Utdelning av livsmedel till de sämst ställda (ändring av ”enda förordningen om de gemensamma organisationerna av marknaden”) (debatt)
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande av Czesław Adam Sierkierski för utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling om utdelning av livsmedel till de sämst ställda i gemenskapen - C6-0353/2008 -.
Czesław Adam Siekierski
Fru talman, fru kommissionsledamot! I dag diskuterar vi ett oerhört viktigt ämne - programmet för utdelning av livsmedel till de sämst ställda i gemenskapen. Det är viktigt eftersom det berör miljontals människor som lever i fattigdom och behöver särskilt stöd. Vi stöder Europeiska kommissionens förslag att öka anslaget med två tredjedelar, det vill säga från 305 miljoner euro till nästan 500 miljoner euro per år, och att öka antalet produkter som tillhandahålls inom ramen för programmet.
Programmet kommer naturligtvis inte att lösa problemen med undernäring och fattigdom bland gemenskapens medborgare, men det kommer säkerligen att bidra till att mildra dem. Vi är emot förslaget att omedelbart införa - jag upprepar, omedelbart införa - samfinansiering från de nationella budgetarna, eftersom detta kan begränsa vissa länders möjligheter att delta i programmet eller till och med förhindra dem att göra det. Länder där inkomsten per capita är låg och där det också finns budgetproblem skulle beröras särskilt. Dagens ekonomiska kris ställer också saken på sin spets. Jag tror att rådet kommer att lyckas utarbeta en kompromiss om detta.
Vi stöder förslaget att livsmedel som öronmärks för utdelning inom ramen för programmet ska komma från Europeiska unionen. Så långt möjligt bör färska lokala livsmedel delas ut, och det betyder att vi kommer att stödja inhemska livsmedelsproducenter genom att öka efterfrågan. Vi kan också vara säkra på att de livsmedel som delas ut håller rätt kvalitet.
Programmets rättsliga grund har varit kontroversiell. Som vi vet ifrågasatte rådets juridiska avdelning kommissionens yttrande. Kommissionsledamoten kan räkna med parlamentets stöd i den här frågan. Jag delar kommissionens ståndpunkt om det nödvändiga i tydliga prioriteringar och långsiktig planering. En förlängning av programtiden till tre år kommer att innebära att tillgängliga medel kan användas på ett effektivare sätt.
Genom att anta betänkandet kommer parlamentet att sända ut en positiv signal till våra medborgare. EU ger stöd till de fattigaste länderna i Afrika, vilket vi naturligtvis stöder, men får inte heller glömma sina egna medborgare. EU:s livsmedelsprogram för de fattigaste i Europeiska unionen, såsom programmen ”Frukt i skolan” och ”Mjölk i skolan”, håller på att förändra inställningen till EU och den gemensamma jordbrukspolitiken, som har kritiserats så hårt av en del. Medborgarna bör veta om att de livsmedel de får kommer från EU-program och EU-anslag.
Programmen bekräftar att EU känner ett ansvar för de mest behövande medborgarna. Till den gruppen hör särskilt de hemlösa, familjer i svårigheter, arbetslösa, ensamföräldrar, invandrare, asylsökande och människor i framskriden ålder eller med begränsade resurser. Det är ofta funktionshindrade människor, eller till och med barn.
Man ska komma ihåg att de omvälvningar som har ägt rum i de länder som nyligen gick med i EU har lett till en betydande inkomstmässig skiktning i samhällena. Dessutom ökar inkomstskillnaderna och skillnaderna i levnadsstandard i en del av dessa länder hela tiden. Familjer i småstäder och bybor är särskilt hårt drabbade av fattigdom. Det finns ökande skaror människor som inte har råd med livets nödvändigheter.
Vi har ett slags dödläge i rådet, där alla väntar på parlamentets yttrande, och jag är övertygad om att antagandet av mitt betänkande kommer att förmå Tjeckien, som nu innehar ordförandeskapet, att ta upp diskussionen igen och komma fram till en rationell kompromiss i rådet. Låt oss hoppas att lagstiftningsarbetet kan fullbordas i maj eller juni. Jag vill uppmana de medlemsstater som inte deltar i programmet att gå med. Slutligen vill jag, som språkrör för de miljontals invånare som erhåller stöd genom programmet och de välgörenhetsorganisationer som delar ut livsmedlen och för egen del tacka alla ledamöterna, och inte bara de som stödde mitt betänkande.
Mariann Fischer Boel
ledamot av kommissionen. - (EN) Fru talman! Innan jag går in på innehållet i det här förslaget vill jag tacka föredraganden Czesław Adam Sierkierski och ledamöterna i utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling för deras arbete med det här betänkandet.
Jag ska börja med att sätta in dagens debatt i sitt sammanhang, för det här förslaget handlar inte om paragrafer, politisk makt eller löften: det handlar om människor. Miljontals européer har drabbats av de svåra ekonomiska tiderna och av de snabba prisökningarna på livsmedel sedan 2007. För fler människor än vi kan föreställa oss är bristen på lämplig mat ett dagligt problem: 43 miljoner européer har inte råd med ett mål med kött, kyckling eller fisk varannan dag. Det tycker jag är en anmärkningsvärd siffra.
Programmet för de sämst ställda riktar sig till dem i vårt samhälle som behöver livsmedelsbistånd: människor som oroar sig över om de ska kunna ge sina barn mat i morgon, människor som inte tänker på vad de ska äta till middag på kvällen utan på om de kommer att ha någonting att äta, människor som inte går på några andra restauranger än de som bär namnet Resto du Cœur.
Över 13 miljoner fattiga människor får stöd genom programmet, 19 medlemsstater deltar och systemet ger en stabil avsättning för interventionsprodukter, så det här programmet har verkligen visat sitt värde. Det tillstod parlamentet redan 2006, när det uppmanade rådet och kommissionen att permanenta programmet i framtiden och utöka utdelningen av livsmedel, utan begränsning till interventionsprodukter.
Det gläder mig att Czesław Adam Sierkierski i sitt betänkande stöder kommissionens linje och håller med om att programmet måste hållas kvar inom den gemensamma jordbrukspolitiken. Detta är särskilt viktigt vid en tidpunkt då en del hävdar att det inte finns något samband mellan vår jordbrukspolitik och att ge människor mat.
Hittills har programmet uteslutande finansierats via gemenskapens budget. Nu föreslår vi samfinansiering. Detta är en viktig förändring, men jag anser att det är en grundläggande förbättring av systemet. Samfinansiering kommer att innebära att de totala anslagen till denna åtgärd mer överensstämmer med de verkliga behoven. Den kommer att sporra medlemsstaterna att ta större ansvar för administrationen av programmet, och den är också ett sätt att förstärka sammanhållningen, eftersom sammanhållningsländerna har mindre samfinansiering.
Samtidigt delar jag inställningen att vi inte ska riskera att medlemsstater drar sig ur systemet. Därför föreslog vi en successiv infasning av samfinansieringsgraden för att bibehålla skillnaden mellan sammanhållnings- och icke sammanhållningsländer.
