År 2000-computerproblemet
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0014/99) af Alan J. Donnelly for Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik om meddelelse fra Kommissionen til Rådet, Europa-Parlamentet, Det Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget om år 2000-computerproblemet (KOM(98)0102 - C4-0233/98).

Donnelly, Alan
Hr. formand, dette er et yderst vigtigt spørgsmål for erhvervslivet og borgerne i Den Europæiske Union. Individuelle borgere ejer mange produkter. De rejser med forskellige former for transport. De anvender offentlige tjenesteydelser. Og de vil alle blive berørt af det computerproblem, der er forbundet med år 2000. Mens store dele af offentligheden for nogle måneder siden mente, at dette kun var et problem for computervirksomheder, står det nu meget klart, at år 2000-computerproblemet vil berøre alle borgere i alle livets aspekter. Det vigtigste, Den Europæiske Union kan gøre i år, er at sikre, at alle samfundsgrupper og alle dele af erhvervslivet bliver fuldt ud delagtiggjort i år 2000-computerproblemets fulde implikationer.
Jeg er mindre bekymret for, hvorledes større multinationale virksomheder forbereder sig på at tackle dette problem. Det er ret klart, at man, hvis man er en større multinational virksomhed, har råd til og formentlig har eksperter, der har arbejdet med dette problem i flere år. Men vi ved, at der inden for Den Europæiske Union er ca. 18 millioner små virksomheder. Hvor mange af disse har mon fastslået, om de har potentielle problemer efter den 1. januar 2000 med de systemer, de kører med i den enkelte lille virksomhed?
I nogle lande - mit eget iberegnet - er der blevet udpeget adskillige tusinde eksperter til at rejse rundt og hjælpe de mindre virksomheder med at fastslå, om deres virksomhed vil blive berørt. Men over hele Unionen må vi som følge af den betydning, de små virksomheder spiller i EU, sikre os, at der lægges så meget pres som muligt på medlemsstaterne for at formå dem til at levere samme ekspertbistand i alle 15 lande. Jeg ville være kommissæren meget taknemmelig, hvis han kunne forklare os her til formiddag, om der findes et overvågningsprogram, der kan fastslå, om alle 15 medlemsstater leverer ekspertise til at hjælpe med at rådgive de små virksomheder i, hvordan år 2000-computerproblemet kan komme til at berøre dem.
Hvad angår sådanne offentlige forsyninger som elektricitet, gas, vand m.v., er det meget vigtigt, at man også her kan klare sine egne sager i relation til år 2000-computerproblemet. Det ville være katastrofalt for borgerne i Den Europæiske Union, hvis den offentlige sektor og de offentlige forsyningsselskaber som følge af utilstrækkelig forberedelse fandt, at de havde problemer efter den 1. januar 2000. Hvilke foranstaltninger er der ved at blive truffet på tværs af Den Europæiske Union for at imødegå problemet på en koordineret måde og sikre, at der bliver leveret ordentlig information til de offentlige forsyningsselskaber på dette område?
Hvad EU-lovgivningen angår, findes der et lovgivningsredskab til behandling af ansvar for mangelfulde tjenesteydelser, produktsikkerhed og anden lovgivning om ansvar. Men en ting, der ikke står klar for mig, er, om vi vil anvende disse produktansvarsdirektiver i forbindelse med eventuelle problemer, der måtte opstå i relation til år 2000-computerproblemet. I USA har man f.eks. overvejet at give afkald på ansvarslovgivningen, således at virksomheder ikke bliver berørt af, at deres produkter eller tjenesteydelser ikke fungerer. Vil europæiske borgere være i stand til at påkalde sig produktansvars- og tjenesteydelsesansvarslovgivningen i Den Europæiske Union, hvis varer eller tjenesteydelser ikke fungerer som følge af år 2000-computerproblemet? Det er et spørgsmål, som folk i Den Europæiske Union ønsker svar på. Kan de søge tilflugt i lovgivningen, hvis de finder, at de har problemer?
Der er endnu to punkter, jeg gerne vil komme ind på. Hvilke beredskabsplaner udarbejder medlemsstaterne, og hvilke kollektive initiativer finder der sted på tværs af Den Europæiske Union i tilfælde af - Gud forbyde det - et alvorligt problem i forbindelse med en større industri inden for EU? Hvilke foranstaltninger bliver der truffet af de civile myndigheder for at forberede sig på en potentiel katastrofe i den ene eller anden del af EU? Drøfter indenrigsministrene f.eks., om der er behov for en beredskabsplan for den 1. januar 2000? Nogle vil måske sige, at dette er en ulykkesprofet, der forsøger at male et meget sort billede, men kendsgerningen er, at vi ikke ved, om der venter potentielt meget katastrofale problemer rundt om hjørnet.
Og endelig hvad angår vores eksterne forbindelser. Omkring vores grænser har vi forbindelser til de østeuropæiske lande og de tidligere sovjetrepublikker. De har meget store atomkraftanlæg, som vi ved allerede befinder sig i en meget alvorlig nedslidt tilstand. Hvad gør Den Europæiske Union for at sikre disse atomkraftanlæg og andre større anlæg omkring vores grænser mod en potentiel katastrofe som følge af disse andre landes manglende beredskab? Dette er ikke kun et EU-problem. Det kan få meget alvorlige implikationer, og navnlig i meget følsomme sektorer såsom energisektoren, medmindre vi forbereder os ordentligt.
Dette er yderst vigtigt for os. Det er ikke kun computernørder, der bør bekymre sig over dette problem. Alle borgere bør erkende faren for deres eget udkomme og risiciene for vores sikkerhed. Kommissionen og Parlamentet må gøre det meget klart, at vi i løbet af hele dette år vil skubbe på for at skabe garanti for, at alle skridt, der kan tages, bliver taget for at sikre vores borgeres sikkerhed, sikre vores borgeres lovgivningsmæssige rettigheder og fremtidsudsigterne for vores erhvervsliv såvel som vores naboers sikkerhed på dette meget kritiske tidspunkt som følge af forandringerne i teknologien.

Hendrick
Hr. formand, jeg vil gerne indlede med at lykønske min gode ven og kollega, hr. Donnelly, med en fremragende betænkning, der behandler de fleste aspekter af de problemer, der er forbundet med år 2000-computerproblemet. Denne betænkning er ikke kommet for tidligt - rygterne om, at den ville være på dagsordenen for mødeperioden i december, er ubegrundede!
I mit eget land er der skøn, der siger, at år 2000-computerproblemet kunne komme til at koste op mod 2 % af BNP. I betragtning af, at væksten i mange lande skønnes at ville være på under 2 %, er dette en meget utilfredsstillende situation, og alt bør gøres for at forsøge at minimere problemets indvirkning og navnlig med hensyn til offentlige tjenesteydelser, virksomheder, transportsektoren, problemer i hjemmene og, som hr. Donnelly nævnte, truslen mod sikkerheden. Det mest foruroligende af alt er den nukleare sikkerhed, og vi ved, at der er problemer i Central- og Østeuropa og formentlig også andre steder.
Jeg vil gerne komme ind på tre områder, der giver anledning til bekymring. Det er borgernes bevidstgørelse, ansvar i tilfælde af funktionssvigt og for det tredje det spørgsmål, vi har berørt, nemlig sikkerheden. Hvad borgernes bevidstgørelse angår, ved jeg, at der i hver enkelt medlemsstat er programmer, der har til formål at informere forbrugerne i særdeleshed, men også virksomhederne. Jeg vil opfordre Kommissionen til at gøre brug af de europæiske informationscentre til at sprede oplysninger for at sikre, at offentligheden og virksomhederne kender til deres ansvar og de risici, der er forbundet med ikke at forberede sig på år 2000. Virksomhedernes bevidstgørelse er et problem af de årsager, jeg har skitseret, og dets indvirkninger på den økonomiske præstation. Den vente-og-se-holdning, som nogle virksomheder lægger for dagen, er utilfredsstillende. Situationen kan gå hen og blive meget alvorligere, end de på nogen måde kan forestille sig.
Forbrugerne bør beskyttes i henseende til ansvar for funktionssvigt. Den nuværende situation, hvor man skelner mellem uundgåeligt eller uforudseligt svigt, er utilstrækkelig. Mange forsikringsselskaber forsøger at løbe fra deres ansvar. Forbrugerne bør forsikres på det grundlag, at det er rimeligt for forbrugeren at forvente erstatning under hensyntagen til et bestemt produkts alder.
Og endelig vil jeg gerne komme ind på sikkerheden. Her er den nukleare industri helt klart et område, der giver anledning til bekymring - og hr. Donnelly kom ind på dette. Transport er et andet. Alt bør gøres for at indbygge sikkerhedsanordninger, hvor der måtte være tvivl om, hvorvidt udstyr fungerer efter hensigten efter år 2000.
Jeg anbefaler denne betænkning for Parlamentet og lykønsker atter hr. Donnelly med den.

van Velzen, W. G.
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, jeg vil først lykønske hr. Alan Donnelly med denne gode betænkning. Jeg mener, at han giver udmærkede svar på alle punkter vedrørende dette emne, som er interessante for EU. Det er ikke hans skyld, at betænkningen kommer meget sent, men det er en kendsgerning, som vi må leve med. Det ser ud til, at EU på dette punkt tøver med at tage sit ansvar på dette område. Jeg har endnu en gang følgende spørgsmål til kommissær Bangemann. Under et af møderne i EMAC sagde han, at år 2000-computerproblemet er ikke så vigtigt. Det vil i år 2000 vise sig, at det var et reklamefremstød fra især softwareproducenterne. Jeg vil spørge ham, hvor alvorligt han mener, at man skal tage fat på år 2000-computerproblemet i EU. Jeg nævner fire punkter.
Det første punkt er kædeproblematikken. Alle ved, at man ikke kun kan løse år 2000-computerproblemet på lokalt, regionalt eller nationalt plan, men at man også skal se det i europæisk sammenhæng. Det er klart, at alle disse ting hænger sammen. Jo bedre vi er i stand til at kortlægge og løse kædeproblematikken, desto bedre vil vi kunne tackle år 2000-problematikken. Jeg mener altså, at det ud fra markedsovervejelser med hensyn til det indre marked er vigtigt, at vi på det område og fra EU især retter opmærksomheden mod det, der sker med kædeproblematikken. Problemet på elektricitetsområdet er velkendt. Hvis man et eller andet sted i et land ikke er i stand til at løse problemet, har det store følger for andre lande i og uden for EU på grund af sammenkoblingen af elektricitetsnettet.
Det andet punkt drejer sig om ansvarsfordelingen. Det er klart, at man i flere medlemsstater allerede nu diskuterer, hvem der er ansvarlig for hvad, hvis år 2000-computerproblemet opstår. Nogle forsikringsselskaber har i modsætning til andre lagt penge til side. Jeg spørger kommissæren, om hvad han har tænkt sig at gøre ved dette problem i det indre marked? For hvis ansvaret er ordnet i en medlemsstat, men ikke i en anden, tænk på kædeproblematikken, hvad gør man så ved det? Jeg mener ikke, at EU på dette punkt kan indtage en passiv holdning.
Mit tredje punkt vedrører bevidstgørelse. Bevidstgørelse om år 2000-computerproblemet betyder på den ene side, at der skal laves planer, især at der skal testes, og for det tredje at man viser offentligheden, hvad man gør, og hvilken virkning det har. Jeg tror, at jo mere vi gør det klart for borgerne, at vi har tingene under kontrol, men især at vi arbejder på det, og at problemet kan løses, jo mere vil borgernes tillid vokse. Jeg mener, at det er meget vigtigt.
Det sidste punkt omfatter den nukleare sektor, som vi ikke har noget greb om. Jeg mener, at det er meget vigtigt, at den får mere opmærksomhed, fordi den kan forstærke borgernes angstfornemmelser. Jeg anmoder kommissæren om sammen med sine kolleger at gøre det klart, hvad det er, vi gør i Mellem- og Østeuropa. Hvad vi gør med hensyn til Rusland, fordi der naturligvis er stor usikkerhed på dette punkt. Også her skal der gives klar besked til borgerne.
Til sidst, hr. formand, har jeg et spørgsmål til Dem. Hvordan klarer Europa-Parlamentet år 2000- computerproblemet? Måske kan De umiddelbart svare på, hvad Parlamentet gør. Jeg er spændt på Deres svar.

Boogerd-Quaak
Hr. formand, jeg vil også gerne ønske hr. Donnelly tillykke med hans gode betænkning. Jeg vil trække et punkt frem, som også er blevet behandlet af de forrige talere. Den 1. januar 2000 tror mange computere, at tiden går tilbage, medmindre de er programmeret til at klare år 2000-computerproblemet. Men der er i den forbindelse store risici for økonomiske, økologiske og humanitære skader. Især situationen i Rusland og de østeuropæiske lande bekymrer mig. På grund af den økonomiske krise i disse lande er løsningen af år 2000-computerproblemet, som i forvejen ikke havde stor prioritet, næsten gået i stå. Nu ved jeg godt, at man der siger, at nogle computere ikke har de samme problemer, som man har i de vestlige lande, men det har man ingen sikkerhed for. For en sikkerheds skyld besøgte jeg for nylig mit lands eneste atomkraftværk. Der fandt jeg ud af, at man allerede i et år har været i gang med at sikre værket mod år 2000-computerproblemet. Jeg forelagde her problemet om situationen i de østeuropæiske lande, som man allerede kendte, men man var ikke helt rolig med hensyn til det, der foregår. Jeg takker derfor hr. Donnelly for, at han har overtaget mit ændringsforslag vedrørende dette emne.
Hr. van Velzen har behandlet spørgsmålet om ansvaret, og jeg vil i den forbindelse pege på, at alle forsikringspolicer udelukker kalamiteter i forbindelse med atomkraft eller andre nukleare uheld. Det giver yderligere grund til at være opmærksom på dette problem.
Jeg mener stadigvæk, at EU skal tage føringen og finde en løsning sammen med Østeuropa og Rusland. Det er på høje tid, at vi vedkender os vores ansvar. Jeg mener derfor også, at opmærksomheden skal rettes mod hjælpeprogrammerne. Flere undersøgelser viser, at dette er muligt med en relativ lille finansiel indsats. Således anslås de samlede udgifter til løsningen af det russiske år 2000-computerproblem til USD 100 millioner. Det betragter jeg som en fornuftig investering. Hvis man vil garantere borgerne i EU et sikkert årsskifte, skal man tage pengepungen op af lommen. Tiden går. Vi har ikke megen tid tilbage, og ansvaret ligger lige så meget i vest som i øst. Jeg anmoder derfor kommissær Bangemann om at sætte dette emne højt på dagsordenen, ikke kun på grund af den risiko, man løber, hvis man ikke er forsikret, men især på grund af den økologiske skade, hvis noget går så galt, at det ikke kan rettes op igen.

Kerr
Hr. formand, jeg vil gerne indlede med en tilståelse. Jeg lider udpræget af teknofobi, og det er helt klart grunden til, at min gruppe har valgt mig til at tale om dette komplekse emne. Jeg har læst hr. Donnellys fremragende betænkning og roser ham for dette arbejde. Der var en ting, der slog mig. Har han mon undersøgt, om det britiske Labour-partis computere i Millbank Tower er blevet programmeret til at tage hensyn til forandringen, således at alle medlemmer kan holde sig orienteret om budskaberne i år 2000, som de har kunnet i 1999?
Dette er helt klart et vigtigt spørgsmål. Et grundlæggende spørgsmål, der faldt mig ind, da jeg læste betænkningen, er, hvordan det kan være, at computer- og softwaredesignere har fået lov til at fremstille og programmere maskinerne på en sådan måde. Alle vidste, at år 2000 nærmede sig, men det har ikke syntes at falde dem ind at gøre noget ved denne ret så grundlæggende fejl under designprocessen. Og så er det, at følgende spørgsmål rejser sig: hvad med ansvarsspørgsmålet for skader, der måtte forekomme, hvis disse maskiner bryder sammen? Vil vi kunne lægge sag an mod hr. Gates for at få nogle af hans mange milliarder dollar i erstatning for hans ansvar i processen? Eller måske kunne vi nationalisere ham, som der var en amerikansk økonom, der foreslog for nylig.
Jeg har læst, at den britiske regering har gjort nogle seriøse forberedelser med henblik på dette, men jeg blev lettere foruroliget, da jeg forleden dag læste i aviserne, at den italienske regering - og jeg ønsker ikke at kritisere mine italienske venner - netop har nedsat en undersøgelsesgruppe - uden kontorer, budget og ressourcer - til at se på dette problem her blot ni måneder, før begivenheden indtræffer. Det forekommer mig at være lidt sent. Ja, og Parlamentet er også lidt sent på den med dens betænkning. Men jeg er sikker på, at kommissær Bangemann vil fortælle os, at Kommissionen er langt fremme med sin planlægning.
Må jeg til slut foreslå, at kommissær Kinnock tager ud på en flyrejse nytårsaften år 2000, og at kommissær Bangemann genopliver sine velkendte bedrifter på motorcykel med hr. Barton og kører igennem Bruxelles' trafiksystem bag på hr. Bartons motorcykel for at genskabe tilliden til Europa. Det ville forsikre Europas borgere om, at Kommissionen har fuld kontrol over situationen.

