Öppningstal av parlamentets talman
Talmannen
Tidigare talmän för Europaparlamentet, förbundskansler Angela Merkel, ordförande för Europeiska rådet, herr Barroso, kommissionens ordförande, herr van der Linden, ordförande för Europarådets parlamentariska församling, ordförande och företrädare för de europeiska institutionerna, ärade gäster, och framför allt, mina damer och herrar! Ärade ledamöter, det har varit Europaparlamentets tradition, alltsedan det första direktvalet i juni 1979, att ledamöterna av Europaparlamentet väljer en ny talman med två och ett halvt års mellanrum - en kort period historiskt sett - men låt oss inte glömma bort att en talman av Europaparlamentet genomlever fem ordförandeskap för Europeiska rådet - i detta fall Tyskland, följt av Portugal, Slovenien, Frankrike och Tjeckien - och därför är parlamentets ansvar något självklart, särskilt vid denna tidpunkt när vi har kommit långt med uppgiften att ena EU, men den ännu inte är slutförd och är faktiskt fortfarande i fara, med tanke på det aktuella misslyckandet med den konstitutionella processen i Frankrike och Nederländerna. Eftersom Europaparlamentet är medvetet om detta ansvar kan det inte tillåta sig att överträffas av någon när det gäller att slutföra denna uppgift att ena vår kontinent.
(Applåder)
Vi lever alla inom en oavbruten följd som omfattar dem som gick före oss och de som ska komma efter, och jag skulle därför vilja tacka min företrädare, Josep Borrell Fontelles, varmt och uppriktigt från Europaparlamentets sida och i synnerhet på personlig nivå också, för hans stora engagemang och outtröttliga arbete i egenskap av vår talman under de senaste två och ett halvt åren.
(Applåder)
Jag vill också framföra ett varmt och uppriktigt tack till de före detta talmännen, som är här med oss i dag:
Emilio Colombo, parlamentets talman från tiden innan talmannen direktvaldes, och sedan hans efterträdare efter 1979 Simone Veil, Lord Plumb, också känd som Henry Plumb, Enrique Barón Crespo, som fortfarande är med oss här, Egon Klepsch, Klaus Hänsch, som fortfarande är parlamentsledamot, José-María Gil-Robles, Nicole Fontaine och Pat Cox.
(Livliga applåder)
Jag vill önska er alla mycket varmt välkomna. Det är en stor glädje för oss att ni alla tackade ja till inbjudan att närvara här. Pierre Pflimlin och Piet Dankert är inte längre med oss. Vi minns dem med tacksamhet.
Jag delar privilegiet med Klaus Hänsch, Ingo Friedrich, Karl von Wogau, Francis Wurtz och Jens-Peter Bonde att ha varit ledamot av Europaparlamentet sedan dess första val 1979. Sedan dess har vi upplevt både toppar och vågdalar i den europeiska politiken.
Den största framgången har varit att besegra EU:s uppdelning. Våra gemensamma värderingar har segrat. Anslutningen av Estland, Lettland, Litauen, Polen, Slovakien och Slovenien, Tjeckien, Ungern - samt Cypern och Malta - till Europeiska unionen den 1 maj 2004, och sedan Bulgarien och Rumänien den 1 januari i år, tillsammans med återföreningen av Tyskland den 3 oktober 1990, förblir för mig denna generations mirakel. Vi har alla anledning att glädjas något oerhört över detta, nu och för all framtid.
(Applåder)
Vi alla måste dock fortfarande lära av samt stärka vår respekt och förståelse för varandra. Vi borde sluta tala om de ”gamla” och de ”nya” medlemsstaterna. Alla vi, tillsammans, utgör Europaparlamentet, och de nationer som vi företräder är Europeiska unionens gemenskap.
(Applåder)
Under 1980-talet talades det om ”EU-skleros”. Men sedan trädde den inre marknaden och den gemensamma valutan in. Vi i parlamentet kämpade för att säkra våra rättigheter, och vi kommer att fortsätta föra denna kamp. I dag är parlamentet inflytelserikt och har självförtroende. Erfarenheten lär oss således att vi kan ha framgång med EU när vi själva vill ha det, när vår vilja att uppnå enighet för vår kontinent, samtidigt som vi bevarar dess mångfald, förblir stark och beslutsam. Jag skulle i dag vilja be er alla att fortsätta i denna beslutsamhet.
Vi kommer emellertid bara att lyckas med detta om Europeiska unionens medborgare - tillsammans med deras tillgivenhet mot hembygden och deras eget land - förstår och är medvetna om det som binder dem samman, som européer. Det är nödvändigt med en känsla av gemenskap och en känsla av att vara ”oss” för vår gemensamma framtid. Europeisk förening är inte bara en önskan som dikterats i våra huvuden; europeisk förening är också en hjärtesak. Att klargöra detta för människor är kanske den svåraste utmaningen som vi måste möta tillsammans.
Det som vi måste göra är att tjäna Europeiska unionens medborgare. Européerna borde vara stolta över det som de har uppnått genom sina ansträngningar under århundradena när det gäller värderingar, frihet, lagstiftning och demokrati. Det har varit en lång transportsträcka. Vi vet att våra europeiska rötter ligger i grekisk filosofi, romersk lag, det judisk-kristna arvet, upplysningen - med andra ord, i vår gemensamma europeiska kultur. Vid sidan av dessa har det dock också förekommit tragiska europeiska inbördeskrig, och under 1900-talet de totalitära ideologierna, med deras förakt för mänskligheten, och därefter, 1945, grundarnas mod att följa förlåtelsens och försoningens väg när det gällde att bygga ett nytt, bättre, mer fredligt, gemensamt Europa. Vi borde likväl minnas detta i dag, och återupptäcka det som vi alla har gemensamt. Den stora franska europén Jacques Delors följde i Robert Schumans spår när han talade om den ”europeiska själen”. Den stora polska europén Władysław Bartoszewski sa en gång att Europa främst betyder frihet för de individuella och mänskliga rättigheterna - både politiskt och ekonomiskt. De hade rätt båda två.
Jag skulle vilja tala om europeiska värderingar. De bygger i grund och botten på idén om mänsklig värdighet. Det är i denna individens värdighet som vi respekterar vår nästa, tar på oss förpliktelser, och således bygger ett system som grundas på ansvar och solidaritet. I vår praktiska politiska verksamhet borde vi alltid tjäna den mänskliga värdigheten, och jag skulle vilja uppmuntra oss alla att försvara detta och de mänskliga rättigheterna i hela världen.
Detta är inte en abstrakt vädjan. Vi är inte världens lärare, men vår humanitära bild och våra värderingar blir mer trovärdiga för andra om vi lever våra egna liv med trovärdighet. Detta får mycket konkreta följder för vår politik:
Vi vill ha ett demokratiskt partnerskap med Ryssland som ger möjlighet att vidta åtgärder, och därför förväntar vi oss att de ryska myndigheterna ska göra påtagliga ansträngningar för att se till att de personer som mördade Anna Politkovskaja, som gjorde så mycket för pressfriheten i sitt land, får ett lämpligt straff.
(Applåder)
Vi kommer aldrig att glömma att varken nationalsocialismen eller sovjetkommunismen skulle ha kunnats besegras utan Förenta staterna, men vi måste också säga till våra amerikanska vänner att Guantánamo är oförenligt med alla rättsliga ordningar som grundas på våra europeiska principer.
(Applåder)
Vi skyddar mänskligt liv. Om någon - som till exempel presidenten för en nation med en viktig kulturhistoria har gjort - förnekar förintelsen, kommer vi beslutsamt att tillbakavisa sådana påståenden, för att se till att fasan från en ny förintelse inte hemsöker oss.
(Applåder)
Det är vår övertygelse att Israels och Palestinas folk är sammanbundna av deras gemensamma mänskliga värdighet. Vi stöder därför Israels rätt att existera lika mycket som vi stöder det palestinska folkets rätt att leva i en egen stat.
(Applåder)
Vi står bredvid dem som fredligt kämpar för frihet och demokrati, och detta förklarar vår solidaritet med vinnaren av Sacharovpriset Aljaksandr Milinkevitj och hans medkämpar, som strider för ett demokratiskt Vitryssland fritt från rädsla och förtryck. Vi känner samma solidaritet med våra övriga vinnare av Sacharovpriset, Las Damas de Blanco (Kvinnor i vitt) i Kuba och Aung San Suu Kyi i Burma/Myanmar.
Vi försvarar mänsklig värdighet och mänskliga rättigheter. Vi i Europaparlamentet är fullständigt övertygade om att dödsstraffet är oförenligt med detta. Jag uppmanar oss alla, Europeiska unionens institutioner och medlemsstaterna, att kämpa för avskaffandet av dödsstraffet inom ramen för Förenta nationerna.
Om vi vill uppnå våra mål måste vi fortsätta arbetet med att bygga en europeisk union som är kapabel att vidta åtgärder. Vi måste utrusta oss själva med en konstitution genom vilken vi ser till att vi kan företräda våra värderingar och intressen inom EU och som en respekterad partner i världen.
Det fantastiska tal som Louis Weiss höll här i Strasbourg den 17 juli 1979 i egenskap av äldsta ledamot av det första direktvalda Europaparlamentet ringer fortfarande i mina öron. Hon sa: ”Låt oss aldrig, vad som än händer, glömma att vi är arvingar och verkställande makt på samma gång: arvingar till en intellektuell värld och dess verkställande makt till förmån för kommande generationer.”
Jag kan inte uttrycka det bättre själv. Våra känslor i dag skiljer sig föga från dem som uttrycktes 1979, och ändå lever vi samtidigt i en värld av nya utmaningar som särskilt är vår egna.
Idén att ena Europa har till största delen genomförts med framgång, alltsedan undertecknandet av Romfördraget för 50 år sedan. Det har blivit uttrycket för en av de lyckligaste perioderna i vår långa europeiska historia. Till att börja med fick idén om EU sin styrka från en önskan om fred och frihet efter det andra världskriget. Sedan blev Europeiska unionens uppgift och drivfjäder att stärka välstånd och uppnå social jämlikhet. I de båda idéerna förblev EU sig självt troget, eftersom enandet av vår kontinent utgjorde en sådan unik möjlighet för kontinentens två halvor, som hade varit delade alltför länge, att växa samman i frihet.
I dag finner EU sin drivkraft i EU-medborgarnas önskan om säkerhet, och respekteras av dem för den sakens skull. Detta är vårt mycket allvarliga problem, som tvingats på oss, ofrivilligt men oundvikligt, på grund av behovet att bekämpa terrorism. Av denna anledning behöver vi svar på frågor som bekymrar våra medborgare mycket.
Behovet av säkerhet ingår också i uppgiften att tillhandahålla sysselsättning och socialt skydd i en snabbt föränderlig värld. Vi kan inte skydda oss själva mot globalisering. Vi måste skapa ett skydd genom att stärka vår konkurrenskraft samtidigt som vi bevarar den europeiska sociala modellen.
Detta innefattar inte bara att tala om dramatiska klimatförändringar, utan att vidta de nödvändiga åtgärderna - tillsammans med våra partner i världen - och underbygga dessa åtgärder med beslutsamhet, innan det är för sent.
Säkerhet omfattar sådant som en gemensam energiförsörjning och en gemensam invandringspolitik som tar lika mycket hänsyn till de mänskliga rättigheterna som till behovet av integrering i vårt samhälle. Vi får inte tillåta att människor fortsätter att dö i Medelhavet.
Vi kan inte finna den säkerhet som vi söker i en värld som står i lågor, där människor lever i fattigdom och utsätts för sociala påtryckningar, en värld där oordning dominerar och där den naturliga omgivningen fortsätter att förstöras.
Om vi inom EU vill leva i säkerhet måste vi engagera oss själva som en partner i förhållande till världens alla säkerhetsaspekter, och vi måste vara medvetna om att utan europeiska lösningar kan de flesta av de utmaningar som denna kontinent och världen står inför inte längre mötas. Hur paradoxalt det än kan verka vid första anblicken har EU:s enhet alltid stärkts av kriser. Jag påstår inte att vi behöver kriser för att vi inte har tillräcklig förmåga att dra nytta av goda resultat utifrån goda förhållanden. Europeiska unionen behöver en ny idé, ett förnyande. Det är en svår väg, det är riktigt, men jag är fast övertygad om att vår kontinent är bättre utrustad i dag för sin framtid i världen under 2000-talet än den var för 15 eller 20 år sedan.
