
Talmannen.
   – Jag förklarar Europaparlamentets session återupptagen efter avbrottet den 22 juli 2004. 
Talmannen.
   – Mina damer och herrar! Jag har den ytterst tråkiga uppgiften – en uppgift som mina föregångare har tvingats utföra vid tidigare tillfällen – att inleda september månads sammanträdesperiod med att omnämna de terroristattacker som världen har utsatts för. I morgon kl. 12.00 kommer vårt parlament att hålla en tyst minut för de barn som föll offer för ohyggligheterna i Beslan.
För att ge denna symboliska gest en kollektiv dimension har jag också uppmanat de 25 stats- och regeringscheferna i unionens länder att engagera alla skolor i Europa i vår minnesstund för dessa offer. Jag kan tala om att flera regeringar redan har meddelat mig att de kommer att göra detta.
Kl. 9.00 i morgon förmiddag, då jag håller ett kort tal för att presentera vårt arbete under den här mandatperioden, kommer jag också att analysera terrorismens gissel ur ett politiskt perspektiv och framhålla vilken osäkerhet terrorismen skapar bland våra medborgare och hur vi borde bemöta den. Vi kan emellertid inte inleda vårt arbete den 13 september utan att med morgondagens tysta minut hedra alla offer för alla terroristattacker som har lett till blodsutgjutelse i många delar av världen, liksom alla offer i New York den 11 september 2001 och Madrid den 11 mars 2004, för att bara nämna de senaste och mest uppseendeväckande händelserna. I Irak, Ryssland, Mellanöstern, Indonesien och Afghanistan har många personer fallit offer för de vanvettiga människor som vill påtvinga andra sin världsvision genom terror.
Mina damer och herrar! För er räkning har jag svarat på var och en av dessa händelser och uttryckt vår solidaritet med offren och deras familjer.
Innan jag avslutar mitt anförande måste jag återigen vädja till kidnapparna av de båda frivilligarbetare som har kidnappats i Irak, två italienska kvinnor som arbetade med att ta hand om irakiska barn, och som till följd av sitt humanitära engagemang har kidnappats, liksom de båda franska journalister som arbetade för att utföra sin plikt, nämligen att informera oss alla om vad som händer där.
Vid sidan av denna nedslående lista över smärtsamma händelser skulle jag slutligen också vilja att vi hedrade minnet av en person som inte har fallit offer för en terroristattack, utan en tragisk olyckshändelse: den ortodoxe patriarken Petros VII, som ju omkom tillsammans med 16 andra människor i en tragisk helikopterolycka. Våra tankar och hedersintygelser gäller även honom. 
Stevenson (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag har en ordningsfråga. Kammaren instämmer säkerligen i hög grad med det ni just har sagt och vi är alla ytterst bestörta över det som inträffade i Beslan, men jag skulle vilja fästa kammarens uppmärksamhet på en annan angelägenhet. Förra månaden lät regimen i Iran hänga en 16-årig flicka. 
Talmannen.
   – Herr Stevenson! Ni kommer att beredas tillfälle att tala vid ett lämpligare tillfälle när ni får ordet under debatten då alla ledamöter får tala i en minut. Detta är inte rätt tillfälle.(1) 

Czarnecki, Ryszard (NI ).
   – Herr talman! Jag måste ta upp en fråga som berör tusentals polacker, slovaker, tjecker, ungrare och medborgare i de övriga nya medlemsstater som nyligen har arbetat lagligt i Nordirland. De har å ena sidan tagits emot gästfritt av landets egna medborgare, men å andra sidan blivit hänsynslöst utnyttjade av den stora tyska och internationella detaljhandelskedjan Lidl.
Lidl har medvetet underlåtit att betala ut de pengar företaget är skyldigt sina anställda, antingen helt och hållet – jag har uppgifter om att det skall ha hänt – eller delvis. Löneutbetalningarna till dessa utländska arbetstagare har ofta försenats och det har förekommit problem med att lösa in de checkar som företaget utfärdat. Detta är något som detaljhandelskedjan Lidl gör medvetet, eftersom de här människorna, merparten av dem ungdomar, måste återvända till sina egna länder efter semestern och inte kommer att kunna kräva ut de pengar som de har rätt till. Det här luktar 1800-talskapitalism lång väg. Herr talman! Jag vill därför be er och utskottet för sysselsättning och sociala frågor att vidta åtgärder i denna fråga för att se till att det här företaget inte blir ännu ett exempel på att Europa delas upp i ett överlägset väst och ett underlägset öst, och för att se till att Europa inte förknippas med exploatering. 
Doyle (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag skulle vilja rikta er uppmärksamhet på vad jag kallar en främmande arts tysta invasion av Europa. , i övrigt känd som amerikansk grå ekorre, har i Förenade kungariket och på Irland både ödelagt skogsmarker och drivit ut den inhemska europeiska röda ekorren – – från många områden.
Detta är inte enbart ett irländskt eller brittiskt problem: den grå ekorren har fått starkt fotfäste i Italien och sprider sig hastigt norrut över kontinenten mot Frankrike, Tyskland och Österrike, och den lämnar förstörelse i kölvattnet efter sig. Jag skämtar inte. Jag vet att detta kan verka som en småsak i ett större perspektiv, men vi har ett ansvar. Den röda ekorren – vår inhemska europeiska ekorre – hotas nu av en större, robustare rival och av att dess naturliga miljö, våra lövskogsområden, ödeläggs.
Trots den hastiga utbredningen av den grå ekorren har kommissionen inte gjort någon omfattande undersökning för att kartlägga eller kontrollera spridningen av denna art. Kommissionen har i uppgift att utarbeta en politisk strategi för invaderande främmande arter, men än så länge har vi inte sett något tecken på detta. När kan vi i parlamentet förvänta oss att få ta del av kommissionens preliminära förslag till rättslig ram? Omedelbara gemensamma åtgärder på EU-nivå måste till för att rädda våra naturliga skogsmarker åt den röda ekorren innan det är för sent. 
Tzampazi (PSE ).
   – Herr talman! Efter att mycket framgångsrikt ha anordnat OS i Aten 2004 kommer nu mitt land Grekland att stå som värdnation för världens största idrottsevenemang för människor med funktionshinder, de paralympiska spelen, som hålls den 17–28 september, och där 145 länder, 4 000 idrottsmän, 2 000 funktionärer och 3 000 journalister deltar.
För första gången någonsin har vi samma organisationskommitté för såväl de olympiska som de paralympiska spelen, vilket leder till en noggrann planering och besparingar. För första gången i de paralympiska spelens historia beslöt också den grekiska regeringen för en tid sedan att skjuta till 55,8 miljoner euro, så att inget land, varken fattigt eller rikt, skulle behöva betala den avgift som krävs för att deras idrottsmän skall få delta. Redan innan de första paralympiska spelen hölls 1960 kännetecknades de...
Talmannen.
   – Jag beklagar, fru Tzampazi, men trots era intressanta kommentarer måste jag begränsa er talartid. 
Wallis (ALDE ).
   – Herr talman! Det är verkligen inte ofta jag talar på böndernas vägnar, men min region i nordöstra England har drabbats av det sämsta vädret och den sämsta skörden på 40 år. På ett möte där förra veckan bad bönderna att den arealersättning de är berättigade till skall betalas ut något tidigare. Tvärtemot en allmänt utbredd uppfattning i Förenade kungariket är bönderna från Yorkshire verkligen inga gnällspikar. De vill bara ha en rimlig ersättning, utbetald snabbare och på regional basis. Det är en försiktig önskan. Jag hoppas att parlamentet kommer att sätta press på kommissionen att visa sympati när den brittiska regeringen begär detta i sinom tid. 
Van den Berg (PSE ).
   – Herr talman! När ni tog över som parlamentets talman i juli, framhöll ni att en av era huvudfrågor var att Europaparlamentet skulle vara öppet och synligt, och delegationen från det nederländska arbetarpartiet stöder er helhjärtat i denna strävan. Vi har faktiskt ett praktiskt förslag till en första åtgärd i detta hänseende. Sedan ett antal år har det inte varit möjligt för den europeiska allmänheten att bara promenera in på de sammanträden som är offentliga. Eftersom säkerhetsåtgärderna av förklarliga skäl har skärpts, är parlamentet inte längre fritt tillgängligt. Detta har naturligtvis inneburit att klyftan mellan allmänheten och politikerna har komplicerats, samtidigt som den har ökat. En lösning skulle vara att sända sammanträdena via parlamentets webbplats. Det görs redan nu med plenarsammanträdena, och detta skulle enkelt kunna utvidgas så att det även omfattar sammanträdena i de olika parlamentsutskotten. På så vis skulle medborgarna i alla medlemsstater kunna följa vårt arbete i utskotten på ett effektivt, billigt och demokratiskt sätt. Vår delegation kommer i dag att lämna ett förslag till er om hur denna öppenhet skall kunna prioriteras under er mandatperiod som talman. Särskilt Dorette Corbey i utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor, har i och med detta förslag överlämnat något till er som ni kan ta fasta på och föra vidare. På samtliga parlamentsledamöters vägnar räknar vi med att ni kommer att stödja förslaget, och på detta sätt kommer vi, via webbplatsen, att kunna föra EU-medborgarna närmare vårt arbete i utskotten. 
Ludford (ALDE ).
   – Herr talman! Jag skulle vilja ta upp frågan om situationen i Karibien och Florida med avseende på den fruktansvärda ödeläggelse som har orsakats av orkanen Ivan och även av de två tidigare orkanerna, Charlie och Francis.
För det första vill jag att vi skall uttrycka vårt deltagande och vår solidaritet med alla dem som har råkat ut för dödsfall, skador och förluster. Som Europaparlamentariker från London är jag medveten om att många av mina väljare som kommer från platser som Grenada, Jamaica och Caymanöarna har familjer där som har blivit drabbade.
För det andra vill jag yrka på en generös reaktion från EU och medlemsstaterna i form av humanitär hjälp till de länder och samhällen som har drabbats av ödeläggelsen. Jag hoppas att ECHO:s mekanism för snabba insatser kan åberopas.
Jag är medveten om att nästa punkt på föredragningslistan är ett uttalande av kommissionen om nyligen inträffade miljökatastrofer i Sydeuropa. Därför vill jag avslutningsvis understryka det troliga sambandet mellan å ena sidan denna fruktansvärda årstid för karibiska orkaner, tyfoner i Sydkinesiska havet och den regnigaste sommaren i Storbritannien på 40 år och å andra sidan effekterna av klimatförändringar och global uppvärmning. Man skulle också kunna nämna de katastrofala översvämningarna i Bangladesh i juli.