Blokland
Hr. formand, når computerne 1. januar næste år springer fra »99« til »00«, er der ingen, der ved, hvad konsekvenserne er. De kan være store. Men det kan også være, at år 2000-computerproblemet især eksisterer inde i hovedet på folk, indgivet af softwareproducenterne, der vil tjene på situationen.
År 2000-computerproblemet viser utvetydigt menneskets begrænsede viden og kunnen. For dem, der har fuld tillid til teknologien, må år 2000-computerproblemet være en skuffelse af første rang. Kun på grund af en dumhed som at glemme tallet »19« i årstallet opstår der en livstruende situation. Alt for ofte glemmer vi, at al teknologi stammer fra mennesket. Vi kan bilde os ind, at vi er mægtige og tale om »teknikkens triumf«, men samtidig er denne teknik en stor trussel.
Med rette peges der i beslutningens overvejelse C på de økonomiske overvejelser, som førte til en reducering af årstallet til to tal. Man har på en vis måde villet opnå et økonomisk resultat alt for hurtigt med den nye computerteknologi. Er det ikke grunden til mange aktuelle samfundsmæssige og kulturelle problemer? Vi er blevet afhængige af vores stræben efter profit og økonomisk nytte. Herfor skal alt vige, herunder det naturlige livsmiljø og menneskets eksistens.
Det er derfor meget beklageligt, at betænkningen af hr. Donnelly fortsætter den almindelige tankegang om, at menneskets fornuft kan løse alle problemer. Man skal naturligvis yde en indsats for at undgå eventuelle katastrofer. Men at tænke nærmere over de dybere liggende kulturelle og religiøse årsager er efter min mening også meget nødvendigt.

Paasilinna
Hr. formand, jeg tilslutter mig ligeledes gratulanterne. Det er beklageligt, at Donnelly ikke mere deltager så intenst i vores udvalgsarbejde, som jeg kunne ønske. Han er en god mand til disse opgaver. Det er mærkeligt, at dette computerproblem i forbindelse med år 2000 eksisterer. Det er jo et tegn på, hvor følsomme moderne samfund er for forstyrrelser. Når maskinerne ikke kan opfatte to nuller som værende år 2000, er vi i nød, nogle er helt i panik. De bedste medarbejdere har beskæftiget sig med ændringsarbejdet i årevis, og nu er der få måneder tilbage. Angrebet og truslen på vores idylliske miljø kommer altså ikke fra rummet eller fra Rusland, men fra de to nuller og maskinel misforståelse.
Kommissionen siger, at ansvaret for år 2000-computerproblemet ligger hos leverandører og forbrugere af edb-systemerne. Jeg spørger så Kommissionen, hvem der så har ansvaret i tilfældet Rusland? Jeg var i mandags i Rusland netop ved disse kernekraftværker, og jeg vil gerne spørge, hvilken sikkerhed har Kommissionen for, at Ruslands problem, som også ordføreren tog fat i, bliver hensigtsmæssigt administreret? Nedlægges kraftværkerne eller holdes de i gang, og hvad sker der med kernevåbensystemerne? Jeg spørger desuden, hvilke problemer opstår der på grund af forstyrrelser og direkte forbrydelser i den fase, hvor systemerne i hvert fald i visse tilfælde er kaotiske, og hvad har Kommissionen tænkt at gøre for at hindre den slags problemer? For det tredje er jeg tilfreds med ordførerens notits om, at vi skal sørge for forbrugerne og SMV-sektoren, som har de største vanskeligheder i sådanne situationer.

Ilaskivi
Hr. formand, der er kun godt 10 måneder til århundredeskiftet. Trods det er testning af computersystemer bagud på flere områder, hvis den over hovedet er påbegyndt alle steder. Desuden er der også mennesker, som intet aner om hele problematikken.
Europa-Parlamentet lægger helt rigtigt mærke til problemer, som år 2000 eventuelt forårsager eller til den såkaldte »00-problematik«. Det fremhæver dog primært samarbejdet med medlemsstaterne og den vestlige verden. Problemerne slutter alligevel ikke der. Det er bekendt og også allerede konstateret her, at navnlig i Rusland og i dets nærområder er der mangel på såvel åndelige som materielle ressourcer til løsning af problemet. Flytrafikken, specielt hvad angår den computerbaserede flyveledelse og flyvemaskiner, som er baseret på moderne computersystemer, har brug for opdateret edb, og kernekraftværker er ligeledes globale og fælles problemer. Hvis opdatering af disse mislykkes, vil det medføre alvorlige helbredsmæssige og lignende risici for borgere i hele verden.
Spørgsmålet er ikke politisk eller ideologisk. Grænser må ikke udgøre en hindring for håndtering af det. EU skal satse bredt på løsningen om nødvendigt ud over egne grænser uden at glemme egne humane standpunkter. Der skal hellere satses for tidligt end for sent, for en forsinkelse kan blive dyr. De rædselsbilleder, som såkaldte sciencefictionforfattere har malet med profetier om ragnarok, må ikke gå i opfyldelse. Ansvaret er verdensomfattende.

Lukas
Hr. formand, i det væsentlige kan jeg kun tilslutte mig den udmærkede betænkning af hr. Donnelly. Hans redegørelser i forbindelse med de små og mellemstore virksomheder i punkt D kræver dog en relativering. Det forholder sig langt fra sådan, at mindre virksomheder ikke har teknisk specialviden. Det er netop de små og mellemstore virksomheder, som inden for mange områder står for innovation og forskning. På grund af deres struktur og deres tekniske specialviden kan de reagere hurtigt på forestående softwareproblemer. Men på den anden side må det befrygtes, at de store virksomheders eller den offentlige administrations edb-problemer kan få alvorlige virkninger for de små og mellemstore virksomheder. Af ganske særlig betydning er imidlertid ordførerens redegørelser om den nukleare sektor i Østeuropa og Rusland. Dette område modtager omfattende finansiel støtte fra Den Europæiske Union. Men desværre kan der indtil nu ikke konstateres nogen væsentlig forbedring af sikkerheden i reaktoranlæggene.
Det er nu på tide at sørge for, at de eksisterende midler virkelig anvendes til at forbedre sikkerheden i kernereaktorerne. Da det sandsynligvis er urealistisk at håbe på, at der lukkes atomkraftværker allerede inden år 2000, må man i det mindste sørge for, at der ikke kan opstå uheld i forbindelse med år 2000-problemet. Det må prioriteres meget højt at udelukke enhver risiko for den europæiske befolkning, for Europas skatteborgere har nu engang stillet særdeles mange penge til rådighed for den nukleare sikkerhed i Østeuropa og Rusland.

Pinel
Hr. formand, for de fleste af vores medborgere er det emne, vi skal behandle i dag, nemlig år 2000-computerproblemet, yderst uklart. Kort fortalt drejer det sig typisk om det sandkorn, der kan få selv den mest sofistikerede mekanik til at gå i stå. Men vi skal gå mere i dybden. Jeg mener for mit vedkommende, at det er vores såkaldt moderne samfunds begrænsninger, der konkret kommer til udtryk. Det er et kortsigtet samfund; et samfund, der bygger på et løst grundlag, og et samfund, der ofte ikke kan se længere end til sin egen næsetip. For at få nogle latterlige ekstra byte inden for administrationssoftware har to generationer af edb-programmører med vilje ignoreret årtusindeskiftet. Selv i dag kender vi ikke en gang det nøjagtige omfang af denne letsindigheds konsekvenser.
At regere er at forudse, er der et ordsprog, der siger. Det er beviset på, at der ikke længere er nogen, som regerer i denne verden. Mitterrand, Fabius og Clinton har denne kamp til fælles. De er den generation, der foretrækker at føre politik for at tjene sig selv i stedet for at tjene folket. De er generationen af uansvarlige ledere, som bevidst lader befolkningen blivet forgiftet med smittet blod; som bygger atomkraftværker vel vidende, at de en dag springer i luften lige i hovedet på os; og som foretrækker at sende bombefly hen over uskyldige menneskemængder for at aflede opmærksomheden og få folk til at glemme deres seksuelle udskejelser.
Denne sag om en edb-fejl er slet ikke så ubetydelig, som det ser ud til. Den er bare et af symptomerne på denne ånd af moralsk forfald og en almindeligt udbredt ansvarsfralæggelse, hvor ingen længere står til regnskab over for nogen. Desværre vil denne sag sandsynligvis endnu en gang forhindre vores ledere i at tage denne nye lærestreg alvorligt, og det er en skam.

Bangemann
Hr. formand, det er ikke rigtigt, at Parlamentet diskuterer dette spørgsmål for sent, for vi har jo allerede drøftet det ved forskellige lejligheder i de foregående år, og Kommissionen har også altid kontinuerligt aflagt rapport om, hvad den har foretaget sig. Vi har beskæftiget os med problemet i mere end fire år og har forsøgt at gøre det, Kommissionen kan gøre. Jeg vil gerne takke Alan Donnelly for, at han i sin betænkning endnu en gang har understreget, hvad der er vores ansvar, og hvor man sikkert også i de næste måneder kan gøre en del.
Han er ikke nogen Kassandra, det vil jeg sige straks fra begyndelsen, for Kassandra fik altid ret i sine forudsigelser. Kassandras problem var, at alt, hvad hun sagde, altid var rigtigt. Det kan man ikke sige om Alan Donnelly. Jeg er overbevist om, at en del af den frygt, som også i denne debat endnu en gang kommer til udtryk, vil vise sig at være ubegrundet.
Først om det, Kommissionen har gjort. Det første problem var at gøre alle implicerede opmærksomme på, at de her stod over for et problem. Jeg tror, at dette i mellemtiden er opnået, også på grund af de noget overdrevne undergangsprofetier. Det gode ved sådanne panikmeldinger er jo altid, at selvom de er absolut overdrevne, bevirker de alligevel, at folk pludselig bliver opmærksomme. Alle disse rædselshistorier om fly, der falder ned fra himmelen, elforsyning, der svigter, at Labour-partiet ikke mere kan fastslå antallet af sine medlemmer, har naturligvis ført til, at folk er blevet så forskrækkede - især over den sidste omstændighed - at alle nu ved, at vi står over for et problem. Det er så det første, og det er i sig selv slet ikke så dårligt.
Kommissionen har bidraget ikke så lidt hertil. Vi har især også beskæftiget os med de små og mellemstore virksomheder. Vi har fra begyndelsen inddraget medlemslandene i vores overvejelser og naturligvis også internationale myndigheder som Atomenergikommissionen i Wien. Naturligvis skal man forsøge at placere de forskellige aktiviteter der, hvor de bedst kan gennemføres. Det vil sige, at Kommissionen ikke har forsøgt på at gøre alt selv, men derimod at udstyre de respektive ansvarlige med især den største sagkundskab og til dels også med finansielle midler. Vi har f.eks. forsynet atomenergimyndigheden med finansielle midler, for at den kan udføre sine aktiviteter i Østeuropa. Vi har altså forsøgt at mobilisere en hel række af organisationer og ansvarlige, især naturligvis også de umiddelbart berørte, nemlig den private industri.
Resultatet er ganske hæderligt. Det er rigtigt, at som altid har de små virksomheder de største problemer. De har ikke medarbejderne til det og hyppigt heller ikke tilstrækkelige finansielle midler, for der findes naturligvis efterhånden software, som kan afhjælpe en stor del af problemerne, men den er relativt dyr. Det vil sige, at der så her optræder et finansieringsproblem.
Vi har aktivt fulgt alle de områder, vi har opregnet i vores meddelelse. Vi har regelmæssige møder med medlemsstaterne, og på områderne finanser og telekommunikation, energi og transport har vi især også samarbejdet og samarbejder fortsat med de kompetente internationale organisationer. I øvrigt er opregningen af disse områder ikke tilfældig, for der findes her en forskel, som afhænger af den måde, computerne anvendes på. Har man f.eks. computere, som er indrettet til og henvist til periodicitet, det vil sige, at de følger tidsmæssige afsnit, vil et sådant problem snarere forekomme her end ved de computere, der ikke har noget at gøre med periodicitet, men slet og ret samler data. Da disse data jo ikke er bundet til bestemte tidsintervaller, kan dette problem, the millennium bug, overhovedet ikke få nogen virkning her. Dét må man altså også se på.
Alligevel forsøger vi sammen med alle implicerede parter at fastslå, hvad de skal gøre, hvad vi skal gøre, for at det er sikret, at infrastruktursektoren fungerer gnidningsløst. Kommissionen kunne, hvis man ville, påtage sig endnu mere, især ved spørgsmålet om den finansielle støtte. Men de beløb, der skal anvendes hos de enkelte private implicerede, er så store, at man ikke kan forestille sig, at offentlige budgetter skulle overtage dette. Vi har naturligvis gjort det, der skal gøres på den umiddelbare sikkerheds område. Men så er der også mange implicerede, som gør særdeles meget for deres egne midler og frem for alt også af egeninteresse. Jeg kan ikke forestille mig nogen lufthavn i verden, som arbejder med computersystemer, og som ikke efterhånden har en løsning på problemet. Det ville være fuldstændigt uhørt, hvis der fandtes luftfartsselskaber, som ikke i mellemtiden har truffet passende foranstaltninger for deres fly.
Hvad kan man yderligere gøre for at tilpasse lovgivningens bestemmelser, hvis det skulle være nødvendigt? Det er et interessant spørgsmål, for her kunne vi jo umiddelbart tage affære. Også det har vi undersøgt. Der eksisterer i vidtgående omfang retsregler, som også klarer et sådant problem, for i forhold til retlige kategorier er der jo ikke noget nyt. Den, der begår fejl ved leveringen af en genstand eller udførelsen af en tjenesteydelse, skal naturligvis stå til ansvar, hvis denne fejl er culpøs, eller hvis der foreligger et erstatningsansvar, som ikke beror på culpa. De virksomheder, som i stort omfang er henvist til underleverandører, og som arbejder med sådanne systemer, har også i mange tilfælde allerede sendt skrivelser til deres underleverandører, hvori de gør opmærksom på, at de vil gøre underleverandørerne ansvarlige, hvis der skulle opstå driftsforsyrrelser af en eller anden art i disse underleverancer. Det vil sige, at de selv har sørget for, at underleverandøren ved, at han handler i det mindste uagtsomt, hvis han ikke efterkommer denne opfordring.
Derfor mener vi ikke, at det ville være bedre at foreslå nye retsregler. Alan Donnelly har nævnt Good Samaritan Legislation , denne nye amerikanske lov, hvormed videregivelsen af informationer skal fremmes, idet erstatningsansvaret for erklæringer om år 2000-overensstemmelse begrænses. Det fører naturligvis ikke til, at folk beskæftiger sig med the millennium bug , absolut tværtimod, det er en dårlig ting. Det vil sige, at vi mener, at de eksisterende retsregler er tilstrækkelige, suppleret med de informationer, som underleverandøren får for at kunne håndtere problemet juridisk. Det vil naturligvis ikke fungere lige godt overalt. F.eks. er der jo også stillet spørgsmål om, hvorvidt Parlamentet vil fungere videre efter år 2000. Det er ikke et spørgsmål om juridisk ansvar, men et spørgsmål om politisk opportunisme, som Kommissionen ikke for øjeblikket vil udtale sig om.
Vi er endvidere blevet spurgt, hvad vi gør med hensyn til vores egne computersystemer. Det ville jo virkelig ikke være en særlig god reklame for Kommissionen, hvis vi ikke havde foretaget os noget selv, efter at vi nu i fem år har draget land og rige rundt og prædiket for alle, at de skal gøre noget. Derfor har vi naturligvis sikret, at vores egne systemer fungerer. Vi har iværksat et projekt for, at vores systemer er parate til år 2000, og dette projekt står kort foran sin afslutning. Når vi har gennemført testene, kan vi sige Dem, at i det mindste Kommissionen vil fungere efter år 2000, hvis det er en trøst for Parlamentet!

van Velzen, W. G.
Hr. formand, jeg spurgte Dem, om De måske var villig til at meddele Parlamentet, hvordan det forbereder sig på at løse år 2000-computerproblemet. Vi ved nu, hvad Kommissionen gør, men kan De fortælle medlemmerne, hvor langt Parlamentet er kommet?

Formanden
Jeg vil overbringe Deres anmodning til Parlamentets formand og bede ham om at sætte sig i forbindelse med Dem, når tiden er inde.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 11.00.

