Justering av protokollet från föregående sammanträde
Talmannen. -
Protokollet från föregående sammanträde har delats ut.
Finns det några synpunkter?

Mombaur (PPE-DE).
Herr talman! Av protokollet framgår felaktigt att jag i uttalandet i utskottet och skildringen av överfallet på kollegan Klass endast skulle ha uppmanat talmannen att vidta disciplinära rättsliga åtgärder. Det stämmer visserligen, men det är bara halva sanningen! Dessutom uppmanade jag honom offentligt att inför de ansvariga lagförande myndigheterna yrka på ansvar för de tjänstemän i kammaren som i samband med överfallet på kollegan Klass underlät att ingripa. Jag ber att få protokollet korrigerat.

Talmannen. -
Herr Mombaur! Jag var själv närvarande under de båda inläggen från Klass och från er. Och visst minns jag att ni framförde aspekten på underlåtenhet att ingripa. Jag vill meddela er och kammaren att presidiet i går behandlade detta ärende och att det kommer att komma en skriftlig rapport som klargör allt som hänger samman med detta. Jag vill be personalen komplettera protokollet med aspekten på underlåtenhet att ingripa - på tyska är detta sidan 17 - när det gäller kollega Mombaurs uttalande.
(Protokollet från föregående sammanträde justerades.)

Talmannen. -
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkandet (A5-0162/2002) av Novelli för utskottet för ekonomi och valutafrågor om förslaget till rådets förordning om statligt stöd till stenkolsindustrin (KOM(2001) 423 - C5-0438/2001 - 2001/0172(CNS)).

Novelli (ELDR)
. (FR) Herr talman, mina damer och herrar, mina kära kolleger! Kommissionens förslag till rådet av den 25 juli 2001 om statligt stöd till stenkolsindustrin har många kvaliteter, och ett litet fel.
Den första av dessa kvaliteter är att förslaget är nödvändigt. Den andra är att detta är ett viktigt steg i rätt riktning för den här industrin. Den lilla bristen är att förslaget har en del oklarheter som kommissionen inte har undanröjt.
Förslaget är nödvändigt, eftersom den tidigare ordningen löper ut i juli 2002. Därför krävs det en ny text. Förslaget är också och framför allt nödvändigt på grund av att EKSG-fördraget löper ut, dvs. den rättsliga grunden för den tidigare förordningen om stöd till stenkolsindustrin. Omstruktureringen av stenkolsindustrin är långtifrån genomförd i Europa, och det kan därför inte vara fråga om att avstå från att utarbeta en ny text, en ny förordning, om statligt stöd till stenkolsindustrin. Detta förslag är också ett steg i rätt riktning för att det föreskriver ett stopp för produktionsstödet till år 2007. Jag tror att det är oundvikligt och önskvärt att planera en avveckling av stödet, eftersom kol- och stålprodukter kommer att införlivas i den allmänna rätten i Europeiska unionens fördrag när EKSG-fördraget löper ut.
Min uppmärksamhet och kommissionens diskussioner har, ur mitt perspektiv, inriktats på att förnya denna text. Denna förnyelse är betydelsefull, eftersom den innebär att man stöder upprättandet av vad man kallar ?en bas av inhemska primära energikällor?, som är avsedd att bevara Europeiska unionens oberoende på det här området.
Att en sådan bas skall upprättas är något förvånande, eftersom texten i första hand inte har något tekniskt syfte. Detta har dock gett och ger mig och vissa av mina kolleger anledning att ställa följande frågor: Skulle Europa vara hotat om denna bas av inhemska primära energikällor inte upprättades? Finns det ett strategiskt intresse av att bygga upp en sådan bas - med andra ord: är kolet och en viss inhemsk kolproduktion av strategiskt intresse för Europeiska unionen?
Mitt svar på dessa två frågor är nekande. Jag anser, och experterna med mig, att den internationella kolmarknaden präglas av en bred spridning på utbudet och stor prisstabilitet på medellång och lång sikt. Risken för brist är således liten. Ett stort antal produkter kan dessutom anses vara strategiska, och min reaktion på kommissionens svar är således - jag beklagar det - att förlängningen av giltighetstiden för den typen av produkter skall skiljas ut från texten, så att detta problem kan behandlas separat. Förordningens giltighetstid har fastställts till 2010. Mitt förslag var att den för konsekvensens skull tidigareläggs till 2007, eftersom produktionsstödet upphör då, enligt kommissionens förslag. Utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi följde mig inte på den punkten - jag beklagar det - och mitt betänkande sköts därför upp.
Jag föreslår ändå att ni röstar för detta betänkande enligt kommissionens ursprungliga förslag, för trots dessa osäkra, oklara och dunkla faktorer går den föreslagna texten i rätt riktning, dvs. att den stöder en omstrukturering av stenkolsindustrin, fast under en begränsad tidsperiod. Jag tror att det är ett sådant stöd vi måste ge, eftersom det inte kan vara för evigt.
(Applåder)

Rapkay (PSE)
Herr talman, kolleger! Jag tror faktiskt att det förslag till förordning som kommissionen lade fram för nästan ett år sedan är en bra och klok kompromiss mellan de motstridiga intressen som har funnits mellan kommissionen och medlemsstaterna. Att kompromissen alls inte är så tokig framgår av det faktum att dessa motstridiga intressen och åsikter givetvis har funnits även i Europaparlamentet, i utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi, och om vi då i den andra omgången kan enas om att det är det snart årsgamla förslaget från kommissionen som vi vill stödja, då talar detta i viss mån för förslaget.
Vi, dvs. min grupp, kommer i alla händelser att stödja förslaget utan ändringar i den omröstning som nu följer, och vi kommer att hålla oss till den överenskommelse som träffades i utskottet. Icke desto mindre, när Novelli nu för fram kritik ur sin synvinkel sett, vill jag givetvis göra detsamma ur min, för som i allt stöd kan man mycket väl ha olika uppfattning om detaljerna. Herr Novelli, om översättningen nu stämmer, upprepade ni två gånger att produktionsstödet enligt kommissionens förslag skall dras in 2007. Detta stämmer inte, utan produktionsstödet skall löpa till 2010. Gott så. Stödet för nedläggning skall ges till och med 2007. Här ser jag dock ett litet problem: Med tanke på att vi vill ha denna strategiska tröskel och naturligtvis kommer att behöva anpassa kapaciteten ytterligare i efterhand, kan jag mycket väl tänka mig att man även kommer att behöva stöd för nedläggning och omstrukturering, särskilt om man menar att även stödet i tröskeln skall vara rättsligt underbyggt. Då kan ingen medlemsstat göra som den behagar, utan även medlemsstaterna måste omfattas av kommissionens bidragsrättsliga översyn fram till 2010 och även efter det.
En annan punkt som jag ser problem i är frågan om stödets gradvisa avveckling. Det är helt riktigt att det skall avvecklas successivt. Vad kommissionen föreslår tycks mig vara lite för schematiskt. Jag skulle vilja föreslå att rådet försöker dra sig till minnes vad EG-domstolen beslutade i en motsvarande dom 1998.
Den sista punkten är revisionsklausulen efter 2007 som togs upp i förslaget. Även här bör vi tänka ytterligare ett varv, men i övrigt har jag fullt stöd för kommissionens förslag.
(Applåder)

Valdivielso de Cué (PPE-DE).
Herr talman! När det gäller betänkandet av Novelli om stenkolsindustrin i Europeiska unionen avvisades - som ni alla vet - nämnda betänkande av utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi den 23 april. Betänkandet var långt ifrån att bidra till att uppnå samförstånd kring kommissionens förslag, som majoriteten i vårt utskott bedömde vara balanserat och komplett, och skulle innebära en plötslig död för den europeiska stenkolindustrin.
Å ena sidan innebar det en minskning av stöden till företagen i sektorn, men också en minskning av de frister under vilka vår industri skulle ha möjlighet att få nämnda hjälp. Med tanke på denna frågas betydelse, särskilt för familjer och områden som i Europeiska unionen är helt och hållet beroende av denna verksamhet, har majoriteten av utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi i samförstånd enats om en text som är balanserad och rättvis, dvs. densamma som kommissionens förslag till förordning. Nämnda förordning beaktar ett fortsatt stöd till sektorn minst till december 2007. Under denna period kommer kommissionen att utvärdera sektorns utveckling, såväl på gemenskapsnivå, som på global nivå och kommer vid behov att lägga fram nya förslag.
Å andra sidan bör man också minnas att nämnda datum på något sätt är underordnat den energiförsörjningstrygghet som Europeiska unionen behöver. Det är en faktor som kommissionen utan tvivel kommer att beakta då den formulerar nya förslag. Vi anser att det är en viktig fråga och att den måste behandlas som prioriterad sådan.

Westendorp y Cabeza (PSE).
Herr talman, fru kommissionär! Visst är det så att Novellis originaltext avvisades eftersom vi, då vi röstade om ändringsförslagen, märkte att sluttexten var helt inkonsekvent. Å ena sidan med ståndpunkter från de som ville ta bort stöden till denna industri, som är så grundläggande för energiförsörjningen och den sociala sammanhållningen i våra länder, och å den andra från de som velat gå längre och känna större visshet om vad som skall ske efter 2010.
Av denna anledning avvisades betänkandet i utskottet och ordföranden - dvs. jag - fick i uppdrag att vidta nödvändiga åtgärder för att rätta till detta problem. Annars skulle vi blivit utan möjlighet att uttrycka vår uppfattning före rådets beslut. Därför tog jag kontakt med Novelli som redan arbetat med betänkandet. Dessutom ansåg jag att det av parlamentsenlig hövlighet var lämpligt att tillfråga honom om han ville lägga fram den enda text som kunde nå samförstånd, dvs. kommissionens text. Novelli accepterade och jag tackar honom för det. Både han och jag tycker att det är ett steg i rätt riktning. Han tycker att det går för långt. Jag tycker att det är för litet. Men det är den enda möjliga texten och därför anser vi att den bör ges majoritetens stöd och att vi dessutom bör uppfylla överensstämmelsen mellan de olika grupperna, dvs. att inte acceptera något ändringsförslag som ändrar kommissionens text.
Från och med nu är det rådet som har bollen och vi hoppas att det antar en lösning i stil med kommissionens förslag.

Turmes (Verts/ALE).
Herr talman! Eftersom jag har en minut på mig skall jag fatta mig mycket kort. De gröna är för ett omstruktureringsstöd, eftersom det är vår plikt att stödja omstruktureringen av stenkolsregionerna för att ge arbetarna och deras familjer nya framtidsutsikter. Vi är däremot kategoriska motståndare till att man skall ge stöd med argumentet om att trygga försörjningen, eftersom den internationella energimarknaden är likvid, priserna inte har varierat under de senaste 20 åren och produktionsländerna är stabila (Förenta staterna, Australien, Brasilien och Sydafrika). Det vore skrattretande att ge miljoner euro för att subventionera kolet i Europa, som är tre gånger, fem gånger, tio gånger dyrare, samtidigt som världsmarknaden är likvid. Om man förde samma ekonomiska politik på andra områden skulle det innebära en tillbakagång till nationalismen och slutet på världshandeln, om alla kontinenter förde samma typ av politik.

Markov (GUE/NGL).
Herr talman, mina damer och herrar! Stenkol kommer att spela en viktig roll i energiförsörjningen även inom överskådlig framtid. Det är jag överens med kommissionen om, även om andelen stenkol i energiförsörjningen numera har blivit relativt låg jämfört med de andra primära energikällorna. Eftersom förbättrade tekniska metoder, och framför allt kraftvärmekoppling kan ge högre effektivitet menar jag att kommissionen borde ha pekat ännu tydligare på de kapaciteter som hittills inte har utnyttjats när det gäller att utvinna energi ur stenkol.
När man helt korrekt räknar med inhemska primära energikällor och därmed även stenkol i den europeiska strategin för en säker energiförsörjning, betyder detta för kolets del automatiskt att medlemsstaterna måste ha rätt till bidrag inom sektorn, eftersom stenkolsproduktionen i gemenskapen inte står sig i konkurrens med den importerade stenkolen på grund av de geologiska villkor, miljöstandarder och sociala standarder som gäller inom EU. Därför är de områden som kommissionen föreslår - driftsstöd, stöd för nedläggning och för att ta hand om gamla miljösynder - lika logiska som nödvändiga, även om man kan ha en annan uppfattning om hur länge förordningen skall gälla.
Vad jag saknar i kommissionens förslag är följande: I samband med den förestående utvidgningen av Europeiska unionen är det nödvändigt att de kandidatländer som producerar stenkol omfattas av förordningen från och med anslutningen, även om den föreslagna löptiden är alldeles för kort för att de skall kunna genomföra de nödvändiga och smärtsamma omstruktureringarna i stenkolsindustrin - t.ex. i Polen och Tjeckien. Polen producerar när allt kommer omkring mer stenkol än hela EU tillsammans. Under 2000 rörde det sig om 102 miljoner ton jämfört med 85 miljoner ton. Här finns det mycket att ta igen. Min grupp stöder kommissionens förslag.

Mombaur (PPE-DE).
Herr talman! Kommissionen har lagt fram ett förslag, och parlamentet föreslår inga ändringar. De medlemsstater som vill ta emot stöd för kolproduktion måste själva fatta beslut och ta ansvar för detta, även mot bakgrund av att det betalas ut mycket höga subventioner, medel som kanske saknas för att stödja andra framtidsindustrier. EU behövs endast i så måtto att unionen måste slå fast att stödet är förenligt med den europeiska marknaden. Detta, fru vice talman - jag riktar mig gärna till er personligen, om ni vill vara så snäll och lyssna på mig - kräver en kvalificerad majoritet i rådet. Det får inte gå till så att man skapar en i sig överflödig enhällighet i rådet, vilket det exempellösa mygleriet nu syftar till med mygelkonferensen i Nice som förebild. Det är oacceptabelt att ett uppenbart rättsvidrigt stöd som står i vägen för andra medlemsstater sanktioneras för att man skall få ett enhälligt beslut. Till exempel skall stöd till speditörer i Frankrike, Italien och Nederländerna som den gemensamma marknaden inte betraktas som skadliga. Per år och per lastbil utgör detta en subvention på 7 000 euro till förmån för speditörer i några länder och till men för speditörer i alla andra medlemsstater. Det är en skandal att ett sådant brott mot de europeiska fördragen skall sanktioneras enhälligt i rådet!
En sådan politik, fru vice talman, bryter uppenbart mot fördragen med oanade följder! Jag kan konstatera att de villkor som fördragen ställer för sådana godkännanden - även enhälliga - saknas, och jag uppmanar kommissionen att inför EG-domstolen pröva och om möjligt förhindra dessa mygelresultat i rådet.

Adam (PSE).
Herr talman! Det har inte varit ett enkelt betänkande för utskottet att behandla, men det finns två saker som jag anser att rådet måste inrikta sig på när det fattar sitt slutliga beslut. För det första bör begreppet lönsamhet i industrin stärkas. Produktivitetsförbättringar bör uppvisas då ekonomiskt stöd ställs till förfogande. Den andra punkten är att det, på grund av låga världspriser, mycket ofta är svårt att finansiera exploatering av reserver i befintliga kolgruvor, vilket påskyndar nedläggningsprogrammet. Stöd för sådan exploatering bör tas med i bestämmelserna. Jag skulle också vilja ansluta mig till Markovs anmärkningar.

González Álvarez (GUE/NGL).
Herr talman! Jag bor i en mycket liten region som heter Asturien som drabbats av olika omstruktureringar under de senaste åren. En av dem är det vi i dag diskuterar dvs. gruvindustrin. Vi har gått från 24 000 till knappt 8 000 gruvarbetare de senaste åren. Därför delar jag mina kollegers önskan -ordföranden i utskottet för industrifrågor, Westendorp och Rapkays - att vi skall anta kommissionens förslag av flera anledningar. För det första eftersom det garanterar stöden till 2010 och det ger oss tid. För det andra eftersom det också talar om koldioxidutsläppen, och glöm inte att med minskningen av stenkolsproduktionen har de utsläpp av koldioxid som är kopplad till användningen av stenkol minskat, samt eftersom det föreslår att industrin, med de nuvarande direktiven om utsläpp, kommer att vara tvingad att i sina nya bearbetningsanläggningar ta kampen mot föroreningar på större allvar och använda den modernaste tekniken.
Kommissionen minns också de sociala och territoriella konsekvenserna och ingen här kan glömma dem. Jag tror att var och en av oss vet att i Tyskland, Asturien och Leon (vår autonoma grannregion) händer samma sak, och vi vet vad som händer när gruvarbetarfamiljerna, och hela den omgivande industrin, blir utan arbete. Därför påminner kommissionen också om behovet att bibehålla den territoriella sammanhållningen. Herr talman, man måste också minnas att den senaste överenskommelsen, t.ex. i Spanien, mellan regeringen och facken, ökar produktionsminskningen.
Herr talman! Jag avslutar med att säga att om det är något vi oroar oss över när det gäller kommissionens förslag handlar det om vad som händer efter 2010.

Chichester (PPE-DE).
Herr talman! Det faktum att avtalet upphör innebär att något annat måste komma i stället. Annars skulle ett abrupt slut på stödet orsaka en kaotisk situation. Det bör dock inte vara en licens för ändlösa subventioner. Erfarenheterna i Förenade kungariket visar att det går att skapa en konkurrenskraftig industri, men att anpassningsprocessen kan vara svår och smärtsam. Tidsgränser är nödvändiga för att tvinga fram handling. Jag skulle föredra en snävare tidsgräns, men respekterar den kompromiss som vi nådde i utskottet till stöd för kommissionens förslag.
Vi måste inse kolets betydelse för EU:s energiförsörjning, och jag vill betona den aspekt som rör försörjningstryggheten. Europa är redan kraftigt beroende av importerad kol, och det finns därför argument för att behålla en viss inhemsk produktion. Kolet svarar för 16 procent av nyttoenergiförsörjningen i Europa. Jag anser dock att våra subventioner i högre grad bör inriktas på ren kolteknik som ökar effektiviteten och ger lägre utsläpp.
Jag välkomnar erkännandet av de framsteg som kolindustrin i Förenade kungariket har gjort i fråga om att förbättra konkurrenskraften, och jag skulle vilja avsluta med tanken på att utmana logiken i att, å ena sidan, subventionera produktionen av kol med omkring 140 euro per ton och att på samma gång, å den andra, avveckla en ekonomiskt mycket effektivare kärnenergiproduktion.

De Palacio
. (ES) Herr talman, ledamöter! Till att börja med vill jag i kommissionens namn tacka Europaparlamentet och dess föredragande Novelli, samt ordföranden i utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi, Westendorp, för det arbete som gjorts på detta område och i synnerhet för det positiva utlåtandet om förslaget till rådets förordning om statsstöd till stenkolsindustrin.
Jag vet att det varit en komplex fråga men som vi hört här i dag i inläggen tror jag att den text vi lagt fram i slutändan - och Westendorp uttryckte det mycket väl - är den enda det går att nå samförstånd kring och som kan ge en öppning och en lösning då fördraget går ut. Som Novelli sade så handlar det om en innovation. Ja, på sätt och vis är det en innovation då vi går från en garanti som ett specifikt fördrag ger till en intern förordning inom de allmänna normerna.
Hur som helst hoppas och tror jag att rådet nu kan nå en politisk överenskommelse i rådet (energi) den 7 juni, och dessutom räkna med - hoppas jag med hjälp av rösterna i detta parlament - denna kammares stöd och att vi tillsammans med rådet avslutar förfarandet för att anta denna förordning.
Kommissionens förslag grundar sig i reflektionerna i grönboken om en europeisk strategi för försörjningssäkerhet, och det är riktigt att frågan inte är om vi är hotade eller inte. Jag anser att det man bör beakta är om vi är sårbara eller mindre sårbara, om vi är mer eller mindre säkra, eftersom jag tror att det är det koncept man bör tänka på. Och det är inte exakt detsamma att vara hotad som att vara sårbar. Uppriktigt sagt tror jag, och det är därför jag lagt detta förslag, att just bibehållandet av strategiska stenkolsreserver är det som gör det möjligt att vara säkrare och mindre sårbar i vissa krissituationer.
Hela kedjan av energileveranser visar just de punkter där vi är mycket sårbara. Jag menar att efter det som hände den 11 september måste man tänka att det naturligtvis handlar om mycket avlägsna risker men att de tyvärr existerar och att vi inte kan ignorera dem.
Under de senaste åren har kommissionen lagt fram förslag i syfte att främja de förnybara energislagen, särskilt de inhemska primära energikällorna. Förslagen syftar till att öka vår försörjningssäkerhet.
Det är viktigt att de medlemsstater som har stenkolsresurser har en gemenskapsram som gör det möjligt för dem att fortsätta att ha tillgång till desamma och bevara en minimiproduktion som inom ramen för försörjningstryggheten garanterar tillgång till ett minimum av inhemska primära energikällor.
Ledamöter, när det gäller Turmes ändringsförslag anser kommissionen att förslaget att dra tillbaka hänvisningen till stenkol och de förnybara energislagens bidrag och att skapa en grund med autonoma primära energikällor inte överensstämmer med principerna att stärka försörjningssäkerheten och vi kan av den anledningen inte godkänna dem. Vi vill insistera på att då frågor om energi och miljö diskuteras skall fokus vara globalt och beakta allt som har med energikällorna och dessas användning att göra.
När det gäller det ändringsförslag i vilket man bekräftar att syftet med den nya förordningen är att innefatta stenkolsprodukterna i gemenskapsrätten anser kommissionen att stenkolsprodukter kommer att de facto vara en del av tillämpningsområdet för EG-fördraget den dag EKSG-fördraget upphör. Därför anser vi att ändringsförslaget är onödigt.
Ledamöter, vi menar att kommissionens förslag är ett förslag som jag till och med skulle kalla strängt på grund av kravet att fortsätta omstruktureringen av industrin genom att stänga de produktionsenheter som inte bidrar till bevarandeplanen för stenkol och genom principen om en successiv minskning samt öppenheten i beviljandet av statliga stöd. Men jag inser att det är vad man kan och bör lägga fram just nu.
Dessutom menar vi att det stämmer överens med de tre pelarna i principen om hållbar utveckling. Försörjningssäkerhet, ekonomisk rationalitet, social och regional sammanhållning. För en stund sedan hörde vi hur dessa frågor ställdes till oss -då vi fick en mycket direkt lektion om regionen Asturien. När det gäller miljön beaktas främjande av renaste teknik.
Avslutningsvis tar vårt förslag - som jag hoppas kommer att få ett positivt gensvar i parlamentet - upp utvidgningen av Europeiska unionen, som någon ledamot sagt i sitt inlägg. Polen och Tjeckien bör fortsätta med den sedan över ett decennium pågående omstruktureringsprocessen. Med detta förslag ger vi dem en ram för att genomföra förändringarna.
Ledamöter, herr talman! Jag vill uppriktigt tacka för alla inlägg, även de som varit mest kritiska, och jag tror att texten är en balanserad text, som jag förstår att vissa inte är nöjda med för att det är för mycket och andra för att det är för litet. Jag tror ändå att det är vad man i detta ögonblick kan och bör lägga fram för att bibehålla en stabilitet och en tydlig ram av förbindelser i denna nyckelsektor, särskilt i vissa europeiska regioner. Men det är också en nyckel till utvidgningen och till energiförsörjningstryggheten.