Vi själva kommer att bli dömda för hur väl vi har lett in den nyligen uppnådda europeiska enheten på en bra och säker väg. Politiker som vi själva förväntas utöva ledarskap. Vi måste motivera bättre än vad vi hittills gjort varför EU är bra för oss alla, vilket mervärde som Europeiska unionen tillför och vilka målen för våra ansträngningar är. Vi måste övervinna känslan av att europeisk politik bara har en teknisk funktion, utan några långsiktiga mål eller någon varaktig mening. Vi måste övertyga med det som vi gör, och om vi ska lyckas med detta måste vi koncentrera oss på väsentligheterna.
Det är vår gemensamma uppgift att förbereda för framtiden på ett sådant hållbart sätt att det blir så säkert som människor kan göra det för våra barn och barnbarn. För att lyckas med detta måste vi göra en omstart, för ett bättre EU, ett starkare EU, ett EU som ser framåt. Framför allt behöver vi ett EU som tror på sig självt, som får kraft från sina värderingar och som vill, och kan, vara en god partner i världen.
Utan medierna kan vi inte förmedla EU till allmänheten. Jag skulle särskilt vilja tacka korrespondenterna och journalisterna här i Strasbourg för deras rättvisa och objektiva rapportering, men jag vädjar till de nationella medierna, särskilt tv-kanalerna, både de privata och de statliga, att spela sin roll i förhållandet till den europeiska allmänheten. Det är inte längre tidsenligt att enbart avbilda EU från ett nationellt perspektiv. Jag ber de nationella tv-bolagen att öppna sina studior för europeiska teman och att bjuda in ledamöter av Europaparlamentet dit för att diskutera dem.
(Applåder)
Vi behöver en ny pakt mellan EU:s medborgare och deras politiska institutioner i Europeiska unionen. ”Medborgarnas Europa” och EU-institutionernas trovärdighet är beroende av varandra. Programmet ”Bättre lagstiftning” kan utgöra ett bidrag till detta om man uppnår mer demokratisk granskning, öppenhet i rådet, pålitligt införlivande i nationell lagstiftning, social, miljömässig, ekonomisk och administrativ konsekvensbedömning, samt förenkling av de rättsliga texterna. När vi planerar en europeisk lagstiftning borde vi alltid fråga oss själva: gynnar den människor och miljön? Är den nödvändig mot bakgrund av subsidiaritetsprincipen? Gör den oss mer konkurrenskraftiga? Minskar den byråkrati och kostnader? Det är bara om dessa frågor kan besvaras jakande som vi, lagstiftarna i Europaparlamentet, borde vidta åtgärder.
Vi, Europaparlamentet, borde inte bara vinnlägga oss om att företräda medborgarnas intressen. Vi borde också visa vår respekt för EU-medborgarnas hängivenhet, som genom sitt arbete höjer EU:s profil - inom EU och ute i världen. Vi borde införa ett Europaparlamentets pris för detta. Varför skulle vi inte också för den delen särskilt hylla ungdomars engagemang när det gäller den europeiska idén? Högt rankade europeiska priser har påverkat allmänhetens medvetande så positivt; varför inrättar vi inte pris för de yngre generationerna, för unga européer som visar prov på ett exemplariskt engagemang när det gäller det europeiska idealet?
På nationella museer visas nästan alltid den europeiska historien enbart ur ett nationellt perspektiv. Jag skulle vilja föreslå en plats för historia och för framtiden, där konceptet för den europeiska idén kan fortsätta att växa. Jag skulle vilja föreslå grundandet av ett ”Museum för europeisk historia”. Det borde inte vara en torr och tråkig samling, utan en plats där vårt minne av europeisk historia och arbetet med det europeiska enandet odlas gemensamt, och som samtidigt är en lättillgänglig plats där den europeiska identiteten kan fortsätta att utformas av nuvarande och framtida medborgare av Europeiska unionen. Ett ”Museum för europeisk historia” som sådant skulle upprättas där EU-institutionerna har sitt säte och borde knyta kontakter med motsvarande stiftelser i medlemsstaterna. ”Förklaringen om unionens framtid”, som ska antas gemensamt av Europeiska rådet, Europaparlamentet och Europeiska kommissionen den 25 mars 2007 i Berlin - en tilldragelse som ni, fru Merkel, kommer att vara ordförande för - skulle kunna skapa förutsättningar för detta.
Europeiska unionen är den största grupperingen av nationer i världen, eftersom den består av 27 nationer med närmare 500 miljoner medborgare. Europa är en komplex kontinent, som ställer oss inför enorma utmaningar, och Europeiska unionen kan inte längre styras av instrumenten i den gällande traktaträtten, som har blivit bristfälliga. Om vår värdegemenskap ska bestå krävs det grundliga reformer. Konstitutionsfördraget stärker både Europaparlamentet och de nationella parlamenten, som i sin tur stärker både parlamentariskt liv och demokrati. För första gången har gemensam självbeundran som grundval för vår europeiska demokratiska ordning erkänts. Maktfördelningen fastställer EU:s behörigheter. Jag ska vara helt ärlig och säga er att jag inte förstår människor som å ena sidan kritiserar ”Bryssel” - och ibland är detta lika rättfärdigat som att kritisera nationell politik - men samtidigt förkastar konstitutionsfördraget, som är just det instrument som vi behöver för att bidra till att få bukt med och rätta till de uppfattade bristerna.
(Applåder)
Parlamentet stöder konstitutionsfördraget - vi måste se till att det inte råder tvivel om detta. Vi vill hjälpa till att skapa principerna och innehållet i konstitutionsfördraget, däribland dess värderingar, en rättslig och därmed politisk verklighet. Det samförstånd som nåddes här i Europaparlamentet om tjänstedirektivet och om begränsningarna för Europeiska unionens förmåga att utvidgas är ett konstruktivt svar på människors oro. ”Förklaringen om unionens framtid”, som är planerad till den 25 mars 2007 i Berlin, skulle kunna vara en annan viktig milstolpe på vägen. Dess kärna borde bestå av engagemanget för våra värderingar och nödvändiga reformer, ett åtagande att stå upp gemensamt inför framtidens utmaningar, som jag tidigare talade om, ett åtagande för solidaritet bland Europas nationer och lagens överhöghet som grundval för våra handlingar. Inget land, ingen nation inom Europeiska unionen ska lämnas ensam med sina grundläggande problem. Detta utesluter emellertid också nationell själviskhet. Alla som bara tjänar sitt eget lands intressen kommer till slut att slösa bort även dessa, eftersom denna person kommer att förinta den solidaritet som krävs om intressena ska kunna försvaras.
(Applåder)
Vi avser att vara behjälpliga för att man ska kunna komma överens om en färdplan och ett mandat vid toppmötet i Bryssel den 21 och 22 juni under det tyska ordförandeskapet, eftersom ett fullständigt genomförande av EU-konstitutionens faktiska kärna kommer att ha uppnåtts till nästa val till Europaparlamentet 2009 till följd av detta. Jag skulle vilja påminna er om att konstitutionsfördraget har undertecknats av alla de 27 regeringarna och redan antagits av 18 länder. Vi måste naturligtvis acceptera resultaten i folkomröstningarna.
Men bortsett från det, om ett regeringsskifte i ett land innebär att det som Europeiska unionen har kommit överens om ifrågasätts, så splittras inte bara samhället i den nationen, utan vår kontinent, som redan är tillräckligt komplicerad, blir allt mer handlingsförlamad. Vi måste upprätthålla våra europeiska rättsprinciper: pacta sunt servanda - avtal ska hållas.
Vår vilja att genomföra dessa nödvändiga reformer måste vara stark och beslutsam, och vi måste driva på dessa reformer på ett sådant sätt att Europeiska unionens nationer förs samman snarare än tvingas isär. Vi insisterar på att Europaparlamentet måste vara ordentligt delaktigt i arbetet.
Vi i parlamentet måste också vara beredda att reformera oss själva. Först och främst kommer detta att ställa stora krav på oss alla här, i fråga om att närvara vid omröstningar och viktiga debatter till exempel. Som vi alla känner till kvarstår det mycket att göra i detta avseende. Jag önskar att kammaren alltid var så full som den är denna morgon, även om det fortfarande finns plats för några till, och därför kommer jag på torsdag, i övermorgon, att lägga fram ett förslag till gruppordförandena om en heltäckande reform av parlamentets arbetssätt. Talmanskonferensen, med andra ord gruppordförandena - och de är viktiga personer - har redan upprättat en arbetsgrupp om hur vårt arbetssätt ska förbättras. Jag kan se att gruppledarna ler, eftersom de är nöjda att höra detta bekräftat. Kolleger! Jag ber er att börja arbeta och presentera resultaten för oss så snart som möjligt.
Parlamentet styrs på ett effektivt sätt, och jag skulle vilja tacka generalsekreteraren Julian Priestley, som kommer att lämna sin tjänst den 1 mars efter 10 år, varmt och innerligt för det stora engagemang som han har visat.
(Applåder)
Det råder inga tvivel om att det då och då, och kanske oftare än så, finns anledning till att kritisera förvaltningen. Vi välkomnar denna kritik som något positivt. Men de som har samarbetat nära med Julian Priestley och hans medarbetare har kommit att inse hur medvetna de är om sitt ansvar och hur stort deras engagemang är, och jag har aldrig varit med om att någon av dem har handlat mot talmannens föresatser. Jag hoppas naturligtvis att saker kommer att fortsätta på detta sätt under hela min mandatperiod, och, för att vi alla ska kunna gå i samma riktning, ska jag upprätthålla nära kontakt. Mitt varma tack till Julian Priestley, och låt mig påpeka att den enda måttstock som förvaltningen ska mätas efter är hur den tjänar våra europeiska övertygelser - utan partipolitiska fördomar, rättvist och objektivt.
Jag kan tala om för kammaren att EU:s framtid i mångt och mycket beror på lyckad samexistens mellan kulturerna och religionerna inom Europeiska unionen och mellan Europeiska unionen och våra grannar, först och främst i den arabiska och islamska världen.
Vi måste därför ta vårt ansvar för att se till att EU kännetecknas av dialog mellan kulturer och religioner. Vi lever på en kontinent med tre storslagna kulturer och religioner - den kristna, den judiska och den islamiska, och vi har medborgare som kommer från en av världens andra stora kulturer och som är anhängare av världens andra religioner. Vi i Europaparlamentet måste uppmuntra och stödja föredömen inom Europas civilsamhälle där man deltar i dialog mellan kulturer. I Sevilla lärde jag känna det arbete som utförs av organisationen Tres Culturas, och jag kan tala om för er - inte bara för att ära min spanske företrädare, Josep Borrell - att vi aktivt måste stödja varje föredöme för samlevnad inom EU mellan kristna, muslimer och judar - och naturligtvis också mellan dem som inte tillhör någon av dessa religioner. Detta är en avgörande investering i vår intellektuella utveckling. Samtidigt är detta det bästa bidraget som vi kan ge för att uppmuntra till dialog mellan kulturer i hela Medelhavsområdet och bortom det, fram till Mellanöstern och Nordafrika. Vi vill inte uppleva en ”kulturkrock”; vi vill ha fred i frihet och rättvisa bland alla nationer och övertygelser. Detta innefattar att bygga en intellektuell och kulturell bro över Medelhavet.
Denna dialog måste grundas på tolerans och sanning. Tolerans innebär inte att godta allt och inget. Tolerans innebär fredlig samexistens genom att respektera andras övertygelser medan man behåller sina egna. Under ett av mina många besök i de arabiska länderna frågade en högre islamisk ämbetsman mig hur muslimer lever i Europa. Mitt svar var att de ofta inte är tillräckligt integrerade, men att de kan leva ut sin egen tro och ha sina egna moskéer och andaktsplatser. Jag fortsatte med att fråga honom om det stämde att skulle en muslimsk man eller kvinna kunde dömas till döden för att ha konverterat till kristendomen i hans land. Det faktum att jag inte fick något svar var ett svar i sig självt.
Jag är fast övertygad om att dialogen mellan kulturer och civilisationer bara kan bli framgångsrik om den grundas på sanning och ömsesidig tolerans.