Sikkerhed, hygiejne og sundhedsbeskyttelse på arbejdspladsen
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0050/99) af Ojala for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender om 21. årsberetning fra Det Rådgivende Udvalg om Sikkerhed, Hygiejne og Sundhedsbeskyttelse på Arbejdspladsen - 1996 (KOM(97)0728 - C4-0189/98);
rapport om aktiviteterne i Det Stående Udvalg for Bedriftssikkerhed og Sundhedsforhold i Kulminer og anden Udvindingsvirksomhed - 1996 (KOM(97)0729 - C4-0190/98);
og midtvejsrapport om fællesskabsprogrammet for sikkerhed, hygiejne og sundhed på arbejdspladsen (1996-2000) (KOM(98)0511 - C4-0041/98).

Ojala
Hr. formand, jeg behandler først kort årsberetninger fra udvalgene om beskyttelse af arbejdstagere. Det Rådgivende Udvalg for Sikkerhed, Hygiejne og Sundhedsbeskyttelse på Arbejdspladsen og Det Stående Udvalg for Bedriftssikkerhed og Sundhedsforhold i Kulminer og anden Udvindingsindustri fungerer efter trepartsmodelprincippet, som jeg ønsker, at Fællesskabet i større omfang skal benytte sig af. Problemet for begge udvalg er manglende ressourcer. Når dette tages i betragtning, er det lykkedes for dem at udføre et godt stykke arbejde. Med hensyn til udvalgene skal mulighederne for at sikre dem et effektivt arbejde overvejes, f.eks. ved at omorganisere arbejdet og ved at forbedre udnyttelsen af deres ekspertise.
På områderne sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen udgøres den vigtigste del af arbejdet af lovgivningen og gennemførelsen af den. Der er sket betydelige fremskridt på dette område. Mens medlemsstaterne i 1996 havde omsat 74 % af direktiverne i deres lovgivning, er tallet nu steget til 95 %.Vedtagelsen af direktiverne i sig selv indebærer imidlertid ikke, at de fortolkes og anvendes korrekt, og at de konkret får betydning på arbejdspladserne. Dette er imidlertid det aspekt, som troværdigheden til Den Europæiske Unions foranstaltninger inden for beskyttelse af arbejdstagere hviler på, nemlig gennemførelsen. I betænkningen angives konkrete krav til et totalt forbud mod asbest, til en udvidelse af cancerdirektivet samt til fremme af direktiverne om fysiske faktorer, stilladser og mindsteforskrifter for transportområdet samt et forslag til beskyttelse af arbejdstagere med udendørsarbejde.
I midtvejsrapporten prioriterer Kommissionen fire målsætninger for 1998-2000: for det første at sikre en effektiv lovgivning, for det andet at forberede udvidelsen, for det tredje at styrke sammenkædningen af arbejdsmiljø og beskæftigelsesevne og for det fjerde at fokusere på nye risici for arbejdsvilkår i en tid med forandring. De er vigtige prioriteringer. Ud fra Kommissionens prioriteringer er det udvidelsen, som udgør den virkelige udfordring for foranstaltninger inden for beskyttelsen af arbejdstagere. Niveauet for beskyttelsen af arbejdstagere i ansøgerlandene er langt fra niveauet i de nuværende medlemsstater. Ansøgerlandene har brug for al mulig støtte for at nå op på Fællesskabets niveau.
Opretholdelse af arbejdsevnen hos ældre medarbejdere er ligeledes én af de større fremtidige udfordringer. I denne forbindelse har jeg ønsket at fortælle om det finske eksempel. Hos os udføres aktiviteterne for at opretholde arbejdsevnen af arbejdsgiver, arbejdstager og samarbejdsorganisationer i fællesskab. Gode erfaringer i Finland kan tages med blandt de gode fremgangsmåder, som præsenteres for andre medlemsstater. Dette har en væsentlig, positiv påvirkning på beskæftigelsen.
Vurderingen af risici for sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen bliver stadig for ofte udelukkende begrænset til fysiske, kemiske og biologiske risici. Alligevel udgør sygdomme i støtte- og bevægelsesorganerne samt psykosociale faktorer i dag de største trusler for arbejdstagernes sundhed. Af disse trusler er stress tidligere påpeget af vores udvalg. Jeg har også villet henlede opmærksomheden på vold, som er et voksende problem i servicesektoren.
Kommissionen konstaterer i sin midtvejsrapport, at den øgede beskæftigelse hos kvinder medfører specielle problemer for beskyttelsen af arbejdstagere. Jeg synes, at også på dette område bør der skiftes til kønsspecifikke statistikker. Med hensyn til beskyttelse af arbejdstagere indebærer arbejdsopgaverne, som er typiske for kvinder, deres helt egne risici, som skyldes mangel på selvbestemmelse, monotone bevægelsesmønstre og lignende.
Til sidst om ændringsforslagene vil jeg sige, at jeg er parat til at godkende alle andre end ændringsforslag 1. Jeg godkender ændringsforslag 2 som en tilføjelse til punkt 15 i betænkningen. Jeg kan ikke godkende ændringsforslag 1, fordi det vil reducere punkt 3 til blot at være en klage over, at kun en lille del af udvalgsmedlemmerne er kvinder, og dermed udelades det vigtige forbedringsforslag. Som begrundelse vil jeg desuden sige, at Udvalget om Kvinders Rettigheder i sin udtalelse har peget på det problem, at i de rådgivende udvalg er kvinder kun repræsenteret med 10 % på arbejdsgiversiden og 20 % på arbejdstagersiden, og opfordret til at øge antallet af kvinder. Det er muligt at realisere en mere jævn repræsentation af begge køn uden at skade parternes selvstændige ret til udnævnelse. Vi i de nordiske lande har gode eksempler på dette, og derfor anbefaler jeg, at ændringsforslag 1 forkastes.

Soltwedel-Schäfer
Hr. formand, angående udtalelsen om sikkerhed, hygiejne og sundhedsbeskyttelse på arbejdspladsen: Jeg vil gerne endnu en gang på vegne af Gruppen De Grønne i Europa-Parlamentet og på baggrund af synspunkterne i udtalelsen gentage, af cancerdirektivet har en ganske særlig betydning, og at vi kunne forestille os en mere energisk indsats, også fra Kommissionens side eller fra Rådets side, for at omsætte det til praktisk lovgivning. Asbest på arbejdspladsen spiller jo også endnu en gang en rolle i det ændringsforslag, jeg har fremsat. Jeg skal endnu en gang bede den forrige taler om at tydeliggøre dette. Jeg ved ikke, om det således bliver accepteret eller ej, det har jeg simpelthen ikke forstået.
Asbest angår ikke kun saneringen, angår ikke kun situationen nu, men naturligvis et sådant punkt som en bandlysning af asbest, det vil sige et forbud mod asbest på arbejdspladser, i boliger og i bygninger. Et yderligere væsentligt punkt som led i udvidelsen mod øst er beskyttelsen af arbejdstagerne. Det glæder mig derfor meget, at fru Bjerregaard på det miljøpolitiske område allerede har etableret mange kontakter og derudover har påbegyndt forhandlinger om udvidelsen mod øst og miljøforanstaltninger, og analogt hermed ville jeg også ønske, at der sker mere på området beskyttelse af arbejdstagerne, og at dette tydeligere inddrages i forarbejdet til udvidelsen mod øst.
Hvad angår det næste punkt, er det rigtigt - også her vil jeg henvise til den forrige taler og tilslutte mig det, hun sagde - at når beskyttelsen af sikkerhed, hygiejne og sundhed udvides, skal dette naturligvis i stadig højere grad også omfatte det psykiske område og ikke kun det fysiske område. Derfor er vilkårene på arbejdspladsen set ud fra det såkaldte voldsspørgsmål eller bestemmelsesspørgsmål eller ud fra de psykiske virkninger i langt højere grad blevet et centralt tema. I den forbindelse vil jeg gerne nævne en arbejdsplads, som i øget grad optræder inden for Den Europæiske Union, nemlig det såkaldte callcenter, det vil altså sige telefonarbejdspladser, som ofte mere ligner burhønseanlæg end arbejdspladser til mennesker. Det betyder, at mennesker, der arbejder på lavtlønsarbejdspladser, udsættes for en meget betydelig fysisk og psykisk belastning. Disse arbejdspladser er billige, der kommer flere og flere af dem, og netop på dette område bør der være en klar ændring og forbedring af direktiverne.

Skinner
Hr. formand, fru Ojala har gjort et meget effektivt stykke arbejde med at drive en meget vigtig betænkning igennem i udvalget. Jeg hylder hendes tålmodighed og forståelse i dette spørgsmål. Der er så mange mennesker, der hvert år dør eller bliver syge eller skadede, at vi er nødt til at gøre alt, hvad vi kan, for at sikre, at Den Europæiske Unions aktiviteter bliver fokuseret på en sådan måde, at en nedbringelse heraf bliver prioriteret.
Over hele Europa er der mange organer, der spiller en rolle, når det gælder om at beskytte borgernes liv. Tendenser og arbejdsmønstre fortæller os, at terrænet for dette arbejde er ved at ændre sig, og vi bør tilpasse nye strategier, nye teknikker og ny praksis for at tage højde for og komme indvirkningerne af denne forandring i forkøbet. Jeg kan derfor støtte både tilgangen og substansen i fru Ojalas betænkning, for den bevæger sig i den retning. Det bør vi hilse velkomment. En ting, jeg især anbefaler, er anerkendelsen af den type arbejde, som agenturer såsom Arbejdsmiljøagenturet i Bilbao udfører. Det vil glæde os alle, at små og mellemstore virksomheder, hvor nogle af de alvorligste ulykker har fundet sted, vil blive tildelt særlig opmærksomhed. Selvom Safe Action in Europe ikke længere eksisterer i egentlig forstand, er det stadig iblandt os åndeligt set. Det er lykkedes for agenturet i Bilbao at tilskynde til en effektiv spredning af bedste praksis.
I år, hvor sundhed og sikkerhed vil blive defineret ved arbejdstid, stilladsarbejde, kemiske agenser, kræftfremkaldende stoffer og især asbest - og jeg er glad for, at Gruppen De Grønne rejste sidstnævnte spørgsmål - bør Parlamentet være meget stolt over den rolle, det har spillet med at tilskynde til den forandring, som vil blive nødvendig for at indføre et forbud mod asbest. Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender har spillet en meget vigtig rolle med at sikre, at de videnskabelige beviser, som kan fremme dette forbud, er tilvejebragt, og vi kan inden valget til Europa-Parlamentet forvente at kunne fejre en stærk reduktion af de dødsfald, som forårsages heraf.
Men vi bør frem for alt fejre Parlamentets årvågenhed. Det er udelukkende på grund af denne årvågenhed, at vi er i stand til at fremme de bedste strategier, som vil føre til bedste praksis. Med dette for øje betragter jeg denne betænkning som en væsentlig del af det maskineri af god praksis og effektiv regulering, vi har inden for dette område. Ordføreren skal lykønskes for at have udarbejdet denne.

Pronk
Hr. formand, jeg takker også ordføreren for hendes betænkning. Jeg mener, at det er en god betænkning, som indeholder mange værdifulde ting, og som minder os om vigtigheden af sikkerhed og sundhed på arbejdspladsen. Det er det socialpolitiske emne, som der er lovgivet mest om. Det er også en del af det indre marked. Det glemmer man ofte. Hvis der er store forskelle med hensyn til lovgivningen om sikkerhed og sundhed, resulterer det øjeblikkeligt i konkurrenceforvridninger. Det er også én af grundene til, at der er så mange forskellige love på dette område.
Jeg mener, at problemet i den forløbne tid har været, at Kommissionen ikke har holdt tilstrækkeligt øje med, at lovgivningen gennemføres. Det er faktisk først det sidste halvandet år, at man virkelig har gjort noget ved det. Jeg mener, at det er en af hovedopgaverne. Jeg mener, at man skal skelne mellem to faser. For det første om retningslinjerne overtages, og for det andet om de gennemføres, med andre ord om der kontrolleres tilstrækkeligt. Det er også en vigtig del. Det er faktisk henvendt til Kommissionen.
Mit andet punkt drejer sig om Østeuropa. Jeg kan se, at hr. van den Broek er til stede. Det er måske godt at understrege det endnu en gang. Det er meget vigtigt, at man forstår, at denne retningslinje og alt, hvad der er knyttet hertil, er en del af acquis communautaire . Jeg har selv oplevet, at man i Østeuropa nogle gange har det indtryk, at det ikke er tilfældet, for man siger så, at man godt vil de andre ting, men det er altsammen sociale retningslinjer osv., og det er lidt vanskeligt. Den går selvfølgelig ikke. Det er en fast del af acquis communautaire , men for at anvende det i Østeuropa er det meget vigtigt at starte alle programmer, der drejer sig om at informere om både teknikken og lovgivningen på dette punkt. Jeg tror, at det er et meget vigtigt punkt.
Det tredje punkt omhandler udvalget. Fru Ojala er i et af sine ændringsforslag gået direkte til angreb på de sociale parters autonomi. De sociale parter spiller en stor rolle i dette udvalg, og hun vil båndlægge de sociale parters udnævnelsesret. Det er uacceptabelt. Derfor har vi indgivet et ændringsforslag. Jeg mener, at alle, der er tilhængere af, at de sociale parter selv bestemmer, hvem de vil udnævne, skal stemme for ændringsforslaget. Alle, der har en formynderisk holdning til de sociale parter, skal naturligvis stemme imod, hvilket de så må gøre inden for rammerne af den politisk korrekte tankegang, som til tider hersker i den anden side af salen, og rent ud sige: Vi skal nok bestemme, hvem de sociale parter skal udnævne. Men så har udvalget ikke langt igen, tror jeg, for så kan de sociale parter ikke længere sige, hvad de mener. Så tvinges de til at sige, hvad andre mener.
Det var de punkter, som jeg gerne ville understrege, og endnu en gang tak for betænkningen.

Boogerd-Quaak
Hr. formand, ligesom de andre talere mener jeg, at fru Ojala har lavet en god betænkning, og jeg vil derfor kun rette opmærksomheden mod et par punkter.
Jeg vil først understrege det, som hun sagde om asbest, en sag, som især fortjener mere opmærksomhed på europæisk plan. Endvidere vil jeg henlede opmærksomheden på et område, hvor den europæiske lovgivning stadigvæk ikke er optimal, nemlig en passende fremgangsmåde for det organiske psykosyndrom, også kaldet malersyndromet inden for EU. OPS angriber nervesystemet og kan give alvorlige hjerneskader. Sygdommen forårsages af erhvervsmæssig udsættelse for kemiske opløsningsmidler, såsom toluen og xylen, f.eks. hos malere og tæppelæggere.
Parlamentet vedtog sidste år den ændrede retningslinje om beskyttelse af arbejdstagerne mod kemiske stoffer, og heri er der nogle bestemmelser, som er meget vigtige for bekæmpelsen af OPS. Der foreslås i den ændrede retningslinje en obligatorisk udskiftningspligt, hvorved bestemte skadelige kemiske stoffer, herunder opløsningsmidler, skal erstattes af mindre skadelige stoffer. Udskiftning af produkter med et stort indhold af opløsningsmidler med produkter med et lille indhold er efter min mening et stærkt instrument for at få industrien til at forny sig. Nedsat konkurrenceevne anvendes således i øjeblikket som argument for ikke at anvende dyrere produkter med et lille indhold af opløsningsmidler.
Teknisk ligeværdige og mindre skadelige alternativer har allerede længe været på markedet - det har jeg peget på flere gange - og de er allerede obligatoriske i USA og de skandinaviske lande. Det er derfor vigtigt, at medlemsstaterne hurtigt indfører ændringerne i retningslinjen i den nationale lovgivning. I mit land har man allerede forrige år besluttet at indføre en udskiftningspligt for et stort antal kemiske stoffer fra år 2000. Jeg anmoder Kommissionen om at holde øje med, at også andre lande gør fremskridt.
Stimulering af brugen af reaktionsopløsningsmidler, hvor coatingen gennem en kemisk reaktion bliver en bestanddel af bindemidlet og derfor ikke indåndes, er også en mulig løsning. Jeg henviser her til en række vellykkede eksperimenter med opløsningsmidler, som udvindes af morgenfruer. Det bemærkes, at disse eksperimenter finansieres af EU og derfor kan udarbejdes nærmere.
Til sidst vil jeg gerne have svar af kommissæren på de spørgsmål, som jeg stillede for lang tid siden ved en særlig høring i Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender. Jeg vil gerne vide, hvorvidt Kommissionen gennemfører en nærmere undersøgelse af, hvilke stoffer der muligvis giver OPS. Derudover vil jeg gerne vide, om Kommissionen stadigvæk er villig til at skærpe anbefalingen fra 1990 i forbindelse med erstatning til mennesker, der har været udsat for kemiske stoffer. Domstolen har allerede tidligere udtalt, at medlemsstaterne skal tage hensyn til OPS og udarbejde erstatningsregler.