Vi måste alla ge denna fråga högsta prioritet, så även den nya amerikanska administrationen. Vi i väst måste lägga band på vår slösaktiga energikonsumtion eftersom det är de fattiga i syd och öst och även hårt ansatta europeiska bönder som får lida om vi inte gör det. 
De Rossa (PSE ).
   – Herr talman! Det gäller fredsinitiativet för Nordirland, det så kallade Peace II-programmet. Som ni säkert är medveten om har rådet bett kommissionen att lägga fram förslag om en förlängning av detta program i ytterligare två år från 2004 till 2006. Detta har varit ett av de viktigaste EU-stöden för fredsprocessen i Nordirland. Syftet har varit att etablera fredsprocessen och göra det värt besväret för människor att överge stödet till paramilitära organisationer och i stället engagera sig i konstruktivt och aktivt arbete, både i norr och i söder, över gränsen och i gränsområden. Jag skulle vilja be er att uppmana kommissionen att skyndsamt komma fram med dessa förslag eftersom de måste läggas fram före årsslutet. 
Jag gör också detta samma vecka som en process för omförhandling av den nordirländska fredsöverenskommelsen inleds i Storbritannien på initiativ av de irländska och brittiska regeringarna. Förhandlingarna involverar alla partier i dessa regeringar i ett försök att få fredsprocessen på fötter igen. Som ni vet har församlingen varit upplöst en tid, och det är därför ännu viktigare med en klar signal om att programmet kommer att fortsätta. 
Xenogiannakopoulou (PSE ).
   – Herr talman! Jag skulle vilja att vi tog tillfället i akt att här i kammaren uttrycka vår djupaste ledsnad och sorg över förlusten av Petros, patriark av Alexandria och hela Afrika, som tillsammans med de 17 medlemmarna i sin delegation och besättningen omkom i en tragisk flygolycka i lördags, vilket ni ju också nämnde och vilket jag vill tacka er för. Det bör framhållas att den avlidne patriarken verkligen var en ung och inspirerad patriark och att han kommer att bli djupt saknad. 
Helmer (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag vill flagga för ett allvarligt hot mot de medborgerliga rättigheterna, miljön och djurens välbefinnande i Förenade kungariket.
Nästa onsdag kommer den brittiska regeringen att föreslå införandet av en ny jaktlag som syftar till att kriminalisera några av de mest anständiga, laglydiga och ansvarsfulla människorna i Förenade kungariket. För att anta lagen kommer regeringen att tvingas använda en konstitutionell slägga kallad Parliament Act, en lag som inte stiftades för dylika ändamål och som enligt många jurister kommer att användas felaktigt på detta sätt.
Vi i denna kammare respekterar de mänskliga rättigheterna och den kulturella mångfalden. Den nya lag som nu föreslås är ett allvarligt angrepp på båda dessa saker. Alla som sätter värde på de medborgerliga rättigheterna, naturen och djurens välbefinnande borde protestera mot denna orättvisa och grymma åtgärd. 
Angelilli (UEN ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Jag skulle vilja återgå till de punkter som sammanträdet inleddes med. Den italienska delegationen i Gruppen Unionen för nationernas Europa föreslår att Europaparlamentets ledamöter skall donera ett engångsbelopp motsvarande ett dagstraktamente till Internationella Röda korset, som symboliskt skall öronmärkas för återuppbyggnaden av skolan i Beslan.
Jag anser också att det vore rätt att EU-parlamentet under plenarsammanträdet, utöver att resolut fördöma alla terroristhandlingar och utöver de ord som yttrades i början av det här sammanträdet, sänder ett budskap om solidaritet och medkänsla till familjerna till den civila gisslan i Irak, i synnerhet de båda franska journalisterna och de båda unga italienskorna, Simona Pari och Simona Torretta, med förhoppningen att alla som har tagits som gisslan skall kunna återvända hem välbehållna. 
Figueiredo (GUE/NGL ).
   – Jag skulle här vilja uppmärksamma parlamentsledamöterna och talmannen på situationen med multinationella företags omlokalisering. Efter fjolårets omlokalisering av det multinationella företaget C[amp]J Clark i Portugal, som hade permitterat hundratals och åter hundratals arbetare i Castelo de Paiva och dessförinnan i Arouca, antog parlamentetet en resolution om företag som, liksom i det här fallet, fick ekonomiskt stöd och därefter omlokaliserade verksamheten. Parlamentet och kommissionen bär därför ansvaret för att vidta en rad nödvändiga åtgärder för att sätta stopp för detta förfarande och försvara de berörda arbetstagarnas och regionernas rättigheter. I de fall där företagen inte uppfyller sina åtaganden kan de dessutom uppmanas att återbetala alla gemenskapsmedel de mottagit. Vad som faktiskt sker just nu är att samma multinationella företag, C[amp]J Clark, ett brittiskt företag, omlokaliserar sin sista fabrik i Portugal – , i Vila Nova de Gaia – och permitterar ytterligare flera hundra arbetare. Herr talman! Jag skulle vilja be er att uppmana kommissionen att följa parlamentets resolution. 
Berman (PSE ).
   – Herr talman! Jag skulle vilja återgå till frågan om den gisslan som har tagits i Irak. Jag behöver väl inte säga att jag ställer mig bakom de fördömanden som ni har gett uttryck för, men finns det inget annat vi kan göra? Fler än 300 personer i parlamentet har undertecknat en begäran om gisslans frigivning, och det är verkligen mycket lovvärt. Det internationella trycket, inklusive denna begäran – för det har naturligtvis förekommit andra initiativ – har redan resulterat i en intern diskussion bland de radikala rörelserna i Irak. Det här var faktiskt ett oväntat resultat och något verkligt positivt. Det finns nu skyldiga oskyldiga och oskyldiga oskyldiga. Jag skulle vilja gå ett steg längre och säga att det ju är självklart att gisslantagande är en metod som helt enkelt måste avskaffas. Skulle inte det här parlamentet kunna sända en skrivelse till samtliga nationella parlament i våra 25 medlemsstater och uppmana dem att i egenskap av demokratiskt valda organ och som symboler för respekten för den enskilde, inlämna en liknande begäran, en liknande vädjan där man kräver att all gisslan i Irak omedelbart skall släppas? 
Toussas (GUE/NGL ).
   – Herr talman! Under inledningen av dagens sammanträde antog Europaparlamentet ert förslag om att kammaren skulle hålla en tyst minut i morgon för offren i Beslan. Det är verkligen förvånande att vi inte har hört ett ord om barnen i Palestina eller Irak.
Herr talman, mina damer och herrar! Samtidigt trappar Ariel Sharons regering upp sina mordattacker, med den israeliska arméns luft- och markanfall på Gazaremsan där dussintals palestinier dödas och skadas. De förstör hem och infrastruktur. Världssamfundet har bemött den israeliska arméns mordattacker på ett hycklande och fullständigt fruktlöst sätt, eftersom det inte kombineras med åtgärder för att få Israel att upphöra med folkmordet på det palestinska folket och riva skammens mur. Att jämställa förövaren med offren och kalla mord för rätt till självförsvar bidrar tvärtom både till att rentvå och uppmuntra den israeliska regeringen. Vi anser att praktiska politiska och andra åtgärder omedelbart bör vidtas för att tvinga den israeliska regeringen att upphöra med slakten på palestinier och skapa förutsättningar för ett oberoende Palestina. 
Talmannen.
   – Tack så mycket, herr Toussas. När vi håller en tyst minut i morgon kan ni vara helt förvissad om att vi tänker på alla barn som är terrorismens offer, oavsett var i världen de befinner sig. 
Stevenson (PPE-DE ).
   – Herr talman! Förra månaden hängdes en 16-årig flicka offentligt från en lyftkran i staden Neka i Iran, anklagad för okyska handlingar. Efter att ha dömt henne till döden sade domaren att hon hade klätt av sig i domstolen för att hon hade tagit av sig sin slöja. Han insisterade på att själv placera repet runt hennes hals. Ytterligare tre 16-åriga barn är för närvarande dömda till döden i Iran. Regimen väntar på att de skall bli 18 år för att kunna avrätta dem offentligt.
Detta är ett ytterst barbariskt handlande av en mullaregim som förpassar det kulturella och civiliserade folket i Iran tillbaka till stenåldern. Regimen har avrättat 120 000 människor sedan den kom till makten. Jag hoppas att ni, herr talman, på alla parlamentsledamöters vägnar framför vår indignation till den iranska EU-ambassadören. Avrättning av barn och dödsstraff är något vi inte kommer att tolerera.
Borghezio (IND/DEM ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! I går och i förrgår, under bara två nätter, landsteg omkring tusen illegala invandrare på ön Lampedusa. Herr talman! Jag tänker också på hygien- och hälsosituationen och de humanitära förhållandena under dessa resor, och skulle därför vilja fråga om det inte vore lämpligt att en delegation från Europaparlamentet – som ni kanske till och med skulle kunna hedra med er egen närvaro – besökte Lampedusa för att ta del av situationen, som nu är en svår nödsituation, även ur ett humanitärt perspektiv.
Italien vidtar åtgärder som ger vissa resultat, men Europeiska unionen måste sätta hård press på ursprungs- och transitländerna, för Europa kan inte tolerera så inhumana människotransporter.
Jag uppmanar Europaparlamentet att närvara vid ett internationellt symposium som kommer att anordnas av en icke-statlig organisation i Lampedusa. 
Szájer (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag vill fästa kammarens uppmärksamhet på de oroande nyheter som kommer från Europeiska unionens sydöstra gräns, från den region i Serbien som allmänt kallas Vojvodina.
Under de senaste veckorna och månaderna har det kommit nyheter om ökande etniska spänningar samt angrepp och trakasserier mot ungerska medborgare, däribland angrepp mot kyrkogårdar, klottring av anti-ungerska slagord och brännande av den ungerska flaggan. Jag vill fästa kammarens uppmärksamhet på hur viktigt det är att stabilisera situationen på Balkan. Europa har gjort en hel del för att stoppa våld och etnisk rensning i regionen. De serbiska myndigheterna reagerar inte tillräckligt snabbt på situationen och visar sig vara okunniga och likgiltiga på många sätt. Alla demokratiskt sinnade personer som bryr sig om säkerheten i vårt gemensamma Europa, och även de som värnar om minoriteters rättigheter och mänskliga rättigheter, har ett ansvar att sätta press på de serbiska myndigheterna med hänsyn till denna mycket viktiga och ytterst farliga situation. 