(Applåder)
Det är min avsikt att besöka Europeiska unionens arabiska grannstater, och när jag besöker Europeiska unionens länder att försöka föra samtal med etniska minoriteter, särskilt yngre företrädare. Vi har en viktig parlamentarisk institution för dialog med Mellanöstern, som inbegriper Israel och arabvärlden, i form av parlamentariska församlingen för Europa-Medelhavsområdet. Vi måste använda denna institution effektivt för fred, partnerskap och, om möjligt, vänskap. Förra helgen möttes de fyra talmän som styr den parlamentariska församlingen för Europa-Medelhavsområdet, nämligen talmännen för parlamenten i Egypten, Tunisien - som för närvarande innehar ordförandeskapet - Grekland och jag själv i Tunis, och vi kom överens om att dialogen mellan kulturer och problemet med arbetslöshet i länderna runtom Medelhavet skulle vara temat för den kommande dialogen i mars, och att vi i juni ville ge särskild uppmärksamhet åt Mellanöstern och fredsprocessen där, som vi faktiskt hoppas ska vara inledd då.
Så snart som omständigheterna tillåter det ska jag besöka Israel, Palestina och Libanon. Jag är tacksam för den inbjudan som jag har fått att tala med det israeliska parlamentet, Knesset. När vi bjuder in talare för att tala till Europaparlamentet borde vi betona dialogen mellan kulturer och civilisationer.
Det är allas vår uppgift att stärka demokratin och det europiska parlamentariska systemet, och därför avser vi att samarbeta med de nationella parlamenten i konstruktiva partnerskap för våra nationers och hela Europeiska unionens bästa.
Helmut Kohl, ärbar medborgare av Europeiska unionen, sa en gång, ”Vi har inte mycket tid. Den värld som vi lever i är inte villig att vänta på att vi ska lösa våra interna problem”. Han hade rätt. Till detta skulle jag vilja tillägga att ett misslyckande med att agera skulle vara det största misstag som vi skulle kunna begå.
I slutet av min ämbetsperiod kommer ett nytt europaparlament att väljas. Om vi gör ett övertygande arbete och om det också sägs bra saker om EU i de nationella huvudstäderna, så kommer tillströmningen till valet till Europaparlamentet åter att öka. Det borde vara vår ambition att uppnå detta.
Vårt arbete är ofta oglamoröst, det kan vara stressigt och inte särskilt praktfullt, men våra mål är stora, så man förväntar sig mycket av oss. Vi försöker att leva upp till detta. I detta uppdrag skulle jag vilja företräda er på ett sådant sätt att Europaparlamentets värdighet, vår europeiska kontinents enhet och Europeiska unionens effektivitet stärks. Jag ber om er hjälp, tackar för ert förtroende, och jag hoppas att vi tillsammans kan nå våra mål.
(Ihållande applåder)
Angela Merkel
rådets ordförande. - (DE) Herr talman, herr Poettering, tidigare talmän och nuvarande ledamöter av Europaparlamentet, herr Barroso, kommissionens ordförande! Ni, herr talman, är en av kammarens ledamöter som fick bevittna dess första timmar. Jag tror att man skulle kunna påstå att ni har hjälpt till att forma detta parlament i dess anmärkningsvärda utveckling från dess tidigaste barndom till att bli det som nu är ett mycket frigjort parlament med tillitsfulla ledamöter, tydliga partistrukturer och parlamentariska grupper, och därmed en krävande partner i den europeiska debatten, och en partner som vi inte kan föreställa oss att behöva klara oss utan.
Parlamentets utveckling är en av Europeiska unionens framgångssagor, och nu vet vi att mycket av det som vi har uppnått för EU:s medborgare skulle ha tagit en annan form utan Europaparlamentets arbete. Från den yngre delen av vår historia skulle jag vilja påminna om arbetet med kemikalielagstiftningen Reach, utarbetandet av tjänstedirektivet och debatterna om budgetramen, där vi ständigt stävade efter att fastställa framsynta prioriteringar och försöka att driva igenom dem, i vissa fall i hårda förhandlingar med rådet och kommissionen.
I ert tal i dag riktade ni vår uppmärksamhet mot det kommande valet till Europaparlamentet 2009. Vi kommer att möta EU:s medborgare tillsammans - vi som företrädare för nationsstaterna och ni som företrädare för Europaparlamentet - och vi kommer att redogöra för det som engagerar oss inför närmare 500 miljoner människor, på vilket sätt detta vårt EU gynnar dem och varför det är viktigt. Det handlar om fredsbevarande, om solidaritet inom Europeiska unionen och om välstånd och social trygghet i en global värld där konkurrensen har blivit mycket hårdare för oss alla. Det är av denna anledning som vi inte får förlora helheten ur sikte mitt i allt specifikt parlamentariskt rutinarbete. Med ert arbetsprogram har ni betonat den roll som ni har sett ut för Europaparlamentet och Europeiska unionen i världen.
Vi instämmer i att frågan om konstitutionsfördraget kommer att bli den avgörande frågan inför valet 2009 - både i samband med vår uppfattning av oss själva och i vår förbindelse med våra medborgare, och för det andra när det gäller en europeisk union bestående av 27 medlemmar och dess handlingsförmåga. Det är av denna anledning som det tyska EU-ordförandeskapet, tillsammans med kommissionen, parlamentet och medlemsstaterna, kommer att göra allt i sin makt för att fastställa en tidsplan för att slutföra detta projekt, så att människor vet vilken typ av EU som de röstar på 2009, och hur detta EU kommer att kunna agera i framtiden.
(Applåder)
Min vädjan är att vi borde fortsätta vår diskussion om hur vi ytterligare kan klargöra strukturerna för de respektive förbindelserna mellan kommissionen, parlamentet och rådet, även om det fortfarande förekommer kontroverser på vissa områden. Det är också av denna anledning som jag har satt upp frågan om diskontinuitet på dagordningen, vilket jag nämnde i mitt öppningsanförande, eftersom jag tror att det kommer att få långsiktig betydelse. Hur uppfattar ett nyvalt parlament - eller en nyvald kommission för den delen - sig självt? Vad måste uppnås, och på vilket sätt? Inte ens i konstitutionsfördraget finns det fullständiga svar på dessa frågor, och det är av denna anledning som jag anser att debatten måste fortgå.
(Dämpade applåder)
För att övergå till de viktiga problemen står det klart att ämnet energi kommer att spela en mycket central roll vid vårmötet den 8-9 mars. Jag skulle i dag vilja berätta för er om våra ansträngningar för att organisera detta rådsmöte, men inte innan jag har fått uttrycka mitt uppriktiga tack till kommissionen, som har gett oss ett ambitiöst paket med direktiv och slutsatser om energi och klimatskydd till denna dagordning. Under de kommande mötena med rådet som fungerar som förberedelser inför Europeiska rådets vårmöte - rådet (konkurrens) och rådet (miljö) - har vi nu fastställt de bestämda villkoren för en givande debatt inom rådet. Jag stöder kommissionens målsättning att minska koldioxidutsläppen med 30 procent före 2020, under förutsättning att vi finner internationella partner. Jag anser att våra internationella resor på alla sätt uppmuntrar oss att rikta uppmärksamheten mot det faktum att EU ansvarar för 15 procent av koldioxidutsläppen, medan 85 procent alstras utanför Europeiska unionen. EU måste vara en pionjär - ett mål som jag anser att vi borde åta oss - men EU måste också klargöra att det inte finns några problem som tydligare än detta belyser hur denna värld samspelar och att en kontinents handlingar inte är tillräckliga för att skingra det hot som hela mänskligheten står inför.
(Applåder)
Vi kommer att föra diskussioner om utveckling av en konkurrenskraftig inre marknad. Vi kan redan ana att dessa kommer att bli svåra, men detta är ingen överraskning för någon som har studerat ämnet. Vi kommer inte att rygga för dessa debatter, för det är nödvändigt med en fungerande inre marknad när det gäller energi. Vi avser att föra upp frågan om energieffektivitet på dagordningen, och vi kommer att tala om förnybara energikällor. Det tyska EU-ordförandeskapet kommer att vädja om antagandet av specifika siffror och bindande minskningsstrategier. Jag vill göra det helt klart att ingen medlemsstat kan smita från detta ansvar. Av denna anledning har Förbundsrepubliken Tyskland, om jag får säga detta som förbundskansler, redan tvingats kompromissa med kommissionen, och vi tyckte inte att det var enkelt. Vi gjorde det helt avsiktligt, eftersom jag anser att varje medlemsstat måste ta sin del av ansvaret. Det skulle vara dåraktigt att tro att klimatskyddet fungerar utan att någon uppmärksammar det, och det är därför som felaktiga övertygelser måste överges.
(Applåder)
Vi måste rikta vår uppmärksamhet mot ämnet extern energipolitik, särskilt i förhandlingarna om ett samarbetsavtal med Ryssland. Även här måste jag säga att vi hoppas och arbetar för att se till att dessa förhandlingar kan inledas. Vi har tyvärr inte kommit så långt ännu, men jag är optimistisk att vi kommer att ta ett positivt steg framåt då vi träffas för toppmötet mellan EU och Ryssland i maj, och vi kommer att föra upp frågan om ”bättre lagstiftning” på Europeiska rådets dagordning. Även i detta avseende skulle jag vilja be om parlamentets stöd för att se till att vi inte kör fast i vaga försäkringar, utan att vi förbinder oss till kvantitativa mål om minskning.
Jag är medveten om oron och rädslan för att färre bestämmelser också kan innebära mindre skydd. Det är inte detta som vi vill uppnå, men det finns utrymme för förbättring när det gäller hur vi organiserar byråkratin i dagsläget, och jag skulle, ur EU-medborgarnas perspektiv, vilja tillägga att förbättringar behövs på det området. Detta innebär inte att en bestämmelse inte gäller om vi inte använder den mest invecklade kontrollformen för den.
(Applåder)
Våra samråd när det gäller förklaringen om unionens framtid den 24-25 mars framskrider väl. Vår avsikt är att det ska fortsätta så. I era kommentarer betonade ni mycket tydligt vad människor förväntar sig av Europeiska unionen när det gäller dess yttre förbindelser och dess säkerhets- och försvarspolitik, och jag delar ert engagemang för mänskliga rättigheter, något som ligger djupt rotat i parlamentets tradition, och det gläder mig att notera er önskan om att prioritera skapandet av dialog mellan kulturer. Under min nyligen genomförda resa till Mellanöstern blev jag medveten om de stora förväntningar som människor har lagt på Europeiska unionen och dess institutioner. I Mellanöstern kan man nästan fysiskt känna längtan efter fred och oron för Irans kärnvapenprogram. På detta område bär vi ett stort ansvar för att göra allt i vår makt för att inleda den fredsprocess som människor så starkt väntar på - tillsammans med aktörerna i regionen och naturligtvis med Förenta staterna och Ryssland.
Jag har sagt det förut, och kommer att säga det igen: slutet på det kalla kriget förde in något oväntat i livet för sådana européer som vi. Vi har upplevt att vi i dag, nu med tjugosju medlemsstater, åter kan arbeta och kämpa för fred och frihet i en demokratisk process med nästan samtliga europeiska länder, även om det inte alltid är lätt. Detta, vår tidsålders mirakel, borde uppmuntra oss till att sträva efter underverk och möjligheter i andra regioner i världen.
Detta som palestinier och israeler inte har upplevt på årtionden - ett liv i fred, ett liv i två grannländer som inte krigar, ett liv med framtidsutsikter om välfärd - måste också vara vårt mål, helt enkelt därför vi personligen har insett att fred och vänskap kan uppstå ur till synes oövervinneliga skillnader. Denna erfarenhet medför en plikt för oss som européer att engagera oss i denna process. Det är därför som jag är mycket tacksam att ni, tillsammans med era kolleger i Europaparlamentet, har fastställt detta som en av era prioriteringar.
Herr talman! Ni citerade Helmut Kohl och sa att vi måste skynda på och att vi inte har råd att ständigt fokusera på oss själva. För människor inom Europeiska unionen förväntar sig att vi fortsätter att framgångsrikt forma denna lyckade kontinent i våra medborgares intresse i globaliseringens era. Miljoner, till och med miljarder, av människor i världen förväntar sig att Europeiska unionen, med sin erfarenhet och sitt välstånd, ska göra sin del för att världen ska få åtnjuta mer fred och mer frihet. Låt oss samarbeta för att nå detta. Tack för ert tal, jag ser fram emot ett gott samarbete med ert parlament.
(Applåder)
Talmannen
Mitt varmaste tack till er, förbundskansler Merkel, för detta hoppingivande tal. Vi kommer att göra allt som står i vår makt för att se till att rådet, kommissionen och parlamentet kommer att samarbeta framgångsrikt för vår kontinent, för Europeiska unionen.