Ribeiro
Hr. formand, allerførst vil vi gerne ønske fru Ojala tillykke med hendes fremragende betænkning. Der er ikke små politiske spørgsmål og store politiske spørgsmål. Sikkerhed og hygiejne på arbejdspladsen kan være, jeg gentager, kan være, et vigtigt politisk spørgsmål, såfremt det ikke henvises eller begrænses til et rent teknisk spørgsmål, såfremt det ses i forhold til de samfundsmæssige relationer. Fru Ojalas betænkning gør det muligt for os at behandle spørgsmålet på denne måde, ligesom den - tillader vi os at erindre om - ligger i forlængelse af den aktivitet, som de finske kammerater i vores gruppe har udfoldet. I begrundelsen i udtalelsen fra Økonomiudvalget af fru Soltwedel-Schäfer understreges det meget relevant, at der i EU-landene hvert år er næsten 8.000 arbejdere, der mister livet på grund af arbejdsulykker, og 10 millioner, der kommer ud for arbejdsulykker eller bliver ramt af arbejdsbetingede sygdomme.
Denne situation må anskues med alvor og ansvarlighed. På baggrund af den 21. årsberetning fra Det Rådgivende Udvalg om Sikkerhed, Hygiejne og Sundhedsbeskyttelse på Arbejdspladsen sætter denne betænkning præcist fingeren på nogle af de ømme punkter. Vi for vores del havde gerne set, at opfølgningen og vurderingen af Det Rådgivende Udvalgs årsberetning havde lagt større vægt på at overveje og ajourføre direktiv 92/57 og dét uanset, at vi er enige i, at en transformering af direktiver ikke er nok i sig selv, eftersom de også skal omsættes til korrekt praktisk anvendelse. Vi mener imidlertid, at et af de slag, der skal udkæmpes, netop er kampen for, at fællesskabsretten transformeres til national ret for de direktiver, der anses for relevante, og at der sker kontrol af, at de finder anvendelse i praksis.
I relation til det omtalte direktiv har vi for vores del forsøgt at gøre det gennem spørgsmål, der desværre har været særdeles aktuelle, da de skyldes alvorlige ulykker på skibsværfter i Portugal i oktober 1994 og marts 1995, hvor regeringen først har transformeret direktivet i juli 1995. Men dette er ikke nok, og vi har f.eks. på baggrund af sagen om senebetændelser på Ford Electrónica Portuguesa i Setúbal vedholdende stillet spørgsmål til Kommissionen i november 1995 og januar 1997. Og det vil vi blive ved med!
Det drejer sig imidlertid ikke kun om en situation, der blot skal anskues. Det drejer sig om en udvikling, der skal imødegås, for en nøjere iagttagelse af dette spørgsmål viser, at de generelle betingelser, de forhold, som man arbejder under, sikkerhed, hygiejne og sundhedsbeskyttelse på arbejdspladsen ikke er inde i en positiv udvikling. Som fru Ojala så udmærket understreger det i sin betænknings punkt 25, har visse atypiske betingelser og underentrepriser bidraget til et øget antal arbejdsulykker, og hun insisterer på, at Kommissionen sørger for, at medlemsstaterne efterlever direktiverne og strengt kontrollerer, at de føres ud i livet.
Men der skal også insisteres på - eller der skal især insisteres på - at de generelle betingelser for en omlægning af arbejdet genovervejes i denne sammenhæng. Som Junker sagde det, da han var Luxembourgs formand for Rådet, medfører politikken med at svække og slække på arbejdsretlige forpligtelser flere arbejdsulykker, og utryghed er det arbejdsforhold, der udgør den alvorligste trussel mod arbejdernes helbred og sikkerhed. Det er i det, der udgør de samfundsmæssige relationers grundlag, at problemerne skal anskues.
I fortsættelse af grønbogen om arbejdets omlægning er en udtalelse ved at blive udarbejdet her i Parlamentet om en meddelelse fra Kommissionen. Der er tale om en vigtigt spørgsmål, men desværre kommer den betænkning, som jeg er ansvarlig for, ikke til behandling i salen, fordi der hverken er tid eller proceduremæssig mulighed. Jeg vil derfor gerne benytte denne lejlighed til at fremhæve, at omtalte betænkning omhandler spørgsmål af uomtvistelig og central betydning, da den drejer sig om arbejdsforhold, arbejdstid og arbejdsaftaler, og da den lægger særlig vægt på sikkerhed og sundhedsbeskyttelse på arbejdspladsen. Derfor vil jeg også gerne understrege det signifikante i, at vi i denne sal diskuterer detaljer om valuta og ikke kan finde tid eller en egnet procedure til, at disse spørgsmål kan diskuteres her, når det er så særdeles nødvendigt. Når det er så uomgængeligt nødvendigt og presserende!

Lataillade
Hr. formand, kære kolleger, i betænkningen fra vores kollega fru Ojala behandles to slags dokumenter ud fra en kritisk synsvinkel. Den ene slags er to aktivitetsrapporter - en fra Det Rådgivende Udvalg for Sikkerhed, Hygiejne og Sundhedsbeskyttelse på Arbejdspladsen og en fra Det Stående Udvalg for Bedriftssikkerhed og Sundhedsforhold i Kulminer og anden Udvindingsindustri - og den anden slags, som så afgjort er den mest interessante og også den mest politiske, er Kommissionens midtvejsrapport om fællesskabsprogrammet for sikkerhed, hygiejne og sundhed på arbejdspladsen. Min gruppe vil gerne allerede nu lykønske fru Ojala for denne betænkning, hvis kvaliteter vores gruppe værdsætter.
Med hensyn til de to første rapporter er vi helt enige i den kritik, som ordføreren fremsætter i forbindelse med, at der er en vis mangel på gennemsigtighed i Det Rådgivende Udvalgs oplysninger. Vi deler ligeledes den frygt, ordføreren giver udtryk for angående utilstrækkeligheden af de finansielle midler - der i øjeblikket bliver mindre - når det gælder de konkrete forslag, der tager sigte på at forbedre situationen på arbejdspladsen og udvekslingen af informationer, sådan som det fremgår af rapporten fra Det Stående Udvalg.
Midtvejsrapporten er mere politisk, eftersom den drejer sig om fællesskabsprogrammet over to perioder, nemlig 1996-1998 og 1998-2000. Hvad det første kapitel angår, er vi enige i ordførerens konstateringer om de fire områder for det glimrende arbejde, der udføres af Det Europæiske Arbejdsmiljøagentur i Bilbao; om den uberettigede reduktion af midlerne til Det Europæiske Institut til Forbedring af Leve- og Arbejdsvilkår i Dublin; om den beklagelige holdning i Rådet, som ikke vedtog Safe-programmet, der tager sigte på at fremme nogle konkrete projekter på sundheds- og sikkerhedsområdet; og endelig om den positive udvikling inden for lovgivningen, navnlig implementeringen i medlemsstaternes nationale lovgivninger.
Med hensyn til perioden 1998-2000 deler vi ligeledes den bekymring, ordføreren gav udtryk for, og som efter vores mening især vedrører to områder, nemlig en mere omhyggelig analyse af det moderne arbejdsmarked - da man i vores samfund kan konstatere en forandring i arbejdsforholdene, en vækst inden for servicesektoren, en stigning i antallet af kvinder i erhvervslivet, en aldring af arbejdsstyrken samt nogle nye former for tilrettelæggelse af arbejdet, som vi ikke vil komme nærmere ind på her - men også det, at der er opstået nogle nye risici. Det er sandt, at der er tale om fysiske, kemiske og biologiske risici, men der er ligeledes tale om risici, der skyldes knogle- og muskelsygdomme samt psykosociale faktorer. Det er allerede blevet sagt, så det vil jeg ikke komme ind på igen.
Denne betænkning er vigtig for os af tre årsager, nemlig den uundværlige sociale ordning for alle Unionens lande, arbejdsmarkedets økonomiske betydning, hvad angår arbejdet internt i Unionen samt over for udlandet, og endelig pligten til at tage et politisk ansvar. Vi skal derfor følge op på denne betænkning, og vores fælles ønsker skal føres ud i livet ved hjælp af nogle effektive forslag.
Jeg vil gerne gentage vores lykønskninger til fru Ojala, og jeg forsikrer hende for, at vores gruppe vil stemme ja til betænkningen.

Wolf
Hr. formand, først vil jeg også tilslutte mig lykønskningerne af fru Ojala, som her virkelig endnu en gang har demonstreret, hvordan et parlamentsmedlem fra venstrefløjen ved en ansvarlig indsats kan bidrage til kvaliteten af hele Parlamentets arbejde. Hvad drejer det sig om her? Det drejer sig om omvæltningerne inden for arbejdslivet. Arbejdslivet gennemgår for tiden en dybtgående forandring. De klassiske former for fabriksarbejde, samlebåndsarbejde og den sikring, der er forbundet hermed, er på tilbagetog. Vi må på det store europæiske indre marked sørge for, at de nye former for arbejdsorganisation ikke fører til forringelser og mere stress, til mere opløsning af et socialt og arbejdsretligt sikret arbejdsmiljø til fordel for handelsretlige synspunkter, og at de landvindinger på arbejdsmiljøområdet, som inden for de gamle strukturer først og fremmest er opnået på nationalt plan, reelt genfindes på europæisk plan under nye former, som er adækvate i forhold til situationen.
I den forbindelse har vi for det første mekanismerne interessernes ligevægt og kommunikation og for det andet fællesskabsprogrammet. Jeg mener, at det her er klart, at arbejdsmarkedets parters nomineringsret er en del af deres autonomi, men at det også er vores opgave at sørge for repræsentativitet og effektivitet. For så vidt mener jeg, at fru Ojala her har ret i modsætning til PPE.
For det andet mener jeg, hvad fællesskabsprogrammet angår, at der her allerede er nævnt nogle centrale punkter, nemlig asbest og psykisk belastning. Her har Parlamentet allerede gjort et betydeligt arbejde, men der skal gøres endnu mere arbejde her. Sammenfattende skal jeg sige, at vi må uddybe dette acquis communautaire . Vi må sørge for, at vi reelt er forberedt på udvidelsesprocessen mod øst og til dels mod syd, som vil knytte nye generationer af arbejdstagere til det indre marked, og hvor det bliver en central opgave at sikre arbejdsvilkår, der er fair, humane, og som beskytter sundheden for alle beskæftigede. Det er nemlig i sidste ende dét, vi diskuterer i dag. Humanisering af arbejdslivet, dét er den opgave, vi netop nu står over for i det store europæiske indre marked.

Maes
Hr. formand, jeg vil også for det første ønske fru Ojala tillykke. For det andet vil jeg behandle strukturerne. I betænkningen af fru Ojala kritiseres mangelen på kvinder i Det Rådgivende og Det Stående Udvalg. På den anden side har jeg lige hørt, at det skal vi ikke blande os i, for det virker formynderisk over for de sociale parter. Denne opfattelse protesterer jeg kraftigt imod, for det kan da ikke være rigtigt, at de sociale parter ikke har forståelse for, at kvinders tilstedeværelse på alle områder inden for det økonomiske liv betyder, at de også skal repræsenteres, hvor det drejer sig om beslutningstagning. Måske skal vi puffe lidt til de sociale parter, så de giver de kvinder, der er i stand til det, en chance for at sidde i disse organer.
Kritikken i dette dokument af de organer, som Kommissionen har oprettet, er meget voldsom. Det fastslås især, at der på enhver måde mangler gennemskuelighed med hensyn til indholdet og resultaterne af det rådgivende udvalgs arbejde, bl.a. hvor det drejer sig om de mange nyoprettede arbejdsgrupper. Otte i 1996. Jeg vil gerne henlede ikke kun Parlamentets, men også Kommissionens og de af Kommissionen oprettede organers opmærksomhed på den kritik, der kommer fra Udvalget om Kvinders Rettigheder, om at man i betænkningerne ikke tager tilstrækkeligt hensyn til de typiske kønsvirkninger. Kønsspørgsmål, og jeg citerer: »må ikke indskrænkes til graviditet og amning, men skal omfatte alle aspekter vedrørende sundhed, sikkerhed og virkningerne heraf«. Jeg vil vove at påstå, at mænd også har typiske lidelser, der har noget at gøre med arbejdsforholdene, og vi anmoder om mere opmærksomhed herfor. Det drejer sig ikke kun om forplantning.
Flere af de ærede medlemmer har med rette peget på de psykiske aspekter, som i stigende grad lægger pres på arbejdstagerne. Jeg henviser til busstrejken i går her i byen om buschaufførernes protest mod usikkerheden på deres arbejdsplads, hvor der med jævne mellemrum finder overfald sted. Jeg henviser til en række forhold, som gør det stadigt vanskeligere for lærerne i mange medlemsstater. Jeg peger på, at sygeplejersker efter nogle år næsten alle viser tegn på rygskader og lignende.
Jeg understreger et andet aspekt - som også andre talere har gjort opmærksom på - nemlig fjernelsen af asbest. Kommissionen har naturligvis stillet sig selv i et godt lys ved at påtage sig udgifterne for at få fjernet asbesten i Berlaymont-bygningen. Men har Kommissionen aldrig undersøgt, på hvilken uansvarlig måde arbejderne skulle fjerne denne asbest, og hvordan asbestaffaldet fra bygningen blev bortskaffet gennem Bruxelles' gader? Det burde De have undersøgt på stedet i stedet for at sidde og rode i papirer og være tilfreds med, at det hele ser udmærket ud på papiret. Jeg vil også pege på, at de offentlige forvaltninger i stigende grad bliver opmærksomme på asbestproblemet, men i den samme by, hvor et lille museum skal fjerne asbest i loftet, produceres der stadigvæk asbest, og det skal Kommissionen gøre noget ved.

Bonde
Hr. formand, JuniBevægelsen kan støtte fru Ojalas betænkning, for den indeholder jo alle gode ønsker for vores arbejdsmiljø, sikkerhed og sundhed på arbejdet. Men den tager ikke fat på det væsentlige, nemlig de tilfælde hvor EU's totalharmoniseringer kommer i konflikt med medlemslandenes ønsker om at have bedre regler end dem, man vedtager i Fællesskabet. Når EU vedtager de rene bestemmelser om miljø og arbejdsmiljø, så sker det som minimumsbestemmelser, hvor vi alle har ret til at gå længere. Dem støtter vi altid i JuniBevægelsen. Men problemerne opstår, når reglerne i stedet vedtages efter bestemmelserne om det indre marked, for så kan en flertalsbeslutning i en hemmelig komité eller et lukket ministerrådsmøde sætte Folketinget i skammekrogen og afskaffe en lov, selv om den er enstemmigt vedtaget i Folketinget. Tag kræftlisten for eksempel. I dag må danske arbejdere virke med stoffer, som både Verdenssundhedsorganisationen og de danske myndigheder anser for at være kræftfremkaldende, fordi Kommissionen ikke vil stille et forslag, og fordi der ikke kan skaffes 62 af 87 stemmer i EU til at forbyde dem. For kreosot har Danmark anvendt miljøgarantien og forbudt stoffet, fordi det kan give kræft, men i EU er det i dag forbudt at forbyde stoffet, og Kommissionen har endnu ikke godkendt den danske anvendelse af miljøgarantien. Når Amsterdam-traktaten træder i kraft, kan vi vel forvente, at der kommer et brev fra Kommissionen om, at vi nu skal forbyde det danske forbud mod kreosot, fordi Amsterdam-traktaten ikke tillader lande at gå videre end flertallet, når begrundelsen er menneskers sundhed. Fri bevægelighed for kræftfremkaldende stoffer kommer før befolkningens sundhed! Må jeg ikke opfordre kommissæren til - som afslutning på denne debat - i stedet at meddele, at man agter at foreslå kreosot forbudt i hele EU.

Amadeo
Hr. formand, det moderne arbejdsmarked har brug for nogle særlige kontroller, hvor man tilpasser sikkerheds- og beskyttelsesstandarderne til udfordringerne i et samfund, der for længe siden har forladt de såkaldte postindustrielle niveauer.
Når vi taler om sikkerhed på arbejdspladsen, tænker vi automatisk på de strukturer, vi har i dag. Min første bemærkning drejer sig om asbest, om brugen heraf og om alle dets anvendelsesmuligheder, kendte som ukendte, eller som der ikke tages højde for i det fællesskabsdirektiv, der ikke er specielt håndfast. Det lægger man mærke til med det samme, og det skal vi derfor være særligt opmærksomme på.
Min anden bemærkning er, at arbejdsmarkedet - på grund af dets behov for at tilpasse sig kravene i et samfund under udvikling - har nogle problemer, der har ført til nye psykoser og nye egentlige arbejdssygdomme, som stadig er ved at blive undersøgt, men som der frem for alt bør fastsættes regler for. Jeg tænker her på det stadig stigende antal tilfælde af stress på arbejdspladsen og på den belastning, der skyldes stillesiddende og monotont arbejde, men også på årsager, der ikke hænger direkte sammen med arbejdet, såsom vold og den forkastelige sexchikane.
Strukturelt set har vi naturligvis behov for at få et europæisk agentur, og vi håber i den forbindelse, at det allerede eksisterende agentur i Bilbao reelt bliver funktionsdygtigt. Vi har dog ikke mindst brug for en hurtig vedtagelse af den anden fase af særprogrammet Safe.
Gør man status over den aktuelle implementering af direktiverne i de forskellige lovgivninger i Fællesskabet, ser det meget lyst ud, når man tænker på, at vi er gået fra 70 % i 1996 til 96 % sidste år. Selvfølgelig er der stadig meget, der skal gøres, men vi lykønsker ordføreren og håber - eller rettere tror - at vi er på rette vej.

