Vuosittaisen istuntokauden avaaminen
Puhemies.
Julistan Euroopan parlamentin istuntokauden 2003-2004 avatuksi.
(Istunto avattiin klo 9.05.)

Valdivielso de Cué (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, olen yksi Euroopan parlamentin useista baskijäsenistä. Puolustan lisäksi aktiivisesti kaikkia ihmisoikeuksia, etenkin kaikkein perustavanlaatuisinta oikeutta, nimittäin oikeutta elämään.
Kuten jotkut parlamentin jäsenet tietävät, Espanjan kansallisten poliisivoimien poliisi Domingo Durán kuoli viime perjantaina 51-vuotiaana. Kahdeksan vuotta sitten hän joutui ETA:n attentaatin kohteeksi vartioidessaan Bilbaossa henkilökorttiasioita käsittelevää virastoa, ja sen jälkeen kaikki hänen neljä raajaansa ovat olleet toimintakyvyttömiä.
Arvoisa puhemies Cox, teidän olisi minusta Euroopan parlamentin puhemiehenä syytä ilmoittaa, että parlamentti tuomitsee kaikenlaisen väkivallan. Kehotan teitä tuomitsemaan erityisesti poliittisiin syihin perustuvat terroriteot ja välittämään parlamentin surunvalittelut tämän terrorismin uhrin perheelle.
Osoittaakseni yhteisvastuullisuutta Espanjan kansalle ja erityisesti baskeille pyydän lisäksi kaikkia tänään paikalla olevia parlamentin jäseniä viettämään minuutin hiljaisuuden vapauden, poliittisen rinnakkaiselon ja oikeusvaltion periaatteiden puolustamiseksi.

Puhemies.
Kiitos, että otitte tänä aamuna esiin tämän erittäin vakavan asian. Välitän parlamentin surunvalittelut edesmenneen perheelle ja työtovereille ja ilmoitan parlamentin tuomitsevan tämän teon.
Salafranca Sánchez-Neyra (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, Guantanamo Bayn tukikohtaa koskevaan huomautukseenne viitaten haluaisimme ilmoittaa parlamentille, että Kristillisen vapausliikkeen aktivistiryhmä on joutunut piiritetyksi sekä häirinnän ja hyökkäyksen kohteeksi Santiago de Cubassa. Oletan teidän tietävän, että tämän liikkeen johtaja on Oswaldo Payá, vuoden 2002 Saharov-palkinnon voittaja. Oswaldo Payá on antanut julkilausuman, jossa hän on selvittänyt tapahtumia yksityiskohtaisesti ja pyytänyt kaikkia hallituksia ja toimielimiä harjoittamaan painostusta, jotta voidaan varmistaa, että nämä kyseiseen liikkeeseen kuuluvat rauhantahtoiset aktivistit selviävät tilanteesta vahingoittumattomana.
Arvoisa puhemies, kehotan teitä näin ollen ryhtymään toimiin kyseisten henkilöiden hyväksi.

Puhemies.
Teemme niin.

Puhemies.
Esityslistalla on seuraavana yhteiskeskustelu komission toimintastrategiasta vuodeksi 2004 / vuoden 2004 talousarviomenettelyn suuntaviivoista:
komission julkilausuma - Euroopan komission toimintastrategia vuodeksi 2004;
Jan Mulderin laatima budjettivaliokunnan mietintö (A5-0039/2003) vuoden 2004 talousarviomenettelyn suuntaviivoista (2003/2001 (BUD)) Pääluokka III - Komissio;
Neena Gillin laatima budjettivaliokunnan mietintö (A5-0041/2003) vuoden 2004 talousarviomenettelyn suuntaviivoista pääluokkia II, IV, V, VI, VII, VIII A ja VIII B varten sekä alustavasta ennakkoarviosta Euroopan parlamentin tuloista ja menoista (Pääluokka I) (2003/2002(BUD)): Pääluokka I - Euroopan parlamentti; Pääluokka II - Neuvosto; Pääluokka IV - Tuomioistuin; Pääluokka V - Tilintarkastustuomioistuin; Pääluokka VI - Talous- ja sosiaalikomitea; Pääluokka VII - Alueiden komitea; Pääluokka VIII A - Euroopan oikeusasiamies; Pääluokka VIII B - Euroopan tietosuojavaltuutettu.

Prodi
Arvoisa puhemies, arvoisat parlamentin jäsenet, keskustelu unionin tilanteesta on yhteisen työohjelmamme tärkeimpiä kohtia. Se tarjoaa meille tilaisuuden pohtia sekä viime vuoden aikana tapahtunutta edistystä että suunnitelmia tulevan vuoden varalle. Tänä vuonna keskustelu käydään erityisen kriittisenä ajankohtana sekä kansainvälisten ja unionin sisäisten asioiden kannalta. Keskustelu osuu tällä kertaa sekä kansainvälisen politiikan että unionin sisäisen kehityksen kannalta erityisen arkaluonteiseen ajankohtaan. Irakin kriisi, EU:n laajentuminen ja tulevaisuuden valmistelukunta antavat meille niin paljon ajattelemisen aihetta, että minun tuskin tarvitsee niistä muistuttaa. Haluan vain korostaa, että tämänpäiväinen keskustelu velvoittaa meidät kaikki punnitsemaan Euroopan yhdentymiseen liittyviä vaihtoehtoja ja haasteita ja pohtimaan, mitä Irakin kriisistä voidaan oppia nyt kun unionille ollaan laatimassa uutta perustuslakia.
Käsittelen tänään aluksi unionin tulevaa laajentumista. Viime joulukuussa saatettiin päätökseen liittymisneuvottelut kymmenen maan kanssa. Näitä kymmentä maata ei enää kutsutakaan "ehdokasmaiksi" vaan "unioniin liittyviksi maiksi". Neuvottelut Bulgarian ja Romanian kanssa jatkuvat. Tavoitteena on, että ne voisivat liittyä unioniin pian muiden jälkeen. Valmistelutyötä Turkin kanssa jatketaan niin ikään tarvittavien erityisjärjestelyjen mukaisesti. Haluan tässä teidän kaikkien kuullen kiittää komission yksiköitä ja komissaari Günter Verheugenia uutterasta paneutumisesta laajentumisen valmisteluun.
Unionin valmistautuminen laajentumiseen ei kuitenkaan loppunut Kööpenhaminassa viime joulukuussa tehtyyn päätökseen. Kroatian äskettäin jättämä jäsenyyshakemus osoittaa, että jälleen uusi alue Euroopassa odottaa liittymistä unioniin. Tarkoitan tällä Länsi-Balkanin maita. Haluan korostaa, että tällä laajalla kierroksella alkava Euroopan yhdentyminen voidaan katsoa päättyneeksi vasta kun myös Balkanin maista on tullut unionin jäseniä. Tämä mahdollisuus on taattava kaikille Balkanin maille, samalla kuitenkin korostaen, että niihin sovelletaan samoja tiukkoja kriteerejä kuin tällä ensimmäisellä laajentumiskierroksella. Vuosien epävarmuuden jälkeen demokraattinen keskustelu pääsee sekä unionin nykyisissä että uusissa jäsenvaltioissa vakaalle pohjalle, kun ei tarvitse enää tukeutua pelkkiin olettamuksiin ja odotuksiin. Maltan kansanäänestyksen selvästi positiivinen tulos on jatkoa ajatellen hyvä merkki ja kannustaa entistä uutterampaan työhön.
Niin merkittävä asia kuin uusien jäsenvaltioiden liittyminen unioniin onkin, se on silti vain yksi vaihe unionin historiassa. Se ei saa jättää varjoonsa sitä tosiseikkaa, että meillä on paljon muutakin tehtävää. Tärkein tehtävämme on taloudellisen yhdentymisen loppuun saattaminen. EU:n nykyiset 15 jäsenvaltiota voivat tehdä ja niiden on tehtävä paljon enemmän työtä kasvun ja työllisyyden edistämiseksi ja eroavaisuuksien vähentämiseksi. Päähuomio on kuitenkin kiinnitettävä unionin tuleviin jäsenvaltioihin, niihin jotka liittyvät EU:hun ensi vuonna tai vähän myöhemmin. Meidän on otettava yhteiseksi tavoitteeksemme vakaan kasvun, tiiviimmän koheesion ja tehokkaamman ympäristönsuojelun edistäminen ja eroavaisuuksien vähentäminen ja viime kädessä euron käyttöönotto kaikissa jäsenvaltioissa. Nämä ovat unionin taloudellisen yhdentymisen keskeiset kohdat.
Tämä on tehtävistämme tärkein, mutta vähintään yhtä tärkeää on syventää unionissa käytävää poliittista keskustelua. On tullut aika keskustella perusteellisesti ja mahdollisimman avoimesti ja vilpittömästi siitä, millaisen Euroopan haluamme yhdessä rakentaa. Siihen meidät velvoittaa jo yhdentymisen onnistuminen. Irakin kriisin ja kansainvälisen tilanteen vuoksi keskustelun aloittamista ei voida enää lykätä. Mahdollisen sodan puhkeaminen Irakissa koskettaa eurooppalaisia, koska koko unionin historia perustuu sovinnontekoon ja rauhaan. Se koskettaa eurooppalaisia erityisesti siksi, että Yhdistyneiden Kansakuntien turvallisuusneuvostoon kokoontuu näinä päivinä sattuman oikusta neljä unionin jäsenvaltiota ja yksi ehdokasmaa.
Tässä tilanteessa on kaksi kiusausta, joiden pauloihin meidän on varottava lankeamasta. Ensimmäinen kiusaus on tehdä Euroopasta Yhdysvaltojen vastustaja. Tämä kriisi, jota käsitellään julkisuuden jatkuvassa valokeilassa, perustuu jyrkkiin mielipide-eroihin siitä, millä tavoin kriisi olisi ratkaistava. Mielipide-erot ovat niin merkittäviä siksi, että ne merkitsevät eroa sodan ja rauhan välillä. Ne eivät kuitenkaan vaikuta perimmäisiin poliittisiin tavoitteisiimme eivätkä horjuta liittolaisuutemme perusteita. Ne eivät aseta kyseenalaisiksi transatlanttisia suhteita, yhteistä historiaamme ja laajoja siteitä välillämme. Toinen kiusaus, joka meidän on torjuttava, on keskittyminen unionin sisäisiin näkemyseroihin. Viime viikkoina tällaisia selkeitä eroja on tullut esiin sekä viidentoista nykyisen jäsenvaltion että tulevien jäsenvaltioiden kesken. Helmikuun 17. päivänä kokoontuneessa ylimääräisessä Eurooppa-neuvoston kokouksessa kuitenkin korostettiin, että olemme kaikki yhtä mieltä monista keskeisistä kohdista. Olemme kaikki yhtä mieltä siitä, että järjestyksen säilyttäminen on edelleen Yhdistyneiden Kansakuntien ydintehtävä. Tuemme kaikki turvallisuusneuvostoa ja sen työtä. Olemme kaikki sitä mieltä, että sota ei ole väistämätön, mutta vaadimme, että Irakin on täytettävä velvollisuutensa.
Toisaalta meidän on tältä pohjalta kohdattava avoimesti heikkoutemme. Velvollisuutemme pyrkiä yhteisen kannan muodostamiseen ei perustu ainoastaan poliittiseen velvoitteeseen. Maastrichtin sopimus velvoittaa jäsenvaltiot osoittamaan keskinäistä lojaaliutta ja solidaarisuutta. Erityisesti turvallisuusneuvostoon kuuluvien jäsenvaltioiden on pyrittävä koordinoimaan toimiaan ja pidettävä samalla muut ajan tasalla, kun taas pysyvien jäsenten on puolustettava unionin kantaa ja etuja.
Nämä järjestelyt ovat osoittautuneet selkeästi puutteellisiksi. Onko meidän siis annettava periksi ja todettava vain, että tavoite yhteisistä toimista jää saavuttamatta? Ei missään nimessä. Jos unionilta puuttuvat tehokkaat menettelyt ja välineet, jotka helpottaisivat yhteisten näkemysten hiomista, yhteisen ulkopolitiikan muotoilu ei onnistu, tai ainakin se viivästyy. Meidän on noustava haasteen tasolle mielikuvituksemme ja päättäväisyytemme avulla. Luovuttaminen ei tule kyseeseen. Kysymykset, joihin meidän on löydettävä ratkaisu, ovat sekä vaikeita että olennaisia. Miten muuten voisi ollakaan, kun otetaan huomioon se, mitä edellä totesin? Millaisen Euroopan haluamme? Millaiseen tavoitteeseen olemme pyrkimässä? Minua ei tyydytä ajatus pelkistä "supermarkkinoista", laajoista yhtenäismarkkinoista. Haluamme luoda poliittisesti yhtenäisen alueen, jonka avulla voimme tuoda esiin ja puolustaa omia periaatteitamme ja arvojamme maailmanlaajuisesti. Meidän on pidemmän päälle päästävä eroon siitä "eurooppalaisesta skitsofreniasta", jonka näkökulmasta unionin ja yhdentymisen tehtävänä on taata vauraus ja kehitys, kun taas amerikkalaiset huolehtivat turvallisuudesta.
Yleinen eurooppalainen mielipide, jollainen on vähitellen muodostumassa, on varsin selkeä. Komission säännöllisesti suorittamat eurobarometrikyselyt osoittavat, että kansalaiset odottavat unionin huolehtivan erityisesti turvallisuudesta, sekä sisäisestä että ulkoisesta. Lujittaakseen yhteisön toimia puolustuksen alalla komission jäsenet hyväksyvätkin tänään tiedonannon, jonka tarkoituksena on vahvistaa eurooppalaista puolustusteollisuutta. Kansalaisten mielipiteet sodasta ja rauhasta eivät tunne rajoja, siitä olemme saaneet ennen näkemättömän selkeät todisteet Euroopan kaupunkien toreilla ja kaduilla kokoontuneiden mielenosoituskulkueiden muodossa. Ne puhuvat selkeämpää kieltä kuin mitkään mielipidekyselyt. Ne ovat merkki Euroopan kansojen lähentymisestä, joka avaa tietä toimielinten ja menettelyjen uudistamiselle. Nämä yhteiset mielipiteet ja spontaani tuen osoittaminen yhteisille arvoille vain korostavat syvällisen ja avoimen poliittisen keskustelun tarvetta. Ei ollutkaan pelkkä sattuma, että ensimmäisessä valmistelukunnalle esittämässään tiedonannossa viime toukokuun 22. päivänä komissio esitti Euroopan tulevaisuutta varten suunnitelmaa, jossa korostettiin, että unionin on "hoidettava vastuunsa maailmanlaajuisena vaikuttajana". Yksi Irakin kriisin harvoista hyvistä puolista on se, että se pakottaa meidät keskustelemaan rehellisesti yhteisistä toimistamme ja toimintatavoistamme. Emme saa pelätä avointa keskustelua. Vain näkemyksiä vaihtamalla voimme löytää ratkaisuja.
Siirryn nyt käsittelemään tulevaisuuden valmistelukuntaa. Olen aina ollut sitä mieltä, että tehtävämme on viedä eteenpäin rinta rinnan sekä laajentumista että toimielinuudistusta. Nykyiset toimielimet ja menettelyt on luotu kuuden, keskenään hyvin samanlaisen valtion yhteenliittymää varten, eivätkä ne vastaa paljon laajemman ja monipuolisemman unionin tarpeisiin. Siksi minusta on hyvä asia, että ehdokasmaat ovat alusta pitäen olleet täysivaltaisesti edustettuina valmistelukunnassa ja että ne ovat osallistuneet aktiivisesti sen työhön. Haluaisin todellakin korostaa, että valmistelukunnan työn myönteisimpiä piirteitä onkin juuri se tapa, jolla edustajat kokoontuvat ja työskentelevät erilaisissa sekakokoonpanoissa. Se tekee erottelun nykyisten ja tulevien jäsenvaltioiden välillä periaatteessa mahdottomaksi.
Tässä tilaisuudessa ei ole tarkoitus tarkastella valmistelukunnan työn edistymistä, mutta haluan silti todeta, että laaja yksimielisyys mm. tulevan perustuslakitekstin luonteesta, säädösten ja menettelyjen järkeistämisestä, perusoikeuskirjan sisällyttämisestä perustuslakiin ja unionin oikeushenkilöydestä antavat aihetta suhtautua työn tuloksiin optimistisesti. Toistan, että tarkoitukseni ei ole käsitellä yksityiskohtia. On kuitenkin yksi seikka, jota pidän sekä vallitsevan kansainvälisen kriisin että unionin maailmanlaajuisen vaikuttajan roolin kannalta olennaisena. Tarkoitan tällä enemmistöpäätösten nykyistä laajempaa käyttöä. Yksimielisyyden vaatimus johtaa unionin päätöksentekomenettelyjen halvautumiseen, kuten olemme viime aikoina nähneet. Tämä pitää paikkansa jo nykyään, ja vaikutus vain kasvaa kun unioni laajentuu suunnitelmiemme mukaisesti. Myös tämän ongelman ratkaisemiseksi tarvitaan avointa poliittista keskustelua siitä, millainen uusi, laajentunut unioni tulee olemaan. Vain yhdessä laaditun ja hyväksytyn yhteisen suunnitelman pohjalta voimme hyväksyä enemmistöpäätökset, jotka ovat kaikkien demokraattisten toimielinten perussääntö. Vain jos olemme vakuuttuneita siitä, että yhteisen toiminnan perimmäisistä kysymyksistä vallitsee yksimielisyys, voimme jäädä vähemmistöön silloin kun se on tarpeen tai välttämätöntä, ja tuntea siitä huolimatta, että mielipiteemme on otettu päätöksenteossa huomioon.
Hyvät parlamentin jäsenet, tänään käsiteltävässä toimintastrategiassa määritellään unionin poliittiset näkymät ja resurssit vuodelle 2004. Se aloittaa menettelyn, jonka tuloksena hyväksytään tulevan vuoden talousarvio ja lainsäädäntöohjelma. Koko tämän menettelyn ajan komissio, parlamentti ja neuvosto käyvät perusteellista ja tiivistä vuoropuhelua, jonka tarkoituksena on kartoittaa perustavanluonteiset poliittiset vaihtoehdot. Haluan korostaa, että parlamentin valiokunnissa tehtävä työ on menettelyn etenemisen kannalta erityisen tärkeää. Aivan uutena piirteenä ensi vuoden toimintastrategiaan sisältyy monivuotinen ohjelmasuunnitelma kaudelle 2004-2006, joka Eurooppa-neuvoston tulisi hyväksyä.
Luotan siihen, että toimielinten yhteistyön tuloksena syntyy tavoitteidemme tasolla oleva työohjelma. Vuodeksi 2004 vahvistettujen poliittisten painopistealueiden perusteella nämä tavoitteet ovat erittäin korkealla. Ensi vuonna keskitämme voimavaramme laajentumiseen, kasvuun sekä sisäiseen ja ulkoiseen turvallisuuteen.
Menemättä sen tarkemmin toimintastrategian yksityiskohtiin haluan mainita suhteet unionin nykyisiin ja tuleviin naapurimaihin. Tarkoitan tällä unionia ympäröiviä maita Venäjästä Marokkoon. Haluamme tiivistää yhteistyötä näiden ystävällismielisten maiden kanssa ja aloittaa siten menettelyn, joka aikanaan voi johtaa tilanteeseen, jossa meillä on yhteistä "kaikki muu paitsi toimielimet". Yhteismarkkinat, yhteisten periaatteiden ja arvojen pohjalta käytävä uusi poliittinen vuoropuhelu ja yhteisiin politiikkoihin perustuvien mahdollisuuksien täysimääräinen hyödyntäminen ovat unionin uuden strategian peruspilareita. Niitä käsitellään lähemmin tiedonannossa, jonka otsikkona on Wider Europe. Nykyistä laajemman vakauden ja hyvinvoinnin alueen myötä Eurooppa voi kohdata turvallisin mielin kansainvälisen politiikan toisinaan varsin arvaamattomat käänteet ja hyödyntää globalisoitumisen tuomia mahdollisuuksia täysimääräisesti.
Kuten kaikki unionin lähivuosien suunnitelmat, tämä naapurimaita koskeva keskipitkän ja pitkän aikavälin strategia edellyttää unionin poliittisten tavoitteiden selkiyttämistä ja sen taloudellisten vaikutusten määrittelyä. Uusien rahoitusnäkymien laatimiseen liittyvä keskipitkän aikavälin poliittinen ohjelma on tältä osin keskeisessä asemassa. Sen lisäksi, että rahoitusnäkymien tulee heijastaa valmistelukunnan ja hallitustenvälisen konferenssin työn tuloksena syntyvän perustuslain määräyksiä, niiden avulla on luotava perusta laajentuneelle unionille ja kolmen suuren poliittisen tavoitteen - rauhan, vapauden ja solidaarisuuden - toteuttamiselle. Tätä varten komissio esittää tämän vuoden loppuun mennessä tai viimeistään vuoden 2004 alussa laajentuneen unionin politiikkaa koskevan suunnitelman, jossa esitetään ehdotus sen toteuttamiseen tarvittavista taloudellisista resursseista. Tämän jälkeen laaditaan tarvittavat säädösehdotukset niin, että ne ovat valmiit hyväksyttäväksi ensi vuoden puolivälin tienoilla.
Laajentumisneuvottelut on saatettu päätökseen. Nyt on määriteltävä laajentuneen unionin poliittinen työohjelma. Tätä varten meidän on määriteltävä, mitä unionin tasolla voidaan tehdä kansalaisvapauksien edistämiseksi ja suojaamiseksi, miten unioni voi täydentää jäsenvaltioiden lainsäädäntöä sellaisilla keskeisillä aloilla kuin kansanterveys ja turvallisuus tai vapauteen ja oikeuteen perustuva alue, millaisten unionin politiikkojen avulla voidaan parhaiten edistää kestävän vaurauden luomista Euroopassa, millaisia tavoitteita unionin tulisi asettaa alueellisen ja sosiaalisen koheesion edistämiseksi laajentuneessa unionissa, jossa esiintyy suuria taloudellisia eroavuuksia verrattuna 15 jäsenvaltion unioniin, millaisia muutoksia tutkimuspolitiikan ja rakennerahastojen alalla on toteutettava näiden tavoitteiden saavuttamiseksi, olisiko koheesiomäärärahat säilytettävä ennallaan vai olisiko niitä lisättävä vai supistettava, jotta voitaisiin edistää taloudellisten eroavuuksien vähentämistä unionin jäsenvaltioiden välillä ja niiden sisällä, ja lopuksi, millaisten politiikkojen avulla voitaisiin parhaiten edistää eurooppalaisen yhteiskuntamallin omaksumista unionin naapurimaissa.
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, unioni on jatkuvassa muutostilassa, kuten olemme tänään havainneet. Sen on otettava oppia tämän päivän kokemuksista, jotta se voisi vahvistua ja tuoda identiteettinsä ja roolinsa maailmassa esiin määrätietoisemmin. Meneillään olevan kriisin tulisi kannustaa meitä nopeuttamaan jo aloitettua uudistusprosessia, joka olisi tarpeen myös ilman laajentumista, mutta joka laajentumisen ja vallitsevan kansainvälisen tilanteen vuoksi on entistä tärkeämpi ja kiireellisempi. Meillä on nyt tilaisuus muokata Euroopan yhtenäisyys uuteen uskoon: sitä vaativat kansalaiset ja sitä edellyttää maailmantilanne. Valmistelukunnan työ voi muodostua käännekohdaksi unionin historiassa: meidän on yhteisvoimin varmistettava, että työ kantaa hedelmää. Yhteisvoimin se onnistuu. Yhteisvoimin pystymme luomaan ja on myös meidän velvollisuutemme luoda toimielinjärjestelmän ohella poliittinen ja taloudellinen perusta, jolta uusi vaihe voi alkaa.
Huomispäivän unionin luonne ja rooli Euroopassa ja maailmassa, se millaisen unionin jätämme tuleville sukupolville, riippuu suurelta osin siitä, miten toteutamme yhteisen työmme tämän ja ensi vuoden kuluessa.
Elles (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, aivan ensiksi totean, että PPE-DE-ryhmä suhtautuu myönteisesti asiakirjoihin, jotka komissio on toimittanut meille tänä aamuna. Tämä on historiallinen ja ainutlaatuinen tilanne. Meillä on nyt ensimmäisen kerran mahdollisuus keskustella samaan aikaan talousarviomenettelyn suuntaviivoista ja poliittisista asiakirjoista. Nyt voimme siis miettiä, miten alamme sovittaa painopisteitä käytettävissä oleviin resursseihin. On vahinko, ettei neuvosto ole paikalla, koska sekin olisi voinut osallistua tähän keskusteluun.
Käsittelen aluksi laajaa asiakirjaa, jonka komissio on hyväksynyt tänä aamuna. Siinä hahmotellaan unionin vuoden 2006 jälkeistä taloutta ja kysytään aivan perustellusti, millaisen suunnitelman haluamme ajateltaessa esimerkiksi unionin toimivaltuuksia, unionin maantieteellisen laajentumisen rajoja ja koko joukkoa asioita, jotka saavat meidät tarkastelemaan talousarviota oikeasta näkökulmasta. Käsittelen ensin varsinaista asiasisältöä.
Pitää paikkansa, että meillä pitäisi olla paljon ideoita ja että komission nimittämien työryhmien olisi käsiteltävä rauhaa ja vaurautta sekä kestävään kehitykseen liittyviä kysymyksiä. Ulkoasioiden työryhmän työ ei kuitenkaan kata sitä ulkoista ulottuvuutta, joka unionilla pitäisi olla. Kuten komission puheenjohtaja totesi tämänhetkisestä tilanteesta, meidän pitäisi pohtia olennaisia kysymyksiä, esimerkiksi sitä, millainen transatlanttinen kumppanuus on viiden vuoden kuluttua.
Olemme pyytäneet kertomusta, mutta sitä ei ole laadittu. Me todellakin sisällytimme tämän vuoden - vuoden 2003 - talousarvioon vaatimuksen asiakirjan laatimisesta. Kun joku kysyy, millaiset ulkopolitiikan strategiset painopistealueet unionilla pitäisi olla vuonna 2007, vallitsee haudanvakava hiljaisuus.
Seuraavaksi menettelyyn liittyvä seikka: meidän pitäisi olla hieman varovaisia sen suhteen, että komissio - vaikka se odottaakin kiinnostuneena seuraavia rahoitusnäkymiä - voisi viedä meidät teoriassa vuoteen 2013, mikä kattaa paitsi seuraavan myös sitä seuraavan komission toimikauden. Vuosi 2013 tuntuu vuonna 2003 melko kaukaiselta keskustenaiheelta.
Tässä yhteydessä haluaisin esittää komission puheenjohtajalle yhden erityiskysymyksen. Tämän mielenkiintoisen asiakirjan viimeisessä lauseessa todetaan, että seuraavien rahoitusnäkymien kesto voitaisiin yhdenmukaistaa komission ja Euroopan parlamentin viisivuotisen toimikauden keston kanssa. Tarkoittaako tämä, että rahoitusnäkymät ulottuisivat vuoden 2013 sijasta vuoteen 2010? PPE-DE-ryhmä kannattaa viideksi vuodeksi laadittavia rahoitusnäkymiä. Haluaisin hieman selvennystä tähän asiaan.
Arvoisa puheenjohtaja, komissiosta puheen ollen, mainitsitte valmistelukunnan. Kun ajattelemme vuoden 2006 jälkeistä unionia, jonka väkiluku on vähintään 500 miljoonaa, miten unionia voidaan pitää toiminnassa, jos komission jäseniä on vielä vähemmän kuin nykyään? Parlamentissa näyttää vallitsevan tällä hetkellä sellainen käsitys, että unionissa pitäisi olla 10-12 komission jäsentä. En ymmärrä, miten ainoastaan 10-12 jäsenen komissio voi toimia, kun useimpien jäsenvaltioiden hallituksissa on vähintään 30-35 ministeriä. Puhumme nyt unionista, joka on paljon suurempi järjestelmä, joten miksi komissiossa ei voisi olla 30-35 jäsentä?
Minusta tällainen ratkaisu olisi aivan luonnollinen tulevassa unionissa.
Toiseksi, vuoden 2004 talousarvion kolme painopistealuetta on esitetty hyvin vuotuista toimintastrategiaa koskevassa asiakirjassa. Mitä tulee kestävään kehitykseen, ympäristönäkökohdat on järkevää ottaa mukaan entistä tiiviimmin. PPE-DE-ryhmä suhtautuu lisäksi myönteisesti asiakirjaan, jossa käsitellään naapurivaltioihin luomiemme suhteiden parantamista turvallisuutta ja vakautta ajatellen. Pidämme laajentumisprosessia erityisen tärkeänä, ja meistä on tärkeää varmistaa, että voimme täyttää velvoitteemme ja että uudet jäsenvaltiot integroidaan täydellisesti unioniin 1. toukokuuta 2004 jälkeen.
Olemme samaa mieltä myös siitä, että näiden valiokuntien ja sen jälkeen talousarviomenettelyssä käsiteltävien toimintastrategioiden käsittelymenettely on erittäin tärkeä, jotta voimme varmistaa, että ne on laadittu asianmukaisesti.
Esittämämme kysymykset koskevat henkilöstön huomattavaa lisäämistä 780 viralla ja erityisesti sitä, tarvitaanko käännös- ja tulkkausosastoilla niin paljon virkamiehiä.
Käsittelen vielä ryhmäni painopistealueita talousarviomenettelyssä. Pysymme uskollisena niille kolmelle meille tärkeälle erityistekijälle, joita olemme painottaneet muutamassa edellisessä talousarviossa. Ensimmäinen niistä on toimielinuudistuksen toteuttaminen, josta komissio aloitti työnsä. Haluaisimme varmistaa, että kyseinen uudistus toteutetaan toimikautemme loppuun mennessä. Siihen liittyy asioita, jotka vieläkin vaivaavat meitä. Eilen mainittiin irtisanotun tilinpitäjän vireillä olevaa asiaa koskeva asiakirja, jota lainattiin osittain lehdistössä. Haluaisimme nähdä tämän asiakirjan. Se ei ole niin salainen - useimmilla parlamentin jäsenillä, myös minulla, on siitä kopio. Mistä tällainen pelko johtuu? Miksi jo puoliksi tunnettu asiakirja halutaan pitää salassa? Haluaisimme nähdä tämän asiakirjan mahdollisimman pian.
Toiseksi esillä on kysymys luvun A-30 tuista - ne ovat parlamentille erityinen mutta erittäin arkaluonteinen asia. Haluaisimme tietää tarkasti, mitä komissio aikoo ehdottaa näiden tietyille toimielimille myönnettävien tukien kohdalla. Parlamentissa on erilaisia näkemyksiä siitä, mistä pitäisi tehdä vertaileva arviointi ja mistä ei, ja tarvitsemme yhteisen lähestymistavan asiaan.
Viimeinen huomautukseni koskee pääsihteeriltä saamaani kirjettä, jossa käsitellään parlamentin toimien seurantaa. Siitä käy ilmi, että vähintään 25-30:tä prosenttia parlamentin pyytämistä kertomuksista ei laadita koskaan. COS-asiakirjoja koskevista parlamentin päätöslauselmista todetaan, että esitimme viime vuonna 490 pyyntöä, joista komissio jätti täyttämättä 104. Haluaisimme kuulla selvityksen siitä, miksi komissio ei tee, mitä parlamentti pyytää. Meistä todellakin tuntuu, että jos komissio ei halua täyttää parlamentin pyyntöjä, asiaa pitäisi jotenkin käsitellä talousarviomenettelyssä.
Lopuksi totean, että tämä on ratkaiseva vaihe talousarviomenettelyssä. Komissio on laatinut keskusteltavaksi joitakin hyödyllisiä suuntaviivoja vuoden 2004 jälkeiselle jaksolle. Toivon, että parlamentti pystyy menettelyn lopuksi tekemään oikeat päätelmät kansalaistemme hyväksi.
Swoboda (PSE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission puheenjohtaja, meille on esitelty tänään hyvin teknokraattisesti laadittu asiakirja, ja olemme kuulleet komission puheenjohtajan Prodin erittäin poliittisen puheen. En kiellä, etteikö poliittinen puhe olisi enemmän minun makuuni. Haluan yrittää niiden yhdistämistä.
Arvoisa puheenjohtaja Prodi, olette todellakin oikeassa todetessanne, että olosuhteet eivät ole missään nimessä suotuisat eivätkä ne liene suotuisat myöskään vuonna 2004. Irakin sodan uhka on synnyttänyt sekä Euroopan unionissa että ehdokasvaltioissa uusia rajalinjoja. Ellei mullistavaa muutosta tapahdu, ulko- ja turvallisuuspolitiikkamme on nyt sirpaleina, eikä talouskaan - varsinkaan työllisyystilanne - ole kehittynyt niin myönteisesti kuin odotimme. Tämä tarkoittaa, että meidän on suhtauduttava asioihin hieman aiempaa kriittisemmin.
Haluan käsitellä ensin laajentumisen tavoitteita. Pitää paikkansa, että meidän on varmistettava laajentumisen onnistuminen. Kaikille niille, jotka - ehkäpä viime kuukausien tapahtumien vuoksi - kannattavat tällä hetkellä laajentumisen lykkäämistä, haluaisin esittää vastaväitteen ja todeta, että se jakaisi ja heikentäisi Eurooppaa entisestään. Myönnän kuitenkin, että monet meistä ovat pettyneitä siihen, miten vähän monet naapurimme - ja epäilemättä myös jotkin jäsenvaltiomme - osoittavat tunneperäistä ja henkistä sitoumusta Eurooppa-hankkeeseen. Olette oikeassa todetessanne, että Euroopan unioni ei ole mikään supermarketti, mutta se ei ole myöskään mikään pankki, josta vain haetaan rahaa hankkeisiin. Se ei ole myöskään mikään keinotekoinen rakennelma, joka on olemassa vain sitä varten, että sillä voidaan perustella epämiellyttäviä mutta välttämättömiä uudistustoimia.
Arvoisa puhemies, kukaan meistä ei ole luultavasti onnistunut tuomaan esiin tavoitteitamme ja EU:n varsinaista olemassaolon tarkoitusta rauhanprojektina - eikä vain Irakin kysymyksessä. Puhemies mainitsi Kansainvälisen rikostuomioistuimen. Emme ole saaneet uusia jäsenvaltioita vakuuttuneiksi siitäkään, että Kansainvälinen rikostuomioistuin sekä myös Yhdistyneet Kansakunnat ovat meille valtavan tärkeitä ja kallisarvoisia monikansallisia toimielimiä. Teimme siinä virheen; me epäonnistuimme siinä. Ehkäpä nyt kostautuu se, että meillä on ollut joskus liian legalistinen ja suppea käsitys yhteisön säännöstöstä.
Komissio ehdottaa nyt ystävyyspiirin luomista laajentuneen EU:n ympärille, mutta arvoisa puheenjohtaja Prodi, emme ole viime vuosina onnistuneet saamaan tarpeeksi ystäviä edes ehdokasvaltioiden hallituksista. Meidän on lisäksi myönnettävä, että yhdysvaltalaiset ovat onnistuneet joskus paremmin vieraannuttamaan ainakin tiettyjen valtioiden hallitukset unionista ennen kyseisten valtioiden liittymistä unioniin; he ovat tehneet sen käyttämällä lobbaajien varoja, osittain uskonnollisten vähemmistöjen rahoittamien instituutioiden ja säätiöiden tiheää verkostoa ja tarvittaessa myös painostamalla ja uhkaamalla.
Komission tehtävänä on myös pohtia, miten voimme estää tällaista tapahtumasta ja miten voimme levittää Eurooppa-ajatusta kansalaisten keskuuteen ennen kaikkea kulttuurin ja yhteiskunnan tasolla Euroopan unionin yhteisen äänen lisäksi.
Käsittelen seuraavaksi sekä Euroopan että sitä ympäröivien alueiden vakautta.
Tässäkin asiassa meidän on mielestäni on tarkasteltava yksittäisiä alueita hieman aiempaa laajemmin ja syvällisemmin ja luotava asianmukaisia suhteita. Niitä koskevat tavoitteemme ovat liian epämääräisiä ja umpimähkäisiä, sillä Venäjää on käsiteltävä eri tavalla kuin Välimeren maita ja Välimeren maita taas eri tavalla kuin Balkanin maita, jotka ovat muuten olleet potentiaalisia ehdokasvaltioita jo Zagrebin huippukokouksesta lähtien, vaikka nyt käsiteltävässä asiakirjassa todetaan, että niiden on vielä saavutettava ehdokasvaltion asema.
Meidän on kuitenkin myönnettävä, että näitä valtioita koskeva viisumipolitiikkamme on surkeaa - minä muuten käyn usein näissä maissa. Erittäin rajoittava, jäykkä ja byrokraattinen viisumipolitiikkamme käännyttää takaisin liikemiehet, tutkijat, toimittajat, opiskelijat - juuri ne, jotka voisivat edistää ystävystymistä näiden valtioiden kanssa. Se suututtaa näitä ihmisiä ja ennen kaikkea näiden valtioiden tärkeimpiä oppositiojohtajia. Meidän on tietenkin harjoitettava rajoittavaa viisumipolitiikkaa, mutta nimenomaan näihin yhteiskuntaryhmiin sitä voitaisiin soveltaa joustavasti.
Nyt siirryn käsittelemään kolmatta tavoitetta - kestävää kasvua. Myönnän, että se on erittäin epämääräinen käsite, mutta se merkitsee minulle jo monia asioita. Ihmettelen vain, onko kasvupolitiikkamme todellakin johdonmukaista. Investoimme liian vähän paitsi tutkimukseen ja kehitykseen myös infrastruktuuriin. Ajatellaanpa esimerkiksi julkista liikennettä, joka voisi olla samalla hyväksi ympäristölle. Koulutuslaitoksia pitäisi tehostaa aiempaa aktiivisemmin, mutta ne olisi pidettävä silti tavallisen kansan ulottuvilla.
Moitimme usein ihmisiä - omia kansalaisiamme - siitä, että he eivät ole valmiita ja tarpeeksi rohkeita ottamaan riskejä. Jos omien valtioidemme sosiaaliset turvaverkot kuitenkin harvenevat koko ajan ja pettävät yhä useammin, ei ole mikään ihme, että ihmiset usein pelkäävät - niin riskien ottamista kuin kaikkea muutakin.
Myös yleishyödyllisten palvelujen jatkuva heikkeneminen saa usein jotkut valitettavasti sokeasti vastustamaan maailmanlaajuistumista tai ainakin suhtautumaan epäilevästi yhteismarkkinoihin. Euroopan unioni ja ennen kaikkea komissio eivät ole vieläkään toteuttaneet johdonmukaista politiikkaa yleishyödyllisten palvelujen alalla. Tässäkin yhteydessä haluaisin korostaa sitä mitä sanoitte. Euroopan unioni ei todellakaan ole mikään supermarketti. Meidän pitäisi pystyä aivan hyvin yhdistämään kestävää kehitystä koskevat tavoitteet sosiaalisen markkinatalouspolitiikan kanssa.
Ryhmäni ei pidä vaatimusta yksityisyyden, joustavuuden, liikkuvuuden ja - uutta ilmausta käyttääkseni - työllistettävyyden lisäämisestä vanhanaikaisena ajatuksena. Voimme katsoa onnistuneemme, kun ihmisille voidaan tarjota kaikkialla Euroopassa riittävä sosiaalinen turvaverkko. Ryhmäni on vahvasti sitä mieltä, että tämän verkon on katettava myös maahanmuuttajat - jo pelkästään epäoikeudenmukaisen kilpailun estämiseksi.
Meidän on siksi vahvistettava sitoumuksemme eurooppalaiseen kapitalismin malliin, joka on pitkällä aikavälillä tehokkaampi, sosiaalisempi ja inhimillisempi.
Lopuksi toistan vielä, että minä ja ryhmäni suhtaudumme erittäin myönteisesti tähän asiakirjaan. Arvoisa puheenjohtaja Prodi, kuten totesitte puheessanne, tarvitsemme mielestäni nykyistä vakuuttavampaa politiikkaa sekä strategioita, jotka vaikuttavat sekä omien valtioidemme että naapurivaltioidemme kansalaisten ajattelutapaan.
Arvoisa komission puheenjohtaja, tehkää jotakin varmistaaksenne, että Eurooppa-hankkeen luonne käy selvästi ilmi komission asiakirjoista - kyseessä ei siis ole teknokraattinen eikä hallinnollinen vaan poliittinen hanke.
Clegg (ELDR).
Arvoisa puhemies, aikana, jona EU:n hallitukset, Euroopan komission jäsenet ja muut tahot ovat arvostelleet kovasti Keski- ja Itä-Euroopan ehdokasvaltioita niiden esittämistä Irakin kriisiä koskevista näkemyksistä, ELDR-ryhmän mielestä on erittäin myönteistä, että Euroopan komissio toteaa julkilausumassaan, että laajentumisen on pysyttävä ja että se myös pysyy keskeisenä painopistealueena. Meidän mielestämme on järjetöntä, että ehdokasvaltioita on arvosteltu niin paljon; niitä on moitittu alentavaan sävyyn, vaikka Euroopan unionissa syntyneet erimielisyydet meneillään olevasta kriisistä ovat lähes pelkästään nykyisten jäsenvaltioiden aikaansaannosta.
On tietenkin totta, että Euroopan unioni ei ole mikään supermarketti, mutta se ei ole myöskään mikään temppeli, jossa hieman liian äänekkäästi puhuvia ihmisiä pyydetään olemaan hiljaa. Erimielisyydet johtuvat pääasiassa siitä, että nykyiset jäsenvaltiot tottelevat orjallisesti Washingtonin käskyjä, tai siitä, että ne aivan yhtä jääräpäisesti vihaavat kaikkea Yhdysvalloista lähtöisin olevaa. Ehdokasvaltiot ovat syyttömiä sivullisia tässä keskustelussa, eikä niitä pitäisi rangaista siitä, että niitä painostetaan esittämään omat kantansa.
Arvoisa puheenjohtaja Prodi, meistä on siksi erittäin myönteistä, että painotatte, etteivät nämä tämänhetkiset ongelmat saa missään nimessä suistaa raiteilta tai hidastaa laajentumisprosessia, ja toivon, että teette kaikkenne saattaaksenne laajentumisprosessin loogiseen päätökseensä ensi vuonna.
Toinen asia, jonka haluaisin ottaa esiin, koskee hallintotapaa. Tämä asiakirja on hyödyllinen edistysaskel EU:n hallintotavan parantamisessa, minkä vuoksi suhtaudumme siihen myönteisesti. On erittäin tärkeää, että toimielinten hallintotapaa parannetaan. Jonkin yksittäisen toimielimen ei ole mitään mieltä "tehostaa peliään", jos muut toimielimet eivät tee samoin. Tästä syystä ELDR-ryhmä pitää erityisen tärkeänä, että toimielinten välinen työryhmä, joka pohtii, miten me kaikki voisimme yhdessä tehostaa lainsäädäntökykyämme, päättää hieman pitkittyneet neuvottelunsa mahdollisimman pian. Määräajoista on lipsuttu; ryhmän olisi pitänyt saada työnsä päätökseen viime vuoden loppuun mennessä, ja kevään huippukokoukseen asetettu uusi määräaikakin näyttää nyt epärealistiselta. On oleellista, että me kaikki teemme osuutemme näissä kolmessa toimielimessä, jotka pyrkivät toteuttamaan tämän institutionaaliseen lähestymistavan.
Minäpä annan teille esimerkin. Selvitätte asiakirjassanne yksityiskohtaisesti Euroopan komission erittäin ansiokkaita pyrkimyksiä arvioida useiden keskeisten lainsäädäntöehdotusten vaikutuksia. Ehdotatte ilmeisesti, että näin tehtäisiin 31 ehdotuksen kohdalla vuonna 2004. Näistä vaikutustenarvioinneista ei olisi mitään hyötyä, jos Euroopan parlamentin jäsenet tai ministerineuvoston ministerit eivät välittäisi arvioinneistanne vaan yksinkertaisesti tarkistaisivat lainsäädäntöä ottamatta vaikutuksia lainkaan huomioon. Tästä syystä monet meistä toimielinten välisen työryhmän jäsenistä ovat kehottaneet teitä Euroopan komission jäseniä miettimään, miten voisitte hyödyntää vaikutustenarvioinnin parissa tekemää erinomaista työtänne muilla aloilla ja kannustaa kaikkia toimielimiä sitoutumaan samanlaisiin käytänteisiin. Kehotamme teitä tietenkin työskentelemään entistä ahkerammin tulevina viikkoina.

Caudron (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, puhuessani GUE/NGL-ryhmän puolesta 18. marraskuuta 2002 järjestetyssä komission vuoden 2003 lainsäädäntö- ja työohjelmaa koskevassa keskustelussa totesin, etten käsitä, miten joku voisi vastustaa esitettyjä poliittisia painopistealueita, mutta lisäsin, että tavoitteiden ja niiden toteuttamiseksi sovellettujen keinojen välillä on suuri ristiriita, mikä lisää kansalaisten tyytymättömyyttä ja minkä vuoksi ne, jotka haluavat eurooppalaisen Euroopan - joihin minäkin kuulun - saattavat torjua ihannekuvan Euroopan kehittämisestä. Neljä kuukautta myöhemmin, luettuani komission pitkän tiedonannon ja kuultuani puheenjohtaja Prodia, mieleni tekisi sanoa samat sanat GUE/NGL-ryhmän puolesta; tämänpäiväinen tiedottava asiakirja on vain huomattavasti latteampi. Se on osoitus asiasta, jota kutsuisin sokeaksi optimismiksi. Vieläkin pahempaa on, että asiakirja on mielestäni aivan vanhentunut ja täynnä hyödyttömiä päivänselviä tosiasioita. Siinä esimerkiksi todetaan, että Prodin komission toimikausi päättyy vuonna 2004, että Euroopan parlamentin vaalit järjestetään ja 732 jäsentä valitaan ja että laajentuminen toteutuu 1. toukokuuta, mikäli ratifiointiprosessi on saatettu päätökseen.
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, maailmanrauha on vakavasti uhattuna, ja YK on vaarassa menettää uskottavuutensa. Jäsenvaltiot ovat jakaantuneet yhtäältä rauhan ylläpitäjiin ja sodan kannattajiin ja toisaalta niihin, jotka seuraavat sokeasti Yhdysvaltoja, ja niihin, jotka pyrkivät omaksumaan tasapainoisen eurooppalaisen kannan. Taloudellinen kriisi ja lama pahenevat kovaa vauhtia, työttömyys kasvaa kaikkialla tuhansien ihmisten joutuessa ankarien irtisanomistoimien kohteeksi, ja kaikenlainen turvattomuuden tunne lisääntyy kaikkein heikompien vahingoksi. Vaikka edessämme on tällaisia hengenvaarallisia haasteita, joista kaksi ensimmäistä puheenjohtaja Prodi mainitsi tänä aamuna, kirjallisessa tiedonannossa käsitellään uudenlaisia hallintotapoja, vakautta, uutta talous- ja sosiaalipoliittista ohjelmaa, elämänlaatua, rajavalvontaa ja jopa yksityisten ajoneuvojen käyttö- ja rekisteröintiveroja.
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, kaikki ryhmäni jäsenet eivät ole - lievästi ilmaistuna - Eurooppa-ajatuksen kannattajia, mutta he ovat realistisia. Koska Euroopan unioni on nyt kerran olemassa, valtaosa heistä vaatii, että sen pitäisi olla edes kansalaisten Eurooppa, että sen pitäisi olla demokraattinen ja että sen pitäisi kiinnittää huomiota sosiaaliasioihin eikä alistua talouden käskyille, ja tällöin se voisi käsitellä Euroopan kansalaisten todellisia ongelmia.
Arvoisa puheenjohtaja Prodi, olen siksi pahoillani joutuessani kertomaan teille, että emme kannata ehdotustenne taustalla olevaa ideologiaa, ja mikä on vieläkin ikävämpää, vaikka hyväksyisimmekin ideologian, näillä ehdotuksilla pystytään tuskin vastaamaan edessämme oleviin suuriin haasteisiin. Arvoisa puheenjohtaja, tästä syystä - sanon tämän kaikella kunnioituksella teitä kohtaan - pyytäisin teitä tarkistamaan asiakirjaanne.

Buitenweg (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, arvoisat komission jäsenet, hyvät parlamentin jäsenet, haluaisin esittää lämpimät kiitokset esittelijöille ja tietenkin myös komissiolle kaikesta tehdystä työstä. Olen kollega Ellesin tavoin pettynyt siihen, että neuvosto ei ole paikalla. Keskustelemme tänään samaan aikaan talousarviomenettelyn suuntaviivoista ja komission toimintastrategiasta, koska toivoimme, että niiden välille syntyisi tällainen synergia. Se on kuitenkin erittäin vaikeaa, kun nämä poliittiset tavoitteet esitetään niin myöhään: nyt on liian myöhäistä keskustella niistä yksityiskohtaisesti ryhmissä ja myöskin liian myöhäistä vertailla niitä Euroopan parlamentin laatimiin suuntaviivoihin.
Ryhmäni mielestä on siksi tärkeää valita jokin toinen tämän vuoden ajankohta, jolloin komissio esittää selkeästi ensi vuoden painopistealueensa - ei mitään pitkää listaa hyvistä suunnitelmista vaan poliittisia valintoja ja niitä koskevan aikataulun. Meillähän ei ole enää paljon aikaa tällä vaalikaudella. Otan esimerkiksi kemikaaleja koskevat sopimukset. Ne on tarkoitus panna täytäntöön vuonna 2004, mutta on se vaara, että monet jo sopimamme muutokset esitetään liian myöhään, mikä voi tarkoittaa sitä, että näitä lisämuutoksia koskevaa menettelyä ei voida saattaa päätökseen enää tämän vaalikauden aikana. Siinä tapauksessa meillä ei ole tietenkään mitään mahdollisuutta pitää kiinni tuosta vuodeksi 2004 asetetusta täytäntöönpanoajankohdasta, ja ryhmäni on huolissaan tästä.
Muissakin yhteyksissä ryhmäni tunnuslauseena on ollut viime kuukausina "make law not war". Pidämme oikeudellisia välineitä ja sopimusten noudattamista tärkeänä erityisesti ihmisoikeuksiin ja demokratiaan liittyvissä asioissa. Haluaisimme siksi tehdä lisää sopimuksia kolmansien maiden kanssa tehtäviin sopimuksiin sisältyvistä lausekkeista. Parlamentin on osallistuttava näiden sopimusten valvontaan, ja päätelmiäkin on tehtävä. Miten muuten voidaan varmistaa, etteivät nämä tärkeät lausekkeet - joihin Euroopan unioni jatkuvasti viittaa ilmaistakseen tukensa ihmisoikeuksille ja demokratialle - ole pelkkiä tyhjiä lupauksia?
Myös miesten ja naisten tasa-arvoinen kohtelu kuuluu unionin perusarvoihin. Viime lauantai oli 8. maaliskuuta - kansainvälinen naisten päivä - joten ajattelin, että täälläkin olisi sopivaa sanoa siitä jotakin. Direktiiveillä on edistetty merkittävästi naisten emansipaatiota, ja on erittäin tärkeää, että niitä noudatetaan myös ehdokasvaltioissa. Tätä osaa yhteisön säännöstöstä on sovellettava ilman siirtymäkausia. Odotan komission ilmoittavan, onko sillä mielestään riittävät taloudelliset ja hallinnolliset resurssit tätä varten. Ellei ole, tämäkin osa on sisällytettävä talousarviomenettelyyn.
Haluaisin nyt siirtyä käsittelemään aivan toista asiaa. Gillin mietinnössä todetaan - tosin vastoin hänen tahtoaan - että poliittisten puolueiden toiminta on rahoitettava parlamentin talousarviosta. Tätä minä todella ihmettelen. Emmekö ole oppineet mitään tilintarkastustuomioistuimen kertomuksesta, jossa todettiin, ettei ryhmien ja poliittisten puolueiden välillä saa olla yhteyttä? Tämä lisäksi hämärtäisi varojen lahjoituksen ja äänien ostamisen välistä rajaa. Sopiiko Euroopan kansanpuolueen (kristillisdemokraatit) ja Euroopan demokraattien ryhmälle kenties hyvin, että neuvosto ei valvo kyseisiä varoja, koska siinä tapauksessa neuvosto ei voi myöskään herrasmiessopimuksen mukaan puuttua poliittisten puolueiden varoihin? Minun ryhmäni ei hyväksy tätä. Jos parlamentti ei toiveidemme vastaisesti hyväksy Euroopan sosiaalidemokraattisen puolueen ryhmän ja Vihreät / Euroopan vapaa allianssi -ryhmän tarkistusta, jossa kannatetaan puolueiden varojen sisällyttämistä komission yleiseen talousarvioon, meidän on valitettavasti pakko äänestää mietintöä vastaan.

Butel (EDD).
Hyvät parlamentin jäsenet, arvoisa puheenjohtaja Prodi, keskustelemme tänään komission vuoden 2004 toimintastrategian lisäksi talouspolitiikan ja talousarviomenettelyn suuntaviivoista. Tässä äärimmäisen kireässä taloudellisessa ja yhteiskunnallisessa tilanteessa olen yllättynyt komission tiedonannon optimistisuudesta, ja tällainen suhtautumistapa keskusteluihin suorastaan raivostuttaa. Euroopan unionin taloudellista tilannetta koskevan päätöslauselmaluonnoksen 2 kohta, jossa Euroopan unionin päätöksentekijöitä pyydetään välttämään epämääräistä ja itseriittoista terminologiaa kevään talousasioita käsittelevässä neuvostossa, voisi hyvinkin olla minun laatimani, ja äänestäisin sen puolesta huomenna. Se on kuitenkin tämän keskustelun ainoa osa, josta olen samaa mieltä.
Mitä tulee keskustelun muihin osiin, komission lennokas retoriikka Euroopan talouden parhaimmasta kilpailukyvystä, tietoyhteiskunnasta ja uudesta hallintotavasta synnyttää kovin ristiriitaisia tunteita, kun toivo kasvusta ja työllisyydestä on jo menetetty huolimatta toistuvista yhtenäismarkkinoihin ja euroon liittyvistä lupauksista. Se on järkyttävää, eikä sitä ole helppo selittää. Ehkäpä puheenjohtaja Prodi voi selittää, miksi komissio puhuu näin, vaikka Eurostatin ja OECD:n tekemissä analyyseissä luodaan selvästi pessimistinen kuva. Kotimaani hallituskin on vihdoin hyväksynyt tosiasiat oltuaan liian optimistinen, ja ironisesti todettakoon, että komissio on onnistunut arvostelemaan sitä siitäkin. Vieläkin järkyttävämpää on todeta, että tosiasioiden edessä komissio pitää tiukasti kiinni laajentumissuunnitelmista ja pyrkii kaikin keinoin tekemään Euroopan unionista houkuttelevan.
Maltan sanomalehdissä julkaistut mainokset, joissa ilmoitettiin avustuksen määrä, jonka valtio saa liittyessään unioniin, olivat mielestäni osittain epäasianmukaisia. Minulle tuli yhtä epämiellyttävä tunne lukiessani vuoden 2004 toimintastrategianne kohtaa, jossa todetaan seuraavaa: "Näistä lähtökohdista nykyinen komissio toivoo jättävänsä perustan laajentuneen Euroopan menestykselle. Tässä yhteydessä komissio huomauttaa, että vuonna 2004 toteutuvat ne tavoitteet, jotka komissio asetti toimikautensa alussa." Tästä kohdasta mieleeni muistuu eräs toinen, viisi vuotta sitten laaditun asiakirjan kohta, jossa todettiin, että "nykyisen komission toimikaudella on jo saavutettu edistysaskelia kaikilla näillä aloilla, joten tulevaisuutta voidaan valmistella luottavaisena ja tarvittavin valmiuksin". Tätä kohtaa tarkasteltaessa on syytä ottaa huomioon, mitä tapahtui edelliselle komissiolle ja avointa ja tehokasta hallintotapaa koskevalle poliittiselle tavoitteelle. Teidän asianne on todistaa meille, ettette kulje samoja jälkiä, eikä meillä ole paljon aikaa leikkiä maailmanpoliisia.