José Manuel Barroso
kommissionens ordförande. - (EN) Herr talman, förbundskansler Merkel, tidigare talmän för Europaparlamentet, ordförande för de europeiska institutionerna, ärade ledamöter! I år firar vi det som Europeiska unionen har uppnått under de senaste 50 åren: en historia som har upplevt hur Europaparlamentet i allt högre grad har omsatt den europeiska demokratin i handling.
Jag tackar Europaparlamentets före detta talmän för att de närvarar här i dag. På mina egna och kommissionens vägnar tackar jag er alla för era individuella bidrag till EU.
Herr talman! Jag vill gratulera er till detta initiativ. Det är verkligen viktigt. Vissa politiker anser att världen inte existerade innan de föddes. Jag anser att det är viktigt att vi som tjänar våra medborgare genom institutionerna behåller detta institutionella minne. Ett anständigt och civiliserat samhälle hyllar sin historia och respekterar institutionerna. Jag vill tacka er för ert tal, som både var visionärt och innehållsrikt. Jag delar åsikterna och lovordar engagemanget.
Ärade ledamöter! Ni har valt en talman vars erfarenhet av och engagemang i vårt gemensamma europeiska projekt inte står någon efter.
Våra europeiska värderingar understryker det innersta i det EU som vi vill ha och uppskattar: ett EU av fred, frihet, demokrati, välstånd och rättvisa. EU:s utvidgning och integrering till att omfatta 27 länder, fritt från krig och fritt från totalitarism, understryker kraften i dessa värderingar och den lärdom som vi har dragit av historien: det är bara genom ett gemensamt åtagande som vi kan ge våra medborgare svaren i 2000-talets globala värld.
Kulturell och religiös mångfald är en kraftfull europeisk värdering. I denna mening välkomnar jag i synnerhet talman Hans-Gert Poetterings betoning av interkulturell och religiös dialog. Europeiska unionen är mycket lämpad att främja denna dialog. Vi genomsyras av mångfald: en mångfald av traditioner, av kulturer, av språk, av nationer. Det är en av våra värdefulla gåvor som européer. Vi är i viss mening en framgång när det gäller globalisering. Vi, bättre än någon annan, kan forma denna globaliserade värld.
Dialog är rätt sätt för att se till att mångfald berikar vår enhet, och på intet sätt orsakar splittring. Jag är fast övertygad om att kulturell mångfald är en källa till EU:s styrka och till dess förmåga att understödja sina värderingar och intressen i världen. Denna dialog måste vårdas ordentligt. Vi avser att göra Europeiska året för interkulturell dialog nästa år till plattformen för denna dialog. Kommissionen har länge fört en dialog med religioner, kyrkor och religiösa sammanslutningar, även de som inte har någon religion. Jag skulle vilja föra fram detta i partnerskapet med Europaparlamentet, som en synlig uppvisning av hur europeiska institutioner driver den europeiska integreringen framåt när de samarbetar.
För att signalera hur viktig denna dimension är bjöd jag förra året in Europeiska rådets ordförande att delta i ett möte med religiösa och kyrkliga ledare. Jag välkomnar överenskommelsen att i maj i år hålla ett toppmöte, som jag kommer att ha äran att leda, med de tre ordförandena för EU:s politiska institutioner och ledarna för de viktigaste religionerna och kyrkorna.
Den 25 mars kommer vi att få tillfälle att hylla både våra bedrifter och våra värderingar. Det gläder mig att Europaparlamentet och Europeiska kommissionen till fullo deltar i utarbetandet av förklaringen om unionens framtid, enligt mina förslag från maj förra året. Denna förklaring, som ska undertecknas i Berlin, är en äkta gemensam referenspunkt - en bekräftelse på det som Europeiska unionen står för och ett verksamhetsmål för det som vi vill uppnå under 2000-talet.
Förra månaden lade jag fram förslag i kammaren som jag skulle vilja se i Berlinförklaringen. Jag gjorde det inte bara för att lägga fram förslag. De utgör resultat som europeiska medborgare vill att vi uppnår. Och jag anser att det är genom att koncentrera oss på målen i vårt gemensamma projekt som vi kommer att lyckas nå ett starkt och utvidgat samförstånd, däribland ett samförstånd när det gäller en institutionell uppgörelse.
Jag är säker på att om européerna märkte att Europeiska unionen tog itu med globalisering, främjade ekonomisk tillväxt och sysselsättning, visade social solidaritet, tacklade klimatförändringen, ökade den demokratiska legitimiteten, skänkte sina medborgare säkerhet, försvarade våra värderingar och intressen över hela världen, så skulle de förlita sig på att Europeiska unionen reformerar sig själv i syfte att möta morgondagens utmaningar och uppnå praktiska resultat.
Vi är alla här för att tjäna EU:s medborgare. Om vi ska få allmänhetens godkännande måste målsättningen för vår verksamhet utgöras av medborgarnas prioriteringar, och vi måste arbeta på ett sätt som rättfärdigar deras förtroende, särskilt när det gäller respekt för subsidiaritets- och öppenhetsprincipen. Detta var precis den strategi som vi utarbetade i vårt meddelande om en agenda för EU-medborgarna i maj förra året.
För att uppnå resultat måste vi bevara och utveckla institutionellt partnerskap, ett partnerskap som grundas på fördelning av befogenheter, men också på idén om institutionellt ömsesidigt beroende. Samtidigt som vi respekterar varje institutions självständighet måste vi betona gemensamheten i våra europeiska principer. Trots vissa naturliga politiska och ideologiska skillnader borde de som tillämpar dessa principer bygga upp ett äkta europeiskt partnerskap.
Jag anser att samarbetet mellan parlamentet, rådet och kommissionen fungerar bra. Det har visat sig stå emot några hårda prövningar. Under de senaste åren har vi sett svåra frågor om tjänster, kemikalier, Reach och budgetramar lösas, för att bara nämna några. Detta var en följd av de tre institutionernas samarbete i denna anda av partnerskap. Herr talman! Jag har förbundit mig att föra ett nära samarbete med er, liksom med förbundskansler Angela Merkel och hennes efterträdare som ledare för rådet. Jag är övertygad om att detta är det bästa sättet att uppnå de resultat som våra medborgare efterfrågar.
Lösningen på debatten om EU:s framtid är inte av underordnad betydelse: en mer effektiv och demokratisk europeisk union tar fram det yttersta av vår förmåga att skapa politik och resultat. Vi känner alla till att detta skulle ha skapats genom konstitutionsfördraget, och det finns begränsningar för vad vi kan uppnå utan fördraget. Som jag så ofta säger, vi kan inte bygga morgondagens EU med gårdagens verktyg. Det räcker inte med Nicefördraget.
(Applåder)
Jag vet att Europaparlamentet delar Europeiska kommissionens engagemang när det gäller att fullständigt stödja det tyska ordförandeskapets arbete, så att de finner rätt väg framåt. Förbundskansler Angela Merkels energi och engagemang inger oss verkliga förhoppningar om att vi kan finns samförstånd och på ett övertygande sätt argumentera för reform och utveckling inför de europeiska medborgarna. Men rådets ordförandeskap kan bara uppnå resultat om det får stöd av alla medlemsstater. I dag, när alla de europeiska institutionerna finns återförenade här, önskar jag upprepa min uppmaning till medlemsstaterna om att finna en lösning när det gäller konstitutionsfördraget. Jag vet att det är svårt, om inte till och med omöjligt, att ratificera exakt samma text efter ”nej”-rösterna i två medlemsstater. Men låt oss inte glömma att alla regeringar undertecknade fördraget. Detta har minst en dubbel innebörd. För det första medgav medlemsstaterna att unionen behövde lösa gemensamma problem och gemensamma utmaningar. Och vi har inte löst dem ännu. För det andra utgör också handlingen att underteckna ett fördrag ett ansvar mot de andra medlemsstaterna, mot EU-institutionerna och mot EU-medborgarna. Det är alla europeiska regeringars plikt att vara konstruktiva och aktiva i sökandet efter en gemensam lösning. Och jag skulle vilja betona ordet ”gemensam”. Vid en historisk tidpunkt som denna, när vi firar EU:s fredliga enhet, har vi inte rätt att splittra det igen.
När det gäller deras inställning till EU får ibland vissa politiker mig att tänka på James Mill, John Stuart Mills far. John Stuart Mill sa en gång att hans far älskade människosläktet i allmänhet, men hatade varje person i synnerhet.
(Skratt)
Vi har även många politiker inom EU som uttrycker sin kärlek för EU i allmänhet, men sedan motsätter sig europeiska lösningar när det gäller energi, klimatförändring, invandring och, naturligtvis, de institutionella överenskommelserna. Låt oss tala klarspråk: vi behöver inte avsiktsförklaringar. Det som vi behöver är engagemang.
(Applåder)
Och vi står inför avgörande prövningar inom en snar framtid, som inleds med energi- och klimatförändringspaketet i Europeiska rådet i mars. Jag välkomnar verkligen det uttalande som förbundskansler Angela Merkel just gjorde. Låt oss vara ärliga mot oss själva. Sammanhållning är en förutsättning för trovärdighet. Vi är inte trovärdiga när vi säger att vi vill tala om energi med en röst till världen utanför, om vi fortsätter att inbördes tala med 27 röster och 27 marknader. Vi är inte trovärdiga när vi fastställer att kampen mot klimatförändring är en av EU:s viktigaste prioriteringar, och därefter inte lyckas komma överens om särskilda mål för vår politik. Vi måste således vara koherenta och trovärdiga.
Jag har stora förhoppningar om den period som löper från och med nu och fram till slutet av denna valperiod. Jag anser att vi har fastställt rätt prioriteringar, och rätt underbyggda partnerskap för att få dem att fungera. Jag ser fram emot ett nära samarbete med talman Hans-Gert Poettering och med parlamentet, och också med kollegerna inom Europeiska rådet, när det gäller att skapa reform inom EU och verklig förändring för EU:s medborgare före utgången av detta årtionde.
Jag anser att vi kan bygga ett EU som kommer att kunna skapa vår världs framtid omkring värden som frihet och rättvisa, som är så viktiga för oss.
(Applåder)
Talmannen
Ordförande Barroso! Jag skulle vilja tacka er för ert anförande och särskilt för ert engagemang i partnerskapet med Europaparlamentet, som är mycket välkommet. Jag skulle även vilja tacka er från mig personligen. Vi ser fram emot fortsättningen på vårt goda samarbete.
Joseph Daul
för PPE-DE-gruppen. - (FR) Herr talman, fru rådsordförande, herr Barroso, mina damer och herrar! Jag skulle vilja framföra mina hjärtliga gratulationer till er, käre Hans-Gert, för ert fantastiska tal om hur EU måste omgruppera sig och åter förena sina krafter.
Jag vänder mig å ena sidan till de talare med höga befattningar som hade ordet före er, och jag vill ta tillfället i akt och hälsa dem, och å andra sidan till företrädarna för EU:s alla institutioner, ni uttryckte er vision om EU:s framtid. Det är en vision om ett enat, integrerat EU, men också ett EU som är öppet för världen och medvetet om sitt internationella ansvar, ett EU som medborgarna lättare kan identifiera sig med och som de känner sig närmare förbundna med.
Det är en vision som gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater delar på djupet. Jag uppskattar den proaktiva, positiva och konstruktiva andan i era förslag. Det är dags att sluta tala i negativa termer om EU och sluta fråga vad det ska bli av oss. Vi måste snarare kanalisera våra ansträngningar till att göra det som vi måste göra.
Det europeiska projektet är en framgång. Det har inte bara lett till våra länders utveckling och välstånd; det har också garanterat fred på vår kontinent.
Vi har förändrat historiens gång tack vare detta projekt, och de som känner att detta inte är tillräckligt borde ta en titt runt omkring sig i sina dagliga liv, och de kommer att upptäcka att fördelarna med EU står att finna överallt. Det skulle vara ohyfsat att inte erkänna detta, men det stämmer verkligen att vi på ett mer kraftfullt sätt måste hävda de övertygelser som finns i våra handlingar och att vi måste lära oss att tillskriva dem deras rätta värde. Detta gäller euron, som har blivit en framgång, och mer allmänt även vårt arbete som lagstiftare.
Vi har all anledning att ha tillit till vår framtid inom EU. Vi kommer att möta de kommande utmaningarna som ett enat och beslutsamt EU, och verkligen inte som ett dystert, inåtvänt EU, som är besatt av sitt förflutna.
