var over 100 mennesker blevet idømt fængselsstraf for at udtrykke deres politiske holdninger og gå imod regeringen efter det manipulerede præsidentvalg i 2003. Mange oppositionsaktivister, journalister, lærere og tilfældige tilskuere er blevet fanget af den bølge af vold, som myndighederne slap løs. 
Aserbajdsjan er ved at blive et typisk eksempel på et land, som har gennemgået overfladiske forandringer. Landets højlydt forkyndte demokrati er ikke andet end en facade, som kommunistpartiets totalitære ledere har gemt sig bag for at bytte deres partihæfter ud med checkhæfter. De har tjent en formue på samfundets bekostning ved at manipulere folk, som ikke alene er frataget deres rettigheder, men også deres ejendom. Som pave Johannes Paul II sagde engang, er den forkvaklede idé om, at frihed er fuldstændig ubehæftet frihed og handlefrihed, stadig en trussel for demokratiet og de frie samfund. 
Vi er tilhængere af retfærdighed og sandhed, og derfor støtter vi oppositionens krav om, at de demokratiske principper og ytringsfriheden skal respekteres, og at truslerne og volden skal ophøre. Vi støtter også deres krav om, at de, der dræbte hr. Huseynov og hr. Djalilov - oppositionsmedlemmerne, der døde under uforklarlige omstændigheder - bliver straffet. 
Ryszard Czarnecki (NI ).
    -  Hr. formand, vil Aserbajdsjan følge i Georgiens, Ukraines og Kirgisistans fodspor? Hvis bare det kunne! Landets situation er bekymrende. For nylig døde en leder af den demokratiske opposition under mystiske omstændigheder efter en anden oppositionsleders død tidligere på året. Samtidig kan selv tragedier som denne og andre former for forfølgelse såsom fængslingen af 29 oppositionsaktivister i midten af maj ikke ændre historiens gang eller vende strømmen. Det vidste den store gruppe af 70.000 demonstranter sidste lørdag i Baku godt.
Kampen for demokrati i Aserbajdsjan er også en kamp for stabilitet, som der er et presserende behov for i landet. For at sige det lige ud er Aserbajdsjan et stort midtpunkt for olieproduktionen i Det Kaspiske Hav, især siden åbningen af rørledningen til 4 milliarder dollars mellem Baku, Tbilisi og Ceyhan i Tyrkiet, som vil mindske Vestens afhængighed af olie fra Mellemøsten. Rørledningens kapacitet er 1 million tønder olie pr. dag. 
For fem dage siden efter den seneste demonstration sagde lederen af oppositionspartiet Musavat, at Aserbajdsjan fortjente demokrati og gjorde hvad det kunne for at få det. Han talte sandt, og Europa-Parlamentet bør hjælpe med at sikre, at det sker. 
Ioannis Varvitsiotis (PPE-DE ).
   - Hr. formand, åbningen af olieledningen Baku-Tbilisi-Ceyhan indvarsler en ny tid for Aserbajdsjan. Imidlertid bør de nye økonomiske udfordringer følges op af en række reformer på politisk og socialt plan. Ellers vil landet opnå helt andre resultater end ønsket såsom endnu større arbejdsløshed og en bredere social kløft.
Aserbajdsjan bør udnytte denne udvikling positivt og fortsætte ad demokratiseringsvejen. I beslutningsforslaget opfordrer vi landets regering til at respektere de demokratiske værdier, herunder retten til andre holdninger, og indlede en åben dialog med oppositionen i overensstemmelse med de løfter, der er givet inden for OSCE og Europarådet. Der bør skabes en politisk atmosfære, som tilgodeser politisk pluralisme, så man sikrer, at valget i november bliver afholdt på demokratisk vis.
Vi fordømmer uforbeholdent mordet på journalisten Elmar Huseynov, forbuddet mod forsamlinger som det, der blev udstedt af Bakus borgmester den 21. maj, og tilfældene af krænkelser af domstolenes uafhængighed, og vi opfordrer landet til at sørge for dynamisk fremme af institutionelle, retlige og administrative reformer. Det bør gøres klart over for Aserbajdsjans nuværende regering, at EU uforbeholdent fordømmer enhver form for antidemokratisk adfærd.
Mine damer og herrer, jeg opfordrer Dem til at stemme for det beslutningsforslag, vi drøfter i dag, og jeg håber, at vores indlæg vil blive taget alvorligt i betragtning af Aserbajdsjans regering.
Luca Romagnoli (NI ).
   - Hr. formand, kære kolleger, hr. Laschet, i Aserbajdsjan er tre højrepartiers - tre nationalistpartiers - modstand blevet slået ned inden åbningen af Baku-Tbilisi-Ceyhan-olieledningen. Massearrestationerne har reelt uskadeliggjort den politiske opposition og de lokale menneskerettighedsorganisationer, som protesterer imod den tydelige valgsvindel.
Det er den sædvanlige historie om den amerikanske politibetjents globale kontrol med olieressourcerne. Hvor de amerikanske soldater ikke når ud - sådan som de gjorde i Irak - kommer USA's politiske lejesvende. Det er tilfældet i Colombia, Aserbajdsjan, Georgien, Kasakhstan, Turkmenistan og Madagascar. Denne operation begyndte lige efter Berlinmurens fald og Sovjetunionens opløsning. For at beskytte sine egne interesser giver USA millioner af dollars i form af våben og udsender militærrådgivere i hele Kaukasus.
Ved at fordømme azeri-styret fordømmer EU reelt USA's udnyttelsespolitik. Hvis vi skal forsvare menneskerettighederne og demokratiet, er vi nødt til at bekæmpe USA's politik og interesser. 