Berthu (NI).
Arvoisa puhemies, komissio esittelee meille tänään vuotuista toimintastrategiaansa koskevan tiedonannon, josta haluaisin esittää useita huomautuksia.
Muotoseikoista ensinnäkin totean, että ensimmäisen kohdan mukaan komission hyväksymässä vuotuisessa toimintastrategiassa pyritään määrittelemään komission toiminnan ensisijaiset tavoitteet ja varmistamaan, että toimintaehdotukset ja vastaavat resurssit ovat keskenään tasapainossa. Tämä lause voi aiheuttaa väärinkäsityksiä. Siitä saa sellaisen käsityksen, että komissio on hallitus, joka hyväksyy toimintastrategiansa. Näin ei kuitenkaan ole: tämä tiedonanto on ainoastaan ehdotus, joka Eurooppa-neuvoston on tavalla tai toisella hyväksyttävä, sillä Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 4 artiklan mukaan ainoastaan Eurooppa-neuvosto voi antaa unionille sen politiikan tarvitsemat virikkeet. Panen lisäksi merkille, että neuvosto ei ole tänään paikalla, enkä tiedä, mitä tästä poissaolosta pitäisi päätellä.
Toiseksi huomautan, että valitut painopistealueet ovat hyviä, mutta ensimmäisen painopistealueen - laajentumisen ja Euroopan unionin toiminnan - ja toisen painopistealueen - rajojen vakauden - lähestymistavoissa on havaittavissa eroja.
Unionin nykyisissä ja uusissakin jäsenvaltioissa esiintyy jonkinlaista yhteisöllistä fundamentalismia; erilaisten yhteistyömuotojen soveltaminen onnistuu kuitenkin, koska suhteemme naapurivaltioihin ovat joustavat ja koska noudatamme niin sanottua vaihtelevan geometrian periaatetta. Joustavuus pitäisi mielestämme ulottaa kaikkiin tapauksiin. Puheenjohtaja Prodi toisti taas äsken, että 25 jäsenvaltion unionissa meidän pitäisi poistaa yksimieliset päätökset ja tehdä määräenemmistöäänestyksestä yleinen käytäntö. Meidän mielestämme määräenemmistöäänestyskään ei toimi, ellemme hyväksy myös kansallisten parlamenttien veto-oikeutta ja vaihtelevan geometrian periaatetta.

Mulder (ELDR)
Arvoisa puhemies, varainhoitovuosi 2004 on poikkeuksellinen monestakin syystä. Talousarviossamme on ensinnäkin otettava huomioon, että 1. toukokuuta 2004 joukkoomme liittyy todennäköisesti kymmenen uutta jäsenvaltiota. Jotta tämä olisi mahdollista, rahoitusnäkymiä on muutettava. Asiasta käydään edelleen neuvotteluja, mutta ainakaan parlamentin mielestä liittymistä koskevien asiakirjojen ja niihin sisältyvien lukujen hyväksyminen ei saisi automaattisesti merkitä rahoitusnäkymien hyväksymistä. Asiasta on käytävä lisäkeskusteluja.
Parlamentti on vahvasti sitä mieltä, että talousarvio pitäisi hyväksyä tämän vuoden joulukuussa 25:tä jäsenvaltiota varten. Tämä tarkoittaa, että meidän on työskenneltävä vuoden 2004 ensimmäisellä puoliskolla 15 jäsenvaltion kesken, ja kymmenen uutta jäsenvaltiota tulee mukaan 1. toukokuuta 2004. Tämän mahdollistamiseksi talousarvioihin on sisällytettävä tiettyjä huomautuksia.
Toinen uusi tekijä vuoden 2004 talousarviossa on uusi järjestelmä, jota kutsutaan toimintoperusteiseksi budjetoinniksi, ja toivon kaikkien jäsenten tottuvan siihen. Kuten sanoin, kaikkien on totuttava siihen. Mitkä ovat vuoden 2004 talousarvion painopistealueet? Kuten puheenjohtaja Prodi jo totesikin, meidän on ensinnäkin varmistettava, että uusien jäsenvaltioiden taloudet integroidaan nykyisten jäsenvaltioiden talouksiin. Meidän on edistettävä taloudellista toimeliaisuutta, ja meidän on siksi ennen kaikkea parannettava näiden valtioiden investointimahdollisuuksia ja hyödynnettävä kaikki keinot sen mahdollistamiseksi.
Talousarvion toisena painopisteenä on kyseisten valtioiden hallinnollisten resurssien tehostaminen. Miten ne pystyvät käsittelemään saamiaan suuria rahamääriä ja miten ne voivat varmistaa, että ehdotetut hankkeet ovat hyviä?
Haluaisin käsitellä seuraavaksi eri otsakkeita, ja aloitan otsakkeesta 1, joka on maatalous. Kaikki riippuu komission jäsenen Fischlerin väliarvioinnin tuloksista, mutta siitä huolimatta haluaisimme, että tiettyihin seikkoihin kiinnitettäisiin huomiota. Ensimmäinen niistä on se, millainen tarkalleen on maataloustukien maksamisen ja EU:n ympäristösuuntaviivojen suhde. Meidän on määriteltävä tämä suhde aiempaa tarkemmin.
Toiseksi on pohdittava, onko tulevaisuudessa mahdollista kehittää eläintauteja koskevia vakuutusjärjestelyjä. Alankomaissa esiintyy tällä hetkellä lintuinfluenssaa, ja Euroopassa on kärsitty lisäksi suu- ja sorkkataudista sekä sikarutosta. Meidän on tutkittava asiaa. Lisäksi on mietittävä, onko mahdollista ryhtyä lisätoimiin maataloustuotteiden, etenkin laadukkaiden maataloustuotteiden, myynnin edistämiseksi?
Otsakkeeseen 2, siis rakennerahastojen, kohdalla kaikkein oleellisinta on, että meidän on tehtävä se, mitä olemme luvanneet. Meidän on varmistettava, että ne valtiot, joille on lupailtu rakennetukea, myös saavat sitä ja että hallinnolliset rajoitukset eivät ole liian ankaria. Meidän on tutkittava sekä N+2-säännön että 4 prosentin suoritusvarauksen seurauksia.
Otsakkeesta 3, sisäisistä politiikoista, totean, että monet tämän otsakkeen kohdat on lyöty jo lukkoon. Muiden kohdalla meidän on pohdittava, miten Eurooppa voi edistää terrorismin torjuntaa, joka on nyt erittäin ajankohtainen asia. Mitä Euroopan tasolla voidaan tehdä paremmin kuin yksittäisissä jäsenvaltioissa? Miten voimme edistää vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvan alueen luomista, tehostaa ulkorajojen suojelua ja parantaa turvapaikkapolitiikkaa? Mitä voimme tehdä uusien jäsenvaltioiden ydinturvallisuuden parantamiseksi? Haluaisin ottaa esiin vielä yhden asian: mitä voimme tehdä erillisvirastojen lisääntymiselle? Niitä näyttää syntyvän joka vuosi lisää. Eikö se ole liikaa? Lisäksi haluaisin kysyä, miten voimme vastata Euroopan väestön ikääntymiseen?
Otsakkeeseen 4 on kiinnitettävä tavalliseen tapaan erityistä huomiota, varsinkin tällä hetkellä. Mitkä ovat mahdollisen Irakin kriisin tai Lähi-idän kriisin seuraukset? Joudumme käsittelemään vielä monia muitakin asioita, ja meidän on siksi seurattava niitä tiiviisti.
Mitä tulee otsakkeeseen 5, hallintomenoihin, meidän on tarkasteltava huolellisesti komission uudistuksen tuloksia. Meidän on lisäksi esimerkiksi katsottava, mitkä ovat aikaisemmin toteuttamamme lisävirkojen jakamisen tulokset.
Viimeisestä kohdasta, otsakkeesta 7 totean, että Kööpenhaminassa päätettiin sijoittaa Turkille myönnettävä tuki otsakkeeseen 7, ja komissio on asiasta samaa mieltä. Neuvosto on kuitenkin toisaalta todennut, että vasta vuonna 2004 voimme arvioida, voimmeko aloittaa neuvottelut Turkin kanssa. Meidän on esimerkiksi pohdittava, onko tämä otsake nimettävä uudelleen ja onko meidän jaettava se eri alaotsakkeisiin.
Viimeinen huomautukseni - arvoisa puhemies, kuulen naputuksenne: odotan saavani tehdä rakentavaa yhteistyötä kaikkien parlamentin jäsenten ja etenkin monien valiokuntien kanssa. Aion lisäksi kiinnittää erityistä huomiota jäsen Ellesin esiin ottamaan asiaan.

Gill (PSE)
Arvoisa puhemies, kuten esittelijä Mulder totesi, muiden toimielinten vuoden 2004 talousarvio on ensimmäinen 25 jäsenvaltiolle suunniteltu Euroopan unionin talousarvio. Se on siksi todennäköisesti monimutkaisempi kuin yksikään aikaisempi talousarvio, ja haluaisinkin aluksi kiittää kaikkia yhteistyöstä.
Unionin toimielimille on mielestäni ehdottomasti myönnettävä riittävät varat valmistelujen toteuttamiseksi, koska laajentumisesta on oltava selkeää hyötyä Euroopan kansalaisille. Päätöslauselmassani on kolme tähän liittyvää pääkohtaa. Ensimmäinen niistä on vastuuvelvollisuuden tehostaminen parantamalla talousarvion esittämistä ja avoimuutta. Haluan parantaa varojen käytön laatua enkä ainoastaan käyttää varoja. Tärkeimpiä kustannustekijöitä koskevaa tiedotusta on kehitettävä tehokkuuden lisäämiseksi ja moitteettoman varainhoidon saavuttamiseksi.
Jotta Euroopan kansalaiset tosiasiallisesti huomaavat avoimuuden, meidän on toteutettava se ensin toimielinten sisällä. Nykyinen järjestelmämme ei aina helposti sovellu tämän tavoitteen saavuttamiseen. Päätöksenteko on liian keskistettyä; valtaa ei ole hajaannutettu eikä jaettu tarpeeksi johtamisrakenteissa.
Avoimuudesta puheen ollen poliittisten puolueiden rahoitus on tärkeimpiä tarkasteltavana olevia uusia asioita. Olen erittäin pettynyt siihen, että toisella puolella parlamenttia istuvat, jotka väittävät olevansa avoimuuden mestareita, vaativat puolueiden rahoituksen sisällyttämistä parlamentin eikä komission talousarvioon. Silloin meitä on varmasti helppo syyttää siitä, että valvomme omaa poliittista etuamme. Tämä budjettikohta pitäisi sisällyttää edelleen komission talousarvioon, sillä komissiolla on edellytykset hallinnoida sitä objektiivisesti. Komissio tekee virheen ollessaan niin lyhytnäköinen ja ehdottaessaan muuta.
Toinen päähuolenaiheeni liittyy siihen, että olemme yhteydessä ja kommunikoimme Euroopan kansalaisten kanssa aiempaa tiiviimmin. Meidän on oltava aiempaa innovatiivisempia ja kunnianhimoisempia lähes kaikilla toiminta-aloillamme, mutta ennen kaikkea tiedotus- ja viestintätoimissamme. Tietotekniikassa on korostettava verkkosivujemme asemaa pikemminkin viestintävälineenä kuin pelkkänä tiedonhakuvälineenä.
Parlamentilla on oltava vielä nykyistä merkittävämpi asema komission toteuttamassa toimielinten välisessä viestintästrategiassa. Kaikkien on lisäksi pyrittävä entistä tehokkaammin varmistamaan kansalaisten ja yhteiskunnan aktiivinen osallistuminen. Siksi on erittäin tärkeää, että Euroopan kansalaiset saavat aiempaa paremmin tietoa parlamentin toiminnasta ja siitä, miten eurooppalainen lainsäädäntö voi vaikuttaa heidän arkeensa. Tämän toteuttamiseksi meidän on harkittava mahdollisuutta luoda yhteisölle julkisen tiedottamisen tila.
Kolmantena tavoitteenani on luoda parlamentille sekä muille toimielimille joustava toimintakehys. Se lienee kaikkien toimielinten suurimpia haasteita, ja suhtaudun myönteisesti "pelin tehostamista" koskeviin ehdotuksiin, joita parlamentin pääsihteeri on esittänyt pääsihteeristömme toimenpiteiden kohdentamisen ja jäsenille tarjottavan lainsäädännöllisen tuen parantamiseksi. On kuitenkin todettava, että nämä ovat melko vaisuja ehdotuksia. Yksi näistä ehdotuksista on lainsäädäntötyössä avustavan yksikön (Tabling Office) perustaminen, joka on ehdottomasti oikeansuuntainen askel. Tiedän, että jotkut suhtautuvat asiaan varauksellisesti, mutta rehellisesti sanoen käsiteltäväksemme jätetään hämmästyttävän paljon aivan turhia tarkistuksia. Olisin toivonut pääsihteerin olevan kunnianhimoisempi ja innovatiivisempi, mutta myönnän, että toimielimemme ei ole järin innostunut uudistuksesta ja muutoksesta.
Lisäksi totean, että olen ollut esittelijänä vasta pari kuukautta. Olen kuitenkin oppinut hyvin paljon tästä prosessista. Olen oppinut parlamentista paljon uutta. Jos sallitte, haluaisin kuvailla teille joitakin ensivaikutelmiani.
Olen tavannut joitakin hämmästyttävän lahjakkaita, sitoutuneita ja uutteria ihmisiä, mutta jokaista tällaista henkilöä kohden on kaksi sellaista, jotka näyttävät vain ajelehtivan virran mukana. On huomionarvoista, että parlamentti saa näinkin paljon aikaiseksi huolimatta lähes joka rakenteessa kohtaamastaan vastustuksesta. Näyttää siltä, että eri puolilla toimielintä suhtaudutaan äärimmäisen vihamielisesti jopa vähäisiinkin muutoksiin, ja heti kun jokin mielipide on esitetty, parlamentissa kiertää sitä vastustavia lehtisiä. Vain harvat todella ymmärtävät kaikki laajentumisen vaikutukset. Parlamentissa uskotaan, että voimme tehdä asiat samalla tavalla kuin tähänkin asti, kunhan teemme ne kymmenkertaisesti.
Uusien jäsenvaltioiden on täytynyt olla erittäin joustavia siirtyessään vanhasta järjestelmästä uuteen. Meidän toimielinten jäsenten on oltava yhtä joustavia, jos aiomme parantaa toimielintemme uskottavuutta.

Schreyer
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, vuotuinen toimintastrategia muodostaa kehyksen vuoden 2004 talousarviolle, joka on sinänsä ainutlaatuinen, koska se on ensimmäinen 25 jäsenvaltiolle laadittu talousarvio ja virallisesti ensimmäinen uudenmuotoinen talousarvio, jossa painotetaan aiempaa enemmän Euroopan unionin politiikkoja.
Laajentuminen toteutuu vuonna 2004, ja meidän toimielinten jäsenten on pyrittävä kaikin tavoin varmistamaan, että se onnistuu heti alusta alkaen. Uudet jäsenvaltiot osallistuvat heti liittymispäivästään alkaen kaikkiin yhteisön talousarviosta rahoitettaviin ohjelmiin - maatalouspolitiikan, rakennepolitiikan, ympäristöpolitiikan, tutkimuspolitiikan ohjelmiin ja esimerkiksi Euroopan laajuisten verkkojen kehittämiseen.
Uusia jäsenvaltioita koskeva rahoituskehys neuvoteltiin Kööpenhaminassa, mutta neuvoston, parlamentin ja komission on päätettävä yhdessä rahoitusnäkymien mukautuksesta. Parlamentilla on tällöin tietenkin sopimuksen mukaisesti oikeus tutkia rahoituskehyksen mukautusta koskevan ehdotuksen asianmukaisuutta. Toivon kuitenkin, että saamme aikaan yhteisen päätöksen rahoituskehyksen mukautuksesta, ennen kuin sopimukset allekirjoitetaan virallisesti Ateenan kokouksessa. Toistan vielä komission puolesta, että autamme tietenkin tutkimaan jokaista vaihtoehtoa yhteistä päätöstä laadittaessa.
Vuonna 2004 toteutetaan uusille jäsenvaltioille tarkoitettuja uusia ohjelmia, esimerkiksi Schengen-järjestelmää koskeva ohjelma, joka on ensimmäinen eräänlainen yhteisrahoitusjärjestely, jossa yhteisön talousarviosta rahoitetaan Schengen-vaatimusten täyttämiseksi tehtäviä toimia. Ensimmäistä kertaa myönnetään myös rahoitusapua esimerkiksi ydinvoimaloiden lakkauttamiseen. Koska uusien jäsenvaltioiden on kuitenkin saatettava myös kilpailu- ja ympäristölainsäädäntö heti alusta alkaen osaksi kansallista lainsäädäntöä, komissio pyytää budjettivallan käyttäjää myöntämään tänäkin vuonna lisävirkoja, ja puolet vaadituista viroista varataan vuonna 2004 kielten alan yksiköille, koska meidän on tultava toimeen vielä aiempaa suuremman kielimäärän kanssa.
Yksi vuoden 2004 painopistealueista on poliittisen vakauden ylläpito, ja kuten komission puheenjohtaja äsken totesi, siinä on sekä ulkoinen että sisäinen ulottuvuus. Mitä tulee ulkoisiin vaikutuksiin, tämä painopiste näkyy talousarviossa siten, että ehdotamme sekä Balkanin alueen että Meda-ohjelman määrärahojen lisäämistä. Komissio ehdottaa lisäksi, että Bulgarialle ja Romanialle luvattua liittymistä valmistelevaa tukea lisätään, jotta kyseisiä valtioita voitaisiin auttaa tehokkaammin saavuttamaan tavoitteensa Euroopan unionin jäsenyydestä vuonna 2007.
Komissio ehdottaa lisäksi, että Turkille osoitettavia määrärahoja lisättäisiin huomattavasti, jotta voitaisiin tukea sen uudistusprosesseja ja EU-jäsenyyden valmisteluja. Komissio aikoo lisäksi esittää uuden ehdotuksen maahanmuuttoasioiden käsittelemiseksi eri politiikan aloilla. Ehdotamme tähän tarkoitukseen uutta monivuotista ohjelmaa. Yhtenä painopistealueena on kestävä kasvu, mikä tarkoittaa, että meidän on esimerkiksi tehtävä ehdotuksia tankkerionnettomuuksista johtuvan merten pilaantumisen torjumismahdollisuuksien parantamiseksi sekä myös tartuntatautien ehkäisemiseen tarkoitettujen määrärahojen lisäämiseksi.
Verratessani tätä luetteloa esittelijä Mulderin puheeseen ja mietintöönne, josta esitän teille kiitokset, parlamentti ja komissio näyttävät asettaneen vuoden 2004 talousarviolle pitkälti samanlaisia painopisteitä. Siinä mielessä minäkin toivon, että voimme saattaa talousarviomenettelyn tyydyttävään päätökseen. Haluan kiittää myös esittelijä Gilliä hänen mietinnöstään.
Haluaisin käsitellä vielä lyhyesti kahta keskustelun aikana esitettyä kysymystä. Ensimmäinen kysymys koskee ehdotusta luvun A-30 budjettikohtia koskevaksi säädökseksi. Esitämme parlamentille tällaisen ehdotuksen huhtikuun lopussa. Toiseen, puolueiden rahoitusta koskevaan kysymykseen totean, että ratkaisevaa on ensinnäkin se, että teemme lopultakin läpimurron ja säädämme oikeusperustan, minkä ansiosta tämä luku voidaan päättää siten, että määrärahojen osoittamiselle yhteisön talousarviosta on olemassa aivan selvä oikeusperusta. Mitä tulee kysymykseen siitä, kuka on toimivaltajakoa ajatellen kaikkein pätevin hallinnoimaan näitä varoja, meillä on tietenkin vielä mahdollisuus keskustella asiasta tarkemmin.
Laajentuminen - historiallinen tapahtuma - toteutuu vuonna 2004. Komission puheenjohtaja kertoi, että komissio on päättänyt kantaa vastuunsa ja esittää ehdotuksia, jotka koskevat unionin tehtäviä ja niihin tarvittavia rahavaroja vuoden 2006 jälkeisenä ajanjaksona. Komissio on erittäin avoin erilaisille näkemyksille siitä, pitäisikö uusia - siis vuoden 2006 jälkeisen kauden - rahoitusnäkymiä koskevan ehdotuksen ulottua vuoteen 2013 vai 2011. Se on minusta todellakin otollinen ajankohta siirtyä viiden vuoden jaksoihin. Meillä on onneksi aikaa keskustella näistä asioista yhdessä ja valita paras kehys.
Rahoituskehystä koskevalla suunnitelmalla on pystyttävä vastaamaan tulevaisuuden haasteisiin, ja tulevaisuuden rahoitukselliset haasteet liittyvät esittelijä Mulderin esiin ottamiin kysymyksiin: mihin toimiin voimme ryhtyä tehdäksemme Euroopasta todellakin tietoon perustuvan ja maailman kilpailukykyisimmän talouden? Kuinka paljon voimme lisätä tähän tarkoitukseen tarvittavia talousarvion määrärahoja? Mitä ohjelmia tämän tavoitteen saavuttamiseksi tarvitaan? Komission puheenjohtajan mainitsemat odotukset - nimittäin kansalaisten odotukset siitä, että Euroopan unioni parantaa heidän turvallisuuttaan - saavat pohtimaan, miten tämä vaikuttaa esimerkiksi yhteisön talousarvioon. Koska rajavalvonta on kaikkien edun mukaista, eikö siihen pitäisi soveltaa jonkinlaista yhteisrahoitusta?
Laajentuminen lisää Euroopan unionin taloudellisia eroja, mikä asettaa erityisiä vaatimuksia yhteisvastuullisuuden osoituksena myöntämillemme varoille. Meidän on laadittava näitä tehtäviä koskevia ehdotuksia. Vaikka Euroopan unioni haluaakin tehostaa ulkopolitiikkaansa, tämän täytyy näkyä asianmukaisina talousarviota koskevina ehdotuksina.
Tämä tarkoittaa, että meidän on laadittava ehdotuksia 25:stä tai 27 jäsenvaltiosta koostuvaa unionia varten, ja näillä ehdotuksilla on tietenkin oltava lisäarvoa Euroopan unionin kansalaisille. Voin jo nyt luvata, että hyödynnämme tänä vuonna käytettävissämme olevan ajan ja laadimme nämä ehdotukset tiiviissä yhteistyössä Euroopan parlamentin kanssa.

Ceyhun (PSE)
Arvoisa puhemies, arvoisa komission puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, hyvä esittelijä Gill, hyvä esittelijä Mulder, tänäkin vuonna valiokuntamme on asettanut keskeisiksi painopistealueiksi ulkorajojen turvallisuuden ja täydellisen vapaan liikkuvuuden. Niillä on suuri merkitys valiokuntamme vastuualueeseen kuuluvien talousarvion alojen rahoituksessa. Joudun valitettavasti tänäkin vuonna toteamaan, ettemme ole vieläkään juurikaan edistyneet unionin sisäisen vapaan liikkuvuuden toteuttamisessa. Meille on siksi ehdottomasti myönnettävä varat, joita tarvitsemme turvataksemme unionin rajat ja torjuaksemme ihmiskauppaa. Meiltä puuttuvat edelleen laitonta maahanmuuttoa koskevat selkeät yhteiset säännöt.
Myös Europolin ja Eurojustin vahvistaminen sekä terrorismin vastainen taistelu kuuluvat edelleen Euroopan unionin ensisijaisiin tehtäviin. Tavoitteenamme on ja on aina ollut yhteisen oikeusalueen perustaminen, sillä vain siten saamme kansalaiset kannattamaan laajentumista ja saamme heidät vakuuttuneiksi sen hyödyistä. Juuri laajentumisen yhteydessä haluaisin tänään muistuttaa, että sisäisen turvallisuuden kustannukset lisääntyvät Euroopan unionissa. EU joutuu käyttämään paljon rahaa sekä Eurodaciin ja Eurojustiin, jos haluamme esimerkiksi saavuttaa yhtä korkean suojelun tason uusilla rajoilla EU:n laajennuttua 25 valtion unioniksi.
Schengen-järjestelmästäkin aiheutuu lisämenoja EU:lle, joka koostuu lopulta kaiken kaikkiaan 25 jäsenvaltiosta, kuten jo totesin. Tämä kaikki tarkoittaa sitä, että sisäisten politiikkojen alan talousarviota on suurennettava, jos Euroopan unioni aikoo saavuttaa tavoitteensa ja hoitaa tehtävänsä ja jos vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvan alueen ei ole tarkoitus olla olemassa vain teoriassa.
Tästä syystä kehotan kollegojani kannattamaan talousarviomenettelyn 2004 suuntaviivoja koskevaa tämänpäiväistä tarkistustamme sekä myös tulevissa talousarvioneuvotteluissa esittämiämme tarkistuksia.

Maat (PPE-DE)
, maatalouden ja maaseudun kehittämisen valiokunnan lausunnon valmistelija. (NL) Kiitos, arvoisa puhemies. Aluksi totean, että olen iloinen, että jäsen Mulder on tänä vuonna esittelijänä. Vaikka hän on budjettivaliokunnan jäsen, hän tietää paljon maataloudesta, ja maatalouden ja maaseudun kehittämisen valiokunnan jäsenenä uskon, että voimme tehdä rakentavaa yhteistyötä budjettivaliokunnan ja esittelijä Mulderin kanssa.
Maatalouden ja maaseudun kehittämisen valiokunta haluaa esittää pari tärkeää huomautusta suuntaviivoista. Olemme ensinnäkin panneet merkille, että Euroopassa on kehittymässä erityinen eläintauteja koskeva politiikka. Euroopan unionissa on erilainen eläinten kasvattamista koskeva lainsäädäntö kuin muualla maailmassa, ja politiikkamme lisää eläintautien riskiä. Muistutan, että meillä oli aikaisemmin suu- ja sorkkatauti- sekä sikaruttoepidemia, ja nyt Euroopan unionia koettelee lintuinfluenssa. Meidän on siksi tehostettava politiikkaamme, ja meidän on kehitettävä myös nykyistä parempia vakuutusjärjestelmiä, jotta meillä on edellytykset torjua juuri tämäntyyppisiä kriisejä. Meidän on lisäksi varattava riittävästi määrärahoja, jotta voimme auttaa karjankasvattajia ja karjankasvatusalaa selviytymään tällaisista kriiseistä. Minusta on siksi myönteistä, että Mulderin mietinnössä on otettu huomioon tähän liittyvät välttämättömät toimet.
Toinen huomautus koskee markkinasuuntautuneisuuden tehostamista kyseisellä alalla. Tämä tarkoittaa, että meidän on ryhdyttävä aiempaa aktiivisempiin toimiin alan edistämiseksi, markkinasuuntautuneisuuden tehostamiseksi ja rahoituspolitiikan organisoimiseksi.
Kolmas huomautus liittyy uusiin jäsenvaltioihin, joiden vuoksi tämä on historiallinen talousarvio. Viittaan Xaver Mayerin mietintöön, jossa hän nimenomaan pyytää, että uudet jäsenvaltiot joka tapauksessa käyttävät Sapard-ohjelmasta myönnettävät varat. Jos siitä aiheutuu lainsäädännöllisiä ongelmia, meidän on pyrittävä samaan aikaan tyydyttävä ratkaisu, mutta uusienkin jäsenvaltioiden on joka tapauksessa käytettävä nämä varat ennen kaikkea maatalouden ja puutarhaviljelyn rakenneuudistukseen. Lisäksi on tärkeää, että etenkin elintarvikkeiden turvallisuutta, eläinten hyvinvoinnin kehittämistä ja maatalouden ympäristöpolitiikan välineitä koskevaa politiikkaa suunnataan aiempaa enemmän rahoituspolitiikan välineiden kehitykseen.

Collins (UEN)
Arvoisa puhemies, mietinnöstä käy selvästi ilmi tarve ottaa käyttöön menettelyjä rakennerahastojen maksujärjestelmän yksinkertaistamiseksi.
Euroopan komission on lisäksi tärkeää varmistaa, että täydentävyyden periaatetta sovelletaan tiukasti yhdenmukaisten varmistusmenetelmien avulla. Tämä on Euroopan parlamentin aluepolitiikka-, liikenne- ja matkailuvaliokunnan näkemys. Valiokunnan mielestä on kiireesti nopeutettava kaikkien sellaisten yksinkertaistamistoimenpiteiden käyttöönottoa, joilla voidaan parantaa rakennerahastoista myönnettyjen varojen käytön laatua Euroopassa.
Jos EU:n rakennerahastoja on tarkoitus käyttää haluttuihin tarkoituksiin, nimittäin eri alueiden taloudellisen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden vahvistamiseen, nämä varat on käytettävä lisärahoituksena. Ellei täydentävyyden periaatetta sovelleta tiukasti eivätkä varmistusmenetelmät ole riippumattomia, Euroopan unionin toimielinten ja jäsenvaltioiden hallitusten on erittäin vaikeaa varmistaa, että näiden kaikkein eniten tukea tarvitsevien alueiden kilpailuasema todellakin vahvistuu. Suhtaudun myönteisesti toimintoperusteisen budjetoinnin käyttöönottoon, ja selkeiden ja mitattavissa olevien tavoitteiden asettaminen edistää merkittävästi talousarviomenettelyä. Kaikkihan me olemme samaa mieltä siitä, että EU:n talousarvio on laadittava siten, että tavoitteet voidaan saavuttaa. Olen huolissani siitä, että vaikka yhteisön talousarviosta Euroopan laajuisiin verkkoihin myönnettyjen määrärahojen käyttöaste on edelleen tyydyttävä, eräät jäsenvaltiot eivät ole osoittaneet Euroopan laajuisiin verkkohankkeisiin tarvittavia varoja eteenpäin.
Totean yleisesti talousarviosta, että minusta on myönteistä, että parlamentin budjettivaliokunta kannattaa tiettyjä vuoden 2004 talousarvioon liittyviä toimenpiteitä. Näitä ovat EU:n yhteisen maatalouspolitiikan yhteydessä toteutettavaan maaseudun kehittämiseen myönnettävän tuen lisääminen sekä unionin omien että kolmansista maista tuotujen elintarvikkeiden turvallisuuden takaaminen, EU:n ulkorajoilla toteutettavien turvatoimien koordinoinnin tehostaminen, EU:n maahanmuutto- ja turvapaikkapolitiikkojen parantaminen sekä EU:n julkisen tiedottamisen tilan kehittäminen Euroopan unionin toiminnasta tiedottamiseksi ja yleisen tietoisuuden lisäämiseksi siitä, miten eurooppalainen lainsäädäntö vaikuttaa unionin kansalaisten arkeen.

Perry, Roy (PPE-DE)
Arvoisa puhemies, käsittelen aivan pientä mutta kuitenkin erittäin tärkeää talousarvion osatekijää: vetoomusvaliokunnan vastuualuetta. Haluaisin kiinnittää huomionne myös kulttuuri-, nuoriso-, koulutus-, tiedonvälitys- ja urheiluvaliokuntaan. Molemmat valiokunnat ovat hyvin tiiviisti yhteydessä yksittäisiin unionin kansalaisiin.
Viime vuosina vetoomusvaliokunta on kehittänyt mahdollisuuden kutsua vetoomusten esittäjiä tarvittaessa valiokuntien kokouksiin saadakseen vetoomuksensa käsiteltäväksi. Meidän on varmistettava, että tähän tarkoitukseen myönnetään riittävät määrärahat, jotta kansalaisilla on siihen tarvittaessa mahdollisuus.
Vetoomuksen esittäminen parlamentille on EU:n kansalaisten tärkeä oikeus. Vetoomusvaliokunnan avulla kansalaisilla on usein mahdollisuus välttää eurooppalainen byrokratia tuodessaan esiin omaan elämäänsä vaikuttavia asioita. Puhun vain hyvin vaatimattomasta määrärahojen lisäämisestä, mutta siitä välittyisi erittäin merkittävä viesti Euroopan kansalaisille.
Meidän on myös muistettava, että oikeusasiamies on toinen kansalaisoikeuksien merkittävä puolustaja. Eurobarometritutkimusten mukaan 87 prosenttia kansalaisista tiedostaa oikeutensa ottaa yhteyttä Euroopan oikeusasiamieheen. Olemme juuri nimittäneet uuden oikeusasiamiehen. Tässä ei ole kyse mistään henkilökohtaisista eduistani, mutta meidän on varmistettava, että oikeusasiamiehelle myönnetään riittävästi määrärahoja henkilöstön ja resurssien hankkimiseksi, jotta se voi selviytyä unionin laajentumisesta.
Kulttuurin alalla - joka muodostaa alle 0,5 prosenttia kokonaismenoista - meillä on oltava tehokas menettely luvun A-30 budjettikohtia varten. Kuulin, mitä komission jäsen sanoi aikaisemmin, ja kannatan sitä. Ajoituksella on tässä ratkaiseva merkitys. Toivon, että voimme soveltaa sellaisia menettelyjä, että Euroopan unionin nuoriso-orkesterin ja Yehudi Menuhin -säätiön kaltaiset elimet tietävät, että niiden tulevaisuus on turvattu.

Garriga Polledo (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen Schreyer, hyvät kollegat, kannatan Euroopan kansanpuolueen (kristillisdemokraatit) ja Euroopan demokraattien ryhmän edustamaa kantaa vuoden 2004 talousarviomenettelyn suuntaviivoja koskevasta Mulderin mietinnöstä. Kohdistan huomautukseni myös neuvoston edustajille, vaikka he eivät näytä olevan paikalla.
Kiitän esittelijää hänen ideoistaan ja siitä, että hän on ottanut mietintöön valtaosan muiden esittämistä ajatuksista. Ryhmäni antaa mietinnölle täyden tukensa. Kannatamme sitä todellakin niin vahvasti, ettemme ole jättäneet siihen yhtään tarkistusta. Uskomme, että vain jotkin muiden ryhmien esittämät tarkistukset hyväksytään.
Siirryn nyt hieman kiistanalaisempaan asiaan. Kuten esittelijä totesi, koko varainhoitovuosi 2004 on poikkeuksellinen. Talousarvio koskee alun perin 15:tä jäsenvaltiota, mutta kauden lopussa sitä kuitenkin sovelletaan 25 jäsenvaltioon. Kolmen toimielimen välisen yhteisymmärryksen saavuttaminen vaatii lisäponnisteluja, koska suhteet ovat tällä hetkellä jotakuinkin kireät.
Euroopalla on kovat ajat, ja muualla maailmassa ne ovat vielä kovemmat. Vuoden 2004 talousarviossa olisi osoitettava, että uskomme itseemme. Meidän eurooppalaisten pitäisi luottaa mahdollisuuksiimme ja kykyihimme. Vuoden 2004 talousarvion pitäisi lisäksi auttaa vahvistamaan Euroopan asemaa ja vaikutusta sen rajojen ulkopuolella. Sitä tarvitaan kipeästi, koska yhteinen ulkopolitiikkamme, sen välineet ja jopa niistä vastuussa olevat henkilöt näyttävät kadonneen, ennen kuin toiminta on edes alkanut.
Mulderin mietinnössä enteilty Eurooppa on yhdistynyt Eurooppa, joka pystyy luomaan kilpailukykyä ja työllisyyttä. Se on myös Eurooppa, johon sen muualla maailmassa olevat kumppanit voivat luottaa ja joka hoitaa yhteisiä politiikkojaan aiempaa paremmin. Toimielinten välinen yhteistyö on yksi tällaisen Euroopan edellytyksistä. Sitä ei voida tällä hetkellä valitettavasti taata. Mietinnön 2, 3 ja 5 kohdassa todetaan, että neuvoston ja Euroopan parlamentin on yhdessä hyväksyttävä laajentumisen taloudelliset näkymät. Näin ei näytä olevan tällä hetkellä.
Parlamentilla on oltava huomattavasti sananvaltaa sisä- ja ulkopolitiikan rahoituksessa, jos Eurooppa haluaa osoittautua luotettavaksi kumppaniksi ja jos haluamme tulla kilpailukykyisiksi ja luoda työpaikkoja. Rahoitusnäkymien mukautuksen kokonaismääriä ei saa asettaa unilateraalisesti. Parlamentilla on oltava oikeus osoittaa näillä aloilla olevat vajeet ja neuvotella asianmukaisista määristä.
Euroopan kansanpuolueen (kristillisdemokraatit) ja Euroopan demokraattien ryhmä on valmis neuvottelemaan neuvoston ja komission kanssa näistä aloista. Niitä tarvitaan esittelijä Mulderin määrittämien tavoitteiden saavuttamiseen. Tämänhetkisen epäsovun ja erimielisyyden vallitessa unionin toimielinten on saatava aikaan vuoropuhelua ja yhteistyötä; niiden ei pidä aiheuttaa levottomuutta.

Walter (PSE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, haluaisin aluksi kiittää lämpimästi esittelijöitä, jäsen Gilliä ja jäsen Mulderia, jo viime viikkoina tekemästämme erittäin hyvästä yhteistyöstä. Vahvistamme talousarviomenettelyn suuntaviivat tänä vuonna kovin aikaisessa vaiheessa vuotta, mutta menettely on muuttunut siten, että teemme tämän jatkossa aina hieman aikaisemmin, eikä se ole välttämättä huono asia.
Tarkasteltaessa Euroopan unionissa tällä hetkellä käytäviä keskusteluja käy ilmi, että kansalaiset kohdistavat unioniin yhtäältä uskomattoman paljon toiveita, mutta toisaalta kansalaiset ovat tällä hetkellä melko hämmentyneitä monista unioniin liittyvistä asioista. Tänä vuonna käytävät keskustelut, jotka vaikuttavat myös ensi vuoden talousarvioon, koskevat valmistelukuntaa, laajentumista, talouden kehitystä ja rauhanprosessia. Lisäksi on tärkeää, että me parlamentin jäsenet teemme luotettavaa työtä talousarvion parissa, luotettavaa siihen nähden, mitä teimme ennen, sekä siihen nähden, mitä haluamme siirtää tulevaisuuteen.
Jokaista yksittäistä kysymystä on lähestyttävä ja käsiteltävä rehellisesti ja avoimesti. Olen todennut jokaisessa talousarviokeskustelussa, että haluamme yhtäläiset oikeudet kaikilla talousarvion aloilla, ja lopetan tämän jankuttamisen vasta sitten, kun tämä näin tapahtuu. Valmistelukunnalla on mahdollisuus toteuttaa tämä ja myöntää molemmille budjettivallan käyttäjille yhtäläiset toimivaltuudet myös talousarviomenettelyssä ja jopa maatalouspolitiikassa. Meidän on varmistettava, että yhteisön talousarvioiden avoimuus ja selkeys voidaan välittää kansalaisille.
Olemme laajentumisen kynnyksellä. Me haluamme Euroopan laajentuvan. Euroopan mantereen jakaantuminen länteen ja itään, köyhään ja rikkaaseen, on väärin, mutta laajentumisvalmistelujen - myös rahoitusasioiden - on oltava avoimia ja ymmärrettäviä. Parlamentti on toinen päätöksentekoon osallistuva toimielin, emmekä anna neuvoston esittää meille valmiita tosiasioita näissä kysymyksissä.
Mitä tulee Euroopan talouskehitykseen, monet edellä puhuneet sanoivat, että meidän on kehitettävä edelleen sisämarkkinoita - sisämarkkinoita, joita monet pitivät oikeansuuntaisena kehityksenä ja jotka herättivät heissä toiveita - mutta Euroopan työttömyys on edelleen tosiasia. Meillä on kyllä käytettävissämme keinoja, joilla voisimme vaikuttaa tilanteeseen. Viime vuosina olemme palauttaneet kerran 14 miljardia ja kerran 11 miljardia euroa ja tänä vuonna palautamme 7 miljardia euroa. Nämä ovat esimerkiksi käyttämättä jääneitä rakennerahastojen varoja, jotka on tarkoitettu työttömyyden torjumistoimiin. Tällaista emme voi hyväksyä. Tämä ongelma on jo lieventynyt, mutta liian suuri osa käytettävissämme olevista varoista jää vieläkin käyttämättä. Pyydän teitä edelleen yksinkertaistamaan hallintotapaa, jotta voimme edistyä tällä alalla.
Mitä tulee koko maailman sekä Euroopan mantereen rauhaan, jatkamme luonnollisesti menneiden tapahtumien pohjalta, mutta kun Eurooppa pyrkii kehittämään yhteistä ulko- ja turvallisuuspolitiikkaa, Euroopan ei saa katsoa koostuvan ainoastaan niistä, jotka kehittävät parhaillaan yhteisiä sotilaallisia rakenteita. Meidän on pyrittävä välttämään ja ehkäisemään konflikteja sekä edistämään aseistariisuntaa, kuten olemme tehneet esimerkiksi maamiinoihin liittyvissä toimissa. Palestiinan ja Irakin tilanteen kehityksestä lisäksi totean, että olemme tietenkin valmiita tarjoamaan alueelle myöhemmin humanitaarista apua, mutta kukaan ei saa käsittää tätä siten, että näillä alueilla on lupa tehdä mitä vain sillä periaatteella, että "me teemme oman osuutemme, ja jälleenrakennus voidaan jättää Euroopan unionin vastuulle". Meidän on tehtävä täysin selväksi, ettemme anna kellekään vapaita käsiä.
Käsittelen seuraavaksi viimeistä huomautustani. Euroopan väestörakenteessa on tapahtumassa muutos, ja meidän on ajateltava tätä asiaa hieman eteenpäin. Ikääntyvien henkilöiden määrä kasvaa koko ajan, ja nuorten henkilöiden määrä vähenee. Tämä kehitys vaikuttaa eläkkeisiin koko Euroopassa. Haluamme, että kaikilla politiikan aloilla otetaan huomioon, mitä nämä muutokset merkitsevät tulevaisuudessa?
(Puhemies keskeytti puhujan.)

Jensen (ELDR).
Arvoisa puhemies, kuten on jo moneen kertaan todettu, vuoden 2004 talousarviomenettely on erityisen jännittävä ja monimutkainen laajentumisen ja EU:n talousarvioon jatkuvasti tehtyjen muutosten vuoksi. Meillä on nyt tänä vuonna ensimmäistä kertaa toimintoperusteinen talousarvio, jonka ansiosta meidän kaikkien on jatkossa entistä helpompi tulkita talousarvioon sisältyviä poliittisia viestejä.
Aluksi haluaisin kiittää Jan Mulderia ja Neena Gilliä vuoden 2004 talousarvion parissa tehtävään työhön liittyvistä rakentavista ja hyvin laadituista keskusteluasiakirjoista. Tämänvuotisen talousarvion tavoitteena on ollut yhtenäistää Eurooppaa, sillä laajentuminen edellyttää monien uusien aloitteiden tekemistä. Tässä yhteydessä haluaisin erityisesti mainita, että komission uudistukset on pantava täytäntöön siten, että hallintotavasta tehdään todella tehokas ja niin joustava, että sen avulla voidaan selvittää lopullisesti ongelmat, jotka johtivat komission eroamiseen vuonna 1999. Ellemme pysty nyt ratkaisemaan ongelmia, asiat vain pahenevat laajentuneessa EU:ssa. Voidaan sanoa, että laajentumisen yhteydessä on ainutlaatuinen mahdollisuus selvittää monia ongelmia. Toisaalta niiden ratkaisemiseen liittyvät vaikeudet vastaavasti lisääntyvät. Kuten esittelijä Gill totesi, tämä pätee tietenkin myös omaan toimielimeemme, parlamenttiin, jonka on epäilemättä siivottava hallintoaan.
Meidän on tärkeää varata tarvittavat määrärahat uusien jäsenvaltioiden hallinnon kehittämiseen, koulutukseen ja työmarkkinaosapuolten vuoropuheluun. Tämä pätee myös koulutuksen ja työmarkkinoiden aloilla toimivien virastojen talousarvioihin.
Lopuksi haluan huomauttaa, että EU saa laajentumisen yhteydessä uuden itärajan. Talousarviosta on tarkoitus myöntää tukea entisille neuvostoblokin valtioille. Tämä tehdään Tacis-ohjelmissa, joissa tarjotaan varoja hallinnon kehittämiseen, koulutukseen ja ydinvoimaloiden turvallisuuden tehostamiseen. Tacis-ohjelmien yhteydessä on jatkossakin tärkeää varmistaa, että hankkeet pannaan asianmukaisesti täytäntöön. Ydinturvallisuus on erityisen tärkeä poliittinen painopistealue.
Olen iloinen, että voimme tässä talousarviomenettelyssä myös toivottaa uusista jäsenvaltioista tulevat Euroopan parlamentin kollegamme tervetulleiksi. Koska he tuntevat uudet naapurivaltiomme meitä paremmin, luulen, että heillä on hyviä ehdotuksia siitä, miten voimme tulevaisuudessa kehittää Tacis-ohjelmia sekä varmistaa niiden tehokkaan täytäntöönpanon. Odotan erittäin kiinnostuneena keskustelun ja talousarvion tätä osaa.

Seppänen (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, arvoisat komission jäsenet, olen saanut Eurooppa-valmistelukunnassa huonoja kokemuksia siitä, mihin suuntaan EU:n kielipolitiikka kehittyy. Valmistelukunnassa ei käännetä puheenjohtajiston perustuslakiluonnokseen tehtyjä muutosesityksiä EU:n virallisille kielille. Valmistelukunnan työryhmissä ei ole ollut tulkkausta kuin kahdelle tai kolmelle kielelle. Kuitenkin valmistellaan perustuslakia, joka on ylempi kuin jäsenvaltioiden kansallinen lainsäädäntö. Kun valmistelukuntaa kutsutaan tulevaisuutta käsitteleväksi valmistelukunnaksi, kielirajoitteisuus ja kansallisten kieli-identiteettien tuhoaminen näyttävät olevan EU:n tulevaisuus.
Molemmissa budjettimietinnöissä kiinnitetään huomio kieliin, käännöksiin ja tulkkaukseen. Kun rouva Gill puhuu hallitusta monikielisyydestä, en ole varma, että sillä tarkoitetaan kaikkien kielten tasa-arvoa. Kun puhutaan etätulkkauksesta, en ole varma, että sillä tarkoitetaan kaikkien kielten etätulkkausta. Jos EU:ssa ei käytetä tasavertaisesti kaikkia kieliä, arvottakoon ne kielet, jotka ovat niin sanottuja työkieliä. Kieliväkivaltaa on myös se, että Euroopan parlamentin omista vierailijapalveluista on poistettu suomenkielinen vastuuhenkilö.
Muuten talousarviomenettelyn suuntaviivat ovat niin yleisellä tasolla, että niistä on vähän yleistä huomautettavaa. Parlamentin yksimielinen poliittinen tahto näyttää olevan, että maksamattomien maksumäärärahojen eli RALlien määrää on määrätietoisesti vähennettävä. Meidän ryhmässämme monet vastustavat europuoluetuen käyttöönottoa, koska sillä tavalla puolueita ylikansallistetaan.
Mitä tulee seuraavaksi käsiteltävään Wynnin mietintöön, siihen on jätetty tarkistuksia, joissa vaaditaan euroverojen käyttöönottoa EU:n toiminnan rahoittamiseksi. Nämä ylikansalliset verot eivät kelpaa monille meidän ryhmässämme.

Van Dam (EDD).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, tulevan vuoden toimintastrategian vahvistamisen yhteydessä meillä on erinomainen tilaisuus asettaa painopistealueita. Komissio asettaa vuoden 2004 toimintastrategiansa ensimmäiseksi painopistealueeksi kymmenen uuden jäsenvaltion liittymisen EU:hun, toiseksi vakauden ja kolmanneksi kestävän kasvun. Hyväksymme nämä poliittiset painopistealueet. Kymmenen uuden jäsenvaltion liittyminen on ollut tärkeä aihe koko nykyisen komission toimikauden ajan, ja on oikein asettaa se ensisijaiseksi painopistealueeksi vuonna 2004. Laajentuminen 15:stä 25:een jäsenvaltioon toteutuu siis 1. toukokuuta 2004. Edellytyksenä tietenkin on, että ehdokasvaltioiden kansalaiset hyväksyvät sen.
Tarkastellessa komission suunnitelmia "kestävästä kehityksestä ja yhteisvastuullisuudesta" saa sellaisen käsityksen, että unionilla on komission mielestä paljon velvollisuuksia. Unionilla on nimittäin velvollisuus a) vahvistaa taloudellista ja sosiaalista yhteenkuuluvuutta, b) vähentää eri alueiden kehitystasossa olevia eroja, c) edistää kestävää taloudellista ja sosiaalista kehitystä sekä d) edistää tasapainoista ja kestävää kehitystä.
Tämä optimistinen käsitys jonkin instituution mahdollisuuksista toteuttaa yksin yhteiskunnallinen muutos ei sovi yhteen meidän näkemyksemme kanssa. Komission pitäisi asennoitua tähän asiaan vaatimattomammin eikä ottaa hoidettavakseen niin paljon tehtäviä.
Vakauden asettaminen painopistealueeksi oli mielestämme oikea teko. Meidän on nimittäin suhtauduttava erittäin vakavasti maailmanlaajuiseen terrorismin uhkaan. Tämänkään politiikan alan konkreettiset suunnitelmat eivät kuitenkaan vastaa käsitystämme Euroopan turvallisuudesta ja vakaudesta. Toimintastrategiaan sisältyy niin kutsuttu naapurimaa-aloite tai ystävyyspiirin politiikka, mutta siitä puuttuu kaikkein tärkein kumppani maailmanlaajuisessa terrorismin vastaisessa taistelussa ja kansainvälisen vakauden ylläpidossa. Tarkoitan Natoa, jossa Amerikan yhdysvallat on vahva liittolainen. Onko komissio valmis määrittämään kantansa tässä asiassa?
Toimintastrategian todellinen luonne paljastuu kaudeksi 2004-2006 laadituissa Euroopan unionin monivuotisissa toimintasuunnitelmissa: niissä mainitaan "Euroopan kansalaisuuteen" ja edellä mainittuun yhteisvastuullisuuteen liittyvät perustehtävät sekä todetaan, että unionin "on hoidettava vastuunsa maailmanlaajuisena vaikuttajana".
Tämänhetkisessä tilanteessa on utopistista kuvitella, että syvästi jakautuneella Euroopan unionilla voisi olla nykyistä aktiivisempi asema maailman turvallisuuden ylläpidossa.
Onnittelen esittelijä Mulderia hänen kiitettävästä mietinnöstään, jossa käsitellään vuoden 2004 talousarviomenettelyn suuntaviivoja. Gillin mietinnöstä en voi valitettavasti puhua yhtä positiiviseen sävyyn. Emme näe eurooppalaisten poliittisten puolueiden ohjesääntöluonnoksessa todellakaan samoja etuja kuin hän. Komissio haluaa saada peräti 75 prosenttia eurooppalaisten puolueiden talousarviosta EU:n talousarvion ulkopuolelle! Eikö tämä ole täysin suhteetonta?
Poliittiset puolueet ovat kansalaisten vapaita yhdistyksiä. Eikö tällöin ole aivan loogista, että kansalaiset, jotka muodostavat jokaisen puolueen perustan, tukevat valitsemaansa puoluetta taloudellisesti? Näin kunnioitetaan myös puolueiden ja niiden kannatuspohjan luonnollista yhteyttä, mistä voi olla ainoastaan hyötyä niiden politiikkaan osallistumisessa. Kansallisten poliittisten puolueiden, jotka haluavat yhdistyä Euroopan laajuisesti, on itse rahoitettava toimintansa - toisin sanoen niiden jäsenten on rahoitettava se. Eurooppalaiset poliittiset puolueet ovat tavallisille kansalaisille ilman muuta paljon etäisempiä kuin kansalliset puolueet. Jos myönnämme eurooppalaisille puolueille suuria avustuksia yhteisön varoista, syvennämme vain kansalaisten ja politiikan välistä kuilua.
Esittelijä Gillin analyysi, että propagandahyökkäys toisi puolueet lähemmäs kansalaisia, on mielestämme aivan käsittämätön. Mitä näkyvää vaikutusta eurooppalaisilla kampanjoilla Euroopan kansalaisuudesta tai euron hyödyistä on ollut? Vastaus on "ei mitään", joten miksi ne onnistuisivat nytkään? Ryhmämme mielestä ohjesääntöluonnos olisi parasta vetää pois käsittelystä mahdollisimman pian.