Mavrommatis (PPE-DE ).
   – Herr talman! Allt som vi har hört här är naturligtvis oerhört viktigt. Det var också en viktig händelse som ägde rum för ett par dagar sedan när OS avslutades i Aten, en händelse som kröntes med stor framgång. I dag återgår jag till en fråga som angår oss alla, frågan om doping, idrottens gissel, som naturligtvis berör ungdomar världen över. Jag skulle därför vilja föreslå att det antas en resolution mot doping med den ändring som vi har för avsikt att lägga fram, där vi fastställer de åtgärder som Europeiska unionen och vi alla måste vidta för att bekämpa detta gissel. 
Tannock (PPE-DE ).
   – Herr talman! Strax före sommaruppehållet frikände Indonesiens högsta domstol slutgiltigt alla de militärofficerare som hade anklagats för olagligt dödande av civila i den tidigare portugisiska kolonin Östtimor. Dödandet skedde i upptakten till Östtimors självständighet i ett försök att sabotera den FN-ledda självständighetsprocessen. Jag beklagar detta djupt, och då kammaren följde Östtimors självständighetskamp på nära håll kommer många med mig att protestera mot att ingen kommer att straffas för dessa massakrer. 
Allister (NI ).
   – Herr talman! Jag skulle vilja börja med att svara den första talaren som antydde att han hade problem med exploateringen av unga säsongsarbetare i Nordirland, den valkrets som jag företräder. Jag beklagar detta djupt och jag har redan försäkrat honom att jag kommer att använda min befattning till att försöka lösa detta problem.
Jag vill nu gratulera de styrande i Grekland till ett fantastiskt OS och uttrycka min motvilja mot den avgående kommissionsordförandens förslag att man i framtida OS borde låta EU:s flagga hänga bredvid den nationella flaggan. Jag tycker inte att det på något sätt är anti-europeiskt att säga att OS får de nationalstater som deltar att känna sig mycket stolta över sin nation. Förslaget är ett tecken på de EU-positiva europeiska ledarnas besatthet, en besatthet som inte har några gränser. Nu vill de till och med ta åt sig äran av de medaljer som varje enskild nationalstat vunnit där. Jag menar att detta är att gå ett steg för långt och att nationalstaterna med rätta bör motsätta sig detta.
Fatuzzo (PPE-DE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! När jag lämnade Milanos flygplats blev jag tyvärr av med mina glasögon för hundrade gången, så jag kan inte se saker och ting på nära håll men däremot ser jag klarare på lite avstånd, och när jag ser saker och ting på avstånd ser jag risker för vårt parlament.
Jag skulle därför vilja uppmana er till ökad säkerhet i Europaparlamentets byggnader i Strasbourg och Bryssel. Jag anser att Europaparlamentets ledamöter skulle vara en riktig godbit att sätta tänderna i för fula fiskar som terrorister, och om ni frågar mig kan jag tala om vad jag anser saknas i säkerhetsväg för oss ledamöter. Jag anser inte att det är lämpligt att jag offentligt går in på vad som oroar mig när det gäller en så viktig fråga. 
Talmannen.
   – Debatten om frågor av politisk vikt har avslutats. Jag skulle vilja tacka alla parlamentsledamöter för ert samarbete.
Ordet går nu till Robert Evans för en ordningsfråga. 
Evans, Robert J.E. (PSE ).
   – Herr talman! Jag har en ordningsfråga som rör föredragningslistan. Ett antal ledamöter har i god tid lagt fram frågor för denna vecka – särskilt frågor till rådet – men fått rätt förvirrande e-postmeddelanden om att frågorna inte kunnat översättas och att de därför kommer att skjutas upp till nästa sammanträdesperiod. Kan ni klargöra läget för frågestunden med frågor till rådet denna vecka och tala om vad ledamöter med renodlade frågor till rådet skall göra? 
Talmannen.
   – Som jag kommer att förklara mer ingående i morgon har vi fortfarande översättningsproblem som inte kunnat lösas, och det kommer inte att vara möjligt att översätta alla frågor som ställts till samtliga språk. Generalsekretariatet har dock informerat mig om att dessa frågor finns med på listan med frågor till kommissionen, även om de inte har kunnat översättas till samtliga språk, men de är alltså med på listan med frågor till kommissionen och rådet. 
Rogalski (IND/DEM ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Jag skulle vilja komma med följande förslag till er. Europaparlamentet borde hedra offren från andra världskriget, som bröt ut för 65 år sedan, den 1 september 1939. Det inleddes när Nazityskland angrep Polen, varefter Sovjetunionen gav sitt stöd den 17 september 1939, och därmed uppfyllde villkoren i pakten mellan Tyskland och Sovjetunionen, även känd som Ribbentrop–Molotov-pakten. Minnet av detta ytterst tragiska och blodiga krig, där fler civila än soldater dödades, får aldrig tillåtas blekna. Jag föreslår att parlamentet stöder detta förslag genom att hedra offren från andra världskriget med en tyst minut.
Herr talman! Jag ber att det skall hållas en tyst minut i dag till minne av den tyska nazismens offer. 
Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är en debatt om kommissionens uttalande om nyligen inträffade miljökatastrofer (bränder i Sydeuropa). 
Wallström,
   . – Herr talman! Vi ser att naturkatastrofer drabbar oss allt oftare här i Europa och runt om i världen. Som vi nyligen har sett vållar översvämningar och skogsbränder stor förödelse, orsakar mänskliga och ekonomiska problem och skadar också allvarligt vår miljö. Vi försöker naturligtvis bekämpa dessa problem.
När det gäller skogsbränder har nu en rad gemensamma åtgärder vidtagits inom området för förebyggande, skydd och återställande. Våra landsbygdsutvecklingsprogram ger stöd åt en lång rad skogsaktiviteter och finansierar brandförebyggande åtgärder och återställande av skogar som skadats av bränder, enligt de prioriteringar som medlemsstaterna har bestämt. I Portugal har cirka 149 miljoner euro från Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket avsatts för förebyggande och återställande åtgärder för 2000–2006. I Spanien uppgår den totala budget som avsatts för skogsbruksåtgärder för samma period till 820 miljoner euro.
EU:s nyskapade solidaritetsfond upprättades för att vi skall kunna agera vid större katastrofer som orsakat direkt skada för mer än 3 miljarder euro eller överskridit 0,6 procent av det drabbade landets BNI. Endast under mycket särskilda omständigheter kan medel ur solidaritetsfonden frigöras för katastrofer som hamnar under denna höga tröskel. Fonden utnyttjades redan efter de mycket omfattande bränderna i Portugal och Spanien förra året, och på egen begäran erhöll Portugal 48,5 miljoner euro och Spanien 1,3 miljoner euro. Kommissionen har ännu inte tagit emot någon begäran för 2004.
Som ni vet är förordningen om övervakning av skogar och miljösamspel i gemenskapen (Forest Focus) vårt senaste instrument för att övervaka och genomföra förebyggande åtgärder på området för skogsbränder och även för att upptäcka orsakerna till att de inträffar ofta. Finansieringsramen för genomförandet av Forest Focus-programmet för 2003–2006 är fastställd till 65 miljoner euro, varav 9 miljoner euro kan användas till brandförebyggande åtgärder.
Vår gemenskapsmekanism för biståndsinsatser inom räddningstjänsten visar också vad den går för. Under 2003 och 2004 skickade Portugal en biståndsbegäran till EU:s övervaknings- och informationscentrum som sedan samordnade erbjudanden om stöd från andra deltagarländer. Tack vare denna mekanism var det möjligt att snabbt sätta in luftbaserade insatser för skogsbrandsbekämpning i Portugal. År 2003 tog Portugal emot hjälp från två flygplan från Italien och tre från Tyskland. År 2004 ställde Spanien tre flygplan till förfogande, Frankrike två, Tyskland två, Grekland två och Italien ett. Förenade kungariket och Norge erbjöd ytterligare bistånd men Portugal tackade nej.
För fyra år sedan uttryckte jag min oro över det ökande antalet skogsbränder och den skada de orsakar. Jag konstaterade då att risken för skogsbränder och våra skogars sårbarhet nu hade kommit till en punkt där ytterligare bränder skulle utsätta ekosystemen och deras hållbara förvaltning för stor fara. Tråkigt nog såg vi detta hända under förra årets värmebölja, som framför allt drabbade södra Europa och som kulminerade i att stora delar av Portugals naturområden förstördes.
Jag vill avsluta med att säga att kommissionen har tagit hänsyn till er resolution av den 4 september 2003 om konsekvenserna av den varma sommaren, och den tjänar som en mycket användbar sammanställning av åtgärder som framtida insatser kan grundas på. 
Herranz García (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag måste ställa mig bakom kommissionärens åsikt att problemet med bränderna i Europeiska unionen får dramatiska följder sett ur ett miljöperspektiv.
Varje år förekommer det 45 000 bränder i Europeiska unionen, och de kommer att bli allt fler eftersom torkan, som är ett strukturellt problem i Europeiska unionen, kommer att orsaka allt allvarligare miljöproblem, och inte bara i södra Europa utan även i dess norra delar.
Enligt FN:s experter kommer det här problemet dessutom att fortsätta att förvärras till följd av klimatförändringarna, och vi står inför en situation där vi inte har någon verkligt gemensam brandbekämpningspolitik för att hantera de här 45 000 bränderna om året i Europeiska unionen. Vi saknar åtgärder, resurser och pengar.
Jag skulle vilja erinra om förordning nr 2158/92, som när den upphörde att gälla fick Europeiska kommissionen att visa att man ville sätta stopp för budgetposterna om bistånd till brandbekämpning.
Vid EU-parlamentets diskussioner om Forest Focus lyckades parlamentet få det löjeväckande beloppet 9 miljoner euro fram till 2006 av Europeiska kommissionen. Å andra sidan har vi kapitlet om skogsbruk i förordningen om landsbygdens utveckling. Den förordningen har inte fungerat. Jag håller med kommissionären när hon talar om 820 miljoner euro, men det beloppet underutnyttjas. Det utnyttjas dåligt eftersom det saknas samordning, både regionerna emellan och på mellanstatlig nivå. Medlemsstaterna agerar efter eget huvud och improviserar. Det stämmer att fransmännen sände två flygplan till Portugal för att hjälpa till med brandbekämpningen där, men det skedde inte alls på något samordnat sätt. Och det förekommer inte heller någon samordning mellan regionerna.
