Romaernes frie bevægelighed inden for Den Europæiske Unions grænser (forhandling) 
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er redegørelse fra Kommissionen om romaernes frie bevægelighed inden for Den Europæiske Unions grænser.
Joaquín Almunia
medlem af Kommissionen. - (ES) For to uger siden indledtes Det Europæiske År for Lige Muligheder for Alle. Det Europæiske År for Lige Muligheder for Alle og retten til at leve et liv uden forskelsbehandling er grundlæggende værdier, som EU bygger på.
Kommissionen er helt klar over den kendsgerning, at romabefolkningen befinder sig blandt de grupper, der har størst risiko for at blive forskelsbehandlet eller holdt ude af arbejdsmarkedet, samfundet, politikudformningen eller kulturlivet.
Kommissionen har derfor forpligtet sig til at tage fat på forskelsbehandlingen og udstødelsen af romamindretallet med alle tilgængelige instrumenter.
Jeg vil især nævne to af disse. For det første, gennemførelsen af direktivet fra 2000, der beskytter mod forskelsbehandling på grund af race eller etnisk oprindelse. Kommissionen vil sikre, at det bliver gennemført i lovgivningen og anvendes korrekt i alle medlemsstaterne. For det andet vil jeg gerne nævnte anvendelse af finansielle instrumenter, nærmere bestemt strukturfondene og Den Europæiske Socialfond i særdeleshed.
Kommissionen har anmodet medlemsstaterne om at tage hensyn til målet om inddragelse af romabefolkningen, når de udarbejder deres handlingsplaner for finansieringsperioden 2007-2013.
Vi skal gøre en større indsats for at øge bevidstheden blandt romabefolkningen og befolkningen i almindelighed om retten til ikke at blive diskrimineret og til at påskønne de fordele, som mangfoldigheden medfører. I denne henseende er Det Europæiske År for Lige Muligheder for Alle og den igangværende oplysningskampagne mod forskelsbehandling efter vores opfattelse særdeles nyttige instrumenter.
Kommissionen glæder sig over de hidtidige fremskridt inden for rammerne af tiåret for inddragelse af romafolket 2005-2015, hvor der i dag deltager ni regeringer fra de central- og østeuropæiske lande og de vestlige Balkanlande, herunder fem EU-medlemsstater. For første gang har de nationale regeringer i disse lande forpligtet sig til at lære af hinanden og udveksle strategier, som har haft succes, med det formål at forbedre forholdene for romamindretallet med hensyn til beskæftigelse, uddannelse, bolig og sundhedsbeskyttelse.
Kommissionen glæder sig over, at alt dette sker i nært samarbejde med romasamfundet. Vi har også brug for fremadrettede politikker. Ekspertgruppen på højt niveau om social inddragelse og arbejdsmarkedet for etniske mindretal, der er nedsat af Kommissionen, er særlig opmærksom på spørgsmålet i forbindelse med romabefolkningen. Gruppen vil offentliggøre sine anbefalinger i slutningen af året, og vi er sikre på, at disse anbefalinger vil komme med en meget værdifuld information med henblik på udformningen af en fremtidig europæisk politik om inddragelse af etniske minoriteter, herunder romabefolkningen.
Endelig, fru formand, vil jeg gerne understrege, at Gruppen af kommissærer for menneskerettigheder vil behandle alle disse spørgsmål på dens næste møde i juli i år.
Lívia Járóka
Fru formand! Vi ved, at mange romaer forsøgte at komme til Europa - Vesteuropa - efter udvidelsen i 2004. Vi ved også, at de aktuelle tal ikke var særlig høje, men de påpegede den forfærdelige og håbløse situation, som romaerne befinder sig i. Vi ved, at romaerne var uønskede i Europa. Fordi de fleste værtslande allerede var usikre på, hvordan de skulle håndtere romaers migration, reagerede de med at stramme deres asylprocedurer, hvilket tvang mange romaer til at vende tilbage til deres hjemlande. Eftersom de havde solgt alle deres ejendele, vendte de tilbage til langt værre forhold end dem, de havde forladt.