Herr talman! Vår grupp delar era prioriteringar, som vi anser tar upp både de större krav som den moderna världen ställer och våra medborgares dagliga problem. De två är sammanflätade. Vad vill EU-medborgarna ha? De vill ha mer frihet - detta stämmer i synnerhet in på ungdomar - samt mer säkerhet och skydd mot de hot som vi står inför. De vill ha möjlighet att arbeta och åtnjuta frukterna av sitt arbete. De vill också att EU försvarar och främjar värderingarna i vår civilisation och kultur.
De är för miljöskydd och kampen mot försämring av klimatet på EU-nivå. De är för en gemensam energipolitik som garanterar en trygg energiförsörjning som alla kan ha råd med och som inte innebär att någon energikälla som kan garantera vårt oberoende avfärdas. Den vill ha en rättvis jordbruks- och livsmedelspolitik som erbjuder framtidsutsikter för landsbygden och garanterar livsmedelssäkerhet, samtidigt som vi förblir ledande när det gäller den teknologiska utvecklingen. De vill också ha en forsknings- och utvecklingspolitik som placerar EU i förgrunden för nyskapande i världen, som vi föreslog i Lissabonstrategin.
Personligen skulle jag i dag vilja betona vikten av att stå medborgarna nära och behovet att förena detta mål med målet för dialog mellan kulturer och religioner, som är den positiva sidan av kampen mot rasism och intolerans och mot uteslutning och främlingsfientlighet. Det räcker inte att säga sin mening om dessa felaktigheter eller att bekämpa dessa gissel. Det som vi måste göra är att på ett positivt sätt visa fördelarna med att utbyta kunskap, fördelarna med social blandning, det ädla med gästfrihet, storheten med toleransen och det ömsesidiga berikandet som mötet mellan kulturer skapar.
Samtidigt måste EU vara mycket tydligt när det gäller dess geografiska gränser, gränsområden och gemensamma invandrarpolitik. EU måste också definiera sin globaliseringsstrategi. Denna strategi får inte grunda sig på de starkastes överlevnad, utan på en blandning av konkurrenskraft, hög sysselsättningsgrad och socialt skydd. Det som vi behöver är kontrollerad globalisering.
Jag skulle återigen vilja berömma det tyska ordförandeskapet, och i synnerhet Angela Merkel, för att man med sådan beslutsamhet driver alla dessa frågor vidare. Dessa utmaningar varar inte bara de närmaste sex månaderna, utan de närmaste tio eller tjugo åren.
Förklaringen av den 25 mars, i samband med unionens femtioårsdag, skulle kunna vara ett tillfälle att föreslå återfödelsen av EU:s politiska ambition. Enligt grundarnas långsiktiga projekt omfattar denna ambition en nystart för institutionerna.
Herr talman, fru rådsordförande, herr Barroso! Jag är medveten om hur högt ni värderar detta mål. Vi förlitar oss på att kommissionen och dess ordförande, José Manuel Barroso, klarar uppgiften att ta itu med institutionernas ärenden. Kommissionen är både väktare av fördragen och väktare av gemenskapens allmänna intressen. Vi kommer alltid att ge kommissionen vårt orubbliga stöd när den utför detta dubbla uppdrag ansvarsfullt. Det är genom att förena våra krafter och övertygelser som vi kommer att kunna dra upp EU ur dessa inkörda hjulspår.
För att avsluta skulle jag ha kunnat citera Pierre Pflimlin, tidigare talman för Europaparlamentet, som skulle ha fyllt 100 år i år, som gärna ville se ett EU som grundar sig på förståndets värderingar. Jag ska istället ta hjälp av den störste EU-vännen i vårt 2000-tal, Stefan Zweig, som i sin superba biografi över Erasmus har gett en nyckel till EU:s tidigare och framtida konstruktörer: ”Det kommer alltid att finnas behov av personer som visar människor vad som förenar dem över det som delar dem, och personer som förnyar tron på en högre form av mänsklighet i människors hjärtan.”
(Applåder)
Martin Schulz
för PSE-gruppen. - (DE) Herr talman, tidigare talmän av detta ärofulla parlament, mina damer och herrar! Det är för att undvika att ge intryck av att vi befinner oss på en partikongress för Europeiska folkpartiet som jag, en socialdemokrat, nu har fått ordet, och det som jag nu utsätter mig för är en svår uppgift. Ni känner till att jag anser att det tal som parlamentets talman gav måste göra alla här rättvisa - eller åtminstone i stort sett göra det - och att det inte borde bli föremål för ensidig politisk debatt, för det är den sorts tal som ska framföras av någon som lägger fram en individs åsikt i syfte att skapa debatt, inte av den som sammankallar alla.
Herr talman! Jag vill medge att ni har framfört ett tal som hela kammaren kan enas bakom, ett tal där ni har beskrivit de grundläggande uppgifter som ligger framför oss, och att er ämbetsperiod ligger inom en avgörande period för europeisk politik. Det finns inget annat sätt att uttrycka det på än att säga att reformerna antingen kommer att lyckas eller misslyckas, och om de misslyckas, om konstitutionen inte går igenom, om vi kastas tillbaka till det oavslutade Nicefördraget, då - som ni mycket väl påpekade i ert tal - kommer det inte bara att vara ett fördrag som har försvagats, utan också ett ideal.
I ert tal gav ni en beskrivning av de europeiska idealen, och förklarade att det är genom samarbete mellan kulturer som vi finner lösningar, att religiös intolerans ska besegras genom dialog mellan religioner, att fred och fredlig samexistens grundas på ekonomisk och social integrering, och att uppgivandet av territoriella krav kan uppnås genom territoriell integrering. Om vi jämför detta ideal med de utmaningar som vi står inför, då framträder beskaffenheten hos dessa utmaningar klart. De utgörs av hat mellan raser och folk, något som vi finner överallt i hela världen, religiös intolerans, något som finns överallt på den andra sidan av våra gränser, och tyvärr förnyade krav på makt över territorium. Om man vill ha fred i hela världen, med det fredstillstånd som åstadkommits inom EU och mellan EU och dess grannar, behöver man mer än någonsin EU:s ideal för att motverka krigsorsaker som hat, intolerans, utslagning och förtryck. Vi svarar med integrering - både social och kulturell - på dessa saker, med lösningar som man kommit fram till mellan religioner och över etniska klyftor, och ni beskriver dessa väl. Min grupp kan inte göra annat än att ge dem vårt fulla stöd.
Samtidigt står vi dock inför utmaningen - som ni så riktigt påpekade - att ta itu med dagliga konflikter. Människor vill ha mer än bara högtidliga möten, även om jag gratulerar er till detta möte som vi alla har förberett under en lång tid, och hur skeptisk jag än må vara ska jag medge att det har gått bra. Det är dock inte var dag som vi samlas till ett högtidligt möte. Allmänheten vill att vi kommer med lösningar på dagliga konflikter. När ekot av det som har sagts under det högtidliga mötet har klingat ut, spiller vardagslivet ingen tid på att hinna ikapp oss. Det finns tre saker som folk vill ha av oss: för det första vill de att vi säger vad som är vad; för det andra vill de att vi kommer med föreslag på lösningar på det; för det tredje vill de att vi är beslutsamma och agerar - tillsammans, i den mån det är möjligt, och om inte, att vi agerar genom ett majoritetsbeslut av det slag som är brukligt i en demokrati. Även detta måste vara möjligt, till och med i rådet - för övrigt.
Jag riktar mig till er, fru förbundskansler, innan ni berättar mer för oss om diskontinuitet. Jag har inget emot att diskutera detta, men den som skapar mest diskontinuitet är rådet, som ni är ordförande för. Det är detta som är problemet!
(Applåder)
Vi ertappas naturligtvis med våra egna problem, de som vi alla måste ta itu med - vi här i kammaren, ni i rådet och kommissionen med sina. Fru Merkel! På nyårsdagen i år publicerade tidskriften Cicero en otrolig intervju med er som jag läste med stor uppmärksamhet. En av de fantastiska saker som ni sa var denna: ”Något annat som jag avser göra under 2007 är större framsteg när det gäller att ta itu med klimatförändringen. [...] Med detta i åtanke kommer jag att ge miljöfrågor särskild uppmärksamhet, mot den internationella bakgrunden.” Och med rätta! Ni sa samma sak i dag. Låt mig nu citera det som ni sa på en annan plats, något som - om jag minns korrekt - ni sa i den tyska förbundsdagen, som gick ut på att ni kommer att agera kraftfullt när det gäller att förhindra ett enda tröskelvärde för koldioxidutsläpp från nya bilar som gäller från och med 2012. Och se där - vardagens hårda verklighet har återigen hunnit ikapp oss.
(Avbrott av Daniel Cohn-Bendit: ”Diskontinuitet!”)
Även detta är verkligen diskontinuitet. Vi måste ...
(Avbrott av Markus Ferber)
Herr talman! Ni kan se att det som jag fasade för kommer att ske. Detta högtidliga möte skulle kunna bli en livlig debatt, men Markus Ferbers CSU har så mycket egna bekymmer att ta itu med att vi låter honom avbryta en gång.
Fru Merkel, herr Poettering! Vi måste försöka uppfylla båda kraven. Vi får inte bara ordna högtidliga möten som kännetecknas av högtflygande retorik, utan vi måste också få saker att hända på en daglig basis. Det är detta som vi uppmanar till. I alla tal som jag har hört i dag har jag hört hänvisningar till att det sociala EU är kärnan och grunden som håller samman vårt samhälle. För två och ett halvt år sedan när jag sa detta i mitt första tal som ordförande för min grupp fick jag ett retsamt skratt till svar från vissa hörn i parlamentet. Att vi har gjort denna typ av framsteg på två och ett halvt år, och att vi alla nu har kommit överens om det, inger mig hopp om att vi ska ha kommit ännu längre i slutet av era två och ett halvt år i tjänst - för det är så länge som ni har sagt att ni ska stanna där.
Jag skulle vilja framföra två korta slutkommentarer. Herr talman! Jag delar inte er åsikt att det var Förenta staterna som besegrade kommunismen eller hjälpte till att övervinna den i Östeuropa. Det var inte Förenta staterna som gjorde detta, utan de modiga männen och kvinnorna i Polen. Det var de, ungrarna, och folket i de baltiska staterna, som besegrade kommunismen, inte amerikanerna, och detta måste tydligare än någonsin sägas i kammaren, med tacksamhet till ledamöterna från dessa länder som företräder de nya demokratierna.
(Applåder)
Min sista kommentar ska jag rikta till er, herr talman, eftersom ni har ägnat er uppmärksamhet åt frågorna om vår framtid, och hållit ett tal som, enligt min mening, är ett av de bästa i kammaren på många år. Det är till er som jag vill säga att jag också har förtroende för att ni kommer att tillämpa detta i praktiken. Som talman för denna institution kommer ni att ha ett betydelsefullt uppdrag, särskilt när det gäller konstitutionsfördraget, och om ni kan bidra till att finna en gemensam grund för stats- och regeringschefernas olika åsikter, på samma sätt som ni, som ordförande för gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater, lyckades hålla samman de motstridande intressena i denna grupp, så är jag övertygad om att ert ordförandeskap kommer att gå bra.
(Applåder)
Talmannen
Herr Schulz! Det är inte för att betygsätta ert tal, men jag skulle vilja säga att för en som egentligen inte hade lust att tala lyckades ni göra det med stor övertygelse. Tack så mycket för detta.
Graham Watson
för ALDE-gruppen. - (EN) Herr talman! Er erfarenhet här i parlamentet sedan det direkta valet 1979 har gjort er välkvalificerad och givit er en ovanlig känsla för perspektiv på den befattning som ni innehar. Jag gratulerar er till ert anförande i morse.
Ni har sett Europeiska unionen växa från 9 länder på 1970-talet till 12 på 1980-talet, 15 på 1990-talet, 25 och sedan 27 under detta årtionde, med en kö av länder som väntar på att få ansluta sig. Ni har sett Romfördraget kompletteras med Europeiska enhetsakten, Maastrichtfördraget, Amsterdamfördraget och Nicefördraget, och nu konstitutionsfördraget, samtidigt som den gemensamma marknaden har förstärkts med en inre marknad, en gemensam valuta och politik för rättsliga och inrikes frågor, planer på utrikes- och säkerhetspolitik och nu energipolitik.
Ni har också upplevt - liksom några andra av oss av yngre årgång - en djupgående förändring av allt det som Europeiska unionen handlar om. Det är inte längre en union som garanterar fred och livsmedelssäkerhet, utan en union som måste kunna möta de tre stora utmaningar som vi står inför: snabb tillväxt av världens befolkning och migration, energikällor och klimatförändring, och internationellt organiserad brottslighet som är sammankopplad till terrorism.