Ett exempel på detta är vad som hände i Spanien i år. I norra Spanien finns en region – Galicien – som har störst skogsareal. Nittionio procent av alla bränder som bryter ut i denna autonoma region är under kontroll inom 24 timmar. Skogsbränder bekämpas effektivt i Galicien, och det sker framsteg tack vare ständigt ökande skogsaktiveringsplaner. Regionen har en brandfrekvens som ligger fem gånger lägre än genomsnittet för den spanska staten. I Andalusien har vi däremot fått se 42 131 hektar brinna upp bara för att de tillgängliga resurserna inte har använts. Läget är dramatiskt, och detta borde vara ett lämpligt tillfälle att ställa saker och ting till rätta. Men hur? Jo, genom att tillämpa lite allmänt sunt förnuft i frågan. Eftersom Europeiska kommissionen måste lägga fram den europeiska skogsstrategin under de närmaste månaderna, måste detta vara rätt tillfälle att behandla problemet mer djupgående och genomföra en skogspolitik i Europeiska unionen där man tar allvarligt på brandskyddsåtgärder för skogarna, och framför allt bidrar till att samordna administrationen, så att om resurserna inte ökar skall i alla fall de knappa medel som nu är tillgängliga användas korrekt, och så att Junta de Andalusia och Europeiska unionen i stort aldrig skall behöva uppleva erfarenheterna från i somras igen. 
Salinas García (PSE ).
   – Herr talman, fru kommissionär! Att vi än en gång diskuterar bränder i parlamentet visar att vi inte sköter det här riktigt rätt. Uppgiften om hur stort det eldhärjade området är antyder att det rör sig om en verklig ekologisk katastrof. Bara i min region Andalusien har – som redan nämnts – hittills i år mer än 40 000 skogshektar brunnit upp i sammanlagt 753 bränder.
Med tanke på konsekvenserna av sommarens bränder bör vi uppriktigt fråga oss om kommissionens motstånd till att öka de budgetanslag som fastställts i Forest Focus-förordningen var befogat. Kommissionen bör också allvarligt ställa sig frågan om det var rätt att göra så att ansvaret för brandförebyggande åtgärder skall bäras upp av medlen för regionalpolitik och landsbygdens utveckling, utan att inrätta lämpliga kontrollmekanismer för att se till att medlen faktiskt används till förebyggande, återplantering och föryngring av dessa områden.
I praktiken finns det för närvarande ett akut behov av hjälp i våra länder. Jag skulle därför vilja be kommissionen att klargöra om man undersöker möjligheten att anslå ytterligare medel för att återställa de berörda medlen.
EU bör inte ta ett enda steg bakåt i sin klimatförändringspolitik. Frågan är mycket tydlig: Anser kommissionen att Europeiska unionen agerar korrekt för att skydda sina skogar? Anser kommissionen att det skulle vara möjligt att anslå ytterligare medel från solidaritetsfonden eller utnyttja någon annan mycket snabbare mekanism för att lindra effekterna av dessa bränder, som förintar ett naturarv som är till gagn för hela Europa? 

Hammerstein Mintz (Verts/ALE ).
   – Herr talman! Vi gröna känner en djup oro inför avsaknaden av förebyggande brandbekämpning.
Vi gröna kräver förebyggande brandbekämpning. Den nuvarande avflyttningen från landsbygdsområdena, avfolkningen och den demografiska förflyttningen från landsbygden får förödande resultat. EU-medlen når inte fram till de människor som ansvarar för skogsförvaltningen.
De människor som levt av skogstillgångar som kork eller ekollon i till exempel Andalusien har förlorat sin inkomstkälla. Det är ingen slump, utan ett tydligt resultat av en politik som sätter landsbygden i sista rummet, som inte tillhandahåller resurser och som är inriktad på plantering av arter som eukalyptus och tall – något som vissa parlamentsledamöter nu kritiserar, men tidigare förordade. Denna politik lämnar efter sig en traditionell okunnighet som sedan leder till bränder. I nuläget krävs det investeringar i civil- och landsbygdssamhället, både i program som Leader, som man nu överväger att upphöra med, och i andra landsbygdsprogram, vilket till viss del återspeglar Europas sociala uppbyggnad. 
Figueiredo (GUE/NGL ).
   – Vi diskuterar här nu återigen frågan om skogsbränder, precis som förra året, när vi på vårt initiativ diskuterade konsekvenserna av de fruktansvärda sommarbränderna, som bara i Portugal ledde till fler än 20 dödsfall och till att 400 000 skogshektar eldhärjades, vilket motsvarar nära 5 procent av det portugisiska territoriet, och orsakade skador för mer än 100 miljoner euro. Tyvärr drogs inte många lärdomar av dessa bränder, och i år har skogsbränderna tragiskt nog drabbat mitt land igen. Den här gången har över 100 000 skogshektar eldhärjats. Värst drabbad är regionen Serra Algarvia, där många familjer är beroende av inkomsterna från skogsprodukter och nu har hamnat i djup fattigdom.
Med hänsyn till vikten av att bevara skogsbeståndet på grund av dess miljömässiga, ekonomiska, sociala och kulturella betydelse och med hänsyn till katastrofens omfattning, krävs det inte bara solidaritet och stöd inom Europa, utan också betydande investeringar, gemenskapsinvesteringar, i återplantering, forskning och samordning, bl.a. på civilskyddsområdet, samt i finansiering av brandbekämpning med flyg. Vi kräver därför återigen att våra och parlamentets förslag skall följas, så att den brandförebyggande delen och den relevanta finansieringen stärks inom programmet ”Forest Focus” i enlighet med den tidigare förordningen nr 2158/92. Men vi inser att för att lösa det här problemet måste den gemensamma jordbrukspolitiken ändras så att man kan bekämpa avfolkningen och det faktum att landsbygdsområdena överges ekonomiskt, eftersom den gemensamma jordbrukspolitiken är den främsta orsaken till en jordbruks- och skogspolitik som stimulerar människor att lämna landsbygden och hindrar dessa skogsområden från att vara ekonomiskt bärkraftiga. 
Coelho (PPE-DE ).
   – Fru kommissionär! Jag är tacksam för ert uttalande till parlamentet. Det stämmer att årets bränder inte har varit lika förödande som fjolårets, men de borde ändå vara en anledning till oro för oss alla. I mitt land Portugal beror oron till viss del på att ungefär 11 procent av den portugisiska skogsarealen förstördes förra året. Det innebär med andra ord att det som redan har brunnit inte kan brinna igen.
Det katastrofbistånd som godkändes av parlamentet förra året, och som bidrog till att komplettera de resurser som regeringen hade anslagit, gjorde stor skillnad. Det var ett genuint uttryck för EU:s solidaritet med Portugal vid en tidpunkt när så många portugiser hade det svårt. Vi kan inte bara stå och se på när en betydande del av Europas skogsbestånd förstörs år efter år. Medelhavsskogen är inte bara betydelsefull för hela Europa, utan spelar också en avgörande roll för den regionala och lokala ekonomin, skapandet av nya arbetstillfällen, markskyddet och livskvaliteten.
Vi är medvetna om att det finns miljöskäl som har att göra med klimatförändringar och global uppvärmning. Det är bara att konstatera att genomsnittstemperaturen stiger och att antalet dagar med hög temperatur och låg fuktighet också ökar. Vi är också medvetna om att det ofta ligger brottsliga handlingar bakom dessa katastrofer. I många fall är emellertid katastroferna ett resultat av bristande förebyggande arbete, och av att det saknas lämpliga resurser för brandbekämpning.
Som redan har påtalats av bland annat María Esther Herranz García var parlamentet ett föredöme när man diskuterade ”Forest Focus”, där man konstaterade att det måste tillhandahållas resurser för att förebygga skogsbränder. Det krävs bättre resurser, både när det gäller det förebyggande arbetet och stöd och samarbete genom det europeiska civilskyddet när större resurser utnyttjas, vilket ni också så lämpligt tog upp i ert tal, fru kommissionär.
Herr talman! Jag skulle slutligen vilja nämna något som vi framhöll förra året, och som vi förmodligen alltid kommer att framhålla under sådana här omständigheter, nämligen brandmännens engagemang, engagemanget hos människor som genom sina modiga handlingar, sin generositet och till och med tapperhet har bevisat vad vi redan vet – att i tragiska stunder som tar fram det värsta i människans natur finns det också många människor som visar prov på det bästa i människans natur. 
Madeira (PSE ).
   – Herr talman, fru kommissionär! Jag tackar för ert anförande och den solidaritet som ni visat. Sommarens bränder ödelade i Portugal över 100 000 hektar, utöver fjolårets katastrof. Algarve var den region som drabbades hårdast, då 40 procent av dess totala areal eldhärjades. Det vi bevittnar är en sann miljömässig, ekonomisk och mänsklig tragedi som har blivit en offentlig katastrof. Det är därför i högsta grad angeläget att vi håller en debatt om brandförebyggande åtgärder, som vilar på verkliga investeringar. Annars kan det hända att det, några generationer framåt, inte längre finns några skogar. Medelhavsskogarna är en del av det europeiska folkets gemensamma arv och måste därför bevaras. Vissa av de korkträd som brann ner var mer än tvåhundra år gamla, och de flesta av dem var mellan hundra och tvåhundra år gamla. Skadorna uppgick till ett värde av runt 80 miljoner euro, och att ersätta dessa träd skulle ta omkring hundra år. Dagens tendens är att satsa mer pengar på att åtgärda följderna av naturkatastrofer i stället för på att förhindra dem. Vår kapacitet för att reparera skador är inte obegränsad, och förebyggande åtgärder kräver politiskt mod och en sammanhängande regionalutveckling. Jag ber kommissionen att visa prov på detta politiska mod inför denna tragedi, och att lägga fram en omstrukturering och omorganisering av strukturfonderna i parlamentet, så att dessa människor åtminstone kan ana en möjlighet att återuppbygga sitt levebröd, och låta det gå vidare till barnbarnen. 
Gutiérrez-Cortines (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag är väl medveten om att Margot Wallström vet att hon har gett oss ett politiskt svar med uppgifter och statistik, och hon är fullkomligt medveten om att Europeiska unionens stöd när det gäller skogsbränder i dag bara består i pengar som fördelas godtyckligt.