Jag håller med om att vi bör göra mer för att trygga näringsvärdet hos de livsmedel som delas ut. Som föredraganden nämnde kan det innebära att färska produkter, som oftast har producerats lokalt, tas med. Det är dock inte lämpligt att förbjuda utländska produkter eller produkter som kommer från länder utanför Europeiska unionen, som ni föreslår i ert betänkande. Det skulle medföra fler och betungande kontroller. Det skulle kunna ses som en signal om protektionism från EU:s sida, och till och med ifrågasättas av våra WTO-partner. Emellertid kommer den överväldigande delen av de livsmedel som delas ut i realiteten att vara producerade i Europeiska unionen och främst komma från interventionslager, och med största sannolikhet från de upphandlingar som vi nu gör, särskilt i mejerisektorn.
Med tanke på att välgörenhetsorganisationerna är mycket delaktiga i systemet ger vårt förslag möjlighet att ge icke-statliga organisationer ersättning för transportkostnader och administrativa kostnader. Ni föreslår att också lagringskostnader ska omfattas. I grunden tycker jag att det är en god idé, men jag kan inte ställa mig bakom ert förslag att överlåta till medlemsstaterna att fastställa ersättningsnivåerna. Vi måste ha samma tak för alla deltagande länder, inte minst för att se till att programmet förblir ändamålsenligt och behåller inriktningen på att tillhandahålla livsmedel.
Låt mig slutligen understryka att rådet väntar på resultatet av dagens debatt och omröstning för att kunna fortsätta sina diskussioner. Jag hoppas att ministrarna har utnyttjat väntetiden konstruktivt. Ett tydligt budskap bör alltså bli frukten av dagens debatt: glöm inte dem som står i kö till soppköken eller som väntar på nästa matpaket. Vänta inte för länge! Vi måste permanenta detta system för livsmedelsbistånd.
Florencio Luque Aguilar
föredragande för yttrandet från utskottet för regional utveckling. - (ES) Fru talman! Dagens ekonomiska kris i Europa kommer att leda till att antalet människor som befinner sig under fattigdomsgränsen ökar de närmaste åren. De är redan 80 miljoner, med andra ord 16 procent av EU:s befolkning.
Med tanke på denna kris är det oerhört viktigt att vi skapar kontinuitet i tillhandahållandet av livsmedel till de mest behövande. Interventionslagren har hittills varit ett användbart verktyg när det gäller att förse de fattigaste människorna i gemenskapen med livsmedel och samtidigt se till att de priser som de europeiska producenterna får är stabila. Dessa lager håller dock på att ta slut.
Det verkar lämpligt att det nya biståndsprogrammet för de fattigaste också kan ge avsättning för Europeiska gemenskapens produkter. På så sätt kan vi hjälpa jordbrukarna att stanna på landsbygden.
Europeiska kommissionens förslag innebär inte att de livsmedel som ingår i programmet uteslutande ska vara producerade i gemenskapen, eftersom kommissionen anser att detta strider mot Världshandelsorganisationens regler. Jag vill emellertid påminna kommissionen om att Förenta staterna avsätter varken mer eller mindre än 67 procent av sin jordbruksbudget till livsmedelsprogram för de sämst lottade, vilket också har fördelen att ge amerikanska jordbrukare och boskapsuppfödare en hjälpande hand.
Denna andel står i skarp kontrast till de utgifter som föreslås i det nya gemenskapsprogrammet. Dessa skulle bara motsvara 1 procent av budgeten för den gemensamma jordbrukspolitiken.
Agnes Schierhuber
Fru talman, fru kommissionsledamot, mina damer och herrar! Också jag vill framföra mitt uppriktiga tack till Czesław Adam Sierkierski för hans betänkande. Jag skulle vilja drista mig till att säga att han har gjort ett oerhört gott arbete.
I mer än två decennier har Europeiska unionen haft ett program för utdelning av livsmedel till de sämst ställda. 2006 fick till exempel omkring 13 miljoner människor från 15 medlemsstater hjälp via olika biståndsåtgärder. Jag tror - som både kommissionsledamoten och föredraganden redan har sagt - att det här programmet kommer att spela en viktig roll för att upprätthålla och främja solidaritet i vår union, för enligt min åsikt är och förblir EU inte bara en ekonomisk inre marknad, utan först och främst en gemenskap av värden och solidaritet. Också när vi talar om en modern social och miljömedveten marknadsekonomi med de tre pelarna ekonomi, miljö och sociala frågor - som alla är lika viktiga så att alla medlemsstater kan delta i detta program - stöder jag föredragandens åsikt att programmet bör som tidigare finansieras av Europeiska unionen till 100 procent.
Jag vill understryka att även om det är viktigt att vi främst använder produkter som är producerade i gemenskapen bör undantag kunna göras vid behov.
Slutligen vill jag säga att jag personligen tycker att det är självklart att vi ska hjälpa de fattigaste av de fattiga i den omfattning vi kan. Jag hoppas verkligen att en stor majoritet, som kommissionsledamoten sa, i dag kommer att rösta för det här betänkandet, så att vi ger rådet en tydlig signal.
María Isabel Salinas García
Fru talman, fru kommissionsledamot, mina damer och herrar! Först av allt vill jag gratulera föredraganden. Vi har haft en mycket likartad syn på det här programmet. För det andra vill jag gratulera alla inblandade, för i tider av ekonomisk kris är det grundläggande att det finns ett program som detta, med uppenbara positiva sociala effekter.
Trots att vi bara är delaktiga i ett samrådsförfarande måste vi sända ut ett tydligt politiskt budskap från Europaparlamentet i dessa osäkra ekonomiska tider. Vi måste sända ut ett budskap från Bryssel och Strasbourg om att vi inte bara bryr oss om finanssystemets återhämtning utan också är fullt medvetna om att vår socialpolitik måste utvecklas, särskilt för att stödja de människor som mest behöver det, de fattigaste i Europeiska unionen.
Vi håller med kommissionen om att det här programmet för utdelning av livsmedel bör förbli en del av den gemensamma jordbrukspolitiken, av flera skäl: för att det europeiska jordbruket har en tydlig social dimension, för att det här programmet är ett verktyg som fungerar, för att vi behöver det mer än någonsin nu och för att det måste fortleva.
Vi i socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentet är, liksom föredraganden, emot att det här programmet samfinansieras av Europeiska unionen och dess medlemsstater, eftersom det skulle innebära diskriminering mellan stater med utgångspunkt från deras välstånd, vilket kan leda till en situation där programmet inte kan tillämpas i de mest missgynnade länderna.
Det är svårt att förstå varför kommissionen vill spara på gemenskapsmedel från den gemensamma jordbrukspolitikens mest sociala del just när de behövs som mest, i synnerhet när jordbruksbudgeten visar överskott år efter år.