Hittills har drivkraften för att bygga denna union kommit inifrån. I allt högre grad uppstår kraften bortom våra gränser, och gensvaret från våra institutioner har varit oklart. Det råder en olustkänsla som påverkar unionen, som har lett till käbbel mellan medlemsstaterna, vilka allt för ofta ger den globala anarkin fritt spelrum för att bevara nationell suveränitet. Det har varit käbbel mellan våra institutioner, som gör våra medborgare likgiltiga, vilket kan liknas vid olika kyrkosamfund som bråkar om bevis i stället för att fråga sig varför ingen går i kyrkan längre.
Herr Poettering! Ni har tillfälle att leda kammaren vid en tidpunkt då den i allt högre grad blir generatorn för europeisk integrering. Det är mot Europaparlamentet som européerna alltmer måste vända sig: ett förnyat och frispråkigt parlament, som ställer rådet och medlemsstaterna till svars när deras åtgärder mot terrorism trampar på de rättigheter som vi troget håller fast vid, som skapar enighet - något som undgår kommissionen - på den gemensamma marknaden för tjänster eller åtgärder för konsumentskydd, som samarbetar med nationella parlament för att noga granska den verkställande makten och ser till att lagen respekteras.
Kort sagt, parlamentet börjar bli myndigt. Ideologi har gått om nationalitet som den viktigaste avgörande faktorn för röstningsbeteende. Det stämmer att parlamentet inte ännu har initiativrätt eller rätt att föreslå ordföranden för kommissionen, men varken det ena eller andra är nu otänkbart, och allt fler anser att dessa både rättigheter skulle förstärka demokratikulturen inom vår union.
Herr Poettering! Jag hoppas därför att ni kommer att använda era två och ett halvt år till att sätta er in i behovet av att reformera parlamentet, ge oss ett parlament som är bättre utrustat för att tillhandahålla ett sådant ledarskap, ett parlament som inriktar sig på djupa politiska alternativ i stället för att rösta om hundratals ändringsförslag för att flytta semikolon, ett parlament som använder sina nya kontrollbefogenheter till fullo för att återkalla och på nytt granska våra lagar.
När ni valdes första gången var parlamentet en rådgivande församling, utformad för att ge täckning för formens skull till beslut som fattats av byråkrater och diplomater. Nu är det en av hörnstenarna i vårt europeiska hem. Under 13 år av medbeslutande har denna enda funktion utvecklat organen i denna församling, och öppenhet har försett vårt blodomlopp med syre.
Till förbundskansler Angela Merkel skulle jag vilja säga att det nu behövs medbeslutande på alla områden inom beslutsfattandet för att maktfördelningen i demokratin ska fungera på EU-nivå. Faktum är att unionen fattar beslut som är bindande för medlemsstaterna utan verklig demokratisk eller rättslig kontroll, vilket har gett oss kritik från domstolen för de mänskliga rättigheterna och författningsdomstolarna. Det var på håret när den tyska författningsdomstolen granskade rambeslutet om den europeiska arresteringsordern, och den var mycket nära att bestrida dess legitimitet. Om den tyska regeringen, som blockerade bruket av övergångsklausulen i artikel 42 för bara några månader sedan, verkligen vill främja demokratin inom EU, kommer ni att erkänna kravet på omröstning med kvalificerad majoritet i rådet och medbeslutande med Europaparlamentet som en grundval för allt lagstiftningsarbete, annars riskerar ni att se ut som mimartisten Marcel Marceau, som verkar klättra upp för väggen medan han i själva verket inte kommer någonstans alls, under er tid vid rodret.
Åren mellan 1914 och 1989 var ett 75-årigt raseri av självstympning på vår kontinent. I år, med Bulgarien och Rumänien i vår union, kan vi begrava vålnaden från denna period. Men friheten har sina rötter i mod. Jag tror att det finns ett tyskt ord Zivilcourage: ni, fru förbundskansler Merkel och herr ordförande Barroso, måste uppbåda det kollektiva modet för att föra vår union framåt som en sann demokrati, för att skapa det som Winston Churchill 1945 kallade för ”en bredare patriotism” och ett gemensamt medborgarskap för denna turbulenta och mäktiga kontinents förvirrade folk.
(Applåder)
Talmannen
Tack så mycket, herr Watson! När ni talade om det stora antalet ändringsförslag såg jag att flera av de före detta talmännen log! Jag anser att detta är ett problem som de före detta talmännen också stod inför. Det värsta var dock när det inleddes 1979 - som talman Simone Veil säkert minns väl - när vi i vissa fall hade över tusen ändringsförslag, men inte det elektroniska maskineriet på plats för att behandla dem.
Brian Crowley
thar ceann Ghrúpa UEN. - A Uachtaráin, tá tú i do bhall den teach seo le fada anois agus tá tú ar dhuine de na baill is mó a bhfuil taithí aige ar obair an tí seo. Thug tú riamh, agus tabharfaidh, tacaíocht láidir d'Institiúid na Parlaiminte ag leibhéal na hEorpa agus ar an stáitse idirnáisiúnta. Chuir tú polasaí polaitiúil uaillmhianach don dá bhliain go leith atá romhainn amach os ár gcomhair anseo inniu. Tá tacaíocht iomlán tugtha ag mo ghrúpa polaitíochta don iarracht pholaitiúil riamh agus is mar sin a bheidh amach anseo.
(EN) Herr talman! En dag som denna borde vi fundera över var vi har kommit ifrån, men också ge en framtidsvision. Jag anser att ni i ert tal till oss i dag inte bara betygsatte det förgångna, utan också lade fram en tydlig väg som bär mot framtiden.
Ni tog upp ett antal punkter i ert tal som ingen av mina kolleger hittills har berört. Den första, som på ett sätt är den mest imponerande av de alla, är att rådets ordförande, förbundskansler Angela Merkel, och kommissionsordföranden, José Manuel Barroso, har gett er och kammaren anledningen till att vi är här i dag för att dela detta tillfälle. Det är naturligtvis mycket hedrande för en tysk att ha sin ledare här, men det är ännu mer hedrande för kammaren att Angela Merkel har tagit sig tiden att vara här med oss, trots allt det arbete och de ansträngningar som hon snart tar på sig som ordförande för rådet.
Jag anser att det tillkommer oss att besvara detta, inte bara för att ämbetsinnehavarna närvarar, utan huvudsakligen på grund av det ansvar som Europeiska unionens väljare har lagt på oss i egenskap av deras förespråkare och deras röst. Ibland skapar detta en konflikt för oss med idealen hos de tekniker som arbetar för att upprätta en ny europeisk union. Ibland hamnar vi i strid med kraven från medlemsstaternas regeringar. Men vår enda heliga plikt som parlament är att vara denna röst, att vara förnuftets röst, fredens röst, visionens röst, men viktigast av allt, väljarnas röst. Vi måste komma ihåg dem som våra samhällen har tappat bort eller glömt och se till att de kan föras vidare mot denna nya framtid och få denna nya möjlighet.
Herr talman! I ert anförande i dag var det en sak som jag fann fantastisk, det som ni sa om ungdomarnas roll inom EU - och det är första gången som jag har hört det från någon i kammaren med sådan riktig uppriktighet: er idé att skapa ett nytt program för ungdomar, ett pris för ungdomar, att tillåta en ny generation att uppskatta och förstå det som vi redan kan förstå utifrån vår egen historia.
Som mina kolleger så riktigt påpekade talar vi om Amerikas seger över kommunismen och nazismen. De spelade en roll. Låt oss inte förneka att Europa skulle ha dött utan Amerikas hjälp på 1940-talet. Låt oss inte glömma att Europa skulle ha dött utan Amerikas hjälp 1918. Låt oss inte glömma att vi skulle ha befunnit oss under ständigt och omedelbart hot från ytterligare krig och våld utan USA:s hjälp på 1960- och 70-talet. Men låt oss inte heller glömma bort att alla de män och kvinnor som hade en vision - oavsett om det var Solidaritet i Polen, det ungerska upploppet, vårrevolutionen, sammetsrevolutionen eller påven Johannes Paulus II - bar med sig en tro på människosläktets värdighet, olikhetens värdighet och rätten för människor att tala öppet och vara fria i alla samhällsgrupper. Detta är inte bara en seger över totalitarism, det är en seger över all ondska som hotar människan i dagsläget, och det är därför som er idé om en kulturell dialog, om förståelse för olika religioner och traditioner är så viktig för EU:s framtida utveckling. Om ni läser om oss utgör inte EU för närvarande ett hot mot någon, oavsett vad man bekänner sig till eller inte bekänner sig till. På många sätt tenderar vi faktiskt att bli så liberala att vi glömmer bort mångfalden. Vi glömmer bort förståelse för vissa människor som har en mycket fast övertygelse av icke-våldsam natur och tenderar att jaga bort dem från makten eller deras befattningar, men samtidigt kan vi vara tillmötesgående mot de som har en rätt så radikal ståndpunkt i livet och ge dem en plats för dem själva.
De två sista påpekandena som jag skulle vilja göra hör samman med de kommentarer som gjordes av några kolleger och av både kommissionens och rådets ordförande när det gäller den framtida utvecklingen av EU:s politik. Jag misstolkar kanske det som folk säger, men EU:s medborgare är trötta på det praktiska och tråkiga talet om institutionell förändring och reformer. Det som EU:s medborgare vill se är handling. Det som EU:s medborgare vill ha är ett positivt gensvar på de problem som vi står inför.
Vi har upplevt viss framgång när det gäller att ta itu med klimatförändringen, den sociala politiken och andra viktiga frågor på den inre marknaden, men folk vill att vi vidtar åtgärder på en verklig nivå som påverkar deras liv på riktigt i stället för att bara reagera på problem när de uppstår. Vi i parlamentet tänker alltför ofta tillbaka och säger ”detta gjordes på ett felaktigt sätt 1979” eller ”detta gjordes på ett felaktigt sätt 1992” eller något annat gjordes på ett felaktigt sätt 1997, eller ”vi missade ett tillfälle”. Låt oss inte glömma att politik är en konst, medan ekonomi är en vetenskap, och man får samma resultat varje gång om man använder rätt formel. Politik är en konst eftersom den måste lyda samhällets behov, folkets behov och önskningar och, viktigast av allt, samhällets flyktighet som helhet.
Den mest brådskande uppgift som slutligen ligger framför oss är att skapa ett rättvisare område för fred och förståelse i Mellanöstern. Jag välkomnar er önskan att besöka Libanon, Palestina och Israel och att börja bygga denna process. EU måste återengageras på central nivå när det gäller att finna lösningar för fred i Mellanöstern.
Herr talman! Jag skulle bara vilja säga er att under de närmaste två och ett halvt åren, trots den möda som vi har orsakat er och även om hårda vindar kommer att blåsa runt er, bör ni alltid inse att ni har kammarens stöd i ryggen.
(Applåder)
Talmannen
Tack så mycket, herr Crowley. Ni talade längre än er avsatta tid. Jag skulle inte vilja påstå att ni fick mer tid för att ni sa många trevliga saker, men följande talare kommer att vara tvungna att hålla sig till den tid som de har tilldelats, även om de inte alltid delar er mening.
Monica Frassoni
för Verts/ALE-gruppen. - (IT) Herr talman, mina damer och herrar! Vi medger och respekterar verkligen hur allvarligt och djupt ert europeiska engagemang är, och i ert tal i dag fastställer ni några prioriteringar som - även om de förblir lite vaga - gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen i huvudsak instämmer i.
Ni påminde med rätta om parlamentets historia, och jag är mycket tacksam mot er för att ha inbjudit tidigare talmän för parlamentet till kammaren i dag. Jag lyckades träffa några av dem när jag anlände till parlamentet som en ung och entusiastisk federalist, och samarbeta med många av dem i deras arbete: det gläder mig därför verkligen att se dem här i dag.
Trots detta väntar vi på konkreta bevis, herr talman, och dessa bevis ställer oss inför några mycket specifika val, som inte kan förbli vaga. Vårt parlament måste besluta sig för om det ska förbli tyst och disciplinerat eller om det ska vara ett forum där man vidtar åtgärder för de europeiska intressena och värderingarna, något som i dagsläget nästan har försvunnit bakom diplomatisk manipulation och nationella intressen. Detta är vår institutions ansvar: att vara en plattform för europeisk debatt och för förslag om ett demokratiskt EU. Mot denna bakgrund får bidraget från vår institution när det gäller att lösa det konstitutionella dödläget inte bara bestå av - som ni sa genom att upprepa det som Angela Merkel sa till oss ord för ord, och säkert inte av en slump, - ”rädda innehållet i konstitutionen”. Vi får inte nöja oss med att ”rädda innehållet i konstitutionen” i uteslutande retorisk stil.