Neelie Kroes,
    Hr. formand, Kommissionen har samme bekymringer som Europa-Parlamentet og det internationale samfund over menneskerettighederne og demokratiseringen i Aserbajdsjan. Vi følger begivenhederne i landet meget nøje, især med hensyn til de grundlæggende friheder, medierne og retten til ytrings- og forsamlingsfrihed. Vi følger også nøje forberedelserne til parlamentsvalget i november 2005 og opfordrer de aserbajdsjanske myndigheder til at sikre, at de afholdes i fuld overensstemmelse med OSCE's forpligtelser og andre internationale standarder for demokratiske valg. 
Nogle medlemmer har spurgt, om vi skal sende en gruppe observatører til det kommende parlamentsvalg i Aserbajdsjan. I tråd med normal praksis i OSCE-området vil der ikke blive sendt en EU-valgobservationsmission til valget i Aserbajdsjan. I stedet ydes der støtte til OSCE/ODIHR's valgobservationsmission, som skal sendes af sted. I overensstemmelse med de seneste tiltag og i forbindelse med valget i Ukraine, Moldova og Kirgisistan vil Kommissionen også overveje, om der kan ydes finansiel støtte til OSCE/ODIHR-fonden for at udvide valgobservationsmissionen, så der kan deltage flere observatører fra Central-, Øst- og Sydøsteuropa samt det tidligere Sovjetunionen. 
Alle disse spørgsmål og aktiviteter skal ses på baggrund af Aserbajdsjans inddragelse i den europæiske naboskabspolitik, som Rådet besluttede i juni 2004. På møderne med de aserbajdsjanske myndigheder har Kommissionen altid understreget, at den europæiske naboskabspolitik forudsætter fælles grundlæggende værdier såsom demokrati, respekt for menneskerettighederne og afholdelse af ægte demokratiske valg.
Som De ved, besluttede Rådet (almindelige anliggender og eksterne forbindelser) den 25. april 2005 sig for at give Aserbajdsjan mulighed for at udvikle en handlingsplan vedrørende den europæiske naboskabspolitik med EU, og jeg håber, at den er færdig inden årets udgang. Menneskerettigheder, grundlæggende friheder, ægte demokratiske valg og demokratisering bliver blandt de vigtigste prioriteter i dette dokument, der vil fungere som overordnede retningslinjer for de fremtidige relationer mellem Aserbajdsjan og EU.
Desuden hjælper Kommissionen Aserbajdsjan med de institutionelle, retlige og administrative reformer gennem Tacis-programmet. Alle disse punkter udgør en ud af de to vigtigste prioriteter for de nationale handlingsprogrammer for 2004-2005 i henhold til Tacis.
Sidst, men ikke mindst yder Kommissionen også økonomisk støtte gennem det europæiske initiativ for demokrati og menneskerettigheder. Fem regionale projekter støttes i øjeblikket i det sydlige Kaukasus med en samlet værdi på over 5 millioner euro. Kommissionen vil fortsat bruge alle de midler, den har til rådighed, til at stræbe efter en effektiv beskyttelse af menneskerettighederne i Aserbajdsjan og at sikre sig, at landets demokratisering forløber gnidningsfrit i den nærmeste fremtid. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted om et øjeblik. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er afstemningen.

Zita Pleštinská (PPE-DE ),
    Grunden til, at jeg stemte for Öry-betænkningen, er det aktuelle emne om social integration i de 10 nye medlemsstater. Ordføreren har detaljeret beskrevet de grundlæggende udfordringer, som de nye medlemsstater står over for, med at bekæmpe fattigdom og social udelukkelse. Det var især parlamentsmedlemmerne fra de nye medlemsstater, som fremsatte argumenter, der belyste emnets alvor under forhandlingen. Deres indlæg koncentrerede sig om fattigdom, som også omfatter børns sociale integration, eller med andre ord har en betydning for den nye generations udsigter. Som eksempel viser statistik i mit land, Slovakiet, at hele 21 % af borgerne lever under fattigdomsgrænsen, hovedsagelig i landets mindre udviklede regioner. Betænkningen skaber basis for at håndtere EU's enorme udfordring med at nå de ambitiøse Lissabon-målsætninger med beskæftigelsesvækst, social samhørighed og bæredygtig udvikling. EU's fremskridt afhænger af fremgangsmåden i forbindelsen med de grundlæggende rettigheder for de EU-borgere, der er mest udsatte, og som især bor i de 10 nye medlemsstater. Denne fremgangsmåde bør rette sig efter social integration og kampen mod alle former for forskelsbehandling. 

Hélène Goudin og Nils Lundgren (IND/DEM ),
    Den ene betænkning omhandler beskæftigelsen og produktivitetens indvirkning på økonomisk vækst, og den anden omhandler den sociale integration i de nye medlemsstater.
Begge betænkninger indeholder generelle anbefalinger af, hvordan EU's medlemslande skal varetage deres økonomiske politik. Selv om vi kan støtte flere af forslagene, så er det ikke EU's opgave at udstikke retningslinjer for denne politik. Landene bør på egen hånd, gennem institutionel konkurrence, finde anvendelige løsninger på, hvordan den økonomiske politik skal udformes.
De lande, som indførte overgangsregler for arbejdskraftens frie bevægelighed for de 10 nye medlemslande, bør have ret til at bibeholde disse. Men det er en god idé at gennemgå reglerne, da problemet med fri indvandring for arbejdskraft fra de nye EU-lande er blevet overdrevet dramatisk.
Af ovennævnte årsager stemmer vi nej til begge betænkninger.
Formanden.
   - Jeg erklærer Europa-Parlamentets session for afbrudt.