Dover (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, Gillin mietinnön varjoesittelijänä haluan ottaa siitä esiin neljä kohtaa. Jäsen van Damin äsken mainitsemasta poliittisten puolueiden rahoituksesta ensinnäkin totean, että ryhmäni mielestä tämän rahoituksen pitäisi sisältyä parlamentin eikä komission talousarvioon. Syynä on se, että me voimme olla vastuuvelvollisia: säännöt on jo asetettu ja sovittu kolmen toimielimen välillä. Ymmärsin sitä paitsi, että ministerineuvosto ja komissio ehdottivat puolueiden talousarvion siirtämistä parlamentin talousarvioon. On oikein ja asianmukaista osoittaa, että olemme vastuuntuntoisia ja vastuuvelvollisia. Asiasta on jätetty tarkistus, ja kehotan parlamentin jäseniä äänestämään - ehkä vastoin heidän omien ryhmiensä kantaa - sen puolesta, että parlamentti valvoo poliittisten puolueiden talousarviota.
Toinen huomautukseni koskee rakentamistoimia. Puhemiehistö on tehnyt liikaa päätöksiä lähettämättä niitä takaisin asiasta vastaavaan valiokuntaan, siis budjettivaliokuntaan. Suhtaudun myönteisesti Gillin mietinnön 40 kohtaan ja kannatan sitä. Pääsihteeriä pyydetään siinä esittämään 1. kesäkuuta 2004 mennessä kertomus, jossa esitetään "uusien merkittävien kiinteistöhankkeiden toiminnalliset perusteet". Toivon, että kyseinen kertomus sisältää ehdotukset kahdesta tänne rakennettavasta uudesta konferenssitilasta. Yhdistyneen kuningaskunnan konservatiivit ja sosialistit vastustavat näitä konferenssitiloja, koska ne pilaisivat lippujen luona olevan Euroopan parlamentin viihtyisän sisäänkäynnin. Niille ei ole toiminnallista perustetta. Konferenssitilat - varsinkin suuret - ovat alikäytettyjä. Tiloja on enemmän kuin tarpeeksi myös unionin laajennuttua, ja niissä on kaikki tarvittavat välineet. Tämä on erittäin tärkeä asia, ja vaadimme jatkossa ainakin toiminnallisen perusteen, ennen kuin varojen käyttö hyväksytään.
Haluaisin kiinnittää huomionne 28 kohtaan esitettyyn erittäin myönteiseen tarkistukseen - olen varma, että esittelijä Gill hyväksyy sen. Siinä selvennetään pyrkimyksiä täyttää monikielisyyden aiheuttamat vaatimukset aiempaa paremmin, mikä on erityisen tärkeää unionin laajentuessa. Kyse on elektronisista opasteista, tietojenkäsittelypisteistä ja huoneiden ja salien opasteista. Muistan, että minulla oli Brysselissä ja Strasbourgissa kolme vuotta sitten uutena parlamentin jäsenenä suuria vaikeuksia jopa huoneiden löytämisessä. Ajatelkaapa, millaisia kielivaikeuksia uusien valtioiden jäsenillä on. Rakennuksiin olisi hyvä lisätä monitoreita ja kiinteitä opasteita, joissa on vaihtuva teksti eri kielillä.
Mietinnössä viitataan myös tilintarkastustuomioistuimeen. Se tekee erittäin tärkeää työtä ja tarvitsee lisäresursseja. Tälle ehdotukselle annan täyden tukeni.

Pittella (PSE).
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, minäkin haluaisin kiittää esittelijöitä. Haluaisin kuitenkin kiittää erityisesti puheenjohtaja Prodia siitä, että hän totesi erään poliittisen tosiasian erittäin laaja-alaisessa puheessaan. Hän totesi, että elämme nyt hirveitä aikoja, mutta unionin on jatkettava hankkeitaan ja pyrkimyksiään.
Nyt täyttymässä oleva historiallinen tavoite - unionin laajentuminen - edellyttää talousarvioarviopäätöksiltämme täydellistä johdonmukaisuutta. Parlamentilla on osansa tässäkin tehtävässä, eikä parlamentti toimi minään notaarina, joka ainoastaan laatii mietintöjä ja hyväksyy muiden päätöksiä ilman minkäänlaista vaikutusvaltaa. Meillä on neljä laajentumiseen liittyvää pääpolitiikkaa: koheesiopolitiikka, yhteinen maatalouspolitiikka, Euroopan laajuisia verkkoja koskeva politiikka sekä pienten ja keskisuurten yritysten välistä yhteistyötä koskeva politiikka. Laajentumisen ja integraation onnistuminen riippuu pitkälti siitä, miten näitä politiikkoja tarkistetaan ja millainen asema niille annetaan talousarviossa.
Haluan esittää vain kaksi huomautusta. Meidän on mielestäni ensinnäkin harkittava uudelleen Euroopan laajuisille verkoille myönnettävää rahoitusta ja unionin avustusta, yksinkertaistettava menettelyjä ja elvytettävä pohjoinen-etelä-ulottuvuutta sekä myös itä-länsi-ulottuvuutta. Toiseksi haluan huomauttaa, että meidän on mielestäni edistettävä pienten ja keskisuurten yritysten kansainvälistymistä sekä niiden kykyä solmia kumppanuuksia ehdokasvaltioiden pienten ja keskisuurten yritysten kanssa. Tätä varten olisi hyvä tehostaa nykyisiä välineitä sekä laajentumista ja pk-yrityksiä koskevaa nykyistä pilottihanketta ja hyödyntää Agenda 2000:n väliarvioinnin yhteydessä tarjoutuva mahdollisuus vahvistaa merkittävästi pienten ja keskisuurten yritysten kansainvälistymistä edistäviä toimenpiteitä.

Virrankoski (ELDR).
Arvoisa puhemies, ensinnäkin haluan esittää parhaat onnitteluni herra Mulderille ja rouva Gillille erittäin hyvistä mietinnöistä, samoin komission jäsen Schreyerille hyvin rakentavasta asenteesta talousarvion laadinnassa. Mutta erityisen kiitoksen haluan osoittaa komission puheenjohtajalle Romano Prodille siitä merkittävästä työstä, jonka hän on jo tähän mennessä tehnyt Euroopan unionin rakentamisessa ja kansojen lähentämisessä, yhteisessä projektissa, jota me nyt kutsumme itälaajenemiseksi.
Käsittelyssä oleva talousarvio on ensimmäinen, joka laaditaan 25 jäsenvaltion yhteisölle. Tämä hanke on teknisesti hyvin haastava, koska talousarvio tulee koskemaan ensimmäiset neljä kuukautta 15 jäsenvaltiota ja loppuvuoden 25 jäsenvaltiota. Tästä syystä erityisesti esittelijöiden merkitys tämän talousarvion laadinnassa tulee korostumaan.
Onneksi meillä on toimintoperusteinen budjetointi, jota nyt ensimmäisen kerran toden teolla toteutetaan. Se selkeyttää budjetin avoimuutta ja antaa entistä paremman kuvan siitä työstä, mitä Euroopan unionin puitteissa tehdään. Toimintoperusteinen budjetointi antaa suoran vastauksen kysymykseen siitä, mitä mikin toiminto todella maksaa.
Itälaajeneminen on kaiken kattava haaste, joka tulee ottaa huomioon kaikessa budjetin laadinnassa. Se alkaa hallinnosta. Meidän on kunnioitettava edelleen eri jäsenvaltioiden omia kieliä ja pidettävä EU:n monikielisyys kunniassa. Suurin haaste koskee kuitenkin rakennerahastoja. Itälaajeneminen on suuri jälleenrakennusprojekti, suurin, mihin läntinen Eurooppa on ryhtynyt sitten toisen maailmansodan. Sen onnistuminen edellyttää, että rakennerahastojen hallinnointia yksinkertaistetaan ja tehostetaan. Vain tällä tavalla voidaan saavuttaa ne tulokset, joihin me olemme pyrkimässä.

Fiebiger (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, komissio painottaa tiedonannossaan, että Euroopan unionin laajentuminen on keskeinen haaste vuonna 2004. Laajentumisen tärkeyttä ei voi kiistää, mutta minulla on kuitenkin epäilykseni siitä, pystyykö komissio näiden talousarvion suuntaviivojen avulla todellakin vastaamaan näihin haasteisiin.
Todellinen huolenaiheeni on se, että laajentumiseen on varattu vuonna 2004 noin 11 miljardia euroa, mikä on ainoastaan 10 prosenttia maksusitoumusmäärärahojen kokonaismäärästä. Maatalousmenojen osuus on vain 2,4 prosenttia. Nämä osuudet tuskin takaavat jäsenvaltioiden tasavertaista osallistumista, vaikka otetaankin huomioon, että laajentuminen tapahtuu vasta 1. toukokuuta. Odotankin komissiolta alustavan talousarvioesityksen yhteydessä yksityiskohtaista selvitystä siitä, millainen laillinen oikeus uusilla jäsenvaltioilla on osallistua kaikkiin EU:n talousarviosta rahoitettaviin ohjelmiin.
Rakennetoimiin osoitetaan paljon määrärahoja. Tälläkin alalla on tehty viime vuosina järkeviä alustavia suunnitelmia, mutta varojen maksamisessa on vaikeuksia. Odotan komission esittävän pian tarkkoja lukuja ja analyysin siitä, mistä tämä johtuu ja mikä estää varojen käytön. Luottamusta järjestelmän oikeudenmukaisuuteen on lisättävä, sillä rakennetukivaroista ei saa mennä yhtään euroa hukkaan. Monille Euroopan unionin kansalaisille rakennetuen varassa olevat hankkeet ovat usein viimeinen keino turvata työpaikka.
Tänään on ammuttu lähtölaukaus, ja vuoden 2004 alustavan yleisen talousarvioesityksen laadintaprosessi voi alkaa; edessämme on tärkeitä neuvotteluja ja työtehtäviä. Koko menettelyn on oltava siksi ehdottoman avoin, ja sen yhteydessä on tehtävä laajaa suhdetoimintatyötä, joka varmasti parantaa Euroopan unionin julkista kuvaa.

Salafranca Sánchez-Neyra (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, komission puheenjohtaja muistutti komission vuoden 2004 toimintastrategian kontekstista.
Oli melko varmaa, että puheenjohtaja Prodin puhuisi Irakin kriisistä, laajentumisesta ja laajentuneen unionin poliittisen toimintastrategian tarpeesta. Hän viittasi myös perusteelliseen itsearviointiin ja kansainväliseen asemaamme, jota pohditaan hallitustenvälistä konferenssia valmistelevassa valmistelukunnassa. Lisäksi mainittiin monia muita asioita, kuten Nizzan sopimuksen voimaantulo ja talousarvion kannalta merkityksellisemmän varainhoitoasetuksen voimaantulo 1. tammikuuta.
Keskityn tarkastelemaan ulkopolitiikkaa. On selvää, että unioni tarvitsee tehokkaan, avoimen ja näkyvän ulkopolitiikan. Komission olisi siksi hyvä antaa jotakin tietoa hajauttamispolitiikan kehityksestä. Sen olisi hyvä tiedottaa myös epänormaaleista maksamatta olevista määristä. Parlamentti on ollut jo jonkin aikaa huolissaan näistä kahdesta asiasta.
Otsaketta 4 - ulkopolitiikkaa - pitäisi mielestäni pohtia vakavasti. Olemme tyytyneet siihen ja paikkailleet sitä jo vuosia. Irakin kysymyksessä joudumme kuitenkin todennäköisesti tekemään kiireisiä päätöksiä. Meidän on käsiteltävä myös Afganistania, Lähi-itää, Balkanin maita ja Välimeren aluetta koskevaa politiikkaa. Meidän on mielestäni lisäksi tärkeää tarkistaa transatlanttisia suhteitamme. Irakin konflikti epäilemättä vaikuttaa niihin. Arvoisa komission jäsen, viimeinen mutta ei suinkaan vähäpätöisin ulkopolitiikkaa koskeva huomautukseni on se, että meidän pitäisi pohtia myös suhteitamme Latinalaiseen Amerikkaan.
Kehotan komissiota toimimaan tänä vuonna johdonmukaisesti sen esittäessä talousarvioesityksiään. Sen on noudatettava Madridin huippukokouksessa annettuja sitoumuksia. Muita painopistealueita ei voida rahoittaa samoista varoista. Komissio esimerkiksi tarkistaa parhaillaan Kolumbian tai Costa Rican kaltaisia valtioita koskevaa yleistä tullietuusjärjestelmää, eikä komission odoteta ehdottavan talousarvioesityksissään enää lisää määrärahojen leikkauksia.
Arvoisa komission jäsen, kehotan teitä pitämään nämä ajatukset mielessänne. Jos haluamme kehittää kunnianhimoisen ulkopolitiikan, meidän on mielestäni pohdittava, miten voimme asettaa käyttöön ulko- ja puolustuspolitiikan kehittämiseen tarvittavat resurssit. Muuten meidät jätetään jatkossakin pois neuvottelupöytien ääreltä ja laitetaan vain rahoittamaan suuria kansainvälisiä hankkeita. Meidän ei anneta koskaan osallistua päätöksentekoon.
Onnittelen puheenjohtaja Prodia näkemyksestä, joka hänellä on toiminnan painopisteitä koskevan keskustelun avaamisesta. Keskustelu pitäisi yhdistää vuoden 2004 talousarviomenettelyn suuntaviivoja koskevaan keskusteluun.

Patakis (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, Yhdysvaltojen ja sen liittolaisten imperialistisia tavoitteita palveleva sota, jota aiomme käydä Irakia vastaan, on epäinhimillinen sota, jolla on lisäksi valtavia vaikutuksia Euroopan unionin talouteen ja joka alentaa tuntuvasti työväenluokan ja koko Euroopan unionin tuloja.
Vakavia ongelmia aiheutuu myös siitä, kun unioniin liittyy uusia jäsenvaltioita, joiden BKT on yhteisön keskitasoa alhaisempi ja joiden tarpeet ovat suurempia. Euroopan unionin vuoden 2004 talousarviomenettelyn suuntaviivoissa suunnitellaan rakennerahastojen ja yhteisen maatalouspolitiikan määrärahojen leikkausta sekä sortavan ja aggressiivisen yhteisen eurooppalaisen puolustus- ja turvallisuuspolitiikan rahoittamista käyttämällä tekosyynä terrorismin ja maahanmuuton torjuntaa, kriisinhallintaa ja konfliktien ehkäisemistä. Maatalousmenoja aiotaan toisin sanoen leikata WTO:n menettelytavan mukaisesti ja Yhdysvaltojen painostuksesta. Rakenneuudistus on lisäksi pakko toteuttaa, ja suhtautumistapa YMP:n osittaiseen uudistukseen on maatalouden vastainen.
Tällä kaikella on tarkoitus osoittaa, että talousarvio on edelleen ruohonjuuritason vastainen talousarvio ja että monopolien etujen valvomisesta aiheutuu työntekijöille edelleen vakavia seurauksia - tällä kertaa Lissabonin strategian vuoksi - ja hyväksikäyttö vain pahenee: työsuhteeseen ja vakuutusturvaan liittyviä työntekijöiden oikeuksia loukataan, työttömyys lisääntyy, ympäristö tuhoutuu, ja terveys-, koulutus- ja sosiaalipalvelut kaupallistuvat entisestään.
Kaupunki- ja maaseutualueiden työntekijöiden, köyhien ja alempien keskiluokkien on taas maksettava laman hinta, jotta suuret yritykset voivat tehdä edelleen voittoa. Kreikan kommunistipuoluetta edustavat Euroopan parlamentin jäsenet vastustavat näitä talousarviomenettelyn suuntaviivoja, koska työntekijöiden, maanviljelijöiden ja pienten yritysten ongelmien ratkaisemisen sijasta ne aiheuttavat uusia ongelmia, ja ehdokasvaltioiden kansalaisten elintaso laskee. Tämän talousarvion avulla ei edistetä rauhan säilymistä vaan tuetaan Euroopan unionin militarisoimista ja hyökkäävää asennetta sekä unionin demokratian ja ruohonjuuritason vastaista ajattelutapaa.

Laschet (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, haluaisin käsitellä joitakin budjettikohtia koskevia huomautuksia ulkopolitiikan näkökulmasta. Ulkopolitiikka on kuulunut jäsenvaltioissa perinteisesti hallitusten vastuualueeseen, mutta parlamentit osallistuvat siihen talousarviomenettelyn kautta, minkä ansiosta ne voivat vaikuttaa ulkopolitiikkaan ja hallitusten asettamiin painopisteisiin.
Koska yhteisön tasolla ei oikein ole vastinetta tällaiselle demokraattiselle valvonnalle, meistä on myönteistä, että valmistelukunta ottaa huomioon parlamentin lukuisat vaikutusmahdollisuudet ulkopoliittisten hankkeiden rahoitusta koskevissa peruskysymyksissä.
Erityisen myönteistä meistä on se, että vuoden 2003 talousarviomenettelyssä päästiin neuvoston kanssa sopimukseen ulko- ja turvallisuuspolitiikan alan toimista tiedottamisesta. On aivan uutta, että neuvosto tekee parlamentille merkittäviä myönnytyksiä, ja vaikka se ei ensin noudattanutkaan talousarviomenettelyssä antamaansa sitoumusta, Makedoniassa toteuttamiamme toimia koskevat tiedot ovat nyt saatavilla. Tämä saatiin varmistettua viimeisimmissä neuvoston kanssa käydyissä neuvotteluissa, ja se oli minusta oikeansuuntainen askel. Voimme jatkaa toimiamme tältä neuvoston ja parlamentin yhteistyön pohjalta. Tästä syystä pidämme erityisen tärkeänä talousarviomenettelyn suuntaviivojen kohtaa, jossa parlamentti painottaa jälleen halukkuuttaan tehdä neuvoston kanssa yhteistyötä yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan alalla ja vaatii parlamentin mahdollisimman kattavaa osallistumista yhteisten toimien rahoitukseen, suunnitteluun sekä niitä koskevien päätösten tekoon. Meillä on ollut siinä aikaisemmin ongelmia, sillä neuvoston antamat rahoitussitoumukset merkitsivät lopulta sitä, että parlamentin oli myönnettävä varat talousarviosta. Tätä voidaan muuttaa, jos parlamentille tiedotetaan asioista ja jos parlamentti otetaan mukaan toimintaan ajoissa. Jos näin tehdään, uskon, että nämä talousarviomenettelyn suuntaviivat voivat merkitä uutta vaihetta parlamentin ja neuvoston välisessä yhteistyössä.
Esitän ulkopolitiikasta vielä toisen huomautuksen. Se koskee nyt perustettua väliaikaista työryhmää, joka tutkii palestiinalaishallinnolle osoitettuja välittömiä maksuja. Tämä väliaikainen työryhmä on mielestäni oiva mahdollisuus tutkia yhdessä komission kanssa, mitä Euroopan veronmaksajien rahoilla on tarkalleen ottaen tehty. Emme halunneet perustaa tutkintakomiteaa, joka jo tavallaan etukäteen esittää syytöksiä. Haluamme yksinkertaisesti tietää, miten tämä välitön tuki on toiminut ja miten voisimme järjestää sen jatkossa paremmin. Kyseinen työryhmä aloittaa toimintansa pian. Tämä ei ole niinkään parlamentin ja neuvoston välinen ongelma vaan pikemminkin parlamentin ja komission välinen ongelma, ja toivomme, että komissio pitää työryhmässä lupauksensa ja on halukas tekemään yhteistyötä parlamentin kanssa.

Morillon (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, analysoidessamme asiaa, jota te, puheenjohtaja Prodi kutsuitte unionin tilaksi, ja siihen liittyviä talousarviomenettelyn suuntaviivoja meidän on vältettävä kahta asiaa, kuten tekin totesitte. Emme saa liioitella unionin sisällä vallitsevia eroja mutta emme myöskään vähätellä niitä.
Jos aiomme kehittää yhteisön ulkopolitiikan, meidän on tarjottava laajentuneelle unionille välineet, joilla se voi puolustaa arvojaan. Emme saa vältellä keskustelua, ja hyvät kollegat, meillä on nyt ehkä ensimmäistä kertaa mahdollisuus keskustella tässä vaiheessa rahavaroista, jotka meidän on myönnettävä tähän tarkoitukseen.
Minut on valittu ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunnan esittelijäksi Euroopan uutta turvallisuus- ja puolustusjärjestelmää koskevalle mietinnölle, josta valiokuntamme äänestää tämän kuun lopussa. Minusta on myönteistä, että meillä on mahdollisuus ottaa tämä järjestelmä pian käyttöön, ja myönteistä on myös se, että olemme saaneet viime viikkoina tietoja ja signaaleja sekä komissiolta että neuvostolta.
Yleisten asioiden neuvosto päätti 27. tammikuuta pitämässään kokouksessa ensinnäkin huolehtia Makedonian sotatoimista. Samaan aikaan se päätti perustaa toiminnan rahoitusjärjestelmän, jonka on tarkoitus kattaa vastaavat menot, joiden rahoitukseen Euroopan unionin on osallistuttava. Arvoisa puheenjohtaja Prodi, tämä on aivan uusi aloite, ja se tuo varmasti hieman uskottavuutta vahvistetuille tavoitteille, jotka palautitte äsken selkeästi mieleemme. Nyt täytyy vain toivoa, että tämä yhdessä parlamentin kanssa nopeasti suunniteltu väline voidaan laajentaa jatkossa kaikkiin EU:n toimiin.
Komissiosta puheen ollen panin aivan yhtä kiinnostuneena merkille puheenjohtaja Prodin ja Kreikan puolustusministerin Giannos Papantonioun äskeisen tapaamisen. Puolustusministeri Papantoniou ilmeisesti ehdotti EU:n talousarvioon uutta otsaketta, josta rahoitettaisiin puolustusasioiden tutkimusta. Tämä on nimenomaan yksi niistä uusista ehdotuksista, joka ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunnan enemmistön pitäisi ilman muuta hyväksyä muutaman päivän kuluttua. Arvoisa puheenjohtaja Prodi, saanko kysyä, miten itse reagoitte tähän ehdotukseen ja milloin sitä voitaisiin mielestänne alkaa toteuttaa?
Arvoisa puhemies, arvoisa puheenjohtaja Prodi, lopuksi totean, että ellei unioni hanki itselleen tarvittavia institutionaalisia, toiminnallisia ja taloudellisia välineitä, se jää vääjäämättä pitkäksi aikaa syrjään kansainvälisistä tapahtumista. Olen varma, ettei Euroopan kansalaisten enemmistö halua sitä.

Ferber (PPE-DE).
Arvoisa komission puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, aluksi haluaisin esittää komissiolle kiitokset siitä, että se piti viimevuotisen lupauksensa ja ajoitti ensi vuoden toimintastrategiaa ja talousarviota koskevat keskustelut samaan ajankohtaan. Tänään meillä on mielestäni merkittävä tilaisuus ottaa vastaan tämä suuri tehtävä, josta olemme vastuussa Euroopalle ja sen kansalaisille.
Käsiteltävänämme on tietenkin tärkeitä kysymyksiä, ja haluan tehdä nyt yhden asian selväksi: arvoisa komission jäsen, olisi paljon helpompaa, jos meidän ei tarvitsisi huolehtia kysymyksistä, jotka ovat merkityksellisiä vasta toimikautenne päätyttyä, kuten siitä, miten menettelemme vuoden 2006 jälkeen ja mitä asioita joudumme silloin käsittelemään. Meidän on nimenomaan pohdittava, miten rahoitusnäkymiä mukautetaan laajentumisen yhteydessä. Olisi ollut ilahduttavaa, jos komissio olisi suhtautunut parlamenttiin myönteisemmin varmistaakseen parlamentin oikeudet ja näin ollen menettelyn avoimuuden, joka on kansalaisten edun mukaista. Olisimme tietenkin voineet ilmaista näkemyksemme selkeämmin. Haluan tehdä nyt selväksi, että meidän on mietittävä, pystyykö parlamentti kuukauden kuluttua käsittelemään jäsenyyshakemuksia vai pitäisikö meidän kenties ensin ratkaista institutionaalinen kysymys siitä, miten parlamentti otetaan mukaan tämän tärkeän asian käsittelyyn.
Minulla oli oikeastaan nyt tarkoitus sanoa jotakin Vihreät / Euroopan vapaa allianssi -ryhmälle, joka loistaa poissaolollaan eikä katso tarpeelliseksi lähettää ketään edustamaan sitä tässä keskustelussa - sekin kertoo jo paljon! Keskustellessamme nyt laajentumisesta ja valmistautuessamme vastaanottamaan parlamenttiin ehdokasvaltioiden tarkkailijoita jo muutaman viikon kuluttua meidän pitäisi varmasti harkita muita yhteistyömahdollisuuksia - jäsen Dover käsitteli asiaa mieleenpainuvasti, ja olen siitä hänelle erittäin kiitollinen - jotta voisimme parantaa jokapäiväisen yhteistyömme ja -toimintamme organisointia. Minusta on kurjaa, että vihreiden ryhmä on esittänyt tarkistuksia, joilla pyritään poistamaan nämä kohdat Gillin mietinnöstä. Tarvitsemme kuitenkin juuri päinvastaisia asioita, jos haluamme ottaa parlamenttiin yli sata uutta jäsentä.
Arvoisa komission jäsen, pyydänkin, että keskittyisimme nyt tällä hetkellä merkityksellisiin asioihin! Mainitsin jo rahoitusnäkymät, ja haluaisin muistuttaa vielä Andreasenin tapauksesta. Minulla on asiasta komission sisäinen muistio, joka poikkeaa talousarvion valvontavaliokunnassa esittämästänne arviosta. Meidän on nyt vihdoin ratkaistava kirjanpitojärjestelmiin liittyvä ongelma. Yksi nykyisen komission suuria lupauksia oli viedä asioita eteenpäin tämän vaalikauden aikana. Voimme puhua vuoden 2006 jälkeisistä EU:n rahoitusnäkymistä vasta sitten, kun olemme selvittäneet huolellisesti kaikki nämä asiat. Nyt asialistalla on kuitenkin muita kysymyksiä, jotka on selvitettävä pikaisesti, mikäli kaikki Prodin komission toimikauden akana luvatut asiat aiotaan hoitaa vielä ennen nykyisen komission toimikauden päättymistä. Jos onnistumme siinä, olemme tehneet paljon Euroopan hyväksi.

Naranjo Escobar (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, vuoden 2004 talousarviomenettelyjen suuntaviivoissa tulee mielestäni esiin kolme perusasiaa. Ne ovat mahdollinen määrärahataso, varojen käyttöasteen parantaminen sekä menojen strategiset vaihtoehdot.
Määrärahatasosta totean, että unionin talousarvio on tällä hetkellä 1,02 prosenttia yhteisön bruttokansantulosta, ja se on kaikkien aikojen pienin osuus. Tämänhetkisissä näkymissä määrää voitaisiin nostaa 5 miljardilla. Vuoden 2004 talousarvioon suunnitellaan samaa määrärahatasoa. Noudatamme näin ollen tiukkaa budjettikuria, mihin neuvosto lienee tyytyväinen.
On tärkeää, että vuoden 2004 talousarvio pannaan moitteettomasti täytäntöön. Varojen käyttöaste on ollut kolmen viime vuoden aikana paljon odotettua alhaisempi. Näiden kolmen vuoden aikana varoja on jäänyt käyttämättä noin 23 000 miljardia. Meidän on siksi noudatettava viime vuonna annettua lausumaa toteuttamisaikataulusta ja epänormaaleja maksamatta olevia määriä koskevasta suunnitelmasta.
Mulderin mietinnössä esitetään varmasti oikeansuuntaisia näkemyksiä painopistealueista. Siinä otetaan huomioon kaksi avainkysymystä, nimittäin yhtäältä kansalaisten huolenaiheet ja odotukset sekä toisaalta budjettivallan käyttäjien yksimielisen päätöksen edellytykset.
Vuoden 2004 talousarvio on erittäin tärkeä, ja se merkitsee unionille uutta alkua. Tähän on monta syytä. Kansalaiset ymmärtävät, että heidän turvallisuutensa, vapautensa ja vaurautensa varmistamiseksi tarvitaan asianmukaisia talousarviopäätöksiä ja yhteisiä välineitä. Ulkorajojen valvonta sekä järjestäytyneen rikollisuuden ja terrorismin torjunta edellyttävät Europolin ja Eurojustin resurssien lisäämistä.
Myös taloudellisen toiminnan edistäminen vaikuttaa ratkaisevasti laajentuneen unionin menestykseen. Monet kysymykset on vielä selvittämättä. Tarkoitan esimerkiksi maatalousuudistuksen tai rahoitusnäkymien mukautuksen mahdollisia taloudellisia vaikutuksia. Täytyy sanoa, että minusta on hämmästyttävää, ettei neuvosto ole tänään paikalla. Neuvoston on kuitenkin ymmärrettävä, että meillä on vain yksi tapa käsitellä edessämme olevia haasteita - niitä on käsiteltävä yhteisymmärryksessä parlamentin kanssa.

Von Wogau (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, keskustelemme nyt vuoden 2004 talousarviosta ja toimintastrategiasta. Kuten on jo todettu, Euroopan unioni laajentuu vuonna 2004, mutta vuonna 2004 on myös kehitettävä edelleen Euroopan unionin ulko- ja turvallisuuspolitiikkaa. Ratkaiseva kysymys näin ollen kuuluu: miten yhteisen puolustuspolitiikan demokraattinen valvonta toteutetaan? Tällä alalla demokraattista valvontaa harjoitetaan pääasiassa talousarviomenettelyn kautta. Sodan ja rauhan kysymyksissä, kuten ulko- ja turvallisuuspolitiikassa, demokraattinen valvonta on vielä tärkeämpää kuin muilla aloilla. Meidän on esitettävä nyt valmistelukuntaa silmällä pitäen tiettyjä vaatimuksia, joilla on merkitystä vuonna 2004.
Meidän on ensinnäkin varmistettava, että rauhanturvaamisen ja kriisinhallinnan sotilaalliset toimintakulut liitetään pysyvästi Euroopan unionin tavalliseen talousarvioon ja että parlamentti saa täydet yhteispäätösvaltuudet. Toiseksi arvoisa puheenjohtaja Prodi, totesitte, että Euroopan unioni toteuttaa yhteisiä toimia tutkimuksen ja kehityksen alalla sekä sotavarusteiden ostossa. Tiedämme, että valmistelukunnassa keskustellaan asevirastosta, ja meidän on pyrittävä kaikin tavoin varmistamaan, etteivät nämä budjettikohdat katoa johonkin varjobudjettiin, jota Euroopan parlamentti ja 25 kansallista parlamenttia eivät voi mitenkään valvoa. Nämä menot on sisällytettävä Euroopan unionin tavalliseen talousarvioon.

Piscarreta (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, tässä Euroopan komission vuoden 2004 toimintastrategiaa koskevassa yhteiskeskustelussa minun on pakko muistuttaa, että kyseessä on uudet jäsenvaltiot käsittävän laajentuneen Euroopan ensimmäinen talousarvio.
Euroopan unionin talousarvion on siksi nyt jos koskaan vahvistettava sosiaalista ja alueellista yhteenkuuluvuutta sekä uusissa jäsenvaltioissa että 15 nykyisessä jäsenvaltiossa.
Minusta on hyvä, että vuoden 2004 talousarvion painopistealueiksi on valittu sisämarkkinoiden loppuunsaattaminen sekä kestävän kehityksen ja Lissabonin strategian täytäntöönpano, ja että tavoitteena on tehdä Euroopan unionista maailman kilpailukykyisin ja dynaamisin tietoyhteiskunta vuoteen 2010 mennessä. Tämä on itse asiassa Euroopan unionin suurimpia haasteita, joka on erityisen tärkeä, koska sillä on välittömiä käytännön vaikutuksia jokaisen Euroopan kansalaisen elämään.
Suhtaudun myönteisesti myös Nizzan sopimuksen voimaantuloon, sillä se on kaikesta arvostelusta huolimatta laadittu oikein ja siinä on ainakin yksi hyvä puoli: sen ansiosta yhteispäätösmenettelyä sovelletaan aiempaa useampiin politiikan aloihin, mikä on puolestaan lisännyt Euroopan parlamentin toimivaltaa.
Siitä huolimatta haluaisin hieman arvostella meille tänään esiteltyä Euroopan komission asiakirjaa, koska tilanne ei ole mikään kehuttava.
Olen esittelijän kanssa ensinnäkin samaa mieltä siitä, että meidän on vaadittava, että Euroopan komissio ottaa ensisijaiseksi tavoitteekseen myöntää YMP:n yhteydessä lisätukea maaseudun kehittämiseen. Nimenomaan tällä alalla jäsenvaltioiden väliset erot ovat kaikkein näkyvimpiä.
Toiseksi kehotan komissiota tehostamaan prosessia, jossa yksinkertaistetaan ja parannetaan erityisesti rakennerahastojen talousarvion toteutusta. Tässä yhteydessä kannatan aiempaa luotettavampaa maksujen suorittamista sekä sitä, että Euroopan parlamentille tiedotetaan ohjelmakohtaisesti meneillään olevista maksuista entistä paremmin, jotta se voi ennakoida maksujen peruuntumisriskin.
Varsinkin määrärahojen peruuntumisen yhteydessä N+2-sääntö, joka pakottaa jäsenvaltiot käyttämään määrärahat kahden vuoden kuluessa niiden myöntämisestä, kannustaa määrärahojen nopeaan käyttöön tinkimättä kuitenkaan menojen laadusta.
Haluaisin käyttää tämän tilaisuuden hyväkseni ja kiinnittää komission huomion myös rakennerahastoihin liittyvään ongelmaan, josta sille on jo mainittu: uusien jäsenvaltioiden liittyminen alentaa tilastollisesti Euroopan unionin keskimääräistä BKT:ta. Tästä seuraa, että joidenkin alueiden taso nousee, jolloin ne ovat suuressa vaarassa menettää rakennetuen, koska ne ylittävät yhteisön tukeen oikeuttavan alarajan. Haluan korostaa, että tämä luo näennäistä mutta ei todellista vaurautta, kuten laajentumisesta vastaava komission jäsen Günter Verheugenkin on itse asiassa todennut. Koheesiopolitiikan soveltamista ei voida lopettaa nykyisten jäsenvaltioiden osalta pelkkien tilastollisten indikaattoreiden perusteella. On täysin Euroopan unionin edun mukaista varmistaa, että nykyisissä jäsenvaltioissa tapahtuu voimakasta kasvua sekä luodaan uusia työpaikkoja ja uusia mahdollisuuksia.

Weiler (PSE)
Arvoisa puhemies, arvoisat komission jäsenet, hyvät kollegat, julkisuudessa - etenkin ehdokasvaltioissa - oletetaan usein erheellisesti, että Euroopan unionin talousarviossa käsitellään käytännössä vain maatalouspolitiikkaa. Se on paitsi turmiollinen myös väärä käsitys. Taloudellisen mullistusten ja uudistusten aikakaudella meidän on erityisen tärkeää vahvistaa ja luoda sosiaalista yhteenkuuluvuutta voidaksemme muun muassa varmistaa demokratian ja voittaa uusien jäsenvaltioiden kansalaisten hyväksynnän.
Haluaisin siksi ottaa työllisyys- ja sosiaalivaliokunnan puolesta esiin neljä asiaa, joita olemme pitäneet erityisen tärkeinä tässä keskustelussa. Ensimmäinen niistä on työmarkkinaosapuolten vuoropuhelun tukeminen. Käytännössä kaikissa ehdokasvaltioissa on edelleen luotava ja lujitettava rakenteita, jotka mahdollistavat työmarkkinaosapuolten vuoropuhelun.
Toinen asia on työpaikkojen olojen parantaminen. Terveys ja turvallisuus työpaikalla on yksi jäsenvaltioissa tekemämme työn painopistealueista, ja näin on oltava myös ehdokasvaltioissa.
Kolmanneksi olemme työllisyys- ja sosiaalivaliokunnassa painottaneet, että haluamme joka tapauksessa lisätukea sosiaaliselle foorumille, joka on osa sosiaalisen syrjäytymisen ja syrjinnän vastaista toimintaohjelmaa. Muistutan Lissabonin päätelmistä, joissa toimme esiin kilpailukyvyn ja työllistämismahdollisuudet sekä korostimme niiden tarvetta. Ehdokasvaltioiden rakenneuudistus ei vaikuta pelkästään maatalouteen vaan myös suuriin, kehityksestä jälkeen jääneisiin teollisuuden aloihin. Ne tarvitsevat rakenneuudistuksessa apuamme, jota voimme ja jota meidän täytyy antaa Euroopan unionin määrärahojen avulla.
Kaikilla näillä aloilla tarvitsemme tietenkin virastojen apua ja tietämystä. Odotammekin niiden saavan tarvitsemansa rahoituksen.

Prodi
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, haluaisin vastata lyhyesti joihinkin kysymyksiin, jotka ovat erittäin mielenkiintoisia. On harmi, että valtaosa jäsenistä on poissa. Tämänhän pitäisi olla vuoropuhelu. Olen kuitenkin iloinen, että jäsen Elles näkyy olevan paikalla, joten osoitan vastaukseni pääasiassa hänelle, sillä hän esitti monia keskeisiä kysymyksiä.
Hän ensinnäkin kysyi, laaditaanko nämä rahoitusnäkymät vain viideksi vuodeksi vai seitsemäksi vuodeksi. Emme pysty tekemään nyt päätöstä, joten olemme jättäneet vaihtoehdot avoimiksi. Minä itse kannatan viiden vuoden jaksoa, koska se sopisi yhteen parlamentin toimikauden kanssa ja koska seitsemän vuoden jakso olisi mielestäni liian pitkä. Silloin valvonta olisi vaikeaa, emmekä pystyisi suunnittelemaan asioita kovin pitkälle.
Jäsen Elles otti esiin myös komission jäsenten lukumäärän. Ongelmana ei ole komission jäsenten lukumäärä vaan se, miten puheenjohtaja pystyy organisoimaan asioita ja tekemään päätöksiä. Olipa komission jäseniä kuinka monta tahansa, ongelmana on komission työn organisointi. Se voi onnistua hyvin, jos komission jäseniä on vähän, mutta se voi onnistua hyvin myös silloin, kun komission jäseniä on paljon. Mitä tulee puolestaan henkilöstöön ja käännösyksikköön, olemme tehneet todellisen urotyön ja rajoittaneet laajentumisen yhteydessä palkattavan uuden henkilöstön määrää niin paljon kuin mahdollista.
Jäsen Elles otti esiin monia muitakin asioita, joista on mielestäni tärkeää keskustella. Hän esimerkiksi huomautti mahdollisista puutteista ulkosuhteiden, varsinkin transatlanttisen kumppanuuden alalla. Mainitsin puheeni alussa pari virhettä, joita on vältettävä, kuten transatlanttisen kumppanuuden merkityksen vähättelyn, ja mainitsin tein niin nimenomaan siksi, että se on mielestäni tavattoman tärkeää. Myös komission jäsenen Lamyn perustama "rauhanryhmä" on todellakin huolissaan tästä. Kun asiaa pohditaan tarkemmin, ulkosuhteissamme on kaksi pääulottuvuutta: alueellinen ulottuvuus - "laajempaa Eurooppaa" koskeva hanke, jonka hyväksymme tänään - ja kansainvälinen ulottuvuus, joka pohjimmiltaan kattaa ensisijaisesti transatlanttiset suhteet.
Komission uudistus on ollut painopistealueena alusta alkaen, ja vuodesta 2004 lähtien sovellamme aivan uusia henkilöstösääntöjä. Tämä on ollut valtava hanke. Toteutamme kaikkia toimielimiä koskevan pätevöittämisprosessin, tänään keskustelemme vuotuisesta toimintastrategiasta, olemme tehneet komission varainhoitoon suuria muutoksia ja meillä on uusi hallinnointijärjestelmä, jossa virkamiehillemme annetaan huomattavasti aiempaa enemmän tehtäviä ja toimivaltuuksia, mikä on erittäin tärkeää tulevaisuuttamme ajatellen. Meillä on myös uusi valvontajärjestelmä, ja kehitämme parhaillaan todellakin uutta kirjanpitojärjestelmää, kuten jäsen Elles tietää. Nyt kun tiedän mainitsemanne kirjeen olemassaolosta, voin vakuuttaa, että se julkistetaan välittömästi, sillä tällaisista asioista on tehtävä julkisia. Meidän on kuitenkin joka tapauksessa ymmärrettävä, että mikäli kurinpitomenettely osoittautuu välttämättömäksi, menettelyn asianosaisten kaikkia oikeuksia on kunnioitettava. Joka tapauksessa korostan, että kirje on julkistettava välittömästi.
Aion tutkia paljon keskustelua herättäneitä pyyntöjä, joihin ei ole vastattu. Teen ainakin kaiken voitavani hyödyntääkseni kaikki käytettävissä olevat resurssit, jotta asiaa voidaan tutkia mahdollisimman pian. Minun on kuitenkin todettava, että se tosiasia, että jäsen Ellesin mainitsemaa 400:aa pyyntöä ei ole vielä käsitelty, tarkoittanee sitä, että pyyntöjä on esitetty liikaa. Otan syyn niskoilleni joidenkin vastausten viipymisestä, mutta käsiteltäväksemme tulee mielestäni valtava määrä tärkeitä asioita.
Haluaisin käsitellä myös jäsen Cleggin esiin ottamaa parempaa sääntelyä koskevaa kysymystä, koska se liittyy näihin asioihin. Saamme pian aikaan sopimuksen, mutta täytyy sanoa, että minusta tuntuu, ettei parlamentti ole asiasta enää yhtä kiinnostunut kuin jokin aika sitten. Haluaisin käyttää tämän tilaisuuden hyväkseni ja kehottaa teitä ottamaan loppukirin, jotta pääsemme sopimukseen 19. maaliskuuta järjestettävässä toimielinten välisessä kokouksessa. Esitän parlamentin puhemiehistölle virallisen kehotuksen, että se hyödyntää tämän tilaisuuden mahdollisimman hyvin ja on valmis tekemään asiasta poliittisen ratkaisun ensi viikolla. Komissio on todellakin valmis siihen.
Kenraali Morillon pyysi tietoja puolustusta koskevasta budjettikohdasta ja tutkimuksesta. Tutkimme mahdollisuutta rahoittaa sotilaallista tutkimusta tutkimuksen kuudennen puiteohjelman ulkopuolella, mutta emme voi antaa kysymykseen vielä lopullista vastausta. Mainitsin keskustelun tarpeesta - olisi hyödyllistä keskustella asiasta, ja esitämme ratkaisuja mahdollisimman pian.
Vastaan seuraavaksi jäsen Swobodan esittämiin kysymyksiin, toisin sanoen asiaan, jota hän kuvaili epämääräiseksi keskusteluksi Balkanin ja Välimeren alueisiin liittyvistä tavoitteista. Komissio on esittänyt erittäin yksityiskohtaisen suunnitelman, jossa Balkanin aluetta kohdellaan Euroopan osana - ja komissio täydentää tänään tätä suunnitelmaa. Balkanin maista tulee unionin jäseniä, mutta niihin sovelletaan yhtä tiukkoja ehtoja kuin ensimmäisessä laajentumisvaiheessa liittyviin valtioihin. Niille ei tehdä minkäänlaisia myönnytyksiä. Ovi on niille avoinna, mutta ne päästetään sisään vasta sitten, kun ne ovat siihen valmiita. Tästä ei tingitä.
Olen samaa mieltä siitä, mitä jäsen Swoboda sanoi viisumipolitiikasta - jota hän kuvaili typeräksi - en siksi, ettei meidän tarvitse olla tiukkoja suojellessamme unionin rajoja, vaan siksi, että tämä politiikan ala kaipaa mielestäni täydellistä uudistusta. Rikollisilla ei ole monesti todellakaan minkäänlaisia vaikeuksia hankkia viisumia, kun taas tavallisille kansalaisille se on usein vaivalloinen prosessi, johon sisältyy paljon tarkastuksia. Sanon tämän nimenomaan siksi, että olen nähnyt, miten viisumipolitiikkaa sovelletaan käytännössä. Korostan, että meidän ei tarvitse vähentää rajojemme valvontaa, vaan meidän on päinvastoin lisättävä, tehostettava ja tarkennettava sitä.
Käsittelen lopuksi jäsen Caudronin viimeistä huomautusta siitä, että komissio on tekstissään liian optimistinen. Olemme äärimmäisen vaikeassa tilanteessa, jossa kaikki on romahtamassa. Haluan tehdä aivan selväksi, että olemme täysin tietoisia tilanteeseen ja tämänhetkisiin traagisiin tapahtumiin liittyvistä vaikeuksista, mutta olemme tietoisia myös siitä, miten valtavan tärkeää on säilyttää tasapainoinen lähestymistapa, jossa otetaan kaikki tekijät huomioon. Lisäksi tiedämme, että Yhdistyneiden Kansakuntien työtä on pidettävä suuressa arvossa ja että uusi toimintastrategia edellyttää todellakin aiempaa vahvempia, koko maailman tukemia kansainvälisiä toimielimiä, joissa Euroopalla on korvaamattoman tärkeä asema.
Tulevina viikkoina saattaa alkaa äärimmäisen vakava kriisi, mutta olen aivan varma, että juuri tämä kriisi osoittaa eurooppalaisten toimielinten korvaamattoman tärkeän aseman. Ainoastaan Eurooppa on onnistunut yhdentymään asettamalla rauhan ensisijaiseksi tavoitteekseen, ottamalla käyttöön ja panemalla täytäntöön uuden käsityksen kansallisesta edusta ja yhdistämällä sen yhteiseen etuun, suhtautumalla avoimesti sitä tukeviin valtioihin ja osoittamalla sanoisinko uudenlaista näkökantaa kansainvälisiin suhteisiin ja asioihin. Tätä ei voi olla huomaamatta. Tällaisen kriisin aikana meihin ei tietenkään kiinnitetä niin paljon huomiota kuin ehkä haluaisimme, mutta me tiedämme, että kylvämme siemeniä tulevaisuutta varten.
Puhemies.
Kiitoksia, puheenjohtaja Prodi.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan klo 12.00.

Puhemies.
Esityslistalla on seuraavana Wynnin laatima budjettivaliokunnan mietintö (A5-0046/2003) talousarviomenettelyn uudistuksesta: perussopimusten tarkistamiseen liittyvät mahdollisuudet (2002/2271(INI)).

Wynn (PSE)
. (EN) Arvoisa puhemies, budjettivaliokunnan mielestä aiheesta oli syytä tehdä mietintö. Koska mietinnön laatijasta ei päästy yksimielisyyteen, valiokunta päätti, että valiokunnan puheenjohtaja toimii myös esittelijänä, ja näin minulle siis lankesi tämä loistava tehtävä laatia mietintö. Siksi esitänkin nyt kolmea roolia samanaikaisesti - mikäli se on mahdollista. Ensimmäinen on esittelijän rooli, ja siinä kunnioitan valiokunnan toimittamaa äänestystä ja alkuperäiseen luonnokseen tehtyjä tarkistuksia. Toinen on valiokunnan puheenjohtajan rooli, joka edellyttää esittelijän tarkkailemista. Kolmas on Ison-Britannian työväenpuolueen edustajan rooli, joka on ollut ristiriidassa useiden oman poliittisen ryhmäni, PSE-ryhmän, esittämien tarkistusten kanssa. Näiden kolmen roolin yhdistäminen ei ole ollut helppoa.
Myönnettäköön, että ainoa muutos, jota yritin tehdä tähän mietintöön, oli se, että 6 ja 8 kohta yhdistettäisiin, jotta teksti olisi yhtenäisempi. En kuitenkaan onnistunut saamaan poliittisia ryhmiä yksimielisiksi asiasta, ja näin ollen mietintöä ei muutettu.
Jos voisin vaihtaa roolia - mitä en kuitenkaan voi tehdä, sillä toimin nyt esittelijän roolissa - ja jos puhuisin Ison-Britannian työväenpuolueen edustajana, silloin hyväksyisin Buitenwegin tekstin, sillä se on helppolukuinen, yksinkertainen, tiivis ja ennen kaikkea siinä ei tehdä suurta numeroa omista varoista! PSE-ryhmän tekemät tarkistukset kiertäisin kuitenkin todella kaukaa - tai niin kaukaa kuin jaksaisin! Haluan tehdä täysin selväksi, etten puhu Ison-Britannian työväenpuolueen edustajana ja että tällaiset puheet eivät ole minulle sallittuja. Minun on pysyttävä esittelijän roolissani ja puhuttava kuin esittelijä, sillä tiedän varsin hyvin, että valiokunnan puheenjohtaja valvoo sanojani tarkasti.
Reiluuden nimissä mainittakoon, että kaikki poliittiset ryhmät hyväksyvät mietinnön. Valiokunta äänesti mietinnöstä lähes yksimielisesti, mutta omien varojen osalta on yksi tai kaksi pientä näkökohtaeroa. Siksi PSE-ryhmä on esittänyt kahta tarkistusta.
Olimme kaikki samaa mieltä siitä, että talousarviomenettelyä on yksinkertaistettava. Se on täysin selvää. Tänä avoimuuden aikana omien varojen järjestelmä on todella hämärä, eikä kukaan budjettivaliokunnan tai budjettipääosaston ulkopuolinen henkilö ymmärrä sitä tai sen sisältöä. Tarvitaan yhteispäätösmenettelyä, ja jaosta pakollisiin ja muihin kuin pakollisiin menoihin on luovuttava. Buitenwegin mietinnön kolmessa ensimmäisessä kohdassa todetaan tämä täysin selvästi. Menettelyjä on uudistettava, ajantasaistettava ja yksinkertaistettava. Talousarviojärjestelmän on oltava entistä avoimempi, kattavampi ja demokraattisempi. Sen lisäksi yhteispäätösmenettelyä olisi sovellettava kaikkeen lainsäädäntöön, myös varainhoitoasetukseen ja talousarviomenettelyyn. Tällöin poistuisi myös jako pakollisiin ja muihin kuin pakollisiin menoihin.
Toivottavasti voimme äänestyksellämme - joka varmasti tulee olemaan menestyksekäs - antaa valmistelukunnan jäsenille tällaisen viestin, ja toivottavasti parlamentin edustajat voivat ilmoittaa valmistelukunnalle, että tämä on parlamentin kanta tulevaisuudessa.

Schreyer
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, Euroopan unionin talousarvio on unionin politiikkojen ja toimielinten rahoittamista varten. Tuo virke olisi laitettava tulevassa perustuslaissamme rahoitusta koskevan osuuden alkuun, sillä on itsestään selvää, että tulevaan perustuslakiin täytyy sisältyä myös rahoituksellinen perustuslaki rahoitusta koskevan luvun muodossa. Valmistelukunnan parhaillaan valmistelemassa perustuslakiluonnoksessa tämä asia onkin otettu huomioon.
Rahoitusta koskevassa luvussa olisi määriteltävä tärkeimmät talousarvion periaatteet ja säädettävä sekä menoihin että tuloihin liittyvää päätöksentekoa koskevat tärkeät välineet, periaatteet ja säännöt. Rahoitusta koskevassa perustuslain osuudessa säädettäisiin siten parlamentin oikeuksista päättää talousarviosta. Tämä on otettava yhtenä keskeisenä asiana esille valmistelukunnassa. Koko järjestelmämme demokraattisuutta voidaan jopa mitata sillä, millaiset oikeudet parlamentilla on päättää talousarviosta. Komission mielestä nyt on aika myöntää Euroopan parlamentille täydet oikeudet päättää talousarviosta.
Haluan onnitella esittelijä Wynniä siitä pätevyydestä ja laajasta kokemuksesta, jolla hän budjettivaliokunnan puheenjohtajana on määritellyt mietinnössään asian ydinalueet tasapuolisesti ja esittänyt tulevaa perustuslakia koskevia ehdotuksia. Lisäksi onnittelen esittelijää kyvystä puhua ja toimia kolmessa roolissa samanaikaisesti!
Parlamentti ja komissio tekevät talousarvioasioissa niin tiivistä yhteistyötä, että ei ole ihme, jos useat parlamentin ehdotukset ovat samanlaisia tai samansuuntaisia kuin komission esittämät ehdotukset. Yksi tällaisista ehdotuksista on periaate, jonka mukaan talousarvion tulojen ja menojen olisi oltava tasapainossa ja että menoja ei saisi rahoittaa lainalla. Toinen yhteinen ehdotus on se, että monivuotiset rahoitusnäkymät sisällytettäisiin perustuslain välineeksi. Tällöin monivuotiset rahoitusnäkymät eivät enää tulevaisuudessa perustuisi sopimukseen vaan lakiin, jonka parlamentti ja neuvosto säätäisivät yhdessä komission aloitteesta. Jopa Euroopan kehitysrahaston sisällyttämisestä yhteisön talousarvioon komissio ja parlamentti ovat täysin yhtä mieltä.
Yhteisön talousarvion menoista haluan mainita erään asian, josta valmistelukunta ei ole vielä keskustellut, mutta joka on asialistalla. Tarkoitan sitä, pitäisikö tulevassa perustuslaissa - nykyisen perussopimuksen tavoin - sulkea pois se mahdollisuus, että yhteisön talousarviosta katettaisiin myös sotilaskulut. Eikö olisi monin tavoin perusteltua, että yhteisesti toteutettavista Petersbergin tehtävistä aiheutuvat kustannukset katettaisiin yhteisön talousarviosta?
Yhteisön talousarvion rahoittaminen omin varoin on lujaan juurtunut periaate, josta ei väitellä, mutta onko rahoituksen nykyinen rakenne avoimuuden periaatteen mukainen? Ovatko rahoitusjärjestelymme riittävän itsenäisiä ja riittääkö parlamentille, että se saa antaa lausunnon omia varoja koskevasta päätöslauselmasta? Komission kanta näihin kaikkiin kysymyksiin on ei, nykyinen tilanne ei kelpaa, ja komission mielestä tarvitaan pikaista muutosta.
Omista varoista päätettäessä on otettava huomioon, että asia on neuvostolle ja kansallisille parlamenteille arkaluonteinen. Tästäkin huolimatta Euroopan parlamentille olisi myönnettävä oikeus yhteispäätösmenettelyyn myös tällä alalla. Varainhoitorakenteen on oltava sellainen, että siitä käy ilmi EU:n luonne jäsenvaltioiden ja kansalaisten liittona. Tämän vuoksi komissio onkin ehdottanut suorempaa osallistumista Euroopan talousarvion rahoittamiseen.
Talousarviomenettelyn osalta komissio tukee parlamentin mietinnössä esitettyä kantaa, jonka mukaan menettelyä olisi yksinkertaistettava ja varoja keskitettävä. Komission olisi toimitettava parlamentille luonnos, joka parlamentin ensimmäisen käsittelyn jälkeen siirtyisi neuvoston käsittelyyn. Sen jälkeen olisi järjestettävä kuuleminen ja parlamentin toinen käsittely. Jos tätä menettelyä noudatettaisiin, neuvoston päätöslauselmien tarkistaminen edellyttäisi parlamentissa vahvistettua määräenemmistöä.
Parlamentti ja komissio ovat myös täysin samaa mieltä siitä, että pakollisten ja ei-pakollisten menojen erottelusta olisi luovuttava, sillä erottelua ei kuitenkaan voitaisi enää selventää ja perustella kansalaisille. Toivon todellakin, että valmistelukunta on täysin yksimielinen asiasta ja että tämä erottelu ja siitä aiheutuva parlamentin talousarvio-oikeuksien supistuminen jäävät historiaan.
Rahoitusta koskevassa perustuslain luvussa olisi kuvattava yksinkertaisesti ja yksiselitteisin säännöin koko talousarviomenettely. Siinä olisi viitattava talousarvion täytäntöönpanoon ja määriteltävä komission vastuiden lisäksi myös jäsenvaltioiden yhteistyövelvoitteet. Lisäksi siinä olisi määritettävä selkeästi talousarviota koskevan vastuuvapauden myöntämisperusteet sekä velvoitettava jäsenvaltiot torjumaan petoksia yhteisön varainkäytössä. Samoin perustuslaissa olisi lopultakin tuettava yleisen syyttäjänviran perustamista yhteisölle. Kansalaiset odottavat, että yhteisön varoja voidaan suojella tehokkaasti ja että petoksista nostetaan syyte.
Valmistelukunnan ansiosta meillä on nyt mahdollisuus laatia unionin talousarviolle, joka on tärkeä väline yhteisössä, sellaiset säännöt, jotka ovat unionin kehityksen mukaisia. Tätä keskustelua käydään juuri oikeaan aikaan, sillä valmistelukunta käsittelee parhaillaan rahoitusta koskevaa lukua. Valmistelukunnan olisikin hyväksyttävä tämä tärkeä parlamentin antama mietintö. Myös komissio esittää valmistelukunnalle tekemissään ehdotuksissa selkeitä periaatteita ja säännöksiä, joilla parlamentille annettaisiin täysi oikeus päättää talousarviota koskevista asioista. Kiitos huomiostanne.