Som ett brådskande ärende måste vi göra två saker som parlamentet inte har kunnat prestera i det förflutna under ledning av gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater och under ledning av Martin Schulz - nej, jag syftar på de två ordförandena för majoritetsgrupperna - och detta är för det första att finna en överenskommelse om vad som exakt ska göras, från parlamentets sida, helt självständigt, med hänsyn till konstitutionen, och för det andra - och ännu viktigare - att kämpa för att Europaparlamentet bibehåller den konstitutionella roll som det vann genom konventet. Fru Merkel, herr Poettering! Om det ska föras en debatt om en tidsplan eller om ett förslag vill vi agera som medbeslutsfattare och inte observatörer. Herr Poettering! Jag vill se er kämpa för denna parlamentets rättighet.
(Applåder)
Herr talman! Ni talade om värderingar och åberopade särskilda fall som hör samman med försvaret av de mänskliga rättigheterna, något som är ett ämne av yttersta vikt för vår institution. Ni talade också om tolerans, ett ord som ni är mycket fäst vid. Jag måste tala om för er att detta ord ibland oroar mig personligen, eftersom bakom ordet ”tolerans” begås det brott och individers rättigheter överträds - brott och överträdelser som just ”tolereras” - och detta är något som vi absolut inte får glömma bort. Det är av denna anledning som vi föredrar att tala om ”rättigheter som är gemensamma för alla män och kvinnor”, något som är lika för alla och måste förbli så.
Att tala om förbindelser med Ryssland innebär att ta upp ämnet Tjetjenien och att ansvarsfullt inleda en debatt om avtagande energiberoende, vilket inbegriper kraftig kritik mot de länder - och de är många - som oorganiserat springer till ”tsar” Putins domstol. I vår dialog med Förenta staterna får vi inte glömma bort dödsstraffet som är i kraft i landet, CIA-flygningarna, frågan om uppgifter om passagerare och föregripande krig. Slutligen, med hänsyn till de mänskliga rättigheterna, får vi inte glömma att försvara de individer som på egen hand, glömda i något fängelse eller någon skog, försvarar dessa rättigheter, med hjälp av små nödlösningar. Att bara tala om säkerhet, herr talman - och ni talade länge om det, i vårt parlaments namn - gör inte att de resolutioner som har antagits till förmån för nedrustning eller en uppförandekod för vapen utvecklas till det andra skedet.
Herr talman! Vi kommer att vara mycket aktiva när det gäller arbetet med inre reform. Det finns två ämnen som ni inte nämnde och som enligt min uppfattning är grundläggande: det första är debatten om parlamentets säte. Jag hoppas att ni personligen och parlamentsgrupperna kommer att ha mod att föra en debatt i kammaren om Europaparlamentets säte. Museet för europeisk historia kanske bör ligga här, i denna mycket vackra byggnad. Vem vet? Jag anser hur som helst att det är viktigt för er att verkligen ta initiativ när det gäller att tackla problemet med var parlamentet bör sammanträda.
Det andra ämnet - och jag vet mycket väl att jag kommer att få arbeta hårt här för att övertyga er - är att göra denna institution grönare, inte ur ett politiskt perspektiv, men när det gäller dess miljömässiga hållbarhet. Jag kommer att lyckas övertyga er, det är jag helt säker på, eftersom de resurser som slösas bort av denna församling varje dag när det gäller vatten, ljus och officiella bilar är något som vi inte kan tolerera om vi vill vara trogna mot våra åtaganden gentemot klimatförändring.
Avslutningsvis skulle jag kort vilja vända mig till Angela Merkel. Era förslag om byråkrati, diskontinuitet och bättre lagstiftning lämnar oss ganska kalla och oroade. Problemet med byråkrati är av nationell snarare än europeiskt art: hur många människor ingår i den delegation som åtföljer er i dag? Den är säkert väsentligt mycket större än den delegation som åtföljer ordförande José Manuel Barroso, och de som klagar på överdrivna bestämmelser är de multinationella företagen, inte medborgarna, som säger - om man ska gå efter flera Eurobarometerundersökningar i följd - att de vill ha fler lagar som skyddar dem, inte färre! Slutligen för man genom förslaget om diskontinuitet faktiskt in en möjlighet för er institution att bojkotta och förhala alla de lagar som ni inte gillar.
Herr talman! Jag önskar er välgång i ert arbete, och jag tror att vi kommer att få det trevligt under de närmaste två åren.
(Applåder)
Talmannen
Tack så mycket, fru Frassoni. När det gäller de mänskliga rättigheterna har vi alltid varit överens med varandra.
När det gäller frågan om var parlamentet bör ha sitt säte övervägde jag faktiskt om jag skulle tala om det, men jag kom fram till att jag inte borde det.
Francis Wurtz
för GUE/NGL-gruppen. - (FR) Herr talman, mina damer och herrar, tidigare talmän, som påminner mig om all tid vi tillbringat tillsammans, fru rådsordförande, herr kommissionsordförande! Det är inte ofta som vi har möjlighet att ta ett steg tillbaka och njuta av det tillfälle som getts oss i dag, även om det är kort, för att utbyta åsikter om hela perioden från och med nu och fram till nästa Europaval.
Det stämmer, det är ingen hemlighet att min grupp inte delar majoritetens politiska val i parlamentet. Jag kommer trots detta att avsiktligen använda några av de centrala punkterna i ert tal för att framföra åtskilliga särskilda förslag. Det är begränsade åtgärder som inte alls är revolutionära, och jag anser helt uppriktigt att ni inte nödvändigtvis måste sympatisera med Europeiska enade vänstern/Nordisk grön vänster för att identifiera er med dem. Om parlamentets talman helt enkelt tog hänsyn till dem skulle det sända en positiv signal till viktiga delar av vår allmänna opinion. Man skulle säga att ni har lyssnat på dem.
Herr talman! Med hänvisning till EU-medborgarnas önskan betonade ni, och jag citerar: ”vi måste bevara den europeiska sociala modellen”, och, ännu viktigare, ni fortsatte med att säga att ”vårt arbete måste vara övertygande”. Detta är faktiskt grundläggande om vi ska fördriva en djup olustkänsla som får näring av idén om att Europeiska unionen alltför ofta hjälper till att göra allas existens alltmer osäker, istället för att skydda medborgarna från effekterna av dagens globalisering.
En betydande handling för att börja fördriva denna känsla av oundviklighet skulle vara välkommen. Herr talman! Jag föreslår att ni uppmanar rådet, kommissionen och parlamentet att överge ett förslag till direktiv som påverkar Europeiska unionens hela befolkning och som verkar så dogmatiskt, så orättvist och så förödande för framtiden för de offentliga tjänsterna, som kan komma att utlösa en ny Bolkesteineffekt om inget förändras under de närmaste månaderna. Jag talar om förslaget att avreglera posttjänster den 1 januari 2009, sex månader före nästa val.
Mer allmänt betonade ni en annan idé som jag anser mycket riktig och mycket viktig. Ni sa att vi behöver ”en ny pakt mellan medborgarna och Europeiska unionens institutioner”, och sedan sa ni, om framtiden för EU-fördraget: ”vi behöver en grundlig reform av Europeiska unionen”. Alla instämmer i att detta är nödvändigt, men åsikterna om innehållet i den framtida europeiska grundlagen skiljer sig åt.
José Manuel Barroso har just riktat sig till Nederländerna, och sagt till dem: var så vänliga och hjälp till; alla måste förändra sig. Jag föreslår er en metod som kommer att skapa förutsättningar för alla att förändra sig, att hjälpa EU till en nystart. Låt den process som inleds bli en möjlighet till en verklig allmän debatt i hela unionen, en öppen debatt, så nära medborgarna som möjligt, om meningen med EU 50 år efter Romfördraget, om syftet med vår gemensamma politik, om de åtaganden som vi är beredda att anta i framtiden. Om parlamentets talman ger sig själv i uppdrag att se till att förverkliga ett sådant initiativ kommer han omedelbart att ha uppfyllt sitt uppdrag.
Herr talman! Slutligen gjorde ni några anmärkningar om interkulturell dialog och mer specifikt om Mellanöstern, dit ni hoppas åka så snart som möjligt, sa ni. Detta förvånar mig inte, och jag tackar er för det. Med detta i åtanke, av alla de initiativ som jag skulle önska att parlamentets talman tog skulle det mest symboliska enligt min mening, efter det nästan oväntade Meckaavtalet i vilket hela Hamas lovade att efterleva de internationella resolutioner och avtal som undertecknats av PLO och Israel, vara att högtidligt uppmana Europeiska unionen att häva blockaden mot den palestinska regeringen och ge en ny möjlighet till hopp om en rättvis fred i regionen, som har krossats av ockupation och krig under flera generationer.
Jag vet att inget av dessa initiativ kommer att bli lätta att ta, herr talman, men om ni gör det är de sådana att historien kommer att minnas dem.
Talmannen
Tack så mycket, herr Wurtz! Jag är tacksam för den respekt som vi alltid har visat varandra.
Jens-Peter Bonde
Herr talman, förbundskansler Merkel, herr Barroso, ärade tidigare talmän av parlamentet, som jag med glädje minns från talmanskonferensen! Nu har vi Hans-Gert Poettering som talman, och han är angelägen att få en större dos EU, även om han också begåvat talar om subsidiaritetsprincipen. Han borde också tillåta sig själv en folkomröstning där han kan övertyga sina tyska kolleger att även de borde rösta för en konstitution med mer lagar och bestämmelser som görs i Bryssel. Tre tusen bestämmelser är inte tillräckligt. Det räcker inte med att 86 procent av de lagar som ratificeras i den tyska förbundsdagen nu antas i Bryssel. Lyssna på varningarna från den tidigare tyska presidenten, Roman Herzog, som ledde vårt konvent för stadgan. Notera resultaten från folkomröstningarna i Frankrike och Nederländerna. Fransmännen och nederländarna hade möjlighet att rösta för konstitutionen, och de förkastade den. Den lärdom som nu dras av detta är att vi aldrig åter borde genomföra en folkomröstning. Den före detta ordföranden för utskottet för EU-frågor i förbundsdagen, Jürgen Meier, hävdade också under konstitutionskonventet att man skulle kunna komma överens om en frivillig folkomröstning i förbundsdagen med enkel majoritet. Varför inte låta tyskarna uttrycka sin åsikt om den konstitution som talmannen och det tyska ordförandeskapet är så angelägna att få antagen?
Tjänstemän i Bryssel och domarna i Luxemburg har en patologisk hängivenhet för att överdimensionera och är rädda för demokrati. De har inte förstått den moderna trenden mot neddragna organisationer, decentraliserad ansvarsskyldighet och utläggning på entreprenad. Det som duger för näringslivet är inte tillräckligt för EU. Inget ska lämnas ut från Bryssel till medlemsstaterna eller till medborgarna. Lagar är mycket bättre om de har utarbetats av 3 000 hemliga arbetsgrupper i kommissionen och antagits av 300 hemliga arbetsgrupper i ministerrådet, samt 15 000 professionella lobbyister. Länge leve teknokratin i ett korporativt EU! Alessandra Mussolini kan sända en vänlig tanke till sin farfars engagemang i korporatism. Väljarna kan få möjlighet att gå och rösta vart femte år och rösta på någon som varken kan föreslå eller anta lagar. Valda företrädare kan bara ge kommissionen råd genom framlagda ändringsförslag. Det är vad allt handlar om för närvarande, och ett liknande tänkesätt finns också i kärnan av konstitutionen - skillnaden är bara att det är på många fler områden.
Om något inte kan antas av rådets ministrar och tjänstemän finns alltid möjligheten att gå till EG-domstolen i Luxemburg med förslag som varken väljarna, de nationella parlamenten eller regeringarna kommer att känna till något om. Enhälligt antagna påföljder i samband med miljöfrågor döms som olagliga, för domarna vill se sådana påföljder antagna genom majoritetsbeslut och inom deras egen kontroll. Förmögenhetsrätten är helt klart en angelägenhet för medlemsstaterna, vilket är inskrivet både i fördrag och utkast till konstitutioner. Men den skyldighet som åligger jordbrukare att bo på sina egna gårdar döms som olaglig, trots att det enhälliga utslaget i det danska folketinget var det motsatta. Väljare och deras parlament uppfattas som oförmögna, och familjeföretag betraktas som omoderna. Låt oss i stället ha några stöddiga preussiska junkrar som driver jordbruksföretag överallt i EU. Jordbrukare är inte tillräckligt duktiga; detsamma gäller kollektivavtal för arbetstagare och arbetsgivare, strafflagstiftning, nationella domare och väljarna. EU:s stormän vet mycket bättre.