Talmannen. -
Tack, kommissionär De Palacio!
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 11.00.

Talmannen. -
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkandet (A5-0135/2002) av Bradbourn för utskottet för regionalpolitik, transport och turism om förslaget till Europaparlamentets och rådets beslut om ändring av beslut nr 1692/96/EG om gemenskapens riktlinjer för utbyggnad av det transeuropeiska transportnätet (KOM(2001) 544 - C5-0478/2001 - 2001/0229(COD)).

Bradbourn (PPE-DE)
. (EN) Herr talman! Tillåt mig att börja med att säga att de svårigheter som vi ställs inför vid behandlingen av detta betänkande utgör några av de viktigaste utmaningarna för att fullborda den inre marknaden. Ända sedan lägesrapporten om transeuropeiska nät (TEN) offentliggjordes vid rådets möte i Cardiff 1998 har det funnits oro över att vissa medlemsstater inte har lyckats lägga fram projekt som är lämpliga för den typ av finansiering som omfattas. Som föredragande har jag därför strävat efter att anlägga ett balanserat synsätt på översynen av TEN-riktlinjerna i fråga om alla de transportsätt som underlättar vårt kollektiva mål om en gemensam marknad.
För att vi skall kunna utveckla nätet så att det bäst passar företagens och konsumenternas behov, anser jag att det är nödvändigt att erbjuda en stor valfrihet som främjar konkurrensen, både inom en bestämd sektor och mellan de olika transportsätten. Det gläder mig särskilt att se den ökade vikt som ges i detta betänkande till regionala flygplatser, som inte bara kommer att ge flygresemarknaden värdefull flexibilitet, utan även avsevärt minska överbelastningen av våra viktigaste storflygplatser, jämte de åtföljande problem som den orsakar för ekonomin och miljön. På liknande sätt gläder det mig att se att större tonvikt läggs på närsjöfart, sjöfart inom Europa och på inre vattenvägar, på områden där sådana åtgärder är lämpliga.
I våra ansträngningar att främja en mångfald av transportsätt får vi dock inte glömma medlemsstaternas olika ekonomiska och sociala behov. Ett synsätt av typen en-storlek-passar-alla kommer inte att fungera. Olika länder har olika förhållanden att ta itu med demografiskt, geografiskt och ekonomiskt, och jag måste erkänna att jag är emot vissa av de delar av betänkandet som antogs i utskottet, vilka otillbörligt tycks gynna vissa transportsätt på bekostnad av andra. Om ett visst transportslag visar sig vara det effektivaste alternativet för de europeiska medborgarnas bestämda behov, bör de inte förvägras sitt naturliga val genom åtgärder som har litet samband med deras speciella omständigheter.
I min egen valkrets i West Midlands i Förenade kungariket, till exempel, som utgör kärnan i mitt hemlands logistik-, distributions- och transportnät, har vi turen att ha två TEN-projekt som löper genom regionen: västkuststambanan och motorvägen M6, som förbinder stora delar av det brittiska motorvägssystemet. Det ter sig för mig absurt, för att ta ett exempel, att kompromissa med den direkta konkurrensen mellan dessa två transportsätt när den ger konsumenten verklig valfrihet. Begreppet verklig multimodalitet, som föreslås av kommissionen, bör uppmuntras, och omfatta sådana projekt som väg- och järnvägsförbindelser till flygplatser, men i en form som inte snedvrider marknaden. Jag oroar mig dessutom för att det inte kommer att vara finansiellt eller ekonomiskt genomförbart med bara järnvägstransporter i vissa områden i unionen.
Jag är således rädd för att en alltför normativ lagstiftning kommer att diskriminera vissa medlemsstater i onödan. Jag tror att de ändringsförslag som jag har lagt fram i plenum kommer att återställa en sund konkurrens och flexibilitet och därigenom göra det möjligt för medlemsstaterna att använda tillgänglig finansiering för det transportslag som bäst svarar mot deras särskilda omständigheter.
Jag anser att EU:s finansiering bör begränsas till en rad tekniskt och ekonomiskt genomförbara projekt som avser alla transportsätt och ger verkligt enhetliga spelregler. Tyvärr är ett av de särdrag som verkligen verkar vara gemensamt för dessa projekt benägenheten att dra ut på tiden utan att omprövas om medlemsstaterna inte skjuter till ekonomiska resurser för att genomföra dem. Utskottet för regionalpolitik, transport och turism har redan godtagit ett ändringsförslag om att sätta en tidsgräns på 15 år för projekten, och jag skulle vilja rekommendera kammaren detta ändringsförslag. Jag kan inte nog betona att det, för att uppnå en långsiktig lönsamhet för de transeuropeiska näten, är absolut nödvändigt att vi först garanterar en sund styrning av och ekonomisk redbarhet för lämpliga projekt.
På liknande sätt har jag inte kunnat stödja ändringsförslag som lagts fram om att lägga ytterligare projekt till bilaga 3, mot bakgrund av tidigare erfarenheter, då följden i viss mening har blivit en löftesauktion. Det är ologiskt att sprida finansieringen ännu tunnare när projekten redan nu inte håller sig till de ursprungligen överenskomna målen. Av samma skäl är jag stolt över att kunna säga att jag har varit kompromisslös i min ståndpunkt i fråga om den finansiella granskning som jag anser att parlamentet är skyldigt att utföra. När det gäller Galileosystemet, till exempel, vars slutgiltiga kostnad endast har beräknats på ett ungefär, föreslår jag att en ordentlig kostnadsanalys skall göras och att parlamentet skall informeras regelbundet om projektets framåtskridande.
För att avsluta upprepar jag min övertygelse om att det som behövs är ett balanserat synsätt på transporter i hela EU, inte ett som är inriktat på det som är på modet i dag. Det rör sig här om ett mycket långsiktigt och kostsamt program, och Europas folk kommer inte att tacka oss om vi väljer att förvägra dem de valmöjligheter och den frihet i fråga om transporter som de med rätta förväntar sig. Jag hoppas att kammaren kommer att kunna stödja detta betänkande.

Flemming (PPE-DE)
Ärade herr talman, ärade damer och herrar! Miljöutskottet har, som jag ser det, formulerat mycket, mycket goda yttranden om kollegan Bradbourns betänkande. Tyvärr är damerna och herrarna i utskottet för regionalpolitik, transport och turism inte lika miljömedvetna som fallet är i utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor, men man vet helt enkelt litet mindre om saker som man inte arbetar så mycket med! Dock vet vi var vi har varandra när det handlar om beredskapen att stödja utvecklingen i förbindelserna med de länder som gränsar till EU och mellan de olika medlemsstaterna. Jag menar att detta är mycket viktigt med tanke på utvidgningen av unionen.
Miljöutskottet har dock skördat stora framgångar genom att transportutskottet nu godkänner att resultaten av de strategiska miljökonsekvensbeskrivningarna skall respekteras i det konkreta genomförandet. Det är bara när det gäller att sätta frågan om hälsa i samband med frågan om transport som man uppenbarligen inte är beredd att tänka efter närmare. Ändå är det främst trafikolyckor och framför allt olycksfall i vägtrafiken som är en av huvudorsakerna till dödsfall och svåra skador i alla medlemsstater. Luftfarten bidrar väsentligt till luftföroreningen. Ett betydande antal människor i Europa utsätts för trafikbullernivåer som inte bara utgör allvarliga störningsmoment och orsakar sömnstörningar, utan som även leder till kommunikationssvårigheter och rentav orsakar mycket allvarliga psykiska störningar bland barn. Allt detta hade vi gärna diskuterat intensivt, men man har inte varit villig att ta miljöutskottets åsikter på särskilt stort allvar.
Men, som ni förstår så kräver goda resultat sin tid, och miljöutskottet kommer säkert att få möjlighet att begära ordet på transportområdet igen. Ingenting är bara svart eller vitt när det handlar om människor, och alla vet att transporter, vare sig det är med flygplan, på väg eller järnväg, har en mycket, mycket stor del i vår frihet, en mycket stor del i vårt välstånd, men allt vi gör bör vi ändå göra med ansvar.
(Applåder)

Peijs (PPE-DE).
Herr talman! Först och främst vill jag tacka föredraganden som i vanlig ordning har utfört ett mycket gediget arbete. I stora drag är vi överens, på vissa icke oviktiga punkter skiljer sig mitt förhållningssätt såväl från föredragandens som från Europeiska kommissionens.
Det är synd att kommissionen väljer samma förhållningssätt när det gäller transeuropeiska nät som i vitboken: många tåg, litet vatten. Den rigida förvaltningen av de europeiska tågen gör att järnvägstransporter inte erbjuder den lösning av flaskhalsarna inom godstransporterna som vi tror och hoppas på. Utveckling av vattenvägarna är billigt vad gäller investering och oöverträffat för att lösa flaskhalsar. Jag hade tillsammans med några kolleger gärna rättat till detta och tillfogat några specifika gränsöverskridande vattenprojekt. Den strategi som de två stora partierna i parlamentet följer tillåter inte detta. Jag har hittills inte kunnat förstå denna strategi, men jag har förlikat mig med den. Det hade varit logiskt om alla tre institutionerna hade valt att inte tillfoga några projekt.
Det hade varit klart bättre att se över bilagan först i dess helhet 2004. Då hade man också kunnat beakta kandidatländerna på ett bättre sätt. Nu är det bara parlamentet, som ju har kämpat för medbeslutanderätt på den här punkten, som kommer att vara återhållsamt. Det medför att förteckningen geografiskt sett är något ensidig. Men några ändringsförslag, framlagda tillsammans med liberalerna och EDD, har lyckligtvis övertagits av grupperna. De uppmanar till att på alla fronter uppmärksamma transport över vatten som en ganska billig lösning av flaskhalsar.
Caeterum censeo att Galileo-projektet hade kunnat finansierats mycket bättre med medel för forskning i stället för med medel för infrastruktur.

Savary (PSE).
Herr talman, fru kommissionär! Jag skulle först vilja gratulera föredraganden, Bradbourn, som har gett mycket av sig själv för att få fram ett betänkande som i dag är helt godtagbart. Vi gläder oss naturligtvis åt de nya riktlinjerna, som man föreslår för att de transeuropeiska transportnäten skall utvecklas och vara i överensstämmelse med politiken för hållbar rörlighet, en politik som för övrigt har formulerats i en vitbok. Enligt min mening är denna samstämmighet helt och hållet nödvändig. Personligen anser jag dessutom att förslagen till nya mål sannolikt är hållbara, eftersom de sträcker sig längre än till de senare faserna i arbetet med att ge projekten en ny inriktning.
Vi välkomnar också de sex nya stora, specifika projekten, framför allt Galileo. Vi som godkände det projektet utgör en stor majoritet i parlamentet, och vi har sett vilka effekter det har fått. Jag välkomnar också för egen del genomfarterna i Pyrenéerna, för man har inte tillräckligt betonat att Pyrenéerna skapar ett lika stort problem som alpbågen. Ändå kvarstår två problem. Den första handlar om definitionsförfarandet i bilaga III. Hur skall vi undvika att parlamentet blir en auktion för ett antal lokala och regionala projekt men utan att det har budgetansvar, något som i slutändan kommer att misskreditera parlamentet, eftersom vi alla självklart har projekt som vi är engagerade för, i våra regioner, kantoner och städer? Hur skall vi se till att projekten inte döljs och utestängs från folkrepresentanternas, dvs. parlamentets, fria vilja? Jag tror inte att vi har löst den frågan ordentligt, och därför bör vi fundera över förfarandena. Vi har för egen del gjort bedömningen att vi, för att bevara texten, håller oss till bilaga III i enlighet med kommissionens förslag, men jag skall villigt erkänna att det inte är tillfredsställande.
Det andra problemet handlar om finansiering. Jag tror, fru kommissionär, att det krävs ett kraftfullt initiativ för en finansiering av de transeuropeiska näten. Vi har tagit ett ansvar och gjort ett val, som vi är i färd med att tillkännage i hela Europa utan att ha täckning för det. När man ser de arbeten som fullbordats kan man inte känna sig nöjd. Jag anser personligen att man kanske bör återuppväcka idén om ett stort lån för att finansiera de transeuropeiska transportnäten och påskynda genomförandet, vid sidan av de förslag ni kommer att lägga fram angående en prissättning på infrastrukturerna. Skulle ni ta ett sådant initiativ är vi ett antal personer här som kommer att stödja det.

Sterckx (ELDR).
Föredraganden understryker i sitt utmärkta betänkande ännu en gång hur viktiga de transeuropeiska näten är. Jag begriper därför desto mindre varför Europaparlamentet inte skulle vara med och besluta om förteckningen över prioriterade projekt. Parlamentet krävde detta vid det första beslutet 1996, har nu denna möjlighet och använder den inte. Kommissionen gav parlamentet sitt stöd 1996, och nu skulle vi alltså avvisa den möjligheten på det sätt som sker i utskottet för regionalpolitik, transport och turism.
Herr talman! Jag förstår inte detta. Jag tycker också att det är oacceptabelt. Det är anledningen till att min grupp, med stöd av ett antal ledamöter från andra grupper, på nytt lägger fram de projekt som avvisats i utskottet för regionalpolitik, transport och turism, såväl mina projekt som andra kollegers, som under tvång från något håll har varit tvungna att dra tillbaka sina betänkanden. Jag anser inte att detta är förståndigt och inte heller acceptabelt. Det är betänkanden som kommer från flera länder: Italien, Frankrike, Förenade kungariket, Nederländerna och Belgien. Det har alltså inget att göra med enbart nationella överväganden. Jag anser att parlamentet skall delta i diskussionen om denna förteckning.
Jag skulle vilja välja ut ett speciellt projekt som är särskilt viktigt för mig som flamländare och som Antwerpenbo: Eiserner Rhein, järnvägsförbindelsen mellan Antwerpens hamn och Ruhrområdet, en järnväg som redan existerar och som alltså inte behöver anläggas, utan som bara behöver moderniseras och börja användas på nytt. Föredraganden framhåller i sitt betänkande att förbindelser mellan hamnar och deras bakland, mellan vatten och spår, är viktiga. Eiserner Rhein är ett sådant fall. Kommissionen säger i sin vitbok att vi måste främja järnvägen, ta förfallen infrastruktur i bruk på nytt, ta linjer i bruk som är speciellt avsedda för godstransport på järnväg, att vi måste ta itu med svårigheterna vid gränsövergångarna, för det är de svåraste punkterna. Eiserner Rhein-projektet uppfyller alla de villkor som nämns i betänkandet och i kommissionens vitbok. Det är ett projekt som budgetmässigt är relativt billigt eftersom järnvägen redan ligger där; det är ett projekt som kan tillfoga ett enormt mervärde eftersom det kan medföra att belastningen på den öst-västliga linjen minskar och därigenom kan motverka flaskhalsarna. Jag skulle alltså tycka att det var obegripligt om Europaparlamentet inte skulle delta i diskussionen och inte skulle vara med och lägga fram bland annat det här projektet, men även andra projekt. Jag säger inte att vi måste ha sista ordet, men vi måste delta i diskussionen.

Schroedter (Verts/ALE).
Herr talman! Jag tror att alla vill att Europas ryggrad skall vara ett välplanerat och hållbart transportsystem. Vad vi hittills har upplevt är dock planlöshet och genomförande av föråldrade projekt av nationellt intresse, projekt som har beviljats tack vare tvivelaktiga analyser av kostnad och nytta. Kommissionens dokument är inte fritt från detta i dag heller. EU är inte till för att uppfylla nationella önskelistor utan har ett omfattande ekonomiskt ansvar som i första hand ligger i en hållbar rörlighet och miljövänliga transportmedel som har framtiden för sig, och detta är främst järnvägen. Planeringen måste absolut stå i överensstämmelse med EU:s olika politiska områden, såsom miljöskyddet. Därför vill jag ännu en gång yrka på att planeringen av de transeuropeiska näten äntligen lämnar korridortänkandet bakom sig för att i stället ägna sig åt områdestänkande. Detta betyder att planeringen utgår från det mål vi vill uppnå och därefter undersöker vilken lösning som är den bästa och mest hållbara och som fungerar även för kommande generationer.
Jag menar att försöket att bygga enorma flodområden i Europa måste ifrågasättas, jag kommer nu in på utbyggnaden av floderna, trots att floderna även har en helt annan uppgift, nämligen att utgöra livsmiljö för människor, för turism, för den naturliga miljön. Jag vill återigen betona nödvändigheten att göra fartygen flexiblare, dvs. att snarare utnyttja de små pråmarna till korta, flexibla och därmed intermodala transporter än att ge sig på stora utbyggnader av floderna.

González Álvarez (GUE/NGL).
Herr talman! Europeiska rådet i Göteborg medger behovet att integrera den hållbara utvecklingen i andra politikområden i unionen på jämbördigt sätt med de ekonomiska och sociala målen. Därför stöder jag förslaget från utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor som främjar tåg och de kommunikationsmedel som förorenar minst och som dessutom föreslår kombinerade transportlösningar på ett tydligare sätt än huvudföredragandens.
Bland de projekt man kom överens om vid Europeiska rådet i Essen, som finns med i vitboken, finns det ett, som kanske är det mest ambitiösa och kostsamma. Det är projektet för driftskompatibilitet för höghastighetståg på det spanska nätet, som kanske kommer att ta halva budgeten. Även om vi föredrar att man främjar de konventionella näten ligger detta projekt på bordet och, herr talman, det vi måste beklaga är att man inte i sträckningen mellan Madrid och Valencia, som går över Cuenca, förutsett ett stopp i Teruel. Jag är mycket medveten om att man beslutar om projekten i konsensus och att det är mycket svårt att finna vissa avfarter men de aragonesiska institutionerna har, enligt en undersökning av sakkunniga, ansett att det är möjligt och på ett betydande sätt skulle kunna gynna en region som är i kronisk tillbakagång, har en kronisk befolkningsminskning och som gett upphov till att medborgarna bildat en ideell organisation med namnet ?Teruel existerar?.
Betänkandet om transportpolitik av vår kollega Juan de Dios Izquierdo, 2001, påminner om att transportpolitiken bör bidra till ekonomisk och social sammanhållning i ytterområden eller med litet befolkningsunderlag. Därför beklagar vi att detta inte beaktats.

van Dam (EDD).
Herr talman! Behandlingen av detta betänkande skulle kunna betecknas som märklig. För sex år sedan pläderade detta parlament för medinflytande vid sammanställningen av förteckning över prioriterade TEN-projekt. Att detta inte var möjligt då ledde till stark indignation. Nu finns det anledning till förvåning, nämligen förvåning över det faktum att detta parlament inte längre verkar vilja ha detta medinflytande, trots att möjligheten till detta nu existerar formellt!
För att återställa den konsekvens som behövs har jag tillsammans med den liberala gruppen lagt fram ett antal ändringsförslag för att utnyttja detta möjliga medinflytande. På det sättet kan vi agera motvikt mot rådet vid bearbetningen av bilaga III, helt i linje med hållningen för sex år sedan. Om vi inte kan enas om detta är det förståndigare att tänka över det ännu en gång i lugn och ro, och att vänta med diskussionen om TEN-projekten till den omfattande revideringen av förteckningen 2004.
En annan viktig punkt är utförandet av de transeuropeiska näten och i synnerhet de grundvillkor i fråga om miljön som skall fungera som en ram härvidlag. Det tillvägagångssätt som utskottet för regionalpolitik, transport och turism har hållit fast vid i sammanhanget är det korrekta. Det har emellertid smugit sig in en otydlighet i förslagen i fråga om hur direktiv 2001/42/EG skall fungera. Detta direktiv ålägger medlemsstater vissa uppgifter i fråga om miljökonsekvensbeskrivningar. I ändringsförslag 20 tilldelas kommissionen samma uppgifter. Vi tycker att detta är slöseri med möda och resurser. Den goda avsikten gynnas inte av dubbleringar; uppgiftsfördelningen måste vara tydlig. Därför har jag lagt fram fyra ändringsförslag för att förebygga dessa dubbleringar.

Cocilovo (PPE-DE).
Fru talman! Jag tror inte att någon blir förvånad över att parlamentet har följt upp kommissionens förslag i detta betänkande med en sådan uppmärksamhet och medvetenhet, mot bakgrund av den roll de transeuropeiska transportnäten spelar mer i allmänhet när det gäller politiken för tillväxt, konkurrenskraft och sysselsättning. Vi uppskattar den överensstämmelse med riktlinjerna i vitboken som framkommer i denna första översyn och att man strävar efter just en nödvändig överensstämmelse med de strategiska målen och prioriteringarna.
Som andra redan har sagt, däribland föredraganden, understryker vi ur denna synpunkt det lämpliga i åtgärder för att få bort flaskhalsarna, för att utveckla intermodaliteten och skapa en ny balans mellan transportmedlen utan att bestraffa något av dem, så länge det inte finns trovärdiga alternativ till vägtransporterna. Däremot håller vi verkligen med om att vi måste uppvärdera järnvägs- och fartygstransporterna.
Det bekymrar oss att projektförteckningen inte i tillräcklig utsträckning backas upp av tillgängliga finansiella resurser. När skillnaden mellan antalet projekt och tillgängliga medel är så stor finns det en risk att det sedan, när det kommer till kritan, uppstår en slags kannibalism där somliga projekt förtär andra. Av detta skäl och även för att inte ändra prioriteringen av de nord-/sydliga sträckningarna är vi oroliga för att de nödvändiga insatserna på den öst-/västliga axeln, ovanför Alperna mellan Stuttgart och Wien, skall göra denna till ett alternativ till axeln Lyon-Trieste, det vill säga söder om Alperna.
Jag skall avsluta med en mer allmän synpunkt: vi ser alla mycket fram emot översynen för 2004. En del av oss har ansett att det inte var lämpligt att i detta sammanhang se över förteckningen med projekt i bilaga III i parlamentet igen, men det betyder inte att vi instämmer i att man använder en metod som ställer parlamentet utanför. Nästa gång kommer det att fordras ett förberedelsearbete som innebär att man sätter värde på parlamentets roll. Parlamentets engagemang för detta får inte löpa risken att degraderas till ett köpslående mellan olika krav och om kommissionen och rådet skall sköta detta ensamma går det inte att garantera att valet av åtgärder håller kvalitet.

Piecyk (PSE).
Fru talman! Jag stöder kollegan Cocilovo och i stora drag även Sterckx. Det handlar i dag om en moderat bearbetning av de transeuropeiska nätverken. Den verkligt stora revisionen kommer 2004, och då kommer vi säkerligen att sätta oss ner tillsammans och utarbeta förnuftiga förslag till de transeuropeiska näten. Låt oss tacka föredraganden för hans arbete men även för detta skoningslösa facit. Det avgörande är följande: Av de 14 projekten på förteckningen från Essen har tre genomförts, vilket betyder att rådet tog sig vatten över huvudet. Rådet lyssnade inte på parlamentet, envisheten och inte visheten fick styra. Ingen - inte heller parlamentet - kan bestämma när och var en medlemsstat skall genomföra vilket projekt. Men, om en medlemsstat säger: Detta projekt vill jag ha legitimerat som ett projekt av gemensamt europeiskt intresse, då måste medlemsstaten i fråga även rätta sig efter de europeiska villkoren. Därför är föredragandens förslag mycket bra, nämligen att ett projekt stryks från prioritetsförteckningen om det inte har genomförts inom en viss tid.
Kommissionens förslag är realistiskt och klokt. Det handlar om de miljövänliga transportmedlen, och därför bör vi också stödja förslaget i morgon. Till rådet vill jag säga följande: Rådet skulle göra klokt i att inte frambesvärja en institutionell konflikt i denna fråga. Detta är lönlöst, eftersom vi redan har lagt fram en rad ändringar av de transeuropeiska näten när det gäller detta. Därför bör ett gott samarbete ...
(Talmannen avbröt talaren.)