För oss är det grundläggande med full gemenskapsfinansiering. Vi måste se till att det här programmet når ut till alla länder, särskilt till de mest behövande. Programmet har 43 miljoner potentiella mottagare, och för deras skull måste vi göra en kraftansträngning och inte under några omständigheter undvika kostnader. Stränghet är bra, men inte mot de fattigaste.
Det här programmet ska omfatta hela distributionskedjan för livsmedlen, så att vi kan se till att det når medborgare i alla medlemsstater. För att vi ska uppnå det målet har vi i den socialdemokratiska gruppen, som jag är skuggföredragande för, lagt fram ett ändringsförslag om att alla utgifter för distribution, lagring och administration ska åvila gemenskapen.
Vi håller också med föredraganden om att livsmedlen bör vara av hög kvalitet och helst härstamma från gemenskapen. Denna linje överensstämmer med parlamentets ståndpunkt i fråga om andra liknande program som vi har diskuterat i kammaren nyligen, såsom planen för utdelning av frukt i skolorna.
Tack så mycket, det var allt. Vi hoppas att kommissionen tar hänsyn till parlamentets ståndpunkt när den fattar sitt beslut, och framför allt hoppas vi att den förverkligar den här planen i unionen så snart som möjligt.
Willem Schuth
för ALDE-gruppen. - (DE) Fru talman, fru kommissionsledamot, mina damer och herrar! Låt mig börja med att klargöra att för mig handlar inte den kommande omröstningen om Siekierskibetänkandet om utdelning av livsmedel till mindre bemedlade människor, i synnerhet inte i dessa svåra ekonomiska tider. Därför vill jag också slå fast från början att det inte var lätt att hitta en gemensam linje i vår grupp. Således respekterar jag de gruppmedlemmar som fattar det personliga beslutet att avvika från denna och inte stödja vårt tillbakavisande av betänkandet.
Varför kan jag inte stödja det som omröstningen i utskottet resulterade i? Det finns ett antal skäl till detta, och de har verkligen ingenting att göra med att hjälpa mindre bemedlade människor i Europeiska unionen i dessa svåra ekonomiska tider. Tvärtom syftade de ändringsförslag som min kollega Niels Busk la fram för gruppen Alliansen liberaler och demokrater för Europa, som dock tyvärr befanns vara otillåtliga, till att ge det befintliga systemet en framtidsinriktad grund. Det system som hittills har tillämpats är en anakronism från perioder med överproduktion i jordbruket. Lyckligtvis hör dessa nu till historien. Tack vare frikopplingen av direktutbetalningarna har interventionslagren ständigt minskat de senaste åren, och följden är att upp till 85 procent av livsmedlen i dag måste köpas på den fria marknaden.
Detta har emellertid förändrat programmets grundläggande natur och lett till att dess jordbruksdimension har gått förlorad. Eftersom vi nu har att hantera ett socialt program måste vi skapa en lämplig rättslig grund för detta. I det avseendet delar vi rådets juridiska avdelnings inställning att den enda möjliga rättsliga grund som finns i stället för artikel 37 i EG-fördraget om den gemensamma jordbrukspolitiken är artikel 308, för i annat fall skulle detta innebära en klar överträdelse av medlemsstaternas nationella befogenheter. Med tanke på att våra ändringsförslag inte var tillåtna är den enda lösningen att Europeiska kommissionen lägger fram ett nytt förslag. Kommissionen bör också ta till sig principen om samfinansiering, för det är bara på lokal nivå som man på ett nöjaktigt sätt kan bedöma om dessa program är meningsfulla för alla eller inte.
Andrzej Tomasz Zapałowski
Fru talman! Den sociala stratifieringen i Europeiska unionen ökar för närvarande. Vi har miljontals människor som lever i fattigdom och de bli hela tiden fler. Detta sker trots att socialisterna har haft makten i gemenskapen och i många medlemsstater i åratal, och de sägs ju vara emot fattigdom och ojämlikhet. EU skulle i sig vara en allmänt välmående region, var det tänkt. Många människor var naiva nog att tro på detta, men nu är det tid för eftertanke.
Vi måste hjälpa de fattiga och utstötta människor i Europa som inte klarar sig själva. Det finns många sådana i de gamla EU-länderna och många fler i de nya. Vid sidan av den ekonomiska krisens destruktiva konsekvenser märker vi också effekterna av de gamla EU-ländernas tidigare kolonialistiska inställning till företag och banker i de nya medlemsstaterna. Arbetsplatser förstörs fortfarande, som till exempel varvsindustrin i Polen.
Czesław Adam Siekierskis utmärkta betänkande handlar om hur livsmedel ska delas ut till de mest behövande. Jag håller fullständigt med honom om att gemenskapen som helhet bör finansiera stödet till de mindre bemedlade och att livsmedlen uteslutande bör komma från EU-länderna. Stödet bör nå barnhem, center för hemlösa och hungriga barn i skolorna, och det bör främst delas ut av lokala myndigheter, som bäst känner till vad och hur mycket som behövs.
Witold Tomczak
Fru talman, fru kommissionsledamot! Programmet för livsmedelsbistånd är mycket viktigt i dag. Som föredraganden skriver var 43 miljoner människor undernärda bara i EU-25 år 2006 och 79 miljoner hotades av fattigdom, vilket är mer än 20 procent av den totala befolkningen i EU. Programmet har hjälpt en behövande människa av sex. Så problemet är allvarligt, och fattigdomen har förvärrats ytterligare efter de senaste utvidgningarna av EU.
Statistiken visar att programmet bara minskar undernäringen, inte eliminerar den. Det är ett program som behandlar effekterna men inte eliminerar orsakerna. Är det inte en paradox att det är invånarna på landsbygden som hotas av fattigdom och undernäring? De som borde producera livsmedel behöver livsmedelsbistånd, men det är inte deras fel, utan politikens. Det beror på en osund jordbrukspolitik, som gör att små familjejordbruk går i konkurs och att fler människor behöver livsmedelsbistånd.
1997 års hållbara europeiska jordbruksmodell är en propagandamyt. De små familjejordbruken skulle vara ett centralt inslag i modellen, men i verkligheten är det tvärtom. Det är dessa jordbruk som utestängs, trots att de utgör minst 95 procent av jordbruken i Europeiska unionen. Är det inte en paradox att vi ger större delen av jordbrukspengarna till dem som har en dyr produktion? Till stora boskapsuppfödare som skadar miljön, medan de som producerar billigt bara får ett symboliskt stöd? EU:s handelspolitik exponerar oss för plötsliga prishöjningar och konkurrenspolitiken har lett till försäljningsmonopol och överdrivet höga priser. Det är hög tid att denna politik förändras. Det är denna politik som har gjort att maten har blivit dyr och att antalet fattiga och undernärda medborgare i EU ökar.