Vi har vunnit många små segrar för öppenhet, och förbundsdagen i Berlin har infört de bästa reglerna hittills när det gäller att fingranska EU. Det är nu dags att den trefaldiga maktfördelningen när det gäller öppenhet, närhet och demokrati ska styra hela EU. Det ska inte skapas fler lagar som inte kan ändras av valda företrädare. Det ska inte finnas fler lagar som inte kan ändras av väljarna vid nästa val. Det ska inte få finnas ytterligare fördrag och konstitutioner som inte har antagits av väljarna genom folkomröstning som hållits i hela EU, och helst på samma dag.
Talmannen nämnde vår elektroniska omröstningsanläggning. Jag minns gärna den tid då det nya systemet från Olivetti infördes. Det är ett system som jag skulle vilja ha tillbaka, för då skulle verkligen mina förslag kunna antas.
Talmannen
Mina damer och herrar! De som är mindre insatta i detaljerna - särskilt våra gäster på åhörarläktaren - kanske inte känner till att valen i Danmark hålls på torsdagar i stället för på söndagar, och Jens-Peter Bonde tolkar alltid detta som att han har varit ledamot av parlamentet längre, även om detta är felaktigt juridiskt sett, eftersom både han och jag blev ledamöter av parlamentet den 17 juli 1979.
Att han ständigt understryker detta inger mig emellertid hopp om att han inte kan lida av brist på tillgivenhet för Europeiska unionen och för kammaren, om han så gärna hävdar att han - som han förstår det - har varit i parlamentet längre än någon annan.
Bruno Gollnisch
Herr talman, tidigare talmän, fru Merkel, herr Barroso! Parlamentets talman har just med skicklighet beskrivit den typ av politiskt program som man kanske har förväntat sig få höra från en ordförande av Europeiska rådet eller av kommissionen snarare än från en talman av parlamentet i hans roll som skiljedomare.
Herr talman! Mot bakgrund av den gruppdynamik som ofta dominerar i institutionerna återspeglar ert tal om folks vilja utan tvivel den åsikt som majoriteten av kammaren har. Men tillåt mig ändå att utrycka det som jurister i den engelsktalande världen kallar a dissenting opinion, en avvikande mening.
Ni talade om det ”tillfälliga” rycket - ordet ”tillfälligt” var ert - och blandade in utkastet till europeisk konstitution såsom det mottogs i Frankrike och Nederländerna. Det intryck som ni gav var att detta inte var mer än en begränsad gäspning som sträckte sig till två medlemsstater. Men alla känner till, eller borde känna till, att om detta projekt hade lagts fram inför medlemsstaternas folk direkt och inte bara inför ledamöter av de nationella parlamenten skulle dokumentet i fråga med all sannolikhet ha förkastats kraftfullt.
Vi behöver således en gång för alla få veta varför de fortsätter att presentera samma meny som har förkastats av nationer, då nationer uttrycker sig fritt i strid med det förhärskande tänkesättet. Men när de var överens med den ledande trenden betonas det att deras åtagande är till synes definitivt, oåterkalleligt och evigt, och att de inte kommer att ha rätt att backa ur.
I ert tal nämnde ni flera viktiga egenskaper i vår europeiska tradition, och fyra i synnerhet: grekisk filosofi, romersk lag, judisk-kristen andlighet och upplysningen. Detta är dock en grundläggande del av problemet: hur trogen är Europeiska unionen dessa delar av sitt intellektuella, moraliska och andliga arv?
Är Europeiska unionen nu inspirerad av kristna värderingar eller av en allmän hedonism som syftar till att förstöra just dessa värderingar för en människorättslig ideologis skull, som inte tål något motstånd, men som alltid kännetecknas av en varierande geometri?
Styrs EU:s struktur och verksamhet av grekisk filosofis krav på klarhet och enkelhet och av den grekiska politiska traditionen med medborgarnas direkta deltagande i stadsstatens angelägenheter? Eller upplever vi istället genomförandet av en tungrodd, centraliserad och inom kort omodern struktur som är skenbart utformad för att styra nästan 500 miljoner européer, men som i praktiken inte tar hänsyn till deras olikheter?
Är europeisk lagstiftning inspirerad av den exakthet och korthet som kännetecknar romersk lag, eller är det ett hopkok av tusentals obskyra och långrandiga texter som innefattar detaljerade begränsningar? Respekterar vi verkligen den tradition av bred allmän debatt som grekerna och romarna lämnade i arv till oss? När det gäller upplysningen skulle jag inte vilja dölja den oro som vi upplevde förra månaden då vi hörde förbundskansler Angela Merkel citera fritt från Voltaire här i kammaren, utan att tala om för oss - inte bokstavligen visserligen, utan i stort sett - att det inte skulle förekomma tolerans för toleransens fiender - ett uttalande som påminner om den franska revolutionären Saint-Justs ord, som uttalades inför den revolutionsdomstol som innebar inledningen till skräckväldet: ”ingen frihet för frihetens fiender”.
För att avsluta, Europa är den enda region i mänsklighetens historia som har uppfunnit frihet och nationernas jämlikhet. Det är den region där människor alltid har gjort uppror mot förmodade diktaturer - ett faktum som förklarar dessa människors aktuella misstro mot den nyckfulla inriktning som EU har valt. Vi behöver inte en eurokratisk superstat för att garantera ömsesidig säkerhet för våra nationer och gränser, för att inleda detaljerade projekt för industriellt, kulturellt och forskningsrelaterat samarbete eller för att skydda oss ordentligt mot migrationsflöden och mot import av produkter som har tillverkats nästan gratis och som ruinerar våra industrier. Den internationella rättens instrument är mer än adekvata för denna uppgift. Vi måste återupptäcka EU:s sanna genier och den lagstiftning som passar européerna.
Irena Belohorská
(SK) Herr talman! Får jag inleda genom att framföra mina uppriktiga gratulationer till er utnämning till befattningen som talman för Europaparlamentet, som är en av de mest demokratiska och samtidigt en av viktigaste delarna av EU:s institutioner. Ni har blivit den första talmannen för Europaparlamentet efter antagandet och genomförandet av Nicefördraget. För närvarande omfattar Europeiska unionen 27 medlemsstater. Jag har inte hänvisat till detta faktum av en slump, eftersom den politiska erfarenheten visar att genomförandet av ett fördrag följs av förberedelser för ett annat. Två år av tvekan och stampande på samma fläck när det gäller konstitutionsfördraget har skadat idén om ett enat Europa. Ni intar ert ämbete vid en tidpunkt då Tyskland, en av de grundande medlemsstaterna, innehar ordförandeskapet för Europeiska unionen, och jag förväntar mig därför att ni kommer att besluta om vad som måste göras härnäst med konstitutionsfördraget. De flesta medlemsstater har valt att stödja konstitutionsfördraget och är beredda att fortsätta att genomföra visionen om ett enat EU, och deras önskningar kan inte förbises på grund av den negativa ståndpunkt som två av medlemsstaterna har intagit.
Jag skulle uppskatta om Europaparlamentet nu efter valet av talman funderade på att införa nya regler eller att se över den befintliga arbetsordningen. Jag har respekterat den ”gentlemannaöverenskommelse” som ingicks i det förflutna av de två stora politiska grupperna när det gäller valet av talman för Europaparlamentet. Men ett demokratiskt system borde också skapa förutsättningar för att en kandidat från en mindre politisk grupp kan väljas. Jag är helt säker på att det i kammaren finns många kapabla personer som utmärker sig även i de små politiska grupperna.
Herr talman! Jag hoppas verkligen att ni under er ämbetsperiod kommer att förespråka större engagemang hos de tolv nya medlemsstaterna när det gäller att utarbeta den europeiska politiken. När man närmare granskar hur de nya medlemsstaterna för närvarande företräds i Europaparlamentets utskott kan jag inte hjälpa att jag blir nedslagen. Liknande diskriminering mot de nya medlemsstaterna kan ses utifrån det antal av deras medborgare som är anställda av Europaparlamentet. Det som är viktigt här är inte bara det ynkliga antalet platser utan de befattningar som dessa personer innehar. Det finns medborgare från våra nationer som ofta har två universitetsexamina, erfarenhet av utlandsarbete och som behärskar tre av EU:s 15 språk bra, och ändå innehar sekreterarbefattningar och därmed assisterar överordnade vars akademiska och språkliga kunskaper kan vara betydligt lägre än deras egna. Låt mig genom ett exempel hänvisa till det förfarande som kallas för interna anbud för att tillsätta sekreterarbefattningar, något som genomfördes förra året och tjänade till grundval för att anställa ungefär 50 arbetstagare från de nya medlemsstaterna som sekreterare. Alla dessa personer har universitetsexamen och presterar för närvarande på B- och A-nivå, men uppbär sekreterarlön. Europeiska unionen gör besparingar, eftersom kvalificerat arbete utförs till låg betalning, men jag undrar om detta är rättvisa och icke-diskriminering. Icke-diskriminering omfattar också jämställdhet, ett ämne som så ofta debatteras här. Vi har till och med ett hängivet utskott som behandlar denna fråga, men vi ligger efter när det gäller tillämpning.
Herr talman! Avslutningsvis skulle jag vilja önska er all framgång i er roll som talman för Europaparlamentet. Jag har stor aktning för er personligen liksom för er rika meritlista och erfarenhet inom europeisk politik, och jag tror att ni kommer att bli en bra och rättvis administratör för offentliga angelägenheter.
Talmannen
Jag skulle varmt vilja tacka Irena Belohorská för hennes mycket vänliga personliga kommentarer.
Skriftliga förklaringar (artikel 142)
Katalin Lévai 
skriftlig. - (HU) Jag välkomnar starkt både Hans-Gert Poetterings och förbundskansler Angela Merkels yttranden.
Vi kan, liksom Robert Schuman, säga: ”historien om den europeiska integrationen är i grunden en framgångshistoria”. Ett misslyckat konstitutionellt förfarande skulle innebära en risk för fortsättningen på denna framgångshistoria. Om vi inte lyckas skapa en effektivare och mer demokratisk union, en union som befinner sig närmare medborgarna, skulle den framgång som Lissabonstrategin inneburit, skapandet av ett mer konkurrenskraftigt Europa under upprätthållande av de sociala värderingarna, påverkas på ett allvarligt sätt. Enligt min uppfattning är upprättandet av en öppnare och mer enad lagstiftning som främjar utvecklingen av små och medelstora företag på EU-nivå, och som därmed bidrar till att skapa arbeten, en viktig del av detta.
En ökad konkurrens är också nödvändig för att EU inte ska tvingas spela rollen som ”ekonomisk jätte - politisk dvärg” i världspolitiken. I dag är det kanske viktigare än någonsin att de europeiska värderingarna mänskliga rättigheter, demokrati, rättsstatsprincipen och lika möjligheter representeras på ett globalt plan. Detta är särskilt viktigt under Europeiska året för lika möjligheter för alla, när vi måste anstränga oss både på EU-nivå och på nationell nivå för att hjälpa dem som drabbas av nackdelar.
Jag välkomnar den betydelse som man fäst vid integrationen av invandrare, men jag vill tillägga följande i samband med deras situation: vi får inte glömma den största minoritetsgruppen i Europa, som kanske har det ännu sämre ställt, nämligen romerna. Vi måste riva den imaginära ekonomiska och sociala Berlinmuren också i detta sammanhang. Jag vill i synnerhet hänvisa till skyddet av kvinnor och barn, som är de mest utsatta och som utsätts för dubbel diskriminering.
Vad gäller rättsstatsprincipen vill jag påminna om att unionen är grundad på rättsliga principer och att förutsättningen för att den ska fungera är att alla medborgare respekterar dess lagstiftning. Europaparlamentets ledamöter måste visa vägen när det gäller att respektera lagarna - annars utgör vi ett dåligt exempel för alla EU:s medborgare.
(Sammanträdet avbröts kl. 12.05 och återupptogs för omröstning kl. 12.10.)