Ortuondo Larrea (Verts/ALE).
Fru talman, fru kommissionär! Med tanke på er betydelse för våra framsteg är det nödvändigt att öka finansieringen av prioriterade projekt som våra transeuropeiska nät utvecklar och också att prioritera järnvägs-, flyg- och sjötransporter samt att dessa är förbindelsealternativ som ger mindre påverkan och är mer ekologiskt hållbara än vägarna.
Men av de fjorton projekt som ansågs prioriterade av Europeiska rådet i Essen 1996 till i dag har bara tre av desamma färdigställts. Bland de som jag väntade på särskilt nämner jag höghastighetståget mellan Madrid, Vitoria och Dax, som fortfarande är på planeringsstadiet. Med tanke på begränsningen av gemenskapsresurser anser jag att det vore behövligt att senarelägga alla nya prioriterade projekt tills man avslutat de första och vänta på nästa revidering av dessa riktlinjer med anledning av utvidgningen med nya medlemsstater. Jag föreslår också, som jag lagt fram i mina ändringsförslag, att höghastighet kan nås inte bara genom att bygga nya linjer utan genom att anpassa redan befintliga linjer, för att undvika fler angrepp på landskapet och miljön.

Rack (PPE-DE).
Fru talman! Arbete på papper är ett erkänt arbete inom konsten och inbringar fantastiska pris. Tyvärr är även de transeuropeiska näten till stora delar bara ett pappersarbete - och allt annat än fantastiskt! Många färgglada linjer på unionens karta med genomgående numrering, kors och tvärs genom Europa. Inte alltid - och det är problemet - representerar de många färgstarka linjerna en modern, alltigenom funktionell infrastruktur för transport: spårvagnar, vattenvägar, flygtrafik. Nätet liknar trådarna i en trasmatta. Ur den synvinkeln är det både bra och nödvändigt att kommissionen nu vill genomföra förbättringar och i det sammanhanget prioriterar en utökad samverkan och ett förbättrat samspel mellan de olika transportmedlen, och därmed vill kommissionen också se till att kandidatländerna i större utsträckning omfattas av nätverken.
Mindre positivt i sammanhanget är att Europaparlamentet fortfarandet inte spelar en tillräckligt viktig roll i beslutsstrukturerna, och helt opassande är utspelet från vissa kolleger i olika grupper som i ett slags snabbköpsåtgärd i fristil vill profilera sig bland medborgarna i sina hemländer. Låt oss hoppas att kommissionens program för en stor revision av de transeuropeiska näten 2004 kommer att respekteras, och låt oss inse vikten av att Europaparlamentet tillfrågas fullt ut och i vid rätt tidpunkt. För den tidpunkt som gäller är kommissionens förslag ett bra delmål. Vi bör faktiskt följa föredragandens ställningstagande och med några små ändringar stödja detta delmål.

Watts (PSE).
Fru talman! Jag välkomnar det faktum att utskottet har stött ändringsförslag om att stärka engagemanget för miljömässigt hållbara transporter genom att insistera på strategiska miljökonsekvensbedömningar av TEN-projekt. Jag hoppas att kammaren i dag stöder den ståndpunkten.
Jag är dock mycket bekymrad över att kommissionären, med stöd av föredraganden, en föredragande från de brittiska konservativa, i detta skede lägger till sex nya prioriterade TEN-projekt. Det sammanlagda värdet av dessa projekt är väldiga 66,6 miljarder euro. Inget av de sex nya projekten är i Förenade kungariket. I själva verket har de flesta medlemsstater utelämnats. Det är anledningen till att några av oss insisterar på att antingen alla får en rättvis del av den ytterligare finansieringen, eller, som alternativ, att ingen ytterligare finansiering beviljas i dag.

Carraro (PSE). -
Fru talman! Jag skulle vilja vittna om att kommissionens förslag, vid sidan av utmärkta saker som Galileoprojektet, framstår som otillräckligt eftersom man kraftigt missgynnar den öst-/västliga förbindelsen söder om Alperna och bara tänker sig en utbyggd östförbindelse med utvidgningsländerna som följer axeln Stuttgart-Wien, norr om Alperna. Av detta skäl har vi tillsammans med kollegerna Pittella, Fava, med flera, lagt fram ändringsförslag som jag hoppas kommer att antas för att rätta till detta, som jag tycker är en stor orimlighet och ett omotiverat missgynnande av utvecklingsaxlarna i Sydeuropa, med det iögonfallande undantaget Spanien som däremot är flitigt representerat.
Jag hoppas också att dessa ändringsförslag kommer att gå igenom därför att jag inte instämmer i parlamentets beslut att inte fatta beslut, det vill säga att inte ingripa i fråga om bilaga III, och därmed avstå från att utöva den makt och den företrädesrätt väljarna har gett det mandat för.

De Palacio
. (ES) Fru talman, ledamöter! Politiken för de transeuropeiska transportnäten kom till för tio år sedan och var tänkt just för att underlätta genomförandet av den inre marknaden. Man måste också ha den i beaktande vid utvidgningen.
I dag - som några ledamöter uppmärksammat - har vi tio år senare tyvärr bara avslutat 20 procent av nätet. För att komplettera det nät som för närvarande planerats skulle det vara nödvändigt med en investering på omkring 400 000 miljoner euro.
Efter utvidgningen kommer vi att tala om investeringsbelopp på omkring 500 000 miljoner euro och verkligheten är att gemenskapsfinansieringen i dag, om vi räknar med disponibla medel, inte når 2 500 miljoner euro per år. Avståndet är således enormt och vi ser att den slutliga och mest betydande finansieringen måste göras på nationell nivå.
Och det förklarar några av de saker jag kommer att säga sedan. Men det bör också visa oss att de begränsade medel vi har på ett tydligare sätt måste koncentreras till de politiska målen så att de blir en startpunkt till att skynda på den nationella finansieringen, vare sig den är offentlig eller privat, och för att genomföra dessa projekt som, vill jag påminna om, är av gemenskapsintresse på grund av sin koppling till genomförandet av den inre marknaden.
Prioriteringarna är: Balans mellan transportmedel, främjande således av transportbindelser, som är en av följderna, eliminering av punkter där trafikstockningar uppstår, vilket kommer att göra det möjligt att med en mindre investering få en större påverkan på kapacitetsökningen och förbättringen av hela systemets funktion. Kommissionens prioritering, som är utvidgningen, skall beaktas. Den kommer dessutom att vara den mest betydande politiska prioriteringen och frågan och under de kommande åren, inte bara nu, under förberedandet, utan då utvidgningen genomförs.
Jag skulle vilja lyckönska Bradbourn, för hans betänkande, för kvaliteten, för den klarhet med vilken han gjort det, som jag hoppas gör det möjligt att revideringen av riktlinjerna snabbt skall antas. Jag insisterar på att det är en revidering på halva vägen eftersom den stora revideringen, med planer och kartor, bör komma 2004.
Behovet att sporra dessa transeuropeiska nät är ett engagemang som delas av stats- och regeringschefer, och det uttryckte Europeiska rådet i Barcelona - för bara några månader sedan. Europeiska rådet begärde att texten skall antas såväl i parlamentet som i rådet före december 2002.
Det gläder mig att man i det betänkande ni diskuterar ger sitt stöd till ändringen av bilaga 3. Jag vill påminna om att nästan alla projekt i bilaga 3 redan låg i de transeuropeiska näten från 1996, eller hade begärts av Europaparlamentet, och det som sker nu är att de prioriteras. I bilaga 3 aktualiseras förteckningen från 1994, projekten från Essen. Jag har särskilt uppskattat den klarhet de flesta av ledamöterna i transportutskottet visat då det tagit sig an denna del i förslaget.
Mer än hälften av ändringsförslagen från utskottet för regionalpolitik, transport och turism är mycket bra. De förbättrar kommissionens förslag och stärker de prioriteringar som skisserades i vitboken, vare sig det handlar om att främja korta sjötransporter, flodtrafiken eller integreringen av dessa system med tågtrafiken. Kommissionen kan därför i princip godta dem, delvis eller med redaktionella ändringar.
Dock finns det några ändringsförslag som är svåra för kommissionen och jag kommer i huvudsak att upprätthålla mig vid dem. Ändringsförslagen 53-56 och 61-66, genom vilka man vill ändra bilaga 3. Att godkänna dem skulle i realiteten innebära att på europeisk nivå prioritera mycket heterogena projekt som kommissionen inte har tillräcklig information om avseende dess europeiska mervärde, eller vad de kan innebära för berörda medlemsstater. Man måste tänka på att man i dessa frågor måste räkna med medlemsstaterna. Därför kan kommissionen inte godta dessa ändringsförslag och jag är tacksam att föredraganden och parlamentets transportutskott inte heller kan göra det.
Jag vill tala om de ändringsförslag som handlar om den strategiska miljökonsekvensbedömningen av nätet. Redan 1996 då det beslut vi i dag försöker ändra antogs diskuterades denna fråga grundligt. Därför kan kommissionen, trots det Fleming sagt, inte acceptera delar av ändringsförslag 20 och inte heller ändringsförslagen 40, 41, 42 och 43 som lägger ansvaret på kommissionen att genomföra strategiska miljökonsekvensbedömningar, då man i den europeiska lagstiftningen - direktivet som antogs 2001 - fastställer att uppgiften att göra detta åvilar medlemsstaterna. Kommissionen kan inte ersätta medlemsstaterna i verkställandet av deras skyldigheter. Det är en grundläggande princip och därför är det nödvändigt att medlemsstaterna inte kringgår sitt ansvar och inte försöker övervältra sådant som de själva eventuellt inte uppfyller till oss.
Gemenskapen skulle dock, tack vare att det ger ett mervärde, kunna bidra med t.ex. att stödja utvecklandet av bedömningsmetoder. Vi är beredda att delvis godta ändringsförslag 20, men bara i den del där det föreslås en fortsatt utveckling av nämnda bedömningsmetoder.
Å andra sidan kan kommissionen inte stödja ändringsförslag som åter ifrågasätter målet med en balans mellan nya transportmedel och gemenskapens finansieringsinstrument. Jag talar om ändringsförslag 9, 31, 33, 35-39, 45, 52 och 57.
När det gäller Galileo, kan man inte göra kostnads-nyttoanalyser varje år och ledamöterna känner redan till de analyser som gjorts av olika konsulter. Jag hänvisar till dem. Vi kan därför inte godta ändringsförslag 10.
Å andra sidan skulle kommissionen aldrig kunna hålla med om att innefatta en minskning av efterfrågan på transporter i målen för de transeuropeiska näten. Jag beklagar, det är vare sig mitt ansvar, som transportkommissionär, eller de transeuropeiska nätens. Dessutom har det aldrig någonstans, inte vid något europeiskt råd, sagts att det vi vill är att minska efterfrågan på transporter. Det handlar inte om det. Något annat är att inte sammankoppla den ökande efterfrågan med ekonomisk tillväxt. Att uppnå det kommer att innebära ett stort steg framåt, och det arbetar vi med. I ändringsförslag 12 och 34 går man utöver definitionen av ekologiskt hållbar transport som fastställdes av Europeiska rådet i Göteborg.
Å andra sidan ger många ändringsförslag om prioriteringar av gemenskapsåtgärder, i artikel 5, kommissionen vissa problem. Därför avvisar kommissionen ändringsförslagen 13 och 49, 15, 21, 17, 27 och 18.
När det gäller fastställandet av vattenvägar håller jag med Peijs om vattenvägarnas betydelse och vi arbetar nu med mycket stora initiativ. Ett av projekten handlar just om sammanlänkningen mellan Donausystemet och Rhen-Rhônesystemet. Det finns ett litet problem eftersom det tyvärr inte finns några farbara floder i Europeiska unionens alla länder och inte heller i alla områden i Europeiska unionen. Det skulle vara mycket mer genomförbart om det fanns farbara floder i hela Europeiska unionen. Jag känner till något land, och jag känner det väldigt väl, där vi tyvärr inte har dessa floder. Dessutom blir vi väldigt avundsjuka när vi ser dem i andra länder. Inte bara för att de är så vackra utan också för de transportmöjligheter de ger. Det är sant att vi har annat, men vi har inte de viktiga floderna.
Det jag vill säga er är att kommissionen stöder idén att innefatta ?River Information Systems?, men vi kan inte lova att lägga fram en utvecklingsplan för dem, eftersom det när det gäller floder, till skillnad mot järnvägen, inte finns någon gemenskapsförordning för driftskompatibilitet. Dock vill jag till Peijs säga att med grund i era förslag skall jag tillsammans med kommissionens tjänstemän fundera och vi får se om vi kan gå vidare också i dessa frågor, eftersom det vore intressant att göra det. Jag kan alltså inte lova, jag vill se kostnads-vinstrelationen, de möjligheter som finns och om det är möjligt kommer jag i sinom tid att lägga fram ett förslag för att också söka en driftskompatibilitet i flodnavigeringssystemen.
Vi kan inte heller godta ändringsförslagen 25 och 26, eftersom vi inte ytterligare vill ändra kartorna för de föreslagna inre hamnarna. Avslutningsvis vill jag säga att jag mycket väl förstår ändringsförslagen 29, 30 och 46 som syftar till att ta bort de projekt från de prioriterade projekten i bilaga 3 som efter 15 år ännu inte avslutats. Jag förstår det mycket väl, och de har visst fog, men det finns ett problem. Många gånger är dessa projekt av transeuropeiskt intresse. De är igångsatta av kommissionen och medlemsstaterna accepterar dem, men visar väldigt litet intresse.
Jag vill inte ge exempel, men vi kommer alla på något. Om den möjlighet fanns som dessa ändringsförslag ger skulle vissa stater använda den då ett projekt som är oerhört viktigt för unionen var av litet nationellt intresse. En annan sak vore det om vi alltid talade om projekt av nationellt intresse. En frist på 15 eller t.o.m. 10 år kunde då vara lämplig, men det är projekt av gemenskapsintresse, och jag insisterar på att många gånger är berörda staters intresse relativt. Därför måste vi avvisa dessa ändringsförslag, samt ändringsförslagen 44 och 50 som på förhand bedömer innehållet i nästa revidering av riktlinjerna.
Avslutningsvis kan kommissionen inte godta ändringsförslagen 59 och 60, genom vilka man tar bort eller ändrar kartorna för de transeuropeiska näten som finns med i förslaget till beslut, eftersom dessa kartor används såväl av kommissionen som av medlemsstaterna. Det är vad bl.a. Sterck föreslagit och jag har hänvisat till det vid andra tillfällen. På samma sätt kan ändringsförslagen 47 och 58 inte godtas, eftersom de kolliderar med rättfärdigandet av projekten i bilaga 3 eller med subsidiaritetsprincipen.
Jag vill svara på den fråga som ställts av Savary, om att fonderna är otillräckliga. Ledamöter! Jag anser att det är en reflektion att ta upp vid nästa långtidsbudget. Visst är det så att vi här försöker koncentrera fonderna mer, men utan att öka tilldelningen av fonder. Och med koncentreringen av fonder är det vi gör att erkänna att vi ger mer för projektens stora gemenskapsintresse. Det är sant att vissa länder kan ha ett större intresse av ett konkret projekt. En djupare reflektion anser jag skulle kunna leda oss till slutsatsen att man måste ge större anslag till de transeuropeiska näten, just för att främja skapandet av infrastruktur av gemenskapsintresse.
Till Watts, som tyvärr just har lämnat kammaren skulle jag vilja påminna att anledningen till att ett projekt är av gemenskapsintresse i huvudsak är för att påkalla uppmärksamhet i de länder där projektet genomförs. Vår medfinansiering är enbart partiell. Den är ett system för att uppmuntra de länder där projekten genomförs. I slutändan är det kommittén för finansiering av de transeuropeiska näten som fastställer det konkreta projekt som väljs och ges subventioner. I den finns alla länder med och fördelningen sker således på ett balanserat sätt och vågen tippar inte i något fall över till finansiering av ett konkret land utan det görs på ett balanserat sätt med beaktande av gemenskapsintresset.
Ledamöter! Avslutningsvis vill jag tacka föredraganden för det utmärkta arbete som gjorts, och hela transportutskottet som med snabbhet och effektivitet arbetat med denna fråga. Antagandet av texten, som jag hoppas blir utan förseningar, kommer att göra det möjligt att koncentrera gemenskapens insatser på de huvudsakliga frågor som vitboken tar upp, dvs. konsekvens i hela transportpolitiken. Den kommer också, under goda omständigheter, att göra det möjligt att förbereda en andra revidering av riktlinjerna som jag hoppas kommissionen kommer att föreslå detta parlament 2004. Det handlar om att fortsätta att arbeta med att koncentrera sig på de stora korridorerna, däribland sjöfarten, och att integrera de prioriterade projekten i de nya framtida medlemsstaterna i unionen.

Talmannen. -
Tack, fru kommissionär De Palacio.
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag kl. 11.00.

Talmannen. -
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkandet (A5-0159/2002) av Howitt, för utskottet för sysselsättning och socialfrågor, om kommissionens grönbok om främjande av en europeisk ram för företagens sociala ansvar (KOM(2002) 366 - C5-0161/2002 - 2002/2069 (COS)).

Howitt (PSE)
. (EN) Fru talman! Europaparlamentet krävde först handling i fråga om företagens sociala ansvar 1999. Vi välkomnar kommissionens grönbok, och i dag lägger vi fram en rad konkreta åtgärder som kommer att omvandla de europeiska diskussionerna till europeisk handling. Låt mig särskilt betona fyra åtgärder.
För det första, bestämmelserna för lämnande av grundläggande information om företags sociala och miljömässiga inverkan. Trots att vissa företag nu utarbetar frivilliga årsredovisningar med tre resultatområden, är det alltför många företag som inte gör det. Bland dem som gör det, säger OECD att två tredjedelar struntar i internationellt erkända normer, undviker oberoende verifikationer eller avsäger sig ansvaret för sin leverantörskedja. En sådan rätt till avslöjande skulle bygga på den nya lagstiftningen om ekonomiska bestämmelser i Frankrike, en liknande lagstiftning här i Belgien, och på bestämmelserna om tjänstepensionssystemet i Förenade kungariket.
För företagen handlar det om att få till stånd lika konkurrensvillkor, minska kostnaderna, och förenkla förfarandena, och industriföreträdare från British Telecom, USF - och till och med en gammal syndare som Chiquita - har alla sagt att detta förr eller senare måste ske. Vi vill be kommissionen att dra lärdom av sina egna utmärkta offentliga samråd. Nära hälften av respondenterna vänder sig emot den grundläggande definitionen av företagens sociala ansvar, som de helt enkelt anser vara omöjlig att följa. Lagstiftning och frivilliga åtgärder utesluter inte varandra. Planerna på att lagstifta driver fram frivilliga ansträngningar, som i sin tur leder till att normer utarbetas, som införlivas i lagstiftningen för kommande år. Vi måste och borde uppmuntra båda dessa.
Därför kommer Europaparlamentet i dag att rösta för obligatorisk social rapportering och miljöredovisning från företagens sida, för nya bestämmelser för företagsledning, däribland att styrelseledamöter skall göras enskilt ansvariga för ett företags sociala och miljömässiga prestationer, och vi kommer återigen att bekräfta vårt krav på en ny rättslig grund för behörigheter som omfattar de europeiska företagens verksamhet över hela världen.
Vi vill att frågor om företagens sociala ansvar skall införlivas i den europeiska sociala dialogen, men vi stöder också inrättandet av ett flerintressentsforum i EU för företagens sociala ansvar. Detta kommer att göra det möjligt för andra med ett berättigat intresse i företagens resultat att göra sin röst hörd. Forumet borde inte ersätta eller dubblera befintliga initiativ som kommer att driva debatten framåt på EU-nivå, och borde vara ett forum som inte bara kommer att bestå av löst prat, utan som kommer att leda till verkliga åtgärder.
Företagens sociala ansvar måste verkligen införlivas i alla EU:s politiska linjer och program. Det är ganska hisnande att Europeiska kommissionen och Europeiska investeringsbanken avsätter miljarder euro från de europeiska skattebetalarnas pengar varje år för den privata sektorn, genom avtal, regionalt stöd, och investeringsfrämjande åtgärder, och att vi ändå inte har några enkla kontraktsmässiga avtal om att ta hänsyn till grundläggande arbets- och miljönormer, eller några tydliga kontroll- eller klagomålsförfaranden för att genomföra dessa normer.
Den nederländska regeringen har visat vägen genom att koppla samman tillgången till exportkrediter med hänsynen till frivilliga normer. EU måste göra likadant. Vi vill uppmuntra företagen att vidta frivilliga åtgärder, inklusive den utmärkta företagskampanj som CSR Europe har drivit, men vi måste balansera vårt beröm av de bästa företagens goda praxis genom att medge att vi lever i en värld där det också finns oansvariga företag.
Inom Europa har vi den förödande situationen med mycket omfattande nedläggningar i berörda samhällen, eller problemen med tillgång till kapital i de fattigaste samhällena, där det behövs som mest. Den största allmänna oron i Europa i dag omfattar de europeiska multinationella företagens utnyttjande av utvecklingsländerna. Denna oro gäller de hundratals människor som mördas varje år för att de deltar i laglig fackföreningsverksamhet; de tvåhundrafemtio miljonerna barnarbetare världen över; de exportbearbetningsområden som särskilt inrättats för att undvika miniminormer eller de arbetsplatser för klädestillverkning med svältlöner där dessa normer helt enkelt ignoreras; slavarbetet på kakaoplantagen i västra Afrika eller byggandet av oljeanläggningar i Burma; offren för de som dödats i inbördeskrigen i Angola eller Sierra Leone, som närs av handeln med konfliktdiamanter eller korrumperade utbetalningar för att utnyttja mineralutvinningen; och de 1,5 miljonerna spädbarn som dör varje år på grund av att deras mödrar inte ammar dem, eftersom de vilseletts av marknadsföringen för modersmjölkersättning.
De europeiska företagen kan medvetet eller omedvetet vara delaktiga i dessa missförhållanden, och de kan också vara delaktiga i att sätta stopp för dem. Därför kommer Europaparlamentet i dag att rösta för att göra företagens sociala ansvar till en aktiv del av våra handelsavtal, vårt utvecklingsstöd, och våra enastående nätverk med delegationer i tredje länder.
EU måste själv verkligen bidra till genomförandet av OECD:s riktlinjer för multinationella företag, och borde agera som en förkämpe när det gäller nya globala normer för internationella institutioner, normer som kommer att jämställa investerarnas ansvar med deras rättigheter. Det är dessa faktorer som verkligen kommer att skapa ett europeiskt nät för företagens sociala ansvar.