Jean-Claude Martinez
(FR) Fru talman, fru kommissionsledamot! Lissabonstrategin är en stor framgång på åtminstone ett område: Europeiska unionen har blivit en av världens mest konkurrenskraftiga regioner när det gäller skapande av fattigdom. Således har vi lyckats skapa 80 miljoner fattiga och 43 miljoner svältande européer, en siffra som inkluderar de äldre, som kan dö snabbare och därmed minska de offentliga utgifterna, så att Maastrichtkriterierna bättre kan uppfyllas.
Bara i Frankrike serverar välgörenhetsorganisationen Restos du Cœur 80 miljoner måltider varje år. Sedan 1987 har vi ett program för utdelning av livsmedel med en årsbudget på 300 miljoner euro för att ge de fattiga mat. 300 miljoner euro dividerat med 80, dividerat med 12 blir livsmedel för 25 cent till var och en av de 80 miljonerna fattiga varje månad. Dessa livsmedel togs från interventionslagren, men sedan 1992 års reform, då bergen av smör, floderna av mjölk och de bågnande kylskåpen kritiserades, har dessa lager förbrukats.
Under perioden 2010-2012 kommer vi att köpa mat på marknaden, där det också finns icke-europeiska varor, på grund av WTO och kampen mot protektionism. Det betyder att vi sedan 1962 föder upp våra boskapshjordar på importerade oljeväxter och att vi från och med 2010 också kommer att ge våra fattiga importerad mat. Och allt detta samfinansieras i allmängiltighetens namn.
Fru talman, fru kommissionsledamot, mina damer och herrar! Problemet - det verkliga problemet - är emellertid att det fortfarande finns 80 miljoner fattiga människor efter 22 år med ett livsmedelsprogram.
Albert Deß
(DE) Fru talman, fru kommissionsledamot! Czesław Adam Siekierski har lagt ned en hel del arbete på det här betänkandet, och det vill jag ge honom ett uppriktigt tack för. Jag delar också hans uppfattning att många människor hotas av fattigdom, särskilt nu under den ekonomiska krisen. Det vore brottsligt av EU om människorna här skulle tvingas svälta.
Jag kan dock inte hålla med om att maten skulle ha blivit dyrare. Det kan vara sant i en del länder, men i Tyskland är det verkligen inte så. Priset på mjölk och smör är till exempel lägre än på länge och har nått en nivå där många jordbruks existens hotas. Detta är delvis en följd av felaktiga beslut på EU-nivå.
Jag har en del statistik om matpriser här. 1970 måste en industriarbetare arbeta 243 minuter för att kunna köpa ett kilo fläskkotletter, ett kilo kött, ett kilo mörkt bröd av vete och råg, tio ägg, 250 gram smör, ett kilo potatis och en liter mjölk. 2008 behövde han bara arbeta 82 minuter. Det betyder att det bara krävdes en tredjedel så lång tid för att kunna köpa dessa livsmedel.
I motiveringen står det att 9 miljoner människor riskerar fattigdom enbart i Tyskland. Här behövs det också en korrigering. I Tyskland har alla medborgare, alla människor, rätt till statligt bistånd upp till en miniminivå och därför behöver ingen av dessa 9 miljoner människor gå hungriga.
Därför är det viktigt att de pengar som görs tillgängliga för livsmedelsbistånd här används på platser i Europa där människor verkligen riskerar hungersnöd. Det vore en skam för EU om vi inte åtgärdade detta.
Luis Manuel Capoulas Santos
(PT) Fru talman, fru kommissionsledamot, mina damer och herrar! Den debatt som jag skulle vilja delta i är debatten om att stoppa alla stödåtgärder för de mest behövande, eftersom de har blivit onödiga.
Tyvärr är det inte så i EU och i världen för närvarande. I Europeiska unionen upplever många familjer som har drabbats av arbetslöshet eller social utslagning att deras inkomster inte längre räcker till för deras mest grundläggande behov, och därför är vi skyldiga dem solidaritet.
Det förslag från kommissionen som vi diskuterar förtjänar att stödjas, desto mer eftersom vi nu, som tidigare, måste finna ännu ett sätt att lätt bli av med våra överskott. Men det är inte det som är frågan i dag. Det är till och med motiverat att öka anslagen till det här programmet.
Jag gratulerar också kommissionen till förslaget att det här stödet ska komma från jordbruksbudgeten. Det finns ingen grupp som visar större solidaritet än jordbrukare och ingenstans ägnar man sig mer åt ömsesidigt stöd än i landsbygdssamhällena. Jag är säker på att de europeiska jordbrukarna kommer att vara mycket stolta över att få dela med sig av en del av jordbruksbudgeten till de mest behövande.
Min politiska grupp tillbakavisar därför förslagen från gruppen Alliansen liberaler och demokrater för Europa, som ifrågasätter det här regelverkets rättsliga grund. Kommissionens förslag kan och måste dock förbättras.
Siekierskibetänkandet, liksom det ändringsförslag som socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentet kommer att lägga fram i plenum, är bra och förbättrar förslaget, särskilt när det gäller medtagandet av lagringskostnader och full gemenskapsfinansiering av programmet.
Därför uppmanar jag kammaren att anta detta betänkande och kommissionen att godta parlamentets bidrag.
DanutBudreikait
(LT) Betänkandet om ändring av rådets förordning om utdelning av livsmedel till de sämst ställda i gemenskapen läggs fram av utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling.
Jag vill emellertid betona att stödet till de mest behövande invånarna i gemenskapen får en ny - socialpolitisk - dimension med tanke på dagens finansiella och ekonomiska kris.
EU:s livsmedelsbistånd är mycket viktigt i kristider, eftersom antalet arbetslösa ökar och levnadsstandarden minskar.
Antalet arbetslösa i Litauen var i februari 16 gånger så många som antalet lediga jobb. För närvarande anses omkring 20 procent av invånarna i Litauen leva i fattigdom.
2006 fick 13 miljoner invånare i Europeiska unionen livsmedelsbistånd. Man beräknar att 16 procent, eller 80 miljoner invånare i EU, kommer att leva under fattigdomsgränsen under den närmaste framtiden.
I Siekierskibetänkandet föreslår man att de nu gällande finansieringsförfarandena för programmet för livsmedelsbistånd, där medel bara fördelas från EU:s budget, ska bestå och tillbakavisar Europeiska kommissionens förslag att finansiera programmen via EU:s och medlemsstaternas budgetar.
Kommissionens förslag har verkligen ingenting med de ekonomiska realiteterna att göra.
För många av EU:s fattigare länder, som kämpar med krisens konsekvenser, skulle det vara svårt att bidra till finansieringen av programmet för livsmedelsbistånd för närvarande. Finansiering via EU:s budget skulle däremot vara ett effektivt stöd till fattigare medborgare, som det har varit sedan 1987, och ett bevis på verklig solidaritet.
Giovanni Robusti
(IT) Fru talman, mina damer och herrar! Äntligen inser människor att den nya jordbrukspolitiken har tömt ladorna, och dessutom har alla pengar överförts till direktstöd och vi får ta till budgeten för att mätta de hungrande.