Blak
Hr. formand, jeg blev utrolig glad, da jeg så, at min gode ven, Jens-Peter Bonde fra JuniBevægelsen, endelig ville gå ind i denne debat. Jeg tænkte, at nu skal vi opleve noget konstruktivt og positivt. Men det blev en af de sædvanlige propagandistiske taler, hvor flueerotikken havde klart overtag.
Denne betænkning er et godt og et vigtigt initiativ. Det er vigtigt, at EU og Europa-Parlamentet fører en aktiv og progressiv politik på dette område. EU skal være en løftestang for bedre sikkerhed og sundhed på arbejdspladserne i Fællesskabet. Arbejdsskader og -ulykker koster hvert år milliarder af euroer, men først og fremmest er der tale om personlige tragedier og omkostninger. Ofte er det for sent, når skaden først er sket. Derfor er det så vigtigt, at vi sikrer tilstrækkeligt med ressourcer til forskning og forebyggelse. Det er ikke bare en god investering økonomisk set. Det er en investering, hvis udbytte ikke kan gøres op i penge.
Jeg er glad for, at Parlamentet i denne betænkning opfordrer Kommissionen til for alvor at gøre noget ved asbestproblemet. Det er på tide, at asbest bliver fuldstændig forbudt. Mange arbejdere har gennem tiderne været udsat for dette farlige stof med katastrofale konsekvenser til følge. Eftervirkninger er noget, man skal leve med resten af sit liv, og ofte udvikler man kræft - en sygdom, som vi alle ved kan være dødelig og smertefuld. Derfor skal vi kræve et totalt forbud.
Til sidst vil jeg gerne fremhæve, at det er vigtigt, at EU hele tiden er på forkant med udviklingen. Vi skal ikke bare sidde med hænderne i skødet og vente på, at nye ulykker dukker op. Vi skal gå aktivt ind og presse medlemsstaterne, så der bliver handlet, inden skaden er sket. Vi skal sætte fokus på nye former for arbejdsskader. Det kan være skader på muskel- og skeletdele. For eksempel er der mange, der arbejder på kontor, som får såkaldte »museskader«, fordi de bruger en computer hele dagen. Også det psykiske arbejdsmiljø er et problem, som alt for længe ikke er blevet taget alvorligt. Derudover skal vi selvfølgelig kæmpe for, at grænseværdier for farlige stoffer bliver sat ned. Borgerne i EU kan med rette forvente og kræve, at Europa-Parlamentet til stadighed kontrollerer og udvikler en sikker og sund arbejdsmarkedspolitik.

van den Broek
Hr. formand, jeg vil først overbringe kommissær Flynns beklagelse af, at han desværre ikke kan være til stede i dag, men denne sag om sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen er for ham et meget vigtigt emne. Jeg vil derfor med assistance af hans udmærkede tjenester gøre mit bedste for at afløse ham i dag.
Jeg vil især udtrykke min respekt for udvalgets arbejde generelt, men ikke mindst for det gode arbejde som ordføreren for udvalget, fru Ojala, har udført. For hendes betænkning indeholder mange ting, som Kommissionen vil tage med i sine overvejelser. Vi er enige i den grundlæggende betydning af at fremme sundheden og sikkerheden på arbejdspladserne i Unionen. På EU-plan er der allerede opnået meget, og på det grundlag skal vi nu bygge videre på fremtiden.
Kommissionen har samlet sine prioriteter for fremtidige handlinger i fire kapitler. Den første prioritet sigter mod at gøre EU-lovgivningen om sundhed og sikkerhed mere målrettet. Medlemsstaterne har i den forbindelse ydet en stor indsats, så 95 % af de fælles instrumenter nu er blevet overtaget. Nu skal opmærksomheden rettes mod den konkrete gennemførelse og effektiviteten af den nationale lovgivning. Eksisterende retningslinjer skal hele tiden evalueres og om nødvendigt moderniseres og rationaliseres. Kommissionen kender Parlamentets konstruktive forslag om den bedste måde at gøre lovgivningen så målrettet som muligt på. Det endelige mål skal være forebyggelse og nedsættelse af antallet af arbejdsulykker. Kommissionen støtter fuldt ud medlemsstaternes initiativer om at skabe den nødvendige sikkerhedskultur blandt arbejdsgivere og arbejdstagere. Agenturet i Bilbao og stiftelsen i Dublin spiller som informationsformidlere en vigtig rolle i denne politik. Forbedring af informationen til SMV'erne er naturligvis meget vigtig.
Den anden prioritet er forberedelserne af udvidelsen af EU. Også med hensyn til sundheden og sikkerheden på arbejdspladsen kræves der af ansøgerlandene en stor indsats for at nå op på Unionens beskyttelsesniveau. Kommissionen evaluerer, hvorvidt ansøgerlandene opfylder acquis communautaire . Resultaterne af denne evaluering gør os i stand til at afgøre, hvilken hjælp der er nødvendig fra vores side. Der er behov for uddannelse, information og teknisk viden, som det også fremgår af udkastet til beslutning og det er ikke i nogens interesse, at dårlige arbejdsforhold bruges som konkurrencemiddel på det indre marked. Dette er også svar på en bemærkning af hr. Pronk.
Den tredje prioritet er styrkelse af indsætbarheden. Stigningen i den vedvarende beskæftigelse og fremme af indsætbarheden er to af de vigtigste elementer i den europæiske beskæftigelsesstrategi. Foranstaltninger til forbedring af sundheden og sikkerheden på arbejdspladsen er et vigtigt bidrag i disse bestræbelser. Vi ved, at forebyggelse af ulykker er meget vigtig for de individuelle arbejdstagere og deres familier. Men den økonomiske betydning undervurderes ofte. Færre ulykker betyder mere arbejde, bedre konkurrenceevne og lavere udgifter til social sikkerhed. Dette forstås åbenbart ikke tilstrækkeligt af dem, der laver politikken, og det kommer derfor ikke til sin ret ved den politiske beslutningstagning.
Den fjerde prioritet er den interesse, der er for nye risici. Arbejdsmarkedet er i fuld udvikling, hvilket også er blevet bemærket af flere af de ærede medlemmer i dag. Omdannelsen af økonomien til en tjenesteøkonomi, den stadige stigning i antallet af kvinder på arbejdsmarkedet, arbejdskraften, der bliver stadigt ældre, anvendelsen af nye teknologier og også nye former for organisation af arbejdet har altsammen følger for sikkerheden. Kommissionen vil lægge mere vægt på at fastslå virkningerne af disse forandringer og sørge for, at disse spørgsmål tages med i den fremtidige sundheds- og sikkerhedspolitik. Fru Ojalas analyse er også i den forbindelse nyttig.
De understreger i Deres betænkning med rette, at ikrafttrædelsen af Amsterdam-traktaten vil forstærke Parlamentets og de sociale parters rolle. Kommissionen er allerede i gang med udarbejdelsen af de nødvendige foranstaltninger. Kommissionen mener, at Det Stående Udvalg for Sikkerhed, Hygiejne og Sundhedsbeskyttelse på Arbejdspladsen er det rette sted for en dialog om sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen. Kommissionen vil forstærke dette udvalg ved at lægge det sammen med Det Stående Udvalg for Bedriftssikkerhed og Sundhedsforhold i Kulminer og anden Udvindingsindustri.
Der blev stillet en række spørgsmål, og bl.a. af den grund vil jeg gerne bemærke, at Parlamentets beslutning endnu en gang understreger betydningen af forskning på dette område. Kommissionen er helt enig og peger også på, at dette område skal have den nødvendige opmærksomhed i det femte rammeprogram om forskning og udvikling, og at der fra dette forskningsprogram skal gives støtte til de fælles aktiviteter på dette område.
Især fru Boogerd har omtalt nye sygdomme, herunder det organiske psykosyndrom, som følge af brugen af bestemte kemikalier. Dette emne får megen opmærksomhed i det femte rammeprogram, som f.eks. også omfatter forebyggelse eller bekæmpelse af følgerne af stress.
Jeg vil til spørgsmålet om en eventuel erstatning sige, at det er bedre at drøfte dette, når vi har fået mere viden om denne problematik gennem den netop nævnte forskning.
Til sidst, forbuddet mod asbest er nævnt flere gange og af forskellige talere. Det er korrekt, at nogle former for asbest endnu ikke er forbudt. Det er også et emne, som stadigvæk undersøges af GD III, som kommissær Bangemann er ansvarlig for, og som Parlamentet vil blive informeret nærmere om, når der kommer flere resultater fra undersøgelsen. Det har altså Kommissionens opmærksomhed.
Jeg afslutter hermed og takker endnu en gang Parlamentet for de mange værdifulde forslag. De vil lede os på rette vej og være nyttige for arbejdstagernes sikkerhed og også for den økonomiske velfærd i EU.

Formanden
Tak, kommissær van den Broek.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i dag kl. 11.00.
Mødet udsat kl. 10.35 og genoptaget kl. 11.00

Ephremidis
Hr. formand, vi har to gange i dag fået tilstedeværelseslister fra mødet i går. På begge listerne står jeg som fraværende, selvom jeg har skrevet mit navn på listen og havde et indlæg om Öcalan-sagen. Kan det være, fordi jeg talte for Öcalan og talte kurdernes sag, at jeg som en udemokratisk straf to gange bliver registreret som fraværende? Jeg vil bede om, at mit navn kommer på listerne.

Formanden
Af en eller anden grund har vi haft problemer med tilstedeværelseslisten, men vi ved, at De var til stede, og Deres tilstedeværelse vil blive registreret.

Robles Piquer
Hr. formand, der er sket mig det samme som hr. Ephremidis. Jeg vil gerne understrege det, for også jeg var til stede og underskrev.

Formanden
Vi vil sikre, at Deres tilstedeværelse bliver registreret. Jeg beklager dette.

Lukas
Hr. formand, jeg forsøgte i går og i morges at få ordet og takker Dem for, at De nu giver mig lejlighed til at sige noget. I går bad fru Stenzel om ordet angående lavinekatastrofen i Tyrol. Jeg vil gerne takke for hendes ord, som vi fuldt ud støtter. Desværre talte fru Stenzel udtrykkeligt kun på vegne af De Europæiske Socialdemokraters Gruppe og hendes egen delegation, og dermed var der ikke taget hensyn til en tredjedel af østrigerne. Det er en skam, for i betragtning af det skrækkelige omfang, denne katastrofe har fået, havde vi gerne accepteret, at hun også talte for os. I sådanne øjeblikke er der ikke plads til indenrigspolitiske modsætninger. Jeg vil derfor nu også fra de liberale parlamentsmedlemmers side udtrykke en dybtfølt medfølelse og solidaritet med ofrenes familie.

Formanden
Tak. Hele Parlamentet udtrykte dets kondolence for ofrene i går eftermiddag.

Afstemning
om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse om ændring af grundlæggende afgørelse vedrørende Sokrates-programmet med det formål at medtage Tyrkiet blandt modtagerlandene (KOM(96)0199 - C4-0293/96-96/0130(COD))

og
om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse om ændring af grundlæggende afgørelse vedrørende Ungdom for Europa III-programmet med det formål at medtage Tyrkiet blandt modtagerlandene (KOM(96)0199 - C4-0294/96-96/0131(COD))
Fassa (ELDR). (IT) Hr. formand, på Den Liberale Gruppes vegne vil jeg gerne anmode om, at denne betænkning af Heinisch henvises til fornyet udvalgsbehandling i betragtning af den vanskelige politiske situation, som vores forbindelser til Den Tyrkiske Republik i øjeblikket befinder sig i. Vi mener ikke, at det er rigtigt, at vi har en bestemt holdning til Öcalan-sagen samtidig med, at vi opretter nogle samarbejdsforbindelser med Den Tyrkiske Republik. Og det er ikke, fordi Den Liberale Gruppe er uenig på dette område - vi er tværtimod fuldstændigt enige i, at det er nødvendigt at samarbejde med hensyn til programmerne Sokrates og Ungdom for Europa - men fordi vi ikke mener, at det er hensigtsmæssigt at stemme ja. Ved at stemme ja ville man nemlig i høj grad legitimere Den Tyrkiske Republik og dens regering politisk, og det netop på et tidspunkt, hvor alle taler om Öcalan-sagen.
Ud fra den betragtning tror jeg, at det er yderst vigtigt med en tænkepause.

Aelvoet
Hr. formand, jeg tror, at det er en dårlig fremgangsmåde at bruge denne betænkning som en politisk reaktion i Öcalan-sagen. Min gruppe mener, at hvis der fortsat skal være en linje åben mellem EU og Tyrkiet, skal det være adgangen for unge tyrkiske studerende og mennesker i EU. Vi har i sidste uge i Tyrkiet kunne konstatere, at også de mest progressive og åbne grupper i Tyrkiet anmoder kraftigt om, at man ikke anvender dette område til at føre den krig mod Tyrkiet på, som man ikke har haft mod til at føre politisk i EU. Det ville være et forkert signal fra Parlamentet.
Fornyet udvalgsbehandling forkastedes
(Ved successive afstemninger vedtoges de to forslag til lovgivningsmæssig beslutning)

Andersson, Hulthén, Palm og Theorin
I løbet af den seneste tid er krigen mod kurderne i den sydøstlige del af Tyrkiet blevet optrappet. Repræsentanter for menneskerettighedsorganisationer hævder, at kurdernes situation er blevet betydeligt forværret siden tilfangetagelsen af Abdullah Öcalan.
EU, enkelte medlemsstater, andre demokratiske stater og det internationale samfund har indgået forskellige former for samarbejde med Tyrkiet. Formålet har ofte været at fremme menneskerettighederne og demokratiet. Nogle gange har samarbejdet endog været betinget af, at landet respekterede menneskerettighederne. Dette er desværre ikke blevet opfyldt.
Det er af afgørende betydning at opretholde kontakt og en fortsat dialog med Tyrkiet. Generelt set er det ikke en god løsning at isolere udemokratiske lande helt.
Gennem ungdomsudvekslingsprogrammer kan man give ungdommen en chance til at studere, hvordan demokratiet fungerer, og på denne måde skabe en vilje til forandring. Det er dog yderst nødvendigt, at udvælgelseskriterierne er af en sådan art, at alle unge uanset f.eks. etnisk tilhørsforhold får adgang til programmerne. Et andet krav er, at de unge, der deltager heri, ikke udsættes for repressalier ved hjemkomsten.
I den nuværende situation mener vi, at det er uheldigt, hvis Europa-Parlamentet godkender det foreslåede samarbejde. Europa-Parlamentet bør vente med at give sin godkendelse, til man har fået tydelige signaler om, at menneskerettighederne vil blive respekteret.

Bonde og Sandbæk
Vi har i dag undladt at stemme for Tyrkiets deltagelse i Socrates og Ungdom for Europa-programmerne. Så længe Tyrkiet ikke overholder menneskerettighederne og garanterer acceptable vilkår for mindretal i landet, har vi svært ved at støtte landets deltagelse i disse programmer. Vores stemmeafgivning i dag ligger helt på linje med vores holdning i andre spørgsmål vedrørende Tyrkiet, som for eksempel toldunionen og Öcalan-affæren.

Buffetaut
Med betænkningen fra Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse og Medier foreslår Europa-Parlamentet os i dag, at vi medtager Tyrkiet blandt de lande, der nyder godt af programmerne Sokrates og Ungdom for Europa III. Mens Den Europæiske Union med rette stiller nogle klare og nøjagtige betingelser for de øst- og centraleuropæiske landes medvirken, synes Parlamentet, at det er naturligt at lade Tyrkiet, der ikke opfylder samme kriterier i særlig høj grad, deltage i nogle fællesskabsprogrammer, hvis finansiering i forvejen er vanskelig at sikre, sådan som det ser ud nu.
Det internationale samfund mistænker i øjeblikket Tyrkiet for at forberede en politisk rettergang for Abdullah Öcalan, hvor dommen er afsagt på forhånd. Det Europæiske Råd er nødt til at præcisere, at det håber, han får en retfærdig og korrekt behandling og en åben rettergang, der er i overensstemmelse med retsreglerne, og som finder sted ved en uafhængig domstol, hvor de juridiske rådgivere, han selv har valgt, har adgang. Rådet gør endvidere opmærksom på, at en forbedring af forholdet mellem Tyrkiet og Europa er afhængig af overholdelsen af disse kriterier, og det giver således udtryk for sin reelle bekymring for, om kriterierne nu også overholdes.
Med hensyn til dette emne - og med hensyn til mange andre - er Europa-Parlamentet endnu en gang noget godtroende, da det ikke ønsker at betragte sine partnere, som de er, men som Parlamentet gerne ville have, at de var. Man må ikke tale med to tunger, når forskellene bliver så store. Det er klart, at de øst- og centraleuropæiske lande deltager i disse programmer, når de opfylder de fastsatte kriterier og forbereder sig til på langt sigt at blive optaget i Den Europæiske Union.
Hvad Tyrkiet angår, er der lang vej endnu, til at Tyrkiet alene kommer til at overholde disse kriterier, hvis Tyrkiet da overhovedet har lyst til at blive optaget i Unionen. Det er nemlig kun en lille del af Tyrkiet, der befinder sig på det europæiske kontinent, og hverken Tyrkiets historie eller kultur gør det til en europæisk nation. Det ville være mere hensigtsmæssigt og mere konsekvent at slå dette fast én gang for alle og at udvikle nogle samarbejdsaftaler og tætte forbindelser med dette store land på et andet grundlag end det løfte om en eventuel optagelse, der hele tiden afslås. Vi har derfor stemt nej til denne betænkning.