Kratsa-Tsagaropoulou (PPE-DE)
öredragande av yttrandet från utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor. (EL) Fru talman! Grönboken utgör en verklig utmaning för företagen, men även mer allmänt för hela samhället, eftersom ambitionen är att den skall befinna sig i centrum av våra insatser för att förbättra våra ekonomiska framsteg, modernisera vår sociala modell och främja de europeiska värdena social solidaritet och ansvarighet.
I grönboken vill man klargöra - och vi instämmer i detta - att förhållandet mellan ekonomisk verksamhet och framgång måste främja det sociala ansvaret, som i sin tur bidrar till stabil framgång för företaget och till vitalisering av ekonomin och samhället. Det är följaktligen viktigt att företagen, arbetsmarknadens parter och samhället i stort förmås att inte betrakta frågan om socialt ansvar som en tillfällig verksamhet, utan som en långsiktig strategi. Denna strategi måste vara fullständigt sammankopplad med kvaliteten på kvinnors arbete och med integreringen och främjandet av kvinnor i yrkeslivet, eftersom dessa mål har fastställts som grundläggande för att uppnå de strategiska målen från Lissabon.
Vi anser följaktligen att denna politik måste bygga på information, medvetandegörande, frivillighet och ansvarighet. Alla de åtgärder som vidtas måste syfta till att genomföra lagar och tillämpa gemenskapens regelverk rörande jämställdhet mellan män och kvinnor, men även till någonting mer, som avser initiativ för att göra det lättare att förena yrkesliv och familjeliv, för att utnyttja den kvinnliga arbetskraften vid utformningen och förverkligandet av program i företaget och för att uppvärdera kvinnobilden.
Vi anser dessutom att det forum som Europaparlamentet föreslår i sin problemställning måste fästa stor vikt inte bara vid dessa frågor, utan även vid det kvinnliga deltagandet i dess verksamhet.

Westendorp y Cabeza (PSE)
. (ES) Fru talman! Först och främst vill jag hälsa kommissionen och gratulera den till framläggandet av denna grönbok som är oerhört nutids- och framtidsinriktat. Vi har precis börjat, men globaliseringen är redan här och det är uppenbart att företagen är huvudpersoner i sociala frågor, de har rättigheter men de bör också ha skyldigheter att bidra till ett rättvisare samhälle, som står mer i överensstämmelse med att förbättra miljön, mot diskriminering och för grundläggande arbetsrättsliga bestämmelser.
Det är ett misstag att tro att det skulle vara en belastning för företagen att på ett obligatoriskt sätt, som Howitts betänkande gör, införa ett socialt ansvar, ett rådslag där alla kan delta, inte bara aktieägare, utan också de som kallas intressenter och en social och miljöredovisning eftersom de företag, som i det globala samhället agerar i enlighet med dessa bestämmelser kommer att ge mer avkastning och mycket lättare kunna fungera i världen.
Paradoxen är att föredraganden av yttrandet från utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi, Lucas, drog tillbaka sitt namn från yttrandet. Utskottets ordförande kan däremot inte dra tillbaka det så jag föredrar det för utskottets räkning. Saken är dock den att jag är på samma linje som Lucas, dvs. övertygad om behovet att betänkandet i de sociala och miljömässiga delarna skall vara obligatoriska. Därför stöder jag fullständigt Howitts betänkande från huvudutskottet.

Bushill-Matthews (PPE-DE).
Fru talman! Jag skulle vilja gratulera Howitt till hans avsevärda arbete med detta betänkande. Som han vet har många av hans kolleger inte heller varit sysslolösa, och en stor del av det arbete som vi har utfört har, till följd av Howitts arbete, bestått i att försöka att få ordning på eller omarbeta hans särskilda betänkande.
I utskottet har vi förvisso haft ett gott samarbete över grupperna, och vi har lagt fram kompromissändringsförslag som några av oss kan stå för, somliga lättare än andra.
Vår grundläggande ståndpunkt är att vi återigen i dag får se den socialistiska standardlösningen för varje problem läggas fram: lagstiftning. Det ironiska är att lagstiftning i detta särskilda fall läggs fram som en lösning för ett område där det inte finns några problem till att börja med. Företagens sociala ansvar är något som verkligen är på uppåtgående, och som är mycket livskraftigt i Europa. Europa går i bräschen i denna fråga, och det skall uppmuntras och stödjas.
Som grupp stöder vi förstås själva tanken med företags sociala ansvar, men vi välkomnar inte en lagstiftning som skulle kväva själva de initiativ som vi försöker att utveckla. Detta är inte bara regeringarnas synpunkt, utan också synpunkten hos företag över hela EU, som har försett föredraganden med respons.
Vissa ändringsförslag har vi lagt fram både en och två gånger. Ändringsförslag 1 är centralt, och måste antas om gruppens ståndpunkt skall vara att stödja betänkandet. Jag hoppas att många av de andra ändringsförslag som förkastades med en röst i utskottet också kommer att få kammarens stöd i dag. Vi välkomnar idén med ett slags intressentforum där företag kan bolla idéer med varandra och dela bästa praxis, men vi ser inte detta som ett forum som kommer att leda till att avtal undertecknas.
Jag välkomnar slutligen särskilt kommissionärens ståndpunkt, och skulle vilja tacka henne för det brev som hon skrev till min kollega Pronk förra månaden, där hon sade att kommissionen hade klargjort att företagens sociala ansvar främst är en princip som innebär att företag frivilligt beslutar att bidra till ett bättre samhälle och en renare miljö. Kommissionen vidmakthåller denna åsikt, som har bekräftats under samrådsförfarandet för grönboken. Jag är säker på att ni kommer att uppmärksamma att kommissionen i det slutliga betänkandet uppmanas att lägga fram lagstiftning, och jag hoppas att detta är en uppmaning som ni mycket vänligt men bestämt kommer att avböja.

Thorning-Schmidt (PSE).
Fru talman! Som den tidigare talaren påpekade är den tiden förbi när affärsidkande uteslutande handlade om att tjäna mer pengar på sin affärsverksamhet. Moderna företag måste också ta andra hänsyn, t.ex. gentemot människor och miljö. Detta överensstämmer naturligtvis med Europeiska socialdemokratiska partiets grupps grundsyn, vilken de lyckligtvis delar med de moderna företagen och även med de moderna investerarna. Detta framgår ganska tydligt av betänkandet och jag tycker det är irriterande att Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokrater, inte accepterar att redskapet i detta sammanhang är en kombination av morot och piska.
Företagen skall i dag lägga fram sin ekonomiska redovisning. I framtiden skall denna redovisning naturligtvis kombineras med årsrapporter, som visar allmänheten vad företagen har gjort för att leva upp till såväl sitt sociala ansvar som sitt ansvar för miljön. De sociala årsrapporterna skall naturligtvis ge en trovärdig bild av det som har hänt på detta område. Det betyder att de givetvis, liksom redovisningarna, skall underställas en oberoende kontroll.
Nu ett par ord om det sociala systemet för märkning. Jag hoppas att Europaparlamentet kommer att stödja det sociala systemet för märkning i dag och att även kommissionen kommer att vara positiv till denna idé. Det sociala systemet för märkning kommer nämligen att göra det möjligt för konsumenterna att välja produkter från företag som lever upp till sitt sociala ansvar. Det är självklart att man bör anta en rad gemensamma standarder inom det sociala systemet för märkning. I annat fall riskerar man att endast skapa förvirring och därmed inte ge konsumenterna möjlighet att påverka och välja de produkter de vill ha. Det miljömärke som Europeiska unionen har infört skulle mycket väl kunna tjäna som inspiration. Jag anser givetvis också att det sociala systemet för märkning är av ett sådant slag att det kan tilltala många av de politiska grupperna, eftersom det rör sig om ett frivilligt system, en incitamentsstruktur, där morot tillämpas i stället för piska.

Jensen (ELDR).
Fru talman! Det är inte någonting nytt att företag påtar sig ett socialt ansvar. Det har länge hört till de europeiska företagens vardag att även utöver vad som föreskrivs i lagstiftning och genom olika bestämmelser påta sig ett ansvar för medarbetare, omgivningar och miljö.
I Danmark har vi under ett antal år arbetat med företagens sociala ansvar, särskilt i syftet att hålla kvar folk på arbetsmarknaden och att få in utstötta grupper på arbetsmarknaden. Detta har skett genom en dialog och ett samspel mellan företag och myndigheter, som har varit mycket givande. Ett annat exempel jag vill nämna är samarbetet mellan tretton större koncerner i Skandinavien, som tillsammans med Världsnaturfonden arbetar med ett program för hållbar utveckling. Nyckelorden för denna insats är att försöka åstadkomma det optimala och inte bara det som lagen kräver. Att låta hjärtat vara med. Att låta verksamheten vara utgångspunkt. Nyckelorden är kort sagt engagemang och frivillighet.
Därför skorrar det falskt i mina öron när flera här i Europaparlamentet vill reglera den frivilliga insatsen och tvinga företagen att rapportera och redogöra för sin insats. Detta är någonting som jag har kämpat emot. Däremot tycker jag att det är en bra idé att främja utbytet av erfarenheter och idéer inom området och därmed stödja den insats som företag och organisationer redan gör när det gäller att strukturera och standardisera detta arbete. Jag anser att Dublininstitutet, med den kompetens och det nätverk detta institut redan har, är mycket lämpligt för detta ändamål. Jag vill därför tacka för att kommissionen har inlett denna diskussion. Vi inom Europeiska liberala, demokratiska och reformistiska partiets grupp stöder det aktiva arbete som syftar till att utveckla företagens sociala ansvar.

Lambert (Verts/ALE).
Fru talman! Liksom de andra vill jag gratulera föredraganden för hans mycket seriösa och positiva arbete med denna fråga, och ge mitt stöd till allt som han sade i sitt inledande anförande denna morgon.
Min grupp välkomnar de framsteg som ett antal företag gjort när det gäller att undersöka och granska sina framsteg och göra denna information offentlig, oavsett om det gäller information om exempelvis deras miljöpåverkan, effektiviteten hos deras politik för lika möjligheter, eller deras delaktighet i det lokala samhället. Det finns företag som har insett fördelarna med en större öppenhet och med positiva åtgärder, och för dem har det varit en win-win-situation.
Det finns emellertid ett problem med tempot i fråga om delaktigheten, och vi instämmer i att det fortfarande finns en social oansvarighet. Därför anser min grupp bestämt att det finns en uppgift för grundläggande lagstiftning, inte fullständig lagstiftning - låt oss inte gå i fällan och tro att detta är den enda vägen framåt - utan grundläggande lagstiftning för att ge en grund för offentlig rapportering. Detta skulle göra det lättare för allmänheten att veta och förstå vilken information de borde vänta sig.
Att införliva ansvar för leverantörskedjan är avgörande för oss. Ett företag som inte garanterar de högsta normer som det ofta framhåller i sina årsrapporter genom hela sin verksamhet, är hycklande och riskerar arbetarnas och allmänhetens liv. Det har vi sett i mitt eget land, inom till exempel järnvägs- och kärnkraftsindustrierna.
Om man tittar på det bredare ansvaret för företag som är baserade i EU och för unionen själv, har min grupp lagt fram ändringsförslag där vi kräver att rådet skall införliva förslaget om att förhandla fram ett bindande rättsligt internationellt regelverk för företags ansvar och ansvarsskyldighet i sina befogenheter inför toppmötet om hållbar utveckling i Johannesburg. Vi hoppas att denna fråga kommer att tas upp.

Pronk (PPE-DE).
Herr talman! Jag skulle vilja tacka föredraganden hjärtligt för det arbete han har uträttat.
Kommissionen nämner i grönboken vad som vanligtvis menas med socialt ansvar. Denna term används för att ange att företag frivilligt uppmärksammar sociala frågor och miljö inom ramen för deras affärsverksamhet och i deras förbindelser med andra parter. Kommissionen påpekar med rätta att företagen gör mer än vad som förväntas av dem enligt lag genom att ta sitt sociala ansvar. Det är just den punkten som har lett till de största meningsskiljaktigheterna här i parlamentet. När man hör föredraganden skulle man nästan kunna tro att man skulle kunna förändra hela världen, inte bara med socialt ansvar utan framför allt med lagstiftning som grundas på denna princip. Allt förbättras, även barnarbete. Det överraskade mig att vulkanutbrotten inte avskaffades!
Det överskrider naturligtvis vida det som möjliggjordes i detta instrument. Det handlar om detta sociala ansvar. Det handlar inte i sig om lagstiftning; man måste enbart anpassa lagstiftningen i vissa fall där det sociala ansvaret är komplicerat. På det viset kan man uppnå mycket, men om man däremot omedelbart ger sig in på lagstiftningsområdet kommer man in på helt fel spår. Det skulle vara som att åka till fotbolls-VM i Korea och ropa att man vill se hockey!
Fru talman! Det är inte så att lagstiftning i sig är negativt, och det är inte heller det PPE-DE-gruppen säger, men det hör inte hemma i detta betänkande; det hör hemma i andra betänkanden. Man kan inte plötsligt införa en oerhörd mängd lagstiftning genom att använda detta begrepp. Det måste man göra vid rätt plats och vid rätt tidpunkt. Jag tycker också att kommissionen mycket påtagligt har hållit denna skillnad i minnet. Dessutom anser jag inte heller att det fungerar, för om människor tror att de kommer att underkastas lagstiftning genom att vara socialt ansvariga kommer det inte att ha någon stimulerande verkan.
På grund av alla dessa orsaker, pragmatiska och principiella, är betänkandet som det nu föreligger, med våra ändringsförslag, det korrekta: Det utgår nämligen från frivillighet, och detta måste utgöra vår grund. Och då kan vi alla enas och verkligen uppnå alla de vackra målen.

Martin, Hans-Peter (PSE).
Fru talman! Föreställ er, kära lagförhindrade kolleger, att 80-talets regler fortfarande skulle gälla för nämnda fotbolls-VM. På den tiden var det fortfarande tillåtet att tacklas bakifrån. De stora spelarna hade inte en chans. Intelligent nog har man anpassat reglerna inom fotbollen. Och detta är vad det handlar om även i fråga om bestämmelserna om företagens sociala ansvar. Vi lever i en annorlunda värld. Små nationalstater som Tyskland - för att inte tala om dvärgar som Österrike med internationella mått mätt - kan inte ta in skatt i tillräcklig omfattning, kanske inte ens i rimlig omfattning. Men det finns ett ansvar som vilar på företagen. Detta ansvar vill de också ta, och så länge det saknas bindande regler straffas de justa spelarna, eftersom fuskarna tillåts fortsätta spela. Detta måste ändras! Det avgörande i sammanhanget är insyn. Därför är de årliga sociala rapporterna av absolut prioriterad betydelse.
(Applåder)

Pérez Álvarez (PPE-DE).
Fru talman, fru kommissionär, ledamöter! Jag vill börja med att lyckönska Howitt för hans arbete med ett betänkande där det å ena sidan var lätt att gå till överdrift och å den andra göra för lite.
Om vi jämför företagskoncepten, säger ett gammalt ekonomiskt koncept att företaget är en organisation av personer som genom att kontrollera tillgångar och tjänster har som syfte att producera tillgångar och tjänster för en marknad. Det handlar om ett enbart ekonomiskt koncept. Dock talar EG-domstolens praxis - som därefter lagstiftades i direktiv 2001/23 - om företaget som en organiserad samling av personer och element som gör det möjligt att utföra en ekonomisk aktivitet och som söker ett eget mål. Ett begrepp som är mycket bredare och som vi dessutom skulle kunna relatera till skäl C i betänkandet som säger att det bland företag och investeringskretsar finns en allt starkare enighet att deras uppgift inte bara är att göra vinst och att nyckeln till framgång ligger i att kombinera lönsamhet och ansvarsskyldighet.
Jag tror att företagen, oberoende av form, antal personer eller de fonder de hanterar, lever i en global värld där det frivilliga, stimulerade, rekommenderade bidraget får ny mening - och jag vet vad jag talar om - jag säger inte obligatoriskt eller påtvingat genom lag, för att nå ett bättre samhälle. Om företagets huvudsakliga ansvar består i att generera vinst kan det också, och samtidigt, som det sägs i grönboken, bidra till att uppnå sociala och miljömässiga mål. En sådan framgång bör inte bara anses vara obligatoriskt och ansvar för företag av en viss sort eller som arbetar inom vissa sektorer.
Jag tror att det är ett bra instrument för att uppfylla Lissabonstrategin: En ekonomi som är så utvecklad som möjligt, som skapar fler och bättre arbetstillfällen, som tar hänsyn till miljön och som garanterar social sammanhållning. Till slut kommer det att vara ett lämpligt instrument för att förverkliga den europeiska sociala modellen och det kommer också att vara bra för företagen eftersom vinst och socialt ansvar inte är separata och oberoende begrepp. De är inte heller vattentäta skott.

Diamantopoulou
. (EL) Fru talman! Jag skulle först vilja tacka parlamentet och föredraganden Howitt särskilt för det stora stödet och det mycket fruktbara samarbetet under utarbetandet av detta meddelande. Såsom redan har sagts var deltagandet i samrådet stort, med fler än 250 bidrag, och jag tror att det är av intresse att jag talar om innehållet i den överenskommelse som är följden av samrådsförfarandet. Överenskommelsen bekräftar att det råder enighet om att företagens sociala ansvar är ett koncept på grundval av vilket företagen frivilligt integrerar sina sociala och miljömässiga hänsynstaganden. Sättet att integrera dessa omfattas givetvis inte av befintliga rättsliga krav. Drivfjädern för detta arbete från företagens sida kan självklart inte strida mot ekonomins lagar. Det är därför utomordentligt viktigt att göra klart och känt att det finns ett samband mellan företagens genomförande av program för socialt ansvar och deras vinster, eller deras anseende bland konsumenterna.
Med utgångspunkt i denna tankegång skulle jag vilja säga, när det gäller diskussionen om huruvida detta arbete bör vara frivilligt eller styras av lagstiftning, att vi åtminstone just nu, när en samordning på europeisk nivå inleds, skulle kunna säga att det förvisso måste vara frivilligt, men att de initiativ som tas och insatser som görs måste vara sådana att slutresultatet - det vill säga största möjliga medverkan av företagen - blir detsamma som om det hade funnits lagstiftning. Vad innebär detta? Det innebär att det på både europeisk och nationell nivå finns behov av offentliga myndigheter och strategier på området för företagens sociala ansvar i fråga om, för det första, information - och när jag säger information anser jag att det är mycket viktigt att vi gör känt hur mycket vinsterna har ökat för vissa företag vars deltagande i program för socialt ansvar har varit konsekvent och kontinuerligt, för det andra, samordningen av dessa insatser, så att både de sociala och ekonomiska resultaten blir så goda som möjligt, en samordning som bör avse även små och medelstora företag, insyn, en av de viktigaste frågor som har tagits upp av föredragandena, möjligheten att kontrollera företagens uppgifter och upprättandet av strukturer för utvärdering av företagens hållning. Detta är en av de frågor i vilka det finns olika synsätt och åsikter, - och kommissionen kommer att lägga fram sitt slutliga förslag i juli - och, givetvis, förenligheten med befintliga internationella överenskommelser, som OECD:s eller Internationella arbetsorganisationens riktlinjer, för att upprätta samarbete även med länder i tredje världen.
Jag skulle vilja tala om några av de mycket konkreta saker som ni tar upp i parlamentets betänkande. Jag upprepar att, vilket även framgår av er text, insyn och en möjlighet att mäta och jämföra företagens sociala och miljömässiga framsteg är en absolut nödvändighet, och vi måste påpeka att företagen i vissa medlemsstater redan nu måste lämna ett eller annat slags information om sin sociala och miljömässiga påverkan. Dessa rättsliga krav i vissa medlemsstater kan vara ett kraftfullt medel för att öka insynen, och en jämförelse ................. mellan medlemsstaterna kan visa vilka fördelarna är med detta tillvägagångssätt. När det gäller företagens verksamhet inom, men även utanför, unionen håller jag givetvis med Kratsa om att jämställdhetsfrågan är av grundläggande betydelse. Min avsikt är att föreslå att ett europeiskt forum för berörda aktörer för företagens sociala ansvar inrättas, ett forum som skapar en plattform på europeisk nivå där alla intressenter har möjlighet att ägna sig åt alla metoder och medel rörande företagens sociala ansvar och som givetvis bidrar till det som vi har talat om, det vill säga information och samordning såväl inom Europeiska unionen som på internationell nivå.
Forumet skulle även kunna behandla frågan om behovet av en ombudsman, som tas upp i er punkt 51. Dessutom finns det i punkt 29 en viktig formulering om behovet att betrakta företagens sociala ansvar som en övergripande fråga, något som jag instämmer i till fullo. Min avsikt är att föreslå kommissionen att det sociala företagsansvaret skall integreras i Europeiska unionens politik, men även i frågor som rör kommissionen, för att garantera att utvecklandet av företagens sociala ansvar kommer att stödjas. Angående punkt 30 instämmer jag i fråga om rollen för offentliga förvaltningar, som jag nämnde tidigare, och när det gäller punkt 36, om behovet av särskilt samarbete med tredje länder, innehåller vårt förslag en hel aspekt som gäller de europeiska företagens roll utanför Europeiska unionens gränser.
Det sociala företagsansvaret kan uppenbarligen uttryckas i sysselsättningsstrategin, och inom ramen för den öppna samarbetsmetoden kan vi se hur vi kan uppnå bästa resultat, och den sociala ekonomins sektor har givetvis en särskild erfarenhet av socialt ansvarstagande. Dessa företag har ett annat tänkesätt och andra intressen än övriga företag, men kan i själva verket hjälpa till särskilt i samarbeten och nät i alla medlemsländer. Till sist, när det gäller punkt 53 instämmer jag i det ni säger angående frågan om grundläggande arbetsnormer, men ni känner till att kommissionen redan har föreslagit att de grundläggande arbetsnormerna skall ingå i bilaterala avtal på europeisk och internationell nivå och i alla Europeiska unionens sammanhörande politiksektorer, det vill säga handel, utveckling, yttre förbindelser och sociala frågor.
Jag skulle åter vilja tacka Howitt särskilt, men även alla de Europaparlamentariker som har deltagit i denna debatt, som inte har varit det minska enkel, och säga att ert betänkande var det sista och viktigaste bidraget i dialogen och samrådet om grönboken och att jag i juni, efter kommissionens godkännande, tillsammans med min kollega Liikanen avser att lägga fram vitbokens slutliga text.

Talmannen. -
Tack, fru kommissionär Diamantopoulou.
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag kl. 11.00.

Talmannen. -
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkandet (A5-0179/2002) av Podestà, för budgetutskottet om förslaget till Europeiska unionens tilläggs- och ändringsbudget nr 2/2002 för budgetåret 2002 (8605/2002 - C5-0218/2002 - 2002/2043(BUD)).