Om vi hade dragit in lite mer från de väl dolda personer som mottar över 300 000 euro om året i direktstöd genom att använda modulering så hade det kanske funnits mer resurser till våra minst bemedlade medborgare i dag. Om vi hade beslutat vad vi skulle avsätta för de fattiga innan produktionen sker skulle vi kanske behöva betala mycket mindre än för att köpa det på marknaden och få en politik till stöd för vissa krismarknader, såsom mjölkmarknaden. Om vi hade kunnat använda de produkter som lämnas att ruttna eftersom deras bäst före-datum närmar sig eller de inte kan säljas på de allmänna marknaderna hade vi kanske kunnat slå två flugor i en smäll.
Jag vill inte ens tänka på att en stor biståndsmarknad håller på att växa fram under skydd av en nobel strävan och att man stoppar händerna i de europeiska skattebetalarnas fickor och drar de stackars satar som hungrar ihjäl vid näsan.
Kathy Sinnott
(EN) Fru talman! Att de hungriga ska få mat är ett grundläggande rättesnöre. I samband med tredjeländer talar vi med rätta om detta, men det är sällan vi tillstår att det finns verklig hungersnöd i Europa. Ändå är det så att en gnagande hunger och allvarlig undernäring, också utan faktisk hunger, är en realitet också i de mest välmående medlemsstaterna.
Hunger mitt i överflödet är och har alltid varit en skandal, och i det här betänkandet försöker vi förbättra systemen för att på ett effektivare sätt kunna bekämpa hungern. Som utfattig mor hade jag anledning att vara tacksam för den mjölk som gratis delades ut till familjer med små barn på 1970-talet i Irland och för den billiga mjölk mina barn fick i skolan på 1980-talet.
Jag vill dock lägga till ett förslag, men inte inom ramen för den gemensamma jordbrukspolitiken. Ett resultat av en del av de politiska åtgärderna inom ramen för den gemensamma fiskepolitiken är att tusentals ton död ätlig fisk dumpas från fiskebåtar utanför våra kuster. Det är dags att sätta stopp för detta slöseri. Vi bör landa dessa” utkast” och ge fisken till dem som behöver högvärdigt protein men inte har råd med det. Det är mycket svårt att finna bättre och mer närande mat. Fru kommissionsledamot! Kan ni tala med kommissionsledamoten med ansvar för fiske om en utvidgning av det här systemet till att omfatta fisk?
Luca Romagnoli
(IT) Fru talman, fru kommissionsledamot, mina damer och herrar! Jag stöder helhjärtat Siekierskibetänkandet om en gemensam organisation av jordbruksmarknaderna och om särskilda bestämmelser när det gäller utdelning av livsmedel till de sämst ställda i gemenskapen. Den här frågan är desto viktigare mot bakgrund av finanskrisen, vars effekter märks i den europeiska ekonomin.
Europaparlamentet har, med tanke på det trängande behovet av att tillfredsställa de sämst ställdas behov av mat, uppmanat kommissionen och rådet att permanenta EU:s program för livsmedelsbistånd. För övrigt hävdade vi här i kammaren i maj förra året, när vi antog en resolution om stigande priser i EU och i utvecklingsländerna, mina damer och herrar, att rätten till tillräcklig och varierad föda som lämpar sig för en sund och aktiv livsstil är en grundläggande rättighet som alla alltid ska garanteras.
Jag anser att programmet för utdelning av livsmedel till de sämst ställda bör fortsätta att vara ett viktigt inslag i den gemensamma jordbrukspolitiken, just eftersom denna fungerar så att priserna stabiliseras och låginkomsttagarna därigenom skyddas mot prisfluktuationer.
Jag håller däremot inte med om de samfinansieringsandelar som föreslås i en del ändringsförslag, eftersom de kan få en del medlemsstater att begränsa sitt deltagande i programmet. Därför tillbakavisar jag de ändringsförslag som syftar till att förändra den rättsliga grunden. Jag vill understryka att det som behövs är full finansiering av programmet för livsmedelsbistånd från Europeiska unionen. Således stöder jag antagandet av förslaget till lagstiftningsresolution.
Struan Stevenson
(EN) Fru talman! Ni har hört en del skilda åsikter om den här frågan i kammaren i förmiddag. Jag gratulerar naturligtvis Czesław Adam Siekierski.
I tider av fördjupad ekonomisk lågkonjunktur när tiotals miljoner människor lever i fattigdom och är hungriga måste vi i parlamentet självfallet hitta sätt att hjälpa dem och ge dem livsmedelsbistånd. Men som kommissionsledamoten framhöll finns det 19 medlemsstater som deltar i det här projektet. Det betyder att åtta medlemsstater inte deltar. Förenade kungariket är en av dem, och skälet är att landet använder sin egen socialpolitik för att hjälpa de fattiga. Förenade kungariket drog sig ur det här systemet för många år sedan.
Det många medlemsstater och kommissionen frågar sig är varför vi använder den gemensamma jordbrukspolitiken för att finansiera socialpolitiken. Detta var helt i sin ordning när vi hade enorma överskott - sjöar av mjölk, berg av smör och kött - och förväntades dela ut denna mat till de fattiga och använda den gemensamma jordbrukspolitikens budget för att finansiera utdelningen. Men nu när det finns mycket lite i interventionslagren - och nu får vi veta att vi till och med måste köpa in livsmedel från länder utanför EU och använda den gemensamma jordbrukspolitikens budget för att lagra och dela ut dem - håller ju detta verkligen på att bli någonting som medlemsstaterna skulle kunna sköta bättre inom ramen för sin socialpolitik.
Man ska vara medveten om att det finns människor som är helt utblottade i en del av de nya medlemsstaterna, som till exempel i Rumänien, och många av dessa människor är för övrigt jordbrukare som huvudsakligen odlar för den egna familjens behov. De är de fattigaste människorna. Ändå tar vi potentiellt ifrån dem pengar - pengar från den gemensamma jordbrukspolitikens budget som skulle kunna hjälpa dem - för att dela ut detta livsmedelsbistånd, vars främsta mottagare faktiskt är de gamla medlemsstaterna, som Frankrike, Italien och Spanien. Så det har inte rått lika villkor för utdelningen av det här stödet, och i framtiden tycker jag att vi ska vara mycket försiktiga med hur vi går vidare.
Jean-Paul Denanot
(FR) Fru talman! Jag anser verkligen att frågan om utdelning av livsmedel till de mest behövande tas upp vid rätt tidpunkt, och jag tycker faktiskt att kommissionens förslag löser problemet.
Frågan om samfinansiering ligger mig varmt om hjärtat, och jag anser att det snarare är avregleringen, som har styrt den gemensamma jordbrukspolitiken de senaste åren, som bör ifrågasättas. Hungerkravaller och plötsliga prisförändringar på livsmedel påminner oss ständigt om gränserna för jordbruksmarknadens avreglering. Sådan avreglering har alltid varit negativ för utsatta befolkningsgrupper, producenter och områden.