Ingen sammansatt strategi finns, trots att detta är ett komplext interdisciplinärt problem som kräver samarbete mellan institutionerna. Dessutom är det vår uppgift som politiker att lösa komplexa och svåra problem. I det syftet tror jag att vi måste skapa en modell för riskhantering, för förvaltning och samarbete, eftersom vi ställs inför problem som rör allt från rättsliga förfaranden, eftersom terrorism är en utbredd företeelse, till frågor om polisarbete, civilbefolkningen och de lokala myndigheterna. Vi måste skapa modeller, vilket gjordes med Agenda 21. Europeiska unionen är kapabel att göra detta. Framför allt är jag dock bekymrad över behovet av gemensam effektiv teknisk utveckling, för i enlighet med subsidiaritetsprincipen måste Europeiska kommissionen göra det som länderna eller regionerna inte kan göra. Frågan om den tekniska utvecklingen är oerhört viktig, till exempel när det gäller överföringen av militär teknik, utvecklingen av GIS, och många andra saker som i vissa regioner tillämpas med mycket stor framgång och som förutsätter att de 25 länderna använder samma teknik, i alla regioner och hos alla lokala myndigheter, eftersom det är tydligt att vi utan tekniska framsteg bara kan sätta vårt hopp till mänskliga insatser och stora mängder god vilja, men inte kan hoppas på några stora framgångar. 
Miguélez Ramos (PSE ).
   – Herr talman! Det råder inget tvivel om att de personer som har huvudansvaret för skogsbränder är de personer som orsakar dem. I 96 procent av fallen har bränderna orsakats av människan, och detta är skälet till att Spaniens regering har aviserat en rad åtgärder, bland dem strängare straff för detta brott och ett förbud mot att bygga i områdena ifråga.
Vi får inte heller glömma bort att det finns andra orsaker, så som redan har påpekats. Ändrade socio-ekonomiska strukturer i landsbygdsområdena verkar vara den viktigaste, men också den bristande framgången för EU:s skogs- och landsbygdsutvecklingspolitik. Majoriteten av bränderna börjar i skogar som inte sköts, vilket är en följd av att den traditionella jordbruksverksamheten har övergetts, befolkningens åldrande och den demografiska krisen. EUGFJ och politiken för landsbygdens utveckling kan dock inte bära hela bördan av detta allvarliga problem, kommissionär Wallström. Skogsbrändernas allvarliga miljökonsekvenser nödvändiggör åtgärder på EU-nivå. De svårigheter ni är medveten om när det gäller tillämpningen av solidaritetsfonden bör minskas genom att en särskild mekanism för snabba insatser vid katastrofer av den här typen inrättas, i mindre skala och för mindre belopp än de som ställs till förfogande genom solidaritetsfonden. Vidare bör den europeiska skogspolitiken samtidigt omorienteras, så att de sydeuropeiska skogarnas egenart erkänns och en specifik plan för att skydda dem och för att helt återställa miljön i de eldhärjade områdena utarbetas.
Jag skall avsluta med att säga en sak – och jag hoppas att jag inte blir missförstådd: Jag anser att vi bör lämna partipolitiken utanför denna debatt, och att vi bör försöka nå en enighet. Annars – i Galicien regnar det, men inte i Andalusien –skulle vissa ledamöter kanske börja fråga sig hur de 820 miljoner euro som kommissionär Wallström nämnde har använts. 
Arif (PSE ).
   – Herr talman, fru kommissionär! Varje år vid ungefär denna tidpunkt hålls, som vi just har bevittnat, en ny debatt om skogsbränder.
Även om effekterna av bränderna fortfarande är alltför allvarliga och katastrofala, har lyckligtvis de bränder som härjat i framför allt EU:s sydligaste medlemsländer varit mindre våldsamma i år, och vi drabbades i somras inte heller av någon värmebölja med tusentals dödsfall som följd.
År 2002 inrättade Europeiska unionen en solidaritetsfond för att hantera naturkatastrofer av detta slag och följderna för våra medborgare. Förra året var fonden till hjälp för att hantera efterverkningarna av bränderna i södra Europa. I slutet av 2003 antogs förordningen Forest Focus, men endast 9 miljoner euro avsattes i förordningen för perioden 2003-2006, och det är inte tillräckligt för att förhindra bränder. På lång sikt finns planer på samfinansiering via den gemensamma jordbrukspolitiken och regionalutvecklingsfonden, vilket innebär att EU:s skogspolitik delvis frångås. Vilken bild av solidaritet vill vi ge våra medborgare, i synnerhet de i södra EU?
Ett annat problem vi står inför är skogens roll i genomförandet av Kyotoprotokollet. Skogsbränder bidrar inte bara till klimatförändringar genom enorma koldioxidutsläpp, utan de minskar också gradvis skogarnas storlek och unionens tillgång till kolsänkor.
Vi fortsätter, och det med all rätt, att uttrycka vår förfäran över de bränder och andra naturkatastrofer som har drabbat hela Europa under de senaste åren. Vi kan emellertid inte visa vår solidaritet enbart i ord. Ord är aldrig tillräckligt. Handling är nödvändigt och handling krävs för att avsevärt minska omfattningen av skogsbränder och andra naturkatastrofer.
Mina damer och herrar, detta är en ytterst angelägen fråga. Vi måste begränsa dessa katastrofer och visa vår solidaritet. 
Wallström,
   . – Herr talman! Debatten har belyst komplexiteten i denna fråga, som påverkar oss på alla nivåer. Vi vet att klimatförändringarna förmodligen kommer att göra denna typ av extrema väderförhållanden allt vanligare, och det är ganska troligt att vi kommer att få se mer av dessa problem, precis som den internationella klimatpanelen har sagt. Detta understryker det ansvar som de olika nivåerna delar.
Europeiska unionen, kommissionen och institutionerna kommer att behöva agera på ett samordnat sätt för att se till att vi har den kapacitet som krävs. Medlemsstaterna måste också kunna vara säkra på att de har gjort allt för att förebygga och att vi har en högre beredskapsnivå för att ta itu med dessa skogsbränder, extrema väderförhållanden och katastrofer.
Det är en fråga om resurser – såsom brandkårer – och att kunna mobilisera dem snabbt. Det är också en fråga om att ha resurser för förebyggande verksamheter. Det finns således ett helt spektrum av aktiviteter och ansvarsområden. Vi arbetar på det. Ni vet lika väl som kommissionen att medlemsstaterna i allmänhet mycket motvilligt deltar i diskussioner om en gemensam skogsbrukspolitik för Europa, så vi vidrör också mycket känsliga politiska frågor och ansvarsområden.
Även om vi sätter av mer pengar, är det inte alltid sant att detta hjälper omedelbart om det inte också finns en bättre samordning av verksamheterna, en bättre planering för förebyggande och beredskap även från medlemsstaternas sida. Jag vill bara understryka att hur välkomna pengar än är, så är det inte alltid endast en fråga om att få mer pengar. Medlemsstaterna måste också bli bättre på planering och samordning.
Tack för denna värdefulla debatt om en fråga som vi riskerar att tvingas ta upp igen inom en snar framtid. Jag uppskattar det intresse ni visar för att finna gemensamma lösningar för att förebygga skogsbränder, att bekämpa dem och även att lindra skadorna de orsakar – för finansieringen har ofta varit en fråga om att lindra och försöka träda in efter att skadorna skett – och dessutom att hjälpa medlemsstaterna att återställa sina möjligheter till skogsproduktion.
Jag har noterat flera förslag som jag också kommer att ägna vederbörlig uppmärksamhet efter denna sammanträdesperiod och det kommer att bli en uppföljning. Jag menar att vi skulle kunna öka insynen ytterligare när det gäller tillämpningen av befintliga instrument. Vi kommer också att granska behovet av kompletterande förebyggande åtgärder när vi genomför Forest Focus-förordningen och även när vi behandlar förslaget till rådets förordning om landsbygdsutveckling.
Som ett första blygsamt steg kommer kommissionen i november att hålla en konferens med titeln ”Medborgardeltagande från återställande till förebyggande – goda styrelseformer för återställandekampanjen efter skogsbränder i Frankrike, Grekland, Italien, Portugal, Spanien, Slovenien och Cypern”. På konferensen kommer vi således att beakta de erfarenheter vi hämtat in. Den kommer att inriktas på återställande och medverkan av det civila samhället eftersom orsakerna, som ni sade, kan vara allt från klimatförändringar till den mänskliga faktorn.
Vi måste försöka sätta fingret på de läxor vi lärt oss av förra årets händelser, hålla medborgarna samt de lokala och regionala myndigheterna informerade och samla in förslag för framtiden. Det finns alltså också förbättringar att göra i vår verksamhet inom detta område. Jag är glad att vi idag har hittat en gemensam syn på möjliga åtgärder som vi bör inrikta oss på inför framtiden. Jag tackar er än en gång för denna debatt. 
Talmannen.
   – Debatten är avslutad. 
Talmannen.
   – Vi går nu vidare med nästa punkt på föredragningslistan: den muntliga frågan om Internationella civila luftfartsorganisationen. 
Costa, Paolo (ALDE ),
   . – Herr talman, fru kommissionär, mina damer och herrar! Skälet till att jag som företrädare för utskottet för transport och turism ställer denna muntliga fråga till kommissionen och rådet, i hopp om att de på något sätt kan ta den i beaktande, bottnar i en djup oro. Under dessa år av försök att minska luftföroreningarna och deras inverkan på klimatförändringen, växthuseffekten och de effekter som nämndes för några minuter sedan, har Internationella civila luftfartsorganisationen varit ett av de organ som medverkat till att utarbeta en politik i syfte att minska luftföroreningar från flygplan. I denna politik fastställdes också vilka ekonomiska styrmedel – de så kallade marknadsinstrumenten – och frivilliga åtgärder man skulle använda, liksom att det skulle finnas möjlighet till handel med utsläppsrätter och att införa avgifter och skatteinstrument för att minska detta slags föroreningar.
Tyvärr verkar det som om Internationella civila luftfartsorganisationen på sistone har börjat luta åt en annan ståndpunkt. Genom nyligen fattade beslut fick denna organisation i stort sett en uppgift som i mångt och mycket påminner om genomförandet av Kyoto-avtalet, och som omfattade utarbetandet av riktlinjer för organisationen i syfte att göra det möjligt för de olika länderna eller för organisationer som Europeiska unionen att sedan införa samma normer. Nu står vi dock inför risken att organisationen vid sitt nästa möte, som kommer att äga rum i Montreal mellan den 28 september och den 8 oktober, kommer att lägga fram en ändring som skulle innebära att möjligheten att använda marknadsinstrument för att minska föroreningarna från flygplansmotorer försvinner, vilket i så fall innebär att hela politiken tar ett steg bakåt.