Podestà (PPE-DE)
. (IT) Fru talman, ledamöter! Jag har äran att i dag för budgetutskottets räkning få lägga fram andrabehandlingen av tilläggs- och ändringsbudget nr 2/2002. Kommissionen och rådet har föreslagit att vi till denna tilläggs- och ändringsbudget skall överföra en post på hela 10,5 miljarder euro avseende ej utnyttjade medel 2001. Detta är detsamma som ett betydande underutnyttjande av tillgängliga resurser, vilka på detta sätt återförs till statskassorna i form av återbetalningar, trots att motsvarande utgiftsåtaganden kvarstår. Kommissionen har för övrigt inte lagt fram någon plan för hur de outnyttjade inbetalningarna 2001 skall tillgodogöras eller angett om en del av de outnyttjade avsättningarna för 2001 avser åtaganden under 2000, som således skulle kunna tas upp 2003 under klausulen om förfallna belopp, och om vi därmed skulle kunna frigöra en del av de annullerade anslagen.
Vid förstabehandlingen vägrade parlamentet acceptera denna situation och lade fram ändringsförslag för att förstärka betalningarna till de program som har högst utestående betalningar med 4,5 miljarder euro.
Kära kolleger! Unionen måste stå för de åtaganden den gör och det är inte acceptabelt att man, varken nu eller i framtiden, genom ombokningar ändrar i en budget som har antagits av den budgetansvariga myndigheten.
Efter förstabehandlingen i parlamentet förklarade kommissionen att den, trots att den var medveten om situationens allvar, åtminstone för tillfället inte kunde utnyttja tilläggsanslagen på ett effektivt och konkret sätt.
Med hänsyn till dessa uttalanden visade budgetutskottet prov på stor ansvarskänsla och beslutade att beakta denna situation, också för att stärka samarbetet med rådet och kommissionen. Av dessa skäl bekräftade inte utskottet de ändringsförslag till budgeten som framfördes under förstabehandlingen vid sitt extraordinära sammanträde i går, utan uppmanade kommissionen att åta sig att lägga fram en situationsbeskrivning senast den 30 september och att vid behov föreslå erforderliga åtgärder både i form av övergripande ombokningar och inom ramen för ändringsbudgeten.
Den ansvarskänsla som parlamentet visar i dag måste också känneteckna de övriga institutionernas beteende, för vi kan inte sticka under stol med att de utestående betalningarna nu överstiger 100 miljarder euro och att det fordras en större effektivitet, konsekvens och insyn i hanteringen av gemenskapens budget.
Ärade ledamöter! Av dessa skäl och med dessa påpekanden uppmanar jag er därför att rösta för betänkandet om tilläggs- och ändringsbudget nr 2/2002 såsom den har antagits av rådet och också att rösta för de ändringsförslag till resolutionen som budgetutskottet har antagit.

Walter (PSE).
Fru talman, ärade kolleger! Vi kommer i dag att fatta beslut om en tilläggs- och ändringsbudget som säkert gör finansministrarna glada. De får nämligen tillbaka 10,5 miljarder euro. Vi har dragit tillbaka våra ändringsförslag från första behandlingen. Detta sker på grundval av ett ömsesidigt förtroende. Vi måste lita på vad rådet har sagt, och rådet kan förlita sig på vårt tillvägagångssätt. Detta sker också därför att kommissionär Schreyer senast sade att de medel som vi hade återinsatt inte kunde användas. Vi måste dock fråga oss varför de utgående siffrorna inte är bättre än de vi ser. Vi har utestående åtaganden motsvarande sammanlagt 113 miljarder euro, varav 82 miljarder hör till området strukturfonder. Men strukturfonderna är inte de enda, utan på området intern politik är motsvarande siffra 11,4 miljarder och 12,9 miljarder euro på området kategori 4.
Detta är inte acceptabelt i längden. Efter att i flera år ha beklagat oss och sagt att dessa utestående åtaganden måste åtgärdas, måste vi nu göra det hela lite mer konkret. Frågan är om det verkligen spelar någon roll att de antagna programmen delvis träder i kraft för sent. Frågan är också om inte vårt sätt att fördela anslagen och den grad av byråkrati som krävs ibland står i vägen för användningen av de pengar som de europeiska skattebetalarna har ställt till förfogande för att förbättra situationen för många människor i Europa. Jag vill på den socialdemokratiska gruppens vägnar uppmana oss alla - och då vill jag särskilt be kommissionen att agera - att under de kommande veckorna kräva en effektiviseringsgrupp. En sådan effektiviseringsgrupp skall vara sammansatt av oberoende sakkunniga från förvaltningsväsendet och administrationen men även från revisionsrätten, eftersom det hela givetvis måste administreras ordentligt om vi skall kunna arbeta effektivare och även snabbare och mindre byråkratiskt. Dessa externa krafter måste lägga fram förslag på hur dessa förfaranden skall kunna förbättras.
Till saken skall läggas att vi genomför undersökningar bland berörda parter: Bland berörda tjänstemän i kommissionen, bland nationella och regionala partner, företag och organisationer och de regionala banker som är delaktiga i anslagsfördelningen. Även de europeiska informationscentrum som förfogar över stor branschkunskap bör knytas upp. Målet skall vara att inte överföra pengarna först till den europeiska budgeten och sedan tillbaka, utan att verkligen använda dem till de politiska sakfrågor och ämnesområden som vi har beslutat. Låt oss handla mer beslutsamt än hittills!
(Applåder)

Virrankoski (ELDR).
Fru talman! För det första vill jag tacka föredraganden för ett gott arbete. Den tilläggs- och ändringsbudget som behandlas nu innehåller två centrala frågor: budgeteringen av fjolårets överskott och ett nytt system för egna medel. Det nya systemet för egna medel fanns redan med i årets budget i december, men man var tvungen att stryka det eftersom vissa medlemstater inte hade ratificerat det. Det är dålig förvaltning att budgetens inkomstsida uppdateras mitt under året, fastän man redan två och ett halvt år tidigare har träffat ett avtal i denna sak.
Förenade kungarikets rabatt på medlemsavgiften, vilken är över 40 procent, bibehålls i systemet för de egna medlen. Denna rabatt borde man slopa, till exempel när man gör upp nästa budgetplan, eftersom det inte finns tillräckliga skäl för den. Till exempel måste den lilla medlemsstaten Finland finansiera denna rabatt med en summa som motsvarar de årliga driftskostnaderna för ett medelstort universitet. 
Den bedrövligaste delen av denna tilläggs- och ändringbudget utgörs av budgeteringen av fjolårets överskott. De oanvända medlen uppgår redan till ca 18 miljarder euro, eller 20 procent av hela budgeten. Detta är bevis på ytterst dålig förvaltning. Speciellt gäller detta strukturfonderna, där underanvändningen uppgår till 10,5 miljarder euro. Detta är ett allvarligt hot mot EU:s hela region- och strukturpolitik.
Fru talman! Behandlingen av tilläggs- och ändringsbudgeten har överskuggats av rådets strävanden att försvaga parlamentets ställning som utövare av budgetmakt i samband med ändringen av budgetförordningen. Rådet försökte överföra den makt som tillkommer parlamentet till sig självt. Till all lycka tvingade parlamentets stränga inställning rådet att inse fakta, och för närvarande avancerar ändringen av förordningen i bättre samförstånd. För att visa god vilja och skapa en bra stämning för samarbete är budgetutskottet därför berett att avstå från sina befogade ändringsförslag, vilka utskottet gav vid den första behandlingen av tilläggs- och ändringsbudgeten, och godkänna rådets förslag som sådant. Min grupp understöder denna ståndpunkt.

Diamantopoulou
. (EL) Fru talman! Kommissionen är inte tillfreds med nivån på överskottet år 2001, som främst beror på förseningar av starten för strukturfondsprogram. Jag vill erinra om att en ny förordning håller på att ta form och om de alltför höga uppskattningarna av betalningar av medlemsstaternas förvaltningsorgan. Vi måste betona särskilt att verkställandet av strukturfondsbetalningar är särskilt lågt i alla medlemsstater utan undantag. Kännetecknande för situationens allvar är att 10 miljarder euro i strukturfondsbudgeten för 2001 inte har verkställts. Min kollega kommissionär Barnier skrev nyligen till medlemsstaterna för att betona följderna av dessa förseningar i genomförandet av gemenskapens budget och för att begära ett bättre genomförande av strukturfondsprogrammen i medlemsstaterna.
Vi uppmanar medlemsstaterna att varje år inkomma med exakta beräkningar av betalningsbehoven och att använda de betalningar som införts i årets budget. Kommissionen gör sitt yttersta för att använda icke utnyttjade anslag för andra behov, genom överföringar av budgetanslag och, vid behov, genom förslag om tilläggs- eller ändringsbudgetar, såsom den har gjort tidigare. Jag skulle vilja uttrycka kommissionens belåtenhet över att parlamentet godkänner rådets andra behandling och säga till Podestà att vi kan åta oss att utarbeta den utvärderingsrapport som begärts till slutet av september.

Talmannen. -
Tack, fru kommissionär Diamantopoulou.
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag kl. 11.00.

Diamantopoulou
. (EN) Kommissionen stöder det kompromisspaket som rådets ordförandeskap lagt fram, inklusive ändringsförslagen 9, 13, 18, 25, 26, 28, 37, 38 och ändringsförslagen 44 och 50. Ändringsförslag 29 skulle också vara godtagbart, men endast utan orden ?on cooperation? (om samarbete).
Cappato (NI)
. (IT) Herr talman! Jag begärde ordet bland annat för att för kommissionen lägga fram ett problem med detta betänkandes rättsliga grund. Enligt den del av ändringsförslaget som vi just antog kan det förekomma undantag för medlemsstaterna när det gäller hanteringen av personuppgifter. Denna andra del syftar däremot till att klart framhålla ett exempel på ett sådant undantag: data retention, bevarande av personuppgifter i allmänhet. Då frågar man sig om vi talar om ett direktiv under den första pelaren, om avreglering av telekommunikationer? Detta tillägg framstår som någonting fullständigt olämpligt som inte hör hemma inom vår rättsliga grund och som är lagvidrigt. Så sade också själva Europeiska kommissionen i går att den var mot ett ändringsförslag från Cederschiöld, som syftade till att reglera kostnaderna för detta bevarande av personuppgifter, just med motiveringen att detta inte hör hemma inom den rättsliga grunden för detta direktiv. Om detta stämmer måste detsamma gälla för denna del. Jag uppmanar kommissionen och kollegerna att tänka över denna punkt.

Talmannen. -
Fru Frassoni! Jag vill inte starta en debatt. Ni får ordet för en ordningsfråga. Jag gav ordet till föredraganden som gav oss fullständig information. Kommissionen och parlamentet är nu informerade.

Frassoni (Verts/ALE).
Herr talman! Jag tar endast ordet för att stödja denna begäran, för att helt enkelt säga att det är mycket farligt att lyfta dåligt strukturerade saker från den tredje pelaren och placera dem inom den första pelaren.

Talmannen. -
Tack, kära kollega. Parlamentet har nu fått fullständig information.
(Talmannen förklarade den gemensamma ståndpunkten godkänd (efter dessa ändringar).)
Föredraganden begär än en gång ordet, innan vi kommer att gratulera honom.

Cappato (NI)
. (IT) Herr talman! Jag tackar er för att ni inte i detta läge förknippade mitt namn med utgången av omröstningen om betänkandet, som innebär största möjliga inskränkning av privatlivets helgd när det gäller privata förbindelser mellan medborgare och minsta möjliga skydd för privatlivet i förhållande till staten. Jag tycker verkligen att detta är en motsägelse och föredrar därför att inte förknippas med en kompromiss - som jag för övrigt inte har haft någonting direkt att göra med - som har antagits stick i stäv med alla synpunkter från parlamentets utskott för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor.
(Applåder)

Talmannen. -
Det är er fulla rätt, herr föredragande. Vi kommer att ta hänsyn till detta.

Frassoni (Verts/ALE).
Herr talman! Föredraganden ställde en fråga som ni inte svarade på när ni tog upp dessa ändringsförslag till omröstning. Det ställdes en fråga som inte besvarades. Det är detta som är problemet.

Talmannen. -
Fru Frassoni! Alla frågor som har att göra med tillåtlighet behandlas tillsammans med ordförandena och tjänsterna innan omröstningen äger rum. Om de kommer så långt som till plenarkammaren kan ni vara säkra på att de har genomgått en rättslig granskning.

Andrabehandlingsrekommendation (A5-0136/2002) från utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om rådets gemensamma ståndpunkt inför antagandet av Europaparlamentets och rådets direktiv om allmänhetens tillgång till miljöinformation och om upphävande av rådets direktiv 90/313/EEG (11878/1/2001 REV 1 - C5-0034/2002 - 2000/0169(COD)) (föredragande: Korhola)

Diamantopoulou
. (EN) När det gäller kommissionens ståndpunkt i fråga om de ändringsförslag som parlamentet lagt fram, vill jag bekräfta vad mina kolleger sade under debatten i kammaren. Kommissionen kan särskilt godta ändringsförslagen 22, 28, 30, 32, 33, 42, 45 och 46 till fullo.
Kommissionen kan delvis godta ändringsförslagen 7, tredje delen, 9, första delen, 27, tredje delen, och 48, andra delen.
Kommissionen kan i princip godta ändringsförslagen 9, andra delen, 19, 27, andra delen, men med förbehåll för att de antingen omformuleras eller omdisponeras.
De kvarstående ändringsförslagen kan inte godtas av kommissionen. För kännedom är de ändringsförslag som inte godtas ändringsförslagen 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, första och andra delen, 8, 10, 11, 12, 13, 14, 15, 16, 17, 18, 20, 21, 23, 24, 25, 26, 27, första delen, 29, 31, 34, 35, 36, 37, 38, 39, 40, 41, 43, 44, 47 och 48, förutom andra delen.

Talmannen. -
Tack, fru kommissionär.
Korhola ber också om ordet.

Korhola (PPE-DE)
. (FI) Herr talman! Jag vill bara meddela att jag stöder ändringsförslag 48, fastän man i något annat sammanhang har givit annan information. Missuppfattningen har uppstått på grund av att jag på förhand var av den uppfattningen att detta ändringsförslag inte skulle behandlas, men eftersom så inte är fallet uttrycker jag mitt stöd för det. Med ändringsförslaget strävar man efter att förstärka den allmänna principen om avgiftsfrihet.

Talmannen. -
Plenarkammaren noterar detta. Rådet skulle kunna delge oss sina kommentarer, men det finns ingen företrädare för rådet här.
(Talmannen förklarade den gemensamma ståndpunkten godkänd (efter dessa ändringar).)

Betänkande (A5-0179/2002) av Podestà för budgetutskottet om förslaget till Europeiska unionens tilläggs- och ändringsbudget nr 2 för budgetåret 2002 (8605/2002 - C5-0218/2002 - 2002/2043(BUD)) 
(Parlamentet antog resolutionen.)

Betänkande (A5-0135/2002) av Bradbourn för utskottet för regionalpolitik, transport och turism om förslaget till Europaparlamentets och rådets beslut om ändring av beslut nr 1692/96/EG om gemenskapens riktlinjer för utbyggnad av det transeuropeiska transportnätet (KOM(2001) 544 - C5-0478/2001 - 2001/0229(COD)) 
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)
Cerdeira Morterero (PSE)
. (ES) Herr talman! Jag vill be om att man röstar om förslaget till lagstiftningsresolution så att det inte återförvisas till utskottet för rättigheter i enlighet med artikel 68.3 och påminner om att det finns föregångare i detta parlament som t.ex. betänkandena av Karamanou, Deprez och Frahm.

Talmannen. -
Absolut! I rättspraxisen finns klara och tydliga prejudikat. Jag föreslår alltså att vi direkt går över till att rösta om lagstiftningsresolutionen, till vilken jag inte har mottagit några ändringsförslag.
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)

Betänkande (A5-0166/2002) av Sousa Pinto för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor om Konungarikets Spaniens initiativ om inrättande av Europeiska institutet för polisiära studier (5133/2002 - C5-0055/2002 - 2002/0803(CNS))

Wynn (PSE).
Herr talman! Innan vi går till omröstning i denna fråga, måste jag uppmärksamma parlamentet på frågan. I betänkandet, under skäl H, och rekommendation 2, som är relativt snarlika, står det ?Kräver att rådet skall ändra bestämmelserna för Europols finansiering genom att ersätta medlemsstaternas bidrag med finansiering ur EU:s budget?. Verkligheten är att EU:s budget inte kan täcka denna finansiering. Jag skulle vilja be Deprez att anta ett muntligt ändringsförslag som i praktiken skulle lyda: ?ersätta en del av medlemsstaternas bidrag?.
Deprez (PPE-DE)
. (FR) Herr talman! Jag skulle först vilja meddela kammaren att den text som föreslås i denna rekommendation är en text som vi redan har röstat igenom flera gånger med exakt samma ordalydelse. Texten är dessutom ett svar på en möjlighet som öppnas av fördraget och som innebär att driftskostnaderna skall läggas på unionens budget om medlemsstaterna inte lyckas nå enhällighet om ett annat finansieringssätt.
Jag skulle vilja uppmärksamma mina vänner i budgetutskottet på följande faktum: Den text jag föreslår kommer inte alls att påverka budgeten för år 2003 och troligen inte för något annat av de närmaste åren. Varför? Jo, för om man skall förkasta en konvention måste man följa samma förfarande som gäller för att anta en konvention, vilket kräver en ratificeringsprocess i alla medlemsstater. I princip läggs därför inga utgifter på unionens budget innan budgetplanen löper ut. Men eftersom vi befinner oss i den här situationen har jag inga invändningar mot det muntliga ändringsförslaget. Jag rekommenderar därför kammaren att anta det.

Talmannen. -
Jag måste först och främst påminna er om att utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor än en gång föreslår parlamentet att initiativtexten skall förkastas.
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)

Betänkande (A5-0165/2002) av Deprez för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor om Konungariket Belgiens initiativ inför antagandet av rådets beslut om justering av grundlöner och tillägg för Europols personal (14628/2001 - C5-0682/2001 - 2001/0830(CNS)) 
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)

Betänkande (A5-0162/2002) av Novelli för utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi om förslaget till rådets förordning om statligt stöd till stenkolsindustrin (KOM(2001) 423 - C5-0438/2001 - 2001/0172(CNS)) 
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)

Betänkande (A5-0144/2001) av Konrad för utskottet för ekonomi och valutafrågor om förslaget till kommissionens förordning om tillämpningen av artikel 81.3 i fördraget på grupper av vertikala avtal och samordnade förfaranden inom bilindustrin

Konrad (PPE-DE)
. (DE) Herr talman, mina damer och herrar, ärade kolleger! Den engelska versionen - detta är viktigt för omröstningen - måste vara den som ligger till grund för ändringsförslag 1. I den tyska originaltexten saknas beslutet från utskottet för ekonomi och valutafrågor. Detta handlar om ett misstag. Därför är det på den punkten den engelska versionen vi kommer att godkänna under omröstningen. Detta ville jag meddela.

Talmannen. -
Mycket bra. Språktjänsterna har nu meddelats.

Peijs (PPE-DE).
Herr talman! Jag kan inte rösta i den här frågan på grund av ekonomiskt engagemang.

Talmannen. -
Det är noterat, fru Peijs.

Rapkay (PSE).
Jag gick just ännu en gång igenom omröstningslistan tillsammans med föredraganden, och då stötte vi på ett problem som har att göra med själva omröstningsförfarandet. Vi är överens om att vi bör ersätta första delen av vårt beslut i utskottet med ändringsförslag 9 från Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokrater. Om vi förfar enligt omröstningslistan och godkänner ena delen av ändringsförslag 22 riskerar vi att köra över ändringsförslag 9. Så står det åtminstone i omröstningslistan. Vi har - vilket jag förmodar att föredraganden kommer att bekräfta eftersom vi just diskuterade detta - kommit överens om att avvisa första delen av det som beslutades i utskottet - nämligen ändringsförslag 22 - godkänna den andra delen och att därefter godkänna även ändringsförslag 9 från Europeiska folkpartiets grupp, för att sedan skjuta upp den första delen, som vi alltså har avslagit.

Ahern (Verts/ALE).
Herr talman! Jag vill gratulera föredraganden till hennes uthållighet. Detta betänkande innehåller bestämmelser för att upprätta en förteckning för att avveckla sådana subventioner som har negativ inverkan på miljön och bestämmelser för miljöskatter på lämplig nationell nivå eller gemenskapsnivå.
All lagstiftning som kommer av dessa strategier skall dessutom antas med medbeslutandeförfarandet. En förbättrad förvaltning och ett förbättrat utnyttjande av naturresurser, såväl som en förbättrad avfallshantering är väsentliga åtgärder om vi skall kunna upprätta mer hållbara produktionsmetoder och konsumtionsmönster.
Programmet understöder en reform av stöd som har haft en negativ inverkan på miljön. I programmet specificeras målsättningen med att stoppa klimatförändringarna, genom strängare mål när det gäller att minska utsläppen under den andra åtagandeperioden för Kyotoprotokollet. Programmet syftar också till att reducera industriproduktionens utsläpp av växthusgaser genom att främja utvecklande av miljövänliga och gynnsamma alternativ. Betänkandet är naturligtvis inte perfekt, men dess duglighet kommer att visa sig genom dess konkreta genomförande. Därför hoppas jag att vi alla kan stödja det.

Arvidsson, Cederschiöld, Grönfeldt Bergman och Stenmarck (PPE-DE)
. Vi svenska moderater har i Europaparlamentets första och andra behandling av sjätte miljöhandlingsprogrammet röstat emot införandet av EU-skatter på miljö- och energiområdet.
Denna vår principiella inställning kvarstår trots att vi har röstat för förlikningsförslaget.
Ahern (Verts/ALE).
Fru talman! Detta är en viktig fråga för alla våra medborgare, men vi har också upplevt problem med vår egen verksamhet i parlamentet på grund av massutskick via e-post. Vi hade ett exempel nyligen med direktivet om livsmedelstillskott. Verts/ALE-gruppen har ända från början kämpat för ett system med aktivt deltagande, och det gläder mig att parlamentet har antagit detta, eftersom inget annat system effektivt skulle kunna försvara privatlivet och dataskyddet.
Vi var emellertid kritiska till det faktum att förslaget ger medlemsstaterna en möjlighet att tvinga leverantörer av elektroniska tjänster att bevara personliga och andra uppgifter under en viss tid. Jag röstade emot denna punkt. Det är oacceptabelt att å ena sidan tillåta tjuvlyssning, och att å andra sidan inte inrätta något skydd mot dessa metoder. Därför röstade jag emot denna punkt.

Fatuzzo (PPE-DE).
Jag röstade för det av Cappato framlagda betänkandet, trots att du bad mig rösta mot, Marco! Men varför röstade jag för? Visst är det viktigt med privatliv, det är viktigt att respektera privatlivet, men jag, Carlo Fatuzzo, liksom många pensionärer som jag har pratat med om detta är emot privatliv. Jag vill att alla skall få veta vad jag säger, jag vill att alla skall få veta vad jag gör och jag vill att alla skall få veta var jag är. Jag har fått för mig att om alla ser och vet om vad vi gör blir vi kanske snällare, ärligare och uppriktigare - och det var alltså därför jag röstade för.

Cashman (PSE).
Fru talman! Brittiska Labourgruppen röstade för ändringsförslagen om bevarande av uppgifter, ändringsförslagen 46 och 47, just därför att vi anser att en mycket fin balans har uppnåtts när det gäller avslöjande av brott och skyddet av de medborgerliga friheterna, särskilt hänvisningarna till det faktum att alla åtgärder måste vara proportionerliga och lämpliga inom ett demokratiskt samhälle, och förvisso hänvisningarna till artiklarna 6.1 och 6.2 i fördraget om Europeiska unionen, och följaktligen till avgöranden från Europeiska domstolen för mänskliga rättigheter och Europakonventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna.