Därför vill jag att jordbrukspolitiken ska återfå sina rättigheter, ska återta kontrollen både på europeisk och internationell nivå, och att det strategiska området jordbruk och livsmedel inte ska underkastas strikta marknadskrafter, vare sig från kvantitativ eller kvalitativ synpunkt.
Detta är självfallet en brådskande fråga, och Siekierskibetänkandet svarar glädjande nog upp mot denna brådska. Jag hoppas emellertid att det i samband med de diskussioner som har börjat föras om den gemensamma jordbrukspolitikens framtid kommer att framhållas att huvudsyftet är att ha ett strukturerat tillvägagångssätt för att bekämpa den hunger och fattigdom som finns i hela EU och världen. Landsbygdsområdena kan tillfredsställa vår efterfrågan på livsmedel med tillräckliga mängder produkter av hög kvalitet. De måste ges finansiella och mänskliga resurser för att ta detta stora ansvar.
Leopold Józef Rutowicz
(PL) Fru talman! Kostnader för mat och boende svarar för över 90 procent av många människors personliga budgetar. Att hålla livsmedelspriserna så låga som möjligt är mycket viktigt från social och humanitär synpunkt. 2006 fanns det 79 miljoner fattiga och undernärda människor i Europeiska unionen. Till följd av krisen och det ökade antalet invånare har nu problemet vuxit betydligt, och antalet människor som behöver direkt stöd 2009 kommer definitivt att överstiga 25 miljoner.
Biståndet är ett viktigt inslag i den gemensamma jordbrukspolitiken eftersom det frigör interventionslager samtidigt som efterfrågan på livsmedel hålls uppe. Jag är för finansiering av livsmedelsbistånd - särskilt med EU-medel, men kompletterat av vissa länder efter förmåga - att man fastställer tydliga principer för biståndet, ökar anslagen med minst 200 miljoner euro 2009, utvidgar förteckningen över livsmedelsprodukter och fastställer principer för livsmedelsinköp. Biståndet har stor politisk betydelse eftersom det bekräftar att EU agerar med sammanhållning till fromma för sina medborgare. Jag gratulerar Czesław Adam Siekierski till ett utmärkt betänkande.
Christa Klaß
(DE) Fru talman, kommissionsledamot Fischer Boel, mina damer och herrar! I 22 år har programmet för utdelning av livsmedel till de sämst ställda i gemenskapen bidragit till att förverkliga oerhört viktiga mål för den gemensamma jordbrukspolitiken. Det handlar å ena sidan om att stabilisera marknaderna genom att minska interventionslagren, samtidigt som vi å andra sidan understöder de fattigaste befolkningsgrupperna i gemenskapen med livsmedel. Bara under 2006 var 13 miljoner människor från 15 medlemsstater mottagare av stödåtgärder inom ramen för det här programmet - värdefull hjälp som bör finnas kvar.
Nu finns det dock en motiverad oro över kommissionens förslag, som avviker från de gamla principerna och innebär att inte bara livsmedel från interventionslagren ska användas i programmet, utan också livsmedel som köps på den fria marknaden. Här handlar det definitivt om socialpolitik och inte om jordbrukspolitik, fru kommissionsledamot. Argumentet att det bara är genom kompletteringsinköp av livsmedel som livsmedelsbiståndet kan ge en balanserad diet tycker jag faller utanför vårt uppdrag.
Föredraganden Czesław Adam Siekierski föreslår nu att samfinansieringen tas bort. Detta understryker dock bara än en gång det sociopolitiska ansvaret, som gör att jag förespråkar samfinansiering. Europeiska unionen måste självfallet inrikta sig på att skapa välstånd för människor. Det får inte finnas hunger och nöd: det är någonting som alla talare tydligt har betonat än en gång i förmiddags. Vi måste emellertid se till att ansvarsfördelningen är tydlig. Det är inte så att jordbrukspolitiken vill vara till hinder för stöd och hjälp till de fattiga. Med en rättvis och korrekt uppdelning av uppgifterna och biståndet finns det dock också goda utsikter till samordning och optimering.
Den europeiska jordbrukspolitiken står för närvarande inför stora utmaningar och kommer att göra det också i framtiden. Förändringar av innehållet måste alltid ses i ett övergripande sammanhang. Därför vill jag be kommissionen och rådet att fatta lämpliga beslut och samordna sig i fråga om socialpolitiken och jordbrukspolitiken.
Rosa Miguélez Ramos
(ES) Fru talman! För det första vill jag gratulera Czesław Adam Siekierski till ett betänkande som jag tycker är utmärkt och som har fått ett brett stöd i utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling.
Som vi alla vet har gemenskapens interventionslager använts för att ge livsmedelsbistånd till de mest behövande i mer än 20 år. Problemet är att lagren har minskat betydligt genom fler reformer av den gemensamma jordbrukspolitiken, herr Stevenson.
Jag vill också framhålla här att om vi drar in eller försöker att dra in det här programmet sänder vi ut en mycket negativ signal i dessa mycket besvärliga tider när många européer inte har tillräckligt med mat. I det avseendet står det klart att vi måste rikta blickarna mot den öppna marknaden när lagren tar slut, och som jag redan har sagt håller de gradvis på att minska.
Jag vill betona någonting som jag betraktar som ett mycket positivt inslag i betänkandet, nämligen att när vi vänder oss till marknaden ska det finnas ett krav på att produkterna har producerats i EU, har lokalt ursprung och är färska. Jag tycker också att det är lämpligt att systemet förblir EU-finansierat till 100 procent. Jag anser inte att stödet kan och bör vara beroende av enskilda medlemsstaters förmåga i tider som dessa, om vi inte vill detaljgranska denna förmåga. Det framstår också som en god idé att förlänga programmet med tre år.
Slutligen vill jag påpeka att Europeiska kommissionen fortfarande har tid på sig att använda interventionslagren där så är nödvändigt eller möjligt, och att det finns fler jordbrukssektorer än en som skulle uppskatta det. Jag tänker särskilt på mjölkbönderna i min region, Galicien. En sådan insats skulle hjälpa till att lösa den svåra situation de har och samtidigt bidra till att ge de mest behövande mat.
Ewa Tomaszewska
(PL) Fru talman! Omkring 80 miljoner människor i Europeiska unionen lever i fattigdom, och det motsvarar 16 procent av invånarna i EU. Den ekonomiska krisen hotar att göra den gruppen större. I Warszawa ser jag varje dag människor som står i kö för att få en skål soppa. Därför är det så viktigt att bibehålla kontinuiteten i gemenskapens program för utdelning av livsmedel till de sämst ställda. Direkta leveranser av produkter borgar för en varierad kost.
Kommissionens förslag innehåller dock villkoret samfinansiering, som kan leda till att de fattigaste medlemsstaterna drar sig ur programmet. Detta skulle inte vara förenligt med skälet till att programmet infördes, och i synnerhet inte med strävan att minska de ekonomiska och sociala skillnaderna mellan regioner, och det skulle strida mot solidaritetsprincipen. Jag hoppas att ändringsförslagen 17, 18 och 19 kommer att åtgärda denna brist. Jag vädjar till kommissionen att utarbeta ett program som åtgärdar de strukturella orsakerna till fattigdom och inte bara dess effekter, och att den bevakar hur stor del av biståndet som når de fattiga och hur mycket mellanhänderna behåller. Jag gratulerar föredraganden.