Garriga Polledo (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, minun on onniteltava jäsen Wynniä työstä, jota hän on tehnyt sekä puheenjohtajana että esittelijänä. Mietintö on erinomainen. Olen iloinen siitä, että kaikki poliittiset ryhmät ovat suhtautuneet siihen myönteisesti. Haluaisin todeta jäsen Wynnille, että niinkin ristiriitainen ryhmä kuin Euroopan kansanpuolueen ryhmä (kristillisdemokraatit) ja Euroopan demokraatit aikoo jättää käsiteltäväksi vain yhden tarkistuksen. Se on osoitus siitä, kuinka ponnekkaasti pyrimme yksimielisyyteen ja tuemme mietintöä.
Lisäksi ryhmäni kannattaa vankasti nykyisen järjestelmän, jossa erotellaan pakolliset ja ei-pakolliset menot, muuttamista. Tämä on nykyään yleinen kanta parlamentissa. Aina on otettava huomioon, milloin erityiset menot, etenkin maatalousmenot, voidaan taata. Kannatamme useimpia valmistelukunnan työryhmien ehdotuksia, joilla pyritään varmistamaan, että budjettivallan käyttäjiä on kaksi: parlamentti ja neuvosto.
Euroopan kansanpuolueen ryhmän mielestä tämä varmistetaan tehokkaimmin virallistamalla valtatahojen välinen tasapaino. Talousarvio annettaisiin yhteispäätösmenettelyllä, jota mukautettaisiin tähän erityistarkoitukseen. Jos yhteisymmärrykseen ei päästä, neuvostolla olisi lopullinen päätösvalta tulojen osalta ja parlamentilla menojen osalta.
Rahoitusnäkymistä olemme sitä mieltä, että on äärimmäisen tärkeää tehdä niistä nykyistä joustavammat. Tällöin varmistamme, että odottamattomiin tilanteisiin voidaan reagoida tehokkaasti. Tarpeettoman tiukoilla säännöillä on joskus turvattu menoja, mutta toisinaan varoja ei ole kyetty kohdentamaan tehokkaasti joustamattomuuden vuoksi.
Annamme täyden tukemme valmistelukunnan työryhmän ehdotukselle, jonka mukaan rahoitusnäkymät sisällytettäisiin perussopimukseen. Samoin tuemme myös säännöksiä rangaistuksista ja talousarviota koskevasta yhteistyöstä. Rahoituspäätösten jatkuvuuden edistämiseksi rahoitusnäkymien olisi katettava parlamentin ja komission viisi vuotta kestävät kaudet.
Lisäksi talousarviomenettelyn uudistamisessa on pidettävä tavoitteena menettelyn demokraattisuuden, legitimiteetin ja avoimuuden lisäämistä. Siksi kannatammekin täysin neuvoston ensimmäisen käsittelyn hylkäämistä, sillä se olisi yksinkertaistamisen tavoitteen mukaista.
Emme myöskään hyväksy tarkistuksia, jotka eivät kuulu aiheeseen, sillä haluamme, että valmistelukunnalle esitetään asiakirja, jolla on mahdollisimman laaja kannatus parlamentissa.

Colom i Naval (PSE).
Arvoisa puhemies, läsnä on vain muutama uskollinen parlamentin jäsen. Historia on kuitenkin osoittanut, että talousarvio on edustuksellisten demokratioiden kulmakivi. Ne menestyvät ainoastaan, jos itsenäisen alueen menoja valvoo parlamentti.
Olemme hyväksymässä ensimmäistä eurooppalaista perustuslakia. Unioni on ollut olemassa 46 vuotta ja budjettivalta on pysynyt muuttumattomana viimeisen 30 vuoden ajan. Siksi pidänkin ajantasaistamista välttämättömänä. Talousarviomenettely on nykyään useilta kohdin vanhentunut. Lisäksi on todettava, että jos perustamissopimusta sovellettaisiin kirjaimellisesti, säännökset eivät vastaisi todellisuutta, jossa nykyisiä talousarvioita laaditaan. Jäsen Garriga Polledo mainitsi hetki sitten talousarvionäkymät. Niistä ei säädetä perussopimuksessa, vaikka neuvosto usein toimii kuin ei tietäisi sitä.
Hyvät parlamentin jäsenet, perustuslaissa on säädettävä talousarviomenettelystä ja omista varoista. Vallankumousten aikaan 1700-luvulla hoettiin "ei veroja ilman edustusta". Euroopan unionissa tilanne on täysin päinvastainen. Parlamentilla on vahva demokraattinen edustus, mutta verotuksesta ei päätetä demokraattisesti.
Periaatteessa omien varojen järjestelmä on toinen nimitys kansalliselle rahoitukselle, vaikka lain mukaan kyse on unionin omista varoista. Tilanne ei voi jatkua tällaisena. Varojen on tultava tästedes suoraan kansalaisilta. Tällöin kansalaiset ymmärtäisivät, että verot menevät unionin talousarvioon. Tämä on oleellista demokraattisen vastuun kannalta. Muutoin valtiovarainministerit vain jatkavat rahankeruuta ja unioni jatkaa rahan kuluttamista, ja perustelut jäävät epäselviksi. Tällainen käytäntö heikentää demokraattista valvontaa.
Siksi onkin välttämätöntä, että siirrymme järjestelmään, jossa verotuksen ja yhteisön talousarvion välille saadaan luotua yhteys kansalaisten kokonaisverotaakkaa lisäämättä. On aloitettava henkilöverotus, joka mahdollisesti toteutettaisiin progressiivisena. Silloin ei voitaisi väittää, kuten usein tehdään, että Itä-Saksan työttömät tukevat Andalusian suuria maanomistajia. Pyydän anteeksi tätä karkeaa yksinkertaistusta. Tällainen järjestelmä synnyttää epätervettä populismia. On ehdottoman tärkeää varmistaa, ettei missään uudessa rahoitusjärjestelmässä ole enää mahdollista eritellä eri maiden maksuosuuksia.
Yksittäisen kansalaisen osuus on määriteltävä hänen henkilökohtaisten varojensa perusteella, eikä se saa olla riippuvainen asuinpaikasta. Tämän on oltava periaatteena, kun päätetään uudesta omien varojenjärjestelmästä.
Arvoisa puhemies, tämä on tärkein asia, josta Euroopan sosiaalidemokraattisen puolueen ryhmä haluaa huomauttaa. Muut ryhmän jäsenet tarkentavat kantaamme.

Buitenweg (Verts/ALE).
Arvoisa esittelijä, valiokuntamme puheenjohtaja ja Ison-Britannian työväenpuolueen kunnioitettu kollegani, olette antanut kaikille ryhmille hyvän tilaisuuden esittää mielipiteitään ja tavoitella kompromissia. Olen vilpittömästi kiitollinen tästä mahdollisuudesta. Ryhmäni ei ole kuitenkaan täysin tyytyväinen lopputulokseen. Päätimme, ettemme esitä tarkistuksia, sillä niistä olisi syntynyt sekamelska. Tarkistusten sijaan päätimme jättää käsiteltäväksi vaihtoehtoisen päätöslauselman. Päädyimme tähän ratkaisuun siitä nimenomaisesta syystä, että laadittaessa tulevaa talousarviomenettelyä ehdoton tavoite on menettelyn selkeys. Halusimme alusta alkaen tehdä selväksi esimerkiksi sen, kuinka toimivalta on jaettava. Neuvoston ja parlamentin on neuvoteltava keskenään yhteinen sopimus EU:n talousarvion rakenteesta ja varojen enimmäismääristä sekä vuosittaisista tai monivuotisista menoista. Jos neuvottelut epäonnistuvat, asia ratkaistaan yksinkertaisesti siten, että neuvosto saa sanoa viimeisen sanan tuloista ja parlamentti menoista.
Edelleen toistamme päätöslauselmassamme, että kaikessa lainsäädännössä on sovellettava yhteispäätösmenettelyä. On tietenkin hyvä puolustaa pakollisten ja ei-pakollisten menojen välisen jaon poistamista, mutta jos meillä ei ole yhteispäätösvaltaa myös lainsäädännön osalta, olemme varsin aseettomia. Tällöin voi käydä esimerkiksi niin, että maatalousmenoista kyllä päätetään yhteispäätösmenettelyllä, mutta joudumme silti myöntämään varoja suoraan maanviljelijöille, koska eurooppalaisen lainsäädännön mukaisesti heillä on siihen oikeus. Oikeudellista perustaa koskevat yhteisön tuomioistuimen päätökset ovat sitä paitsi osoittaneet, että emme voi päättää talousarvioasioistakaan yksin ilman oikeudellista perustaa.
Lopuksi haluan todeta, että talousarviota koskevasta yhteispäätösmenettelystä ei ole parlamentille mitään hyötyä, jos meillä ei ole lainsäädännöllistä yhteispäätösvaltaa. Talousarviota koskevan ja lainsäädännöllisen yhteispäätösvallan on kuljettava käsi kädessä.

Hyland (UEN).
Arvoisa puhemies, jäsen Wynnin mietintö on jälleen juuri niin laadukas kuin parlamentti osasi häneltä odottaakin. Hän kuitenkin ymmärtänee, etten voi ryhmäni puolesta hyväksyä ehdotusta pakollisten ja ei-pakollisten menojen välisen jaon poistamisesta. Ilmoitan esittelijälle avoimesti, että pyrin poistamaan ehdotuksen mietinnöstä, joka on, kuten jo totesin, muutoin erittäin rakentava.
Erottelun olemassaoloon on yksi selkeä syy, ja erottelu on palvellut tehtävässään hyvin vuosien aikana. Erottelulla on pyritty vähentämään maatalousbudjettia koskevan päätöksenteon politisoitumista. Maatalousalan tilanne on ehkä kaikkein epävarmin tällä hetkellä Euroopan unionissa. Maataloustuloja on arvosteltu joka suunnalta. En aio yrittää perustella tämänpäiväisessä talousarviokeskustelussa vastustustani maatalouspolitiikan uudistusehdotuksia kohtaan, mutta haluan tehdä yhden erittäin lyhyen ja yksinkertaisen huomion: maanviljelijöiden on pystyttävä tekemään tulevaisuudensuunnitelmia, ja he tarvitsevat politiikalta vakautta. Jos yhteinen maatalousbudjetti altistetaan Euroopan parlamentin vuosittaisten poliittisten taisteluiden oikuille, maataloustulot joutuvat suunnattomaan kaaokseen ja eurooppalaisen maatalousalan elinkelpoisuus ja kilpailukyky maailmanmarkkinoilla heikkenee.
Pyydän parlamenttia ottamaan tämän huomioon huomisessa äänestyksessä. Irlannin ja monen muun jäsenvaltion maataloustulot riippuvat pitkälti Euroopan unionin talousarviosta myönnettävistä suorista tulotuista. Vakaus on saatu aikaan sillä, että tällaiset menot ovat tähän asti perustuneet oikeudellisesti sitoviin vakuutuksiin, ja meidän on jatkettava tällaisten vakuutusten antamista.

Piscarreta (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, Euroopan tulevaisuutta käsittelevä valmistelukunta neuvottelee parhaillaan perussopimusten muuttamisesta ja yksinkertaistamisesta, ja Euroopan parlamentti on käyttänyt hyväkseen siinä yhteydessä tarjoutunutta mahdollisuutta syventyä Euroopan unionin talousarviomenettelyn uudistamiseen.
Itse asiassa talousarviomenettelyä on muutettu epävirallisesti vuosi toisensa ja uudistus toisensa jälkeen poliittisilla sopimuksilla, joita asianomaiset toimielimet ovat tehneet keskenään. Näiden epävirallisten muutosten vuoksi nykyisen perussopimuksen teksti on tarpeeton ja vanhentunut. Seuraavan perustuslaillisen sopimuksen on sisällettävä artikloja, joilla säädetään talousarviota ja talousarvion hyväksymiseen liittyviä menetelmiä koskevista periaatteista.
Budjettivaliokunnan oma-aloitteisesta mietinnöstä käytävän keskustelun yhteydessä haluan aivan aluksi onnitella valiokunnan puheenjohtajana ja esittelijänä toimivaa Terrence Wynniä sitoutuneisuudesta ja laadultaan esimerkillisestä työstä.
Haluan ilmaista olevani täysin ja yksiselitteisesti samaa mieltä ehdotetuista uudistuksista. Ensiksikin siksi, että mielestäni meidän on käytettävä hyväksemme tämä tilaisuus tarkastella uudelleen Euroopan unionin rahoitusta. Kun jäsenvaltioita on enemmän, myös rahaa tarvitaan enemmän. Jäsenvaltioiden osuuksien on oltava asianmukaisia ja suhteutettuja Euroopan unionin tavoitteisiin. On täysin utopistista asettaa tavoitteeksi nykyisten rahoituspuitteiden ylläpitäminen, kuten tehtiin esimerkiksi Lissabonin huippukokouksessa. Euroopan unionin on myös aloitettava EU:n talousarvion rahoittamiseen käytettävien omien varojen perusteellinen tarkastelu. Toinen syy, miksi kannatan ehdotuksia, on se, että ymmärrän Euroopan unionia odottavan näiden uusien haasteiden lisäksi uusi todellisuus: 25 jäsenvaltion Euroopan unioni. Tässä yhteydessä rakennerahastot osoittautuvat äärimmäisen tärkeiksi. Niitä tarvitaan, jotta uudet valtiot voivat saavuttaa taloudellisen ja yhteiskunnallisen yhtenäisyyden, ja toisaalta, jotta nykyiset jäsenvaltiot voivat jatkaa edistymistään. Kolmantena syynä mainittakoon se, että mielestäni erottelu pakollisiin ja ei-pakollisiin menoihin sekä niihin liittyvät menettelyt ovat nykyään keinotekoisia. Kannatankin täten menettelyjen täydellistä uudistamista, Euroopan parlamentin toimivallan lisäämistä yhteispäätösmenettelyn kautta, jolloin parlamentti saisi tasa-arvoisen aseman neuvoston kanssa.
Tällöin Euroopan parlamentti osallistuisi yhteispäätösmenettelyssä yhteiseen maatalouspolitiikkaan (YMP) liittyvien talousarviomenojen tarkasteluun. Jos ehdotus hyväksytään, se olisi ennennäkemätön edistysaskel Euroopan parlamentille, joka on jätetty poliittisesti syrjään YMP:sta sen alkuajoista saakka, vaikka YMP muodostaa nykyään yli 50 prosenttia EU:n kokonaistalousarviosta.
Maanviljelijöiden ja maaseudun kehityksen kannalta Euroopan parlamentin aktiivisempi osallistuminen YMP:aan on vain myönteistä. Se lisää mahdollisuuksia valvoa varojen käyttöä. Muistuttaisin, että YMP:aan osoitetuista varoista palautetaan joka vuosi suunnattomia summia jäsenvaltioihin, koska niitä ei ole käytetty asianmukaisesti. Lisäksi on syytä mainita, että YMP on koko ajan laajentumassa, kun siihen lisätään uusia ulottuvuuksia, kuten maaseudun kehittäminen, ympäristönsuojelu, elintarvikkeiden turvallisuus ja laatu. Näin ollen myös sen rahoituksen on oltava uuden tilanteen mukaista, sillä nämä uudet ulottuvuudet ovat äärimmäisen tärkeitä Euroopan kansalaisille.
Vasta viime viikolla Eurostat julkaisi tutkimustuloksen, joka todella ansaitsee huomiomme: Euroopan kansalaisten ja myös tulevien jäsenvaltioiden kansalaisten mielestä YMP:n ensisijaisina tavoitteina on oltava elintarviketurvallisuus ja maaseudun elinehtojen tukeminen.
Kun Euroopan parlamentin toimintavalmiuksia lisätään, eurooppalaisten maanviljelijöiden taloudelliset, sosiaaliset ja ympäristöön liittyvät edut tulevat turvattua.

Haug (PSE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, keskustelumme aiheena on talousarviomenettelyn uudistus, mikä on vaatimaton otsikko kunnianhimoiselle tavoitteelle. Olisi luultavasti sopivampaa puhua rahoitusta koskevan perustuslain uudistuksesta, sillä haluamme, että valmistelukunta laatii johdonmukaisen luonnoksen Euroopan yhdentymistä edistäväksi perustuslaiksi. Haluamme, että uusi perussopimus on demokraattisesti legitiimi, avoin ja tehokas. Kansalaisten on saatava siitä yksiselitteinen vastaus kysymykseen, mitä Euroopaksi kutsuttu valtioiden ja kansojen liitto voi tehdä ja mitä sen täytyy tehdä kansalaistensa hyväksi. Samanlainen demokraattinen legitimiteetti on oltava myös Euroopan unionin talousarviolla, kun sitä käytetään eurooppalaisen politiikan rahoittamiseen.
Siksi meidän onkin talousarviomenettelyn muuttamisen lisäksi myös kiireesti uudistettava julkista talouttamme. Se, mitä tämä puolestaan vaatii, on päivänselvää kaikille ja ilmenee kiteytetysti pyynnössämme ulottaa yhteispäätösmenettely kaikkiin budjettialoihin. Näin on toimittava myös omien varojen järjestelmän osalta, jonka rakennetta on muutettava perusteellisesti. Vaikka onkin myönnettävä, että nykyinen rahoitusjärjestelmä toimii, sitä kritisoidaan epädemokraattisuuden lisäksi paljon muustakin.
Myöskään arvonlisäverosta tai bruttokansantulosta saatavia varoja ei oikeastaan voida kutsua Euroopan unionin omiksi varoiksi. Tosiasiassa ne ovat tulonsiirtoja jäsenvaltioilta, ja juuri sitä jäsenvaltiot käyttävät perusteluna keskustelussa nettomaksajien asemasta. Kansalaisille ei ole täysin selvää, mitkä verot käytetään EU:n menojen rahoittamiseen. Perinteisiksi omiksi varoiksi kutsuttujen varojen osuus vähenee koko ajan, ja koko järjestelmä muuttuu aidosti omarahoitteisesta järjestelmästä kiinteämääräisten summien siirtelyksi.
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvä jäsen Wynn, myöskään "brittialennukseksi" kutsumamme järjestely ei ole enää millään tavoin perusteltu, ja koska minulla on vain yksi rooli - omia varoja käsittelevän mietinnön esittelijä PSE-ryhmän puolesta - voin todeta, ettei "brittialennus" ole omien varojen kannalta sen järkevämpi järjestely kuin sekään, että muut jäsenvaltiot rahoittavat tätä alennusta erilaisin keinoin. Tällaisesta järjestelystä on luovuttava!

Talousarvion rakenne ei ole enää perusteltu. Yhteisön talousarvion menojen rakennetta on jouduttu muuttamaan 15 viime vuoden aikana. Jo olemassa olevia politiikkoja, kuten maatalouspolitiikkaa, on uudistettu ja uusia politiikan aloja lisätty, kuten rakennepolitiikka ja liittymistä valmisteleva tuki. Ison-Britannian etuuskohtelusta aiheutuva epäreilu taakka kaikille muille jäsenvaltioille onkin käytäntönä vanhentunut.
Kaiken tämän perusteella voidaan loogisesti todeta, että meidän olisi korvattava aikaisemmat omat varat verovaroilla, ja tämä olisi tehtävä siten, ettei yhteisön veronmaksajien verotaakkaa lisätä. Näin veronmaksajat näkisivät vihdoinkin, kuinka he osallistuvat Euroopan unionin rahoittamiseen.
Parlamentin ei siis pidä tyytyä pyytämään vähempää kuin komissio, vaan sen on yhdistettävä voimansa ja otettava aimo askel avoimuuden ja demokratian lisäämiseksi.
(Suosionosoituksia)

Guy-Quint (PSE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, tärkeimmät kohdat budjettivaliokunnan puheenjohtajan Wynnin laatimasta mietinnöstä on jo esitelty. Me kaikki ymmärrämmekin mietinnön merkityksen. Talousarviomenettelyn uudistus ei ole suinkaan tekninen toimenpide, jota vain asiantuntijat voivat käsitellä. Päinvastoin: kyseessä on erittäin poliittinen aihe, joka liittyy kykyymme antaa Euroopan yhdentymiselle sisältöä ja osoittaa toimilla solidaarisuutemme.
Haluaisin vain muistuttaa neuvotteluihin osallistuvia tahoja heidän vastuistaan. Neuvotteluissa on unohdettava tulokseton ja pikkumainen kansallisten etuoikeuksien ja reviirien puolustelu, sillä sellainen asenne ei koskaan edistä neuvotteluita. Päinvastoin siitä seuraa huonoja kompromisseja, joihin kukaan ei ole lopulta tyytyväinen. On aika tarkastella, mikä on kaikkien eurooppalaisten etujen mukaista. Meidän on saatava aikaan positiivinen kierre, jonka ansiosta eri osapuolten myönnytykset koituvat lopulta kaikkien eduksi. Jos tällainen ajattelutapa pääsee vallalle, uskon, että pystymme hyödyntämään valmistelukunnan tarjoamat mahdollisuudet.
Toivottavasti meillä on riittävästi poliittista rohkeutta vaatia todellista uudistusta, eli, kuten jo totesin, etenkin sitä, että lopetetaan pakollisten ja ei-pakollisten menojen erottelu, perustetaan eurooppalainen vero ja sovelletaan yhtenäisiä sääntöjä kaikkiin jäsenvaltioihin. Valmistelukunnan on perustettava aito yhteispäätösmenettely, jossa parlamentti ja neuvosto voivat käsitellä tasavertaisina yhteisön talousarvion kaikkia osa-alueita ja muita yhteisön poliitikkojen käytössä olevia rahoitusvälineitä. Tällainen toimintatapa on ainoa keino vahvistaa päättäväisesti yhteisön talousarvion demokraattisuutta ja tuoda kansalaiset lähemmäs toimielimiä, mitä me kaikki toivomme sydämemme pohjasta.
Puhemies.
 Hyvä jäsen Guy-Quint, onnittelen teitä rauhallisesta ja selkeästä puheenvuorosta, jonka onnistuitte pitämään kaiken tämän hälinän keskellä.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan klo 12.00.

Heaton-Harris (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, keskustelimme eilen parlamentissa hyvin lyhyesti erittäin vakavasta asiasta. Kyse oli siitä, että komissiota pyydettiin reagoimaan komission budjettipääosastoa vastaan esitettyihin syytöksiin. Valitettavasti on käynyt ilmi, että Euroopan liberaali- ja demokraattipuolueen ryhmän puheenjohtaja Watson antoi parlamentille harhaanjohtavia tietoja ilmoittaessaan, että komission sisäisen tarkastuksen yksikön pääjohtajan oli tarkoitus osallistua asiaa koskevaan keskusteluun eilen illalla pidetyssä budjettivaliokunnan kokouksessa ja todetessaan, ettei keskustelu ollut tarpeen.
Pääjohtaja Muis ei osallistunut eiliseen kokoukseen. Ainoastaan PSE-ryhmän ja PPE-DE-ryhmän eilisessä kokouksessa esittämän painostuksen ansiosta Muis mahdollisesti osallistuu ensi viikon kokoukseen. Voisiko jäsen Watson kertoa meille, johtiko hän tahallaan parlamenttia harhaan, vai onko tämä jälleen yksi osoitus siitä, etteivät Ison-Britannian liberaalidemokraatit kykene saattamaan epäonnistuneita komission jäseniä vastuuseen?

Puhemies.
Haluaisin huomauttaa jäsenelle, että ELDR-ryhmällä on vastuullisuutta koskevissa asioissa erinomainen maine parlamentissa.
(Vaihtelevia reaktioita)

Watson (ELDR).
Arvoisa puhemies, on kunnia saada kimppuuni konservatiivisen puolueen nuori uudistusmielinen.
(Vaihtelevia reaktioita)
Annoin parlamentille tiedon, jonka uskoin olevan oikea. Itse asiassa sanoin parlamentille, että "käsittääkseni" Muisin oli tarkoitus osallistua valiokunnan kokoukseen, mutta olin tyytyväinen, että valiokunnan puheenjohtaja totesi myöhemmin keskustelun aikana, ettei tiennyt Muisin osallistumisesta kokoukseen. Näin ollen parlamenttia ei johdettu harhaan. Jos minulla olisi ollut toisenlaista tietoa, olisin ilmoittanut siitä.

Puhemies.
Esityslistalla on seuraavana äänestykset.
Talous- ja sosiaalikomitean kuulemista koskeva pyyntö - Naisten osuus työmarkkinaosapuolia edustavissa elimissä
(Parlamentti hyväksyi kuulemista koskevan pyynnön.)

Talous- ja sosiaalikomitean kuulemista koskeva pyyntö - Talous- ja sosiaalikomitean kokemukset unionissa toteutettujen rakenneuudistusten taloudellisten ja sosiaalisten vaikutusten sekä niiden työllisyysvaikutusten arvioinnista
(Parlamentti hyväksyi kuulemista koskevan pyynnön.)
Aluepolitiikka-, liikenne- ja matkailuvaliokunnan suositus toiseen käsittelyyn neuvoston yhteisestä kannasta Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin antamiseksi vähemmän kuin 3,5 tonnia painavien ajoneuvojen turvavöiden pakollista käyttöä koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä annetun neuvoston direktiivin 91/671/ETY muuttamisesta (10927/1/2002 - C5-0532/2002 - 2000/0315(COD)) (A5-0034/2003) (Esittelijä: Ewa Hedkvist Petersen)
(Puhemies julisti yhteisen kannan hyväksytyksi.)
Hubert Pirkerin laatima kansalaisvapauksien ja -oikeuksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunnan mietintö ehdotuksesta Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi huumausaineprekursoreista (COM(2002) 494 - C5-0415/2002 - 2002/0217(COD)) (A5-0038/2003)
(Parlamentti hyväksyi tekstin.)
Bill Newton Dunnin laatima kansalaisvapauksien ja -oikeuksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunnan mietintö ehdotuksesta Euroopan parlamentin ja neuvoston päätökseksi Internetin käyttöturvallisuuden parantamista koskevan yhteisön monivuotisen toimintasuunnitelman hyväksymisestä maailmanlaajuisten verkkojen laitonta ja haitallista sisältöä torjumalla tehdyn päätöksen N:o 276/1999/EY muuttamisesta (COM(2002) 152 - C5-0141/2002 - 2002/0071(COD)) (A5-0029/2003)
(Parlamentti hyväksyi tekstin.)
Monica Frassonin laatima perussopimus-, työjärjestys- ja toimielinasioiden valiokunnan mietintö ehdotuksesta Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi perustamissopimuksen 251 artiklan mukaista menettelyä noudattaen annetuissa Euroopan parlamentin ja neuvoston säädöksissä säädetyn täytäntöönpanovallan käytössä komissiota avustavia komiteoita koskevien säännösten mukauttamisesta (COM(2001) 789 - C5-0004/2002 - 2001/0314(COD)) (A5-0030/2003) 
Ennen äänestystä:

Frassoni (Verts/ALE)
Arvoisa puhemies, tänään näistä neljästä mietinnöstä toimitettavaan äänestykseen päättyy pitkä prosessi vuonna 1987 aloitetun komiteamenettelyn mukauttamiseksi. Mukauttaminen aloitettiin vuonna 1998 komission ehdotuksesta ja sitä jatkettiin neuvoston tekemällä uudella päätöksellä kesäkuussa 1999. Tänään tuo mukauttaminen saadaan vihdoin päätökseen, kun hyväksymme nämä neljä mietintöä. Niiden ansiosta kaikki komiteat saadaan noudattamaan vuonna 1999 perustettua menettelyä. Hankkeen yksityiskohtia käsitelleille henkilöille työ on ollut kaavamaista ja varmastikin pitkäveteistä, ja haluan esittää heille tänään sydämelliset kiitokset parlamentin puolesta. Kesti neljä vuotta, että sadat komiteat saatiin noudattamaan uutta menetelmää ja valmistelut tänään toimittamaamme äänestystä varten valmiiksi. Mukauttamiseen kuluneesta ajasta voidaan päätellä, että työtä on jäljellä vielä runsaasti, jos aiomme luoda unionille sellaisen sääntöjen täytäntöönpanoa koskevan järjestelmän, joka on avoin, yksinkertainen ja jolla parannetaan epätyydyttävää tapaa, jolla yhteisön sääntöjä on tähän saakka pantu täytäntöön.
Parlamentti on tehnyt kuumeisesti töitä saadakseen aikaan huomattavia parannuksia komiteamenettelyyn. Siksi haluaisinkin käyttää tilaisuutta hyväkseni ja osoittaa kunnioitusta Adelaide Agliettalle, joka teki tarkkaa työtä esittelijänä näiden vuosien aikana ja onnistui saamaan parlamentin täysivaltaisesti mukaan komiteamenettelyä koskeviin keskusteluihin, mikä aikanaan ei ollut helppoa. Olen varma, että komission viime joulukuussa antama komiteamenettelyä koskeva ehdotus ja valmistelukunnalle äskettäin annettujen tekstien ehdotukset ovat myös tulosta tästä työstä. Vuonna 1999 parlamentin ainainen toive, eli yhdenvertaisuus neuvoston kanssa ja mahdollisuus peruuttaa täytäntöönpanotoimenpide, jos lainsäätäjä ei sitä hyväksy, ei vielä voinut toteutua, mutta nyt tavoitteen saavuttaminen näyttää mahdolliselta. Aikoinaan esteenä olivat komission ja neuvoston jyrkkyys ja muodollisuus ja saimme tyytyä vaatimattomaan varoitusjärjestelmään. Nyt vaikuttaa siltä, että puolentoista vuoden ajan kärsivällisesti tehty ja toisinaan epämääräinenkin työ on alkanut kantaa hedelmää ja komissio on muuttanut kantaansa ja valmistelukunta päättänyt nujertaa hallitusten epäilykset byrokratian lisääntymisestä.
Toivon todellakin, että myös mietinnöt, joista tänään äänestämme, jäävät pian unohduksiin tai tulevat korvatuiksi uusilla ja että komiteamenettelyn arvoitukset jäävät historian lehdille.

Puhemies.
 Neljä vuotta työtä ja yksi nimenhuutoäänestys!
(Parlamentti hyväksyi tekstin.)

Monica Frassonin laatima perussopimus-, työjärjestys- ja toimielinasioiden valiokunnan suositus ehdotuksesta neuvoston asetukseksi rakennerahastoja koskevista yleisistä säännöksistä annetun asetuksen (EY) N:o 1260/1999 muuttamisesta (11104/2002 - C5-0440/2002 - 2001/0313(AVC)) (A5-0033/2003)
(Parlamentti hyväksyi tekstin.)
Monica Frassonin laatima perussopimus-, työjärjestys- ja toimielinasioiden valiokunnan mietintö ehdotuksesta neuvoston asetukseksi kuulemismenettelyä (määräenemmistö) noudattaen annetuissa neuvoston säädöksissä säädetyn täytäntöönpanovallan käytössä komissiota avustavia komiteoita koskevien säännösten mukauttamisesta (COM(2001) 789 - C5-0091/2002 - 2001/0315(CNS)) (A5-0031/2003)
(Parlamentti hyväksyi tekstin.)
Monica Frassonin laatima perussopimus-, työjärjestys- ja toimielinasioiden valiokunnan mietintö ehdotuksesta neuvoston asetukseksi kuulemismenettelyä (yksimielisyys) noudattaen annetuissa neuvoston säädöksissä säädetyn täytäntöönpanovallan käytössä komissiota avustavia komiteoita koskevien säännösten mukauttamisesta (COM(2001) 789 - C5-0092/2002 - 2001/0316(CNS)) (A5-0032/2003)
(Parlamentti hyväksyi tekstin.)
Xaver Mayerin laatima maatalouden ja maaseudun kehittämisen valiokunnan mietintö ehdotuksesta neuvoston asetukseksi yhteisön tuesta maataloutta ja maaseudun kehittämistä koskeville liittymistä valmisteleville toimenpiteille jäsenyyttä hakeneissa Keski- ja Itä-Euroopan maissa liittymistä edeltävänä aikana annetun asetuksen (EY) N:o 1268/1999 muuttamisesta (COM(2002) 519 - C5-0497/2002 - 2002/0227(CNS)) (A5-0028/2003)
(Parlamentti hyväksyi tekstin.)
Marcelino Oreja Arburúan laatima kansalaisvapauksien ja -oikeuksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunnan mietintö ehdotuksesta neuvoston asetukseksi Euroopan talousyhteisön ja Euroopan atomienergiayhteisön historiallisten arkistojen avaamisesta yleisölle annetun asetuksen (ETY, Euratom) N:o 354/83 muuttamisesta (COM(2002) 462 - C5-0417/2002 - 2002/0203(CNS)) (A5-0035/2003)
(Parlamentti hyväksyi tekstin.)
Brian Simpsonin laatima aluepolitiikka-, liikenne- ja matkailuvaliokunnan mietintö Euroopan unionin ulkosuhteista liikenteen alalla (2002/2085(INI)) (A5-0056/2003)
(Parlamentti hyväksyi tekstin.)
Aluepolitiikka-, liikenne- ja matkailuvaliokunnan suositus toiseen käsittelyyn neuvoston yhteisestä kannasta Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin antamiseksi pääsystä satamapalvelujen markkinoille (11146/1/2002 - C5-0533/2002 - 2001/0047(COD)) (A5-0050/2003) (Esittelijä: Georg Jarzembowski) 
Ennen tarkistuksesta 48 toimitettua äänestystä:

Piecyk (PSE).
Arvoisa puhemies, valiokunnassa vallitsi murskaava yksimielisyys siitä, että itsekäsittely on rajoitettava alusten miehistöön.
Silti on vielä ongelmana, että ilmaukset poikkeavat toisistaan hyvinkin paljon eri kieliversioissa, eikä tämä koske ainoastaan saksankielistä vaan myös englannin- ja ranskankielisiä versioita. Koska lähdetekstinä on oltava saksankielinen teksti, mielestäni asianmukaisin ja selkein käännös on versio, jossa käytetään termiä "regular seafaring crew". Tällöin parlamentti voi tehdä kyllin selväksi sen, että kyse ei ole siitä, mitä tehdään maissa, vaan ainoastaan toimista, joita alusten miehistöt voivat tehdä omilla laitteillaan.
Siksi haluaisin, että asia tulisi selväksi käännöksistä. Termien "Seafaring crew" ja "Schiffsbesatzung" käyttämisessä olisi myös se etu saksankielisessä versiossa käytettyyn termiin nähden, että termissä "seemännische" painottuu edelleen sanan vahva maskuliinisuus, mutta termit "Schiffsbesatzun" ja "seafaring crew" olisivat suvuiltaan neutraaleja, mikä olisi eduksi myös miesten ja naisten tasa-arvon valtavirtaistamisen kannalta.
(Voimakkaita suosionosoituksia)

Puhemies.
Ennen kuin pyydän neuvoa esittelijältä, totean, että minulle on ilmoitettu, että tarkistus 48 koskee, kuten totesitte, kielellisiä muutoksia useisiin kieliversioihin. Tarkistus on kielellisesti tärkeä, mutta tässä asiassa tärkein on tarkistus 13. Jos esittelijä suostuu, niin ehdottaisin, että äänestämme ensin tarkistuksesta 13 ja sen jälkeen tarkistuksen 48 asiaankuuluvista kohdista ja sen kielellisistä näkökohdista.

Jarzembowski (PPE-DE)
Arvoisa puhemies, minunkin mielestäni kannattaa äänestää ensin tarkistuksesta 13, mutta jos tarkistus 13 hyväksytään - mitä toivon - muut tarkistukset käsittääkseni raukeavat. Muista tarkistuksista ei mielestäni tarvitse äänestää.
Kielellisistä kysymyksistä ei pitäisi käydä nyt laajaa keskustelua, vaan asiassa pitäisi edetä seuraavasti. Valiokunta - kuten olettaakseni parlamenttikin - haluaa poistaa neuvoston tekstistä sanat "vakinaista maissa toimivaa henkilöstöään". Lukipa toisessa kohdassa mitä hyvänsä - "merenkulkumiehistöä" - emme halua muuttaa kohtaa, ja se olisi jätettävä tekstiin samaan muotoon kuin neuvoston tekstissä, jotta kielelliset asiat eivät aiheuta ristiriitoja neuvoston kanssa. Tavoitteenamme on siis poistaa sanat "vakinaista maissa toimivaa henkilöstöään". Englannin- ja ranskankielisten ja muilla kielillä tehtyjen versioiden terminologia on saatava vastaamaan neuvoston yhteistä kantaa, sillä emme saa poiketa siitä. Toistaiseksi uskon, että jäsen Piecyk ja minä olemme samaa mieltä asiasta, eikä syvällisiä kielellisiä keskusteluja tarvita .

Puhemies.
Toimitamme nyt äänestyksen tarkistuksesta 13.
Ennen tarkistuksesta 16 toimitettua äänestystä:

Ribeiro e Castro (UEN).
Arvoisa puhemies, haluan kysyä, pitäisikö tarkistusten 56 ja 57 raueta tarkistuksen 13 äänestyksen perusteella. Selitän hieman: tarkistuksella 13 oli tarkoitus rajoittaa itsekäsittely alusten miehistölle. Jos olen ymmärtänyt oikein, tarkistukset 56 ja 57 koskevat olosuhteita, joissa satamaoperaattoreille voidaan antaa lupa itsekäsittelyyn. Tässä kuitenkaan ei mielestäni ole mitään järkeä, jos itsekäsittely rajoitetaan miehistölle.

Puhemies.
Kehotan esittelijää esittämään mielipiteensä asiasta, kun äänestämme tarkistuksista 56 ja 57.
Ennen tarkistuksesta 45 toimitettua äänestystä:

Watson (ELDR).
Arvoisa puhemies, ryhmäni mielestä tämän tarkistuksen ei pitäisi raueta, vaikka tarkistus 24 hyväksyttäisiinkin.

Jarzembowski (PPE-DE)
Arvoisa puhemies, tämä tarkistus on turha, sillä tarkistuksen 24 toisessa virkkeessä säädetään mahdollisuudesta vedota lakiin. Tarkistuksessa oleva viittaus direktiivin 17 artiklan 3 kohtaan on lopullinen, ja siksi emme voi äänestää vaihtoehtoisista mahdollisuuksista. Minusta on aivan selvää, että tarkistus raukeaa.

Sterckx (ELDR).
Arvoisa puhemies, en ole esittelijän kanssa samaa mieltä. Mielestäni tällä tarkistuksella voidaan todellakin täydentää aluepolitiikka-, liikenne- ja matkailuvaliokunnan esittämää tarkistusta, joka nyt on hyväksytty, ja tämä on mielestäni täsmennetty versio ensimmäisen tarkistuksen sisällöstä.

Puhemies.
 Esittelijä näyttää pysyvän tiukasti kannassaan. Siksi noudatankin hänen kantaansa ja hylkään tarkistuksen 61.
(Puhemies julisti yhteisen kannan hyväksytyksi näin muutettuna.)

Jan Mulderin laatima budjettivaliokunnan mietintö vuoden 2004 talousarviomenettelyn suuntaviivoista: Pääluokka III - Komissio (2003/2001 (BUD)) (A5-0039/2003)
(Parlamentti hyväksyi päätöslauselman.)
Neena Gillin laatima budjettivaliokunnan mietintö vuoden 2004 talousarviomenettelyn suuntaviivoista pääluokkia II, IV, V, VI, VII, VIII A ja VIII B varten sekä alustavasta ennakkoarviosta Euroopan parlamentin tuloista ja menoista (Pääluokka I) (2003/2002(BUD)) (A5-0041/2003): pääluokka I - Euroopan parlamentti; pääluokka II - neuvosto; pääluokka IV - tuomioistuin; pääluokka V - tilintarkastustuomioistuin; pääluokka VI - talous- ja sosiaalikomitea; pääluokka VII - alueiden komitea; pääluokka VIII (A) - Euroopan oikeusasiamies; pääluokka VIII (B) - Euroopan tietosuojavaltuutettu 
Ennen tarkistuksesta 8 toimitettua äänestystä:

Dover (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, PPE-DE-ryhmä lisäsi tekstiin tarkistuksella 4 seuraavat sanat: "toivoo, että lainsäädäntömenettely saadaan päätökseen viimeistään kesäkuun 2003 loppuun mennessä".
Ehdotan, että PSE-ryhmän ja muiden ryhmien esittämästä tarkistuksesta 8 äänestetään kohta kohdalta siten, että ensimmäinen kohta alkaa sanoista "welcomes the fact that the Commission has presented?" ja päättyy sanoihin "? in the Commission's budget". Toisena kohtana olisi tarkistuksen loppuosa.
Kannatamme ensimmäistä kohtaa ja vastustamme toista kohtaa. Kohta kohdalta äänestyksen jälkeen toimitettaisiin vielä kolmas äänestys - sen ei tarvitse olla nimenhuutoäänestys - joka koskisi erillistä lisäystämme: "toivoo, että lainsäädäntömenettely saadaan päätökseen viimeistään kesäkuun 2003 loppuun mennessä".
Arvoisa puhemies, pyydän teiltä lupaa tähän.

Gill (PSE)
Arvoisa puhemies, ehdotetussa poistossa ei ole mitään järkeä. Kappaleen loppuosaa ei ole syytä muuttaa ehdotetulla tavalla. Se on perussopimus-, työjärjestys- ja toimielinasioiden valiokunnan tehtävä. Asiasta mainitaan siksi, että pyrimme päättämään, tarkoittaako komission ehdotus sitä, että rahoitus olisi siirrettävä parlamentin talousarvioon. Avoimuuden ja vastuuvelvollisuuden sekä kustannusseuraamusten vuoksi rahoitusta ei mielestäni pidä siirtää parlamentin talousarvioon.
On tärkeää, että se säilyy komission talousarviossa. Täten ehdotan, että hyväksymme tarkistuksen 8 sellaisenaan.

Frassoni (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, käytän työjärjestyspuheenvuoron todetakseni vain, että jäsen Dover nähtävästi pyysi kohta kohdalta äänestystä, ja sille on omat menettelysääntönsä. Jos se voidaan toteuttaa, kaikki hyvin: sen on ennakkotapaus, jota meidän on noudatettava.

Puhemies.
Kiitän jäsen Frassonia varoittavasta neuvosta.
(Parlamentti hyväksyi päätöslauselman.)

Terence Wynnin laatima budjettivaliokunnan mietintö talousarviomenettelyn uudistuksesta: perussopimusten tarkistamiseen liittyvät mahdollisuudet (2002/2271(INI)) (A5-0046/2003) 
(Parlamentti hyväksyi päätöslauselman)
Puhemies. Äänestykset ovat päättyneet.
ÄÄNESTYSSELITYKSET

Foster (PPE-DE)
. (EN) Nyt on kulunut 20 vuotta siitä, kun turvavöiden käyttö muuttui pakolliseksi autojen kuljettajille ja etuistuimella istuville matkustajille Isossa-Britanniassa. Turvavyön käyttöpakkoa koskevan lain ansiosta päivittäin pelastuu keskimäärin seitsemän ihmisen henki. Edelleen kuitenkin menetetään tarpeettomasti useita ihmishenkiä, koska samoja sääntöjä ei sovelleta linja-autojen matkustajiin.
Euroopan parlamentti jumiutuu liian usein asetuksiin, joilla ei juurikaan auteta äänestäjiämme. Tämä direktiivi tarjoaa meille todellisen mahdollisuuden vaikuttaa asioihin - vähentää teillämme tapahtuvia ikäviä kuolemantapauksia.
Sen vuoksi me Yhdistyneen kuningaskunnan konservatiivit suhtaudumme myönteisesti tähän mietintöön ja kiitämme kaikkia, jotka ovat edistäneet näiden kauan odotettujen toimenpiteiden laatimista.
Olemme kuitenkin pettyneitä siihen, ettei ehdotuksissa mennä pidemmälle. Lasten turvallisuus koulubusseissa on asia, johon on kiinnitettävä huomiota mitä pikimmin.
Emme hyväksy sitä, että lapsia kuljetetaan kouluun linja-autoilla, joissa ei ole turvavöitä, emmekä sitä, että monien lasten on seisottava kuljetuksen aikana, koska istuinpaikkoja on liian vähän.

Ribeiro e Castro (UEN)
Luonnollisesti olen täysin tämän mietinnön kannalla. Ensiksikin siksi, että mielestäni on ratkaisevaa ja äärimmäisen tärkeää, että Euroopan teillä sattuvien kuolemantapausten määrä saadaan vähenemään. Nykyään kuolemantapausten vuosittainen määrä on noin 45 000, ja olen vakuuttunut, että näiden surullisten lukujen pienenemiseen on vaikuttanut ensisijaisesti turvavöiden käyttöpakko. Vaikuttaa todellakin oudolta, että 2000-luvulla lasten yleisin kuolinsyy on liikenneonnettomuus. Portugalin kansalaisena olen erityisen huolissani siitä tosiasiasta, että suurin osa kaikista Euroopassa tapahtuvista liikennekuolemista tapahtuu omassa maassani sekä Espanjassa ja Kreikassa.
Kuten esittelijä toteaa, ehdotusta on pidettävä vain yhtenä osana yleisempää toimintasuunnitelmaa. Tässä yhteydessä olen sitä mieltä, että erityisesti tämä suunnitelma voitaisiin yhdistää eurooppalaiseen liikennepolitiikkaan, ja siinä voitaisiin esimerkiksi kehittää mahdollisimman nopeasti tieliikenteelle turvallisempia vaihtoehtoja. Lisäksi katson, että on ratkaisevan tärkeää panostaa toimenpiteisiin, jotka ovat aidosti ennaltaehkäiseviä, sillä vaikka turvavyö onkin tärkeä, se ainoastaan lieventää onnettomuuksien seurauksia. Ennaltaehkäisevillä toimenpiteillä tarkoitan etenkin tiemerkintöjen parantamista, passiivisen turvaamisen lisäämistä, valvontatoimenpiteitä? 
(Työjärjestyksen 137 artiklan 1 kohdan mukaisesti lyhennetty äänestysselitys)

Coelho (PPE-DE)
. (PT) Huumeet ovat Euroopan kansalaisten suurimpia huolenaiheita. Huumeiden torjunta edellyttää eurooppalaista lähestymistapaa, jossa annetaan viipymättä oikeudelliset välineet huumausaineiden valmistamisen ja kaupan torjumiseksi. Torjunta edellyttää myös yhteistyötä tuottajamaiden kanssa sekä toimia huumausaineriippuvuuden estämiseksi ja nujertamiseksi.
Jäsen Pirker reagoi ehdotuksellaan synteettisten huumeiden tuotannon ja kaupan tasaiseen kasvuun. On huolestuttavaa, että suurin osa laittomasti tuotetuista synteettisistä huumeista on peräisin Euroopasta. Sveitsin liittovaltion rikostutkintaviraston vuonna 1999 keräämien tietojen mukaan yli 50 prosenttia maailmanlaajuisesta tuotannosta on peräisin yksin Alankomaista.
On ryhdyttävä pian valvomaan tehokkaasti ja tiukasti aineita, joilla on myös laillisia käyttötarkoituksia mutta jotka usein kulkeutuvat huumausaineiden tai psykotrooppisten aineiden laittomaan valmistukseen. Tämä ei koske aineiden laillista kauppaa eikä etenkään lääkkeiden valmistusta.
Kannatan mietintöä, jolla nykyinen direktiivi muutetaan asetukseksi ja lainsäädäntöä yksinkertaistetaan. Näin lainsäädäntöä on helpompi soveltaa yhdenmukaisesti ja samanaikaisesti, mikä onkin entistä tärkeämpää laajentumisen vuoksi. Tärkein tavoite on yhtenäistää huumausaineprekursoreiden kaupan valvonta ja estää niiden laiton käyttö huumetuotannossa. Tähän pyritään tiivistämällä toimivaltaisten viranomaisten ja alan toimijoiden (joiden olisi ilmoitettava välittömästi viranomaisille epätavallisista tilauksista tai kaupoista) yhteistyötä, jota laajennetaan koskemaan aineita, joita emme ole vielä luetteloineet.

Ribeiro e Castro (UEN)
. (PT) Mietintö saa kannatukseni ensiksikin siksi, että olen erittäin huolestunut siitä, että Euroopan sanotaan olevan merkittävin laittomien synteettisten huumeiden tuottaja. Asia on entistä vakavampi myös siksi, että kansainväliset tahot, kuten kansainvälinen huumausaineiden valvontaelin, ovat paljastaneet tietoja, joiden mukaan synteettisten huumeiden tuotanto ja kauppa lisääntyy jatkuvasti.
Niinpä ainoa tehokas keino torjua huumeita onkin valvoa tehokkaasti prekursoreita. Valvonnalle on kuitenkin joitakin esteitä, eikä sitä voida toteuttaa yksinkertaisesti kieltämällä näiden aineiden käyttö. Prekursoreita ei käytetä ainoastaan laittomassa huumetuotannossa, mikä tarkoittaa sitä, että tehokas valvonta edellyttää esimerkiksi lääkevalmistajilta joitakin uhrauksia. Mielestäni tässä asiassa mietinnössä on saatu aikaan kohtuullinen tasapaino.
Lisäksi katson, että on yhtä ratkaisevaa kohdistaa toimenpiteitä Internet-sivustoihin, joilla tuetaan tällaisten aineiden myyntiä ja tarjotaan tietoa niiden tuottamisesta.

Ribeiro e Castro (UEN)
. (PT) Olen äänestänyt kaikkien niiden neljän mietinnön puolesta, jotka jäsen Frassoni on esitellyt, vaikka asia onkin joiltain kohdin ongelmallinen. Komiteamenettelyn käytön on todellakin muututtava avoimemmaksi eri valiokunnissa, ja erityisen tärkeää on, että Euroopan parlamentille toimitetaan komiteoiden kokousten esityslistat, pöytäkirjat ja läsnäololuettelot sekä komiteoille toimitetut luonnokset täytäntöönpanotoimenpiteistä, alustavat kokousten aikataulut sekä äänestysten tulokset.
Lisäksi komiteoiden kaikkien asiakirjojen, luottamuksellisia asiakirjoja lukuun ottamatta, olisi oltava kansalaisten saatavilla.
Täten yhdynkin perussopimus-, työjärjestys- ja toimielinasioiden valiokunnan arvioon, jonka mukaan Euroopan parlamentti ei aio kaapata komissiolle kuuluvaa täytäntöönpanovaltaa. Itse asiassa parlamentin tarkoituksena on ottaa käyttöön järjestelmä, jonka avulla se voi toteuttaa asianmukaisesti valvontatoimia ja tarvittaessa esittää vastalauseen täytäntöönpanotoimenpiteestä, jota se ei hyväksy, silloin kun asiasta päätetään yhteispäätösmenettelyn mukaisesti. Tämä on ainoa keino varmistaa, että lainsäädäntömenettelyä ja parlamentin oikeuksia yhteislainsäätäjänä todella kunnioitetaan.

Boogerd-Quaak (ELDR).
Arvoisa puhemies, erittäin mukava nähdä teitä jälleen, ja toivon tapaavani teidät henkilökohtaisesti myös tulevaisuudessa. Olen erittäin tyytyväinen, että te toimitte nyt parlamentin puhemiehenä, mutta haluaisin kuitenkin puhua vain tästä direktiivistä. Direktiivillä pyritään luomaan tasapuoliset kilpailuedellytykset satamille ja torjumaan sosiaalista dumppausta, ja ryhmäni, tai ainakin D66, äänesti direktiivin puolesta. Kilpailuedellytysten vuoksi kaikkien osapuolten, myös itsekäsittelijöiden, on noudatettava vaadittuja korkeita sosiaalisia normeja ja heillä on oltava vaadittava ammattipätevyys. Lisäksi jäsenvaltioiden ja etenkin satamaviranomaisten on säädettävä turvallisuutta ja ympäristönsuojelua koskevista säännöistä. On myös tärkeää, että neuvosto ja parlamentti laativat ja esittelevät sellaisen direktiivin, jolla poistetaan mahdollisuus sosiaaliseen dumppaukseen tai toisen osapuolen tiukkaan suojeluun. Siksi toivonkin, että neuvottelut ovat tuloksellisia.

Howitt (PSE).
Arvoisa puhemies, vaalipiirini alueella sijaitsevat Harwichin, Felixstowen ja Tilburyn satamat. Sadat satamatyöläiset ovat huolestuneita tästä direktiivistä, jota pidin alun perinkin turhana, sillä siinä erehdytään pitämään todellisena tavoitteena satamien sisäistä kilpailua, vaikka todellisen tavoitteen pitäisi olla satamien välinen kilpailu. Silti olen erittäin ylpeä siitä, että Euroopan parlamentti on hyväksynyt tarkistuksia, joilla varmistetaan, että epäoikeudenmukaisia julkisia tukia ryhdytään poistamaan, luotsaus jätetään direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle perustelluista turvallisuussyistä ja että - ja tämä on ehkä kaikkein tärkein asia - uusien palveluntarjoajien on suojeltava työntekijöiden oikeuksia asianmukaisesti ja toimittava EU:n lipun eikä mukavuuslipun alla.
Uskon, ettei Harwichin, Felixstowen tai Tilburyn nykyisten satamatyöläisten työtilanne muutu heidän elinaikanaan. Olen vakuuttunut tästä etenkin siksi, että 36 vuotta kestävän asteittaisen siirtymäkauden aikana investoinnit ovat merkittäviä. Pyydän sovittelumenettelyyn osallistuvia osapuolia pitämään tiukasti kiinni parlamentin tarkistuksista, jotta voimme varmistaa, että satamiemme turvallisuus ja satamatyöläistemme työpaikat ovat etusijalla.