Gorostiaga Atxalandabaso (NI)
. (EN) Jag röstade emot denna rekommendation, eftersom den kompromiss som uppnåtts direkt angriper artikel 7 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna som skydd för de europeiska medborgarnas privatliv.
Jag beklagar innerligt denna rekommendation som offrar all legitimitet för denna kammare i egenskap av ett ledande område i världen för försvaret av de mänskliga rättigheterna.

Ludford (ELDR)
. (EN) ELDR-gruppen röstade för att avlägsna den del av ändringsförslag 46 där man vill ge medlemsstaterna befogenheter att bevara uppgifter. Detta är en befogenhet genom vilken regeringarna kan kräva att telekomoperatörer och leverantörer av tjänster på Internet skall bevara trafik, fakturerings- och lokaliseringsuppgifter för att brottsbekämpande organ skall kunna få tillgång till dem.
Vi bortser inte från att det kan finnas skäl att bevara vissa uppgifter i säkerhetssyfte. Men vi motsätter oss ett införlivande i detta direktiv, eftersom de enorma konsekvenserna för både industrin och de medborgerliga friheterna inte tillräckligt tas upp i detta sammanhang.
Det är farligt och förhastat att stödja ett fullständigt EU-system med bevarande av uppgifter som ett komplement till telekommunikationspaketet för den inre marknaden. Allt genomförande av dessa befogenheter måste diskuteras på nationell parlamentsnivå, och sedan behandlas i sammanhanget med EU:s samarbete i fråga om polisövervakning och brottsbekämpning, inklusive garantier för medborgerliga rättigheter.
Den åtgärd som vi röstat om i dag är ett direktiv om den inre marknaden, som ingår i ett paket för att öppna upp EU-marknaden för konkurrens, och göra det möjligt för telekomföretag och leverantörer av tjänster på Internet att utöva sin verksamhet med lika konkurrensvillkor. Kommissionens ursprungliga förslag innehöll inte någon hänvisning till befogenheter för bevarande av uppgifter, vilket ministerrådet lade till i sin gemensamma ståndpunkt.

Mann, Erika (PSE)
. (DE) Jag valde att inte stödja kollegerna Paciotti och Palacios kompromissförslag till artikel 15.1.
Det antagna ändringsförslaget till artikel 15.1 och frågan om medlemsstaternas åtagande, bl.a. att vidta åtgärder för den nationella säkerheten, är enligt min mening inte balanserat. De nationella lagstiftarnas befogenheter och skyldigheter i samband med lagring av personuppgifter har inte begränsats och definierats tillräckligt. Genom rådets föreliggande ändringar kan medlemsstaterna ålägga kommunikationsföretagen att systematiskt lagra alla inkommande uppgifter om alla användare och ställa dessa till förfogande efter auktoriserad förfrågan. Samtidigt har varken de viktiga kriterierna om vilka uppgifter som skall lagras eller under vilken tidsrymd de får lagras slagits fast, och inte heller vem som skall bära kostnaderna för lagringen och bearbetningen av datan (vilket i sin tur beror på omfattningen och tidsperioden). Detta överlåter man på medlemsstaterna. Vidare har man inte dragit upp gränserna för vilka åtaganden, vilken ansvarsmätning och vilka säkerhetsåtgärder som skall gälla för de företag som får förtroende att lagra uppgifterna.
Just nu behandlas dessa frågor inom ramen för den tredje pelaren. Enligt den information jag har fått förbereds det nu ett rambeslut om skyldigheten att lagra uppgifter. Dessutom diskuteras frågan tillsammans med alla berörda parter (bl.a. lagförande myndigheter, kommunikationsföretag och företag för dataskydd) i det ?Cyber crime forum? som kommissionen har tagit initiativ till.
(Röstförklaringen kortades ned i enlighet med artikel 137.1 i arbetsordningen.)

Meijer (GUE/NGL)
. (NL) Uppfinnandet av e-post och Internet erbjuder otaliga möjligheter för andra än användaren själv. Denna kan missbrukas av var och en som vill tjäna pengar genom att besvära medmänniskor med reklam för saker som vederbörande inte alls har något behov av. Det blir ännu värre om mottagaren själv måste betala distributionskostnaden för att få motta denna oönskade reklam. Det finns alltså all anledning att ge människor ett lagstadgat skydd mot bombardemang av oönskad information som kostar tid och pengar att motta.
Redan vid den första behandlingen den 6 september 2001 uttalade jag mig för en ?opt-in? i stället för en ?opt-out?. Det verkar nu som om vi äntligen har uppnått detta genom det föreslagna beslutet. Jag hade också föresatt mig att rösta för, tills det visade sig att det finns ett nytt problem. Den här gången är det inte den påträngande enskilda ?vinstmakaren? som är boven, utan det är de nyfikna makthavarna som fruktar för sin säkerhet. Tidigare infördes brevhemlighet och telefonhemlighet för att säkra människornas frihet, men kompromissen mellan de två största grupperna gör det nu möjligt att avskaffa skyddet för personuppgifter. Avlyssning och registrering av kontakter är kanske ibland oundvikligt i extrema fall av kriminalitet, och då på grundval av ett domstolsbeslut, men det får aldrig bli en normal företeelse.

Van der Laan (ELDR)
. (NL) D66-gruppen i Europaparlamentet gläder sig åt att Europaparlamentet har ställt sig på konsumentens sida och samtyckt till ett europeiskt förbud mot oönskad e-post. Gruppen hoppas att detta förbud på gemenskapsnivå skall bidra till att åstadkomma ett förbud mot elektronisk skräppost även utanför Europa, i synnerhet i Förenta staterna. Internet är ju en världsomspännande företeelse, och det bästa sättet att ta itu med missbruk av det är att göra det världsomspännande.

Ahern (Verts/ALE).
Fru talman! Tillgången till miljöinformation är en grundläggande rättighet, och det gläder mig att föredraganden har försökt att begränsa användningen av sekretess. Sekretess kan missbrukas så att information som borde vara tillgänglig begränsas med förespeglingen att den är sekretessbelagd.
I betänkandet nämns uttryckligen Internet, och att man måste beakta informations- och kommunikationstekniken framtida utveckling. I betänkandet kräver man att medlemsstaterna skall skapa allmänt tillgängliga databaser där miljödokument skulle kunna förvaras. Detta gör att det blir enkelt för allmänheten att få tillgång till och finna information, och det är mycket välkommet. Genom att försöka återinföra parlamentets ursprungliga ändringsförslag har föredraganden föreslagit att medborgarnas ställning skall stärkas. Jag välkomnar detta innerligt, och har röstat för hennes betänkande.

Fatuzzo (PPE-DE).
Leve miljöinformationen! Det är mycket viktigt och mycket bra att allmänheten - däribland de äldre och pensionärerna - vet allt om miljön. Fru talman! Jag drömde om föredraganden Korhola, som vi vet - efter Grossetête, som med sin franska charm förtrollade mig och många andra från första början - är en av de vackraste damerna i Europeiska folkpartiets grupp. Nåväl, i denna dröm satt vår vackra Korhola - jag skall prata om de andra gruppernas skönheter vid ett annat tillfälle - personligen i informationsluckan och gav allmänheten upplysningar om miljön. Så hur skulle jag kunna rösta mot detta direktiv? Därför röstade jag med stor glädje för.

Fatuzzo (PPE-DE).
Fru talman! Ni är lugn och sansad och leder alla sammanträdena mycket väl, men ni kan inte förneka att Podestà, som är föredragande av detta dokument om förslaget till budget, är oerhört balanserad när han håller i ordförandeklubban: lugn och sansad och blir aldrig arg. Han är så balanserad att han ingår i budgetutskottet. Som ni vet har de äldre och pensionärerna egenskapen att vara balanserade och därför var det mig en stor glädje att rösta för detta balanserade betänkande från Podestà. Just på grund av denna balans tycker jag att han förtjänar att bli talman i Europaparlamentet i framtiden, för som ni vet är balans den främsta dygden hos en talman i ett parlament. Jag hoppas han blir det.

Fatuzzo (PPE-DE).
Fru talman! Detta dokument av Bradbourn handlar om de transeuropeiska transportnäten. Jag kom att tänka på att man i Italien sedan Romarrikets dagar säger: ?Alla vägar bär till Rom?. Därför borde vi nu i Europeiska unionen säga: ?Alla vägar bär till Bryssel?. Det finns säkerligen mycket fler vägar som leder från Bryssel till alla möjliga ställen, men jag skulle vilja påminna om hur viktiga korridorerna 5 och 8 är, fru talman, särskilt korridor 8 som, som ni vet, enligt förslagen från vårt parlamentsutskott binder samman Sydeuropa, Italien och Adriatiska havet med staden Varna i Bulgarien, vid Svarta havet. Det är inte bara de nord-/sydliga förbindelserna i Europas sydliga delar som behöver förbättras, utan också de öst-/västliga.

Marques (PPE-DE)
. (PT) Jag tackar vår kollega Bradbourn för hans utmärkta betänkande vilket jag ger mitt fulla stöd. Det märks att han har stora tekniska kunskaper på hans sätt att ta sig an det så viktiga ämnet som ju utvecklingen av de transeuropeiska transportnäten är. I det sammanhanget skulle jag vilja understryka följande punkter:
Behovet av att föra en politik för de transeuropeiska nätens infrastruktur som ett sätt att integrera den europeiska marknadens ekonomier.
Transeuropeiska nät som ett viktigt instrument för EU:s tillväxt-, konkurrens- och sysselsättningspolitik, och som en drivkraft för en operationell gränsöverskridande transportmarknad så att en verklig inre transportmarknad kan skapas och Europa därmed göra framsteg.

Meijer (GUE/NGL)
. (NL) Till en del föregriper detta betänkande den vitbok om den europeiska transportpolitiken som kommer att bli aktuell inom kort. Det handlar huvudsakligen om ett val mellan miljö och välfärd gentemot maximala företagsvinster och de privilegierades individualism. Om vi vill främja miljö och välfärd måste vi begränsa onödiga transporter av handelslager och se till att övriga transporter av människor och varor i så liten utsträckning som möjligt sker med bil och flygplan. Då finns det all anledning att göra selektiva investeringar för att modernisera järnvägstrafiken på längre sträckor och för att undanröja problempunkter när det gäller försummade vattenvägar.
Den som däremot vill hjälpa de privilegierade väljer fler och större flygfält samt fler och bredare motorvägar. Jag tyckte att det var positivt att Europeiska kommissionen var mer benägen än tidigare att lägga tonvikten på miljö, utrymme och skydd mot buller. En majoritet av Europaparlamentet försöker nu att göra detta ogjort genom att kräva att man investerar mer och att järnväg och vatten inte prioriteras i förhållande till vägtrafik och luftfart. Följden kommer att bli att vi snart har en överkapacitet i fråga om motorvägar och flygplatser som uteslutande är avsedda att ge företag möjlighet att välja de transportvarianter som är mest fördelaktiga för dem vid det tillfället.

Miguélez Ramos (PSE). -
Den autonoma regionen Aragonien har en befolkning på knappt 1 200 000 invånare, 44,8 per kvadratkilometer. Dock har provinsen Teruel, som är en av de tre provinser som ingår, bara ett genomsnitt på 9,3 med sina knappt 140 000 invånare spridda på 14 785 kvadratkilometer på över tusen meters höjd. Denna oregelbundna demografiska fördelning, som snedvrids av den stora befolkningskoncentrationen i huvudstaden, Zaragoza, har lett till att den uteslutits ur det s.k. mål 1-området. Provinsen som har tre värmekraftstationer i drift lider dessutom av en allvarlig kris som uppkommit ur nedläggningen av gruvdriften.
Den regionala regeringen bedömer att dess innefattande i utformandet av de europeiska höghastighetstågen, rent konkret mellan Madrid-Ostkusten, skulle närma det axeln i Medelhavsområdet vilket på ett betydande sätt skulle bidra till utveckling och återhämtning av den brist som ackumulerats under de senaste decennierna när det gäller kommunikationer.
Jag ber rådet och detta parlament att det skall ha denna situation i åtanke och de negativa effekter som uppkommit på grund av den geografiska isoleringen och den befolkningsminskning den ger upphov till i denna provins.

Pittella (PSE)
. (IT) Jag stöder Bradbourns betänkande som en första etapp i översynen av gemenskapens riktlinjer för utveckling av det transeuropeiska transportnätet. I framtiden måste vi sikta på att göra en djupgående översyn av politiken på detta område, både vad gäller aktiveringsmekanismerna - jag syftar på sätten att finansiera denna politik och den privata sektorns delaktighet - och vad gäller sträckningarna inom näten. När det gäller detta skall det sägas att nord-/sydaxeln med tanke på utvidgningen av unionen måste byggas ut till att omfatta länderna i Sydösteuropa.

Titford (EDD)
. (EN) Av kommissionens rapport att döma skulle man kunna tro att gränsöverskridande transporter och fri rörlighet för varor inom Europa inte skulle kunna finnas utan EU.
Regeringarna kan självfallet fritt samarbeta i transportfrågor - och i många andra frågor - utan att behöva ge ifrån sig sina befogenheter till en icke-vald, överstatlig makt.
Men det som gör detta projekt särskilt avskyvärt är det triumfartade påståendet i kommissionens rapport:
?De stora gränsöverskridande projekten under föregående årtionde, såsom tunneln under Engelska kanalen eller Öresundsförbindelsen mellan Sverige och Danmark, utgör också ett budskap till den europeiska allmänheten om att den europeiska integrationen går framåt?.
Med andra ord, och liksom allt annat som kommissionen rör - eller snarare ?fördärvar? - är den verkliga planen en politisk integration. Detta är inte bara avskyvärt - det är också farligt. När skall kommissionen och dess medlöpare inse att deras fortsatta ansträngningar för att ta över praktiskt taget varenda verksamhet i Europa skapar den typ av bakslag som exemplifieras av Le Pen och Fortuyn? Mycket mindre integration och lite mer ödmjukhet skulle göra oss alla en hel del nytta.

Wuermeling (PPE-DE)
 - (DE) Jag välkomnar varmt beslutet att låta motorvägen genom Fichtelgebirge omfattas av de transeuropeiska näten. Utvidgningen österut får inte bli fast i en bilkö. Gränsområdena kan dra stor nytta av utvidgningen. Samtidigt måste det skapas effektiva och hållbara transportvägar för att undvika att regionerna belastas av trafikstockning. I alla händelser har vi att räkna med en fördubbling av den gränsöverskridande genomfartstrafiken.

Fatuzzo (PPE-DE).
Fru talman! Jag röstade för Carmen Cerdeira Mortereros förslag, vilket innebär att jag avslog förslaget att införa ett nätverk av kontaktpunkter för de privata poliskårerna i Europa. Det grämer mig dock att jag inte kunde rösta för ett direktiv som innebär att de privata poliskårerna i Europa organiseras. Jag hoppas emellertid att vi inom kort kommer att få en europeisk Sherlock Holmes, en Nero Wolfe, en Tom Ponzi i Europa, som kan bekämpa stölder. Vad då för stölder, fru talman? Jo, naturligtvis stölderna av pensionspengar från pensionärer som precis har hämtat ut dem. Ofta drabbas de av väskryckningar som det vore bra att slippa i framtiden. Leve de europeiska privatdetektiverna alltså, och låt oss hoppas att vi snart kan rösta igenom ett sådant direktiv.

Fatuzzo (PPE-DE).
Fru talman! Vi har röstat och beslutat avslå Sérgio Sousa Pintos dokument eftersom det inte är något seriöst försök att organisera en europeisk poliskår och i praktiken innebär en dubblering av den europeiska polisakademin. Jag skulle vilja att man vid sidan av de nationella poliskårerna skapade en riktig, effektiv och funktionsduglig europeisk poliskår. Precis som Förenta staterna har FBI - ibland gör de någonting bra - bör också Europa ha en federal polisstyrka, men det skall vara en poliskår som fungerar, som inte är ett slöseri med pengar och som står medborgarna nära. Trots att den är europeisk måste den vara de europeiska medborgarnas polis.

Fatuzzo (PPE-DE).
Fru talman! Jag röstade för. Hur skall jag nu förklara varför? Jag drömde att jag hade blivit en framstående person. Fatuzzo var ingen enkel ledamot av Europaparlamentet utan en stor statschef. Jag reste runt i hela Europa, och vem skyddade mig? Av ett sammanträffande var det just föredraganden, The Earl of Stockton, som skyddade mig. Han kanske lyssnar på mig från sitt kontor nu. Jag måste berätta för honom att han - även om han inte vet det - liknar en berömd skådespelare inom den italienska filmen, Bud Spencer. Han är känd för att vara stark, den gode mot alla de onda, med stora fysiska krafter, kort sagt den perfekte livvakten för framstående personer. Därför kändes det ännu bättre att rösta för detta dokument.

Gollnisch (NI)
. (FR) Alla de betänkanden som rör den europeiska polisen Europol, och som har diskuterats gemensamt, utgår från ett och samma förhållningssätt: att EU skall ersätta staterna när det gäller inre säkerhet och gränsöverskridande polisväsen. Europeiska gemenskapens befogenheter utvidgas numera med hela områden och subsidiaritetsprincipen försnillas systematiskt till förmån för unionens ständigt växande befogenheter.
Antalet europeiska nätverk och kontor som inrättas på det polisiära området, en utveckling som vi konstaterar i dag och som dessutom bara har börjat, är överdrivet.
Ett virrvarr av befogenheter, avsaknad av avgränsade handlingsområden, tjänsteföreskrifter för personalen vid dessa europeiska organ ... allting är flytande, invecklat och när allt kommer omkring funktionsodugligt. Men logiken om institutionernas och suveränitetens förfall fullföljs ändå, kosta vad det kosta vill, oavsett vilka skador som blir följden. I dag finns redan ett europeiskt rättsligt nätverk, en europeisk polisakademi och ett europeiskt nätverk för brottsförebyggande, och ovanpå detta vill Europa ändå lägga ett europeiskt nätverk för skydd av offentliga personer, en europeisk åklagare, en europeisk strafflagstiftning, och jag vet inte allt ...?
Vi måste säga nej till denna logik, som innebär att våra nationella poliskårer, vår säkerhet och vår rättvisa försvinner till förmån för en gemensam europeisk polis, europeisk säkerhet och europeisk rättvisa.
(Inlägget kortades ned i enlighet med artikel 137.1 i arbetsordningen.)

Meijer (GUE/NGL)
. (NL) Den spanska regeringens initiativ är anmärkningsvärda. Till dess prioriteringar hör inte enbart att ge fiskerinäringen ett så stort utrymme som möjligt, att skära ned på miljöåtgärder, att genomföra en omläggning av floden Ebro till Murcia eller att införliva Gibraltar, utan uppenbarligen även att organisera förtryckande våld. Med ett EU-institut för polisiära studier, en stimulansåtgärd inom EU för privata säkerhetstjänster och ett gränsöverskridande skydd för framstående personer visar landet tendenser till en feodal diktatur som påminner om den sydamerikanska traditionen. Där gömmer sig politiker, tjänstemän, militärer och storföretagare traditionellt bakom murar, staket och beväpnade livvakter. Detta avskärmar dem så mycket som möjligt från det vanliga folket som provoceras av dem, medan lagstiftningen stöder deras självvalda isolering. I stället för att lösa problemen för alla löser man enbart de rikas och mäktigas problem samtidigt som svårigheterna för alla andra ökar, alltså den övervägande majoriteten av befolkningen.
Kommer vi att få samma sorts lagstiftning inom EU, där europeiska säkerhetsbestämmelser blir viktigare än de småskaliga erfarenheterna på nationell eller regional nivå? Utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor konstaterar med rätta att ett EU-nätverk inte får bestämma hur många beväpnade tjänstemän som skall sättas in och vilket företräde eskorter av framstående personer skall få i trafiken, och man avvisar också till största delen de övriga spanska förslagen.

Berthu (NI)
. (FR) Vi har röstat emot Europaparlamentets rekommendation om ?Europols integration i Europeiska unionens institutionella system?, eftersom det syftar till att lyfta ur Europol från den strikt mellanstatliga sfären - där organet hör hemma i enlighet med Europolkonventionen - för att knyta det till den tredje pelarens tvetydiga status: mellanstatlighet korsad med inslag av gemenskapens ordning. Detta skulle utgöra ett steg mot en senare, mer fullständig överföring till gemenskapens behörighetsområde.
För oss framstår denna manöver som rättsligt sett mycket klandervärd: Europaparlamentets förslag är faktiskt att rådet omedelbart skall ersätta konventionen (som är ett särskilt fördrag) med den rättsliga grunden i artikel 34.2 c, som är en del av fördraget och som i vissa fall tillåter omröstningar med kvalificerad majoritet. Men en sådan förändring av karaktär och rättslig effekt är inte möjlig utan en ratificering från folkens sida. Resultatet är att manövern också är politiskt beklaglig: På en så pass viktig punkt har man inte rätt att ändra folkens beslut bakom deras ryggar - och inte på några andra punkter heller för den delen.
Den här typen av beteende från Europaparlamentets sida ger illavarslande tecken om hur parlamentet skulle respektera folken om det fick större makt.

Korakas (GUE/NGL)
. (EL) Målet för det spansk-belgiska initiativet och det föreliggande betänkandet är att Europolkonventionen skall kunna ändras, så att byrån även får ?operativ? karaktär, utan de nationella parlamentens godkännande och ratificering.
Det är tydligt att de befogenheter för Europol som fastställs i konventionen om byråns upprättande (insamling, behandling och utbyte av uppgifter) inte motsvarar EU:s behov i dag, det vill säga en snabbare uppbyggnad av militära och repressiva mekanismer. Inte heller det faktum att byråns faktiska befogenheter har utökats, så att det nu inte finns någon form av allvarlig brottslighet (omfattande så kallad terrorism) som den inte ägnar sig åt, är tillräckligt.
Med anledning av den 11 september försöker man än en gång tilldela Europol uppgifter av rent polisiär och repressiv karaktär, vid sidan av eller till och med över de motsvarande nationella mekanismerna, såsom det välbekanta FBI. För att det skall gå, måste konventionen ändras. I det spansk-belgiska initiativet föreslås att detta skall kunna ske genom ett (enhälligt) beslut i rådet, medan Deprez i sitt betänkande går längre, med ett motförslag om att omvandla konventionen till ett ?rådsbeslut?, så att den när som helst kan ändras endast med kvalificerad majoritet i rådet.
Euroledamöterna från Greklands kommunistiska parti (KKE) har röstat emot båda texterna, eftersom de syftar till att anpassa Europol efter behoven att förstärka de repressiva mekanismerna, inskränka de demokratiska friheterna och trakassera folkrörelserna.

Fatuzzo (PPE-DE).
Fru talman! Deprez betänkande handlar om justeringar av grundlöner och tillägg för Europols personal. Ni vet att jag röstade för detta betänkande, det vill säga mot detta förslag, för det finns ett problem med ökningens storlek: 5,2 procents ökning av Europolpersonalens löner i stället för de 4,3 procent som föredraganden föreslår. Jag hade röstat för om det hade funnits ett ?Fatuzzotillägg?: Det vill säga att jag skulle rösta för om det för alla de tolkar som tvingas vara här för att Fatuzzo gör röstförklaringar så ofta och för talmannens personal och talmannen själv infördes ett fördubblat specialtillägg för att de tvingas lyssna på Fatuzzos alla röstförklaringar så ofta.