Filip Kaczmarek
(PL) Fru talman, fru kommissionsledamot! Utdelning av livsmedel till de sämst ställda är en mycket viktig del av EU:s verksamhet. Därför tackar jag kommissionen för det här förslaget om detta, och jag tackar Czesław Adam Siekierski för det betänkande som vi diskuterar i dag.
Medlemsstaterna har gjort enorma framsteg när det gäller att förbättra invånarnas livskvalitet. Fattigdomen är dock fortfarande ett av de allvarligaste problemen i Europa i dag. Det uppskattas att 43 miljoner EU-medborgare riskerar undernäring - det är en chockerande siffra. Utdelningsprogrammet hjälper många av dessa européer. Jag vet att alla inte tycker om programmet. Jag förstår att man kan hysa tvivel av rättslig, ekonomisk och politisk natur, man jag skulle vilja veta vilka alternativ till programmet som finns, i synnerhet med tanke på att programmet för utdelning av livsmedel också har en positiv inverkan på jordbruksmarknaden, som har stabiliserats tack vare det.
EU är en global ledare när det gäller att ge stöd till de fattigaste människorna i världen. Det är svårt att föreställa sig att gemenskapen samtidigt skulle sluta hjälpa de egna medborgare som har allvarliga problem, och därför hoppas jag att rådet kommer fram till en överenskommelse om detta.
Csaba Sándor Tabajdi
(HU) Jag vill gratulera Europeiska kommissionen och föredraganden Czesław Adam Siekierski till detta utmärkta initiativ, en bekräftelse på Europeiska unionens och kommissionens sociala medvetenhet.
Det finns två saker som jag vill be Europeiska kommissionen om. Den första har med samfinansieringen att göra: jag instämmer i det som står i betänkandet, men vill att Mariann Fischer Boel begrundar det faktum att hon ber fattigare medlemsstater, de som har stramare budgetar och det största behovet av livsmedel, om samfinansiering.
Mitt andra önskemål är att transportkostnaderna inte sätts till 4,5 procent utan i stället på grundval av subsidiaritetsprincipen fastställs av medlemsstaterna, eftersom transporterna ibland kan klaras till lägre kostnader.
Slutligen bör EU:s logotyp fortsatt tryckas på produktetiketterna, eftersom produkterna tillhandahålls av EU. Till sist, eftersom jag inte tror att jag kommer att delta i fler debatter, vill jag tacka Mariann Fischer Boel för fem års oförtröttligt arbete. Hon har gjort sig ett namn i det europeiska jordbrukets historia.
Maria Petre
(RO) Mina ledamotskolleger från Rumänien och jag stöder de förslag som vår föredragande har lagt fram och kommer att rösta för dem.
Familjer från småstäder och på landsbygden har drabbats hårdast av fattigdom. Under dagens kris är det fullständigt motiverat att utvidga livsmedelsprogrammet och finansiera det via gemenskapens budget.
Vi vet alla att de åtgärder som antogs 2008 och budgetanslagen har varit otillräckliga. De jordbrukspolitiska och sociopolitiska beståndsdelarna kan rättfärdiga att programmet förblir en del av den gemensamma jordbrukspolitiken.
I nya medlemsstater som Rumänien måste administrationen av programmet självklart förbättras. Kostnaderna för lagring av produkterna och administration måste hanteras på ett effektivt sätt så att de inte överstiger 20-25 procent av marknadspriset.
Slutligen vill jag tacka Czesław Adam Siekierski och gratulera honom till de förslag han har lagt fram.
Francesco Ferrari
(IT) Fru talman, mina damer och herrar! Först och främst är det här förslaget - från både föredraganden och kommissionen - en viktig överenskommelse om att tillhandahålla finansiering i syfte att mildra konsekvenserna av snabbt stigande livsmedelspriser i gemenskapen, som försätter allt fler människor i svårigheter och gör det dyrare att ge livsmedelsbistånd.
Detta nya system, som jag stöder, kommer att göra programmet mer ändamålsenligt och uppdaterat både jordbrukspolitiskt och från social synpunkt. Vidare håller jag med om att initiativet bör hållas kvar inom ramen för den gemensamma jordbrukspolitiken, som kommissionen har föreslagit.
Som vi vet ger den gemensamma jordbrukspolitiken för närvarande livsmedelsbistånd till befolkningsgrupper som lever under desperata omständigheter. Den åtgärd som vi kommer att genomföra har också alltid haft en bred uppslutning, i så hög grad att det 2006 var 13 miljoner människor och 15 länder, rent av 19 länder 2008, så från den synpunkten sett ...
(Talmannen avbröt talaren.)
Zbigniew Krzysztof Kuźmiuk
(PL) Herr talman! I den här debatten vill jag framhålla tre saker. För det första vill jag påminna er om att ett av den gemensamma jordbrukspolitikens främsta mål är att se till att invånarna i Europeiska unionen har tillgång till livsmedel till rimliga priser, vilket för dem som har låga inkomster eller inga inkomster alls betyder gratis mat.
För det andra lämnar EU-invånarnas inkomster, särskilt i de nya medlemsstaterna, mycket i övrigt att önska. I alla de nya länderna är antalet invånare med inkomster som ligger 40 procent under genomsnittet i EU hela 50 procent, så nästan hälften av människorna i de här länderna har så låga inkomster. De här uppgifterna härstammar från tiden före krisen. Som en följd av krisen kommer situationen bara att förvärras de närmaste åren.
Därför vill jag att programmet för utdelning av gratis livsmedel till de sämst ställda, som EU kommer att anslå nästan 500 miljoner euro till 2009 - varav omkring 100 miljoner euro till mitt land, Polen - ska fortsätta. Jag hoppas att det tjeckiska ordförandeskapet uppnår samförstånd om programmets slutgiltiga utformning i rådet ...
(Talmannen avbröt talaren.)
Ljudmila Novak
(SL) Medan vi har varit upptagna med att försöka utrota hungern i Afrika och i fattiga länder på annat håll har hungern och fattigdomen slagit till här hemma, på vår egen bakgård.
Så har det varit i mitt eget land, Slovenien, också. Där ökar behovet av solidarisk hjälp tyvärr, trots att levnadsstandarden är hög. Enligt vad media rapporterar har de humanitära organisationernas livsmedelslager nästan tömts.
Med tanke på att större delen av EU:s medlemsstater fortfarande har ett överflöd av mat skulle det verkligen vara omänskligt att låta våra medborgare svälta, eller till och med dö av hunger. Överlevnad måste definitivt prioriteras högre än andra investeringar, som kan vänta tills det blir bättre tider.