Redan detta är i sig allvarligt. Medan vi debatterar, medan vi blir alltmer övertygade om vilka problem vi står inför, medan bevisen på kopplingen mellan flygplansutsläpp och effekterna på luftkvaliteten hopar sig, skulle detta steg bakåt vara särskilt allvarligt. Trots de framsteg som gjorts med att utarbeta organisationens riktlinjer, som syftar till att göra det möjligt för länder att anta, driva eller skapa en marknad för handel med utsläppsrätter och eventuellt att använda skatteinstrument, ställs vi inför en ändring som stöds av både Förenta staterna och andra länder, och som inte bara skulle sätta stopp för organisationens politik utan till och med förhindra att exempelvis Europeiska unionen vidtar åtgärder i denna riktning.
Min fråga till kommissionen och rådet är därför om de är medvetna om denna fara, om de delar denna oro och, följaktligen, vad de avser att göra för att förhindra att vi tar ett sådant steg bakåt. För det andra undrar jag vilka åtgärder de avser att vidta för att Europeiska unionen skall behålla sin rätt att tillämpa åtgärder av detta slag, att skapa en marknad för handel med utsläppsrätter eller att införa skatteåtgärder som syftar till att motverka användningen av kraftigt förorenande bränsle både inom och utanför Europeiska unionen. Sammanfattningsvis är min fråga vad de tror att de kan göra för att Internationella civila luftfartsorganisationen skall kunna fortsätta att driva sin politik, eller åtminstone för att Europeiska unionen skall ha rätt att kunna fullfölja den. 
Wallström,
   . – Herr talman! Under många år har Internationella civila luftfartsorganisationen (ICAO) undersökt marknadsbaserade möjligheter att minska utsläppen från flygplan och införa de flygplan och driftmetoder som är bäst för miljön.
ICAO har tittat på tre modeller: skatter på bränsle eller utsläpp, utsläppsavgifter och handel med utsläppsrätter. Tyvärr har rådet, under påtryckningar från USA, beslutat att föreslå en resolution som rekommenderar att ICAO bara fortsätter att arbeta med handel med utsläppsrätter och därmed bortser från de andra alternativen. Detta strider klart mot våra mål.
Kommissionen delar åsikten att Europeiska unionen måste använda alla ekonomiska instrument på bästa sätt för att uppnå en hållbar utveckling inom flygbranschen liksom den gör inom andra branscher. Detta innebär påtryckningar för att hålla alla alternativ öppna – skatter, utsläppsavgifter och handel med utsläppsrätter. Denna åsikt stöddes enhälligt av alla medlemsstater i rådet när frågan diskuterades i Coreper i juli.
Det är viktigt att vi lämnar alla alternativ öppna och inte favoriserar något speciellt alternativ på detta stadium, så att Europa kan besluta om den bästa vägen att gå efter ytterligare analyser baserade på realistiska politiska alternativ. Eftersom det just nu inte finns någon garanti för att en enda åtgärd är tillräcklig är det inte önskvärt att på detta stadium ignorera någon möjlighet som skulle kunna bidra till att minska flygets inverkan på klimatförändringarna. Därför kommer kommissionen, även om det blir svårt, att under mötet arbeta för att försöka få fram en resolution som håller alla möjligheter öppna. Stödet från tredjeländer kommer troligtvis att vara begränsat.
Situationen belyser återigen Europeiska unionens isolerade ställning eftersom EU inte är fullvärdig medlem av ICAO och därmed inte har möjlighet att påverka ICAO-processen på ett tidigt stadium. Det krävs också att EU:s medlemsstater samarbetar så nära som möjligt under mötet för att vi skall kunna uppnå ett acceptabelt resultat. I sista hand kan EU tvingas att reservera sig för att inte bli politiskt bundet att genomföra en resolution som inte är tillfredsställande. Det skulle inte vara första gången; det har gjorts tidigare, nämligen när det gäller förordningen om ljuddämpande anordningar, den så kallade Hushkit-förordningen. EU:s ståndpunkt kommer då och då att koordineras enligt normala förfaranden som involverar Coreper.
Schmitt, Ingo (PPE-DE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Enligt Gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater är den muntliga frågan från Gruppen De gröna och debatten om det kommande mötet i Internationella civila luftfartsorganisationen varken lägliga eller sakmässigt relevanta. Frågan förutsätter nämligen att Förenta staterna kommer att lägga fram en resolution för ICAO vid mötet den 28 september. Detta är i sig minst sagt ovisst.
Att debatten om handel med utsläppsrätter och statliga bidrag till världens civila luftfartsindustri över huvud taget äger rum beror på att ICAO-rådet har lagt fram ett förslag. Debatten förs dessutom vid sämsta tänkbara tidpunkt, eftersom varken utskottet för transport och turism eller Europaparlamentet i detalj kan gå igenom ICAO:s ståndpunkt. Kommissionens och framför allt de behöriga medlemsstaternas interna diskussioner har inte heller avslutats ännu.
Frågan om handel med utsläppsrätter och statliga bidrag till luftfartssektorn är dessutom alldeles för invecklad för att kammaren skall kunna ge en kommentar utan noggranna förberedelser. Det ligger också i passagerarnas intressen att de europeiska flygbolagen svarar på frågor om de möjliga effekterna på luftfarten och hur de konkurrerar med tredjeländers flygbolag, framför allt med tanke på att de europeiska flygbolagen redan har en mycket svår ekonomisk situation med anledning av konsekvenserna av händelserna den 11 september 2001 och det höjda oljepriset.
Europeiska unionen har självklart rätt att fatta egna självständiga beslut i de här frågorna. Av de skäl jag har angett betraktar vi de andra gruppernas resolutionsförslag som obetänksamma och överilade. Vi kommer därför att rösta emot dem.
Piecyk (PSE ).
   – Herr talman! Enligt min mening är tiden fram till ICAO:s möte i slutet av september den perfekta tidpunkten för Europaparlamentet att säga sin mening i frågan, och för oss – käre Ingo Schmitt – att diskutera saken. Att frågan om luftfarten och miljön är känslig har vi förstått av reaktionerna från somliga flygbolag, men vad handlar det hela om? 
Vi vet att luftfart och global uppvärmning hänger samman, det är odiskutabelt. Det vi nu talar om är möjligheten till handel med utsläppsrätter. Hittills gjorda undersökningar har inte fört oss längre. Därför är det absolut nödvändigt att hålla alla alternativ öppna när det gäller att minska utsläppen, och att använda både miljömässiga och marknadsbaserade instrument.
Det viktiga är då att varken Förenta staterna eller någon annan stänger några dörrar vid Internationella civila luftfartsorganisationens möte i Montreal i slutet av månaden. Vi talar ju inte om att införa handel med utsläppsrätter i dag eller inom de närmaste två veckorna, utan om EU:s framtida möjlighet att underlätta detta inom luftfarten med hjälp av marknadsbaserade instrument för handel med utsläppsrätter – denna ståndpunkt bör EU hålla öppen.
Detta, fru kommissionär, är skälet till att de flesta i kammaren ger sitt helhjärtade stöd till kommissionens ståndpunkt, nämligen att EU, som ni sade, bör vara så enigt som möjligt inom ICAO. I mina ögon är det både rätt och nödvändigt att kammaren framhåller detta än en gång, så att inga dörrar stängs vid ICAO i slutet av månaden. Även Förenta staterna måste inse att EU har en något annorlunda syn på miljö och luftfart.
Sterckx (ALDE ).
   – Herr talman! Först av allt vill jag säga att jag är besviken över att inte se några företrädare för rådet, eftersom rådet givetvis kommer att göra en viktig insats på det här området och eftersom det är rådets medlemmar som kommer att rösta vid ICAO:s möte. Jag hoppas därför, fru kommissionär, att ni rapporterar till rådets företrädare om vad som har diskuterats här i kammaren, eftersom vi också kommer att förlita oss på dem, för vi vet att vi inte kan förlita oss på kommissionen. Vi vet också att kommissionen inte är medlem av ICAO, även om vi många gånger har bett dem att bli medlemmar, inte bara för luftfarten utan även för sjöfarten, så att vi som union äntligen kan tala med en röst och inte bara med medlemsstaternas röster.
Vi diskuterar inte ett förslag från kommissionen, utan det faktum att kommissionen bör ha händerna fria för att kunna lägga fram ett förslag om den anser det nödvändigt. Därför är det egentligen inte en lösning som vi bör eftersträva just nu. Vi behöver bara se till att vi inte har bundit upp oss innan vi inleder debatten. Vi stötte faktiskt på samma problem när sjöfarten diskuterades. Är det Internationella sjöfartsorganisationen som fattar beslut på egen hand eller får beslut också fattas regionalt inom unionen? Vi ställs nu inför samma problem. Varför kan vi inte göra samma sak för miljön som vi gjorde inom sjöfarten, till exempel när frågan om tankfartyg med dubbla skrov togs upp? Kan inte unionen visa vägen när det gäller åtgärder för en mer hållbar luftfart? Självklart bör vi bibehålla en jämvikt i sammanhanget, men som Willy Piecyk sade vill varken vi eller kommissionären på förhand binda upp oss på global nivå. Ni uppgav, fru kommissionär, att rådet enhälligt stödde kommissionens ståndpunkt. Vad jag skulle vilja veta är om det fortfarande kommer att vara så vid mötet i slutet av månaden. Är ni säker på att alla 25 rådsmedlemmar kommer att anta en gemensam ståndpunkt och därmed, om nödvändigt, enas om en reservation?
För det andra sade ni att vår ståndpunkt får mycket begränsat stöd från tredjeländer. De flesta tredjeländer tycks följa Förenta staternas linje. Hur kommer det sig? Finns det något annat Europeiska unionen kan göra för att se till att vi får stöd för vår ståndpunkt och således kan åstadkomma ökad hållbarhet? Jag förstår Ingo Schmitts bekymmer, men hållbarhet innebär att det måste råda balans socialt, miljömässigt och ekonomiskt. Jag vill inte ha några missförstånd: Jag vill inte bortse från den ekonomiska aspekten av luftfarten, men det måste vara möjligt för oss som union att anta en riktlinje utan att någon försöker binda upp oss på förhand.
Cramer (Verts/ALE ).
   – Herr talman, fru kommissionär, mina damer och herrar! Jag är mycket tacksam för att kommissionären framhåller att alla instrument är nödvändiga för att skydda klimatet och för att hon beskriver ICAO:s mål som motsatsen till alla de mål som vi i EU har fastställt. Låt mig än en gång tacka er för det. Enligt min mening kommer debatten i rätt tid och på rätt plats, eftersom vi måste göra allt som är möjligt för att förhindra att den resolution som ihärdigt stöds av USA och andra länder inte godtas av majoriteten vid konferensen i Montreal.