Vi ved også, at situationen på grund af mediernes overdrevne, hysteriske og usande historier gav anledning til stærk frygt i vesteuropæiske lande. Situationen fik oven i købet mange lande til at forsøge at forhindre yderligere udvidelse. Vi ved også, at denne atypiske tendens til migration blandt europæiske romaer i virkeligheden skyldes den adskillelse i skoler, den enorme arbejdsløshed, de meget store fordomme og den begrænsede adgang til sundhedstjenester, som romaerne udsættes for i deres hjemlande. Vi ved også, at romaerne helst vil leve og trives i deres hjemlande.
Til trods for de store beløb fra Phare er ghettodannelsen, adskillelsen, udelukkelsen og de romafjendtlige følelser vedblevet med at vokse siden udvidelsen, også i Vesteuropa. EU har et stort ansvar for og en stor interesse i at fremme integrationen af romaerne. Ud over at sikre de finansielle rammer har Kommissionen også til opgave at fremme og overvåge. Alle midler, der kan påvirke medlemsstaterne, skal tages i anvendelse, og der skal udarbejdes en europæisk strategi.
Vi vil gerne have en grønbog og sanktioner mod lande, der ikke følger de direktiver, som tager sigte på at gøre en ende på adskillelse, samt direktiver om beskæftigelse og lige muligheder. Dette skal ske, så Europa og hjemlandene kan udnytte romaernes medgang bedst muligt, navnlig i lyset af de europæiske demografiske indikatorer i en tid, hvor vi taler om et grånende Europa. Romaerne ønsker i bund og grund at trives i disse lande, og de ønsker ikke at forlade deres lande.
Claude Moraes
Fru formand! Dette sted er organiseret således, at jeg af en eller anden grund har mere taletid end fru Járóka, hvilket næppe kan være rimeligt. Jeg er enig i alt det, hun har sagt, og grunden er, at alle de tilstedeværende talere ønsker at spørge Kommissionen om, hvad fri bevægelighed for romaerne inden for EU's grænser egentlig betyder. Vi mener, at forskelsbehandlingen er omfattende - ikke bare faktisk forskelsbehandling af den homogene romanibefolkning, men også indgreb i deres muligheder for at bevæge sig, dvs. indgreb i fastboende romaers muligheder for virkelig at bevæge sig frit i visse lande. Dette kan skyldes faktiske begrænsninger, f.eks. gennem visa og praktiske begrænsninger, og det kan også, som fru Járóka nævnte, betyde begrænsninger gennem forskelsbehandling: Når romaer traditionen tro rejser gennem lande og fra et land til et andet, udsættes de for forskelsbehandling.
Det, jeg gerne vil høre Kommissionen sige i sin redegørelse, er, hvad den egentlig mener om disse indgreb og begrænsninger. Hvilke undersøgelser har den gennemført af, hvad disse indgreb består i, og hvad mener den, at den kan gøre for at ophæve disse begrænsninger for romanisamfundet?
Hvad siger Kommissionen i øvrigt om 2007 som det europæiske år for lige muligheder? Jeg har hørt meget lidt om romaspørgsmålet i den sammenhæng. Jeg har hørt en masse om aldring, handicap, race og religion. Men hvilket program har Kommissionen for netop romaspørsmålet? Jeg ved, at det er lidt uretfærdigt at spørge Dem om det, hr. Almunia. Det er ikke Deres fagområde, så De må ikke tro, at jeg forsøger at ramme Dem. Men vær så venlig at fortælle kommissærerne, at vi ikke har fået nogen konkrete oplysninger. Vær venlig at viderebringe det. Hvad agter De at gøre i år?
Hvad gør ekspertgruppen på højt plan ved spørgsmålet om fri bevægelighed? Hvilke planer er der for romaspørgsmålene, dvs. spørgsmålene vedrørende faktisk forskelsbehandling og chikane? Hvordan bliver pengene brugt? Vil de mindske fattigdommen? Går de til uddannelsesprogrammer? Det er alt sammen ting, som fru Járóka, fru Mohácsi og andre har kæmpet for i nogen tid.
Den Socialdemokratiske Gruppe støtter fuldt ud deres tilgang om at anmode Kommissionen om svar, og jeg mener, at denne aften er et godt tidspunkt til at få de svar. Hvis De ikke kan give dem, hr. Almunia, så viderebring venligst dette vigtige budskab til Deres kommissærkolleger, for det er på tide, at vi får nogle specifikke svar på disse spørgsmål.