Darras
Parlamentets andenbehandling af fru Heinischs betænkning er blevet forkastet flere gange i betragtning af den uenighed, der er om emnet. Det drejer sig om at give Tyrkiet lov til at deltage i de europæiske ungdoms-og uddannelsesprogrammer. Disse programmer, der hedder Sokrates og Ungdom for Europa III, udløber ganske vist i slutningen af 1999. Det er således slet ikke sikkert, at de unge tyrkere reelt kommer til at deltage, men ved at stemme ja gør man i det mindste en principiel indsats og løser op for forbindelserne inden for nogle områder, der er væsentlige for Tyrkiets fremtid, nemlig ungdom og uddannelse. Parlamentet gik i øvrigt allerede ind for dette i en beslutning fra september 1998, og Det Europæiske Råd bekræftede på sit møde i Luxembourg i december 1997, at Tyrkiet kunne blive medlem af Den Europæiske Union.
Ved at stemme ja vil man også fremme åbenheden hos de unge tyrkere, der kommer i kontakt med deres europæiske kolleger, og man vil ligeledes fremme udvikling og tolerance. På denne måde kan man håbe, at den tyrkiske befolkning i almindelighed bliver bevidst om behovet for en uundværlig og nødvendig demokratisering.
At stemme ja er en udfordring for fremtiden og også en udfordring med hensyn til overholdelsen af menneskerettighederne. For at disse reelt bliver overholdt er det nødvendigt med en særlig dannelse og uddannelse, der kan opnås takket være deltagelsen i disse programmer og takket være udvekslingen.

Lindqvist
Alle muligheder må udnyttes for at integrere Tyrkiets borgere i et grundlæggende programarbejde for demokrati, ytringsfrihed og menneskerettigheder. En dialog med borgerne, især de unge, i Tyrkiet er en vigtig mulighed for at drøfte vigtige samfundsspørgsmål med henblik på en demokratisk udvikling. Det er derfor et meget dårligt tidspunkt at lade Tyrkiet blive omfattet af programmerne Sokrates og Ungdom for Europa.
Tyrkiets tilfangetagelse af PKK-lederen, Abdullah Öcalan, og den retssag, som nu er blevet indledt mod ham på en tvivlsom måde set fra et juridisk synspunkt, må mødes med modstand og afstandstagen. Tyrkiet kan og vil ikke garantere en retfærdig behandling af Abdullah Öcalan i en fri retssag med juridisk bistand under hele retssagen og under international overvågning. Tyrkiet nægter at drøfte anerkendelsen af kurdernes identitet, sprog og kultur samt indførelsen af et regionalt selvstyre for de kurdiske områder inden for Tyrkiets anerkendte grænser. Tyrkiet accepterer heller ikke demokratiske rettigheder som f.eks. ytringsfrihed og retten til at danne demokratiske partier for kurdere på samme måde som for tyrkere. Det kurdisk dominerede parti, HADEP, som planlægger at deltage i det tyrkiske valg den 18. april, er nu ved forfatningsdomstolen genstand for en beslutning om at forbyde dets deltagelse ved valget.
EU burde sende en delegation til Tyrkiet for at følge udviklingen i Tyrkiet, sålænge retssagen mod Abdullah Öcalan står på. En international konference bør afholdes for at indlede en dialog for fred i Tyrkiet.
Inden vi ved, hvordan det kurdiske spørgsmål håndteres af Tyrkiet, er det forkert af EU at bevilge Tyrkiet midler og deltagelse i forskellige EU-programmer. Det er bl.a. derfor, at Tyrkiet har lovet at efterleve krav om demokrati, menneskerettigheder, stop for tortur m.m. i toldunionsaftalen med EU.
Indstilling ved andenbehandling af Bazin (A4-0033/99)

Rovsing
Forsikringsstatistikkerne viser, at tyveri af biler er et stort problem i EU's medlemslande. Mange stjålne biler når at blive bragt uden for EU, hvor de omlakeres, omregistreres og videresælges. For at bekæmpe biltyverier er det nødvendigt at kunne kontrollere registreringsattesterne, men medlemslandenes forskellige regler for attesterne gør kontrollen vanskelig. Direktivforslaget er derfor et prisværdigt og nødvendigt initiativ fra Kommissionen, som vil medføre, at en række minimumsoplysninger og koder for oplysninger vil være ens på bilregistreringsattester i EU. Parlamentets ændringsforslag til Kommissionens tekst fra førstebehandlingen er heldigvis i vidt omfang blevet overtaget af Rådet, hvorfor man kan håbe på en hurtig vedtagelse og implementering af direktivet, således at der kan dæmmes op for blandt andet organiserede biltyverier i EU.
Indstilling ved andenbehandling af Pack (A4-0062/99)

Bébéar
Europa-Parlamentet har siden 1994 kæmpet for, at Sokrates-programmet får bevilget en rimelig og fornuftig finansiering. Ved det sidste kompromis, der blev vedtaget i 1998, var vi skuffede over Europa-Kommissionens tilbageholdenhed. I dag kan jeg til gengæld se, at vores anstrengelser giver resultat, da budgetrammen for 2000-2006 er blevet sat op. Jeg bifalder derfor betænkningen af Pack.
De 119 millioner studerende og de 4 millioner undervisere, der er i Den Europæiske Union, ønsker en fortsættelse af det program, som har givet en halv million studerende mulighed for at studere i et andet land; som har givet 60.000 undervisere mulighed for at udføre nogle undervisningsopgaver, og som har gjort det muligt for 110.000 unge at blive udvekslingsstudenter.
Dette samarbejde bør fremmes, mobiliteten bør styrkes, og den europæiske dimension skal i det hele taget udvikles i alle uddannelsesetaper. 87 % af deltagerne mener at have givet et positivt bidrag til Sokrates, ikke mindst når det gælder den europæiske konstruktion, og når det gælder et bedre kendskab til vores nærmeste naboer.
Den nye filosofi i Sokrates II er i endnu højere grad rettet mod de behov, der ikke er blevet opfyldt i de sidste fem år. Man medtager således ansøgerlandene og unge voksne uden kvalifikationer.
Det var derfor ikke muligt at fortsætte med at give dette program en så ringe budgetramme, der hele tiden ville være blevet mindre, og som Sokrates-programmet har lidt under lige fra starten. Budgetforhøjelsen i dag er i den forbindelse yderst betydningsfuld og fornuftig.

Darras
Parlamentets andenbehandling af fru Packs betænkning tegner godt. Kommissionen har støttet os ved helt eller delvist at overtage 34 af de 54 ændringsforslag, der blev indgivet under førstebehandlingen. Ved det seneste møde i Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse og Medier lykkedes det ordføreren at nå frem til et kompromis med vores kollega Elchlepp, og vi råder nu over en meget god betænkning.
Vi ønsker, at princippet om de studerendes mobilitet bliver styrket, og navnlig med hensyn til dem, der allerede er under uddannelse. Vi mener desuden, at de studerendes socioøkonomiske situation reelt bør undersøges og tages i betragtning ved tildelingen af stipendier. Ydermere opfordrer vi medlemsstaterne til at give det nødvendige ekstra bidrag til denne mobilitet ved for deres vedkommende at stå for den nødvendige finansiering. Vi beder dem med andre ord om ikke at holde op med at give finansiel støtte til et ungt menneske under påskud af, at han eller hun deltager i et Sokrates-program.
Nu mangler vi så bare at stadfæste vores budgetforslag gennem vores afstemning her i dag. Vi foreslår EUR 2.500 millioner over en periode på 7 år i stedet for EUR 1.550 millioner, sådan som Ministerrådet ønsker. Vi må stå sammen for at forsvare vores synspunkt, som ikke mindst er berettiget, fordi programmet gøres tilgængeligt for de associerede lande i Øst- og Centraleuropa, Cypern, Malta og Tyrkiet.
Betænkning af Rothley (A4-0037/99)

Andersson, Hulthén, Lööw, Palm og Theorin
Vi mener ikke, at det er Parlamentets opgave at fremlægge forslag på dette område. Efter vores opfattelse er der fordele med de europæiske regler. Patentet meddeles kun for en opfindelse, som er ny i forhold til det, der var kendt før ansøgningsdagen. Det er en enkel og tydelig regel. En respitperiode ville formodentlig føre til flere tvister om, hvem der har ret til en allerede kendt opfindelse.
Hvis reglerne skal ændres, må der først foretages en omfattende analyse af retsgrundlaget og konsekvenserne af en ændring deraf. En sådan arbejdsopgave er altså ikke Parlamentets.

Rovsing
Retsudvalgets initiativbetænkning om indførelse af en respitperiode berører et uhyre vigtigt aspekt af patentlovgivningen. Som grundregel må enhver patentlov selvklart forhindre, at der udstedes patent på opfindelser, som i forvejen er offentligt kendt. Men den respitperiode, som blandt andet kendes i amerikansk og japansk patentlov, giver en fordel for disse lande i forhold til EU på et område, som har stor betydning for udvikling af virksomheder og skabelse af nye arbejdspladser. Derfor er det helt nødvendigt, at en sådan skævhed udlignes, ved at EU også indfører en begrænset respitperiode, hvor der kan gives patenter på offentligt kendte opfindelser.

Sjöstedt og Svensson
Vi sympatiserer med ordførerens saglige hentydninger. Vi mener dog, at patentretlige spørgsmål skal behandles og løses i det internationale organ, WIPO, og i den europæiske patentmyndighed. Hvis man gør EU til en særskilt part, komplicerer det sagen. Kommissionens redegørelse om Unionens kompetence er desuden yderst svagt begrundet.
På grund af ovenstående betragtninger har vi stemt imod ved den endelige afstemning om betænkningen.
Betænkning af Grossetête (A4-0053/99)

des Places
Som min kollega Souchet understregede det i sit indlæg, har vores gruppe stemt ja til alle de ændringsforslag, der er blevet indgivet til denne betænkning, med undtagelse af ændringsforslag 12, 13 og 15 fra Miljøudvalget.
Det er nemlig nødvendigt at prioritere alle de sektorer, der gør det muligt at forvalte emballageaffaldet, så denne affaldshåndtering ikke blot er forbeholdt genanvendelse og genbrug. Man må ikke glemme, at der også er noget, der hedder termisk nyttiggørelse. Emballager som pap og træ er nyttige ved forbrændingen af husholdningsaffald.
Hvad angår proceduren for godkendelse af emballages overensstemmelse, skal ansvaret være emballagefabrikanternes og ikke forarbejdningsindustriens i henhold til princippet om, at den, der forurener, må betale, og om den administrative forenkling, der er forbundet med antallet af aktører.
Endelig vil jeg gerne gøre opmærksom på vores gruppes holdning til miljøafgifter på emballage. I visse medlemsstater har man indført nogle tunge og stive systemer med hensyn til miljøafgifter, og disse systemer gør det sværere for andre medlemsstaters produkter at få adgang til nævnte medlemsstaters markeder. Det er nødvendigt, at Kommissionen har en klar holdning på dette punkt, idet den støtter sig til de miljøafgiftssystemer, der gælder i Tyskland og Frankrig. Disse systemer bygger nemlig på et fælles mærkningssystem for hele sektoren for nyttiggørelse af affald, på et enkelt og retfærdigt administrationssystem, både med hensyn til de interne aktører i medlemsstaten og med hensyn til aktørerne fra andre medlemsstater, og på et system, der muliggør en optimal anvendelse af en integreret emballage- og emballageaffaldshåndtering.
Jeg vil gerne minde om, at afgiftssystemet også bør være retfærdigt med hensyn til det eller de materialer, som anvendes ved fremstillingen af emballage. I Frankrig er der f.eks. visse offentlige forvaltninger, som for at tilgodese en virksomhed med miljøvenlig emballage frem for andre virksomheder, der opkræver miljøafgifter, ønsker at indføre et system med nedsat moms for at fremme brugen af flere forskellige materialer. Hvis denne skattemæssige ændring vedtages, vil det gå ud over sektorerne for genbrug af f.eks. glas til fordel for andre og mere forurenende materialer.
Betænkning af Schnellhardt (A4-0003/99)

von Habsburg
Hr. formand, jeg ville forklare min stemmeafgivning, fordi jeg er blevet bebrejdet, at jeg stemte for vinen og på en eller anden måde har overset øllet, som fremstilles i min valgkreds. Jeg stemte helt bevidst for vinen, fordi jeg mener, at vin er en af de væsentligste dele af vores civilisation. Det begyndte allerede på Jesu Kristi tid, som jo i sin tid udførte det første mirakel med vin. Hvis han havde levet i dag, ville han sandsynligvis have forvandlet vin til vand, men han forvandlede altså vand til vin, og derfor må vi her anerkende vinen som en del af den europæiske tradition, helt bortset fra, at vi må regne med et kraftigt anslag mod den europæiske vin, og vi må gøre alt for så vidt muligt at opbygge en fæstning omkring den europæiske vin.

Lulling
Jeg har stemt nej til denne betænkning, da jeg ønsker, at man overholder bestemmelserne i traktaten. Det vil sige, at reglerne for alt det, der har at gøre med vin og spiritus, bør fastlægges inden for rammerne af forordningerne om den fælles markedsordning for vin.
Parlamentet har vedtaget en tekst, der indeholder nogle bestemmelser, som er totalt selvmodsigende. Hvis denne afstemning havde været en endelig afstemning, hvilket heldigvis ikke er tilfældet, ville et sådant direktiv være totalt uigennemførligt.
Betænkningen måtte så henvises til fornyet udvalgsbehandling. Desværre har ordføreren selv skabt forvirring ved at uddele en stemmeliste, der er i modstrid med den officielle liste fra den gruppe, som både ordføreren og jeg tilhører.
Det er endnu en bevis på den mangel på fairplay, han har lagt for dagen under hele forhandlingen og afstemningen i udvalget.
Kommissionen er enig med de 206 parlamentsmedlemmer, der har stemt nej til betænkningen, og det beroliger mig.

Souchet
Vores gruppe har stemt nej til forslaget til lovgivningsmæssig beslutning og nej til det ændrede forslag til retsakt. Tanken med dette direktiv var nemlig at indføre en procedure for mærkningen af alkoholholdige drikkevarer.
Der er to vigtige faldgruber ved afstemningen her i Parlamentet. Den ene har at gøre med det, man kalder færdigblandede alcopops, det vil sige alkoholholdige drikkevarer, der indeholder kulsyreholdigt vand, sukker og smagsstoffer, og som er beregnet på de unge. Disse færdigblandede alcopops ville efter afstemningen her i Parlamentet få nogle meget mere fordelagtige mærkningsregler end vin og spiritus. Vin er dog et kulturprodukt, der er beregnet på de lidt ældre, og som for størstedelens vedkommende drikkes til et måltid. Alkoholens virkninger er således helt forskellige med hensyn til vin og disse færdigblandede alcopops, som drikkes om aftenen på tom mave.
Den anden faldgrube har at gøre med listen over de produkter, der medtages i bilaget. Ændringsforslag 14 af hr. Hallam medtager nemlig øl, cider og frugtvin i dette direktiv. Disse drikkevarer er dog ikke landbrugsprodukter, hvilket betyder, at de ikke hører ind under en særlig fælles markedsordning, der er underlagt en landbrugsforordning, for hvilken proceduren i artikel 43 er gældende. Den blanding, som bryggerne og ciderfabrikanterne foretager, kan skade hele vinsektoren.
Disse to årsager har således ført til, at vi ikke går ind for en vedtagelse af dette direktiv. Vi håber, at de to nævnte ændringsforslag bliver forkastet af Parlamentet under proceduren for den fælles beslutningstagning, det vil sige ved anden-og tredjebehandlingen.
Betænkning af Langen (A4-0021/99)

Andersson, Hulthén, Palm og Theorin
Skatten på tobak er nødt til at være høj af hensyn til folkesundheden, eftersom en høj pris virker dæmpende på efterspørgselen. Ved at kombinere en høj pris med aldersgrænser, streng kontrol af forhandlerne samt oplysning om folkesundhed har man en god chance for at begrænse anvendelsen af tobaksvarer.
I nogle tilfælde kan en høj totalbeskatning af tobaksvarer i forhold til omverdenen føre til, at den illegale import forøges, og at der opstår et sort marked. Sverige er et af de lande, som er blevet ramt af dette. I den forbindelse har man midlertidigt set sig nødsaget til at sænke skatten på cigaretter for at mindske incitamentet for den ulovlige handel og presse det sorte marked tilbage.