Alavanos (GUE/NGL)
 Yhtenäisen toimintakehyksen luomisen ja parempien satamapalvelujen tarjoamisen nimissä yksityiselle sektorille on alettu maksaa siitä, että se ottaa hoitaakseen tehtäviä, jotka toistaiseksi kuuluvat julkisiin palveluihin.
Nykyisille satamille annetaan mahdollisuus tarjota entistä enemmän palveluja millä tahansa kannattavaksi katsomallaan alalla. Julkishallinto ja keskeinen palvelun tuottaja puolestaan huolehtivat välttämättömistä - vaikkakin kannattamattomista - toimista.
Uuden järjestelmän mukaan ehdoista ja toimiluvista päättää päätöksentekokeskus, joka ei ole sama kuin aikaisempi satamapalvelujen tarjoaja, sillä sama elin ei voi olla samanaikaisesti sekä palvelun tarjoaja että satamaviranomainen.
Satamapalveluja tarjoavien yhtiöiden on noudatettava avoimuusvaatimuksia liiketoimissaan viranomaisten kanssa. Yksityiselle sektorille ei näytä olevan asetettu vastaavanlaista vaatimusta.
Direktiivissä on erityismaininta työntekijöistä. Direktiivin 6 artiklan 5 alakohdan mukaan palvelujen tarjoajalla on oikeus ottaa palvelukseensa oman valintansa mukaista henkilöstöä, mutta direktiivissä ei säädetä mitään pätevyyksistä tai koulutuksesta.
Haluamme satamapalvelut, joissa noudatetaan avoimuutta ja tarjotaan samantasoisia palveluja kaikille ja joilla suojellaan työntekijöiden oikeuksia ja ympäristöä sekä taataan satamien turvallisuus.

Darras (PSE)
. (FR) Direktiivin tarkoituksena on, että merisatamille säädetään yhteiset säännöt, jotta niiden merkitys liikenteessä kasvaisi. Tarkoituksena on myös lisätä arvostusta, jota eri liikennemuotojen ketjun osana oleminen herättää merisatamissa. Tähän pyritään satamapalvelujen avoimella saatavuudella. Tavoitteeseen ei kuitenkaan pidä pyrkiä hinnalla millä hyvänsä, eli ei saa unohtaa hyvää meriturvallisuutta, tehokasta ympäristönsuojelua ja alan työntekijöiden hyväksyttäviä työoloja.
Tarkasteltavana oleva direktiivi kuitenkin saattaa työntekijöiden sosiaaliset oikeudet vaakalaudalle, mistä kuvaavana esimerkkinä mainittakoon itsekäsittely: direktiivissä sallitaan se, että itsekäsittelystä vastaa alusten omistajien käyttämä "maissa toimiva henkilöstö", jolloin koulutetut satamatyöläiset ja muut pätevät tekniset työntekijät menettävät nämä työt ja ne annetaan halvemmille ja epäpäteville työntekijöille. Sosiaalisen dumppauksen vaara on ilmeinen.
Sen vuoksi äänestän direktiiviä vastaan, mutta Euroopan parlamentin enemmistön kanta ei varmasti ole sama. Siksi äänestänkin kaikkien sellaisten tarkistusten puolesta, joilla pyritään lisäämään direktiivillä säädettävää työntekijöiden suojaa.

Krivine and Vachetta (GUE/NGL)
. (FR) Parlamentti, neuvosto ja komissio jatkavat työtään ja vahvistavat halunsa vapauttaa satamapalvelut. Edistystä on saatu aikaan jonkin verran, esimerkiksi direktiivin soveltamisalasta on poistettu luotsauspalvelut, mutta se ei auta peruuttamaan alkanutta prosessia. Pelkäämmekin, että luotsauspalveluja koskeva hengähdystauko jää lyhyeksi. Vapauttaminen on synonyymi julkisista palveluista luopumiselle, työntekijöiden sosiaalisen aseman heikentämiselle sekä ympäristö- ja turvallisuusnormien vakaville rikkomisille, ja jos vapauttamisessa epäonnistutaan, työntekijät ja satamapalvelujen käyttäjät on koottava laajaksi rintamaksi.
Itsekäsittely on satamatyöntekijöille uhka. Toisin sanoen uhka aiheutuu siitä, että alusten omistajilla ja rahtaajilla on mahdollisuus käyttää omaa henkilöstöään alusten lastaamiseen ja lastien purkamiseen. Tämän vuoksi satamatyöntekijät ovat olleet etunenässä järjestämässä useita Euroopan laajuisia lakkoja ja kokoontuneet tuhansittain osoittamaan mieltään unionin toimielinten luokse. Tuimme ja tuemme edelleenkin heidän kantaansa. Siksi äänestimme direktiiviä vastaan. Direktiivillä aiheutetaan vahinkoa niin ympäristölle, sosiaaliololle kuin ihmisillekin aivan kuten rautatiealan vapauttamisellakin aiheutettiin. Erika- ja Prestige-aluksia kohdanneiden onnettomuuksien kaltaiset katastrofit eivät enää tapahdu rannikoillamme vaan satamissamme. Estääksemme alan vapauttamisen meidän on yhteisön tasolla edistettävä koordinoituja julkisia satamapalveluja, joilla taataan mahdollisimman korkeat turvallisuus- ja sosiaalinormit.

Martinez (NI)
Komissio on avannut meriliikenteen ultravapaalle kilpailulle, ja seuraukset ovat tiedossa: rannikoita on saastunut ja joukko ranskalaisia kalastajia kuoli srilankalaisten luotsaaman norjalaisen kemikaalitankkerin aiheuttamassa onnettomuudessa. Lisäksi Euroopan komissio aikoo nyt luovuttaa satamapalvelut, niin luotsauspalvelut kuin satamapalvelutkin, yksityisten palveluntarjoajien vastuulle, ja tämä tehdään satamien välisen kilpailun, kilpailukyvyn ja kustannustehokkuuden nimissä, kuten lento- ja rautatieliikenteessäkin tehtiin.
Markkinoiden vapauttaminen koskee ilmeisesti ainoastaan suuria satamia, vaikka emme tiedä, tarkoitetaanko suurilla satamilla niitä, joissa rahdin määrä on 3 miljoonaa tonnia, vai niitä, joissa rahdin määrä on 45 miljoonaa tonnia, ja markkinoiden vapauttamiseen liittyy esimerkiksi ajatus itsekäsittelystä. Toisin sanoen alusten miehistöt, joiden kuvittelen muodostuvan Kaakkois-Aasiasta kotoisin olevista alipalkatuista työntekijöistä - uusista maailmanlaajuisen kapitalismin orjista, joita käytetään sosiaalisessa dumppauksessa - pystyvät tekemään satamatyön, ja kaikki tämä tapahtuu mukavuuslipun alla.
Keskustelussa on keskitytty lähinnä siihen, että voidaanko luotsaus- ja hinauspalvelut jättää yksityistämisen ulkopuolelle turvallisuussyistä.
Tämän perusteella Marseillen, Sèten ja muiden suurten satamien satamatyöntekijät joutuvat ultraliberalististen roistojen armoille. Satamatyöpaikkojen häviäminen on jatkoa kalastusalan työllisyyden tuhoutumiselle. On ymmärrettävää, että taloudellista maailmanlaajuistumista kannattavien kiihkoilijen laatima direktiivi aiheuttaa satamatyöläisten keskuudessa kapinaa ja epätoivoa.

Meijer (GUE/NGL)
 - (NL) Kilpailu on kaikkein kovinta Saksan Hampurin ja Ranskan Le Havren välissä sijaitsevissa satamissa sekä kaikissa niiden välillä sijaitsevissa Alankomaan ja Belgian satamissa. Kilpailu on kovaa, koska ne palvelevat yhdessä samaa laaja takamaata, johon kuuluu myös Saksassa sijaitseva Ruhrin alue, josta tulevaa lastivirtaa kuljetetaan taukoamatta satamasta toiseen. Tämän ansiosta pelkästään uudelleenlastauksesta aiheutuvat kustannukset ovat lastin määrään nähden alhaisemmat näissä satamissa kuin Amerikassa tai Itä-Aasiassa. Satamadirektiivistä, jolla pyritään lisäämään kilpailua laskemalla satamatoiminnan hintoja, aiheutuu laajimmat seuraukset juuri näille satamille. Niiden toiminta on mahdotonta nykyistä alhaisemmilla hinnoilla, ja silti ne pakotetaan alentamaan hintojaan. Sosiaalinen dumppaus ja turvallisuuden heikkeneminen on paljon todennäköisempi uhka tällaisissa satamissa kuin silloin kun yhdellä satamalla on monopolin kaltainen asema pienemmän takamaan liikenteessä. Satama tai satamakaupunki, jossa noudatetaan tiukimpia turvallisuutta, ympäristönsuojelua, työn laatua ja työolosuhteita koskevia normeja häviää kilpailussa, ja huonoin satama voittaa. Lisäksi jäsenvaltiot joutuvat direktiivin vuoksi toimimaan vastoin niitä velvoitteita, joihin ne ovat sitoutuneet Kansainvälisen työjärjestön yleissopimuksessa. Jos parlamentti hyväksyy itsekäsittelyn toisessa käsittelyssä ja ilmoittaa, etteivät Kansainvälisen työjärjestön yleissopimuksessa säädettyjä velvoitteita koskevat äänestykset ole paikallaan, kolmannesta käsittelystä tulee ongelmallinen ja myöhemmin seurauksena ovat oikeudenkäynnit ja lakot.

Pasqua (UEN)
. (FR) Direktiivi on kaikkea muuta kuin täydellinen - valtioiden on voitava vaatia, että maissa toimivaan henkilöstöön sovellettavia sääntöjä sovelletaan myös merenkulkumiehistöön, joka toteuttaa itse itsekäsittelytoimet, jotka luetellaan direktiivin liitteessä - mutta se on siitä huolimatta tervetullut.
Joidenkin yhtiöiden vastahakoisuus on vain osoitusta siitä, että satamapalvelujen avaamista kilpailulle vastustetaan jyrkästi. Tämän itsevaltaisen logiikan taustalla ei ole ainoastaan markkinatalousperiaatteen torjunta. Muodollisesti vastustuksen syyksi on ilmoitettu halu säilyttää julkiset palvelut, turvata työpaikat ja satamien turvallisuus sekä suojella satamien ympäristöä - jotka ovat kiistatta täysin oikeutettuja tavoitteita. Niiden taakse kuitenkin kätkeytyy tavoite, joka ei ole läheskään näin jalo. Kyse on monopolien puolustamisesta ja etenkin ammattiliittojen monopolien puolustamisesta, sillä ne ovat joidenkin mielestä ovat koskemattomia.
Le Havren satamassa tavarakonttiliikenne on Ranskan vilkkainta, ja siellä toteutettu laaja Port 2000 -hanke on osoitus siitä, että satamamme ja satama-alan yritykset eivät selvästikään pelkää satamapalvelujen kilpailun lisääntymistä. Päinvastoin varustautumalla tulevaisuutta varten tarvittavalla infrastruktuurilla satamat valmistautuvat vastaamaan markkinoiden avaamisesta syntyviin haasteisiin ja voittamaan ne.

Piscarreta (PPE-DE)
. (PT) Huoli meriturvallisuudesta on lisääntynyt Prestige-aluksen haaksirikon jälkeen. Myös minä olen huolestunut asiasta, sillä maallani on pitkä rantaviiva, jonka alueet elävät merestä. Tästä syystä, ja siksi, että nämä ongelmat koskettavat myös muita Euroopan unionin maita, Jarzembowskin mietintö satamapalveluista ansaitseekin täyden huomiomme.
Mielestäni on järkevää jättää luotsauspalveluja koskevat säännöt pois tästä päätöksestä. On yleisen edun mukaista, että jäsenvaltioilla on mahdollisuus säilyttää nykyinen järjestelmä ja mahdollisuus ottaa huomioon erityiset paikallisolosuhteet.
Mietinnölle on ominaista se, että siinä säilytetään jossain määrin tasapainossa satamapalvelujen vapauttaminen ja jatkuva huoli työntekijöiden suojelua koskevasta sosiaalilainsäädännöstä, meriturvallisuudesta sekä haavoittuvien alueiden ympäristön suojelusta. Tällainen tasapaino on jo toteutunut lento- ja rautatieliikenteen vapauttamisessa.
EU:n alueella toimivien satamatyöläisten oikeudet on turvattava sosiaali- ja työlainsäädännöllä. Siksi olenkin samaa mieltä kuin esittelijä, joka kannattaa satamatyöläisten suojelun lisäämistä, mutta muistuttaa, että satamissa tarvitaan pätevää henkilöstöä, ja vaatii toimenpiteitä miehistöjen kouluttamiseksi.

Queiró (UEN)
. (PT) Olemme laajalti samaa mieltä komission ehdotuksesta satamia ja meriliikenteen infrastruktuureja koskevaksi direktiiviksi, jolla on tarkoitus luoda tai palauttaa avoimet kilpailuolosuhteet kaikkiin satamiin EU:n alueella erityisesti avaamalla pääsyn erilaisten satamapalvelujen markkinoille.
Direktiivin soveltamisalaan kuuluvat hinaus-, kiinnitys- ja lastinkäsittelypalvelut, lastaus ja purku mukaan luettuina, eivät tarvitse erityistä huomiota. Kysymys kuuluu, jätetäänkö luotsauspalvelut direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle vai ei. Mielestäni luotsaus on työtä, joka edellyttää runsaasti kokemusta ja jolla on erittäin suuri merkitys meriliikenteen turvallisuudelle satamissa, ja siksi yhdyn parlamentin enemmistön äänestystulokseen, jota tuin äänestämällä mietinnön puolesta.

Ribeiro e Castro (UEN)
. (PT) Haluan korostaa äänestyksessä erityisesti kolmea seikkaa, jotka ovat mielestäni ratkaisevan tärkeitä: ensiksikin niin sanotun itsekäsittelyn mahdollisuutta ei saa vaivihkaa poistaa ei saa turmella vaivihkaa ja antaa näin jalansijaa kaikenlaiselle opportunismille ja markkinoiden vääristymiselle. Sen sijaan itsekäsittely olisi rajattava asianmukaisesti koskemaan alusten omaa miehistöä, ja itsekäsittelyssä olisi toimittava yhteistyössä pätevän satamapalvelujen tarjoajan kanssa. Toinen seikka on se, että satamissa sovellettavat luotsausjärjestelmät on jätettävä direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle, ja niistä on säädettävä kansallisessa lainsäädännössä. Kolmanneksi on ratkaisevan tärkeää, että alalle voidaan asettaa selkeät säännöt valtiontuista, kuten ehdotettiin vihreästä kirjasta käydyissä neuvotteluissa. Onkin valitettavaa, ettei valtiontukia juurikaan mainita direktiivissä. Lisäksi haluan huomauttaa, että koska direktiivillä muutetaan merkittävästi satamatoiminnan taloudellisia olosuhteita, on erittäin tärkeää, että säädetään siirtymäkauden järjestelmistä, joilla turvattaisiin oikeutetusti sellaisten toimijoiden edut, jotka kaikesta huolimatta edelleen hyväksyvät kansallisesta lainsäädännöstä aiheutuvat velvoitteet ja joiden taloudellinen tilanne saattaa heiketä korjaamattomasti.

Sacrédeus (PPE-DE)
Ehdotus on ylipäänsä mielestämme tasapainoinen ja rakentava lukuun ottamatta sitä, ettei itsekäsittelyn rajoittamiselle anneta riittäviä perusteluja.
Se että itsekäsittely rajataan koskemaan ainoastaan aluksilla olevaa miehistöä ja ulkopuolelle jätetään maissa toimiva henkilöstö, kuten sataman läheisyydessä toimivan tehtaan henkilöstö, tarkoittaa sitä, että lainsäädännössä ei oteta huomioon, kuinka ala todellisuudessa toimii. Samalla heikennetään alan kilpailumahdollisuuksia. Tämän vuoksi päätimme äänestää näissä asioissa valiokuntaa vastaan.
Luotsauspalveluista olemme samaa mieltä siitä, että palvelujen luonteen vuoksi niiden ei pidä kuulua direktiivin soveltamisalaan.

Van Dam (EDD)
 - (NL) Satamalakkojen syynä on etenkin itsekäsittelyä koskeva satamapaketin osuus. Lakot liittyvät myös luotsien asemaan, toimilupien kestoon, työntekijöiden sosiaalisiin oloihin, valtiontukien avoimuuteen ja satamien kehittymisvapauteen.
Yhteinen kanta ei ole suinkaan täydellinen, mutta siinä säädetään asianmukaisesti esimerkiksi toimilupien kestosta ja satamien kehittymismahdollisuuksista. Se on edistysaskel myös luotsauspalveluille. Keskustelua on vielä jatkettava valtiontukia koskevista direktiiveistä ja satamatyöntekijöiden työolosuhteista, erityisesti itsekäsittelyä koskevista säännöksistä.
Ensimmäisen asian osalta parlamentin tarkistuksilla tehdään selväksi, mitä komissiolta odotetaan ja missä ajassa.
Jälkimmäinen asia on monimutkaisempi. Jos itsekäsittelylle asetetaan liian väljät ehdot, ala saattaa vajota armottomaan kilpailuun ja kohdata kilpailun haitalliset seuraukset. Valitettavasti menettelytapa ei suo meille mahdollisuutta estää tätä EU:n tasolla. Tässä vaiheessa vastuu on kansallisilla hallituksilla, ja niiden on tehtävä kaikkensa poistaakseen itsekäsittelyyn liittyvät kilpailun vääristymät. Jos tässä ei onnistuta, seurauksena voi olla, että pelko tehottomista satamatyöläisistä muuttuu todeksi. Siitä ei hyötyisi kukaan.
Hyväksyn parlamentin kannan kaikkine - väistämättömine - puutteineen, ja haluan kannustaa jäsenvaltioita toimiin mutta en siis missään tapauksessa halua antaa neuvostolle vapaita käsiä.
(Työjärjestyksen 137 artiklan 1 kohdan mukaisesti lyhennetty äänestysselitys)
Miranda (GUE/NGL)
. (PT) Esittelijä muistuttaa, että maksujen taso on asetettu alhaiseksi, ja hyväksyy suuntauksen EU:n talousarvion osuuden pienentämiseksi yhteisön BKTL:sta. Painopisteitä on lisätty järjestelmällisesti ja toisaalta säästöpolitiikan noudattaminen on erottamaton osa vakaussopimusta, jossa talousarviomenojen alennukset, jäädyttämiset ja ennakot sekä uudelleenjärjestelyt ja uudelleenohjaus ovat säännöllisiä käytäntöjä. Tästä aiheutuvat seuraukset varmasti heikentävät EU:n perinteisten painopisteiden toteuttamista, ja erityisesti tästä kärsivät sosiaaliala sekä koheesioon ja yhteistyöhön liittyvät alat. Myös talousarviomenettelyn uskottavuus on vaakalaudalla.
Painopisteiden määrittely aiheuttaa yhä uusia ongelmia. Ongelmallisia ovat esimerkiksi Lissabonin strategiassa määritellyt painopisteet sekä maahanmuutto- ja turvapaikka-asioihin liittyvät kysymykset.
Hyväksyessään rahoitusnäkymien nykyiset puitteet ja jopa vallitsevien sisäisten ja ulkoisten politiikkojen rajallisuudet esittelijä myös myöntää, että kansallista talousarviopolitiikkaa on muutettava. Esittelijän puheet ovat jopa ristiriitaisia, sillä Afganistanin yhteydessä hän toisaalta toteaa, ettei vähentäisi muille alueille myönnettävää tukea, ja toisaalta, että hän aikoo tarkastella uudelleenjärjestelyn ja talousarvion joustavuuden mahdollisuuksia.
Lisäksi Palestiina ei edelleenkään ole painopistealue?

Muscardini (UEN)
. (IT) Voimme vain yhtyä esitettyihin näkymiin: kymmenen uuden valtion liittymisen, vakauden ja kestävän kasvun asemaa painopisteenä ei voida kiistää tai hylätä.
Kuva lähitulevaisuudesta ei ole kuitenkaan niin optimistinen kuin komission asiakirjan perusteella voitaisiin ajatella. Kun otetaan huomioon kaikki, mitä on tapahtunut viime viikkoina erään jäsenvaltion ja ehdokasvaltioiden välillä ja miten valmistelukunnan puheenjohtaja on äskettäin maininnut, ettei valmistelukunta ehkä saakaan työtään päätökseen sovitussa aikataulussa, liittymistä koskevaa optimistisuuttamme nakertaa epäilys, joka on toivoaksemme turha. Onnistummeko varmistamaan, että laajentumisen päivämääristä pidetään kiinni? Jos päivämääriä ei noudateta, monet strategian kohdat jäävät pelkäksi toiveajatteluksi.
Myös vakaus on painopiste, jota on tavoiteltava. Tiedämme, kuinka vaikeaa on luoda olosuhteet, joilla taataan vakaus, ja meidän on tehtävä työtä kestävän kasvun varmistamiseksi. Kun liittotasavallassa on lähes viisi miljoonaa työtöntä, ja monissa muissakin maissa - sekä jäsenvaltioissa että ehdokasvaltioissa - kasvu on ollut negatiivista, kuinka voimme suhtautua optimistisesti näihin painopisteisiin?
(Työjärjestyksen 137 artiklan 1 kohdan mukaisesti lyhennetty äänestysselitys)

Queiró (UEN)
. (PT) Kööpenhaminan Eurooppa-neuvostossa vahvistettiin liittymisprosessi, jossa on mukana kymmenen ehdokasvaltiota, ja neuvottelut yhteensä 41 miljardin euron rahoituspaketista saatiin päätökseen. Rahoituspaketin perusteella voidaan muuttaa rahoitusnäkymiä, ja se toimii perustana vuoden 2004 talousarviolle, joka myös kasvoi, kun Nizzan sopimus tuli voimaan 1. helmikuuta 2003.
Äänestimme mietinnön puolesta, koska sisäpolitiikan osalta tekstissä muistutetaan, että sisämarkkinoiden loppuunsaattaminen ja Lissabonin strategian ja kestävän kehityksen strategian täytäntöönpano ovat edelleen Euroopan unionin kolme päätavoitetta, ja vuonna 2004 ne ovat erityisen tärkeitä, kun uudet jäsenvaltiot tulevat toimintaan mukaan.
Lisäksi on hyvä, että mietinnössä korostetaan toimenpiteitä, joilla tuetaan pk-yrityksiä työllistäjinä ja talouskasvun generaattoreina, sekä välttämättömyyttä torjua maailmanlaajuisesti terrorismia.
Lyhyesti sanottuna tämä on mietintö, jossa ilmaistaan unionin poliittiset suuntaviivat asianmukaisesti, jotta ne voidaan sisällyttää vuoden 2004 talousarvioon.

Bernié, Butel, Esclopé, Mathieu, Raymond ja Saint-Josse (EDD)
Periaatesyistä vastustamme edelleenkin sitä, että yhteisön varoilla rahoitetaan eurooppalaisia poliittisia puolueita.
Jos suuret ryhmät kuitenkin vielä painostavat hyväksymään luonnoksen, katsomme, että olisi suotavaa jättää nämä määrärahat komission talousarvioon, jolloin komissio olisi edelleen vastuussa niiden toteutumisesta. Tällä tavoin komissio ottaisi täyden vastuun aloitteestaan eikä sysäisi sitä parlamentin talousarvioon, jolloin parlamentin ryhmien ja poliittisten puolueiden välinen sekasorto jatkuisi. 
Tästä syystä äänestimme tarkistuksen 8 puolesta, mutta äänestimme ainoastaan budjettiteknisen periaatteen ja siitä seuraavan vastuullisuuden vuoksi, ja vastustamme edelleen ehdotusta kokonaisuudessaan.

Queiró (UEN)
. (PT) Vuoden 2004 talousarvio on ensimmäinen talousarvio, joka laaditaan Euroopan unionille, jossa on 25 jäsenvaltiota, ja meidän on korostettava tulevan laajentumisen historiallista merkitystä. Laajentumisen myötä loppuu Euroopan keinotekoinen jako. Vuonna 2003 ja vuonna 2004 on toteutettava huomattava määrä toimenpiteitä ennen laajentumista, jotta unionin toimielimillä olisi tarvitsemansa välineet valmistelujen saattamiseen päätökseen.
Kiinnitin erityisesti huomiota mietinnössä esitettyyn toiveeseen, että parlamentti omaksuisi kunnianhimoisen asenteen toimiensa tehostamiseksi ja siten myös rahankäytön tehostamiseksi. Samalla parlamentin olisi kuitenkin pidettävä kiinni monikielisyydestä ja pysyttävä uskollisena periaatteilleen, sillä ne ovat olennainen osa sen demokraattista legitiimiyttä.
On kuitenkin todettava, että mietinnössä esitetty ajatus jäsenvaltioille annettavan teknisen tuen lisäämisestä vaikuttaa hyvältä. Jäsenvaltioille on todellakin tarjottava parasta mahdollista tukea, jotta ne voivat hoitaa lainsäädäntöön ja talousarvioon liittyvät vastuunsa ja samanaikaisesti parantaa työtuloksiaan, jotta vaikutukset henkilöstön sijoittumisesta kolmeen eri paikkaan jäävät mahdollisimman vähäisiksi.
Vaikka en ole samaa mieltä muista kohdista, etenkään ajatuksesta, että komissio hallinnoisi eurooppalaisten poliittisten puolueiden rahoittamiseen tarkoitettuja varoja, sillä tämä tehtävä kuuluisi päivänselvistä demokraattisista syistä parlamentille, mietintö oli pääsisällöltään yleisesti hyväksyttävä, sillä se oli?
(Työjärjestyksen 137 artiklan 1 kohdan mukaisesti lyhennetty äänestysselitys)

Andersson, Färm, Hedkvist Petersen, Karlsson ja Sandberg-Fries (PSE)
Päätimme äänestää tänään talousarviomenettelyn uudistamista koskevan mietinnön puolesta. Mietintöön sisältyy talousarvion kannalta useita tärkeitä toimenpiteitä. Siinä esimerkiksi ehdotetaan, että erottelu pakollisiin ja ei-pakollisiin menoihin poistetaan. Tällaiseen erotteluun ei mielestämme ole mitään perusteita. On selvää, että parlamentilla on oltava vaikutusvaltaa myös maatalousmenoihin.
Tuemme ehdotusta, jolla yksinkertaistettaisiin varojen siirtämistä EU:n talousarvion menoryhmien välillä. Se on tärkeä toimenpide, jolla tehostetaan EU:n rahankäyttöjärjestelmää.
Lisäksi mietinnössä huomautetaan, että EU:n omien varojen järjestelmää koskevia sääntöjä on tarkistettava. Erityisesti haluamme korostaa, että tuemme sellaisen järjestelmän perustamista, joka on selkeämpi kuin nykyinen järjestelmä ja josta ilmenee paremmin, kuinka paljon EU:lle annetaan rahaa. Vastustamme kuitenkin vankasti sellaista järjestelmää, jossa parlamentti saisi mahdollisuuden vaikuttaa siihen, kuinka paljon EU:lle myönnetään varoja. On tärkeää, että jäsenvaltiot päättävät EU:lle myönnettävistä varoista ja että parlamentti saa sanoa viimeisen sanan kulutettavista varoista.

Puhemies.
Äänestysselitykset ovat päättyneet.
Poikkeuksellisesti jäsen Fatuzzo ei ole tänään paikalla antamassa äänestysselitystä Italian eläkeläisten puolesta.
(Istunto keskeytettiin klo 13.00 ja sitä jatkettiin klo 15.00.)

Puhemies.
Esityslistalla on seuraavana Mannin laatima työllisyys- ja sosiaalivaliokunnan mietintö (A5-0062/2003) uusista ehdotuksista työllisyys- ja sosiaalipolitiikan strategiaksi Euroopan unionissa (2002/2236(INI)).

Mann, Thomas (PPE-DE)
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, kolme vuotta sitten Eurooppa-neuvosto päätti Lissabonissa erittäin kunnianhimoisesta strategiasta, jonka mukaan Euroopan unionista tulee vuoteen 2010 mennessä maailman kilpailukykyisin ja dynaamisin laadukkaaseen tietoon pohjautuva talousalue. Tavoitteena oli saada aikaan kestävää kasvua, täystyöllisyys, enemmän ja parempia työpaikkoja sekä lisätä sosiaalista yhteenkuuluvuutta. Olimmeko liian kunnianhimoisia, liian huumaantuneita? Eivätkö nykyiset kriisit olleet ennakoitavissa jo silloin? Eurostatin mukaan työttömiä on tällä hetkellä lähes 14 miljoonaa. Suurimpia syitä on kyvyttömyys ratkaista jäsenvaltioiden rakenteellisia ongelmia; pöhöttynyttä byrokratiaa, tukien poistamatta jättämisen aiheuttamaa kilpailun vääristymistä sekä naisten, nuorten, ikääntyneiden työntekijöiden ja vammaisten äärimmäisen korkeaa työttömyyttä. Virallisten lukujen mukaan pelkästään Saksassa on 4,7 miljoonaa työtöntä. Se on korkein lukema viiteen vuoteen. Liikeyrityksiä on kohdannut ennätysmäinen konkurssiaalto; myös verot ja velvoitteet, jotka kohdistuvat niin yrityksiin kuin kansalaisiin, ovat ennätyksellisen korkeita.
Ei ole epäilystäkään, että eurooppalaisessa työllisyysstrategiassa on onnistuttu menestyksellisesti koordinoimaan kansallista, alueellista ja paikallista työllisyyspolitiikkaa. Vaikka toissijaisuusperiaatteesta on pidetty kiinni, eurooppalaisen työllisyysstrategian jatkuva laajentuminen horisontaalisista tavoitteista neljään pilariin on johtanut sen tehokkuuden jatkuvaan vähentymiseen. Olen samaa mieltä neuvoston ja komission arviosta, että uusia suuntaviivoja olisi tiukennettava niiden paremman tehokkuuden takia. Tarvitsemme ennen kaikkea todisteita siitä, että suuntaviivat on sisällytetty kansalliseen lainsäädäntöön ja sitä seuraavista muutoksista työmarkkinoilla. Olipa suuntaus keskipitkällä aikavälillä mitä tahansa - komission ehdotus oli kolme vuotta - meidän pitää mielestäni joka tapauksessa jatkaa tarkistuksia vuosittaiselta pohjalta. Siten kohdistamme tervettä painetta jäsenvaltioihin, joista joillakin on vaikeuksia panna täytäntöön kansalliset toimintasuunnitelmansa. Tarvitsemme vapaaehtoisia sitoumuksia, jotka ovat samaa luokkaa kuin vakaus- ja kasvusopimus. Näitä lupauksia ei saa enää muuttaa alkuperäisestä silloin, kun kasvu ja investoinnit ovat asialistan yläpäässä. Tiukka pitäytyminen sopimuksessa on perusta vakaudelle sekä markkinoiden ja kansalaisten luottamukselle, joten talouden dynaamisuus ja työllisyys riippuvat olennaisesti siitä. Näitä asioita ei voi erottaa toisistaan. Uutena asiana Euroopan työllisyysstrategiassa on tukeutuminen kolmeen ensisijaiseen tavoitteeseen. Ensimmäiseksi on päästävä mahdollisimman lähelle Lissabonin työllisyystavoitetta, joka on 70 prosenttia miesten ja 60 prosenttia naisten kohdalla vuoden 2010 loppuun mennessä. Toiseksi on kehitettävä työn laatua, minkä seurauksena tuottavuus kasvaa välittömästi, ja kolmanneksi työmarkkinat on avattava heikommassa asemassa oleville ja yhteiskunnallisesti syrjäytyneille.
Työpaikat edellyttävät oikeita taloudellisia puitteita. Monen jäsenvaltion verolait estävät yritysten ja työllisyyden kehittymistä. Sen sijasta, että veroja lisätään edelleen, niitä pitäisi vähentää. Kuluttajien ja yritysten taakkaa on kevennettävä ja hallintokuluja on vähennettävä. Meidän on tehtävä työpaikkojen luomisesta jälleen kannattavaa taloudellisessa mielessä. Palvelujen arvonlisäveron alentaminen tämän vuoden loppuun mennessä oli oikea tapa edetä. Minusta olisi kannattavaa luoda enemmän pieniä töitä; niistä perittäisiin vähemmän veroja ja veroluonteisia maksuja ja ne olisivat jokseenkin riippumattomia kokopäivätöistä eivätkä niiden vaihtoehto, kuten minun on väitetty sanoneen. Kyse on aina yhtäältä joustavoittamisen ja toisaalta pitkän aikavälin turvallisuuden välisestä tasapainosta.
Pk-yritykset tarvitsevat ennen kaikkea suotuisia oloja, sillä ne ovat viime kädessä työllisyyden moottori. Niissä on 70 prosenttia kaikista työpaikoista ja 80 prosenttia kaikista harjoittelupaikoista. En ole tyytynyt yleisluontoisiin sitoumuksiin pk-yritysten tukemisesta, vaan olen tehnyt hyvin käytännönläheisiä esityksiä. Ne ulottuvat matalakorkoisen riskipääoman saatavuudesta käynnistysvaiheen verohelpotuksin aina lupamenettelyjen nopeuttamiseen, yritysten perustajille tarkoitetuista verkoista heidän vapauttamisekseen byrokratiasta. Erilaiset kansallisella tasolla saadut kokemukset ovat johtaneet siihen, että ehdotuksista on käyty tiukkaa keskustelua työllisyys- ja sosiaalivaliokunnassa, mutta me pääsimme yhdessä tietyin varauksin tehtyihin kompromisseihin. Saanen tässä yhteydessä kiittää kaikkien ryhmien varjoesittelijöitä rakentavista ehdotuksista. Olemme kaikki oppineet paljon yhdessä ja toinen toisiltamme. 
Voimme myös odottaa työllisyyden saavan lisäpontta työn joustavammista järjestelyistä, kuten urakka- ja osa-aikatyöstä, joista on hyötyä naisille työn ja perhe-elämän yhdistämisessä. Kehotamme jäsenvaltioita työskentelemään uutterammin lastenhoitovalmiuksien ja veroetujen tarjoamiseksi kansalaisille. Joustavuus hyödyttää myös pitkäaikaistyöttömiä, työmarkkinoille tulijoita ja vähemmän koulutettuja, jotka voivat hankkia uusia työtaitoja. Väestönmuutokseen ja asiantuntijoiden puutteeseen kiinnitetään liian vähän huomiota. Viisissäkymmenissä olevien ihmisten kohtelua ei voida hyväksyä; monet näistä viralta pannuista ja syrjäytetyistä henkilöistä ovat halukkaita ja kykeneviä työntekoon ja he haluavat oppia lisää. He haluavat lisää koulutusta ja kykenevät pitämään langat käsissään. Kokemus on lisäetu; haitta se ei saa olla. 
Lopuksi vielä yksi ajatus: jos uudessa eurooppalaisessa työllisyysstrategiassa keskitytään mainitsemiini kolmeen ensisijaiseen tavoitteeseen, meidän ei kenties tarvitse odottaa pitkään tehokkaita muutoksia työmarkkinoillamme. Otamme siten merkittävän askeleen kohti Lissabonissa asetettuja päämääriä.

Diamantopoulou
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, viisi kuukautta sitten esittelin eurooppalaisen työllisyysstrategian arvioinnin tulokset parlamentille, joka hyväksyi päätöslauselmassaan arvioinnin ydintulokset ja pääasialliset suuntaviivat.
Tulosten esittelyä seurasi laaja kaikkien eurooppalaisten toimielinten välinen keskustelu. Myös työmarkkinaosapuolia kuultiin laajalti. Siten komissio saattoi esittää yhtä aikaa keskustelun tulokset sekä työllisyysstrategian tulevia ensisijaisia tavoitteita ja parempaa hoitoa koskevia yksittäisiä ehdotuksia. Tämän seurauksena komissio esitteli tammikuussa työllisyysstrategian uutta toimintamallia käsittelevän asiakirjan.
Uudessa toimintamallissa keskitytään pääasiassa Lissabonin tavoitteiden täytäntöönpanoon. Kuten Thomas Mann sanoi, tilanne on toinen, sillä taloudellinen tilanne ei ennusta hyvää. Sillä on merkittävä työttömyyttä lisäävä vaikutus, joka koskettaa joitakin väestöryhmiä pahemmin kuin toisia. Vaikka työllisyysstrategian tulosten arviointi oli myönteinen, vaikka jäsenvaltioissa on kuinka tehty uudistuksia, vaikka vuosina 1997-2001 on luotu kymmenen miljoonaa uutta työpaikkaa ja vaikka toimintamalli on myönteinen, ei kuitenkaan voi olla epäilystäkään, että meidän on käynnistettävä lisätoimia ja nopeutettava uudistuksia.
Jotta voisimme keskittyä paremmin Lissabonin tavoitteisiin, olemme asettaneet kolme perustavoitetta: täystyöllisyyden, työnormit ja tuottavuuden sekä yhteenkuuluvuuden työmarkkinoilla. Haluaisin painottaa, että sukupuolten välinen tasa-arvo on valtavirtaistettuna kaikissa kolmessa tavoitteessa ja ensisijaisissa tavoitteissamme ja että erityisesti on kiinnitetty huomiota nimenomaan naisten oloihin työmarkkinoilla.
Päästyämme sopimukseen kolmesta perustavoitteesta siirryimme käsittelemään suuntaviivojen sisältöä. Sekä parlamentti että neuvosto kehottivat laatimaan vähemmän ja yksinkertaisempia suuntaviivoja, joissa keskityttäisiin selkeämmin tuloksiin. Tavoitteenamme onkin vähentää suuntaviivojen määrä mahdollisuuksien mukaan puoleen entisestä ja yhdistää ne erittäin täsmällisiin ensisijaisiin tavoitteisiin. Olemme valinneet 11 ensisijaista tavoitetta. Uudet ensisijaiset tavoitteet ja samalla suurinta vastarintaa kohdanneet - siinä mielessä, että ne hyväksytään joissakin maissa, mutta ei kaikissa - koskevat laitonta työtä ja maahanmuuttoa. Meillä on siis kolme perustavoitetta ja 11 ensisijaista tavoitetta, joiden ympärille työllisyyttä koskevat suuntaviivat on rakennettu.
Uskomme viime vuosien kokemuksien perusteella, että määriin sidotulla lähestymistavalla on erittäin merkittävä rooli. Toisin sanoen suuntaviivojen on sisällettävä määriin sidottuja päämääriä, mikäli politiikan halutaan olevan mitattavissa, ja hallituksia on arvioitava tiettyjen tavoitteiden perusteella. Ehdotuksemme sisältääkin keskustelun pohjana käytettäviä erityisaloja, joista jäsenvaltiot voivat tehdä Euroopan laajuisia tai kansallisia tavoitteita koskevia sopimuksia.
Toinen tärkeä näkökohta on strategian ottaminen omaksi. Työllisyysstrategian hallinnointitapa vaihtelee tietysti maittain. Kullakin maalla on oma toimintamallinsa, joka riippuu sen kulttuurista sekä työmarkkinaosapuolten ja paikallisviranomaisten järjestäytymismallista. Arvioinnissa kuitenkin osoitetaan joitakin kaikille maille yhteisiä näkökohtia. Työmarkkinaosapuolten on oltava merkittävässä osassa ja menettelyistä on tiedotettava, jotta mahdollisimman monet kansalaiset ja tahot saavat tietää niistä, samoin kuin tietysti Euroopan parlamentti ja kansalliset parlamentit. Strategian alueellista ulottuvuutta on kehitettävä laatimalla alueellisia ja paikallisia työllisyyssuunnitelmia, kansalaisyhteiskunta on aktivoitava toimintaan ja viimeiseksi parlamentaariset elimet on otettava kiinteämmin mukaan menettelyihin.
Viimeksi mainittu näkökohta tuo minut aikatauluihin. Haluaisin sanoa heti kättelyssä, että ymmärrän täysin parlamentin tänä vuonna tunteman huolen suuntaviivojen hyväksymisestä, sillä tänä vuonna koordinoimme ensimmäisen kerran tehokkaasti talouspoliittista ja työllisyyspoliittista päätöksentekoa.
Tämän myös parlamentissa pitkään toivotun koordinaation toteuttamiseksi tarvitaan neljä eri vaihetta. Ensimmäiseksi kevään Eurooppa-neuvostossa on päätettävä työllisyysstrategian yleisistä suuntaviivoista ja talouspolitiikan laajoista suuntaviivoista. Toiseksi näistä on koottava mahdollisimman nopeasti paketti. Se merkitsee, että kunhan suuntaviivat on laadittu kevään Eurooppa-neuvostossa, komissio esittelee sekä talouspolitiikkaa että työllisyyttä koskevan suuntaviivapaketin. Kolmanneksi suuntaviivat on hyväksyttävä mahdollisimman nopeasti. Neljänneksi - suuntaviivojen hyväksymisen jälkeen - on laadittava kansalliset toimintasuunnitelmat ja työllisyyttä koskeva yhteinen kertomus syksyyn mennessä.
Meihin kohdistuu selvästikin melkoisia paineita, mikäli haluamme pysyä tässä aikataulussa, mutta saanen muistuttaa teitä, ettemme aloita huhtikuista keskustelua lähtöruudusta. Työllisyysstrategian uudistusta koskeva keskustelu alkoi viime vuoden heinäkuussa. Parlamentissa käytiin erityisen huomattava keskustelu, jota äsken mainittu tiedonanto seurasi tammikuussa. Uskon, että mikäli parlamentti ja komissio tekevät tiivistä yhteistyötä, kykenemme voittamaan aikatauluongelmat ja koordinoimaan talous- ja työllisyyspolitiikat tänä vuonna. Se on erittäin tärkeää, mikäli haluamme välttää ylilyönnit ja varmistaa, ettei yhtä menettelyä aseteta toisen edelle.

Pronk (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, ensiksi haluaisin kiittää vilpittömästi esittelijää hänen mietinnöstään, joka on lisäksi mielestäni rohkea. Ensimmäisen kerran esiin nousee uusia ajatuksia, joita ei ole esitetty kerta toisensa jälkeen viime vuosina; ne myös sopivat jokseenkin hyvin tähän uudenlaiseen todellisuuteen ja viime aikojen vähemmän suotuisaan taloudelliseen tilanteeseen. Tämän vuoksi pidän mietintöä rohkeana, minkä lisäksi se ei monessa kohden ole poliittisesti korrekti. Pidän sitäkin hyvänä asiana. Mikäli työllisyydestä aiotaan todella keskustella, keskustelu ei voi olla pelkästään poliittisesti korrekti, ja se sopii mielestäni tähän asiaan yhtä hyvin kuin moneen muuhun.
Kuten sanoin, elämme eräänlaista taloudellista laskukautta. Se tietää aina pahoja uutisia työllisyydelle, sillä tavallisesti työttömyys kasvaa. Tässä tapauksessa saamme yleensä huomata nuorisotyöttömyyden lisääntyvän jyrkemmin kuin kokonaistyöttömyyden. Tämä johtuu siitä, että nuorten on hankalampaa löytää työtä kuin ennen. Kun tilanne äkisti paranee, nuoret löytävät ensimmäisenä työpaikan. Heti kun tilanne on huonompi, heidät kuitenkin jätetään rannalle. Jotta niin ei kävisi, ja juuri siksi että me voimme nähdä sen olevan edessä, meidän pitäisi kiinnittää huomiota erityisesti tähän asiaan. Se ei tarkoita, että meidän pitäisi unohtaa täysin muut mainituksi tulleet ryhmät eli naiset ja ikääntyneet. On päinvastoin esitetty näkemys, että meidän olisi myös jatkettava tällä linjalla. Mielestäni nuoret kuitenkin tarvitsevat lisähuomiota, jota he eivät ole saaneet viime vuosina.
Haluaisin nyt siirtyä vertailuihin. Tällä hetkellä Euroopan unionin työttömyys on noin 2,5 prosenttia korkeampi kuin Yhdysvaltojen ja Japanin, mutta erot eivät ole niin suuria kuin ne näyttävät ensi silmäyksellä. Luxemburg, Alankomaat, Itävalta, Irlanti, Tanska, Iso-Britannia ja Ruotsi suoriutuvat paremmin kuin Yhdysvallat. Muiden maiden tilanne on siten hieman huonompi. Eroja tarkasteltaessa tilanne on kuitenkin sangen hälyttävä. Juuri tästä syystä tämä politiikka ja nämä ajatukset ovat niin tärkeitä. Voimme vaan todeta, että jos jonkin maan korkea työttömyys ei millään laske, jokin ei toimi. Joissakin maissa on perinteisesti ollut korkea työttömyys, joka on kuitenkin laskenut. Toisaalta on sellaisia maita, joiden perinteisesti matala työttömyys on pahentunut. Näin on asianlaita erityisesti silloin, kun maan jonkin osan tilanne on hyvä ja toisen huono. Esimerkiksi Saksassa, joka on tietenkin suurin huolenaiheemme tällä hetkellä, on osavaltioita, jotka ovat vain eurooppalaisella tasolla. Kuinka se on mahdollista? Se on erittäin mielenkiintoinen kysymys. Oikea tapa ei ole tarkastella pelkästään maita, vaan myös alueita. Se on oikea tapa liittää asiat yhteen.

Van Lancker (PSE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, ollakseni rehellinen, minusta tuntuu pahalta keskustella uudesta työllisyysstrategiasta keskellä kansainvälistä kriisiä ja kenties juuri ennen Irakin sotaa, mutta ehkäpä se on tärkeää. Lissabonin prosessi on pidettävä raiteillaan myös vaikeina aikoina.
Voin kertoa teille ryhmäni puolesta, että komission työllisyysstrategiaa koskeva uusi toimintamalli on saanut leirissämme erittäin suuren suosion. Työllisyysstrategian vakautta on todella tarpeen lisätä. Se ei merkitse, että meidän pitäisi olla vähemmän kunnianhimoisia, mutta kylläkin sitä, että tulevaisuudessa meidän on mahdollisesti kiinnitettävä enemmän huomiota syvyyssuuntaan ja tehtävä suuntaviivoista tulossuuntautuneempia.
Olemme myös komission kanssa samaa mieltä siitä, että koordinaatiomenettelyjen pitäisi olla johdonmukaisempia. Talouden laajat suuntaviivat alkavat käytännössä toimia yhä enenevässä määrin kaikenkattavana välineenä. Mielestämme sen myötä talouden suuntaviivoissa on kuitenkin otettava paremmin huomioon työllisyyteen, köyhyyden torjumiseen, tuleviin eläkkeisiin ja terveydenhuoltoon liittyvät tavoitteet. Mielestämme sen myötä talouden suuntaviivojen pitäisi oikeastaan olla taloudellisia ja sosiaalisia suuntaviivoja, joista valtiovarainministerien lisäksi myös työ- ja sosiaaliministerien, opetusministerien ja mahdollisesti tiedepolitiikasta vastaavien ministerien pitäisi ilmaista mielipiteensä. Mielestämme se myös tarkoittaa, että samalla kun prosessien on sujuttava itsenäisesti, erilaisten poliittisten prosessien välille tarvitaan huomattavasti enemmän johdonmukaisuutta. Siitä koituu seurauksia myös sisällölle, koska näkemyksemme mukaan se merkitsee, että talouspolitiikan on myös tuettava talouskasvua.
Tämän takia on panostettava huomattavasti enemmän innovaatioon, tutkimukseen ja kehittämiseen ja ihmisiin investointiin. Ryhmämme mielestä se merkitsee, että vakaus- ja kasvusopimuksen on täytettävä osansa myös kasvusopimuksena, mahdollistettava suhdannevaihteluja tasaava toiminta jäsenvaltioissa ja puhallettava henkeä talouteen.
Ryhmäni on komission kanssa täysin samaa mieltä siitä, että myös sosiaalikentän, eli eläkekysymyksen, eläkeprosessin, köyhyysprosessin ja terveysprosessin koordinaation on oltava johdonmukaisempaa. Haluammekin antaa täyden tukemme puheenjohtajavaltio Kreikan pyrkimykselle vauhdittaa näitä prosesseja ja turvata niiden jatkuminen.
Olemme täysin samaa mieltä siitä, että työllisyysstrategian tehokkaaseen täytäntöönpanoon on kiinnitettävä enemmän huomiota. Emme saa tehdä strategiasta hampaatonta. Tällä hetkellä ero neuvoston aikomusten ja todellisuuden välillä on liian suuri: se ei koske ainoastaan ikääntyneiden, nuorten ja maahanmuuttajien työhön osallistumista, vaan myös ihmisiin tehtäviä investointeja. Mielestämme esimerkiksi yritysten koulutustoimissa on suuria puutteita eikä vähän koulutettuja ja iäkkäitä ihmisiä kohdella tasapuolisesti. Sen takia pidämme kaikkien sidosryhmien osallistumista erittäin tärkeänä. Siksi myös sanomme Eurooppa-valmistelukunnalle, että perustuslakiin on sisällytettävä avoin koordinaatiomenetelmä sekä työllisyys-, että sosiaalimenettelyyn liittyvissä kysymyksissä, jotta se olisi demokraattisesti legitiimimpi ja avoimempi.
Ryhmäni mielestä Mannin mietintö juuri sellaisena kuin työllisyys- ja sosiaalivaliokunta sen esitti oli kohtuullisen tasapainoinen ja sisälsi ryhmämme pääkysymykset. Aikomuksenamme ei siis ole esittää yhtään tarkistusta. Haluan olla vilpitön: nyt pohdittavat tarkistukset uhkaavat turmella koko mietinnön. Hyvä jäsen Pronk, kyse ei ole poliittisesta korrektiudesta tai mistään sen tapaisesta asiasta. Mielestämme on kyse parlamentin toimivuudesta. Tällainen mietintö, josta parlamentissa vallitsee yhteisymmärrys, ei ehkä ole seksikäs: tarkoituksena onkin esittää mietintö, jota voidaan soveltaa koko unionissa eikä pelkästään yhdessä jäsenvaltiossa ja jossa esitetään yhteistä politiikkaa koskevat suuntaviivat. Tällainen mietintö ei sovellu kansallisiin poliittisiin pohdintoihin tai jonkin poliittisen suuntauksen aatteellisiin keskusteluihin joistakin tietystä yksityiskohdista. Ryhmäni hylänneekin nämä tarkistukset.

Jensen (ELDR).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, Euroopan unionin valtioiden ja hallitusten päämiesten kevään huippukokouksessa paneudutaan talouden ja työmarkkinoiden kehittämiseen. On ainoastaan luonnollista, että nämä kaksi aihepiiriä yhdistetään, koska ne ovat kolikon kaksi puolta.
Työllisyyspolitiikan onnistuminen on elintärkeää talouspoliittisten tavoitteiden saavuttamiseksi. Työllisyyspolitiikan ydinkysymyksenä onkin kilpailukykyä ja joustavuutta parantava talouspolitiikka, joka näin ollen parantaa taloudellisia kannustimia työpaikkojen luomiseksi.
Lisäksi Mannin mietinnössä on loistavalla tavalla painotettuja tekijöitä, joita me ELDR-ryhmässä voimme tukea ja joita voidaan mielestämme parantaa tarkistuksillamme sekä PPE-DE-ryhmän esittämillä tarkistuksilla, joita tietenkin myös kannatamme. Mannin mietinnössä painotetaan voimakkaampaa sitoutumista koulutukseen, työpaikkojen vastaanottamiseen ja luomiseen tarkoitettujen kannustimien parantamiseen, byrokratian vähentämiseen ja joustavampaan toimintaan työmarkkinoilla.
Yhteistä työllisyyspolitiikkaa ei voi ikävä kyllä pitää varauksettomana menestyksenä työpaikkojen määrän ja työttömyystilastojen perusteella. Olemme aivan liian kaukana Lissabonissa kolme vuotta sitten asetetuista kunnianhimoisista tavoitteista. Voitaisiin kenties kysyä, olivatko ne liian kunnianhimoisia. Ei, sitä ne eivät olleet, mutta eräät suunnannäyttäjiksi katsottavat maat eivät sitoudu riittävästi lupauksiin. Joillakin alueilla on tapahtunut edistystä, mutta mielestäni sitä varjostaa yleisesti ottaen liian vaatimaton halu täyttää yhteisiä tavoitteita. Arvoisa komission jäsen, olen yhtä mieltä ehdotuksestanne, joka koskee työllisyyspolitiikan avoimen koordinaatiomenetelmän yksinkertaistamista ja selkiyttämistä suuntaviivojen vähentämiseksi. Meille on esitelty rakentavia uudistuksia, ja lisäksi pidän hyvänä sitä, että yhteistä talouspolitiikkaa koordinoitaisiin paremmin.
Lisäksi meidän on opittava seuraamaan ja varmistamaan huomattavasti entistä paremmin, että jäsenvaltiot todella sitoutuvat Lissabonin huippukokouksessa annettuihin hienoihin lupauksiin ja tämä koskee myös suuria maita.