Viktória Mohácsi
Fru formand! Jeg vil indlede med at præcisere følgende: Baggrunden for mine bemærkninger er ikke et ønske om at rejse tvivl om europæernes, og dermed romaernes, ret til fri bevægelighed, og jeg ønsker heller ikke at anmode om nogen ekstra rettigheder for disse mennesker, for denne mindretalsgruppe. Mit oprindelige mål var, at EU skulle undersøge, hvordan det kan dokumentere - noget, som min kollega hr. Moraes også nævnte - antallet af tvungne migranter, dvs. mennesker, der er tvunget til at forlade deres hjem, fordi de udsættes for vedvarende forskelsbehandling.
Kommissæren nævnte, at det ikke er nok, at et land træffer foranstaltninger mod forskelsbehandling. Den pågældende medlemsstat skal også sørge for integration. Jeg mener, at vi endnu ikke er nået til den fase, endsige den fase, hvor vi er i stand til at overvåge forskelsbehandling i de enkelte medlemsstater eller tage passende skridt til at bekæmpe den.
I april 2005 vedtog Parlamentet en beslutning, hvor der i første sætning står, at romaer bliver forskelsbehandlet i EU's medlemsstater. Vi ved ikke, hvor mange der forlader deres hjem, fordi de udsættes for vedvarende forskelsbehandling og håber, at deres liv bliver mindre besværligt i et vesteuropæisk land.
I næste uge får vi endnu en chance, når den ungarske domstol behandler sagen om børn, som er placeret i specialskoler uden nogen grund. Selv om de er ved deres forstands fulde brug, er de tvunget ind i uddannelsesinstitutioner for udviklingshæmmede. Jeg har personligt undersøgt sagerne om 12 af den slags børn, for de ungarske specialskoler er generelt fyldt med romabørn, som udgør mindst 70 % af specialskolebørnene i Ungarn, og desværre er disse tal ikke ret meget anderledes i mange andre medlemsstater.
For nogle få måneder siden søgte flere hundrede ungarske romaer asyl i Sverige, som naturligvis - mig bekendt - afviste deres ansøgning. Jeg ved ikke, hvor mange af de familier, der har børn, som lider under forskelsbehandling i en tilsvarende situation. En ting er sikkert, hvis sådan noget skete med mine børn, ville jeg søge asyl i et andet land.
Kampen for at udrydde forskelsbehandling og garantere menneskerettighederne inden for medlemsstaternes grænser er vores fælles ansvar. Vi har evnen til at træffe foranstaltninger imod forskelsbehandling, og det skal vi gøre. Siden 2000 har vi i EU's territorium brugt 750 millioner euro til integration af romaerne, men antallet af arbejdsløse og antallet af børn, som er erklæret udviklingshæmmede, er steget. Nu er tiden inde til, at Kommissionen tager det arbejde, som den har gjort hidtil, alvorligt og udarbejder en strategi, der - som min kollega fru Járóka også nævnte - vil kunne gøre en ende på forskelsbehandling og stille de lande, der endnu ikke overholder lovgivningen, til ansvar.
Elly de Groen-Kouwenhoven
Fru formand! Jeg vil indlede med et spørgsmål. Hvornår vil EU omsider tage sit største mindretals situation alvorligt?
15 millioner mennesker i Europa er fortsat udelukket fra grundlæggende menneskerettigheder såsom retten til uddannelse, beskæftigelse eller fysisk integritet, blot fordi de er romaer eller sigøjnere, som de fleste mennesker stadig kalder dem. For en måned siden tiltrådte endnu to lande EU. Den behandling, som romaerne får i disse lande, lever langtfra op til EU's normer. Som det fremgår af den seneste rapport fra Det Europæiske Observationscenter for Racisme og Fremmedhad, er situationen ikke bedre i mange af de gamle medlemsstater.
Når vi taler om romaers migration, kommer de fleste af os til at tænke på fattige, udhungrede mennesker, der kommer for at forstyrre os i vores behagelige liv, i stedet for at huske på, at de har rettigheder. Under det finske formandskab i 1999 vedtog EU en henstilling til medlemsstaterne om at være særligt opmærksomme på mindretallenes situation, navnlig mindretal uden noget hjemland, dvs. romaerne. Kommissionen har brugt titusindvis af euro til forbedring af romaernes situation uden at udvikle en klar strategi og en målrettet tilgang med udgangspunkt i andre mellemstatslige organisationers model. Under disse omstændigheder bliver migration ofte romaernes sidste udvej.