Blot
Vi stemmer nej til Langens betænkning. Ikke fordi den indeholder nogle uacceptable ændringsforslag til Kommissionens tekst, men fordi parlamentsmedlemmerne fra Front National altid har været modstandere af skatteharmonisering og for at forsvare et af suverænitetens væsentligste aspekter, nemlig medlemsstaternes mulighed for at opkræve skat.
Vi stemmer også nej til betænkningen af en anden grund, nemlig det almindeligt udbredte hykleri hos alle offentlige myndigheder, når det gælder tobaksspørgsmålet. Alle ved, at det ikke er godt for helbredet at ryge. Det står endda på enhver cigaretpakke i en påskrift, som folk er holdt op med at læse for længe siden. Beslutningstagerne hævder regelmæssigt at være interesserede i den betydning, som bekæmpelsen af tobaksmisbrug har for folkesundheden. Men i mit land tjener staten samtidig på cigaretproduktionen, da den for hver solgt pakke stikker en afgift på 75 % i lommen. Man kan med rette spørge sig selv, om den interesse, staten viser for sundheden, ikke bare er et påskud, der skal dække over et egentligt skattemæssigt formål, nemlig bevarelsen af nogle budgetindtægter, som er alt andet end ubetydelige. Rygeren er i Frankrig - og uden tvivl også i Unionens andre lande - en malkeko ligesom bilejeren.
Desuden er der nogle økonomiske kendsgerninger, som man ikke må glemme. Vi skal sørge for, at vores tobaksindustri i Den Europæiske Union kan bestå, navnlig når man ved, at vores nationale producenter kun dækker 20 % af fabrikanternes behov. Vi skal sørge for at støtte denne industri, der spiller en ikke uvæsentlig rolle for landbrugsstrukturernes overlevelse i mange regioner, f.eks. i Alsace. Vi skal fremme produktionen af kvalitetstobak, som ikke indeholder så meget tjære. Det er derfor, at vi for en gangs skyld giver en ret bred støtte til reformen af den fælles markedsordning for tobak. Og vi kan kun beklage, at der ikke er blevet gjort noget for at gøre EU mindre afhængig af udlandet på dette område.

Nicholson
Det største problem, som tobaksindustrien i Det Forenede Kongerige står over for, er smugling, især af rulletobak fra Belgien og Frankrig. Det glæder mig derfor at se, at ordføreren behandler dette emne i sin betænkning. Det er interessant, at Kommission på grund af dogmet om det indre marked er totalt ligeglad med de mennesker, der vil miste deres arbejde som følge af afskaffelsen af den toldfrie handel, og at den har været lige så ligeglad med de arbejdspladser i tobaksindustrien, der er truet af de forskelle inden for det indre marked, der gør smugling mulig. Jeg ville personligt foretrække, at min nationale regering reducerede afgiften på rulletobak i Det Forenede Kongerige. Da dette er temmelig usandsynligt, er alternativet at øge afgifterne på rulletobak på denne side af Den Engelske Kanal.
I 1998 alene har told- og punktafgiftsmyndighederne i Det Forenede Kongerige skønnet, at der ville være et indtægtstab på GBP 1.000 millioner som følge af smugling over Den Engelske Kanal. I dette beløb er der ikke taget højde for indtægtstab som følge af smugling i store fragtforsendelser eller i forbindelse med luftfarten. Det er helt klart et større problem, som berører arbejdspladser i Det Forenede Kongerige. Kommissionen bør tage kravene fra valgte politikere om foranstaltninger på denne front til efterretning.
Tilbageholdelsen af Abdullah Öcalan (B4-0223/99)

von Habsburg
Hr. formand, jeg stemte helt bevidst imod alt i denne beslutning, fordi jeg anså den for dårlig, og det af én grund. Her så at sige løfter man en terrorist, der har mange tusinde døde på sin samvittighed, op, viser ham ære, mens på den anden side Parlamentets formand - ikke Dem, en anden - har afvist på nuværende tidspunkt at diskutere spørgsmålet om albanerne i Kosovo, som i tusindvis myrdes af serberne, og udskyder det til ubestemt tid. Jeg anser det for en skandale, for vores første forpligtelse gælder ikke terrorister, men uskyldige civilpersoner, kvinder, børn, gamle, som myrdes! Jeg vil derfor kun sige, at jeg helt bevidst stemte imod det hele, for det var malplaceret. Det er ikke vores opgave at gå i brechen for terrorister, men derimod for dem, der arbejder fredeligt og virkelig aktivt for folkeslagenes frihed.
Udkast til aftale med Sydafrika (B4-0222/99)

Barros Moura, Marinho og Torres Marques
Vi vil gerne understrege, at støtten til Nelson Mandela og til det sydafrikanske folks kamp for at konsolidere et antiracistisk demokrati - som for vores vedkommende er en sag, som vi altid har støttet, også dengang, hvor nogle af de mere støjende aktuelle tilhængere af de samme mål endnu ikke var blevet omvendt og stadig angreb Mandela og ANC - ikke kan retfærdiggøre, at der gives efter på et afgørende punkt, som intet har at gøre med protektionisme.
Det har krævet en stor indsats at få beskyttelsen af oprindelsesbetegnelserne portvin og sherry (Jerez) anerkendt af Den Europæiske Union og fra år 2000 også af Verdenshandelsorganisationen.
Vi kan derfor ikke acceptere, at denne beskyttelse sættes på spil, især når den foraftale, som kommissær Deus Pinheiro har forhandlet, ikke giver nogen sikkerhed for, at Sydafrika holder op med at benytte betegnelserne port og sherry efter udløbet af den allerede i sig selv lange overgangsperiode, og i løbet af hvilken man eksempelvis vil kunne eksportere til et så vigtigt marked som USA.
Spørgsmålet begrænser sig i øvrigt ikke til det bilaterale forhold EU-Sydafrika, men indeholder risikoen for at skabe præcedens, som andre vinproducerende lande som USA (Californien), Australien, Chile osv. vil kunne benytte sig af mod portvin og sherry.
Og da vi repræsenterer vælgere og konkrete befolkninger - til forskel fra dem, der uansvarligt har undertegnet foraftalen i Davos - har vi stemt imod beslutningsforslaget, idet vi anmoder Rådet om, at det, når der behørigt er rettet op på de omtalte forhold, gør alt for, at aftalerne mellem EU og Sydafrika hurtigt bliver godkendt.

Collins, Gerard
Det er yderst skuffende at høre om de seneste vanskeligheder, der er dukket op i forhandlingerne mellem Den Europæiske Union og Sydafrika.
Forhandlingerne med Sydafrika har nu stået på i over tre år, og jeg vil gerne minde om den forpligtelse, vi har indgået om at få en aftale i stand mellem EU og Sydafrika senest i marts.
Den endelige pakke, som kommissær Pinheiro har forhandlet, og som er godkendt af hele Kommissionen, er grundlaget for et solidt partnerskab for handel, udvikling og teknisk samarbejde.
I denne sammenhæng vil jeg indtrængende opfordre Frankrigs, Italiens, Spaniens og Portugals regeringer til nøje at overveje implikationerne af at forhale en aftale.
Lad os ikke glemme, at denne aftale ikke blot handler om handelssamkvem. Den er af meget stor politisk betydning. Sydafrika er et land, der kæmper for at skabe sig en ny demokratisk identitet og for at forlige sig selv med sin fortid. Det er et land, hvor der både er politiske og sociale problemer. Denne aftale er af vital betydning, når det gælder om at fremme de processer, der er påbegyndt. At forhale den nu ville være et alvorligt slag for vores sydafrikanske partnere.
Jeg appellerer til de pågældende regeringer om at tage deres holdning op til fornyet overvejelse og fjerne eventuelle forhindringer for en aftale, som afspejler et kortsigtet syn på situationen. Jeg anmoder dem indtrængende om at indtage et langsigtet syn - til at gå ind for Kommissionens forslag, som også afspejler Parlamentets ønsker, ja, og de ønsker, der blev fremført af Det Europæiske Råd i Wien.
Alle bestræbelser bør sættes ind for at etablere det kompromis, man nåede frem til i Davos, og som vil muliggøre en vaskeægte befæstning af forbindelserne mellem EU og Sydafrika. Dette er, som jeg allerede har nævnt, en meget vigtig aftale for det nye sydafrikanske demokrati, men det er også grundlaget for et partnerskab mellem ligemænd - en aftale, der vil styrke begge parter økonomisk såvel som strategisk.

Cunha
Handels- og samarbejdsaftalen med Sydafrika fortjener al vores støtte, da den bidrager til at uddybe relationerne mellem Den Europæiske Union og det store sociale og økonomiske område, som udgøres af det sydlige Afrika, der udgør et af de store håb for menneskehedens fremtid. Det er imidlertid sådan, at denne aftale kun giver mening, hvis den har alle parternes fulde interesse.
Det er faktisk sådan, at visse af parternes interesser indtil nu ikke er blevet varetaget. Det er særlig tilfældet med hensyn til portvin, hvor det må stå helt klart, at Sydafrika ikke har ret til hverken at producere eller markedsføre nogen som helst vin med dette navn efter overgangsperiodens afslutning. Det drejer sig om et spørgsmål, der må fremgå klart af aftalens tekst eller af en erklæring som bilag. I denne sammenhæng giver de EUR 15 millioner, som Den Europæiske Union har bevilget, kun mening, hvis de anvndes til, at disse vine kan blive ændret tilbage til bordvin, eller til opgivelse af denne aktivitet. Og hvis dette ikke sker, giver den toldindrømmelse til 32 millioner liter bordvin heller ingen mening.
Af alle disse grunde mener vi, at Rådet har handlet rigtigt ved at udskyde en afgørelse, indtil alle spørgsmål er fuldstændig afklarede. Derfor har vi også stemt imod det beslutningsforslag, som Europa-Parlamentet i dag har vedtaget.

Novo
Vi er ikke i tvivl om den politiske betydning, som det har for Sydafrika og for det demokratiske styre i landet, at der undertegnes en samarbejdsaftale mellem dette land og Den Europæiske Union, ligesom vi heller ikke glemmer, hvor vigtigt det er at bidrage til konsolideringen af et styre, der har givet Sydafrika dets nationale værdighed tilbage og dér søger at udrydde racismen. Dette så meget mere som visse af dem, der i dag angivelig forsvarer demokratiet i Sydafrika og i går lukkede øjnene for apartheidregimets forfølgelser og forbrydelser og anså præsident Mandela for en terrorist, på dette punkt ikke har moralsk eller politisk autoritet til i anledning af denne aftale at påkalde demokratiet.
Når dette er sagt, er det vigtigt at understrege, at det, selvom det på Det Europæiske Råds møde i Wien blev bestemt, at der skulle træffes en beslutning om et aftaleudkast inden marts i år, ikke er os en kilde til særlig uro, at det nu er blevet meddelt, at en sådan beslutning er blevet udskudt endnu nogen tid. De konkrete forpligtelser, som Kommissionen gennem kommissær Deus Pinheiro har påtaget sig, er nemlig ganske givet ikke de mest korrekte, eftersom de blev mødt med modstand fra mindst fire medlemsstater (Portugal, Frankrig, Spanien og Italien). Det er derfor nødvendigt at genoverveje dem, således at den aftale, som man ønsker skal være afbalanceret, ikke skader væsentlige dele af Fællesskabet, og særlig, hvad angår mit eget land, at sådanne forpligtelser ikke sætter en betydningsfuld del af landets økonomi på spil, nemlig portvinen. Det drejer sig blot om at fastsætte acceptable frister for én gang for alle at gøre en ende på produktionen og markedsføringen af et produkt, der, eftersom det kun produceres i Douro-dalen i Portugal, ikke kan acceptere, at dets oprindelsesbetegnelse bruges af andre, uanset under hvilket påskud det måtte være.
Derfor anser vi det for klogt ikke at være for voluntaristisk, men tværtimod bedst at vente lidt endnu og sikre, at dette og andre spørgsmål løses på en reel og effektiv måde, således at der hurtigt kan undertegnes en aftale, der fuldt ud tilfredsstiller alle de involverede parter. Derfor har vi ikke underskrevet eller støttet det forslag, som i dag er blevet vedtaget, og som overser vigtige bestanddele i en fremtidig aftale mellem Den Europæiske Union og Sydafrika, bestanddele, der, hvis de udelades, kan være til skade for en sådan aftales fulde politiske og økonomiske effektivitet.
Betænkning af Grosch (A4-0032/99)

Caudron
Jeg bifalder det arbejde, som vores kollega Mathieu Grosch har udført, da han behandler det sociale spørgsmål på transportområdet med stor præcision, og navnlig det vigtige punkt, der hedder arbejdstiden.
Jeg er enig i ordførerens indfaldsvinkel, når han forbinder arbejdstiden med sikkerheden. For mit vedkommende ville jeg dog også tilføje lønmodtagernes livskvalitet. På den anden side bemærker jeg, at man i teksten slår det princip fast, at en nedsættelse af arbejdstiden ikke må ledsages af en reduktion af den oprindelige løn. Det var nødvendigt.
Det kan til gengæld være farligt at forbinde denne med fleksibilitetsbegrebet, når man ved, at lønmodtagerne inden for transportsektoren som regel allerede i høj grad er underlagt denne forpligtelse, der medfører en stærk og potentiel direkte eller indirekte usikkerhed i betragtning af arbejdstidernes nuværende omfang.
I øvrigt vil jeg ligeledes gerne takke Kommissionen og særligt Neil Kinnock, der blev bevidst om disse risici på et meget tidligt tidspunkt, men også om de sociale konsekvenser af den sociale dumping, som visse virksomheder praktiserer, og om dennes følgevirkninger for konkurrencen internt i Fællesskabet.
Endelig er det, da vi står over for en stigende internationalisering af transporten, nødvendigt at forsvare vores lovgivning i de internationale organer og at nå frem til nogle minimumsregler, særligt med hensyn til sø- og lufttransport.
Jeg håber, at dette vigtige skridt i retning af en harmonisering af de sociale bestemmelser for transportsektoren vil danne skole på andre områder.
Jeg mener fortsat, at det ikke er muligt at skabe en stærk Europæisk Union uden konvergens mellem medlemsstaternes sociale bestemmelser.

Gahrton, Holm, Lindholm og Schörling
Udgangspunktet for denne betænkning er naturligvis positivt. Vi er enige i mange af punkterne, bl.a. hvad angår arbejdstider i transportsektoren og hensynet til personer med nedsat mobilitet. Vi er alligevel i tvivl, om EU er den rette instans til at træffe beslutning i mange af disse spørgsmål. Vel kan EU være et organ for samordning af visse beslutningsspørgsmål, men at beslutningerne skal overlades, og at EU skal træffe overstatslige beslutninger på hele sociallovsområdet, mener vi er forkert.

Lindqvist (ELDR)
Denne betænkning er underlig og pilfingret og drejer sig om detaljer. Arbejdstider og sociallovgivning i transportsektoren bør reguleres ved hjælp af aftaler mellem arbejdsmarkedets parter og i tilfælde af, at en sådan aftale ikke kan tilvejebringes, gennem lovgivning på nationalt niveau. Der er ingen grund til, at EU skal regulere køretider, køreplaner, hviletider og andre spørgsmål af mindre betydning gennem direktiver.

Palm og Theorin
Vi synes i grunden, at det er en god betænkning. I betænkningen tages der fat på de problemer, som lønmodtagere i grænseoverskridende fag kan have med hensyn til sociallovgivning, hvilket i Sverige er omfattet af de arbejdsretlige love.
Vi er enig med ordføreren i de love, som han foreslår. Vi mener dog ikke, at det er Kommissionen, som skal udforme og fremlægge lovforslagene.