Schmid, Herman (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, kun valiokunnassa keskusteltiin Mannin mietinnöstä, monesta tarkistuksesta keskusteltiin paljon. Erimielisiä oltiin erityisesti yhdestä alueesta, nimittäin pienyritysten toimintaoloista ja niiden osuudesta työllisyyspolitiikassa. Kaksi eri näkemystä asetettiin siten vastakkain. Ensimmäisen puolestapuhujat halusivat helpottaa pienyritysten toimintaa myöntämällä verohelpotuksia, alentamalla palkkakustannuksia, vähentämällä byrokratiaa ja mahdollistamalla niin kutsutut pienet työt ja sellaiset palvelut joita ei voida tarjota ilman valtionapua ja julkista tukea, esimerkiksi kodinhoitopalvelut.
Toinen näkökulma oli varsin toisenlainen. Tämän lähestymistavan edustajat haluavat pistää uskonsa sellaisiin pienyrityksiin, joilla on hyviä liikeideoita, osaava johto, kasvumahdollisuuksia sekä halua kasvaa ja työllistää ihmisiä. Kyseessä ovat siis pienyritykset, jotka ovat vahvoja tai kykenevät tulemaan sellaisiksi ja jotka voivat maksaa kunnollisia palkkoja ja tavanomaisia veroja, tarjota työntekijöilleen hyvät työolot ja ylläpitää hyviä suhteita ammattiyhdistyksiin.
Kyseessä on siis kaksi erilaista lähestymistapaa, jotka eivät kuitenkaan ole oikeisto- tai vasemmistopolitiikkaa: tiedän, että monet elinkeinoelämän edustajat suosivat hyviä ja vahvoja pienyrityksiä ja haluavat tarjota juuri niille pääomaa, kasvumahdollisuuksia ja tietoon perustuvaa tukea. Ryhmäni haluaa kannattaa nimenomaan tätä linjaa.
Itse asiassa Euroopassa on tietysti liikaa pienyrityksiä. Pienyritysten ehdoton enemmistö toimii sellaisissa maissa ja sellaisilla alueilla, jotka ovat taloudellisesti heikoimmilla ja joissa on erittäin korkea työttömyys. Euroopassa on suuri joukko yrityksiä, jotka elättävät hädin tuskin yhden perheen. Euroopassa on suuri joukko yrityksiä, jotka aloittavat valtionavun turvin ja katoavat välittömästi tukijaksojen päättymisen jälkeen. Lyhyesti sanottuna olemme tilanteessa, jossa tilastojen mukaan kymmenestä uudesta liikeyrityksestä ehkä yksi tai mahdollisesti kaksi selviää kolmesta tai neljästä ensimmäisestä vuodesta.
Meidän on uskottava laatuun. Voisimme saada parlamentin kaikki poliittiset ryhmät yhtymään edistykselliseen politiikkaan, jossa otettaisiin vakavasti kokonaistavoitteemme ja Lissabonin strategian tavoitteet, eli hyviä työpaikkoja kaikille. Sellainen politiikka edellyttäisi, että myös pienyritysten työpaikat olisivat laadukkaita ja riittävän tuottavia tarjotakseen yhteiskunnallista lisäarvoa.
Mannin mietinnössä on joukko rakentavia ehdotuksia, joilla pyritään tämänkaltaiseen pienyrityksiä koskevaan nykyaikaiseen ja eteenpäin suuntautuneeseen politiikkaan. Toivon, että muuhun pyrkivät tarkistukset hylätään ja että parlamentti antaa komissiolle ja neuvostolle selvän merkin, että me haluamme sellaisia pieniä ja vähemmän pieniä yrityksiä, jotka ovat laadukkaita ja Lissabonin strategian mukaisia.
Lambert (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, minäkin haluaisin kiittää esittelijää. Työllisyys- ja sosiaaliasioiden valiokunnan lopultakin esittämä mietintö oli tosiaan järkevä. Ryhmäni piti kuitenkin suurena ongelmana, että siinä tuettiin joustamatonta vakaus- ja kasvusopimusta. Aikomuksenamme onkin puoltaa asiaa koskevaa tarkistusta, jonka eräs toinen ryhmä esittää iltapäivällä.
Koska kokonaisuus oli mielestämme jokseenkin tasapainoinen, aikomuksenamme ei ole tukea montaa muuta tarkistusta, esimerkiksi GATS-sopimuksia koskevaa tarkistusta 17, joissa pyritään palauttamaan ennalleen eräitä alkuperäisen tekstin osia. Emme ole samaa mieltä siitä, että palvelukaupan yleissopimuksesta tulee työpaikkoja kehittävä moottori sen enempää täällä kuin kehitysmaissakaan. Asiasta keskusteltiin parlamentissa laajalti maanantaina.
Meitä huolettaa myös se, että taas kerran tekstistä puuttuu toimintamalli, jolla edistetään kestävää kehitystä, tarkemmin sanottuna sen ympäristöulottuvuutta: se pitää todella sisällyttää kaikkeen toimintaamme. Saamme liian usein huomata, että huonoimpia töitä tekevät köyhimmät ihmiset elävät myös pahimmassa ympäristössä. Jos me tosiaankin haluamme tehdä jotakin parantaaksemme työllisyyttä tai sosiaalista ympäristöämme, meidän on otettava huomioon fyysinen ympäristö.
Olemme samaa mieltä myös siitä, mitä komission jäsen sanoi työllisyysstrategian ottamisesta omaksi. Olisi erittäin hyödyllistä, että kansallisissa parlamenteissa keskusteltaisiin hallituksen käynnistämistä kansallisista toimintasuunnitelmista. Valiokuntamme valtuuskunnan tekemillä vierailuilla olemme havainneet aivan liian usein, että kansallisilla parlamenteilla ei ole aavistustakaan näiden suunnitelmien olemassaolosta eivätkä ne ole varmasti olleet osallisina niissä. Se olisi myönteinen askel eteenpäin.
Ottaakseni esille pk-yritykset, ne ovat kyllä tärkeitä, mutta vain jos ne ovat laadukkaita, kuten jäsen Schmidt totesi. Yritys voi olla yhtä hyvin pieni nälkäpalkkoja maksava yritys kuin eettisesti korkeatasoinen yritys, ja asetukset ovat olemassa jälkimmäisen eivätkä edellisen tukemiseksi.

Nobilia (UEN).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, jäsen Mann on epäilemättä tehnyt erinomaista työtä. Hänen ehdotuksensa perustuvat todellakin yhteisön parhaimpiin sosiaaliasioita ja työllisyyspolitiikkaa koskeviin perinteisiin. Mikäli ajatellaan edistämistoimia, niihin sisältyy laaja valikoima innovatiivisia näkökohtia ja aloja, esimerkiksi tietoyhteiskunta ja sen strategiset seuraukset. En siis missään tapauksessa esitä seuraavia näkökohtia halutakseni arvostella, vaan pikemminkin tuodakseni julki toivomme. Pelkään sen kuitenkin olevan melko tuulesta temmattua puhuttaessa pk-yrityksistä, joista on jo esitetty erilaisia näkökohtia.
Tiedämme tosiaan kaikki, että mikäli haluamme panna täytäntöön verotusta koskevat suositukset, meillä on kolme vaihtoehtoa, joita voidaan soveltaa joko vaihtoehtoisesti tai rinnakkain: kestävä vakaussopimus, erityisesti ajatellen mahdollisuutta vapauttaa pk-yritykset kokonaan veroista kolmen ensimmäisen vuoden ajaksi niiden merkittävän BKT-vaikutusten takia; toissijaisuusjärjestelmään kuuluvien alueiden uudelleentarkastelu tai neuvostossa yksimielisyyttä edellyttävien aiheiden uudelleentarkastelu. En ole pessimistinen; ainoastaan realistinen.
Toisena hyvänä esimerkkinä rahoituskysymysten alueella on ehdotus toimista luottojen asettamisesta pk-yritysten käyttöön. Se näyttäisi olevan ristiriidassa vuoden 2002 Baselin sopimuksen kanssa. Sopimuksessa ei sallita pk-yrityksille riittävän riskipääoman nostamista eikä siten kansainvälistymistäkään. Samaa voi sanoa työnteon kannustimista, niin kuin esittelijä niitä kutsuu, joita pidetään jonakin muuna kuin joustavuutena ja byrokratian huojentamisena. Jos ne ovat jotain muuta, ne ovat suoria esimerkkejä Amsterdamin sopimuksen 87 artiklan 3 kohdan a ja c alakohdan mukaisesta valtionavusta. Kuten esittelijä tietää, kohtia voidaan soveltaa ainoastaan vuonna 1998 määrätyillä alueilla, eikä tarkistaminen ole ilmeisestikään mahdollista, vaikka tilanteet olisivat muuttuneet ajan myötä.
Työmarkkinaosapuolten rooli, jota esittelijä hyvin painotti, on mainitsemisen arvoinen asia. Työmarkkinaosapuolia on kehotettu toteuttamaan paikallista kumppanuutta ja sopimusjoustoja johdonmukaisia periaatteita seuraten. Ne ovat Euroopan sosiaalisesta vuoropuhelusta huolimatta nyt sellaisessa asemassa, jossa niillä ei käytännössä ole elimiä tai toimintalinjoja yritysten sosiaalisten vähimmäisnormien säätämiseen. Näin on erityisesti Keski- ja Itä-Euroopan maissa huolimatta esimerkiksi siitä tosiasiasta, että sangen monet näistä yrityksistä ovat alunperin kotoisin nykyisistä jäsenvaltioista. Näiden maiden tilanne, johon tavallisesti yhdistyy alhaisempi verotus ja yhteisön säännöstölle ympäristöasioissa annettu asteittainen arvonnousu, luo varmasti uusia työpaikkoja. Se kuitenkin merkitsee sitä, että selvien yhteiskunnallisten kuilujen kaventamisesta ei ole toivoa edes keskipitkällä aikavälillä.
Vielä eräs huomio, joka koskee itse tietopohjaista yhteiskuntaa, jonka päämääriä ja tavoitteita me kannatamme. Kuten esittelijä tietää, tietopohjaista yhteiskuntaa ei voi saavuttaa ainoastaan lisäämällä tietokoneiden määrää perheissä ja kouluissa tai tarjoamalla parempaa ja paremmin kohdistettua koulutusta, vaikka sitäkin tarvitaan. Se perustuu sekä hyödyllisen tiedon täysimääräiseen ja asianmukaiseen hyödyntämiseen että tämän tiedon saatavuuteen.
Tiivistettynä pelkään, että vaikka työllisyys- ja sosiaalipolitiikkoja ja niiden horisontaalista yhdentämistä muihin politiikkoihin painotetaan jatkuvasti, ne jäävät pelkästään eräänlaiseksi sivutuotteeksi. Euroopan sosiaalisesta asialistasta piittaamattomissa jäsenvaltioissa tämän sivutuotteen ainesosina ovat myönteisinä tai kielteisinä pidettävien määrällisten tulosten steriili esittely sekä - ikävä sanoa - jatkuva sanahelinä ja yhtä jatkuva laadun heikkeneminen.

Lang (NI).
Arvoisa puhemies, Euroopan unionin talousoppi yleisesti ja tässä mietinnössä erityisesti herättää vaikutelman täydellisestä ristiriidasta. Yhdellä puolella on periaatteellisia julistuksia, hyviä aikomuksia ja kunniakkaita työllisyyskeskusteluja, ja toisella on maailmanlaajuisen kilpailun ja taloussodan synnyttämä kauhistuttava yhteiskuntatodellisuus.
Me kaikki tietenkin myönnämme, että investointien ja yritysten kannustaminen edistää työpaikkojen syntymistä, että veropaineiden ja byrokraattisten esteiden hellittäminen vauhdittaa aktiivisuutta ja että nuorten ja ikääntyneiden kouluttaminen siirtymään tai jäämään työelämään on hyvä asia.
Nyt kun olemme puhuneet itsestäänselvyyksiä, nyt kun olemme selittäneet, että työllisyyden ja kasvun lisäksi vaaditaan myös kolmatta, ympäristöllistä ulottuvuutta, puhumattakaan terveyden ja hyvinvoinnin edistämisestä työpaikoilla, nyt kun kaikki nämä hyvät aikomukset on luetteloitu, meidän on herättävä, karistettava päiväunet silmistämme ja palattava todellisuuteen. Ja se on suuri sokki: epävakautta, henkilöstösuunnitelmia, yrityssiirtymiä, sosiaalista polkumyyntiä, lisääntyvää työttömyyttä, massamuuttoa, kasvun vähenemistä, väestöromahdusta ja räjähtämäisillään olevaa sosiaaliturvajärjestelmää. Kaikki tämä on sen Euroopan poliittisen luokan ansiota, joka on yhdistänyt byrokraattisen sosialismin ongelmat ääriliberalismin ja maailmanlaajuistumisen ongelmiin. Toisin sanoen taistelemme molempien maailmojen pahimpia puolia vastaan.
Lisäksi on selvää, että itälaajentuminen avaa kohta ovet selkosen selälleen laajamittaisille yrityssiirtymille ja maahanmuuttovirroille. On selvää, että kun unionin talouspolitiikkaan kuuluu sisämarkkinoiden avaaminen maailmanlaajuiselle kilpailulle, myymme halvalla pois sen, mitä työvoimavaltaisista elinkeinoistamme on jäljellä. On vaarallista antaa vastuuttomien vapaakauppa- ja globalisaatiokiihkoilijoiden ottaa vastuu taloudesta ja yhteiskuntarakenteesta. Talouden ja yhteiskunnan toipuminen on toteuttava sisämarkkinoidemme toipumisen, jäsenvaltioiden ja yhteisön suosimisen, jäsenvaltioiden ja yhteisön suojelun ja maailman kauppajärjestön sääntöjen uudelleenmäärittelyn kautta, eikä missään tapauksessa siinä kauheassa kansakunnat murskaavassa koneessa, jollainen Euroopan unionista on tullut.
Sacrédeus (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, haluan vilpittömästi kiittää jäsen Mannia hänen puurtamisestaan mietinnön parissa sekä kaikista kompromissitarkistuksista, joiden myötä valiokunnassa päästiin huomattavaan yhteisymmärryksen asioista.
Meille kristillisdemokraateille on äärimmäisen tärkeää, että työllisyysstrategiassa ja Euroopan sosiaalisen hyvinvoinnin strategiassa vallitsevat lujat ja vakaat arvot. Nämä Euroopan kulttuurihistorian eettiselle ja moraaliselle perustalle rakentuvat arvot yhdistyvät sosiaaliseen markkinatalouteen. Korostan, että tässä yhteydessä meitä kiinnostavat sekä yhteiskunnalliset että taloudelliset arvot eikä siis vapaa markkinatalous vailla eettisiä, moraalisia ja yhteiskunnallisia arvoja.
Kiinnitän komission huomion erityisesti 37 kohtaan, jossa painotetaan perheen ja työelämän yhteensovittamisen helpottamista siten, että annetaan vanhemmille paremmat mahdollisuudet omistaa enemmän aikaa lapsilleen, rakennetaan päiväkoteja, otetaan käyttöön vanhempainloma sekä myönnetään lastenhoitajia ja kotihoitoa koskevia verohelpotuksia ja rakennetaan ikääntyneiden avustamiseen ja hoitoon tarkoitettuja hoitokoteja. Tämä kohta käsittelee myös naisten työttömyyden torjuntaa koskevien ohjelmien resurssien lisäämistä.
Haluan varsinaisesti keskittyä asiaan, joka on itse asiassa Euroopan suurin huolenaihe, nimittäin väestörakenteen muutokseen. Tiedän, että komission jäsen on henkilökohtaisesti erittäin sitoutunut tutkimaan tapoja, joilla ratkaistaan kysymys kyllin mittavan eurooppalaisen työvoiman ja väestön hankkimisesta tulevaisuudessa. Mietinnön 37 kohdassa osoitetaan työ- ja perhe-elämän yhteensovittamisen sekä lapsille annettavan lisäajan arvo. Mietinnössä siis pidetään Tukholman Eurooppa-neuvoston maaliskuussa 2001 tekemää väestörakenteen muutosta koskevaa päätöstä yhtenä Euroopan ehdottomasti tärkeimmistä kysymyksistä.

Weiler (PSE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, jäsen Mann havaitsi valiokuntakeskusteluissa, ettei hänen mietintönsä saanut sellaista kannatusta, johon hän oli aiemmin tottunut. Osaksi tämä johtuu tietysti joistakin varsin jäsenvaltiokohtaisista vaatimuksista, jotka eivät oikeastaan kuulu ollenkaan Euroopan laajuiseen keskusteluun. Tuen mietinnössä ilmaistua aikomusta keskittää suuntaviivat ainoastaan olennaisiin kysymyksiin ja jatkaa vuosikertomusten laatimista tulevaisuudessa.
Mielestäni olemme päässeet laajaan yhteisymmärrykseen myös tavoitteista, erityisesti työmarkkinoiden joustavuudesta, asettamatta työvoimaa, siis työntekijöitä, alttiiksi tarpeettomalle sosiaaliturvan heikentämiselle. Polku tätä päämäärää kohti on epäilemättä kivetty keskusteluin. Hyvä jäsen Pronk, tuoreet ajatukset tekisivät varsin hyvää, mutta joillakin alueilla voimme havaita varsin selviä askelia taaksepäin, aina kansallisten parlamenttien mukanaolosta alkaen. Jäsen Mann on pyytänyt, että kansallisille parlamenteille annettaisiin suurempi valvontaoikeus, mutta jokin aika sitten me sovimme, että niille ei ainoastaan anneta suurempaa valvontaoikeutta, vaan että ne osallistuvat siihen lainsäädännön puitteissa, mikä menee paljon pitemmälle. Ruotsi ja Tanska ovat jo soveltaneet tätä periaatetta. Lisäksi jäsen Mann kehottaa panemaan täytäntöön kansalliset jatkokoulutussuunnitelmat. Myös tässä asiassa olimme samaa mieltä siitä, että lainsäädännössä pitäisi määrätä sitova velvoite työntekijöiden oikeudesta jatkokoulutukseen.
Lisäksi esittelijä kehottaa umpimähkäisiin veroleikkauksiin ja palkkatukiin, mistä emme tietenkään voi olla samaa mieltä. Nämä eivät ole uusia ajatuksia, vaan täysin vanhentuneita. Niillä ei myöskään edistetä kipeästi kaipaamaamme yrittäjien luovuutta.

Bouwman (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, haluaisin esittää muutaman lyhyen huomion. Olen sitä mieltä, että talouskehityksen, väestökehityksen, teknisen kehityksen, laajentumisen ja mahdollisen sodan myötä olemme päätyneet yhdessä mutkikkaaseen tilanteeseen, jossa hyvänä pitämämme asiat, kuten kokonaisvaltainen lähestymistapa, vaikeutuvat vaikeutumistaan. Tämän halusin tuoda esiin tänään, kun Alankomaissa pidetään vaalit. On nimittäin niin, että vaikka olemme nähneet vaivaa, ei ole helppoa pitäytyä esimerkiksi tulevalla kaudella edelleen niissä työpaikkojen luomisen normeissa, joihin olemme tottuneet. Joka tapauksessa olen yhtä mieltä jäsen Van Lanckerin huomioista talous- ja sosiaalipolitiikan kytkemisestä yhteen. Meidän on mielestäni myös sopeutettava talouspolitiikka sosiaalipolitiikkaan. Lisäksi yhdyn moneen jäsen Pronkin esittämään huomioon Yhdysvaltojen ja Euroopan toistuvasta virheellisestä vertailusta keskenään. Tätä asiaa on tarkasteltava paljon paremmin ja huolellisemmin.
Olen samaa mieltä uuden työllisyyspolitiikan päätavoitteista ja haluaisin kiinnittää huomiota erityisesti toiseen tavoitteeseen. Ensimmäistä tavoitetta, täystyöllisyyttä, on työstettävä edelleen, sosiaalinen talous mukaan lukien, mutta tietysti on kiinnitettävä huomiota myös työllisyyden parantamiseen, mikä tulee olemaan entistä vaikeampaa tällä kaudella. Ensisijaisia tavoitteita tarkasteltaessa on hassua huomata, että alkuperäisistä 18 suuntaviivasta on jäljellä enää yksitoista. Minusta meidän on harkittava tarkoin, kuinka esittelemme ja varmistamme järjestelmällisesti uudet alat, kuten maahanmuuton ja laittoman työn. Mikäli tarkastelemme esimerkiksi niitä asioita, joissa työllisyyspolitiikan arviointi osoittautui suhteellisen heikoksi - esimerkiksi työn organisoinnin kehittäminen ja parempi työ - meidän on varmistettava, ettemme hajota niitä taas kerran kaikenlaisiin alaluokkiin, nyt kun olemme juuri aloitevaiheessa tässä asiassa. Toisin sanoen meidän on mielestäni tehtävä ensi kaudella melkoisesti töitä tässä asiassa. Mitä tulee koko suuntaviivapaketin selkiyttämiseen, mitä pidän järkevänä, se tarkoittaa myös, että meidän on sopeutettava suuntaviivat toisiinsa, kuten aluksi sanoin,
Lopuksi uskon ja toivon, että neuvosto sitoutuu myös tulevalla kaudella yhdessä vahvistamamme työmenetelmän eli avoimen koordinaatiomenettelyn täytäntöönpanoon, poikkeamatta siitä millään lailla.

Crowley (UEN).
Arvoisa puhemies, muiden tavoin kiitän esittelijää hänen työstään, jonka erittäin tärkeän aiheen merkitys on kasvanut entisestään viime vuonna, kun työttömyys kasvoi Euroopan unionin eri talouksissa.
Jos haluamme suhtautua vakavasti ihmisten mahdollisuuksien kehittämiseen ja antaa heille työkalut vapauteen ja itsenäisyyteen, työllisyyden luominen ja siihen osallistuminen on tärkeimpiä välineitä köyhyyden ja syrjäytymisen torjumisessa. Mikä tahansa poliittinen näkemyksemme onkin, olemme kaikki yhtä mieltä siitä, että meidän on tehtävä lujemmin työtä saadaksemme aikaan toimivamman Euroopan laajuisen työllisyysstrategian. Monilla Mannin mietinnön ehdotuksilla ja joillakin sen tarkistuksista edistetään tätä lopullista tavoitetta.
Meidän on kuitenkin myös opittava menneistä virheistä. Erityisesti on selkiytettävä ja vähennettävä suuntaviivoja. Luvuilla näpräämisen sijasta meidän on asetettava tarkoituksenmukaisia tavoitteita, joilla voidaan taata kunnon tulokset. Meidän on luotava kunnolliset edellytykset vakaalle täystyöllisyydelle parantaaksemme työn laatua ja tuottavuutta sekä työmarkkinoiden yhteenkuuluvuutta. Meidän on varmistettava, että kaikki työllisyystoimet ovat ihmiskeskeisiä eivätkä pelkästään vastaus jonkin jäsenvaltion kiireellisiin tarpeisiin.
Strategiamme ei edellytä ainoastaan sitä, että ihmisille tarjotaan koulutusta ja ammattitaitoa, vaan myös sitä, että sukupuolten välillä ei esiinny syrjintää. Erityisesti tänä kansainvälisenä vammaisten vuonna, meidän pitäisi myös työskennellä aktiivisemmin liittääksemme vammaiset osaksi työvoimaa.
Meidän on ylläpidettävä ja kehitettävä työkannustimia. Tehokkain tapa on taata kunnolliset palkat ja varmistaa, että ihmiset voivat säilyttää mahdollisimman paljon omista ansaitsemismahdollisuuksistaan työvoimaverojen vähentämiseksi. Tässä asiassa olemme kuitenkin eri mieltä joidenkin puhujien ja Mannin mietinnön ehdotuksen kanssa, erityisesti verotusta koskevista kohdista 11 ja 13. Nämä asiat kuuluvat yksinomaan jäsenvaltioille. Mikäli jäsenvaltio tai joukko jäsenvaltioita haluaa noudattaa toisen jäsenvaltion parhaita käytäntöjä, se olkoon sallittua. On kuitenkin niin, että mitä tahansa mallia tarkastellaankin ja mitä tahansa toteutettua menettelyä analysoidaankin, ainoa onnistunut tapa lisätä työllisyyttä on ollut työvoimakustannusten supistaminen.
Viimeinen huomioni koskee omaa tarkistustani 24 kohtaan. Tarkoituksena on vahvistaa kuluttajien luottamusta panostamalla kunnolla yritysten sosiaaliseen vastuuseen, jonka avulla voidaan luoda ja vauhdittaa korkeatasoisia innovaatioita. Ajatuksena on erottaa toisistaan yritysten suhteet sisäisiin sidosryhmiin, osakkeenomistajiin ja työntekijöihin. Yritysten sosiaalisesta vastuusta voi olla hyötyä myös hyvien suhteiden rakentamisessa kuluttajien, tavarantoimittajien ja muiden kanssa. Mikäli selvitämme verotuskysymyksen, voimme kaikki tukea mietintöä. Verotuskysymyksen on kuitenkin jäätävä vastuualueen ulkopuolelle.

Bastos (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, aivan ensiksi haluan kiittää jäsen Mannia tästä mietinnöstä, jolla edistetään suurenmoisella tavalla Euroopan unionin tulevan työllisyys- ja sosiaalipoliittisen strategian määrittelyä.
Nyt kun strategian käynnistämisestä on kulunut viisi vuotta, on oikea aika arvioida kokemuksia ja heikkoja kohtia ja yrittää löytää sekä realistisia että uskaliaita vastauksia nykyisissä ja tulevissa jäsenvaltioissa esille tuleviin haasteisiin ja mukauttaa ne Lissabonin strategian päämääriin.
Työllisyysstrategia on kiistämättä vähentänyt työttömyyttä, mutta nyt olemme toisenlaisten näkymien edessä. Euroopan talous on pysähtyneisyyden tilassa, ja jäsenvaltioiden on kiinnitettävä siihen erityistä huomiota. Meidän on myös keskityttävä selkeisiin kysymyksiin, yleisten ensisijaisten tavoitteiden vahvistamiseen keskipitkällä aikavälillä sekä tulosten aikaansaamiseen. Yhtenä näistä kysymyksistä on aktiivinen ikääntyminen vastauksena väestörakenteen muutokseen, samalla kun huomioon otetaan myös nuoret ja heikoimmassa asemassa olevat sosiaaliryhmät. Lähimenneisyys on osoittanut, että mitä enemmän kansallisen ja Euroopan tason politiikoissa on otettu huomioon alueelliset ja paikalliset toimintalinjat, sitä enemmän työllisyysstrategialla voidaan saada aikaan. Työmarkkinaosapuolten, kansalaisyhteiskunnan ja kansalaisjärjestöjen merkitystä täystyöllisyyden saavuttamisessa ja parempien työpaikkojen luomisessa ei voi korostaa liikaa.
Mietinnössä tähdennetään onnistuneesti erityisesti pk-yritysten roolia. Ne ovat todella toimineet työpaikkojen synnyttämisen moottorina Euroopassa. Sen vuoksi pk-yritysten perustamista ja toimintaa edistävillä toimilla vaikutetaan varmasti myönteisesti sekä syntyneiden paikkojen määrään että niiden laatuun. Haluan myös korostaa olevani täysin samaa mieltä korkeakoulujen välisestä yhteistyöstä, minkä lisäksi myös korkeakoulujen ja yritysten välillä on todellinen kosketuspinta. Lopuksi viittaan yhtäläisten mahdollisuuksien periaatteeseen: työllisyysasteen pysyvä kasvu on mahdollinen ainoastaan, mikäli naisten työllisyysaste kasvaa voimakkaasti. Se edellyttää tehokkaita toimia perhe- ja työelämän yhteensovittamiseksi.

Gillig (PSE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, Lissabonin Eurooppa-neuvoston päätelmien jälkeen parlamentissa on äänestetty monesta työllisyyttä koskevasta mietinnöstä. Niissä on korostettu sitkeästi, että työllisyyden määrällinen ja laadullinen kehitys on saatava tasapainoon, samoin kuin taloudellinen ja sosiaalinen kehitys.
Arvoisa komission jäsen, täytäntöönpantu strategia on mahdollistanut todellisen edistyksen, ja kuten sanottua, me tuemme täysin ehdotuksia, joissa suunnittelette työn jatkamista. Nykytilanne on kuitenkin vaikea, sillä yritysten uudelleenjärjestelyt ja joukkoirtisanomiset ovat lisänneet työmarkkinoiden epävakautta, joten Euroopan parlamentin on jälleen kerran välitettävä vahva ja selvä merkki. Mannin valiokunta-aloitteisen mietinnön näkemys on kuitenkin täysin päinvastainen kuin sen viestin, joka meidän pitäisi lähettää, sillä siinä tunnustetaan yksinomaan liberalistista uskoa. Lisäksi työllisyys- ja sosiaalivaliokunnan työ tekstin tasapainottamiseksi on vaarassa mitätöityä täysin täysistunnossa uudestaan esitettyjen tarkistusten vuoksi.
Hyvä jäsen Mann, tällä hetkellä emme tarvitse vain lisää joustavuutta: tarvitsemme myös kestävän ja joustavan politiikan. Emme halua toisen luokan työpaikkoja tai ammattitaitoa vaatimattomia tilapäistöitä, kuten esititte. Meidän on keskityttävä koulutukseen ja ammattitaitoon ja tuettava haavoittuvimpia ryhmiä eli naisia, lapsia ja ikääntyneitä. Emme myöskään halua sellaista politiikkaa, jossa verotaakka halutaan itsepintaisesti nähdä kaiken pahan alkuna ja juurena. Emme myöskään halua sääntelyn purkamista, palvelukauppamarkkinoiden valvomatonta avaamista, emmekä sosiaalilainsäädännön uhraamista kokonaan vapaan kilpailun alttarille.
Mikäli mietintöä tarkistetaan täysistunnolle ehdottamallanne tavalla, emme voi kuin vastustaa sitä. Arvoisa puhemies, päätän puheenvuoroni sanomalla, että Euroopan unionin työllisyysstrategian ja sosiaalipolitiikan edistämisessä, niin kuin mietinnön otsikko kuuluu, emme voi ylenkatsoa talousvaurautemme takeita, solidaarisuuden ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden periaatteita.
Flautre (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, en tiedä, onko minulla juurikaan lisättävää jäsen Gilligin loistavaan puheeseen. Minusta tämä mietintö ei vie minua lähemmäksi Metaleuropen, Alstomin, France Télécomin tai monien muiden yhtiöiden työntekijöitä, joita uhkaavat nykyisin selvästi massauudelleenjärjestelyt sekä ankarat, anteeksiantamattomat joukkoirtisanomiset, jotka johtuvat usein osakkeenomistajien täysin kontrolloimattomista toimista.
Tässä mielessä loputtomat kehotukset sosiaaliseen vuoropuheluun tuntuvat melko surrealistiselta kielikuvalta. Nyt meidän on sitouduttava hyvin selkeästi yritysten demokratisointitoimiin sillä tavalla, että saamme loppumaan työntekijöiden palkkauksen ja erottamisen, pätkätöihin ottamisen tai irtisanomisen nykyisellä anteeksiantamattomalla tavalla. Mielestäni tässä yhteiskunnallisessa tilanteessa, jota talouden taantuma vielä kärjistää, on syntymässä ikävä ilmapiiri, jota mietinnössä ei pystytä hälventämään mitenkään uskottavasti.
Täytyykö meidän tämänkaltaisessa tilanteessa kieltäytyä tutkimasta, tutustumasta lähemmin - tiedän, että parlamentissa ei juurikaan puhuta tästä - tiettyihin työajan lyhentämiskokeiluihin, neuvottelujen tuloksena syntyneisiin kokeiluihin, jotka ovat parantaneet huomattavasti eräiden suuryritysten taloudellista suorituskykyä, työpaikan sosiaalisten suhteiden laatua ja työn laatua? Onko meidän kieltäydyttävä tutustumasta näihin kokeiluihin ja tekemästä päätelmiä, joita pidän yleisesti ottaen äärimmäisen mielenkiintoisina?
Onko meidän lakattava tutkimasta kykyä kehittää monenlaisia yhteiskunnallisesti tai ympäristönhoitomielessä hyödyllisiä toimia, joiden mahdollisuuksia aavistelemme, mutta jotka ikävä kyllä saavat hyvin vähän tukea tai tunnustusta? Mielestäni olisi huomattavasti kiinnostavampaa antaa osoitus mielikuvituksesta kuin talloa samoja vanhoja ajatuspolkuja, joita olemme kulkeneet aivan liian usein. Meidän on alettava osoittaa kiinnostusta tämänkaltaisiin keskusteluihin ja aloitteisiin.

Rovsing (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, Lissabonin Eurooppa-neuvosto asetti tavoitteekseen tehdä Euroopan unionista vuoteen 2010 mennessä maailman kilpailukykyisimmän ja dynaamisimman tietopohjaisen talouden, joka kykenee ylläpitämään kestävää talouskasvua, luomaan uusia ja parempia työpaikkoja ja lisäämään sosiaalista yhteenkuuluvuutta - voimmekin kysyä, miten asiat ovat kehittyneet sittemmin. Lyhyesti sanottuna mitään ei ole tapahtunut. Yhdysvaltojen kilpailukyvyn kasvu on eronnut niin huomattavasti omastamme, että Yhdysvaltojen ja Euroopan erot ovat tavoitteen asettamisen jälkeen pikemminkin jyrkentyneet kuin loiventuneet.
Meillä on siis hoidettavanamme varsin suuri ongelma, ja voimme sanoa vain, että toistaiseksi Lissabonin strategia ei ole toiminut ollenkaan ja että päämäärä on nyt vieläkin kauempana kuin siitä päätettäessä. Kuten parlamentin keskustelusta lienee käynyt ilmi, byrokratiaa ja säätelyä on liian paljon. Meiltä puuttuu koulutusta, pääoman helpompi saatavuus ja suuri joukko rakenneuudistuksia, jotka mahdollistavat menestyksekkään toiminnan uudessa tietopohjaisessa taloudessa. Edistyksen avaimena on perustutkimuksen lisääminen siten, että uusi tieto voidaan muuntaa nopeasti jännittäviksi, hyvin palkatuiksi ja kiinnostaviksi työpaikoiksi.
Haluan sanoa, että Mannin mietintö on askel oikeaan suuntaan talouskasvun ja työpaikkojen määrän lisäämiseksi jäsenvaltioissa. Hän painottaa pk-yritysten merkitystä ja esittää pitkän luettelon aloitteita, joiden uskon tehostavan prosessia.

Ghilardotti (PSE).
Arvoisa puhemies, toisin kuin edellinen puhuja olen sitä mieltä, että eurooppalaisella työllisyysstrategialla on toistaiseksi ollut merkittävä asema työttömyyden torjunnassa ja että se on vaikuttanut myönteisesti kansallisiin työmarkkinatoimiin - ei tietenkään kaikissa jäsenvaltioissa, mutta aivan varmasti joissakin niistä.
Niinpä Lissabonin huippukokous oli asettamiemme kunnianhimoisten tavoitteiden ansiosta ratkaiseva askel. Tavoitteet on päivitetty joka vuosi erityisten indikaattorien avulla. Komission arviot kansallisista suunnitelmista niihin liittyvine suosituksineen muodostavat samanlaisen viitekohdan ja kannustimen seurata niiden maiden esimerkkiä, jotka ovat toisia paremmin onnistuneet saamaan aikaan myönteisiä tuloksia sellaisten edistämistoimien avulla, joissa työmarkkinaosapuolet ovat mukana kaikilla tasoilla.
Euroopan parlamentti on onnistunut johdonmukaisesti joka vuosi päätöslauselmissaan löytämään oikean tasapainon joustavuuden ja turvallisuuden välillä ja asettamaan talous-, työllisyys- ja sosiaalipolitiikat samalle lähtöviivalle. Komissio on tehnyt ehdotuksen uuden sukupolven suuntaviivoista, joilla pyritään, kuten sanottua, saavuttamaan kolme tavoitetta: saamaan työllisyysaste lähemmäksi Lissabonin tavoitteita, kehittämään työpaikkojen laadukkuutta ja edistämään sosiaalisesti heikossa asemassa oleville ryhmille avoimia työmarkkinoita. Onkin hieman yllättävää, että esittelijä ehdotti valiokunnassa ja ehdottaa jälleen kerran parlamentille esitetyissä tarkistuksissa joukkoa sellaisia toimia (yleisiä veroalennuksia, turvautumista niin kutsuttuihin "pieniin töihin", liiallisia joustoja) jotka ovat ristiriidassa työn laadukkuuden kehittämisen, inhimillisiin resursseihin investoimisen tai perhe- ja työelämän toimivan yhteensovittamisen - mikä ei haittaa turvallisuutta - kanssa.
Minusta nämä toimet palvelevat enemmänkin joissakin jäsenvaltioissa, esimerkiksi Italiassa, käynnistettyjä ideologisia keskusteluja kuin unionin aktivointia ja koordinointia. Tämä linja sopeutettiin osittain valiokunnassa, ja tuloksesta tuli tasapainoisempi, minkä takia me emme tue tarkistuksia, kuten sanottua.
Haluaisin puheenvuoroni lopuksi esittää kommentin. Jäsen Bastos otti osuvasti esiin päätöslauselman sen kohdan, jossa kehotetaan korkeakouluja ja tutkimuskeskuksia tekemään enemmän yhteistyötä. Vahinko vain, että hänen ryhmänsä on esittänyt tarkistuksen, jossa yhteistyö halutaan korvata kilpailulla.

Pérez Álvarez (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, en usko lankeavani omahyväisyyteen, koska numerot eivät ole mielipidekysymyksiä, mutta saatan kuitenkin katsoa kolikkoa vain toiselta puolelta. Siitä huolimatta on miellyttävää havaita, että Euroopan unionin työttömien määrä on laskenut jyrkästi. Kokonaismäärä oli 17 miljoonaa vuonna 1997, mutta vuoteen 2002 mennessä se oli pudonnut 13,5 miljoonaan. Näkymät ja tahti ovat nyt aivan toisenlaiset.
Minun on tietysti myönnettävä, että kolikolla on toinenkin puoli: 7,4 prosenttia työttömistä muodostaa lujan ytimen, joka ei oikeastaan ole työskennellyt koskaan, joka on menettänyt työpaikkansa tai jonka työelämään palaamisessa on suuria esteitä. Yleensä nämä henkilöt ovat ikääntyneitä, tai ainakin he ovat todennäköisesti liian vanhoja hyötyäkseen nuorille tarkoitetuista malleista, mutta liian nuoria voidakseen siirtyä varhaiseläkkeelle. Vaihtoehtoisesti he saattavat olla nuoria eikä heillä ole tarpeellista kokemusta ja koulutusta.
Olen jo viitannut kahteen erityisesti suojelun tarpeessa olevaan ryhmään, nimittäin nuoriin ja työnsä menettäneisiin ikääntyneisiin. Puhuakseni kolmannesta tällaisesta ryhmästä, 8. maaliskuuta oli kansainvälinen naistenpäivä, jonka muiston pitäisi olla yhä tuoreena mielessämme. Myös naiset tarvitsevat tukea. On tärkeää noudattaa Lissabonin Eurooppa-neuvostossa annettua sitoumusta, nimittäin varmistamalla, että viimeistään vuoteen 2010 mennessä yli 60 prosenttia naisista osallistuu työelämään.
Tänään käsiteltävänämme olevaan ehdotukseen sisältyy kolme päätavoitetta. Ne ovat työllisyysasteen nostaminen, työn laadun parantaminen ja työmarkkinoiden avaaminen yhteiskunnan heikoimmassa asemassa oleville ryhmille. Vuosi 2003 on vammaisten vuosi, ja sen pitäisi olla etualalla ajatuksissamme. Lisäksi parlamentissa niin usein mainittujen horisontaalisten toimien on läpäistävä kaikki toimintamme. Niitä on vaikea asettaa arvojärjestykseen, mutta terveys ja turvallisuus työpaikoilla, tasapuolisuus ja kestävä kehitys ovat varmasti tärkeimpien joukossa. Lisäksi on elintärkeää varmistaa yhteiskunnan ja kaikentasoisen hallinnon kokonaisvaltainen mukanaolo riippumatta niiden etäisyydestä kansalaisiin. Tulevat jäsenvaltiot seuraavat myös kiinnostuneina toimiamme.
Mannin mietinnössä otetaan huomioon kaikki nämä näkökohdat. Mietintö ansaitsee kiitokset alkuperäisessä muodossaan samoin kuin nyt, kun sitä on parannettu valiokunnassa. Onnittelen jäsen Mannia ja kehotan äänestämään mietinnön puolesta.

Cercas (PSE).
Arvoisa puhemies, ei voi olla epäilystäkään siitä, että vuonna 1997 Euroopassa tarvittiin työllisyysstrategiaa, vaikka taloudelliset suhdanteet olivat korkealla, ja oli mahdollista väittää, että markkinat itse vastaisivat tarpeisiimme. Nykytilanteessa on kuitenkin entistä tarpeellisempaa ryhtyä kaikkiin mahdollisiin toimiin strategian kehittämiseksi, erityisesti nyt, kun edessämme on sota jälkinäytöksineen. Komission tiedonantoa ja uudistusta on siis pidettävä enemmän kuin myönteisenä. Toivokaamme, että vuonna 1997 alkaneen vuosikymmenen jälkipuolisko on jopa ensimmäistä parempi.
Minun on aloitettava toistamalla muiden kollegojen sanoja. En tiedä, aloittaako kommentoimalla Mannin mietintöä vai tarkistuksia siihen, koska kuultuani esittelijän ja Pronkin lausunnot, minun on esitettävä jyrkkä vastalauseeni kaikkiin tarkistuksiin.
Mannin mietinnössä on todellakin paljon myönteisiä ajatuksia, jotka saivat laajaa kannatusta valiokunnassa. Ikävä kyllä tarkistuksissa esitetään ideologisten syiden takia jyrkkä vastalause eurooppalaisen strategian järkevimmille ja tasapainoisille ajatuksille.
Haluaisin keskittyä tavoitteisiin ja osoittaa, että mikäli tavoitteet ovat matalalla, ei strategiaakaan voi olla olemassa. Kuten komission jäsen totesi, Lissabonin tavoitteet ovat kristallinkirkkaita. Ei ole epäilystäkään siitä, että viiden seuraavan vuoden tavoitteina on enemmän työpaikkoja, työn parempi laatu ja parempi sosiaalinen osallisuus.
Hyvä jäsen Mann, enemmän työpaikkoja ei tarkoita samaa asiaa kuin täystyöllisyys. Ei ole hyväksyttävää väittää, että Lissabonissa asetettujen työllisyysasteiden saavuttaminen oli liian kunnianhimoinen toive. Se on peruuttamista. Yhtä lailla parempi laatu ei ole sama asia kuin matalampi verotus, eikä sosiaalinen osallisuus ole sama asia kuin pienempi verotaakka. Julkisia varoja tarvitaan edistämistoimien käynnistämiseen ja sen varmistamiseen, että työmarkkinoilla syrjäytymisen vaarassa olevat vedetään mukaan niille.
Hyvä jäsen Mann, mikäli nämä tarkistukset hyväksytään, joudun äänestämään mietintöänne vastaan samoin kuin moni muu valtuuskuntani jäsen.

Bushill-Matthews (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, toivon, että hyvä ystäväni Thomas Mann on antanut minulle anteeksi, etten äänestänyt mietinnön puolesta valtuuskunnassa ja että hän antaa minulle taas anteeksi, sillä hän tietää, etten tue mietintöä myöskään täysistunnossa. Hänen mietinnössään on mielestäni monta myönteistä kohtaa: Lissabonin päätelmien jatkamisen tarve, pk-yritysten rohkaiseminen ja tukeminen sekä yhteiskunnassa heikoimmassa asemassa olevien ryhmien työllisyyden parantaminen. En kuitenkaan hyväksy mietinnön perusajatusta, että yhtenä ratkaisuna on vahvistaa työmarkkinaosapuolten asemaa. 
Olen innokas sosiaalisen vuoropuhelun kannattaja, mutta vuoropuhelua pitäisi käydä työntekijöiden ja työnantajien välillä yrityksissä. Esittelijä vahvisti pk-yritysten merkityksen työllisyyden moottorina, mutta niillä on vain vaimea ääni Euroopan teollisuuden ja työnantajain keskusjärjestössä, eikä moni niiden työntekijöistä kuulu ammattijärjestöihin. Niinpä niiden ääni jää käytännöllisesti kuulumattomiin työmarkkinaosapuolten keskuudessa, ja silti nämä kerskuvat puhuvansa pk-yritysten puolesta.
Yhdistyneen kuningaskunnan lehdistössä oli viikonloppuna mielenkiintoinen raportti Saksasta: liittokansleri Schröderin oli ilmeisesti yhä vaikeampaa saada hyväksyntää kipeästi kaivatuille työmarkkinauudistuksille, koska työmarkkinaosapuolet estivät ne. Jutussa lainattiin saksalaista ministeriä, joka sanoi, että "kun pitää kuivata suo, ei kysellä sammakoilta". Kun maan työttömyys lähestyy 5 miljoonaa henkilöä, suo alkaa upottaa ja tarve muutokseen on varsin selkeä.
Olen siis innokas yhteiskunnallisen oikeudenmukaisuuden ja sosiaalisen osallisuuden kannattaja, mutta molempien pahin vihollinen on työttömyys. Hallitusten on tehtävä kaikki tarpeellinen sen hoitamiseksi. Takertuminen vanhentuneisiin käsitteisiin ei auta; työmarkkinaosapuolten aseman vahvistaminen johtaa vain lisähalvaantumiseen. Mikäli jotkin maat haluavat pysyä tässä asetelmassa, se on tietenkin niiden asia. Arvoisa esittelijä, arvoisa komission jäsen, olkaa kuitenkin kilttejä ja jättäkää soveltamatta näitä käsitteitä meihin muihin.

Karamanou (PSE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, keskustelemme tulevasta Euroopan työllisyysstrategiasta tänään, ajankohtana, jona taloutta varjostavat vakavasti Irakin sodan uhka, öljyn hinnannousu ja euroalueen maiden taloudelliset ongelmat. 
Nykyiset työmarkkinat eivät valitettavasti ole riittävän dynaamisia uusien työpaikkojen luomiseen. Te puhuitte paljon naisista; vaikka työssäkäyvien naisten määrä on noussut nyt noin 41-42 prosenttiin kokonaistyövoimasta ja vaikka se on noussut asteittain kokonaan miesvaltaisilla aloilla, naisten työttömyys on paljon korkeammalla tasolla kuin miesten.
Naisten aseman parantamiseen työmarkkinoilla tähtäävät Lissabonin tavoitteet vaikuttavat olevan hieman pielessä, sillä työttömyyttä on yhä kaksin verroin naisten keskuudessa: 14,6 prosenttia miesten 8,7 prosenttiin verrattuna. Olemme myös panneet merkille, että naisten hyväksikäyttö on laajalle levinnyttä. Yli 250 000 naista työskentelee kotona ilman minkäänlaista sosiaaliturvaa. Samalla kukoistavat pimeät markkinat, jotka nojaavat vahvasti satoihintuhansiin ulkomaalaisiin - pääasiassa naisiin. Heidät on jätetty pois työvoima- ja työttömyystilastoista.
Euroopan työllisyysstrategiassa tunnustetaan naisten rooli työllisyysasteen nostamisessa. Olemme iloisia, että siinä pyritään vähentämään sukupuolten välisiä palkkaeroja ja lisäämään naisten edustusta kaikilla talousaloilla. Arvoisa komission jäsen, lisäksi meitä ilahduttaa, että pidätte tärkeänä tasa-arvon valtavirtaistamista kaikilla aloilla. Naisten lukumäärää työelämässä koskevat tilastot kuitenkin osoittavat selvästi, että tähänastiset toimet edellyttävät lisää vauhtia ja parempaa arviointia. Ennen kaikkea on otettava käyttöön mitattavia, laadullisia ja määrällisiä tavoitteita sekä Euroopan laajuisesti että kansallisesti. Voisimme esimerkiksi asettaa tavoitteeksemme puolittaa naisten ja miesten tämänhetkiset erot palkan, koulutuksen, eläkkeiden sekä työssä etenemisen ja naisten työssäoloajan pituuden osalta vuoteen 2010 mennessä.
Toivon, että neuvosto hyväksyy ehdotuksenne keväällä ja että meillä on syksyyn mennessä uudet kansalliset työllisyyssuunnitelmat, kuten sanoitte puheenvuorossanne.

Diamantopoulou
Arvoisa puhemies, olemme keskustelleet arvoisien jäsenten useaan otteeseen esille ottamista yksittäisistä aiheista, joten esitän vain kolme lyhyttä huomiota.
Ensimmäinen koskee kevään Eurooppa-neuvoston tavoitteita. On tärkeää, että puheenjohtajavaltio Kreikka on asettanut työllisyyden kevään Eurooppa-neuvoston ensisijaiseksi tavoitteeksi. Se on Lissabonin jälkeen toinen kerta, kun työllisyys on ollut Eurooppa-neuvoston ensisijaisena tavoitteena. Mielenkiintoista kyllä, pääministerien viime kuukausina tekemien aloitteiden perusteella vaikuttaa siltä, että he kaikki haluavat tehdä työllisyydestä ensisijaisen tavoitteen. Kevään Eurooppa-neuvostossa se on asialistan kärjessä, mikäli sota ei estä sitä. Meidän on kuitenkin pidettävä mielessämme, että Lissabonissa asetettu määrällinen täystyöllisyyden tavoite riippui kahdesta ennakkoehdosta; 3 prosentin vuosikasvusta ja uudistuspaketin täytäntöönpanosta.
Ensimmäisessä tavoitteessa olemme selvästi aikataulusta jäljessä. Useissa maissa kasvu on vähemmän kuin 3 prosenttia. Itse asiassa eräiden maiden kasvu on melkein olematonta, mikä sinänsä tekee tavoitteidemme saavuttamisesta erittäin hankalaa. 
Työllisyysstrategian myönteisistä arvioista huolimatta toisessa kysymyksessä on vauhditettava lukuisia uudistuksia. Työllissyysstrategian uudistamista koskeva sanoma on, ettemme voi vaatia uudistuksia, jotka koskevat työmarkkinoita ja sosiaalijärjestelmien nykyaikaistamista sekä jälleen uusia työllisyysstrategisia toimia. Mielestäni pääero on juuri tässä: toisin sanoen työmarkkinauudistukset ovat osa huomattavasti laajempaa työllisyysstrategiaa, joka ulottuu verotuksesta koulutukseen, kuten moni jäsen on sanonut.
Pidämmekin erittäin tärkeänä, että neuvosto ja parlamentti pitävät keväällä kiinni Lissabonin tavoitteista; näyttää siltä, että me kaikki haluamme ottaa lähivuosina kiinni kahden viime vuoden puuttuvan kasvun.
Toinen huomioni koskee syrjintää. Lyhyesti sanottuna yksi kolmesta perustavoitteesta on syrjinnästä vapaat työmarkkinat, ja ehdotuksemme neuvostolle on, että syrjinnälle alttiille ryhmille laadittaisiin yksilölliset määrälliset tavoitteet.
Kolmas huomioni liittyy naisiin. Työmarkkinoille on tullut ensimmäisen kerran enemmän naisia kuin miehiä. Vuosina 1997-2001 luoduista 10 miljoonasta työpaikasta 75 prosenttiin otettiin nainen, mikä on selvä merkki, että saavutamme tavoitteitamme ja että politiikkamme ovat tehokkaita. Pidän tietysti kiinni sukupuolten valtavirtaistamisesta kaikissa toimissamme ja ensisijaisissa tavoitteissamme.

Puhemies.
 Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 12.00.

Puhemies.
Esityslistalla on seuraavana keskustelu Friedrichin laatimasta talous- ja raha-asioiden valiokunnan mietinnöstä (A5-0063/2003) suositukseksi neuvoston päätökseksi Euroopan keskuspankkijärjestelmän ja Euroopan keskuspankin perussäännön 10.2 artiklan muuttamisesta (6163/2003 - C5-0038/2003 - 2003/0803(CNS)).

Friedrich (PPE-DE)
Arvoisa puhemies, tämä on todellakin erittäin tärkeä kysymys. Loppujen lopuksi vaakalaudalla on yhtenäisvaluuttamme euron vakaus ja kehittäminen. Nykyään Euroopan keskuspankin äänestysmenettely on seuraavanlainen: 12:lla keskuspankin pääjohtajalla ja kuudella johtokunnan jäsenellä on yhteensä 18 ääntä. Tämä on suhteellisen pieni ja helposti hallittava elin. Kaikilla jäsenillä on rajoittamaton puhe- ja äänioikeus.
Voidaan olettaa, että ennemmin tai myöhemmin euroalueeseen liittyy uusia valtioita. Toivon, että Yhdistynyt kuningaskunta on yksi niistä, mutta epäilemättä myös joitakin Keski- ja Itä-Euroopan valtioita liittyy siihen. Siksi on oleellista pohtia, miten äänestysmenettelyä voidaan tarkistaa ja mukauttaa uuteen tilanteeseen, sillä tulevaisuudessa euroalueeseen saattaa kuulua 15, 20 tai 25 valtiota. Neuvosto on pyytänyt EKP:a laatimaan oman ehdotuksensa asiasta. Kiireellisen aikataulun vuoksi EKP on laatinut ehdotuksen, jota ei todellakaan voida hyväksyä. Mainitsen vain muutamia esimerkkejä: EKP ehdottaa maiden jakamista kolmeen ryhmään, vaikka onkin hyvin vaikea selittää, miksi jokin maista kuuluisi tiettyyn ryhmään. Voisin tehdä sen, mutta siihen kuluisi noin kymmenen minuuttia.
Tällainen järjestelmä on tietenkin kaukana avoimesta, varsinkin kun käyttöön otettaisiin rotaatiojärjestelmä. Se merkitsisi, että ensimmäinen ryhmä, johon kuuluisivat "suurimmat" valtiot, ei osallistuisi 20 prosenttiin äänestyksistä, mutta kylläkin 80 prosenttiin niistä. Olisi täysin mahdollista, että toisissa ryhmissä jokin valtio, eli siis keskuspankin pääjohtaja, ei osallistuisi jopa 40 prosenttiin äänestyksistä.
Käytännössä tämä saattaisi merkitä sitä, että ensimmäiseen ryhmään kuuluva suuri valtio seuraisi tarkoin, milloin sillä ei ole oikeutta äänestää ja yrittäisi vaikuttaa esityslistaan ja varmistaa, että siltä jätetään pois tärkeitä aiheita silloin, kun kyseinen valtio ei voi äänestää. Tämä merkitsisi laajoja keskusteluja esityslistasta. Lisäksi EKP:n neuvoston on vielä saatava vahvistettua rotaatiojärjestelmän yksityiskohdat. Kuten voimme kuvitella, on todennäköistä, että valtio, jolla ei ole oikeutta äänestää, yrittää entistä enemmän vaikuttaa äänestyskäyttäytymiseen käyttämällä pitkiä puheenvuoroja keskustelussa.
Talous- ja raha-asioiden valiokunta on mielestäni aivan oikein todennut, että tämä malli ei ole toimiva, avoin eikä tehokas niinkin tärkeän elimen kuin EKP:n neuvoston kannalta. Olemme myös keskustelleet ranskalaisten, saksalaisten ja englantilaisten tutkijoiden kanssa, koska mielestämme tiedemaailman olisi voitava esittää näkemyksensä asiasta.
Talous- ja raha-asioiden valiokunta hyväksyi viime maanantaina klo 19.15 ehdotukseni, jota myös monet muut parlamentin elimet ja puolueryhmät tukevat, vaikka emme keskustelleetkaan asiasta etukäteen. Toteamme, että meillä ei ole mitään kiirettä! Annetaan valmistelukunnan ja hallitustenvälisen konferenssin esittää uusi ja parempi ehdotus. Uudet jäsenvaltiot liittyvät euroalueeseen aikaisintaan vuonna 2006, todennäköisesti kuitenkin vasta vuonna 2008 eli neljän vuoden kuluttua. Laatikaa siis kaikessa rauhassa uusi, avoin ja toteutettavissa oleva ehdotus.
Olemme esittäneet tässä yhteydessä kaksi vaihtoehtoa. Olemme todenneet, että vaikka äänien painotus olisikin välttämätöntä, rotaatiojärjestelmää ei pitäisi ottaa käyttöön. Haluamme, että "jäsen ja ääni" -periaatetta noudatetaan kaikissa äänestyksissä siten, että äänet painotetaan asukasluvun, BKT:n ja rahoituspalvelujen suhteellisen osuuden perusteella. Tässä yhteydessä ajattelimme jossain määrin Luxemburgia. Totesimme myös, että pitkällä aikavälillä tähän asiaan on todella käytävä päättäväisesti käsiksi. Jos luottamus euroon on muutamassa vuodessa lisääntynyt riittävästi, tutkijoiden ehdotus voidaan hyväksyä. Sen mukaan lyhyen aikavälin operationaaliset päätökset ja pitkän aikavälin institutionaaliset/strategiset päätökset on eriytettävä. Lyhyen aikavälin päätökset voisi siis tehdä johtokunta, jossa nykyisin on kuusi, mutta tulevaisuudessa kenties yhdeksän jäsentä. Strategiset päätökset kuten yleinen rahapoliittinen strategia ja rahapolitiikan välineet kuuluisivat edelleen koko EKP:n neuvoston toimivaltaan.
Tästä syystä - haluan lyhyen puheenvuoroni päätteeksi siteerata asiaankuuluvaa kohtaa tekstistä - Euroopan parlamentti "vaatii, että Euroopan tulevaisuutta käsittelevä valmistelukunta tekee ehdotuksen, jonka seuraava hallitusten välinen konferenssi hyväksyy". Toteaisin, että esittämistäni ajatuksista on laadittu kompromissitarkistus, sillä toivomme, että jos nämä periaatteet hyväksytään, uudella ehdotuksella saadaan aikaan parempi äänestysmenettely kuin se kestämätön ratkaisu, jonka EKP:n neuvosto on laatinut lyhyellä varoitusajalla ja jota ei voida hyväksyä.