Låt mig få framföra tre synpunkter om detta. För det första handlar det här om EU:s självständighet i frågor som rör Europa. Vad Europa gör är Europas angelägenhet, och Europeiska unionen, kommissionen och rådet måste besluta vad detta är och avgöra vad som krävs för den här världsdelens framtid. Detta är ingen uppgift för andra stater. Beslutet ligger därför hos oss, och när det gäller ert beslut önskar jag er den stora framgång ni har arbetat för. Jag hoppas också att ni kommer att ta hem segern.
Min andra synpunkt är att EU alltid har värderat klimatskyddet mycket högt och betraktat det som mycket viktigt. Därför undertecknade Europeiska unionen Kyotoprotokollet. Som ni vet var detta en framåtsträvande handling, och vi måste göra allt vi kan för att uppfylla den. Mot denna bakgrund vore det oacceptabelt om luftfarten – som är ett hot mot klimatet och klimatskyddet – skulle undantas från åtgärderna. Det skulle vara som att göra tjuvskytten till skogvaktare, och vi vill inte veta av något sådant. Vi vet att flyget är en fara, liksom vi vet att järnvägen är ett förhållandevis miljövänligt transportsystem. Vi kan inte låta järnvägstransporterna tyngas ned av skatter, inklusive utsläppsavgifter, medan flyget, av alla sektorer, inte skulle beskattas. Vi vill alltså att samma lag skall gälla för båda. Vi måste prioritera det transportsätt som inte skadar miljön, och inte tvärtom.
Blokland (IND/DEM ).
   – Herr talman! Det ser ut som om ICAO:s 35:e möte kommer att bli minnesvärt. 21 delegationer har lagt fram förslag som sannolikt inte kommer att förbättra luftfartens utsläppsnivåer. De föreslår att länder eller regioner inte skall få ta enskilda initiativ för att minska utsläppen, utan att ICAO skall få ta fler lagstiftande initiativ. Detta motsäger sig självt, eftersom vi aldrig kommer att kunna enas om den här typen av frågor inom ICAO. Gemenskapen strävar efter en både miljömässigt och ekonomiskt hållbar utveckling, vilket jag har gett mitt helhjärtade stöd i många år. Vi bör därför ha modet att inse fakta. Luftfart och miljö är inte förenliga. Här i parlamentet gör vi allt för att förändra detta på alla fronter, och det viktiga är att vi fortsätter med det, i princip tillsammans med våra partner i andra delar av världen, men om det visar sig omöjligt får det bli utan dem.
För närvarande har luftfarten otillbörliga fördelar jämfört med andra transportsätt. Detta bör förändras. Att upprätthålla skatteförmåner och låta vissa samhällskostnader förbli ofinansierade 
Corbey (PSE ).
   – Herr talman! Det behöver knappast sägas att jag som talesman i klimatfrågor för Socialdemokratiska gruppen med nöje stöder de parlamentskolleger som har uttryckt oro för ICAO:s aktuella resolution. Den skulle verkligen innebära ett steg tillbaka, samtidigt som vi måste gå framåt. Vår grupp förespråkar en mycket kraftfull klimatpolitik och kommer inte att sky svåra beslut i den processen, framför allt inte när en sektor redan omfattas av skattebefrielse och förmånsbehandling på det här sättet. Det är således själva luftfarten vi måste 
Wallström,
   . – Utsläppen från luftfarten ökar alltmer. Enligt branschens egen analys kan världens passagerarflygflotta ha fördubblats till år 2020. Det innebär en ökning från 12 000 flygplan till omkring 25 000 flygplan till 2020. Detta får stora effekter och därför spelar det stor roll vad vi gör.
Kommissionen var medveten om dessa problem redan för flera månader sedan. Det har förts diskussioner med Coreper sedan i juli och det råder definitivt enighet mellan alla 25 medlemsstaterna och kommissionen om att hålla alla alternativ öppna. Vi anser att detta är den enda vägen att gå framåt.
Nästa diskussion i Coreper om den framtida strategin kommer att äga rum nästa fredag. Kommissionen och medlemsstaterna, med Förenade kungariket i ledningen, håller på att utarbeta alternativa texter eftersom det är viktigt att göra det praktiska arbetet. Kommissionen kommer också att undersöka de tekniska möjligheterna att införliva ett luftfartssystem för handel med utsläppsrätter med ett generellt system och kommer att titta på olika lösningar på detta område. Slutsatserna förväntas vara klara om nio månader och på grundval av dessa slutsatser kommer kommissionen sedan att föreslå åtgärder.
Vår inställning är definitivt att hålla alla alternativ öppna för att kunna vara effektiva. Vi är tacksamma för Europaparlamentets stöd. 
Talmannen.
   – Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum på torsdag. 
Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är en debatt om kommissionens uttalande om konsekvenser av att ett fartyg innehållande giftig aska förliste nära Turkiet
Wallström,
   . – Herr talman! Enligt den information som vi har i dag hade det fartyg som nyligen sjönk i Turkiet ursprungligen avseglat från Spanien under 2000 lastat med aska från ett kolkraftverk i Spanien. I maj 2000 meddelade de turkiska myndigheterna det spanska miljöministeriet att de hade mottagit 2 200 ton aska som hade exporterats utan tillåtelse. De turkiska myndigheterna klassificerade avfallet som riskavfall på grund av dess krominnehåll. Baselkonventionens sekretariat informerades också.
Enligt de spanska myndigheterna började de omedelbart att utreda fallet. Informationen från hamnen i Avilés visade att fartygets handlingar var förfalskade och dolde att avfallet ursprungligen var destinerat till Algeriet men hade avvisats därifrån eftersom det var vått och därför oanvändbart. Företaget som exporterade lasten angav att man inte hade haft för avsikt att skicka avfallet till Turkiet utan till Algeriet och att fartygets kapten hade handlat utan företagets medgivande.
De spanska myndigheterna vidtog åtgärder mot företaget och krävde att det tog tillbaka avfallet till Spanien för hantering. Företaget överklagade beslutet och administrativa förfaranden pågick fram till slutet av 2002. Under 2003 och 2004 fortsatte diskussionerna om hur askan skulle returneras till Spanien. Under juli 2004 meddelade de turkiska myndigheterna de spanska myndigheterna att de kunde gå vidare med en plan som företaget hade gjort upp och som gick ut på att lasta om askan till ett annat fartyg och skicka tillbaka det till Spanien. Fartyget sjönk dock den 6 september, innan detta kunde göras.
Vi har stränga regler som reglerar avfallstransporter inom och utanför Europeiska unionen. Export av avfall för bortskaffande är förbjudet. Export av farligt avfall för återvinning i OECD-länder, inklusive Turkiet, måste anmälas till den behöriga myndigheten i exportlandet och kräver tillstånd från de berörda myndigheterna.
Om en EU-medlemsstat upptäcker att en transport har gjorts utan anmälan måste den se till att avfallet antingen tas tillbaka inom 30 dagar eller tas om hand på ett miljövänligt sätt. Enligt tillgänglig information var Spanien villigt att ta tillbaka avfallet och uppfylla sina rättsliga förpliktelser. Tyvärr försenades en lösning av juridiska och administrativa problem ända tills det blev för sent. Problemet borde ha förebyggts vid källan. Därför är en av våra prioriteringar att fortsätta arbetet med att förbättra genomförandet av gemenskapslagstiftningen.
Vi håller regelbundna möten med nationella myndigheter för att diskutera problem med genomförandet och möjliga lösningar. En nyckelfråga på området är ökat samarbete mellan hamnmyndigheterna, bland annat för att tackla problemet med fartyg som seglar från hamn till hamn.
Dessutom skulle jag vilja påminna om att tredjeländers roll i fall som detta bestäms av Baselkonventionen om kontroll av gränsöverskridande transporter och om slutligt omhändertagande av riskfall. 
Ayala Sender (PSE ).
   – Herr talman! Tack för ert uttalande, Margot Wallström. Vi har bevittnat ytterligare en olycka till havs, den här gången i Medelhavet, vilket visar den nuvarande svagheten i det gemensamma nätverk vi bygger upp med målet att garantera största möjliga sjösäkerhet.
När och förliste i gemenskapens vatten blev det en tuff lärdom om EU:s akuta behov av lagstiftning och sjöfartskontroll. Resultatet av denna smärtsamma process har varit en rad mycket långtgående lagstiftningsåtgärder. När de införlivas, träder i kraft och tillämpas strikt kommer vi att kunna göra framsteg för att öka sjösäkerheten och förhindra föroreningar till havs inom unionen.
Fallet med ””, som förliste i hamnen Iskenderun i Alexandretta i Turkiet, visar på andra slags behov. För det första behovet av samordning mellan å ena sidan myndigheterna i en EU-medlemsstat som alltid har rättat sig efter internationell rätt och gemenskapens lagstiftning, och å andra sidan myndigheterna i en associerad stat som vill bli medlem av unionen och därför bör göra allt som krävs – vilket den redan gör på andra områden – för att rätta sig efter vad vi kallar gemenskapens regelverk för miljöskydd. För det andra vårt behov av att ta itu med konflikten mellan de två faktorer som aktualiseras genom den här typen av olyckor: dels brådskande praktiska beslut och åtgärder för att hantera de akuta miljökatastrofer som sker, dels den mycket mer tidsödande frågan om rättsliga krav i samband med tvister i kombination med problemen med att identifiera de ytterst ansvariga. Dessa problem beror på de snåriga intresseförhållandena inom sjöfarten, något som parlamentet har fördömt upprepade gånger.
I det här fallet kan vi bekräfta att de spanska myndigheterna från första början följde kraven i Baselkonventionen genom att vidta rättsliga åtgärder mot företaget och tvinga det att lämna tillbaka askan, genom att svara för all nödvändig samordning med de turkiska myndigheterna och genom att ge all den hjälp och det tekniska stöd som krävdes för att askan skulle återföras till Spanien.
Tidsperioderna – framför allt beroende på de turkiska myndigheternas embargo mot fartyget – innebar tyvärr att de turkiska myndigheterna först nyligen, den 7 juli, äntligen fick fritt tillträde till fartyget. Då hävdes till slut embargot och företaget insåg att askan måste returneras och att det bar ansvaret för detta. Tiden var alldeles för knapp och fartyget – som redan var i ett ganska förfärligt skick, vilket bevisas av hur många gånger det tidigare kvarhållits – sjönk till sist under omständigheter som ännu inte har utretts.
Jag måste påpeka att de spanska myndigheterna redan från början ansåg att det var nödvändigt att ge stöd, att en teknisk stöddelegation nu är på väg till Turkiet och att vi med anledning av det här fallet återigen måste utreda om de aktörer som är delaktiga i denna lagstiftnings- och sjöfartshärva har fullgjort sina åtaganden eller inte: företaget, myndigheterna, kaptenen osv.