Theonas
Skønt ingen længere kan være i tvivl om, at bestræbelserne på at liberalisere markedet har ført til en drastisk reduktion af arbejdspladser, til større udbredelse af deltidsbeskæftigelse og atypiske ansættelsesformer, hvilket går ud over fuldtidsjob og fast ansættelse, til omgåelser af lovgivningen om arbejdsvilkår og sikringsspørgsmål med anvendelse af aftaler om tjenesteydelser, som kuldkaster de kollektive overenskomster, og til lønnedgang, fastholder Kommissionen og medlemsstaterne denne tankegang og gennemfører nye foranstaltninger, hvor højdepunktet er jernbanerne og passagervejtransporten, ligesom de insisterer på, at tidsplanen for fuld liberalisering af cabotagesejlads overholdes.
På denne baggrund er det særdeles vigtigt, at der indføres omfattende beskyttelsesforanstaltninger for arbejdstagerne i denne branche, såfremt de fører til forbedring af de gældende arbejdsvilkår, streng overholdelse af beskyttelsesregler, styrkelse af de kollektive arbejdsoverenskomster og nedsættelse af arbejdstiden uden lønnedgang. Især hvad det sidste punkt angår, kunne Kommissionen udnytte forhandlingerne om en udvidelse af direktivet om arbejdstid på transportområdet til at sænke den ugentlige arbejdstid. Vi er imod ethvert forsøg på at udvide fleksibiliteten yderligere og smide bestemmelserne om den ugentlige arbejdstid væk, som det sker med de forslag om udvidelse af referenceperioden for vandrende arbejdstagere, som indgår i det fremlagte forslag. Der bør også være en klar definition af begrebet arbejdstid, da dette er et meget følsomt begreb på transportområdet, og det bør ikke kun omfatte selve køretiden og af- og pålæsning, men også al den tid, hvor arbejdstageren står til rådighed for arbejdsgiveren.
Især misbilliger vi den kendsgerning, at Kommissionen undlader at træffe foranstaltninger til imødegåelse af forringelsen af arbejds- og lønvilkårene via nationale lovbestemmelser, som har til formål at øge virksomhedernes overskud på grund af den intensiverede konkurrence. F.eks. bør problemet med de sekundære skibsregistre straks løses. Og i stedet for at træffe foranstaltninger til forbedring af medlemsstaternes lovgivning fratager Kommissionen med sit forslag til ændring af forordningen om cabotage modtagerlandet kompetencen til at fastlægge bemandingskravene.
Vi mener under ingen omstændigheder, at international konkurrence og i det hele taget markedskræfter kan bruges som alibi for at begrænse beskyttelsen. Tværtimod kræver alt dette, at der på samordnet basis fastlægges sociale regler på højt niveau, som hæver beskyttelsesniveauet i de lande, der har den laveste sociale beskyttelse, regler, som beskytter arbejdstagerne og giver både dem og brugerne sikkerhed. Og dette kan kun gøres med respekt for princippet om offentlige serviceydelser og ved at bremse den uhæmmede liberalisering, som indtil nu udelukkende har ført os i en negativ retning.
Beskyttelse af arbejdstagerne på transportområdet er et meget aktuelt spørgsmål i dag, hvor den intense liberalisering af sektoren har medført alvorlige problemer og en drastisk forringelse af arbejdstagernes arbejds- og sikkerhedsforhold. På denne baggrund vil vi gerne fremhæve den positive karakter af flere af ordførerens forslag og opfordre til vedtagelse af disse.
Betænkning af Gallagher (A4-0018/99)

Lindqvist (ELDR)
Jeg har stemt ja til ændringsforslag 6 og 20, det vil sige en opfordring til Kommissionen om, at den i det forslag, som det påhviler den at godkende senest den 31. december 2001, foreslår, at grænsen på 12 sømil udvides til 24 sømil. Det handler om decentralisering og kyststaternes muligheder for selv at kontrollere det kystnære fiskeri på nationalt niveau.

Nicholson
Der er ikke nogen fælles fiskeripolitik i EU, for regionerne bliver altid forbigået. Der er et voksende behov for en bedre forståelse for disse små, men meget vigtige områders behov og krav, for i disse områder er fiskeindustrien både til søs og på land af vital betydning for lokalsamfundet og dets økonomi.
Vi kræver en fiskeripolitik, der evner at afspejle industriens behov. Den nuværende politik arbejder, navnlig som følge af Haag-præferencen, totalt imod Nordirlands interesser og bør ændres for at give alle, der er beskæftiget med fiskeri, en retfærdig behandling. Vi har også brug for en forøgelse af de nuværende grænser ved vores kyster. Jeg opfordrer indtrængende Parlamentet til at stemme for en 24-milegrænse til beskyttelse af vores små fiskerflåder.

Novo
Der er vigtige elementer i betænkningen, som må fremhæves. Allerførst opretholdelsen af princippet om relativ stabilitet. Dernæst og frem for alt de elementer, der er blevet inkluderet i den gennem de ændringsforslag, som vi har fremlagt, og som med deres vedtagelse ikke kun bekræfter Parlamentets vilje til, at kyststaterne skal bevare adgangen til et territorialfarvand på 12 sømil under eksklusiv national suverænitet, men også dets ønske om, at dette område skal udvides til 24 sømil.
Disse elementer er vigtige og afgørende for implementeringen af en regionaliseringspolitik, således som vi forstår den, det vil sige som anvendelse af subsidiaritetsprincippet på den fælles fiskeripolitik gennem en uddybning af en decentralisering, der betyder, at medlemsstaterne gennemfører generelle retningslinjer til bevarelse af bestandene og til kontrol af den fælles fiskeripolitiks bestemmelser og i fællesskab med fiskerierhvervet og Det Europæiske Fællesskab beslutter de konkrete foranstaltninger på regionalt og/eller nationalt plan, der bedst stemmer overens med de overordnede målsætninger.
Det er ikke dét regionaliseringsperspektiv, der fremgår af betænkningen. Her er regionalisering et begreb, der forekommer ganske tåget og utilstrækkelig defineret, og som mere synes at bestå i at dele havområder i zoner og delzoner, der skal overdrages til en decentraliseret forvaltning, som varierende grupper af lande påtager sig afhængigt af opdelingernes geografiske placering. Og i denne forvaltning ville den fulde fastsættelse af retningslinjerne foregå løsrevet fra en fælles diskussion og omfatte næsten alle sider af den aktuelle fælles fiskeripolitik. Den uligevægt og forskelsbehandling, som dette perspektiv vil medføre, må være åbenbart for enhver.
Vi har derfor, også fordi vi har forfattet dem, underskrevet de ovenfor omtalte forslag vedrørende adgang til ressourcerne, men vi forkaster det regionaliseringsperspektiv, som betænkningen fremfører.

Souchet
Vores gruppe stemte nej til betænkningen af vores kollega Gallagher, selvom de ændringsforslag, der går i retning af en decentralisering af den fælles fiskeripolitik, er blevet vedtaget til skade for den regionaliseringsproces, som ordføreren oprindeligt havde foreslået.
I mit indlæg på plenarmødet i går aftes sagde jeg, at jeg forkastede alle de ændringsforslag, som tog sigte på en gennemgribende ændring af den fælles fiskeripolitik. Ændringsforslag 6 og 7, der er indgivet af hr. Provan for PPE-gruppen, har til formål at sætte sømilegrænsen op fra 12 til 24. Denne forøgelse af de nationale farvande, der er forbeholdt fiskeriet, vil give store problemer for vores bretonske og normanniske fiskere, som ikke længere vil få adgang til de sædvanlige fiskeområder, navnlig dem i nærheden af Det Forenede Kongerige.
Jeg er overrasket over, at disse bestemmelser blev vedtaget under afstemningen, og at de også blev vedtaget af franske parlamentsmedlemmer, for bestemmelserne er i modstrid med vores fiskeres interesser.
Det var den vigtigste grund til, at vi besluttede at stemme nej til denne lovgivningsmæssige beslutning efter initiativbetænkningen fra Europa-Parlamentet.
Reformen af den fælles fiskeripolitik vil finde sted i år 2002, og jeg håber for de franske fiskeres skyld, at denne beslutning ikke får nogen effekt hverken i Kommissionen eller i Rådet. At fastholde 12-milegrænsen er det bedst mulige kompromis for hele den franske fiskerisektor.

Teverson
Jeg har stemt for denne betænkning, da det er en af de vigtigste inden for fiskeriområdet, der er blevet behandlet af Parlamentet her. Et af de væsentligste problemer for fiskeriet i Europas farvande er problemet med at opretholde sunde bestande. Det betyder god forvaltning i form af kontrolordninger og videnskabelige data. Det er umuligt at have en god forvaltning under den nuværende fælles fiskeripolitiks ufuldkomment centraliserede regime. Det eneste rigtige svar er regionalisering og fuld inddragelse af alle involverede parter. Kommissionen må tage denne betænkning til efterretning, og derfor har jeg opfordret til praktiske foranstaltninger med at etablere et maskineri, der gør det muligt at nå frem til en regionaliseret fælles fiskeripolitik i overensstemmelse med en stram tidsplan.
Betænkning af de Lassus Saint Geniès (A4-0027/99)

Caudron
For et par måneder siden var jeg ordfører for en tekst om industriens konkurrenceevne i Den Europæiske Union, så jeg har opmærksomt fulgt vores kollega de Lassus' arbejde, der drejer sig om konkurrenceevne og regioner.
Jeg må sige, at denne tekst støtter den analyse, jeg selv havde foretaget af de metoder, der skal tages i brug, så vi kan forbedre vores konkurrenceevne. Navnlig når Unionen drøfter fremtiden for strukturfondene i forbindelse med Agenda 2000, må man dog sige, at de aktuelle forslag ikke står mål med det, der står på spil.
I de sidste par år har man nemlig konstateret, at de regionale forskelle igen har en tendens til at blive mere udtalte, og særligt på det område, vi interesserer os for i dag.
I lighed med ordføreren mener jeg således også, at vi for at forsøge at genskabe den regionale ligevægt er nødt til at skabe en tættere forbindelse mellem forskningsprogrammet og strukturfondene. Vi er dog nødt til at være realistiske, og for at føre dette ønske ud i livet skal vi ligeledes fortsætte med at overveje, hvordan vi kan forbedre disse »svagt stillede« regioners kommunikationsveje. Jeg tror ikke, at innoverende virksomheder vil slå sig ned i nogle regioner, hvis forbindelser ofte er dårlige, og som faktisk har svært ved at slippe ud af denne onde cirkel.
Endelig må man ikke lægge skjul på en anden forpligtelse, der er forbundet med medlemsstaterne, for man risikerer at glemme, at den fysiske planlægning i Europa stadig er meget afhængig af medlemsstaternes fysiske planlægning, der tilkommer de forskellige regeringer.
Det er således nødvendigt at udvikle et ganske vist komplekst men uundværligt samarbejde mellem de lokale myndigheder, staterne og Den Europæiske Union, men det er også nødvendigt at fremme oprettelsen af beslutningsrammer på tværs af grænserne.

des Places
Betænkningen af hr. de Lassus indeholder en interessant overvejelse om at styrke samhørigheden og konkurrenceevnen ved hjælp af forskning og teknologisk udvikling.
Ordføreren beklager med rette den ringe andel, der tildeles forskningen inden for rammerne af strukturfondene (5, 37 % for mål 1 og 2, 06 % for mål 5b). Den Europæiske Union kunne opnå en merværdi ved at fremme projekter af høj videnskabelig kvalitet og ved at inddrage de økonomiske og sociale aktører heri (SMV, handelsorganer og universiteter).
Betænkningen fremhæver i den forbindelse de små og mellemstore virksomheders rolle i den teknologiske udvikling. Vi har flere gange haft lejlighed til at fremhæve de små og mellemstore virksomheders betydning for jobskabelsen og ligeledes for landområdernes levedygtighed. De små og mellemstore virksomheder skal kunne få gavn af det forskningsarbejde, der er blevet udført. Det er derfor nødvendigt at stille nogle egnede og effektive finansielle instrumenter til rådighed for dem.
Ved at lægge vægt på de små og mellemstore virksomheders konkurrenceevne vil politikken for forskning og teknologisk udvikling fremme den sociale samhørighed og livskraften i de svagest stillede regioner. Hr. de Lassus nævner gerne tilfældet med de yderste randområder og øerne. Efter vores mening er det ligeledes nødvendigt at lægge vægt på landområderne og de områder, der er afhængige af fiskeri.
De nye informationsteknologier giver os i den forbindelse mulighed for at oprette nogle forsknings- og udviklingsgrupper eller flytte disse ud i landområderne. De vil gøre det muligt at give virksomheder, der er etableret i afsides beliggende områder, adgang til de nye teknologier, som de har behov for, så de kan innovere og forblive konkurrencedygtige. Vi skal afholde os fra at være alt for optimistiske, og vi skal være realistiske, når vi griber de nye muligheder an, som vi får.
Vi beklager naturligvis, at hr. de Lassus benytter sig af lejligheden til at forlange en europæisk politik for den fysiske planlægning. Kvaliteten af hans arbejde og relevansen af hans forslag har dog fået Gruppen af Uafhængige for Nationernes Europa til at støtte betænkningen.
Betænkning af Alan J. Donnelly (A4-0014/99)

Caudron
Jeg bifalder betænkningen af vores kollega Alan Donnelly.
Jeg deler i det store og hele ordførerens bekymringer både med hensyn til transport, banker og atomkraftværker. Jeg støtter i den forbindelse den indfaldsvinkel, der foreslås i teksten for at hjælpe Rusland med at overvinde dette problem. Man skal selvfølgelig ikke at synke hen i katastrofeteorier, men der kan godt opstå nogle farer. Det er derfor vores pligt at forhindre denne risiko på dette område og også på andre økonomiske områder.
Jeg spørger ligeledes mig selv om ansvaret hos edb-industriens hovedaktører med hensyn til denne dato, som man har kunnet forudse i mange år. Jeg er i det mindste overrasket over, at disse kan have den mening, at når først et produkt er kommet på markedet, behøver de ikke at foretage nogen opfølgning på det.
Dette gælder for år 2000-problemet, men det er også en kendsgerning med hensyn til andre produkter, der har brug for en regelmæssig opdatering, så man kan rette visse skjulte fejl for den »uheldige« købers regning.
Jeg vil i den forbindelse stemme ja til McCartins forslag til beslutning om, at Kommissionen skal indlede nogle forhandlinger med denne industri, så privatpersoner og små virksomheder kan få rettet denne »fejl« uden endnu en gang at skulle betale for et problem, som man har været vidende om i lang tid, og som de ikke er ansvarlige for.
Endelig mener jeg, at vi allerede i dag bør gøre os nogle yderligere overvejelser med henblik på at træffe foranstaltninger, der gør det muligt at sikre forbrugernes grundlæggende rettigheder over for de virksomheder, som sælger edb-udstyr og software.

Rovsing
Borgerne er i dag afhængige af en række edb-styrede tjenester, såsom pension, familieydelser, sygesikring, forsikringer, energiforsyninger og transport. Mange af disse vitale tjenester risikerer at blive påvirket af »år 2000«-problemet. Ansvaret for at løse år 2000-problemet ligger naturligvis i første omgang hos leverandørerne og brugerne af de edb-baserede programmer, men fordi problemet er så omfattende, må også de offentlige myndigheder yde støtte. Derfor tilslutter jeg mig Kommissionens mange initiativer på år 2000-området, herunder tilskyndelse til samarbejde over landegrænserne og drøftelser af problemet i Rådet og med alle relevante kontakter i industrien og medlemslandene. Kommissionens rapporter om, hvor langt man er nået med at løse problemet, vil få stor betydning for koordinering af indsatsen. Det er naturligvis helt nødvendigt at være opmærksom på særligt følsomme sektorer, herunder de grænseoverskridende problemer, som kan opstå for eksempel på de østeuropæiske atomkraftværker, og træffe nødvendige foranstaltninger.

Titley
Hr. formand, jeg vil stemme for denne betænkning i dag. Selvom det ved første øjekast kan synes at være et mindre teknisk spørgsmål, har år 2000-computerproblemet rent faktisk potentialet til at få hverdagen for millioner af mennesker til at gå i stå - og værre. Det er nemt at overse, hvor afhængige vi nu om dage er af mikrochips til at drive alt fra vaskemaskiner til dialysemaskiner. Meget vigtige tjenesteydelser kan blive afbrudt, transporten kan gå i stå, og virksomheder kan blive tvunget til at lukke. Men med ordentlig forberedelse kan vi sikre, at vores tømmermænd den 1. januar år 2000 kun skyldes champagne og ikke computerproblemer.
Storbritannien fører under Labour-regeringen i kampen for at løse år 2000-computerproblemet i Europa med dens banebrydende Action 2000 -kampagne. I regi af denne har britiske forsyningsselskaber (herunder vand-, gas-, elektricitets-og telefonselskaber) allerede berettet, at de forventer at kunne »levere varen, som de plejer« hen over årtusindskiftet. Andre meget vigtige leverandører af offentlige tjenesteydelser, såsom sundhedsvæsen, nødtjenester, socialvæsen, postvæsen og jernbanerne, følger tæt efter.
Storbritannien kan ikke tillade sig udelukkende at stole på sine egne bestræbelser. I en stadig mere globaliseret verden vil andre landes beredskab (eller mangel på samme) også berøre Storbritannien. Jeg vil gerne sikre, at alle borgere i min valgkreds frit kan more sig ved årtusindskiftet uden at frygte for dagen derpå. Jeg støtter derfor EU's bestræbelser på at sikre, at Europa - og verden som helhed - er rede til få has på år 2000-computerproblemet.

Formanden
Afstemningen er afsluttet.

Afbrydelse af sessionen
Formanden
Da vi er færdige med dagens arbejde, erklærer jeg Europa-Parlamentets session for afbrudt.
Mødet hævet kl. 12.30