Solbes
Arvoisa puhemies, ensimmäisessä puheenvuorossani haluaisin sanoa muutaman sanan komission ratkaisusta. Kerron lyhyesti, miten se eroaa Friedrichin mietinnöstä ja viittaan myös komission lopulliseen kantaan.
Kaikkien keskuspankkia koskevien uudistusten on täytettävä neljä edellytystä. Ensinnäkin päätökset on tehtävä nopeasti ja tehokkaasti. Toiseksi päätöksentekoelinten on toiminnassaan otettava huomioon koko euroalueen etu. Kolmanneksi järjestelmän on oltava puolueeton ja oikeudenmukainen sekä nykyisten että tulevien jäsenten kannalta. Neljänneksi markkinoiden ja yleisön on oltava selvillä avoimuudesta. Tämä on ratkaisevaa järjestelmän toiminnan ymmärtämisen kannalta.
Euroopan keskuspankin puoltaman mallin avulla voidaan varmistaa avoimuus. Keskeinen tekijä keskuspankin ehdotuksessa on kuitenkin Nizzan sopimuksen valtuutuslauseke. Sen vuoksi ehdotuksen lähtökohtana on, että laillisesti voimassa olevaa järjestelmää ei voida muuttaa. Palaan vielä tähän kuultuani mitä esittelijä Friedrichillä on sanottavana. Komissio katsoo, että käyttämällä lähtökohtana Euroopan keskuspankin ehdotusta rotaatiojärjestelmää voidaan parantaa vähentämällä äänioikeuksien enimmäismäärää EKP:n neuvostossa. Tämä olisi huomattava parannus. Samalla olisi tarkistettava menettelyä, jossa maat luokitellaan ryhmiin. Uusia tapoja äänten painottamiseksi ei tarvita. Sen sijaan olisi käytettävä keskuspankin omaa luokitusta. Siinä otetaan huomioon toisaalta asukasluku ja toisaalta BKT. Menettelyä on kuitenkin parannettava rotaatiojärjestelmän frekvenssin ja järjestyksen selkeyttämiseksi tämän tyyppisessä äänestysmenettelyssä. Ehdotuksemme perustuvat näihin periaatteisiin.
Komissio tarkasteli mietinnössä esitettyjä ehdotuksia ja pitää niiden tavoitteita korkeina, mutta sen mielestä niissä on keskeinen ongelma. Niissä esitetyt tulkinnat ylittävät valtuutuslausekkeen. Komissio on eri mieltä kahdesta asiasta. Merkittävin ero on se, että mietinnössä hylätään keskuspankin malli ja esitetään vastaehdotus. Se on epäilemättä teknisesti pätevä, mutta ei kuitenkaan valtuutuslausekkeen mukainen. Myöskään kaksinkertainen enemmistö, johon kuuluu kaksinkertainen äänien painotus, ei ole valtuutuslausekkeen mukainen, sillä voimassa olevan lainsäädännön mukaan jokaisella EKP:n neuvoston jäsenellä on oltava äänioikeus. Tällaiset muutokset soveltuvat näin ollen paremmin erilaiseen yhteyteen, suurempiin kysymyksiin, kuten se, johon jäsen Friedrichkin viittasi.
Lähitulevaisuudessa on päätettävä, etenemmekö nopeutetun menettelyn mukaisesti ja hyväksymmekö Euroopan keskuspankin ehdotuksen. Päätös on tehtävä muutaman viikon kuluessa, jos sen on määrä olla valtuutuslausekkeen mukainen. Siinä tapauksessa asiasta on päätettävä ministerineuvostossa yksimielisesti. Kuten tiedätte, kysymys on edelleen ratkaisematta. Komissio on kuitenkin parlamentin kanssa samaa mieltä siitä, että tarvitaan perusteellisempaa uudistusta. Uudistuksen on oltava laajempi kuin valtuutuslausekkeessa on esitetty. Meidän olisi oltava valmiita selvittämään tätä kysymystä seuraavassa hallitustenvälisessä konferenssissa erilaisen mallin pohjalta. Aivan kuten huomautettiin, tämä voidaan tehdä hallitustenvälisessä konferenssissa, mutta ei nykyisen valtuutuslausekkeen nojalla.

Karas (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, meidän kaikkien - niin toimielinten kuin poliitikkojenkin - on tarkistettava ja uudistettava sekä viestintästrategioitamme, ensisijaisia tavoitteitamme ja työskentelytapojamme että päätöksenteko- ja mielipiteenmuodostusprosessejamme Euroopan unionin laajentuessa todennäköisesti yli 30 valtion yhteisöksi, jos Balkanin maat lasketaan mukaan. Uudistuksissa on niin ikään otettava huomioon poliittiset haasteet, jotka meille asetetaan ja joita asetamme itsellemme.
Kun asiaa tarkastellaan tältä kannalta, olemme tyytyväisiä siihen, että EKP on esittänyt yksimielisen ehdotuksen. Olemme tyytyväisiä myös siihen selkeään poliittiseen viestiin, jonka mukaan EKP:n tulisi vastaisuudessa säädellä itse omia päätöksentekomekanismejaan ja jossa tuodaan esiin, että emme halua laatia tätä kysymystä koskevia erityissäännöksiä. Tätä päätöstä ei ole syytä kiirehtiä, kuten esittelijä jo totesi.
Voimme jatkaa tavalliseen tapaan ja valmistella perusteellisen uudistuksen seuraavan hallitustenvälisen konferenssin yhteydessä. Perusteellinen uudistus on välttämätön, mutta ollakseen tavoitteidemme mukainen siinä on yksi keskeinen ero: mielestämme kaikkien on voitava osallistua, emmekä siis kannata rotaatiojärjestelmää. Yhteisessä Euroopassa kaikilla on oltava sananvaltaa EKP:ssa. Ratkaisu ei ole rotaatiojärjestelmä vaan äänien painottaminen, joka voisi perustua äänien painottamiseen neuvostossa. Painotusperusteina on kuitenkin käytettävä ensisijaisesti taloudellisia ja rahoitusmarkkinoiden toimintaan liittyviä parametrejä.
Emme halua lisätä vaikeaselkoisuutta vaan avoimuutta. Emme halua uusia syrjinnän muotoja vaan yhtenäisyyttä ja näin ollen siis yleisön kannalta selkeämpiä menettelyjä. Hyväksykää parlamentin tarjous laajan uudistuksen toteuttamisesta hätiköidyn ja lyhytnäköisen ratkaisun sijaan.

Randzio-Plath (PSE).
Arvoisa puhemies, olen esittelijän kanssa samaa mieltä siitä, että ehdotus EKP:n neuvoston äänestysmenettelyn uudistamiseksi ei ole oikeansuuntainen. Se on hylättävä, koska se on tehty kansallista edustusta ajatellen eikä eurooppalaisesta näkökulmasta. Tarvitsemme unionin laajuisen kunnianhimoisen ratkaisun. Tässä kysymyksessä yksikään parlamentin jäsen ei voi olla puolueeton, sillä se, miten näin keskeinen makrotalouden osapuoli tekee päätöksensä, on tärkeää. Siksi on tiedettävä, miten päätökset muodostetaan, mutta sitä varten on vielä aikaa seuraavassa hallitustenvälisessä konferenssissa.
Erityinen maininta siitä, että edustuksen on tapahduttava kansalliselta pohjalta, on ristiriidassa yhtenäisen rahapolitiikan tavoitteiden kanssa. Huomauttaisin kuitenkin, että Euroopan keskuspankin kädet olivat sidotut sen laatiessa ehdotustaan, sillä Nizzan sopimuksen pikkumainen henki näkyy myös 10.2 artiklan valtuutuslausekkeessa. Siksi valmistelukunnan onkin laadittava ehdotus hallitustenväliselle konferenssille muutamien kysymysten selvittämiseksi: olisiko johtokunnalla oltava erityisasema, olisiko rahapolitiikka ja operationaaliset päätökset eriytettävä ja missä strategiset päätökset tulisi tehdä? Tämä on mahdollista tekemällä perustamissopimukseen yksimielinen tarkistus.
Mielestäni meidän on tärkeää tehdä tämä ero, koska se on yksinkertaisesti välttämätön. Euroopan parlamentin kannalta tällä on erityisen paljon merkitystä, koska parlamentti kiinnittää paljon huomiota avoimuuteen. Yhdysvaltalaisten kollegojemme tavoin haluamme kyetä seuraamaan päätöksentekoa ja myös sitä, miten painotus tulee ilmi keskusteluissa. Tässä mielessä EKP:n vaikeaselkoinen ehdotus, jota sosialistipuolueen ryhmä ei voi tukea, antaa melkoisesti toivoa. Tähän saakka on aina sanottu, että EKP:n neuvoston äänestysten tuloksia ei ole voitu julkaista, koska äänestyksiä ei järjestetä. Mielestäni demokraattisessa järjestelmässä olisi käytettävä enemmistöäänestyksiä, jolloin myös keskuspankkien tai johtokunnan yksittäisten jäsenten äänestyskäyttäytyminen voidaan julkistaa.
Mielestäni tiedot on julkaistava nimettöminä kuten Yhdysvalloissa. Tärkein tavoitteemme on saada yleiskuva rahapolitiikan monista puolista. Näin torjutaan sekaannuksia ja epävarmuutta, saadaan aikaan tarvittava selkeys varsinkin nykytilanteessa ja korostetaan demokratian mukaista keskuspankin vastuuvelvollisuutta.

Huhne (ELDR).
Arvoisa puhemies, myös Euroopan liberaali- ja demokraattipuolueen ryhmä hylkää Euroopan keskuspankin ehdotuksen sen päätöksentekomenettelyn muuttamisesta siinä vaiheessa, kun kymmenen ehdokasvaltiota liittyy euroalueeseen. EKP:n ehdotuksen perusteella jotkin jäsenvaltiot joutuisivat kolmanteen luokkaan, jolla olisi vähemmän mahdollisuuksia äänestää, ja mikä pahinta, tähän alimpaan ryhmään kuuluisi vain ehdokasvaltioita.
Pieni Luxemburg saa erityiskohtelun ja siirretään toiseen ryhmään rahoitusmarkkinoidensa ansiosta, vaikka sillä on ollut keskuspankki huomattavasti vähemmän aikaa kuin monilla ehdokasvaltioilla, esimerkiksi Puolalla ja Unkarilla. Tämän ehdotuksen tarkoituksena on suojella euroalueen nykyisten keskuspankkien johtajien omia etuja. He yrittävät turvata oman asemansa suomatta muille samoja mahdollisuuksia.
Sen sijaan kannatamme Friedrichin mainitsemaa yhdeksän jäsenen johtokuntaa, joka tekee operationaaliset päätökset. Sen lisäksi kannatamme laajennettua EKP:n neuvostoa, jossa kaikkien jäsenvaltioiden keskuspankkien pääjohtajat osallistuisivat esimerkiksi hintatason vakautta koskevien strategisten päätösten tekoon ja joka keskittyisi muihin tavoitteisiin, kuten valuuttojen viitearvoihin.
Haluamme olla eri mieltä PPE-DE-ryhmän sekä PSE-ryhmän ehdotuksesta, jonka mukaan EKP:n neuvoston tulisi tehdä päätökset kaksinkertaisella enemmistöllä, jolloin suurten jäsenvaltioiden jäsenillä olisi enemmän painoarvoa. Tuemme jäsen ja ääni -periaatetta päätöksenteossa, ja kaksinkertaiseen enemmistöön perustuva järjestelmä merkitsee, että suuresta jäsenvaltiosta tuleva EKP:n neuvoston jäsen edustaa pikemminkin omaa jäsenvaltiotaan kuin äänestää koko euroalueen puolesta. Tämä veisi kehitystä taaksepäin ja heikentäisi EKP:n neuvoston kollegiaalista luonnetta. Johtokunnan sisäinen ja ulkoinen valvonta olisi kuitenkin järjestettävä, ja siksi ehdotammekin, että EKP:n neuvoston olisi voitava hylätä johtokunnan päätökset kahden kolmasosan enemmistöllä. Valmistelukunnan olisi tarkasteltava tätä kysymystä, jotta siitä voidaan keskustella mahdollisimman avoimesti ja jotta kaikkia asianosaisia voidaan kuulla kattavasti.

Della Vedova (NI).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, käsittelemme kompromissia, jolla on saavutettu ainoastaan yksi selkeä tavoite eli yksimielisyys EKP:n neuvostossa. Euroopan keskuspankki tarvitsee kuitenkin jotain muuta valmistautuakseen laajentumiseen.
Euroopan keskuspankin riippumattomuus on erityisen hyvä asia, ja se on toiminut hyvin ja se on turvattava. Toimivallan ja tehtävien jako parlamenttien, hallitusten ja riippumattomien viranomaisten välillä ei kuitenkaan anna riippumattomille viranomaisille valtuuksia päättää työmenetelmistään tai, kuten tässä tapauksessa, työmenetelmien muutoksista varsinkaan silloin, kun on kyse unionin laajentumisesta. On selvää, että nykyiset jäsenet ovat tehneet ehdotuksen, joka suojaa ennen kaikkea niitä ja niiden etuoikeuksia myöhemmin liittyvien jäsenten etuoikeuksilta. Tämä on itsestään selvää.
Mielestäni vakava menettelyvirhe on johtanut tähän tilanteeseen ja ehdotukseen, jossa on useita puutteita, kuten jäsen Huhne jo mainitsi. Hän totesi, että maiden asettaminen arvojärjestykseen on kyseenalaista. Toivottavasti jäsen Goebbels suo anteeksi, jos sanon vain esimerkin vuoksi, että minunkaan mielestäni Luxemburg ei saa olla tärkeämmässä asemassa kuin Puola.
Euroopan keskuspankin antama ehdotus noudattaa tietenkin Nizzan sopimusta, jossa määrättiin, että neuvosto voi tehdä päätöksen joko EKP:n tai komission ehdotuksesta. Mielestäni meidän on tavalla tai toisella palattava lähtöruutuun, ja komission on laadittava oma ehdotuksensa, jossa parlamentin suositukset otetaan huomioon. EKP:a kuullaan, mutta sen ei voida antaa toimia itseään näin läheisesti koskevan päätöksen alkuunpanijana.

Langen (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, parlamentti on muodostanut selkeän kannan EKP:n neuvoston ehdotuksesta. Arvoisa komission jäsen, valitettavasti komissio ei ole toiminut samoin, vaan on vältellyt kyseistä tehtävää.
Haluamme, että valtioiden ja hallitusten päämiesten kokoonpanossa kokoontuva neuvosto suunnittelee ja hyväksyy erilaisen mallin, jossa käytetään tässä yhteydessä erilaisia painotusperusteita. EKP:n neuvoston ehdottama ja Euroopan komission tukema luonnos äänestysmenettelyjen muuttamisesta on tarpeeton ja epäoikeudenmukainen. Se on tarpeeton, koska asialla ei todellakaan ole kiire, vaikka te, arvoisa komission jäsen, olette niin sanoneet. Parhaassakin tapauksessa euroalueen jäsenten lukumäärän kasvaminen 15:een on teoriassa mahdollista aikaisintaan kesällä 2006. Aikaa on näin ollen riittävästi.
Tällä mallilla EKP:n neuvoston jäsenet jaetaan kahteen luokkaan, jolloin pienten valtioiden keskuspankkien pääjohtajien oikeudet supistuvat tuntuvasti. Yhtenäisvaluutta-alueella on oleellista, että jokaisella EKP:n neuvoston jäsenellä on pysyvä ja yhtäläinen äänioikeus. Jotta tämä varmistettaisiin myös tulevaisuudessa ja jotta nykyiset säännöt pidettäisiin voimassa, olemme ehdottaneet toisenlaisten painotusperusteiden käyttämistä. Kollegamme Friedrich on jo käyttänyt puheenvuoron tästä. Ehdotukseni asukasluvun käyttämisestä yhtenä perusteena ei ole tähän mennessä saanut enemmistön tukea valiokunnassa. Koska säännöistä on sovittava yksimielisesti, asia ei etene ilman kompromissia.
Arvoisa komission jäsen, rotaatiojärjestelmä on huono kompromissi. Olen ehdottanut, että yksinkertaisen enemmistön lisäksi vähintään puolet euroalueen jäsenvaltioiden väestöstä on oltava edustettuna. Tällä tavoin EKP:n neuvostossa ei voida tehdä enemmistöpäätöksiä, joissa ei olisi riittävästi otettu huomioon Euroopan unionin talouden realiteetteja. Asukasluvun käyttäminen perusteena on tarkoituksenmukaisempaa ja takaa useistakin syistä edustavuuden paremmin kuin muut perusteet, kuten rahoituspalveluiden suhteellinen osuus tai BKT. Kaikista jäsenvaltioista on saatavilla ajan tasalla olevat ja täsmälliset väestötiedot. Ne lasketaan asukaslukuun suhteutettuna ja näin ollen täysin vertailukelpoiselta pohjalta ja niissä otetaan huomioon se, että EU:n perustamissopimuksiin perustuvan järkevän rahapolitiikan pääpaino ei ole pääomamarkkinoissa vaan ihmisissä, joihin ne vaikuttavat.

Goebbels (PSE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, Euroopan unioni kärsii salaperäisestä taudista: Gulliver-syndroomasta. Tarkemmin sanoen siitä kärsivät jotkut sellaisten valtioiden edustajat, joiden väitetään olevan muita valtioita tärkeämpiä.
Joko valmistelukunnassa tai Euroopan keskuspankin kaltaisissa elimissä suurten valtioiden edustajat pelkäävät, että heidät sitoo joukko vastuuttomiksi luonnehdittuja pieniä maita, jotka laajentumisen jälkeen muodostavat määrällisen enemmistön EKP:n neuvostossa. Vaikka pitääkin teoriassa paikkansa, että Euroopan unioni yhdistää valtiot, joilla on yhtäläiset oikeudet ja velvollisuudet, George Orwellin sikojen tavoin jotkut niistä pitävät itseään tasa-arvoisempina kuin toiset.
Euroopan unionin historiassa ei ole ainuttakaan esimerkkiä lilliputtien liitosta Euroopan Gullivereja vastaan. Kaikki lukkiutuneet tilanteet Euroopassa aina de Gaullen tyhjän tuolin politiikasta Maggie Thatcherin kuuluisaan lausahdukseen I want my money back ("haluan rahani takaisin") ovat olleet suurten maiden aiheuttamia.
Vakaus- ja kasvusopimus kehitettiin, jotta niin kutsuttu "Välimeren maiden kerho" saatiin noudattamaan budjettikuria euron ulkoisen arvon takaamiseksi. Pienet valtiot noudattavat sopimusta paljon paremmin kuin suuret. Gulliver-syndrooman vuoksi joissakin tärkeimmissä kaupungeissa kuitenkin uskotaan, että pienten valtioiden keskuspankkien pääjohtajat voitaisiin saada noudattamaan löyhää rahapolitiikkaa. Kaikkien näiden pelkojen takia EKP on ehdottanut rahapolitiikasta päättävien keskuspankkien pääjohtajien lukumäärän rajoittamista.
Pääjohtaja Duisenberg väittää, että pääjohtajat eivät äänestä kansallisten etujen mukaisesti. Hänen mukaansa äänestyksiä ei todellisuudessa järjestetä, vaan rahapolitiikasta päätetään yksimielisesti. Miksi äänestysmenettelyn muuttamista siis ehdotettiin? Äänestäminen ei kuulemma enää onnistu kun jäsenvaltioita on 25. Vaikka 25 jäsenvaltion välinen keskustelu kestääkin varmasti pidempään, äänestäminen korkotason muuttamisesta onnistuu yhtä helposti, olipa pääjohtajia 25, 18 tai 9.
Tämä ei siis ole ehdotetun uudistuksen todellinen syy. Todellisuudessa viisi suurta jäsenvaltiota, joiden osuus yhteisön BKT:sta on noin kolme neljäsosaa, haluavat mahdollisuuden päättää rahapolitiikasta itse. Tässä suhteessa EKP:n ehdotus on nerokas, koska sillä perustettaisiin kolmen maaryhmän välinen rotaatiojärjestelmä, jolla varmistettaisiin, että suuret maat voivat äänestää 80 prosentissa tapauksista.
Friedrichin mietinnössä ehdotetaan, että rahapolitiikasta päättäisi yhdeksänjäseninen johtokunta, joka valittaisiin kaksiosaisen perusteen mukaan ottaen huomioon sekä kunkin maan asukasluku että talouden kokonaissuuruus ja siihen sisältyvien rahoituspalvelujen suhteellinen osuus. Jälkimmäisessä kohdassa Friedrichin mietintö on EKP:n neuvoston yksimielisen ehdotuksen mukainen. Kaikkiin näihin ehdotuksiin sisältyy kuitenkin vielä epävarmuutta. Koska asialla ei ole kiirettä, voisimme kai suoda itsellemme lisää harkinta-aikaa.
Arvoisa puhemies, haluaisin vielä vastata jäsen Della Vedovalle, että EKP:n ehdotusten mukaan Puola olisi kuitenkin Luxemburgin edellä.

Schmidt, Olle (ELDR).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, tiedämme, että EU:n laajentuessa EKP:a on uudistettava, mutta EKP:n ehdotusta ei ole harkittu riittävän perusteellisesti. Sitä on myös arvosteltu kärkevästi.
Friedrichin mietintö on oikean suuntainen, mutta muiden parlamentin jäsenten tavoin ihmettelen, miksi asialla on niin kiire. Meidän tulisi vielä harkita ja laatia kunnolla perusteltu ehdotus seuraavalle hallitustenväliselle konferenssille. Demokratia edellyttää melko yksinkertaisia ja ymmärrettäviä äänestyssääntöjä. Myös tavallisten ihmisten on kyettävä ymmärtämään ne ja niiden toiminta. On noudatettava "jäsen ja ääni" -periaatetta.
Kuten jäsen Huhne huomautti, tärkeästä tehokkuuden vaatimuksesta on mahdollista pitää kiinni laajentuneessa EU:ssa. Arvoisa komission jäsen, Euroopan tarpeeton jakautuminen on estettävä. Jakoa A-, B- ja jopa C-ryhmiin ei voida hyväksyä. EKP:n on osoitettava suurempaa avoimuutta tiedottamalla julkisesti keskusteluista ja äänestyksistä. Tätä vaatimusta ei voida jättää huomiotta. Myös parlamentin asemaa on vahvistettava.

Grönfeldt Bergman (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, haluan kiittää esittelijä Friedrichiä erinomaisesta työstä tässä asiassa. Kysymys EKP:n neuvoston äänestyssäännöistä on erittäin tärkeä varsinkin lähestyvän laajentumisen, mutta myös mahdollisesti lisääntyvän EMU-yhteistyön kannalta. Nykyisiä sääntöjä on uudistettava. Kaikki tuntuvat olevan samaa mieltä uudistamisen välttämättömyydestä. Ei ole kuitenkaan täysin selvää, mitä tämä uudistus pitää sisällään.
Jäsen Friedrichin mietinnössä hylätään EKP:n 3. helmikuuta esittämä ehdotus: malli, jossa 15:lla keskuspankin johtajalla ja kuudella tilintarkastajalla on 21 ääntä ja jossa otetaan käyttöön rotaatiojärjestelmä, kun rahaliittoon on liittynyt 16 tai sitä useampia valtioita. Tämä merkitsee sitä, että jo hyvin pian jotkin jäsenvaltiot eivät enää saa ääntään kuuluviin. Voimaan tulee järjestelmä, jossa kaikki eivät osallistu, mutta joka siitä huolimatta on kankea ja monimutkainen. Liian monimutkainen päätöksenteko saattaa johtaa siihen, ettei pankki kykene reagoimaan riittävän nopeasti talouden muutoksiin tai ettei päätöksiä pidetä legitiimeinä. Rotaatiojärjestelmän vuoksi vastuukysymysten määrittely on vaikeaa, koska on miltei mahdotonta päättää, kuka tai ketkä ovat vastuussa päätöksistä.
Friedrichin mietinnössä, johon talous- ja raha-asioiden valiokunta teki huomattavia kompromissiehdotuksia, ehdotetaan keskeisiä periaatteita kuten "jäsen ja ääni" -periaatetta sekä edustavuutta, avoimuutta ja vastuullisuutta koskevia periaatteita. Lisäksi siinä on esitetty, että on alettava laatia uutta tehokkaampaa päätöksentekomallia, joka on suunniteltu niin, että kaikki jäsenet voivat edelleen osallistua.
Mielestäni tällä on huomattava merkitys sekä pienille valtioille että uusille jäsenvaltioille. Koska olen itse kotoisin maasta, jonka on järjestettävä ratkaiseva kansanäänestys kruunun vaihtamisesta euroon, vaikuttaa aivan oikealta ja järkevältä suositella päätöksentekomallia, joka on pitkällä aikavälillä sekä tehokas että toimiva ja antaa samalla kaikille mahdollisuuden osallistua vastuullisuutta edellyttävään prosessiin.

Berès (PSE).
Arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, tiesimme, että tämä aihe nousee vielä esiin. Pitkään oli liian aikaista puhua siitä. Tämä piti paikkansa varsinkin silloin, kun yritimme keskustella asiasta Brokin syksyllä 2000 laatiman mietinnön pohjalta laajentumista koskevien töidemme yhteydessä. Nyt olisi hätiköityä ottaa kantaa ainoastaan Euroopan keskuspankin tekemän työn perusteella. Pohjimmiltaan kyse on siitä, että Euroopan keskuspankkia koskevat institutionaaliset ratkaisut ovat toisinaan pelottavia, koska saattaa vaikuttaa siltä, että ne voitaisiin määrätä käyttöön muissakin toimielimissä, ehkä jopa unionissa. Tästä on todellisuudessa kysymys käymässämme keskustelussa.
Olen sitä mieltä, että valmistelukunta voi purkaa sen, mitä Nizzan sopimuksella saatiin aikaan. Valmistelukunnan on voitava kumota Euroopan keskuspankin ehdotuksia, sillä pohjimmiltaan ehdotuksessa on kyse järjestelmän muuttamisesta, tarkoittipa se sitten rotaatiojärjestelmän käyttöönottoa tai Euroopan keskuspankissa tehtyjen päätösten eriyttämistä. Mielestäni emme myöskään voi kokonaan hylätä Euroopan keskuspankin ehdotusta. Emme voi hylätä esimerkiksi ajatusta EKP:n neuvoston jäsenmäärän rajoittamisesta mikäli haluamme, että tämä elin voi jatkaa päätöksentekoa. Mielestäni meidän on tutkittava näitä ehdotuksia ja yritettävä saada niistä esiin tärkeimpinä pitämämme näkökohdat.
Mielestäni voimme saada jonkin verran tietoa ja arviointiperusteita niistä kokemuksista, joita Euroopan keskuspankki on lyhyen toimikautensa aikana hankkinut. Ensinnäkin johtokunnan ja EKP:n neuvoston välistä toimivallan jakoa on tarkasteltava huolellisesti pankin päätöksentekokyvyn varmistamiseksi. Toiseksi valiokuntamme puheenjohtaja Christa Randzio-Plath mainitsi päätöksentekoelinten päätösten avoimuuden. Kolmanneksi on kyse Euroopan keskuspankin kyvystä päättää rahapolitiikasta koko euroalueen edun mukaisesti.
Meidän on tarkasteltava Euroopan keskuspankin ehdotusta näiden kolmen tekijän perusteella. Mielestäni on kuitenkin ennen kaikkea valmistelukunnan vastuulla ehdottaa kyseisten tekijöiden perusteella ratkaisua siihen, miten päätökset Euroopan keskuspankissa tulevaisuudessa tehdään.

Maaten (ELDR).
Arvoisa puhemies, olen pettynyt Euroopan keskuspankin hallintorakenteen uudistamista koskeviin ehdotuksiin, joiden mukaan jäsenet jaettaisiin eri luokkiin ja pieni joukko suuria valtioita tekisi käytännössä päätökset. En myöskään käsitä, miten on mahdollista sovittaa yhteen se, että muutamien suurten jäsenvaltioiden, jotka nyt jarruttavat vakaus- ja kasvusopimuksen täytäntöönpanoa, olisi oltava huomattavassa asemassa tässä johtoryhmässä, kun taas alusta asti vastuullista ja moitteetonta rahapolitiikkaa harjoittaneet pienemmät jäsenvaltiot pudotetaan toiseen luokkaan. Nämä ehdotukset vaarantavat jäsenvaltioiden yhdenvertaisuuden. Onko toiseen ja kolmanteen ryhmään kuuluvien vain pidettävä suunsa kiinni keskustelussa tai jäätävä sivustakatsojiksi, kun maan mahtavat päättävät asioista?
Ei, arvoisa puhemies, sillä tilanne on mielestäni tällä hetkellä aivan kunnossa. Esittelijä toteaa aivan oikein, että meillä on vielä runsaasti aikaa suunnitella parempaa järjestelmää. Meidän on ensin syytä hankkia hieman kokemusta laajentumisesta ennen kuin käännämme asiat päälaelleen ja ottaa sen jälkeen käyttöön yksinkertainen ja avoin hallintojärjestelmä, joka on suunniteltu eurooppalaisesta eikä kansallisesta näkökulmasta. Oman maani kannalta tilanne olisi vielä epämiellyttävämpi. Alankomaat kuuluu niihin maihin, jotka ovat jo vuosia harjoittaneet vahvaa rahapolitiikkaa. Aluksi meidän annetaan jatkaa johtoryhmässä, mutta heti kun Yhdistynyt kuningaskunta liittyy euroalueeseen, meidät palautetaan kiitokseksi vaihtopenkille. Vaikka toivonkin hartaasti, että Yhdistynyt kuningaskunta liittyy euroalueeseen jossain vaiheessa, asiat ovat melko surkealla tolalla, jos sen liittymisellä on tämänkaltaisia seurauksia. Valtiot, jotka muutaman vuoden ajan ovat enemmän tai vähemmän tarmokkaasti kaivaneet maata unionin vakaan rahapolitiikan alta, huomaavat nyt saavansa palkinnon. Arvoisa puhemies, on joka tapauksessa käsittämätöntä, että heitämme euron tällä tavoin hukkaan.

Kauppi (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, olen iloinen siitä, että Euroopan parlamentin talousvaliokunta asettui eilen tukemaan myös Suomen hallituksen linjaa, jonka mukaan neuvoston ehdottama uudistus ei kelpaa päätöksenteon pohjaksi. EKP:n tärkeimmän päätöksentekoelimen työskentelyä tulee uudistaa, jotta tehokas päätöksenteko laajentumisen jälkeenkin on mahdollista. EKP:n neuvoston esittämä malli on kuitenkin liian monimutkainen ja epäselvä eikä lisää suuren yleisön mahdollisuuksia seurata rahapolitiikan muotoilua. Haluamme kaikki lisätä rahapoliittisen päätöksenteon tehokkuutta, mutta järjestelmän on oltava avoimempi ja ymmärrettävämpi.
Tällä hetkellä EKP:n päätöksenteon ongelma ei ole se, miten äänestetään, vaan se, että ylipäätään neuvosto pyrkii liikaa välttelemään äänestämistä. EKP:n perussäännön nykyisessä 10.2 artiklassa todetaan, että EKP:n neuvosto tekee päätöksensä yksinkertaisella enemmistöllä. Päätösehdotuksia ei kuitenkaan viedä äänestyksiin ennen kuin keskustelussa on syntynyt konsensus, joka ainakin puheenjohtaja Duisenbergin parlamentissa antamien lausuntojen mukaan on enemmän kuin enemmistö mutta vähemmän kuin yksimielisyys. Jotta EKP voisi reagoida markkinoiden muutoksiin entistä nopeammin, olisi syytä käyttää enemmistöäänestyksiä. Tästäkin näkökulmasta ei ole järkevää, että äänestysmenettelystä tehdään monimutkainen ja luotaantyöntävä ja äänestysten käyttäminen vielä entisestäänkin vähenee. Sitä paitsi EKP:n esittämä rotaatiomalli loukkaa useita periaatteita, joita sekä parlamentti että keskuspankkien pääjohtajat itsekin ovat aiemmin pitäneet olennaisen tärkeinä.
EKP:n äänestysmenettelyä koskevien uudistusten valmistelu on siirrettävä HVK:lle. Kaksi asiaa, joita parlamentti esittää, ensinnäkin tämä kaksinkertaisen enemmistön vaatimus ja toinen ehdotus, jonka mukaan päätöksenteossa erotettaisiin operationaaliset käytännön rahapolitiikkaa koskevat päätökset pidemmän aikavälin institutionaalista ja strategisista päätöksistä, ovat kannatettavia, ja toivomme, että Ecofin ottaisi parlamentin lausunnon huomioon päätöstä tehdessään.

Lulling (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, haluan heti aluksi tehdä selväksi, etten äänestänyt eilen illalla talous- ja raha-asioiden valiokunnan antaman mietinnön puolesta. Saksalainen esittelijämme kyllä luopui alkuperäisestä ehdotuksestaan antaa jokaiselle euroalueeseen kuuluvalle valtiolle ääni EKP:n neuvostossa, mutta yksinomaan tasapainottaakseen tätä edustetun valtion asukasluvulla. Muistuttaisin, että EKP:n neuvosto tarkasteli Deutsche Bundesbankin tekemää samankaltaista ehdotusta pitkällisissä keskusteluissaan ja lopulta hylkäsi sen. Miksi? Koska laajentuneessa 25:n tai 27 jäsenen euroalueessa neljällä suurella jäsenvaltiolla olisi tällöin tosiasiallinen veto-oikeus EKP:n neuvostossa muiden valtioiden kustannuksella. Tätä ei voida hyväksyä. Talous- ja raha-asioiden valiokunnan eilisessä kompromissiratkaisussa sovittiin, että äänestysperusteissa otettaisiin lisäksi huomioon kaksi objektiivista kriteeriä: BKT ja rahalaitosten yhteenlasketun taseen kokonaisvarat. Siltikään tämä ratkaisu ei olisi lähimainkaan niin tasapainoinen kuin EKP:n malli, jossa käytetään ainoastaan näitä kahta perustetta niiden jäsenvaltioiden luokittelemiseen, joille on annettu äänioikeus rotaatiojärjestelmässä.
EKP:n malli on tietenkin uusi ja siihen sopeutuminen vie aikaa, mutta se ei kuitenkaan ole niin monimutkainen ja avoimuudeltaan puutteellinen, etteivät sen kanssa tekemisissä olevat ymmärtäisi sitä. Tämähän olisi jäsenvaltioiden poliitikoihin ja keskuspankkien pääjohtajiin kohdistettu syyte. Loppujen lopuksi valuuttaan vaikuttavat pikemminkin vahva talous ja rahapolitiikka kuin maan asukasluku. Tämä tosiseikka otetaan EKP:n ehdotuksessa huomioon.
Toinen syy siihen, etten tukenut niin kutsuttua kompromissitarkistusta oli, että se olisi saattanut johtaa laajaankin uudelleenkansallistamiseen. Tarkistuksessa suunniteltiin laajennetun yhdeksänjäsenisen johtokunnan toimivallan lisäämistä EKP:n neuvoston kustannuksella. EKP:n neuvosto kokoontuu nykyisin kahdesti kuussa, mutta kun siinä valiokunnan ehdotuksen mukaisesti olisi jopa 27 jäsentä, se voisi olla ainoastaan toissijaisessa asemassa. Toivon, että neuvosto tukee EKP:n neuvoston paljon tasapuolisempaa suositusta ja että se voidaan ratifioida ennen laajentumista, sillä nyt ehdotettu suunnitelma heikentäisi vakavasti luottamusta euroon.
Solbes
Arvoisa puhemies, puhun lyhyesti. Tämän keskustelun aikana on noussut esiin kaksi kysymystä. Ensimmäinen koskee keskuspankin ehdottamaa järjestelmää, joka perustuu valtuutuslausekkeen täytäntöönpanoon. On pohdittu, onko se johdonmukainen ja voitaisiinko suunnitella parempi järjestelmä. Toiseksi on pohdittu, mitä parempi järjestelmä voisi pitää sisällään. Se voisi olla Friedrichin mietinnössä seikkaperäisesti selostettu järjestelmä tai jokin erilainen järjestelmä.
Tässä vaiheessa käsittelemme kuitenkin Nizzan sopimuksen valtuutuslauseketta. Hallitukset viittaavat siihen, että lausekkeella valtuutetaan keskuspankki esittämään ehdotus, joka on hyväksyttävä yksimielisesti. Ne viittaavat lausekkeeseen myös komission ehdotuksen yhteydessä, joka on niin ikään hyväksyttävä yksimielisesti.
Valtuutuslausekkeessa edellytetään ainoastaan, että kaikki keskuspankkien jäsenet ovat läsnä ja että he kaikki äänestävät tai että vaihtoehtoisesti käytetään rajoitettua äänestysjärjestelmää. Tällaisessa järjestelmässä olisi käytettävä rotaatioperiaatetta. Rotaatiojärjestelmän käyttö merkitsee tietenkin sitä, etteivät kaikki voi olla mukana kaikessa. Silloin nousee esiin kysymys rotaatiojärjestelmän luonteesta.
Keskuspankin ehdottama malli edellyttää epäilemättä valtioiden äänten painottamista kunkin taloudellisen tai rahapoliittisen merkityksen perusteella. Sen ansiosta pienet valtiot pääsevät huomattavaan asemaan.
Komissio katsoo kuitenkin, ettei ehdotettu rotaatiojärjestelmä ole riittävän hyvin perusteltu. Siksi komissio ehdottaa ainoastaan rotaatiojärjestelmän tarkistamista. Komissio on ainoastaan ehdottanut, että keskuspankin äänestysjärjestelmän määrittelemisessä käytettäisiin keskuspankin nykyisiä perusteita. Kuten sanoin, tämä tarkoittaa pankin nykyisen järjestelmän käyttämistä.
Järjestelmää on tietenkin myös muutettava. Kaikki eivät ole läsnä, vaikka valtuutuslausekkeessa sitä edellytetäänkin. Ei olisi järkevää jättää käsiteltäväksi uutta ehdotusta erilaisesta rotaatiojärjestelmästä sen sijaan, että ehdotettaisiin tarkistusta keskuspankin ehdotukseen.
Parlamentissa on väitetty, ettei valtuutuslauseke ratkaise kaikkia ongelmia ja että tavoitteellisempi asenne on tarpeen. Tuen näitä näkemyksiä. Komission kanta on joissain tapauksissa samanlainen. Jos kuitenkin äänestys järjestetään tai päätös tehdään valtuutuslausekkeen perusteella, keskuspankin ehdotus voi asianmukaisesti tarkistettuna epäilemättä osoittautua hyödylliseksi. Se ratkaisisi mahdolliset siirtymävaihetta koskevat ongelmat. On syytä muistaa, että myös kaikki vaihtoehtoiset mallit edellyttäisivät yksimielisyyttä ja ratifiointia, eikä niitä olisi helppo panna täytäntöön.

Puhemies.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan ensi torstaina.
(Istunto keskeytettiin klo 17.05 ja sitä jatkettiin klo 17.20.)

Puhemies.
Esityslistalla on seuraavana komission tiedonanto laajentuneen Euroopan naapureista: uusi kehys suhteille itäisiin ja eteläisiin naapureihin.
Hyvät parlamentin jäsenet, ilmoittaisin vähäisestä muutoksesta käsittelyjärjestykseen. Esityslistalla on seuraavana komission tiedonanto, ja keskustelua jatketaan klo 17.45 asti. Kyselytunti aloitetaan klo 17.45.

Prodi
Arvoisa puhemies, puhun erittäin lyhyesti ja teen vain muutamia huomioita tänään esitellystä läheisyyspolitiikkaa koskevasta asiakirjasta. Asiakirja on erittäin tärkeä, ja siinä selvitetään ehdotuksiamme, jotka koskevat unionin suhteita Välimeren maihin laajentumisen jälkeen. Laajentumisprosessi on antanut unionin lähellä sijaitseville maille suuria toiveita, mutta se on aiheuttanut myös turhautumista ja jännitteitä. Ne voidaan tiivistää muutamiin selkeisiin ja melko ymmärrettäviin huomioihin, joita laajentumisen ulkopuolelle jätetyt Itä-Euroopan maat ovat esittäneet. Ne ovat arvostelleet unionia siitä, että se on vain siirtänyt rautaesirippua itään päin, kun taas Välimeren maat ovat moittineet unionia siitä, että se kiinnittää huomionsa pääasiassa itään eikä Välimeren maihin.
Naapureillamme on monia toiveita, ja olen aina ollut sitä mieltä, ettemme saa tuottaa niille pettymystä. Myös unionin ja kyseisten valtioiden välisille suhteille olisi kehitettävä asianmukainen toimintalinja, josta on hyötyä sekä niille että unionille. Komission tänään antama läheisyyspolitiikkaa koskeva tiedonanto vastaa tähän tarpeeseen: tarpeeseen muodostaa viitekehys, jonka puitteissa voimme kehittää yhä läheisemmät suhteet itäisiin ja eteläisiin naapureihimme. Olen useaan otteeseen kuvannut tätä viitekehystä - aluksi intuitiivisesti ja sitten asiaa yhä enemmän analysoituani ja harkittuani - ystävällisten valtioiden piiriksi, ystäväpiiriksi, joka ulottuu Venäjältä Marokkoon. Tämän ystäväpiirin kanssa voimme jakaa kaiken paitsi toimielimet. Toisin sanoen voimme jakaa sen kanssa ohjelmat, markkinat, säännöt ja poliittisen vuoropuhelun, mutta emme parlamenttia, neuvostoa ja komissiota. Tavoitteemme on kehittää toimintalinja näitä maita varten, jotka vaativat erityissuhteita unioniin, mutta joille unioni ei voi suunnitella laajentumisstrategiaa ainakaan lyhyellä aikavälillä.
On siis selvää, että Länsi-Balkanin maat eivät kuulu tähän piiriin. Niiden jäsenyysmahdollisuuksista on jo päästy yhteisymmärrykseen, vaikka päivämäärää ei olekaan vielä sovittu. Tiedonannossa hahmoteltu viitekehys pikemminkin täydentää unionin suhteita yksittäisiin maihin tai maaryhmiin kuin korvaa ne. Kunkin yksittäisen maan valmiudet vaikuttavat siihen, miten intensiivisesti ja ennen kaikkea miten nopeasti unionin ja yksittäisten maiden väliset suhteet kehittyvät tämän viitekehyksen puitteissa. Toisin sanoen tässäkin tapauksessa sovelletaan eriyttämisen periaatetta. Viitekehyksen tavoite on kaksiosainen. Ensinnäkin tavoitteena on muodostaa yhteistyökumppaneittemme kanssa hyvinvoiva ja vakaa alue, joka perustuu taloudelliseen integraatioon, poliittisten siteiden vahvistamiseen ja kulttuuriyhteistyöhön. Viimeisestä kohdasta eli kulttuuriyhteistyöstä pidän ehdottomasti kiinni. Toiseksi tällaisten etuuskohteluun perustuvien suhteiden kehittämisen edellytyksenä on oltava valtioiden vähittäinen mukautuminen sääntöihimme ja arvoihimme sekä talouden että politiikan alalla. Haluamme siis kehittää kunkin yksittäisen valtion kanssa kokemustemme ja nykyisten sopimusvelvoitteidemme pohjalta yhteisesti sovitun toimintasuunnitelman, jossa päätetään, miten tämä tavoite aiotaan yhdessä saavuttaa.
Näihin toimintasuunnitelmiin sisältyvät tavoitteet, aikataulut, menettelytavat ja yhtäläisesti molempiin osapuoliin sovellettavat seurantamekanismit. Tätä silmällä pitäen arvioimme, onko unionilla tarvetta laatia erityinen sopimussäädös eli läheisyyssopimus ja perustaa tilapäinen rahoitusväline eli läheisyyspolitiikan väline. Käytännössä teemme yhteistyötä naapureidemme kanssa toteuttaaksemme yhtenäismarkkinat, edistääksemme henkilöiden, tavaroiden ja palveluiden vapaata liikkuvuutta, vahvistaaksemme yhteistyötä yhteisten uhkien torjumiseksi, vahvistaaksemme yhteistyötä konfliktien estämisessä ja kriisinhallinnassa, edistääksemme ihmisoikeuksia, lisätäksemme kulttuurien ja uskontojen välistä vuoropuhelua, yhdentääksemme liikenne-, energia- ja televiestintäverkkoja ja perustaaksemme laajemman tutkimusalueen. Sanalla sanoen pyrimme lisäämään yhdentymistä, joka perustuu yhteisiin arvoihin ja suvaitsevaisuuden, rauhan, vapauden ja yhteisvastuun periaatteisiin - niihin periaatteisiin, joiden varaan unioni rakentuu.

Swoboda (PSE).
Arvoisa puhemies, komission jäsen halusi ilmeisesti sanoa jotakin juuri nyt, ja ehkä voin samalla esittää hänelle kysymyksen. Tuen varauksetta puheenjohtaja Prodin hahmottelemia ehdotuksia.
Minua kiinnostaa, mikä on kaikkien näiden toimien institutionaalinen kehys. Mainitsitte rahoitusvälineet ja sopimukset naapurimaiden kanssa. Kysyn kuitenkin puhemieheltä tai komission jäseneltä, tarvitaanko erityisiä institutionaalisia järjestelyjä? 
Teoriassa on joka tapauksessa mahdollisuus järjestää Eurooppa-konferenssi. Mahdollisuuksia on useita. Välimeren alueen yhteydessä olemme keskustelleet mahdollisuudesta toteuttaa myös läheisempää parlamentaarista yhteistyötä. Tätä kysymystä ei saa jättää ratkaisematta, ja on myös varmistettava, että vastuuta komission sisällä selkeytetään, sillä todellisuudessa tässä on kysymys välivaiheesta perinteisen ulkopolitiikan ja Euroopan unionin yhdentymisen välillä. Minun näkemykseni mukaan tämä välivaihe on määriteltävä hyvin tarkoin, ja komission on laadittava erityisehdotuksia sen hoitamiseksi päättämällä yksityiskohtaisista järjestelyistä ja määrittelemällä siihen osallistuvat toimielimet. Herätetäänkö Eurooppa-konferenssi henkiin? Onko komissiolla erityisiä vastuualueita tämän alan yhteistyössä? Jääkö se komission jäsenen Pattenin toimivaltaan? Nämä kysymyksen kiinnostavat minua. Ehkä voisitte selittää tilannetta hieman tarkemmin.

Patten
Arvoisa puhemies, komissiossa on juuri käyty erittäin mielenkiintoinen keskustelu, jossa useimpien puheenvuorojen johtoaiheena - argumenttina, jota useimmat puhujat puolsivat vahvasti - oli se, että suhde uusiin naapureihimme on ehdottomasti asetettava etusijalle, kun aiemmin keskustelua on hallinnut koko laajentumisprosessi. Toisin sanoen on jokaisen vastuulla edistää käsitettä institutionalisoituneesta ystäväpiiristä, jolle voimme tarjota mahdollisuuden yhteiseen turvallisuuteen, vakauteen ja hyvinvointiin.
Tänään julkaisemastamme tiedonannosta käy ilmi, miten pyrimme käytännössä ilmaisemaan tätä käsitettä. Se ei ole helppoa. Olemme yrittäneet sitä jo aikaisemmin. Jossain määrin se on muistuttanut viisasten kiveä: emme ole koskaan oikein pystyneet ilmaisemaan näkemystämme naapureistamme tarjoamatta niille samalla Euroopan unionin jäsenyyttä. Se ei ole tämän tiedonannon aiheena. Arvoisa parlamentin jäsen voi kuitenkin ehdotuksistamme huomata, että olemme esittäneet järkeviä ja konkreettisia tapoja kannustaa sekä maa- että merirajoillamme olevia naapureita jakamaan markkinamme ja toimintalinjamme. Emme ole pyytäneet niitä jakamaan instituutioitamme vaan hyvinvointimme ja poliittisen vakautemme, jotka ovat olleet Euroopan unionin tuntomerkki.
Yksinkertainen vastaus tähän kysymykseen on, että erimielisyyksiä ei ole. Komissio katsoo, että tämä on koko komission vastuulla ja että vastuuta on jaettava.

Puhemies.
Koska aikaa on jäljellä vähän ja useat jäsenet haluavat vielä osallistua keskusteluun, annan puheenvuoron kolmen jäsenen ryhmille kerrallaan, mieluiten yhdelle jäsenelle kustakin ryhmästä. Edessäni on pitkä lista jäseniä. Komission jäsen vastaa, kun kunkin ryhmän kolme jäsentä ovat esittäneet kysymyksensä.

Callanan (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, olen kuunnellut suurella kiinnostuksella komission jäsenen tiedonantoa ehdokasmaista. Olen varma, että jos ne liittyvät unioniin, ne haluavat varmistaa kaikkien toimielinten avoimuuden ja vastuuvelvollisuuden.
Tämän vuoksi komission puheenjohtaja lupasi parlamentille tänä aamuna julkaista tiedotteen, jonka Jules Muis sisäisen tarkastuksen osastolta oli laatinut komission jäsenelle Kinnockille. Iltapäivällä komission tiedottaja totesi, ettei komissiolla ole aikomusta julkaista tiedotetta. Voisiko arvoisa komission jäsen kertoa, miksi komissio on muuttanut aamuista linjaansa ja miksi se kieltäytyy julkaisemasta tätä asiakirjaa, jotta komission talousarvion vastuuvapausmenettelyssä voidaan edetä mahdollisimman nopeasti?

Puhemies.
 Tämä ei liity iltapäivän keskusteluun. Puheenjohtaja Prodi voi halutessaan vapaasti vastata, mutta kehotan parlamentin jäseniä noudattamaan käsittelyjärjestystä.

Prodi
Haluan vahvistaa sen, mitä sanoin tänä aamuna: asiakirja julkistetaan toimielinten välisen sopimuksen mukaisesti.

Lagendijk (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, seurasin komission puheenjohtajan alustusta tarkoin ja olen myös lukenut puheen, jonka hän piti samasta aiheesta Brysselissä joulukuussa. Sekä tämänpäiväisessä alustuksessaan että tuossa puheessa hänen kantansa on todella horjuva: hänen mukaansa emme saa kokonaan sulkea pois jäsenyyden mahdollisuutta, mutta emme saa myöskään tehdä aloitetta siitä. Ymmärrän tämän täysin, enkä myöskään halua arvostella puheenjohtaja Prodia.
Ystäväpiirissä Marokkoa ja Venäjää kohdellaan samoin ehdoin ja samalla tavoin. Esitän komissiolle avoimen kysymyksen: onko tai olisiko parempi sanoa vielä selvemmin, että tässä ystäväpiirissä on ystäviä, jotka ovat aina meille hieman läheisempiä. Esimerkiksi Ukrainasta ja Valko-Venäjästä saattaisi tulla tulevaisuudessa unionin jäseniä, kun taas samaa ei voida kuvitella Venäjästä. Tämä on tehtävä täysin selväksi. Sama koskee esimerkiksi Pohjois-Afrikkaa. Eikö tämä toisi asiaan sitä selkeyttä, jota nämä maat meiltä vaativat ja eikö olisi parempi pitää erillään mahdolliset jäsenet ja ne valtiot tai naapurit, joita ei koskaan voida ottaa jäseniksi?

Wiersma (PSE).
Haluan antaa tukeni jäsen Lagendijkin kysymykselle. Ymmärrän täysin, mitä komissio on tekemässä ja miten tärkeässä asemassa meitä ympäröiviä maita koskevat toimet sille ovat. Parlamentti käsittelee yksityiskohtaisesti tiedonantoa, jonka komissio antaa tänään. Minulla on oikeastaan vain yksi kysymys. Tavoitteena on tietenkin estää Euroopan uudelleenjakautuminen, uuden rautaesiripun muodostuminen. Jos haluamme estää tämän, meidän on autettava sellaisia maita kuin Ukraina ja Valko-Venäjä käymään läpi samanlainen kehitys kuin minkä esimerkiksi Unkari ja Puola ovat käyneet läpi.
Katsooko komissio, että se kykenee ehdotuksellaan vaikuttamaan riittävästi näihin valtioihin ja tekemään niiden kanssa riittävästi yhteistyötä, jotta niissä tapahtuisi samanlainen uudistusprosessi kuin nykyisissä ehdokasvaltioissa? Katsooko se, että niistä voi aikanaan tulla niin yhdenvertaisia, että on mahdollista vastata kysymykseen niiden mahdollisesta jäsenyydestä unionissa?
Mielestäni on pohjimmiltaan kyse siitä, voidaanko ehdottamillanne keinoilla saada kyseisissä valtioissa aikaan samanlainen myönteinen vaikutus kuin laajentumisprosessilla on saavutettu useissa muissa Keski- ja Itä-Euroopan valtioissa. Kun otetaan huomioon noiden valtioiden nykytilanne, tämä on mielestäni ainoa keino estää Euroopan uudelleenjakautuminen.