Berthu (NI)
. (FR) Med Deprezbetänkandena om Europol rör vi oss i en total brist på konsekvens. För en stund sedan fick vi se den spanska och den belgiska regeringen, som trots allt inte uppfattas som måttligt federalistiska, allvarligt tillrättavisas av Europaparlamentet för bristande gemenskapskänsla: De hade i själva verket otur som ville iaktta de texter som anger att Europol skall gå inom ramen för de mellanstatliga förbindelserna. Detta var på något vis en brödrastrid mellan rättsliga och ideologiska federalister.
I det andra betänkandet av Deprez kan vi se att rådet - som med all rätt motsätter sig det faktum att parlamentet skulle ha något att säga till om när det gäller Europols budget (som direkt utgörs av medlemsstaternas bidrag) - spontant kommer och frågar parlamentet om råd i en obetydlig finansiell fråga, dvs. en eventuell löneökning för tjänstemännen vid detta organ. Vi har avstått från att rösta eftersom vi anser att Europaparlamentet inte har denna befogenhet.
Allt detta visar att Europols ställning måste förtydligas och stabiliseras. Enligt vår mening bör organet inte tillhöra den mellanstatliga pelaren i strikt mening, och inte heller till gemenskapspelaren, utan till en interparlamentarisk pelare, som bör skapas, där de nationella parlamenten skulle arbeta i nätverk. Inom denna ram skulle Europol övervakas av en kammare bestående av företrädare från de nationella parlamenten, utöver de nuvarande kontrollerna.

Fatuzzo (PPE-DE).
Fru talman! Jag röstade för stödet till stenkolsindustrin, som verkligen behöver ekonomiskt stöd från Europa, men jag kan inte förtiga att jag är för kärnkraft, både personligen och i egenskap av företrädare för Pensionärspartiet. Jag skulle vilja att vi började bygga säkra - säkra är förstås nyckelordet! - kärnkraftverk i alla europeiska länder igen. Jag tror att enda sättet att lösa energiproblemet är att beslutsamt återgå till kärnkraft överallt i Europa, säker sådan eller snarare idiotsäker, jag upprepar det. Speciellt måste kärnkraftverken i kandidatländerna kontrolleras och fortsätta att drivas efter att, om så fordras, ha gjorts säkra.

Caudron (PSE)
. (FR) Man bör komma ihåg att kol och stål ligger till grund för det europeiska bygget. Vid krigsslutet beslutade de sex grundstaterna att förvalta sin stål- och kolproduktion gemensamt. Det var så Europeiska kol- och stålgemenskapen föddes, den 18 april 1951 (Parisfördraget). Parisfördraget ingicks för en period om 50 år från det datum då det trädde i kraft. Det kommer således att löpa ut den 23 juli 2002. Tanken var att kolet och stålet skulle betraktas som vilken industriprodukt som helst efter det att fördraget löper ut, framför allt med hänsyn till konkurrenspolitiken.
Det är dock uppenbart att merparten av den europeiska stenkolsindustrin är dömd att försvinna på mycket kort sikt om de ekonomiska stödåtgärderna dras undan. Den allra största delen av gemenskapens kolproduktion är inte konkurrenskraftig gentemot importer från tredje land, och bör inte heller bli det.
I grönboken om en trygg energiförsörjning har man tagit hänsyn till dessa förutsättningar. Man planerar att behålla en minimal produktionskapacitet, eftersom kolet fortfarande är en viktig, långsiktig, stabil och säker inhemsk energikälla.
(Inlägget kortades ned i enlighet med artikel 137.1 i arbetsordningen.)

Fatuzzo (PPE-DE).
Fru talman! Efter att ha läst Konrads betänkande om avtal inom bilindustrin och representationen av olika bilmärken måste jag säga att jag har en dröm: jag ?har inte? drömt, utan jag ?har? en dröm. Även om jag inte är purung längre drömmer jag som ordförande för Pensionärspartiet om att köpa min drömbil: en Peugeot 206 CC, spider, i sportutförande, och jag skulle vilja att denna dröm kunde uppfyllas inte bara för mig utan för alla pensionärer. I och med Konrads betänkande kommer vi närmare ett förverkligande av denna dröm, eftersom det leder till sänkta kostnader för alla bilar som säljs i Europa. Därför röstade jag för, i förhoppningen om att denna dröm skall kunna gå i uppfyllelse.

Ebner (PPE-DE).
Fru talman! När det gäller kollegan Konrads betänkande om att öppna upp försäljningen och servicen för bilar vill jag säga att jag ser helt och hållet positivt på kommissionens och kommissionär Montis initiativ. Därför har jag också i samarbete med föredraganden upprepade gånger försökt finna nya vägar och lägga fram nya förslag, vilka delvis också har infogats i betänkandet, till hur vi i en sund konkurrensanda kan gå konsumenten till mötes och framför allt stödja de små och medelstora företagen, de mindre och inte lika starka handelspartnerna. Jag tror att detta är nödvändigt. Lobbyverksamheten och den politiska inblandningen som syftar till att upprätthålla vissa monopolsituationer har inte varit befogade. Jag hoppas att den antagna kompromissen skall skapa förutsättningarna för att vi i framtiden skall kunna ta fortsatta steg i samma riktning.

Caudron (PSE)
. (FR) Detta är ett initiativbetänkande från Europaparlamentet om kommissionens förslag till ett gradvist öppnande av bilindustrimarknaden.
I september 2002 upphör bilindustrins gruppundantag till konkurrensbestämmelserna att gälla.
Kommissionens förslag skall tillämpas fram till 2010. Syftet är att lösa upp det band som förbinder distributören med tillverkaren, att tillåta försäljning av flera olika märken på en och samma anläggning, att tillåta att underhåll och reparationer läggs ut på entreprenad utan att konsumentens rättigheter missgynnas, att ålägga tillverkarna att ge teknisk information till oberoende bilverkstäder, som i sin tur måste tillerkännas rätten att få tillgång till reservdelar.
Ledamöterna är i stort sett överens med kommissionen, men har lämnat in ändringsförslag för att garantera återförsäljarnas rättssäkerhet och för att begränsa effekterna av en total konkurrens.
Betänkandet innehåller således flera ändringsförslag till förslaget till förordning. De handlar om banden mellan distributörer och verkstäder, försäljning av olika märken på ett och samma ställe, reservdelar, lagliga kontrakt samt tidsplanen för tillämpningen av det nya systemet.
(Röstförklaringen kortades ned i enlighet med artikel 137.1 i arbetsordningen.)

Figueiredo (GUE/NGL)
. (PT) Inom personbilsektorn fanns det tills nyligen några vertikala avtal mellan industrin, distributionen och reparationen, och gruppundantag hade beviljats för att undvika att principerna i artikel 81 i konkurrenspolitiken skulle tillämpas.
Denna undantagsbestämmelse håller nu på att upphöra och en avreglering förbereds nu med en övergångsperiod på bara ett år. Så industrin har hittills haft stor kontroll över sin marknad med hjälp av exklusiva avtal (koncessioner), exklusiv distribution av originaldelar och reparationsgarantier. Då sektorn öppnas för konkurrens kommer det t.ex. att bli möjligt att bilar säljs på stora ytor, att koncessionsföretagen säljer olika märken och att det blir obligatoriskt att förse andra reservdelstillverkare och kontor med tekniska uppgifter så att de skall kunna producera och reparera som konkurrenter.
Man har också för avsikt att avreglera EU:s försäljningsmarknad, trots frågorna om bilskatt, för de nationella restriktionerna och avtalen på området blir resultatlösa. Så en konsument kommer att kunna tjäna på det genom lägre priser, liksom några koncessionsföretag och några distributionsföretag, men affärsutsikterna för de minsta koncessionsföretagen, som inte har ensamrätt, kanske försvinner och det blir en tendens till mer koncentration av antalet koncessionsföretag. Man uppskattar att cirka tjugo procent av koncessionsföretagen kommer att försvinna, vilket innebär att arbetstillfällen kommer att försvinna. Därför kan vi inte stödja detta betänkande.

Hortefeux (PPE-DE)
. (FR) Det gläder mig att kommissionen har godtagit principen om ett specifikt undantag för denna sektor. Bilen är faktiskt en vara som både är dyr och har ett stort tekniskt innehåll och som rör så pass viktiga saker för konsumenterna som säkerhet och miljöskydd.
Jag är mycket angelägen om att man skall bibehålla en hög grad av konkurrens. Samtidigt önskar jag att kommissionen agerar med försiktighet, eftersom bildistributionsnäten är bräckliga i hela Europa och måste bevaras för konsumenternas väl.
Som förtroendevald i Frankrike, i regionen Auvergne - som har många fördelar men som också möter svårigheter för den lokala ekonomiska utvecklingen - vet jag hur viktigt det är med varaktiga verkstadsnätverk och bilåterförsäljare, inte bara för att de bidrar till regionernas ekonomiska livskraft med avseende på sysselsättning och utbildning, särskilt för ungdomarna, men också för vad de ger konsumenten i fråga om säkerhet och närliggande service.
Därför önskar jag att regionbegreppet bevaras och att lokaliseringsklausulerna inte ifrågasätts, om inte en noggrann utvärdering 2005 skulle visa att det är nödvändigt.
(Röstförklaringen kortades ned i enlighet med artikel 137.1 i arbetsordningen.)

Martin, David W. (PSE)
. (EN) Jag välkomnar kommissionens förslag om en reform av bilindustrin.
Jag beklagar att delar av Konrads betänkande gör att kommissionens plan vattnas ur. Bilister i Förenade kungariket och på andra håll inom EU har alltför länge betalat alldeles för mycket för nya bilar, och har underställts restriktiva tillvägagångssätt i fråga om service och reservdelar.
Jag uppmanar Monti att påskynda reformen.

Alyssandrakis (GUE/NGL)
. (EL) Trots att EU vid toppmötet mellan EU och Latinamerika försökte ge en annan bild än USA, är skillnaderna mellan EU och Förenta staterna, utom de som framträder inom ramen för de inomimperialistiska motsättningarna, mycket små. Inte ett ord sägs i den gemensamma kommunikén om USA:s blockad mot Kuba, om den avbrutna fredsprocessen i Colombia eller om Förenta staterna:s ?Colombia?-plan och dess förlängning. Inte ett ord om kuppförsöket i Venezuela - EU tycker inte ens att det bör ursäkta sin ursprungliga hållning gentemot kuppmakarna. Dessutom är stödet för den argentinska regeringens impopulära åtgärder uppenbart, liksom rädslan för att landet skall bryta sig loss från Internationella valutafondens bojor.
Tydligt är även försöket att ytterligare underlätta inflödet av europeiskt kapital i Latinamerika. EU begränsar sig till att föreslå dessa länder nyliberal politik och frihandelsavtal, i stället för att hjälpa dem att bygga upp sina ekonomier, och anstränger sig hårt för att få med dem i den så kallade kampen mot terrorismen, utan att bry sig inte om folkens röst vid forumet i Porto Alegre och vid det parlamentariska forumet i Sao Paolo.
Massdemonstrationerna i Madrid visade folkets starka indignation över och beslutsamhet att kämpa mot det kapitalistiska Europas manövrer. Latinamerikas folk har ingenting positivt att vänta från EU, eftersom unionen inte på något område utgör en motvikt till Förenta staterna.

Modrow (GUE/NGL)
Toppmötet i Madrid har utan tvekan politisk tyngd, inte minst med tanke på att de församlade staterna tillsammans företrädde runt 870 miljoner invånare och att en fjärdedel av staterna representerade FN. Trots att vissa delmål har uppnåtts, som associeringsavtalen med Chile och Mexiko, övertygar inte resultaten sedan toppmötet i Rio 1995; jag betvivlar, hur mycket avsikten än har betygats, att toppmötet i Madrid kommer att innebära ett genombrott för en ökad kvalitet i förbindelserna mellan EU och de latinamerikanska staterna och staterna i Västindien så länge man låter bli att sakligt och konstruktivt gå igenom tre frågor.
1. Latinamerika är en intressant handelspartner för Europa. Bara den tyska ekonomin får ett handelsöverskott på 3 miljarder euro härifrån. Men den egentliga vinnaren är Förenta staterna, som håller på att driva igenom sina geostrategiska och ekonomiska intressen och skyddar sig mot konkurrens utifrån genom frihandelsområdet ALCA. Europa skadar sig självt om man låter Latinamerika domineras av nordamerikanska koncerner och banker utan att protestera och föreslå alternativ.
2. De negativa följderna av en otyglad globalisering syns ingenstans så tydligt som i Latinamerika. Om detta vittnar såväl den ökande utarmningen av stora delar av befolkningen ända upp till medelklassen som den statliga finanskrisen i Argentina. I och med det sociala Världsforumet i Porto Alegre har en motkraft tagit gestalt och börjat sprida sig även till Europa.
(Röstförklaringen kortades ned i enlighet med artikel 137.1 i arbetsordningen.)

Fatuzzo (PPE-DE).
Fru talman, Doyle och Purvis! Ni som har nöjet att vara här och lyssna på mig personligen: varför röstade jag för Fioris betänkande? Inte bara för att han är en stor jordbruksexpert - han har varit ansvarig för jordbruksfrågor i regionen Lombardiet - och inte bara på grund av hans namn, Fiori [blommor ö.a.], som passar så bra med tanke på hans förmåga att omvandla det europeiska jordbruket till blomman i knapphålet på Europas kavajslag, utan för att jag i natt bland mycket annat drömde att Fiori var Josef i Bibeln, han som tolkade drömmar och på så sätt lyckades skaffa säd under hungersnöden i Egypten. Jag hoppas alltså, käre Fiori, att du skall kunna ge oss sju feta år!

Doyle (PPE-DE).
Fru talman! Den gemensamma jordbrukspolitiken kan inte stå still, utan måste anpassas till de föränderliga omständigheterna. Alla förslag om jordbrukspolitiken måste dock ta hänsyn till artiklarna 32-38 i fördraget, och särskilt målen i artikel 33, nämligen att garantera en rationell utveckling av produktionen och ?tillförsäkra jordbruksbefolkningen en skälig levnadsstandard?. Förslagen om jordbrukspolitiken måste inte innebära att ansvaret för den gemensamma jordbrukspolitiken förs över till nationerna, därav mitt sätt att rösta. Alla budgetlösningar som skulle innebära att en del av stödet för spannmål överförs för att skapa motivation att producera proteinrika grödor enligt punkt 31 skulle bekymra mig. Användningen av mark som reserverats för att producera dessa grödor skulle kunna äventyra områdesutbetalningarnas innefattande i den ?blå boxen? inom WTO, och leda till att produktionen överförs till reserverad mark och att den befintliga marken för proteingrödor används för att producera mer spannmål.
Jag motsätter mig också återinförandet av ett differentierat högre stödbelopp för oljegrödor enligt punkt 32, eftersom detta skulle innebära en tillbakagång till gränsen på ungefär 4,9 miljoner hektar för EU:s oljeväxtproduktion enligt Blair House-avtalet inom Uruguayrundan.
Det framgår inte klart, fru talman, vad punkt 35 innebär. Utbetalningar för odlingsbara områden bygger på ett fastställt belopp per ton, vilket gäller inom hela EU, och differentieras endast i enlighet med historiska skördar i varje medlemsstat eller region för att särskilja dessa utbetalningar från produktionen. Tillämpningen av ett enhetligt stödbelopp skulle missgynna de norra regionerna, inklusive Irland, som traditionellt har haft större skördar.
Det är svårt att förstå vad som avses i texten i punkt 43. Jag stöder inte ökat ingripande för några produkter, och särskilt inte frukt och grönsaker, och det gör inte heller kommissionen. Stödet skulle utbetalas genom stärkta producentorganisationer.

Berthu (NI)
. (FR) Vi har gett vårt stöd till betänkandet av Fiori, som i stort sett går i samma riktning som våra jordbrukares intressen, samtidigt som vi erkänner att vi är förfärade över kommissionär Fischlers inledande förklaring, som går åt motsatt håll.
Vi kunde faktiskt höra honom kritisera president Bushs ?jordbrukslag? (som ökar stödet till det amerikanska jordbruket med 80 procent under perioden 2002-2007), fast han gör det med hänvisning till frihandelns okränkbara principer, som utgör WTO:s stadga. Enligt vår mening bör man inte hantera problemet på det sättet.
Enligt vår uppfattning är amerikanerna i sin fulla rätt, under förutsättning att de inte överöser andra länder med sina produkter. I stället för att fördöma dem onyanserat bör vi i stället skilja på interna och externa effekter. Vi bör också fråga oss själva om inte vi också behöver stödja vårt jordbruk på ett eller annat sätt, och om vi i det sammanhanget inte bör utnyttja den amerikanska ?jordbrukslagen? för att be våra partner om en omförhandling av WTO:s principer.
Om vi inte agerar på det sättet kommer de principer som kommissionärerna Fischler och Lamy i dag hotar amerikanerna med att komma tillbaka mot oss som bumeranger och förstöra jordbruket i Europas länder.

Figueiredo (GUE/NGL)
. (PT) Trots mycken debatt och de förslag vi lagt fram i avsikt att förbättra innehållet i betänkandet, vilket lyckades delvis, kvarstår det flera motsägelser.
Även om det är positivt att denna preliminära revision åter har väckt en debatt om en reform av jordbrukspolitiken och att det är nödvändigt att göra vissa justeringar, särskilt att införa ett permanent stöd för nötter, skydda oljornas ursprung, och bl.a. den gemensamma marknaden för bananer, samtidigt som vi inte får glömma principen om suveränitet och livsmedelssäkerhet och behovet att se över jordbrukspolitikens exportsida, är det negativt att man insisterar på principen medfinansiering vilket skulle drabba tillämpningen av jordbrukspolitiken och framför allt jordbruken i de minst utvecklade områdena, vilket vi förkastar. Det är också positivt att man tar upp behovet att man måste godkänna den obligatoriska delen av ändringen av stöden i jordbruket första pelare, men det är negativt att man insisterar på behovet att ta bort produktionsstöden. Därför röstar vi emot.

Meijer (GUE/NGL)
. (NL) Fioribetänkandet om reformeringen av den gemensamma jordbrukspolitiken och Rodríguez Ramosbetänkandet är kopplade till varandra på föredragningslistan. Fiori talar med rätta om miljö och livsmedelssäkerhet, men tänker enligt mitt intryck i praktiken framför allt på WTO:s krav, på att jordbrukssubventionerna för Sydeuropa skall upprätthållas sedan fattigare östeuropeiska länder har anslutits och på ett så stort motstånd som möjligt mot nationella bestämmelser. Därigenom företräder han en förgången tid med byråkrati, utökning av verksamheten, en onödig cirkulation av skattepengar och ett pris på jordbruksprodukter som hålls lågt på konstgjord väg. Det förefaller mig vara en reträttstrid som kommer att vara förlorad av sig själv i samma ögonblick som EU utvidgas med tio nya medlemsstater. Då finns dessa pengar helt enkelt inte längre.
Det skulle därför vara bättre att först och främst se till de sociala följderna, existenstryggheten och köpkraften hos de människor som förlorar sina gamla jobb. Vi borde hellre satsa medlen på detta än på produktionsökning. Dessutom måste vi förebygga att människorna flyttar från landsbygden i onödan och att landskapet fortsätter att läggas för fäfot. Rodríguez Ramos vill med rätta ha mer pengar till landsbygdens utveckling och småskaliga initiativ. Jag stöder hennes begäran till Europeiska kommissionen att komma med förslag om detta.

Sacrédeus och Wijkman (PPE-DE)
. Vi har valt att rösta emot betänkandet. Vi stödjer en del tankegångar såsom att den gemensamma jordbrukspolitiken i större utsträckning skall främja multifunktionalitet i jordbruket; att miljökrav skall integreras i alla stödformer; att stöden skall främja mindre familjejordbruk; en avvisning av en åternationalisering av jordbrukspolitiken; frikoppling av stöden från produktionen; samt ett främjande av ett mer extensivt jordbruk.
Däremot vänder vi oss mot flera andra delar. Tredje världens perspektiv lyser med sin frånvaro. Öppnandet av världsmarknaden framställs som något alltigenom negativt, och det viktiga beslutet om ?Everyting But Arms? ifrågasätts. Vidare hävdas att framtida reformer i första hand bör syfta till att hejda minskningen av arbetstillfällen inom jordbruket, vilket inte är vår åsikt. Vi accepterar inte att budgetdisciplinen skall tillämpas mindre strikt, som betänkandet föreslår. Vi anser att det är tveksamt om nya stödformer till bl.a. bananer, ris, vegetabiliskt protein samt nötter verkligen är nödvändiga, liksom det nya stöd till producentorganisationer som föreslås.
En reformerad jordbrukspolitik måste bevara den europeiska jordbruksmodellen, och ge bönderna skäligt betalt för jordbrukets multifunktionella uppgifter. Men lika klart är att reformbehovet är mycket stort: de negativa effekterna för tredje världen måste undanröjas, marknadsanpassningen gradvis öka, och stöden göras förenliga med en hållbar utveckling.
Souchet (NI)
. (FR) Eftersom det handlar om att göra en bedömning efter halva tiden av Agenda 2000, bör vi granska situationen i det europeiska jordbruket som uppstått efter de reformer av den gemensamma jordbrukspolitiken som genomförts sedan 1992. Vad kan vi konstatera?
Priserna på de viktigaste jordbruksprodukterna har fallit. De totala inkomsterna för jordbrukarna inom gemenskapen har sjunkit kraftigt, samtidigt som inkomsterna för andra yrkeskategorier fortsätter att öka. Inom centrala produktionsformer (fårkött, vegetabiliska proteiner) har vårt underskott fördjupats, och därmed har vårt beroende av importerade produkter med osäker kvalitet ökat. Vi har blivit nettoimportörer av spannmål. Följaktligen har antalet jordbrukare minskat dramatiskt under de senaste åren och alltfler unga jordbrukare lägger ned sin verksamhet, vilket är en ny omständighet.
Agenda 2000 är ett misslyckande och principen för att reformera den bör vara en prispolitik som tar hänsyn till konsumenternas krav på större säkerhet, kvalitet och spårbarhet, medborgarnas krav på ett hållbart och miljövänligt jordbruk som är fördelat över hela territoriet och jordbrukarnas krav på anständiga inkomster. En sådan reform är endast möjlig om man ser över tillämpningen av frihandelsbestämmelserna på jordbruket.

Adam (PSE).
Fru talman! Jag röstade för betänkandet med ett visst motstånd, eftersom jag anser att reformen borde påskyndas i större grad än vad som faktiskt föreslås i betänkandet. Det finns faktiskt vissa protektionistiska inslag och vissa förslag som skulle omvandla den gemensamma jordbrukspolitiken till en utpräglad inkomstpolitik för jordbrukare. Dessa element och förslag är inte välkomna. Den verkliga utmaning som jordbruksindustrin står inför är att bli mer konkurrenskraftig och komma närmare konsumenterna. Jag tror inte att oändliga subventioner är lösningen.
Doyle (PPE-DE).
Fru talman! Skulle ni vilja unna mig lyxen att få ställa en ordningsfråga innan jag tar upp Fioris betänkande? När jag lyssnar till min ärade kollega till vänster om mig här i kammaren tror jag att det kanske finns anledning att se över bestämmelserna för röstförklaringar, enligt vilka vi alla får göra en muntlig röstförklaring och så många skriftliga röstförklaringar som vi vill vid ett plenarsammanträde, och detta säger jag egentligen för att göra överläggningarna här i kammaren så effektiva som möjligt.
Fru talman, ni kanske skulle kunna föra mina åsikter vidare till den behöriga instansen för att denna fråga skall kunna beaktas. Det skulle snabba upp överläggningarna både för er själva och för tolkarna.