Om medlemsstaterna inte kan hitta nya pengar till livsmedel vore det förmodligen lämpligast att de släpper till sina nödförråd. Jag stöder det här programmet, men samtidigt vill jag vädja till oss alla och medborgarna att bry sig om att människor omkring oss lever i nöd.
Donato Tommaso Veraldi
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Jag vill tacka Czesław Adam Siekierski för hans betänkande om utdelning av livsmedel till de sämst ställda. Detta är ett värdefullt verktyg för reglering av marknaden som därför måste finnas kvar inom ramen för den gemensamma jordbrukspolitiken.
Trots att den genomsnittliga levnadsstandarden i Europeiska unionen hör till de högsta i världen kan en del medborgare inte köpa tillräckligt med mat. 43 miljoner människor i EU beräknas riskera livsmedelsfattigdom, en siffra som har stigit kontinuerligt de senaste åren.
De prisstegringar på en lång rad produkter som har ägt rum under en tid gör det dyrare att tillhandahålla livsmedelsbistånd, och därför är det stöd EU-programmet ger ännu viktigare.
Mariann Fischer Boel
ledamot av kommissionen. - (EN) Herr talman! Jag vill tacka er alla för era synpunkter. Jag märker att inställningen till förslaget till fromma för de mest behövande överlag är mycket positiv.
Herr talman! Får jag bara ta upp några av de synpunkter som har framförts här i dag? För det första tror jag att vi måste hålla i minnet att fattigdomen inte begränsar sig till vissa områden eller regioner i medlemsstaterna. Tyvärr är den någonting som alla medlemsstater måste ta itu med. Det stämmer att problemets omfattning och de tillgängliga medlen för att åtgärda det inte är identiska i hela Europeiska gemenskapen. Budgetallokeringen till medlemsstaterna och de differentierade samfinansieringsgraderna mellan sammanhållnings- och icke-sammanhållningsländer tar förstås redan hänsyn till respektive lands finansiella kapacitet. Det betyder att det i slutändan blir mer pengar tillgängliga för de så kallade nya medlemsstaterna än i dag.
När det gäller budgeten vill jag bara påminna er om att vi faktiskt har ökat anslaget till programmet för de sämst ställda med två tredjedelar - upp till 0,5 miljarder euro - och jag tror att detta, jämte den nyss införda samfinansieringen, kommer att lindra en del av problemen. Jag tycker också att vi ska komma ihåg att det här är ett frivilligt system. Medlemsstater som har fungerande sociala system behöver verkligen inte använda det här systemet. Vi försöker inte ersätta socialpolitiska åtgärder som medlemsstaterna redan har genomfört och som i viss utsträckning också administreras av icke-statliga organisationer. Vår avsikt är att komplettera dem genom att tillhandahålla livsmedel, vilket jag fortfarande anser vara det centrala i jordbrukspolitiken.
Jag tycker att de förändringar som vi har föreslagit är steg i rätt riktning. Jag anser att bestämmelserna är rimliga och välavvägda. När programmet förhoppningsvis har antagits också av parlamentet kommer det att klara framtidens utmaningar. Det kommer att bli svårt att gå emot det här programmet i ett läge där arbetslösheten ökar dramatiskt i hela Europa och antalet människor som riskerar fattigdom därmed ökar kraftigt. Så jag ser fram emot omröstningen i detta oerhört ansvarstagande parlament.
Czesław Adam Siekierski
Jag ska svara på en del av de frågor som har ställts. För det första sa jag att jag är emot samfinansiering, men jag betonade också att vi nu befinner oss i en period av ekonomisk kris, då antalet fattiga och arbetslösa stiger. Vi kommer att utvärdera programmet 2011 eller 2012, och då får vi fundera på om vi ska fortsätta med samfinansieringen. Låt oss ta tid på oss och inte göra detta under krisen.
För det andra håller jag med kommissionsledamoten om att det är svårt att begränsa sig till att dela ut livsmedel som har producerats i EU eftersom detta ger högre kostnader och mer omfattande administration av programmet. Låt oss för det tredje följa USA:s exempel. Där har stora belopp avsatts till stöd för jordbruket genom finansiering av gratis elektroniska förmånskort. För det fjärde uppmanar jag de länder som inte deltar i programmet att gå med. Programmet är öppet. För det femte begränsar inte medelstilldelningen till detta program jordbrukarnas tillgång till den gemensamma jordbrukspolitiken, för vi har besparingar inom ramen för den.
Slutligen vill jag gå tillbaka till källorna. Som vi vet formulerades målen för den gemensamma jordbrukspolitiken under Romfördragen. Det talas om behovet av att garantera samhället tillgång till livsmedel till överkomliga priser och att garantera jordbrukarna tillräckliga inkomster. Vi kan säga att dessa i första hand är uppgifter för produktionen, som definierar de produktionsvolymer som behövs. I andra hand är de sociala uppgifter eftersom vi talar om lämpliga priser - så att konsumenterna har råd med livsmedelsprodukter - och således fastställs vissa sociala mål i Romfördraget. Och i tredje hand finns det också ekonomiska mål, som har att göra med att se till att jordbrukarna har tillräckliga inkomster.
När vi talar om priser som är överkomliga för de fattiga, ofta arbetslösa, konsumenterna bör livsmedel finnas att tillgå till betydligt lägre priser eller helt enkelt gratis, självfallet inom ramen för särskilda program och på särskilda villkor. Sammanfattningsvis ska det sägas att den gemensamma jordbrukspolitiken också innehåller vissa inslag av socialpolitik.
Talmannen
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 12.00.
Skriftliga förklaringar (artikel 142)
Mieczysław Edmund Janowski  
Czesław Adam Siekierski tar i sitt betänkande om utdelning av livsmedel till de sämst ställda upp frågor som omfattas av rådets förordningar om finansiering av den gemensamma jordbrukspolitiken och särskilda bestämmelser i dessa. Vi har här en situation som visar att det också finns stora områden med fattigdom och nöd i Europeiska unionen. De drabbade är oftast människor som bor i byar och småstäder, och många av dem är barn. Enligt officiell statistik lever omkring 80 miljoner européer under fattigdomsgränsen. Man kan befara att dagens kris och den stigande arbetslösheten kommer att öka denna alarmerande siffra.
Att anslaget till programmet för livsmedelsbistånd till de fattigaste invånarna i EU kommer att öka från 305 till 500 miljoner euro är ett positivt tecken i sig. Jag anser dock att vi måste förändra systemen i medlemsstaterna för att eliminera denna skamliga situation eller åtminstone begränsa den betydligt. Huvudorsaken till denna nöd är arbetslöshet och överdrivet höga livsmedelspriser (vi kan bara jämföra den betalning som jordbrukarna får för sina produkter med priserna i affärerna). Vårt sociala omsorgssystem är också långt ifrån perfekt.
Slutligen vill jag understryka mycket kraftigt att det är viktigt att de livsmedel som används i biståndsprogrammet håller god kvalitet, helst är färska och kommer från lokala jordbruk.