Giusto Catania
Fru formand, mine damer og herrer! Det Europæiske Observationscenter for Racisme og Fremmedhad gav os for nylig nogle bekymrende oplysninger, nemlig at der i Europa er stadig flere tilfælde af racisme og fremmedhad over for minoriteter. Dette går navnlig ud over romaerne, som er EU's største etniske minoritet.
Der finder mange tilfælde af forskelsbehandling sted, når det gælder retten til et arbejde og retten til undervisning, og romaernes tilværelse er ofte præget af fattigdom og udstødelse. Nogle gange er det oven i købet de institutioner, der burde beskytte menneskerettighederne, som foretager denne forskelsbehandling. Det var tilfældet i Slovenien for nylig, hvor en hel gruppe mennesker, der havde opholdt sig i landet i mange år, blev fjernet fra det område, hvor de havde boet i lang tid. Jeg mener tværtimod, at det er nødvendigt at fremme romaernes deltagelse i det sociale og politiske liv, men hvis det skal kunne lade sig gøre, er medlemsstaterne nødt til at anerkende dem som etnisk og sproglig minoritet. Vi skal gå væk fra systemet med lejre og fremme boligformer, der letter integrationen og hindrer enhver form for adskillelse.
Romaerne repræsenterer en årtusindgammel kultur, og efter min mening bør vi have stor respekt for nomadekulturerne. Det er deres fortjeneste, at den såkaldte vestlige kultur er opstået, nemlig den kultur, der opstod i Mesopotamien, som i dag hedder Irak og er under militær besættelse, hvilket skaber en uhensigtsmæssig krig mellem kulturerne. Vi står i gæld til romaerne, selv om Europa efter min opfattelse ofte har diskrimineret dem og behandlet dem dårligt.
Derfor skal vi fremme deres integration i samfundet og deres frie bevægelighed. Jeg vil således gerne tilslutte mig de andre parlamentsmedlemmer og bede Kommissionen om at gøre en mere aktiv indsats, selv om jeg godt ved, at kommissær Almunia sikkert ikke kan give os et udtømmende svar, eftersom det ikke er hans ansvarsområde. Vi mener dog, at Kommissionen bør handle hurtigere i disse spørgsmål.
Sarah Ludford
(EN) Fru formand! EU's racedirektiv er ikke effektivt nok til at bekæmpe den mangfoldige forskelsbehandling, som romaerne udsættes for. Personligt mener jeg - og det er ikke nødvendigvis min gruppes synspunkt, for jeg har ikke konsulteret den - ligesom netværket af uafhængige eksperter i grundlæggende rettigheder, at vi må have en retsakt, der specifikt tager sigte på at beskytte og fremme romanibefolkningens lighedsrettigheder. Det siger jeg ikke uden videre, for normalt er jeg ikke så begejstret for specifikke foranstaltninger, men jeg har indtryk af, at Kommissionen ikke er begejstret for denne idé, og hvis vi ikke har et sådant fokuseret og målrettet instrument, er jeg bange for, at det hele ender i snak.
Det Europæiske Center for Romaers Rettigheder og Det Europæiske Netværk mod Racisme påpegede for nylig i et fælles dokument, at lokale eller regionale regeringer ofte tilskynder til eller tolererer tvangsudsættelser, anvisning af ekstremt dårlige boliger, nægtelse af grundlæggende sociale og økonomiske rettigheder og adskillelse i skoler, og de centrale regeringer har ikke været i stand til at standse dem.
Tidligere i aften stillede jeg et spørgsmål til Rådet om romanibefolkningens situation, og formandskabets svar var i store træk, at mens lovgivning, som forbyder forskelsbehandling, er EU's ansvar, er social integration de nationale regeringers anliggende - et spørgsmål om subsidiaritet. Hvordan vil Kommissionen i betragtning af den holdning fremme et effektivt paneuropæisk program for integration og lige muligheder?
Fru formand! Jeg håbede at få et svar fra kommissæren, men jeg kan se, at det ikke planen, at han skal tale. Ifølge webstedet skulle han runde debatten af, men ikke her. Får vi et svar eller ej?
Formanden
Kommissæren har sagt, at han ikke ønsker at svare, men jeg er sikker på, at han som følge af de stærke udtalelser, der er blevet fremsat i aften, vil viderebringe budskabet til sine kolleger.
Forhandlingen er afsluttet.