Talmannen. -
Tack, fru Doyle.
Frågan om förfarandet för röstförklaringar kommer att diskuteras i samband med debatterna om betänkandet av Corbett.

Adam (PSE).
Fru talman! Jag har gett detta betänkande mitt stöd med följande förbehåll: De nationella anslagen för fonden för landsbygdens utveckling är inte rättvisa, och borde ändras under tiden för delrapporten. Bestämmelserna borde göras mer flexibla och mindre byråkratiska. Åtgärder för att främja livsmedelssäkerheten, livsmedelskvaliteten och stödet för lokala produkter är visserligen välkomna, men får inte tillåtas att snedvrida konkurrensen. Landsbygden består inte bara av jordbruk och turism. Det finns två distrikt i min region som har låg arbetslöshet, men också låga medelinkomster. Vår målsättning för landsbygdsområdena måste vara en större ekonomisk aktivitet och högre inkomster.

Fatuzzo (PPE-DE).
Fru talman! Först vill jag säga att jag röstade för Ramos betänkande, som rekommenderar att man övervakar att de rättmätiga ägarna i kandidatländerna omedelbart och utan kostnad återfår den mark som kommunistregimerna tog ifrån dem. Tillåt mig sedan utan att begära ytterligare tid för en replik att säga att ni tog orden ur munnen på mig. Jag skulle nämligen också ha sagt till Doyle att vi i juni skall rösta om ändringsförslaget anti-Fatuzzo, inom ramen för Corbetts betänkande om ändringar i arbetsordningen. Jag kommer naturligtvis att acceptera parlamentets beslut, eftersom parlamentet har rätt att täppa till munnen på en ledamot eller säga åt honom vad han skall säga och hur han skall tala i parlamentet. Men om vi bestämmer att det skall skrivas i parlamentet i stället för talas föreslår jag att vi döper om det från ?parlament? till ?skrivament?.
Alyssandrakis (GUE/NGL)
. (EL) Föredraganden ser krympningen av den så kallade första pelaren - den som rör jordbruksproduktion - som ett faktum och föreslår att följderna av denna krympning skall mildras genom en förstärkning av den andra pelaren, det vill säga landsbygdsutvecklingen.
I ett försök att hantera den negativa situationen föreslås i betänkandet att anslagen i den första pelaren skall minskas med ?miljökrav?. Det vill säga att stödet skall skäras ned med miljön som förevändning och att anslagen skall föras över till den andra pelaren, så att budgetdisciplinen upprätthålls. Denna logik öppnar Aiolos askar för avskaffande av bidrag för en rad produkter, som kommer att dömas ut som miljöfarliga på grundval av kvasivetenskapliga ?studier?.
Till sist, i fråga om utvidgningen, utgår betänkandet från en tioårig övergångsperiod för kandidatländerna och främjar därigenom en gemensam jordbrukspolitik i två hastigheter: länder med rättigheter och skyldigheter, och länder med skyldigheter och inskränkta rättigheter.
Hela betänkandet genomsyras av försöket att skönmåla Agenda 2000 och utvidgningen, som sker på oacceptabla villkor för kandidatländerna. Vi kommer att rösta emot betänkandet och solidariserar oss med de små och medelstora jordbrukarnas kamp, som syftar till att omkullkasta allt det som föredraganden anser vara faktum och försöker skönmåla: Den jordbruksfientliga politik som med matematisk exakthet leder till den europeiska jordbruksnäringens utplåning och konkurs.

Berthu (NI)
. (FR) Kommissionär Fischler har just förklarat för kammaren att det europeiska initiativet för att avskaffa tullavgifter på importer av produkter från de minst utvecklade länderna - det så kallade ?Allt utom vapen-initiativet? - riskerar att omfatta importer av jordbruksprodukter med genmodifierade organismer. Han menar att dessa länder skulle tvingas att tillverka produkter med genmodifierade organismer för att öka produktiviteten, att de inte skulle kunna göra på annat sätt, och att vi å vår sida skulle vara tvingade att köpa dessa produkter och äta dem för att underlätta deras utveckling!
Skulle det gå till på det viset är det lätt att se faran: Utvecklingsstödet skulle komma att tjäna som svepskäl för att få oss att importera genmodifierade produkter och för att kullkasta de skyddsåtgärder som de europeiska folken har velat förse sig med mot den typen av produkter. Och i ett andra skede kommer man med all säkerhet att hämta argument från dessa undantagsmässiga importer, och säga att vi för konsekvensens skull bör avskaffa alla våra förbud mot odling och saluföring av genmodifierade produkter.
Vi är sedan lång tid tillbaka bekanta med den typen av manövrer från kommissionens sida. Manövrerna styrs av enskilda intressen, vilka vet vi inte, men vi vet i alla fall vem som kommer att offras: Europas folk.

Figueiredo (GUE/NGL)
. (PT) Betänkandet är i det stora hela positivt, även om det till vissa delar är förvirrande. Det är hur som helst viktigt att understryka att ökningen av anslagen till landsbygdens utveckling bör innebära adekvata förändringar med hänsyn till Europeiska unionens olika jordbruks egenart.
Så som vi föreslog under debatten, och som föredraganden godtog att ta med i betänkandet, är det viktigt att stödja en saluföring av kvalitetsprodukter och ge mer stöd till utvecklingen av de lokala och regionala marknaderna, särskilt genom att stärka producenternas dialog med andra aktörer för lokal utveckling.
Även här är det viktigt att man försvarar en progressiv obligatorisk ändring av jordbruksstöden för landsbygdens utveckling, särskilt de kompenserande ersättningarna, och det är viktigt att denna ändring blir gemensam, med ett fastställande av högsta stödbelopp och med möjligheter till höjda stöd för de små och medelstora jordbruken, och för familjejordbruken, för det är bara på så vis som vi kan återställa jordbruksstödens balans mellan länder, producenter och produktioner, vilket är mycket viktigt för att bekämpa rådande orättvisor, särskilt i Portugal.

Souchet (NI)
. (FR) Jag skulle vilja betona att kommissionär Fischlers reaktion i debatten på den amerikanska ?jordbrukslagen? verkar stå i strid med det europeiska jordbrukets intressen. Även om lagen för med sig konkurrenssnedvridningar som måste granskas är ?jordbrukslagen? i grund och botten en viktig utveckling av den amerikanska ståndpunkten, som numera innebär ett erkännande av det faktum att man inte kan trygga ett beständigt jordbruk med enbart frihandel.
En ansvarsfull europeisk inställning skulle ha inneburit att man tog del av Förenta staternas erkännande av jordbrukets särdrag och det omöjliga i att likställa jordbruket med industri- eller tjänstesektorn, och att man föreslog amerikanerna att ta konsekvenserna av detta gemensamma konstaterande, genom att tillsammans titta på hur man ge en internationell form åt denna rätt till nationellt eller regionalt skydd av den jordbruksmodell som folken i fråga har valt: en revidering av WTO:s bestämmelser för att utesluta jordbruket, inrättande av en särskild internationell jordbruksorganisation ...
I stället stoltserar kommissionär Fischler med hållningen som frihandelns budbärare och förordar att Europa tar Förenta staternas plats som ovillkorlig försvarare av tanken att världens jordbruk bör öppnas för konkurrens, dvs. en princip som i morgon kommer att åberopas mot våra egna intressen och leda till - om man lämnar fältet fritt - att vårt jordbruk förstörs.

Ahern (Verts/ALE).
Fru talman! Jag välkomnar innerligt Lannoyes betänkande, på grund av de allt fler bevisen för att bekämpningsmedel orsakar problem för folkhälsan. Tio år efter detta direktivs antagande kan vi se att dess genomförande är mycket slumpartat och att medborgarna inte får det skydd mot växtskyddsmedel som de har rätt att förvänta sig utifrån de tillgängliga vetenskapliga rönen.
Det är särskilt viktigt att notera att denna lagstiftning hänvisar till maximigränser för rester av dessa medel. Detta bygger på tanken att det finns en godtagbar mängd.
Vi vet emellertid att denna tanke har motbevisats, och att det inte finns någon säkerhetsgräns för vissa ämnen. Dessutom tas ingen hänsyn till vissa viktiga aspekter som till exempel endokrina störningar eller befintligheten med känsliga grupper under utvärderingsförfarandet.
Vidare borde uppkomsten av växter som modifierats genetiskt för att stå emot växtskyddsmedel ha lett till en prioriterad ny utvärdering av dessa växtskyddsmedel. Detta har uppenbarligen inte skett. Det finns andra frågor, som till exempel den fördröjda hanteringen av skadliga ämnen, som till exempel lindan, som är beklaglig, men jag anser att föredraganden har tagit upp alla dessa frågor på ett mycket djupgående sätt, och jag var mycket glad över att kunna ge betänkandet mitt stöd.

Fatuzzo (PPE-DE).
Fru talman! Lannoye säger i sitt betänkande att kommissionen är rätt lat och inte har visat någon beslutsamhet genom att snabbt förbjuda användningen av bekämpningsmedel i jordbruket. Jag tycker inte att kommissionen och dess ordförande Prodi är lata när de tar detta initiativ, men jag skulle ändå vilja föreslå att vi för säkerhets skull serverar dem sallad, tomater, vinbär, jordgubbar och hallon - det kommer att vattnas i munnarna på dem! - som är behandlade med fenpropatrin, glufosinatammonium, imidakloprid, amitrol och tiabendazol. Det vattnas ännu mer i munnarna! På så sätt skulle de kunna komma på det klara med om dessa ämnen skall få fortsätta att användas eller ej.

Lulling (PPE-DE)
. (FR) I samband med omröstningen om betänkandet av Lannoye vill jag påminna om den katastrofala situation som våra europeiska biodlare befinner sig i.
Den 13 december 2001 röstade Europaparlamentet igenom en resolution om kommissionens rapport om att förbättra villkoren för produktion och saluföring av honung. Denna resolution innehåller ett verkligt varningsrop när det gäller den beklagliga situationen för biodlarna och deras bikupor. Europaparlamentets vädjan hörsammades av rådet, framför allt vid rådets möte (jordbruk) den 18 februari 2002.
Tyvärr fick vår resolution inte samma mottagande av kommissionen, som fortfarande inte har reagerat. Men situationen blir hela tiden sämre.
Förra veckan beslutade jag således att ställa en skriftlig fråga till kommissionen, för att kritisera denna passivitet. I hela västra Frankrike har en spridning av svampdödande medel på vetefälten gjort att fler än 4 000 bikupor drabbats och att 70 procent av honungsproduktionen redan har gått förlorad. Slutresultatet är att bina kommer att ha utrotats inom några år, om kommissionen fortsätter att inte göra någonting.
Betänkandet av Lannoye om växtskyddsmedel rör också det här problemet: I sitt yttrande till utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor har utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling formulerat två ändringsförslag.
(Röstförklaringen kortades ned i enlighet med artikel 137.1 i arbetsordningen.)

Souchet (NI)
. (FR) I artikel 20 i den text som vi just har röstat igenom ställs det krav på att man i samband med godkännande av verksamma ämnen granskar vilka effekter de får för tambipopulationer och tar hänsyn till kommentarer från organisationer för professionella biodlare. Detta är inte ett problem som enbart rör framtiden, utan är också ett högst aktuellt problem: i västra och centrala Frankrike har man i flera år iakttagit - i år med fördubblad intensitet i sydväst - att flera systeminsektsmedel som används i behandlingen av vissa spannmålsutsäden - framför allt solros och majs - har fått ytterst allvarliga konsekvenser för tambipopulationer. Det är nu bevisat att dessa produkter, som innehåller de verksamma ämnena imidakloprid och fipronil, har en förödande effekt på pollensamlande insekters nervsystem, inte bara genom odlingar med behandlat utsäde, utan också genom andra odlingar som kommer senare i växelbrukets gång, eftersom dessa systemprodukter stannar kvar i flera år i de skörderester som sjunker ner i jorden, och senare i matjorden.
En hel verksamhetssektor, biodlingen, drabbas av en katastrof på grund av att tiotusentals bikupor dör varje år.
(Röstförklaringen kortades ned i enlighet med artikel 137.1 i arbetsordningen.)

Brie (GUE/NGL)
 - (DE) Tyvärr är det inte första gången vi befattar oss med dagens fråga. Och tyvärr har ingenting förändrats till det bättre under de månader som gått. Trots att kommissionen i undersökningen av den internationella konkurrenssituationen har konstaterat dumpning och uppenbar konkurrenssnedvridning har rådet och kommissionen hittills inte varit beredda och i stånd att effektivt stödja den europeiska varvsindustrin. Det är naturligtvis alldeles för simpelt att nöja sig med att hänvisa till subventionspolitiken i Sydkorea. Den rådande situationen är helt uppenbart ett resultat av den globala lägeskonkurrens som är den politik som medlemsstaterna och kommissionen driver i Världshandelsorganisationen.
Nyligen nåddes vi av nyheterna om konkursen på det moderna varvet i polska Szczecin. Tusentals arbetstillfällen gick förlorade i ett land som redan innan stod inför stora förändringar i och med anslutningen till EU. Ingen i Europa kan och får hoppas på att han eller hon skall tjäna på detta. De europeiska varven befinner sig i många fall på struktursvaga områden. Detta får dramatiska sysselsättningspolitiska konsekvenser, detta är en industripolitik som för berörda regioner får effekter som sträcker sig längre än till ekonomin. Därför kommer vi inte att acceptera att rådet och kommissionen förblir passiva, utan vi förväntar oss fortsatta internationella ansträngningar för att lösa problemet.
(Röstförklaringen kortades ned i enlighet med artikel 137:1 i arbetsordningen.)

Figueiredo (GUE/NGL)
. (PT) I Europaparlamentet har särskild uppmärksamhet ägnats varvsindustrin i Europeiska unionen på grund av de problem som den har fått uppleva efter OECD-avtalet 1994, och den förvärrade situationen efter stängningen av många industrianläggningar med många avskedanden.
Det är klart att avtalet inte har följts av alla i alla fall, särskilt inte av Förenta staterna och Sydkorea, vilka använder illojala metoder och ojämlika konkurrensvillkor ute i världen, där är Sydkorea framträdande, vars kvot av världsmarknaden har gått från tio till femtio procent på tio år. De förhandlingar som kommissionen har inlett med Sydkorea har inte medgett ett återställande av lojala och öppna konkurrensvillkor på världsmarknaden, varför situationen nu är kritisk och den kännetecknas av mycket låga priser och en avsevärd överkapacitet, vilket kan medföra att de företag som finns kvar läggs ned. Därför förespråkar vi en revision av OECD-avtalet och införandet av en prioritering av gemenskapen när det gäller varvsindustrin och att gynna medlemsstaternas köp av fartyg som byggts av varv inom EU.
Det är med andra ord nödvändiga akutåtgärder från kommissionens och rådets sida och därför stöder vi den resolution som parlamentet antagit.

Ahern (Verts/ALE).
Fru talman! Det är viktigt att vi har, eller åtminstone diskuterar, förslagen från Johannesburg om ett rättsligt bindande internationellt regelverk om företags ansvar och ansvarsskyldighet, särskilt utifrån grundläggande arbetsnormer. Jag röstade för detta betänkande, trots att det var mycket svagare än vad som ursprungligen föreslagits. Betänkandet har förvisso gjort några av de medborgarorganisationer som är aktiva inom detta område besvikna, eftersom ändringsförslagen inte fick parlamentets stöd i fråga om rapportering om sociala frågor och miljön på alla nivåer inom företag och deras leverantörskedja, och i fråga om etiska pensionsfonder och deras investeringspolitik, och inrättandet av flerintressentsplattformar som innefattar näringslivet, fackföreningar, icke-statliga organisationer, offentliga myndigheter och myndigheter i utvecklingsländerna.
Betänkandet är trots detta välkommet, eftersom det behandlar vissa viktiga frågor som åtminstone har ventilerats, och som vi förhoppningsvis kan fullfölja i Johannesburg. Så jag stöder betänkandet, även om jag beklagar att det under sin gång genom parlamentet har försvagats.

Fatuzzo (PPE-DE).
Fru talman! Jag röstade för Howitts betänkande om företagens sociala ansvar, speciellt på grund av punkt 13, för i denna punkt kräver Howitt att alla pensionsfonder skall deklarera vilka etiska kriterier för sin investeringspolitik de tillämpar. Jag skulle dock ha föredragit - och jag skulle ha varit mer nöjd med att rösta för - om vi hade bestämt att de pengar som för närvarande överlämnas till staten för att betala pensionerna skulle stanna kvar i löntagarnas lönekuvert, eftersom dessa pensioner ofta sedan inte betalas ut eller betalas ut för sent eller så ändras bestämmelserna så att det uppstår en försening av pensionsutbetalningarna på fem, tio år. Om vi är så mogna medborgare att vi betalar skatt, om vi är så intelligenta att vi betalar skatt kan vi också vara så mogna och intelligenta att vi själva kan bygga upp vår pension, eller om vi vill vara slösaktiga göra av med den hur vi vill när vi är unga. I många fall uppnår man ju ändå inte pensionsåldern.

Purvis (PPE-DE).
Fru talman! Jag röstade emot Howitts betänkande, och det gjorde jag i linje med majoriteten av ledamöterna i utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi. Vi måste sträva efter förhållanden som kan skapa välstånd. Våra företag, både stora och små, kan fungera på bästa möjliga sätt. Ett socialt ansvar för företag är bra för dem. Att vara en god företagsmedborgare kommer att lända företagen till heder, och kommer att visa sig i längden.
Därför ligger det i företagens intresse att ta sitt sociala ansvar, och alla företag som inte gör det är på väg mot en självförvållad katastrof. Men den verkliga lösningen kommer att variera - utifrån storlek, industri, lokalisering, finansiella förutsättningar, och många olika omständigheter. Därför anser jag att Howitts betänkande inte bara är skrattretande när det gäller många av dess absurda krav, utan också farligt. Dess paragrafrytteri och byråkrati kommer inte bara att ta död på våra företags dynamik och förstöra våra små och medelstora företag genom att ålägga dem onödiga kostnader, utan även avskaffa alla sannolikheter för oss i Europa att ta någon som helst del i genomförandet av de lovvärda målen med företagens sociala ansvar.
Kommissionens inställning är korrekt. Howitts interventionistiska inställning är helt och hållet omdömeslös. Vi måste uppmana kommissionen att hålla sig till dess välgenomtänkta linje. Av dessa skäl röstade jag emot Howitts betänkande.

Caudron (PSE)
. (FR) Jag skriver under på den ståndpunkt som försvaras av utskottet för sysselsättning och socialpolitik när det gäller företagens sociala ansvar. De europeiska företagens sociala och miljömässiga praxis måste underställas en kontroll som kan jämföras med den som utövas i konkurrensfrågor. Detta är en nödvändighet för uppbyggnaden av ett verkligt socialt Europa som går hand i hand med den inre marknaden, där konkurrensen intar den främsta platsen.
Detta bör betraktas som ett prioriterat mål i en företagspolitik som tar sikte på framtiden, som en vägledande princip för de europeiska ländernas sociala och ekonomiska politik.
Det ideala vore om företagen och de stora investerarna hade en strategi som sträckte sig längre än till deras kortsiktiga vinster, om de kombinerade ekonomisk expansion, sociala framsteg och hållbar utveckling ...
Jakten på vinst i den globaliserade ekonomin tvingar oss att vidta pragmatiska åtgärder, så att de sociala principer som utarbetats på politisk nivå inte skall stanna på papperet. Vi måste således kräva att få kontrollera tillämpningen av begreppet företagens sociala ansvar, som är - det skall erkännas - fortfarande något vagt.
En idé är att kommissionen lägger fram ett förslag inom ramen för ett lämpligt direktiv, för att förplikta företagen att utarbeta sociala rapporter och miljörapporter, precis som de gör i finansiellt avseende.
(Röstförklaringen kortades ned i enlighet med artikel 137.1 i arbetsordningen.)

Meijer (GUE/NGL)
. (NL) Företag uppfyller å ena sidan en viktig roll för samhället som helhet genom att de skapar arbetstillfällen och inkomst och förser människorna med efterfrågade produkter. Men å andra sidan har ägarna och direktörerna ofta inget större intresse för de följder deras handlande får för deras personal och för människa och miljö i allmänhet. För dem handlar det bara om att det investerade kapitalet skall ge så stor vinst som möjligt. Utan lagstiftning från statsmaktens sida vinner de värsta företagen över de goda i konkurrensen. De som har de lägsta kostnaderna och därigenom kan sälja sina produkter billigast har lättast att överleva, även om det sker på bekostnad av demokrati, arbete, miljö och djurens välbefinnande.
Det är bra att gemensamma bindande bestämmelser kommer till stånd på de internationella företagens nivå, inte enbart för att skydda andra värden än ekonomin utan också för att förebygga att de bättre företagen tvingas anpassa sig till de sämre. Europeiska kommissionens grönbok kommer att begränsa sig till frivilliga överenskommelser och jämförelser när det gäller god praxis. Europaparlamentets utskott för sysselsättning och socialfrågor kräver med rätta att man skall ta upp utvärderingar av sociala frågor och miljön i det fjärde direktivet om bolagsrätt och likaså oberoende kontroll, jämställdhet för kvinnor, öppenhet i fråga om de etiska kriterier som företagspensionsfonder tillämpar vid sina investeringar, registrerade uppförandekoder och fackföreningsfrihet.

Nobilia (UEN)
. (IT) Kommissionen skall ha en eloge för att den på ett bra sätt har tagit itu med en fråga som är så grundläggande som främjandet av en europeisk ram för företagens sociala ansvar. Vi är positiva till denna grönbok, till den därpå följande rådgivningsprocessen och det enorma gensvar denna har mött, liksom till den debatt i frågan som kommissionens många initiativ leder till.
Jag uppskattar Howitts arbete, i vilket han lade fram många egna aspekter som till exempel kravet att kommissionen inom ramen för den framtida översynen av direktivet om europeiska företagsråd skulle åläggas att framlägga tilläggsbestämmelser enligt vilka de viktigaste miljömässiga och sociala konsekvenserna av företagens verksamhet skall kontrolleras och övervakas.
Förslaget att införa en EU-plattform för företagens sociala ansvar som omfattar de olika berörda aktörerna, erbjuder en möjlighet att registrera uppförandekoder och spelar rollen som domare mellan företag och enskilda personer och gemenskapen vid överträdelser av denna framstår som särskilt intressant.
När det gäller frågan om EU-premier ber man kommissionen att uppmana också medlemsstaterna att stödja införandet av nationella premier för företagens sociala ansvar. Utdelandet av dessa premier, vilkas syfte är att kompensera företagen, skulle kunna vara ett betydande incitament för att införa lämpliga förfaranden och påskynda utbildningen och omskolningen av chefer och anställda i syfte att inhämta erforderliga kvalifikationer och kompetens.
(Texten kortades ned i enlighet med artikel 137.1 i arbetsordningen.)

Talmannen. -
Tack, herr Purvis.
Röstförklaringarna är avslutade.