Hammerstein Mintz (Verts/ALE ).
   – Herr talman! Det vi ser är sannolikt toppen av ett isberg. Det här är inte en tillfällig händelse eller något isolerat fall. Vi talar om det främsta företaget inom byggnadsmaterialsektorn: Lafargue-Asland. Vi talar om dess spanska dotterbolag Dragados, som har bötfällts 18 gånger för att inte ha deklarerat innehållet i sitt avfall. Vi talar om en tidsperiod på fyra år, när tidsgränsen för att returnera avfall bör vara 30 dagar.
Vad har hänt under dessa tre och ett halvt år eller mer? Vad har Europeiska kommissionen gjort? Vi ber kommissionen att föra en nolltoleranspolitik. Men samtidigt som jag talar är jag säker på att dussintals fartyg befinner sig i samma situation.
Vad gör det här företaget för att kunna exportera stora mängder av samma material till Algeriet, bötfällas 18 gånger utan att överlåtas till staten och utan att kommissionen får veta något? Vi anser att Europeiska kommissionen bör träda in genom att införa tydliga straff vid överträdelser. Överträdelseförfaranden bör inledas för att fastställa orsakerna och vilka som bär ansvaret för olyckan. Vi kan inte sitta och invänta vackra ord med anledning av den här olyckan. Vi kan inte acceptera en tvist som fortsätter i all evighet.
Papadimoulis (GUE/NGL ).
   – Herr talman! Kommissionären har berättat en skandalös historia för oss. Under fyra års tid har ett spökskepp med förfalskade handlingar brutit mot varje bestämmelse, varje direktiv och varje internationell konvention, men det finns inget sätt att tillämpa lagstiftningen och lagen. Fartyget avvisas från Algeriet och fortsätter till Turkiet. Turkiet vill inte ha det, men ingen kan driva igenom det som vi alla vill rösta för. Vi står inför en enorm miljökatastrof och ett stort misslyckande från Europeiska kommissionens sida när det gäller att tillämpa vad man med rätta predikar. Det är därför dags att sluta tala och börja agera. På min politiska grupps vägnar och som medlem av utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet uppmanar jag kommissionen att äntligen tillämpa principen om att förorenaren skall betala. Principen skall dock inte bara gälla dem som ägde fartyget, utan även dem som ägde produkten, lasten, och alla andra som var inblandade i den här historien. Om vi skall vara ärliga är den grundläggande politiska slutsatsen att de rika industrierna i norr måste sluta att använda de fattigare länderna i söder som en enda stor olaglig dumpningsplats för giftigt avfall. Vi talar om 2 200 ton avfall innehållande cancerframkallande krom som förorenar Medelhavet. Och vi vet mycket väl att föroreningar sprider sig över gränserna. Fru kommissionär! Det är dags att handla, inte bara att formulera de rätta orden.
Blokland (IND/DEM ).
   – Herr talman! Det är uppenbart att saker och ting gick helt snett för avfallsfartyget i sydvästra Turkiet. Det är också uppenbart att olyckan kunde ha undvikits. Nu har mer än 300 miljoner liter vatten förorenats, och reningen kommer att kräva enorma investeringar. Det är emellertid mycket viktigare att hitta metoder att undvika liknande situationer i framtiden. Framför allt gäller det att genomföra Baselkonventionen och EU:s förordning om avfallstransporter och se till att de tillämpas. Jag har i egenskap av föredragande arbetat hårt med översynen av denna förordning i över ett år. I den nuvarande förordningen föreskrivs klart och tydligt att medlemsstaterna måste ta tillbaka sin last om den avvisas på goda grunder. I november förra året föreslog Europaparlamentet att ett fartyg skulle kunna avvisas på fler grunder. Jag vill ta det här tillfället i akt för att be kommissionen anta kammarens förslag. fraktade farligt avfall, och eftersom det är ytterst ovanligt att ett fartyg hissar segel utan mottagarlandets tillstånd tycks Spanien ha agerat i strid med bestämmelserna. Jag vill därför be kommissionen att vidta ytterligare genomförandeåtgärder och, om nödvändigt, rättsliga åtgärder.
Vanhecke (NI ).
   – Herr talman! I debatten om den miljökatastrof där fartyget är inblandat hoppas jag att ni låter mig framföra några enligt min mening mycket viktiga synpunkter.
För det första har den miljökatastrof som det eventuellt är tal om att göra med giftigt avfall från värmekraftstationer. Kanske är det således dags att sluta att peka ut kärnenergin som den enda syndabocken. I exempelvis mitt land har regeringen åtagit sig att avveckla kärnkraften helt och hållet inom en förutsebar framtid. Det är högst diskutabelt om miljön kommer att vinna på detta efterhand, eftersom det i dag inte finns några verkliga alternativ. Detta illustrerar återigen att det riktigt konkreta och allvarliga problemet med giftigt avfall inte bara är ett resultat av kärnkraften.
För det andra är jag EU-skeptiker. Jag är mycket kritisk till att EU blandar sig i och till att EU griper in alltför mycket i medlemsstaternas politik och kultur men däremot inte i miljöskyddsfrågor, vilka kräver ett så nära samarbete som möjligt. Detta är faktiskt ett av få områden där ett mycket nära samarbete är en absolut nödvändighet, men där framstegen har varit minimala. Ett sådant samarbete kan också legitimeras demokratiskt med allmänhetens samtycke.
För det tredje slår vi återigen fast att vi måste sträva efter bästa möjliga förbindelser med vårt grannland Turkiet. Jag fruktar för framtiden om en blind europeisering i detta grannland skulle skapa intrycket att landet med tiden verkligen kan bli medlem av Europeiska unionen. Turkiet är inte ett europeiskt land, varken geografiskt, kulturellt eller historiskt, och vi måste ha modet att säga det. Det är bara med en sådan uppriktig inställning som vi – nu och i framtiden – kan bibehålla utmärkta och nära vänskapsförbindelser med vår turkiska granne.
Piecyk (PSE ).
   – Herr talman! Jag vill inte dra ut på saken, men det är något märkligt med att ett fartyg hålls kvar någonstans i fyra år, ett fartyg som redan har lagförts 18 gånger för transport av förbjudna material och som är mer än 35 år gammalt.
Effekten av haverihar varit några små framsteg på lagstiftningsområdet under senare år, och om medlemsstaterna var snabbare med att behandla kommissionens förslag skulle vi mycket väl kunna göra framsteg när det gäller miljöföroreningar och straffrätt. Det är inte kommissionen som släpar benen efter sig, utan medlemsstaterna.
Fru kommissionär! Även om en ny kommission nu tillträder och vi inte kan lösa detta ikväll, vill jag be kommissionen att följa upp den här katastrofen genom att utarbeta en ordentlig rapport med en gedigen analys av både miljö- och transportaspekterna. Sedan skulle kommissionen kunna lägga fram lagstiftningsförslag, kanske som en del av -paketet. Då kan vi använda EU-rätten för att täppa till de kryphål
Manolakou (GUE/NGL ).
   – Herr talman! Förlisningen av fartyget , som transporterade giftigt avfall utan mottagare mellan Spanien, Algeriet och Turkiet, och ytterligare en miljökatastrof som kommer att få återverkningar i näringskedjan via fisken, bekräftar vad också vi i Europaparlamentet har sagt i flera år nu: Hanteringen av giftigt avfall och föroreningar av havsmiljön kan inte bara behandlas som brott, eftersom allting fortfarande spelar mindre roll än att trygga och öka vinsterna för storindustrin, som kontrollerar energikällorna och produktionen, och för fartygsägarna som kontrollerar transportmedlen. Efter den här olyckan – som hade kunnat ske när som helst i åratal, med tanke på att fartyget legat förtöjt i Iskenderuns hamn i fyra år – vem vågar nu hävda att 80 procent av olyckorna beror på den mänskliga faktorn, vilket då och då högljutt hävdas i rapporter och expertutlåtanden? Vi har alltid avvisat sådana påståenden som felaktiga, ovetenskapliga och tvivelaktiga, eftersom de är ett försök att dölja
Wallström,
   . – Herr talman, ärade ledamöter! Vi har ett gemensamt intresse av att se till att våra hav är säkra och förebygga sådana här miljökatastrofer.
Jag skulle naturligtvis aldrig motsäga kommissionens uttalande, som troligtvis stöds av alla institutioner, att vi måste lära oss av sådana här olyckor. Vi måste också göra allt för att förhindra att detta fortsätter att bara vara toppen av isberget. Vi vet också att det finns mycket pengar inblandade i förlorade laster. Jag accepterar dock inte att kommissionen skulle ta på sig skulden för allt som har hänt i detta speciella fall. Kommissionen har inte ensam ansvaret för det. Vi har ett ansvar och det tar vi till fullo, men jag upprepar att problemet i detta fall borde ha förebyggts vid källan. Det är inte enbart ett rättsligt problem eller något som har att göra med att det saknas något i lagstiftningen, utan det var en kombination av olagliga handlingar och av rättsliga och administrativa problem som fördröjde en lösning tills det var för sent. Vi måste koncentrera oss på att genomföra miljölagstiftningen fullt ut och därmed undvika liknande problem.
Naturligtvis kommer vi att undersöka om vi kan lära något av detta. Kan vi agera på ett bättre sätt? Kan vi förhindra att detta händer i framtiden? Det framgår också klart av gällande lagstiftning var ansvaret ligger. Det är inte så att detta fall visar på enorma brister i den existerande lagstiftningen utan snarare hur lagstiftningen tolkas, genomförs och upprätthålls i olika medlemsländer. Frågan nämndes om principen om att förorenaren betalar, som är en av de grundläggande principerna i EU-lagstiftningen och EU:s miljöpolitik. Men i detta fall har föroreningen skett utanför EU där kommissionen naturligtvis inte har någon befogenhet att tillämpa EU-lagar. Vi måste hålla oss till korrekta fakta.
Jag hoppas att denna diskussion kommer att visa sig vara fruktbar för framtiden, för det ligger i vårt gemensamma intresse att se till att detta inte händer igen och att vi lär oss en läxa så att vi kan hålla våra hav säkra. Det är mycket viktigt att verkställighetsåtgärder också vidtas för att se till att signalerna når alla inblandade i sådana här fall.
Tack för en god debatt. 
Talmannen.
   – Tack så mycket, fru kommissionär.
Debatten är avslutad.
(1) 