Berlato (UEN).
Arvoisa puhemies, uusien jäsenvaltioiden liittyminen laajentaa Euroopan rajoja entisestään, ja unioni käyttää maanosassa yhä suurempaa vaikutusvaltaa kehittämällä läheisyyspolitiikkoja, joilla luodaan uusia potentiaalisia yhteistyökumppanuuksia. Tulevaisuudessa näistä yhteistyökumppaneista saattaa tulla uusia jäsenvaltioita, kuten on käynyt nykyisten ehdokasvaltioiden tapauksessa.
On kuitenkin vaikea kuvitella Euroopan laajentuvan vielä lisää, ellei käynnistetä välttämätöntä keskustelua siitä, miten laajalle Euroopan rajat voivat lopulta ulottua. Etelässä, Välimeren Afrikan puoleisella rannikolla olosuhteet ovat aina olleet sellaiset, ettei noilla mailla selvästikään voi olla Euroopan kanssa yhteisiä kehitystavoitteita, ideologioita tai poliittisia taikka uskonnollisia käsityksiä, lukuun ottamatta ehkä Libyaa ja Israelia. Idässä voisimme harkita jäsenyyden myöntämistä Ukrainan ja Georgian tasavalloille. Pohjoisessa samaa voidaan sanoa Norjasta, kun taas lännessä jo Atlantti itsessään muodostaa rajan.
Mitkä ovat laajimmat rajat, joita voimme harkita, ellei Euroopan unionista haluta pelkkää valtavaa vapaakauppa-aluetta tai kun otetaan huomioon, että unionin on kyettävä toimimaan tärkeissä kansainvälisissä kysymyksissä, mitä se ei valitettavasti viime aikoina ole pystynyt tekemään. On keskusteltava perusteellisesti siitä, mistä maista on määrä tulla unionin jäseniä ja minkä maiden kanssa olisi ainoastaan muodostettava etuuskohteluun perustuvia yhteistyösuhteita, sillä yhteistyö ei voi koskea ainoastaan kauppaan liittyviä toimia, vaan siinä on käsiteltävä myös herkkiä aiheita, kuten ihmisoikeuksien kunnioittamista ja siirtolaisvirtojen hallintaa.

Prodi
Vastaan hyvin lyhyesti kolmeen toisiinsa liittyvään kysymykseen. Haluan tehdä selväksi, että tavoite ystäväpiirin muodostamisesta ei edellytä keneltäkään sitoutumista laajentumiseen tai kenenkään jättämistä sen ulkopuolelle. Millään näistä valtioista ei ole oikeutta saada jäsenyyttä eikä mitään niistä suljeta pois. Tämä ei kuitenkaan ratkaise viimeisessä kysymyksessä esiin tuotua asiaa. Tässä yhteydessä haluan toistaa pyynnön, jonka olen jo useaan otteeseen esittänyt parlamentille ja joka kertoman mukaan on kuultu: että lähitulevaisuudessa järjestettäisiin keskustelu juuri unionin rajoista. Ystäväpiirin muodostaminen on kuitenkin eri hanke, joka ei liity unionin laajentumiseen, mutta antaa silti mahdollisuuden tiiviiseen yhteistyöhön. Yhteistyön avulla integroituminen voi tapahtua vähitellen, ja unionilla ja sitä ympäröivillä mailla on todellinen mahdollisuus varmistaa taloudellisesti ja poliittisesti turvattu tulevaisuus. Jäsenyys on eri asia.
Hyvä jäsen Wiersma, palatakseni toiseen kysymykseen, tämä tehtiin juuri siksi, ettei unionia syytettäisi rautaesiripun siirtämisestä itään päin, kuten edellisessä puheessani totesin. Rautaesirippua ei enää ole. Ketään ei enää jätetä ulkopuolelle. Toiset valtiot ovat jäsenvaltioita, mutta ne tekevät yhä enemmän aktiivista yhteistyötä niitä ympäröivien valtioiden kanssa - ystäväpiirin kanssa. Tällä olennaisella strategialla lisätään jäsenten määrää unionissa laajentumisen avulla ja kehitetään yhä vahvempaa ja tiiviimpää läheisyyspolitiikkaa ystäväpiirin kautta.

Brok (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, olen tyytyväinen siihen, että komission esittämä ehdotus antaa meille tilaisuuden keskustella siitä, onko Euroopan unionin täysjäsenyydelle olemassa vaihtoehtoja. Tämä on epäilemättä keskeinen kysymys laajentumisen ja kymmenen uuden valtion liittymisen jälkeen.
Haluan esittää kaksi kysymystä. Ensinnäkään minulle ei ole aivan selvää, ehdotetaanko nyt EU:n ja useiden valtioiden kahdenvälisiin suhteisiin perustuvaa joustavaa järjestelmää vai monenkeskistä toimintamallia, eräänlaista "laajennettua Euroopan talousaluetta". Mielestäni tämä on tärkeä kysymys. Toinen kysymykseni liittyy Balkaniin. Tiedän, että Balkanin maiden kohdalla voimakkaasti eriytetty toimintamalli on välttämätön ja että jotkin niistä pystyvät liittymään Euroopan unioniin aiemmin kuin toiset. Muiden maiden sisäinen kehitys vaatii kuitenkin vielä pitkän ajan. Siksi olisi väärin jättää ne tämänkaltaisen strategian ulkopuolelle, sillä kenties pitkäänkin kestävän välivaiheen ajaksi myös ne voitaisiin ottaa mukaan tähän verkostoon. Ehkä komissio voisi jälleen tarkistaa kantaansa tässä kysymyksessä.

Souladakis (PSE).
Arvoisa puhemies, tuen pääpiirteissään komission puheenjohtajan esittämiä yleisiä puitteita, joiden pohjalta suhteita muihin maihin laajentumisen jälkeen kehitetään. Yleisiin periaatteisiin perustuvat politiikat kuitenkin yleensä epäonnistuvat käytännössä. Tämän vuoksi esitän kaksi kysymystä: ensinnäkin, mitä muuta hyvää voi käytännössä seurata suhteista Pohjois-Afrikan Välimeren maihin, kun yleiset politiikat eivät mielestäni ole olleet erityisen tuloksekkaita. Toinen kysymykseni koskee entisen itäblokin ehdokasvaltioita. Suhteiden laatuun vaikuttavat joskus pikemminkin naapurivaltiot kuin yleiset periaatteet ja, kuten viime aikoina olemme huomanneet, monet ehdokasmaista ovat menetelleet strategisissa poliittisissa kysymyksissä parhaaksi katsomallaan tavalla. Tarkoitan tällä Irakin ongelmaa riippumatta siitä, millä kannalla olette. Kysynkin, miten voimme vaikuttaa näihin valtioihin niin, etteivät ne muodosta suhteita naapurivaltioihinsa omien edellytystensä perusteella, sillä vaikka unioni pitää kyseisiä valtioita yhteistyö- ja rauhankumppaneina, muut saattavat pitää niitä vihollisina.

Schroedter, Elisabeth (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, keskustelumme on painottunut ainoastaan päälinjoihin, ja vaikka ne ovat tietenkin erittäin tärkeitä, ongelmat johtuvat yksityiskohdista. Yksi keskeisistä naapurivaltioita koskevista kysymyksistä on tilanne rajoilla. Kehitetäänkö uusia alueellisia järjestelyitä helpottamaan rajat ylittävää käytännön yhteistyötä? Helpotetaanko rajamenettelyitä vai aiheuttavatko rajat todellisen ja konkreettisen esteen, joka erottaa etniset ryhmät toisistaan ja vaikeuttaa nykyisiä suhteita?
Minua kiinnostaa, miten tämä kysymys ratkaistaan komission strategiassa. Millainen rahoitusväline otetaan käyttöön? Onko kyseessä nykyisen kaltainen keskitetty väline siihen liittyvine ongelmineen, vai otetaanko käyttöön alueellinen väline?

Patten
Arvoisa puhemies, voin vastata kolmeen työnjaon periaatetta koskevaan kysymykseen.
Ensinnäkin ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunnan puheenjohtaja muistaa, että olen sopinut tulevani valiokuntaan 25. maaliskuuta keskustellakseni perusteellisesti komission tiedonannosta, niin että meillä on mahdollisuus käsitellä yksityiskohtaisemmin joitakin kohtia, joista on keskusteltu tänä iltapäivänä.
Puheenjohtaja toi esiin joitakin näkökohtia. Ensinnäkin haluamme saada aikaan johdonmukaisen kattavan järjestelmän. On kuitenkin myönnettävä, ettei ole mahdollista vaatia yhtä kaikille sopivaa toimintamallia. On kehitettävä menettelytapa, jolla voidaan sovittaa yhteen eri valtioiden eri tasoinen talouskehitys ja sitoutuminen meidän arvojärjestelmäämme. Siksi toivon, että olemme johdonmukaisuudessamme riittävän joustavia varmistaaksemme toimivan ratkaisun.
Hän viittasi myös Balkaniin. Olemme tarkoituksella jättäneet tämän tiedonannon ulkopuolelle ne maat, jotka ovat mukana vakaus- ja assosiaatioprosessissa, eli Kroatian ja Länsi-Balkanin maat, Turkin, Romanian ja Bulgarian. Niille on jo annettu toiveita Euroopan unionin jäsenyydestä, ja keskitymme tässä asiakirjassa - kuten Kööpenhaminan Eurooppa-neuvosto pyysi - niihin maihin, joiden näköpiirissä jäsenyys ei ole. Kuten puheenjohtaja Prodi totesi, keskustelu Euroopan unionin maantieteellisistä rajoista käydään varmasti aikanaan. Hän piti tästä aiheesta puheita noin kolme ja puoli vuotta sitten. Tuota keskustelua ei kuitenkaan käydä nyt eikä tässä asiakirjassa. Lisäisin vielä, että tarkoituksemme on, että ehdokasmaat osallistuvat itse tähän keskusteluun, jossa monilla niistä on suuremmat panokset kuin meillä.
Pohdittaessa sitä, miten Välimeren maat ja Itä-Euroopan maat voivat olla mukana toiminnassamme, toiveemme on, että ne voivat osallistua kaikkeen alkaen sisämarkkinoista, kaupasta, maahanmuutosta ja henkilöiden liikkuvuudesta aina oikeus- ja sisäasioihin, rahoitustukeen sekä kysymyksiin, jotka koskevat hallintotapaa, ihmisoikeuksia ja oikeusvaltion periaatteita. Olemme yrittäneet päästä tähän tavoitteeseen Barcelonan prosessin avulla esimerkiksi rohkaisemalla enemmän niitä valtioita, jotka ovat jo mukana Agadirin prosessissa. Olemme rohkaisseet niitä jatkamaan siitä ja aloittamaan lainsäädäntönsä yhdenmukaistamisen yhteisön lainsäädännön kanssa sekä osallistumaan enemmän sisämarkkinoihimme. Jatkamme tätä toimintamallia.
Itä-Euroopassa on monia maita - niitä voisi kutsua lännen uusiksi itsenäisiksi valtioiksi - jotka eivät ole voineet liittyä Euroopan unioniin, vaikka ovatkin Moldovan ja Ukrainan tavoin ilmaisseet eurooppalaisen kutsumuksensa. Toivon, että niille tekemämme kauppaa, taloutta ja poliittista vuoropuhelua koskevat ehdotukset kasvattavat yhteistä taloudellista ja poliittista aluetta rajojemme ympärillä. Emme kuitenkaan tässä asiakirjassa yritä ratkaista kysymystä noiden valtioiden liittymisestä Euroopan unioniin.
Olen iloinen, että minulla on lopuksi tilaisuus vastata arvoisan parlamentin jäsenen tätä aihetta koskevaan kysymykseen, koska olemme keskustelleet siitä aiemmin. Hän esitti erittäin järkevän kysymyksen raja-alueita koskevien asioiden hoitamiseen tarkoitettujen rahoitusvälineidemme johdonmukaisuudesta. Voin vakuuttaa hänelle, että asiakirjassamme on esitetty ehdotus naapuruuspolitiikan välineeksi, jolla hoidetaan sellaisia ongelmia, joihin hän viittasi. Kollegani, jotka työskentelevät laajentumisen ja alueellisten kysymysten parissa, tekevät yhteistyötä oman pääosastoni ja muiden pääosastojen kanssa saadakseen tämän uuden välineen toimintaan mahdollisimman tehokkaasti ja mahdollisimman vähän häiriöitä aiheuttavalla tavalla.

Beazley (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, en tiennyt, että Yhdistyneen kuningaskunnan edustajat olisivat kuuluisia monisanaisuudestaan!

Komission puheenjohtaja esitteli tiedonannon pääpiirteissään, joten voin ehkä kysyä komission jäseneltä Pattenilta kahdesta yksityiskohdasta, joita hän käsitteli. Voimmeko olla varmoja siitä, että - kuten puheenjohtaja Prodi totesi - emme yritä muodostaa uutta rautaesirippua ja siitä, että esimerkiksi nykyiset Puolan ja Ukrainan väliset viisumijärjestelyt eivät vaikeudu sitten kun Puolasta tulee Euroopan unionin jäsen. Näen komission puheenjohtajan nyökkäävän, joten hänen vastausaikansa vähenee.
Toinen kysymykseni komission jäsenelle Pattenille käsittelee ehdokasvaltioita, joilla on valtavasti kokemusta suhteista esimerkiksi Ukrainan, Valko-Venäjän ja Venäjän kaltaisiin valtioihin. Eikö nyt siis olisi sopiva aika perustaa jonkinlainen työryhmä? Nuo ehdokasvaltiot voisivat siten antaa käyttöön kokemuksensa ulkopoliittisista suhteista uusien naapureidemme kanssa tekemällä selvityksen vaikkapa komission jäsenelle Verheugenille tai jopa komission jäsenelle Pattenille.

Tannock (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, olen vakaasti sitä mieltä, että tarjoamalla Ukrainalle, Valko-Venäjälle ja Moldovalle toiveita mahdollisesta jäsenyydestä edes pitkällä aikavälillä niitä kannustetaan samalla toteuttamaan taloudessa, hallintojärjestelmässä ja ihmisoikeuksissa tarvittavia uudistuksia ja tuetaan niitä poliitikoita ja puolueita, joilla on kanssamme yhteiset arvot ja pyrkimykset.
Peruuko komission puheenjohtaja Prodi toteamuksensa - jos hän on niin sanonut - siitä, että Ukraina ei ole sen eurooppalaisempi kuin Uusi-Seelantikaan. Ukrainalaiset pitivät sitä selkeästi maantieteellisenä hölynpölynä ja merkkinä hallituksilleen siitä, että asiat olivat paljon paremmin, kun maa oli liittoutunut Venäjän karhun kanssa. Venäjä ei onneksi halua liittyä Euroopan unioniin, mutta Ukraina haluaa. Tätä mahdollisuutta ei pitäisi sulkea pois varsinkaan, jos komissio ensi vuoden lopussa hyväksyy ainakin minun mielestäni paljon epätodennäköisemmän ehdokasmaan Turkin jäsenyyden.
Voiko komissio huolehtia siitä, että saamme lisää varoja torjuaksemme laittoman maahanmuuton ja rajojen vuotamisen kyseisten maiden kautta riippumatta siitä, hyväksymmekö niiden nykyiset hallitukset?

Flautre (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission puheenjohtaja, tuen komission tiedonantoa, jossa se ilmaisee poliittisen tahtonsa lähentää suhteita naapurivaltioihin. Mielestäni kysymys rajoista aiheuttaa kuitenkin ristiriitoja tässä lähentymiskehityksessä. Yhtenäistääksemme siirtolaisvirtojen hallintaa olemme toteuttaneet joukon toimia, jotka koskevat suhteitamme kolmansiin maihin, varsinkin naapurimaihimme. Toimet liittyvät rajavalvontaan, laittoman maahanmuuton valvontaan ja takaisinottosopimuksiin. Mietinkin, olemmeko todellakin muuttamassa naapurivaltiomme eräänlaisiksi muuttovirtojen hallinnan alihankkijoiksi ja muodostamassa näin puskurivyöhykettä Euroopan unionin ja muun maailman välille, mikä olisi varmastikin häpeällistä. Mielestäni nämä toimet edesauttavat säilöönottovyöhykkeiden muodostumista naapurivaltioihin sekä Euroopassa että sen rajoilla. Tarkoitan kovaotteisesti ja mielivaltaisesti johdettuja vyöhykkeitä, joissa yhteisiin perusarvoihimme kiteytyvät oikeudet joutuvat useimmiten täysin naurunalaisiksi. Kehotan teitä siis pikaisesti pohtimaan nykyiseen tilanteeseen liittyviä riskejä.

Hannan (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, olemme vaarassa puhua asian vierestä. Nykyinen laajentumiskierros riippuu siitä, mitkä ovat niiden kahdeksan kansanäänestyksen tulokset, jotka on vielä järjestettävä eri puolilla Keski- ja Itä-Eurooppaa. Onko komission mielestä oikein, että näiden maiden annetaan päättää asiasta itse, vai onko sen mielestä hyväksyttävää puuttua tuohon päätökseen poliittisesti tai taloudellisesti? Tähän mennessä on järjestetty yksi kansanäänestys, johon komissio on myöntänyt käyttäneensä 700 000 euroa eli summan, joka henkeä kohden laskettuna vastaa 100 miljoonaa euroa komission puheenjohtajan Prodin kotimaassa Italiassa tai komission jäsenen Pattenin kotimaassa Yhdistyneessä kuningaskunnassa.
Jos kerran näille maille tarjoamamme ehdot ovat niin edulliset, miksi meidän on käytettävä näin valtavasti varoja auttaaksemme niitä tekemään päätöksensä?

Patten
Arvoisa puhemies, komission puheenjohtaja saa jälleen puheenvuoron, kunhan ulkosuhteista vastaava komission jäsen on käsitellyt muutamaa kohtaa.
Ensinnäkin vakuutan parlamentin jäsenelle Beazleylle, että emme todellakaan yritä muodostaa uutta rautaesirippua Eurooppaan. Tämän tiedonannon tarkoituksena onkin osaltaan torjua sellainen käsitys, että 25 jäsenvaltiosta muodostuisi jonkinlainen "Euroopan linnake".
Jos halutaan helpottaa viisumimenettelyitä, on tärkeää ottaa huomioon ne edellytykset, joiden mukaisesti sisäministerit todennäköisesti pitävät sitä hyväksyttävissä olevana vaihtoehtona. He eivät kiinnitä huomiota ainoastaan jäsenyyttä hakevan maan ja unionin väliseen rajaan, vaan myös muihin hakijamaan vastuulla oleviin rajoihin. Kun esimerkiksi ryhdymme keskustelemaan viisumikysymyksestä - toivon, että se tapahtuu sen jälkeen kun olemme tehneet Venäjän federaation kanssa takaisinottosopimuksen - nousee kerta toisensa jälkeen esiin kysymys Venäjän ja sen naapurimaiden välisen tuhansien kilometrien pituisen rajan turvallisuudesta. Ennen kuin viisumeista voidaan keskustella vakavasti, on otettava huomioon useita ennakkoehtoja.
Lisäksi arvoisa parlamentin jäsen kysyi, aiommeko yrittää saada mukaan ne ehdokasvaltiot, jotka eivät vielä ole liittyneet, ja otammeko nuo maat mukaan keskusteluun. Kuten parlamentin jäsen hetki sitten totesi, niiden on käytävä läpi demokratisoitumisprosessi, mutta vastaus on yksinkertaisesti "kyllä". Muutamat ehdokasvaltiot ovat tehneet hyvin järkeviä ja harkittuja ehdotuksia, esimerkiksi Puola äskettäisessä itäistä ulottuvuutta koskevassa keskusteluasiakirjassaan. Huhtikuusta alkaen ehdokasvaltiot osallistuvat yleisten asioiden ja ulkosuhteiden neuvoston kokouksiin ja kuuntelevat keskusteluja, joten toivon niiden saavan tietoa osuudestaan hyvissä ajoin.
Olen tietoinen siitä, että jäsen Tannock on huolissaan Ukrainasta, sillä hän on ilmaissut sen useaan otteeseen. Kuten puheenjohtaja Prodi totesi, tässä asiakirjassa ei määritellä Euroopan unionin maantieteellisiä rajoja, mutta toivon ukrainalaisten ystäviemme huomaavan, että olemme todella nähneet vaivaa muodostaaksemme yhteisen poliittisen ja taloudellisen alueen, joka on heidän etujensa mukainen.
Toivoisin, että meidän olisi mahdollista luoda läheisemmät ja hyväntahtoisemmat suhteet Valko-Venäjään. Niiden puuttuminen ei ole meidän vikamme. Parlamentin jäsen tietää Valko-Venäjän hallinnon tyylin, tavoitteet ja toimintatavat, jotka hiljattain johtivat valitettavaan viisumikieltoon. Tällä hetkellä voimme vielä tukea kansalaisyhteiskunnan kehittämistä Valko-Venäjällä, ja odotan aikaa, jolloin voimme kehittää suhteitamme tuohon maahan. Se saattaa olla ajankohtaista seuraavien vaalien jälkeen, jos ne ovat vapaat ja oikeudenmukaiset. Emme halua minkään rajoillamme olevan valtion eristäytyvän omasta tai hallintonsa tahdosta. Olen yrittänyt vastata parlamentin jäsenen kysymykseen puskurivyöhykkeestä. Kaikki muiden maiden rajat on otettava huomioon.
Parlamentin jäsenen kiinnostus näihin asioihin on mielestäni aivan hyväksyttävää ja totean lopuksi, että hänen olisi ymmärrettävä monien meistä olevan vakaasti sitä mieltä, että laajentumiskeskustelussa ei ole kyse ainoastaan rahasta. Emme puhu ainoastaan kaupallisista, taloudellisista tai edes geostrategisista eduista. Monille meistä laajentuminen on moraalinen kysymys.
Parlamentin jäsenen ei pitäisi huolestua liiaksi, jos asia on meidän mielestämme syytä ilmaista mahdollisimman voimakkaasti ja kattavasti. Vaikka olen itsekin osallistunut Maltalla käytyyn keskusteluun, en usko, että maltalaisia, jotka ovat kuuluja rohkeudestaan ja riippumattomuudestaan, on mahdollista saada vakuuttumaan heidän sanomalehdissään julkaistulla satunnaisella mainoksella tai - minun on pakko tunnustaa - edes ulkosuhteista vastaavan komission jäsenen satunnaisella haastattelulla. Paljon enemmän heihin saattaisivat vaikuttaa laajentumisasioista vastaavan komission jäsenen haastattelut, sillä hän on minua paljon kaunopuheisempi. Toivon kuitenkin, että tämän demokraattisen prosessin edistyessä kaikkialla Euroopassa parlamentin jäsen huomaa yhden maan toisensa jälkeen äänestävän liittymisen puolesta.
Prodi
Enää muutama lisähuomautus, sillä komission jäsen vastasi lähes kaikkiin kysymyksiin kokonaan.
Toistan vielä, että tämä tarjous, tämä ehdotus, tämä poliittinen strategia ei tarkoita sitä, että kyseiset maat voisivat liittyä unioniin, että niistä tulisi unionin jäseniä. Se ei todellakaan edellytä jäsenyyttä, mutta ei myöskään sulje sitä pois. Haluan myös tehdä selväksi, etten hyväksy - tai pikemminkin, että hyväksyn tietyssä määrin - väitteen siitä, että mahdollisuus liittyä unioniin edistää näiden valtioiden demokraattista prosessia ja sisäistä kehitystä. Olen siitä hyvin iloinen, se on hyödyksi, mutta se ei todellakaan ole riittävä arviointiperuste sille, pitäisikö jostain valtiosta tulla unionin jäsen.
Unionin jäsenyys merkitsee sitä, että on myös määrättyjä yhteisiä poliittisia tavoitteita, yhteiset juuret ja identiteetti, paljon enemmän yhteistä kuin vain tunne demokratiasta. Tätä tarkoitin Uutta-Seelantia koskevalla huomautuksellani. En ole koskaan sanonut, että Uusi-Seelanti olisi eurooppalaisempi kuin Ukraina. Sanoin ainoastaan - ja sanon vielä uudestaan - että jos asiaa ajatellaan ainoastaan demokraattisin perustein, ei ole mitään syytä, miksi Uudesta-Seelannista ei voisi tulla unionin jäsen. Valtion on kuitenkin hyväksyttävä maantieteellisiä ja historiallisia näkökohtia ja poliittisia tavoitteita voidakseen liittyä unioniin. Onkin selvää, että tällainen mahdollisuus on suotava silloin, kun sekä unioni että asianomaiset valtiot hyväksyvät ja vahvistavat nämä yhteiset päämäärät. Siksi odotan innokkaasti unionin rajoja koskevan keskustelun käynnistämistä.
Lopuksi haluan vakuuttaa jäsen Flautrelle, että tavoitteena ei suinkaan ole perustaa säilöönottokeskuksia näistä valtioista tuleville maahanmuuttajille, päinvastoin, sillä se on aivan oikeutetusti todettu vaaralliseksi toimintatavaksi. Maahanmuuttoon liittyy monia eettisiä näkökohtia, ja maahanmuuttoa voitaisiin käsitellä myötätuntoisemmin ja perusteellisemmin yhteistyössä kyseisten valtioiden kanssa. Yhteistyöllä vähennettäisiin myös asian traumaattisuutta ja saataisiin asianomaiset valtiot paremmin mukaan toimintaan. On selvää, että tämä tavoite saavutetaan ainoastaan ystäväpiirin avulla, sillä tiedämme, että Eurooppaan tulee maahanmuuttajia nykyisin jopa hyvin kaukaa. On erittäin tärkeää, että on ryhmä maita, joiden kanssa voidaan tehdä yhteistyötä myös näissä herkissä kysymyksissä, ja on tietenkin meidän vastuullamme varmistaa, että tämä tavoite saavutetaan ottaen asianmukaisesti huomioon maahanmuuttajien oikeudet. Tavoite on paljon helpompi saavuttaa tekemällä yhteistyötä.

Puhemies.
Keskustelu on päättynyt.

 Puhemies.
Esityslistalla on seuraavana kyselytunti (B5-0085/2003)
Käsittelemme komissiolle osoitettuja kysymyksiä.
Osa I
 Puhemies.
 Seuraavana on Bill Newton Dunnin kysymys nro 50 (H-0095/03):

Aihe: Huhut jalkapalloilijoiden kansallisista kiintiöistä EU:ssa
Yhdistyneen kuningaskunnan sanomalehtien - joista jotkut ovat surullisen kuuluisia tavastaan raportoida EU-asioita virheellisesti ja sensaationhakuisesti - mukaan Euroopan jalkapalloliitto UEFA ja Euroopan unioni sopivat piakkoin ulkomaalaisten pelaajien määrän rajoittamisesta kussakin joukkueessa 50 prosenttiin. Näin ollen unionin jalkapalloseurojen voisi olla pakko lähettää peleihin joukkueita, joiden pelaajista ainakin puolet olisi seuran kotimaasta.
Voisiko komissio ystävällisesti vahvistaa, että nämä huhut eivät pidä paikkaansa, koska tällainen sopimus olisi ristiriidassa kansalaisten vapaata liikkuvuutta koskevan unionin perusperiaatteen kanssa?

Diamantopoulou
Komissio ei ole tietoinen Yhdistyneen kuningaskunnan lehdistössä olleista tiedoista, joihin parlamentin jäsen viittaa.
Kaikista ulkomaalaisten pelaajien määrää koskevista pakollisista rajoituksista haluaisin palauttaa mieleen seuraavaa.
Euroopan yhteisöjen tuomioistuin päätti työntekijöiden vapaata liikkuvuutta koskevista yhteisön määräyksistä urheilussa vuonna 1974 asiassa Walrave, jossa tuomioistuin katsoi urheilun kuuluvan yhteisön lainsäädännön piiriin, kun se on joko ammattilais- tai amatööriurheilijoiden harjoittamaa taloudellista toimintaa. Tuomioistuin vahvisti tämän nyt jo kuuluisaksi tulleessa tuomiossaan, jonka se antoi vuonna 1995 asiassa Bosman. Tämän tapauksen oikeuskäytännössä tuomioistuin katsoi myös, että kansalaisuuslausekkeen käyttö on perusteltua vain määrätyissä valtioita edustavien joukkueiden välisissä virallisissa otteluissa kuten olympialaisissa tai tietyissä maailmanmestaruus- tai Euroopan mestaruuskisoissa.

Newton Dunn (ELDR).
Arvoisa puhemies, haluan kiittää komission jäsentä hyvin tyydyttävästä vastauksesta ja antaa hänelle kiitosta niistä sanomalehdistä, joita hän on päättänyt lukea, tai pikemmin jättää lukematta.

 Puhemies.
Kysymykset nro 51, 52 ja 53 jätetään käsittelemättä, koska kysymysten esittäjät eivät ole läsnä.
 Puhemies.
Seuraavana on Alexandros Alavanosin kysymys nro 54 (H-0066/03):

Aihe: Kyprosta koskeva Annanin suunnitelma ja yhteisön säännöstö
Euroopan parlamentin päätöslauselmassa ehdokasmaiden edistymisestä jäsenyyttä kohti (istuntopöytäkirja 20.11.2002) viitataan Annanin suunnitelmaan Kyproksen kysymyksen poliittisesta ratkaisusta ja kehotetaan "komissiota selvittämään, voidaanko suunnitelmaa käyttää Euroopan unionissa toteuttamiskelpoisen ja toimivan ratkaisun perustana yhteisön säännöstön mukaisesti".
Kysyn Annanin suunnitelmaa tarkastelleelta komissiolta, voiko se vahvistaa, että suunnitelma on yhteisön säännöstön mukainen? Aikooko komissio ilmoittaa perustellun kantansa Euroopan parlamentille, ja jos aikoo, milloin?

Verheugen
Arvoisa puhemies, parlamentin jäsen on varmasti tietoinen siitä, että viimeisen vuorokauden tapahtumat ovat ohittaneet hänen erittäin tärkeän ja kiinnostavan suullisen kysymyksensä. Siksi haluaisinkin hänen luvallaan käyttää tilaisuutta hyväkseni ja tiedottaa tilanteen kehittymisestä.
Komissio pahoittelee sitä, että YK:n pääsihteeri Kofi Annan ei ole onnistunut löytämään kattavaa ratkaisua Kyproksen ongelmaan. Komissio antoi tälle prosessille täyden tukensa ja muistuttaa, että Euroopan unioni on valmis edistämään Euroopan unionin perusperiaatteiden mukaisen ratkaisun löytymistä.
Vaikka Euroopan unioni asettaakin etusijalle poliittisen ratkaisun, komissio vahvistaa liittymisprosessin jatkuvan suunnitelmien ja nykyisen aikataulun mukaisesti. Kaikki liittymistä valmistelevat oikeudelliset toimet on jo toteutettu. Jätämme näin ollen parlamentin käsiteltäväksi Kyproksen liittymissopimusta täydentävän pöytäkirjan, jossa tuodaan esiin Kyproksen liittymistä koskevat järjestelyt nykytilanteessa.
Komissio panee merkille YK:n pääsihteerin tiedonannon, jonka mukaan rauhansuunnitelmaa käsitellään edelleen, ja tukee tiedonantoa. Komissio on valmis tukemaan kaikkia myöhempiä pyrkimyksiä tässä kysymyksessä. Komissio kannustaa kaikkia asianosaisia, erityisesti Turkkia, työskentelemään aktiivisesti ratkaisun löytämiseksi.
Komissio korostaa solidaarisuuttaan kaikkia kyproslaisia kohtaan ja arvostaa sitä rohkeutta, jolla kyproksenturkkilaiset ovat ilmaisseet eurooppalaista vakaumustaan. Komissio tukee jatkossakin Kyproksessa molempien yhteisöjen hyväksi toteutettavia hankkeita, joilla vähennetään taloudellista eriarvoisuutta saarella ja rakennetaan luottamusta molempien yhteisöjen välille.

Alavanos (GUE/NGL).
Haluan aluksi kiittää komissiota ja kertoa arvostavani sitä, että se on tehnyt lujasti töitä koko Kyproksen liittämiseksi Euroopan unioniin. Lisäksi annan tunnustusta sille, että se on käyttänyt tämän tilaisuuden hyväkseen antaakseen merkittävän ilmoituksen, ja haluan kysyä seuraavaa: koska neuvottelut Turkin kanssa on määrä aloittaa vuoden 2004 lopussa, kuuluuko Kyproksen kysymyksen ratkaiseminen ennakkoehtoihin, joiden täyttäminen edellyttää Turkilta myönteistä ja rakentavaa yhteistyötä, jos se haluaa liittyä unioniin? Nyt kun tämä vaihe Annanin suunnitelmasta on päättynyt, arveleeko komissio, että Euroopan unionin ja komission merkitys Kyproksen kahden yhteisön välisissä neuvotteluissa lisääntyy?

Verheugen
Arvoisa puhemies, hyvä jäsen Alavanos, vieraillessani Ankarassa tammikuun lopulla Turkin viranomaisille ei jäänyt mitään epäselvyyksiä siitä, mitä Kyproksesta käytävien neuvottelujen epäonnistumisesta mahdollisesti seuraa. Keskustellessani pääministerin ja AK-puolueen puheenjohtajan sekä muidenkin Turkin poliittisten johtohahmojen kanssa tein selväksi, että komission odotetaan vuoden 2004 lopussa antavan lausunnon ja suosituksen, joista käy ilmi, täyttääkö Turkki jäsenyyden poliittiset edellytykset. Jos nämä edellytykset täyttyvät, komissio antaa suosituksen Turkin liittymisneuvottelujen alkamisajankohdasta.
Haluan todeta hyvin selvästi, että Kyproksen ongelma on olennainen osa jäsenyyden poliittisia edellytyksiä. Olemme tuoneet tämän yksiselitteisesti esiin myös Turkin liittymistä valmistelevan kumppanuuden yhteydessä. Komission on vuoden 2004 lopussa jätettävä käsiteltäviksi kertomuksensa ja suosituksensa. Tänään voin asiaankuuluvalla varovaisuudella todeta, että jos Kyproksen tilanne on siihen asti pysynyt muuttumattomana eli täysin samanlaisena kuin tällä hetkellä, joutuisimme tilanteeseen, jossa Turkki haluaisi neuvotella kanssamme unioniin liittymisestä, mutta ei tunnustaisi yhtä jäsenvaltioistamme, nimittäin Kyprosta. Minun on erittäin vaikea kuvitella, että komissio voisi tuollaisessa tilanteessa antaa myönteistä lausuntoa liittymisneuvottelujen aloittamisesta Turkin kanssa.
Olen pahoillani siitä, etten kykene sanomaan asiaa tämän selvemmin ja varsinkin siitä, etten toivo sanovani sitä tämän selvemmin, sillä mielestäni olen ollut riittävän selväsanainen. Jos pohditte sitä, mitä juuri sanoin, ja sitä, mitä sanoin pöytäkirjasta, niin tarkoitin, että on ilmeisesti vielä mahdollista löytää ratkaisu vuoden 2004 loppuun mennessä. Siksi sekä YK että Euroopan unioni katsovat, että aikaisempi epäonnistuminen ei tarkoita sitä, että Kyproksen ongelma olisi loppuun käsitelty, vaan että heti kun poliittinen tilanne sallii, neuvotteluja suunnitelmasta voidaan ilmeisesti jatkaa. On erittäin tärkeää, että YK:n suunnitelma jätetään pöydälle.
Lisäksi haluaisin vielä huomauttaa, että uusin versio YK:n suunnitelmasta oli erittäin edullinen tarjous varsinkin kyproksenturkkilaisille. Olen vakuuttunut siitä, etteivät kyproksenturkkilaiset koskaan saa parempaa tarjousta tai ratkaisua kuin tämä. Siksi kyproksenturkkilaisten kannalta on erittäin tärkeää, että YK toteaa suunnitelman jäävän pöydälle. Voimme olla erittäin tyytyväisiä tähän ratkaisuun.

Alyssandrakis (GUE/NGL).
Arvoisa komission jäsen, haluaisin esittää lyhyen huomautuksen ennen täydentävää kysymystä. Prosessi Kyproksen integroimiseksi Euroopan unioniin ei ratkaissut Kyproksen kysymystä. Integroimalla Kyproksen vapaa osa toteutettiin oikeudellinen jako ja tunnustettiin Turkin miehitys. Tilannetta ei olisi paljonkaan parantanut se, että molemmat puolet olisivat hyväksyneet Annanin suunnitelman, jossa YK:n päätöslauselmista poiketen yritettiin saattaa voimaan erityinen liittovaltiomalli, joka olisi suuresti muistuttanut kahden valtion tunnustamista Kyproksella, toisin sanoen saaren jakoa.
Arvoisa komission jäsen, näissä olosuhteissa kysynkin, miten komissio aikoo menetellä tilanteessa, jossa ehdokasvaltio eli tässä tapauksessa Turkki rikkoo useita YK:n päätöslauselmia miehittämällä ja asuttamalla osaa valtiosta, joka jo on Euroopan unionin jäsen. En tarkoita ainoastaan Kyproksen ongelman ratkaisemista, vaan miehitykseen puuttumista. Ottaako Euroopan unioni vastuun Kyproksen miehitettyjen osien vapauttamisesta?

Verheugen
Hyvä jäsen Alyssandrakis, en ole samaa mieltä kanssanne siitä, että Kyproksen liittyminen nykyisen ehdotuksen mukaisesti merkitsee saaren oikeudellista jakoa. Jo useaan otteeseen mainitsemassani pöytäkirjassa tuodaan yksiselitteisesti esiin, että yhteisön lainsäädäntöä ei sovelleta niissä osissa Kyprosta, joita Kyproksen tasavallan hallitus ei kykene tehokkaasti valvomaan. Tämä ei kuitenkaan käytännössä merkitse kahden kyproslaisen valtion tunnustamista. Muun kansainvälisen yhteisön tavoin mekin katsomme, että koko Kyprosta edustaa yhä Kyproksen tasavallan hallitus, joka on kansainvälisen oikeuden mukaan sen ainoa laillinen edustaja.
Puhtaasti oikeudellisesta näkökulmasta koko Kyproksesta tulee Euroopan unionin jäsen. Käytännössä yhteisön lainsäädäntöä voidaan soveltaa vain osassa Kyproksen aluetta siihen saakka kunnes poliittinen ratkaisu on saatu aikaan.
Kun poliittinen ratkaisu on saavutettu - olipa se milloin tahansa - tarvitaan ainoastaan neuvoston yksimielinen päätös, jotta koko Kyproksesta tulee sekä oikeudellisesti että tosiasiallisesti unionin jäsen. Enempää neuvotteluja ei tarvita, kuten ei myöskään toista sopimusta tai uutta ratifiointia. Kaikki nämä asiat on selvitetty pöytäkirjassa, joka on osa liittymisasiakirjaa.
Miten komissio voi parantaa tilannetta? Mielestäni tärkeintä on jatkaa tiivistä yhteistyötä Turkin kanssa ja hyödyntää jatkossakin kaikkia unionin käytössä olevia keinoja, joilla Turkkia voidaan kannustaa jatkamaan poliittisia, taloudellisia ja sosiaalisia uudistuksia ja täyttämään jäsenyyden poliittiset edellytykset. Muuta emme voi tehdä. Viime kädessä se on myös ainoa tapa saada asioita eteenpäin.

Posselt (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, pyydän teitä esittämään kysymykseni uudelleen seuraavasta syystä: olin paikalla klo 17.30 ja keskustelu oli vielä täydessä vauhdissa. Sen jälkeen lähdin toiseen kokoukseen. Heti kun näin kyselytunnin olevan alkamaisillaan ja kun puheenjohtaja Prodi oli lopettanut puheenvuoronsa, kiirehdin tänne tuosta kokouksesta. Ensimmäinen osa, jonka oli parlamentin asiakirjojen mukaan määrä kestää puoli tuntia, oli kuitenkin jo päättynyt. Siksi vetoankin teidän hyväntahtoisuuteenne.
Tällaisissa tapauksissa jopa minun, joka yritän osallistua kyselytunnille aina kun se on mahdollista, on erittäin vaikeaa olla täsmällisesti paikalla tässä menettelyssä. Siksi pyydän teitä esittämään kysymykseni uudelleen.
Puhemies.
Hyvä jäsen Posselt, olen todella pahoillani, sillä olette eräs velvollisuudentuntoisimmista parlamentin jäsenistä kyselytunnilla. Useat jäsenet ovat kuitenkin ajatellet samoin, ja työjärjestyksen mukaan parlamentin jäsenten on oltava paikalla, kun heidän kysymyksiinsä vastataan. Kysymys on jätetty käsittelemättä, eikä työjärjestyksessä anneta muita vaihtoehtoja, sillä se merkitsisi ennakkotapauksen muodostumista.
Ymmärrän perustelunne, mutta en voi tehdä mitään teidän taikka jäsen Salafrancan puolesta, jolla on nyt puheenvuoro. Annan jäsen Salafrancan käyttää työjärjestyspuheenvuoron, mutta esimerkiksi komission jäsen Lamy on jo poistunut.
Tiedän, että aloitimme myöhässä, koska puheenjohtaja Prodi saapui myöhässä. Tiedän kaiken tämän. Työjärjestyksessä kuitenkin määrätään, että kysymykset jätetään käsittelemättä.

Salafranca Sánchez-Neyra (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, olen hyvin iloinen siitä, että tiedätte mitä aion sanoa, koska en aikonut sanoa sitä mitä ehdotitte. Totean vain, että tulkintanne työjärjestyksestä on oikea ja että mikäli kysymyksen esittäjä ei ole paikalla, kysymys jätetään käsittelemättä.
Haluan korostaa, että seurasin vastapäisessä huoneessa hyvin tarkoin kuvaruutua, josta ilmenee puhujien järjestys, eikä tuo omaa kysymystäni edeltänyt kysymys nro 51 ilmestynyt kuvaruudulle. Näin ensimmäisen kysymyksen, mutta en seuraavaa. Kysymyksen esittäjä ei ollut paikalla, eikä komission jäsen Lamy odottanut kovin kauaa, koska hän tuli minua vastaan lähtiessään.
Arvoisa puhemies, ei ole teidän vikanne, että keskustelu eteni tuolla tavoin, vaikka esityslistassa pysyminen olisi tietenkin toivottavaa. Toivoisinkin, että pyytäisitte parlamentin istuntopalveluja varmistamaan, että kuvaruutu ja monitori toimivat kunnolla, ettei tällaista enää pääse tapahtumaan.

Puhemies.
Kiitos, että sanoitte asian paljon paremmin kuin olin ajatellut. On tärkeää huomata, että puhemiehen arviointikyky voi pettää.
Teillä oli monia syitä ja olette selittäneet ne minulle. Pyydän komissiota vastaamaan näihin kysymyksiin kirjallisesti poikkeuksellisesta tilanteesta johtuen, mutta suullisesti niihin ei vastata.

Posselt (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, halusin vain selvittää kolmea seikkaa. Ensinnäkin komission jäsen Verheugen on vielä täällä. Toiseksi - ja tämäkin on tärkeä huomio - teitte poikkeuksen edellisellä istuntojaksolla. Tarkistan pöytäkirjasta, kenestä parlamentin jäsenestä oli kyse. Muistan erittäin selvästi, että ennakkotapaus on jo syntynyt. Kolmanneksi toteaisin, että toivon kyselytunnin alkavan aiempien vuosien tavoin tasan klo 17.30 riippumatta siitä, missä vaiheessa täysistunto on. Tämä oli parlamentin käytäntö lähes 20 vuoden ajan, ja siihen pystyi luottamaan. En voi kuitenkaan hyväksyä sitä, että samalla kun alkamisajankohdan suhteen ollaan huolimattomia, vain tätä sääntöä sovelletaan tiukasti ja sen tulkinnassa mennään äärimmäisyyksiin. Molemmissa tapauksissa on oltava johdonmukaisesti joko vapaamielinen tai tiukka.

Puhemies.
Pyydän, että tämä olisi viimeinen työjärjestyspuheenvuoro, sillä muuten niihin kuluu enemmän aikaa kuin olisi kulunut kysymyksiin vastaamiseen.

Salafranca Sánchez-Neyra (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, kiitän teitä ehdotuksestanne, että komissio vastaisi kysymyksiini kirjallisesti, mutta haluan kuitenkin mieluummin, että kysymykseni jätetään käsittelemättä työjärjestyksen mukaisesti. Esitän sen uudestaan seuraavalla istuntojaksolla, koska haluaisin, että parlamentti keskustelee siitä.

Puhemies.
Voin sanoa jäsen Posseltille vain, että kyseinen tapaus poikkesi suuresti tämänpäiväisestä. Totesin tuolloin hyvin selvästi, etten asettanut ennakkotapausta ja toivon, että se kirjattiin pöytäkirjaan. Muistatte kuitenkin minun sanoneen, etten asettanut ennakkotapausta.

 Puhemies.
Seuraavana on Brian Crowleyn kysymys nro 55 (H-0082/03):

Aihe: Vapaiden markkinoiden periaatteen rikkominen T?ekin tasavallassa sanoma- ja aikakauslehtien jakelussa. EY:n perustamissopimuksen 81 artiklassa kielletään erityisesti sellaiset yritysten väliset sopimukset, jotka voivat vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan ja estää, rajoittaa tai vääristää kilpailua yhteismarkkinoilla.
Onko komissio tietoinen eräiden viestintäalan yritysten välisestä sopimuksesta, jotka toimivat EU:n alueella ja joilla on toimipiste EU:n alueella, mistä johtuen niistä on tullut T?ekin tasavallassa toimivan První novinová spolecnost -osakeyhtiön suurimpia osakkeenomistajia? Onko komissio tietoinen, että tämän sopimuksen myötä edellä mainitut yritykset pystyvät monopolisoimaan markkinat, sanelemaan hintapolitiikan, päättämään sanomalehtien ja aikakauslehtien sisällön ja saavuttamaan itse asiassa 100 prosentin markkinaosuuden sanoma- ja aikakauslehtimarkkinoista T?ekin tasavallassa ja että näin ollen ne heikentävät median monipuolisuutta ja monimuotoisuutta? Onko komissio tietoinen, että näiden yhtiöiden toiminta vaarantaa vakavasti niiden ainoan kilpailijan, Mediaprint & Kapa Pressegrosso -yhtiön tulevaisuuden ei ainoastaan T?ekin tasavallassa vaan myös sen sanoma- ja aikakauslehtien tuonnin Saksasta, Itävallasta ja Italiasta sekä sen sanoma- ja aikakauslehtien jakelun muihin EU:n jäsenvaltioihin? Mihin toimiin komissio aikoo nyt ryhtyä taatakseen vapaan kilpailun ja tasavertaiset markkinat T?ekin tasavallassa?

Verheugen
Arvoisa puhemies, hyvä jäsen Crowley, suullisessa kysymyksessänne esiin tuotu näkökohta vastaa täysin komission käsiteltäväksi jätetyn virallisen valituksen aihetta. Virallisen valituksen teki T?ekin tasavallan tiedotusvälineiden seurantakeskus, ja sitä tuki Media Print & Kappa Pressegrosso -yhtiö. Siinä todettiin, että T?ekin tasavallassa oli esitetty väitteitä EY:n kilpailulainsäädännön rikkomisesta. Asia on saatettu minun ja EU:n Prahan lähetystön tietoon T?ekin tasavallan tiedotusvälineiden seurantakeskuksen puheenjohtajan kanssa käydyissä keskusteluissa. Lisäksi minulla oli heti sen jälkeen tilaisuus ottaa kysymys esiin T?ekin hallituksen kanssa korkeimmalla tasolla.
Tällä hetkellä komissio katsoo, että asiasta vastaavat ennen kaikkea T?ekin kilpailuviranomaiset ja tuomioistuimet, koska kyse on kilpailun vääristymisestä etupäässä T?ekin painetun median markkinoilla. Komission yksiköt ovat kuitenkin ottaneet yhteyttä T?ekin kilpailuviranomaisiin. T?ekin valvontaviranomaiset tutkivat tapausta parhaillaan ja antoivat hiljattain väliaikaisen määräyksen Prvni Novinova Spolecnost -yhtiötä ja sen emoyhtiötä vastaan T?ekin kilpailusääntöjen mahdollisesta rikkomisesta. Toivottavasti äänsin nimen oikein. En ole siitä aivan varma, sillä t?ekki on vaikea kieli!
Liittymistä edeltävänä aikana seurataan tarkasti sitä, miten T?ekin kilpailuviranomaiset panevat lainsäädäntöä täytäntöön, ja tätä silmällä pitäen komissio seuraa edistymistä kyseisessä tapauksessa.

Crowley (UEN).
Arvoisa puhemies, kiitän komission jäsentä hänen lyhyestä vastauksestaan. Arvoisa komission jäsen, ette kuitenkaan vastannut kysymyksen keskeisiin näkökohtiin. Syy siihen, miksi annoin niin paljon tietoa - minulla oli nämä tiedot saatavillani kuten teilläkin - oli, että kyseessä saattoi olla yksityisen yhtiön tai yksityisten yhtiöiden ryhmän yritys vääristää markkinoita ennen Euroopan unionin lainsäädännön täydellistä voimaantuloa ja puuttua asioihin niin, ettei toimiin voida enää myöhemmässä vaiheessa ryhtyä.
Arvoisa komission jäsen, haluaisin ensinnäkin tietää, miten pääosastonne suhtautuu tämän tyyppiseen toimintaan. Toiseksi kysyisin, onko T?ekin viranomaisten kautta toimimisen lisäksi olemassa muita menettelyitä, joilla voidaan tulevaisuudessa estää tämä nimenomainen tapaus ja muut samankaltaiset tapaukset, jotka tuntuvat uhkaavan Puolaa, Unkaria ja Sloveniaa.

Verheugen
Hyvä jäsen Crowley, erilainen asemamme tässä kysymyksessä selittää erilaiset arviomme tilanteesta. Parlamentin jäsenenä teillä on tietenkin vapaus esittää poliittinen arvio. On selvää, että komission jäsenenä en voi tehdä poliittista arviota tapauksesta, jonka oikeudenkäynti on vielä kesken. Ymmärrätte tämän ja esittäisitte varmasti aivan oikeutetun vastalauseen, jos komissio antaisi lausunnon muista käsiteltävänä olevista asioista, joiden oikeudenkäynti on kesken. Joudun siis yksinkertaisesti toteamaan, etten tiedä, onko käsittelemässämme asiassa kyse kilpailulainsäädännön rikkomisesta. T?ekin viranomaiset tutkivat parhaillaan, onko kilpailulainsäädäntöä rikottu, ja komission yksiköt ovat yhteydessä T?ekin viranomaisiin, koska komission tehtävä on varmistaa, että liittymistä edeltävässä vaiheessa asiaankuuluvia välineitä käytetään asianmukaisesti ja että asiaankuuluvia menettelyjä noudatetaan. Siitä tässä on kyse.
Sivumennen sanoen, jos tämä olisi tapahtunut liittymisen jälkeen, asialla ei olisi ollut merkitystä. Asia kuuluu selkeästi kansallisille kilpailuviranomaisille eikä Euroopan unionin kilpailuviranomaisille, koska tämä riita-asia vaikuttaa ainoastaan T?ekin sisämarkkinoihin. Komissio on näin ollen jo ryhtynyt niihin toimiin, joihin kysymyksenne lopussa pyysitte minua ryhtymään. Komissio on ryhtynyt toimiin asiassa. Voin jopa mennä hieman pidemmälle ja todeta, että koska tässä on kyse median moniarvoisuudesta ja koska median moniarvoisuudella on suuri merkitys demokratian edistämisessä, komissio suhtautuu tähän tapaukseen erityisen vakavasti.

 Puhemies.
Seuraavana on Anne E.M. Van Lanckerin kysymys nro 56 (H-0125/03):

Aihe: Liittymisneuvottelut ja Slovakian romanivähemmistö
Euroopan parlamentti on 20. marraskuuta 2002 antamassaan päätöslauselmassa (114 kappale) kehottanut Slovakian hallitusta ryhtymään päättäväisiin toimiin tarttuakseen romanivähemmistön ongelmiin, kuten valtion laitoksissa ja viranomaistoiminnassa mahdollisesti ilmeneviin syrjiviin käytänteisiin. Vuoden 2003 tammikuun lopussa Centre for Reproductive Rights -järjestö julkisti tutkimusraportin, jonka mukaan Slovakian terveydenhuoltojärjestelmän piirissä pidetään yllä romaninaisten pakkosterilisaatiokäytänteitä.
Onko komissio tämän kysymyksen esittäjän kanssa yhtä mieltä siitä, että kyseiset käytänteet ovat vastoin Kööpenhaminan kriteereitä ja rikkovat Euroopan unionin perusoikeuskirjan 1, 3, 4 ja 7 artiklaa? Aikooko komissio pyytää Slovakian hallitusta käynnistämään kyseisiä pakkosterilisaatiokäytänteitä koskevan perinpohjaisen tutkimuksen ja ryhtymään toimiin näiden vakavien ihmisoikeusrikkomusten lopettamiseksi?

Verheugen
Hyvä jäsen Van Lancker, minun on sanottava, että tämä on erityisen masentava kysymys. Minunkin mielestäni mainitsemanne raportit ovat erittäin järkyttäviä. Luin erittäin huolestuneena ja tyrmistyneenä raportin, jossa oli esitetty väitteitä romanivähemmistöön kuuluvien naisten pakkosterilisaatioista Slovakian tasavallassa. Tällainen käytäntö olisi todellakin vakava ihmisoikeusrikkomus, mikäli valtio tai jokin muu julkinen elin olisi antanut siihen määräyksen taikka edes suvaitsisi sitä, tai jos valtio kieltäytyisi tutkimasta syytöksiä ja saattamasta tekijöitä vastuuseen.
Heti tämän raportin ilmestymisen jälkeen ilmaisin huoleni Slovakian pääministerille sekä suullisesti että kirjallisesti ja pyysin häntä varmistamaan, että useiden ihmisoikeusjärjestöjen esittämät syytökset selvitetään pikaisesti.
Olen hyvin tyytyväinen voidessani kertoa teille, että Slovakian hallitus vastasi viipymättä. Ihmisoikeuskysymyksistä vastaava Slovakian tasavallan varapääministeri käynnisti välittömästi tarvittavat rikosoikeudelliset toimet ja erityinen tutkimusryhmä perustettiin. Tutkimusryhmää avustaa sisäministerin romaniasioiden neuvonantaja, joka kuuluu itsekin romanivähemmistöön. Lisäksi hallitus on kutsunut Euroopan neuvoston parlamentaarisen yleiskokouksen terveyskomitean varapuheenjohtajan Slovakian tasavaltaan selvitystehtäviin.
Tällä välin olen myös saanut Slovakian pääministeriltä kirjallisen vastauksen, jossa hän vakuuttaa, ettei Slovakian tasavallassa ole tämänkaltaista valtion tukemaa käytäntöä ja että syytökset tutkitaan perusteellisesti ja mikäli ne osoittautuvat tosiksi, tekijöitä vastaan ryhdytään kaikkiin tarvittaviin oikeustoimiin.
Voin vakuuttaa teille, että komissio seuraa tarkasti tutkimusten edistymistä. On selvää, että komissio tekee kaikkensa varmistaakseen, että väärinkäytökset korjataan välittömästi ja että kaikki tarvittavat rikosoikeudelliset toimet toteutetaan, jos syytökset pitävät paikkansa.

Van Lancker (PSE).
Arvoisa puhemies, kiitän komission jäsentä niistä toimista, jotka hän on jo toteuttanut tässä asiassa. Jos hän antaa luvan, annan hänelle pian jäljennöksen tutkimuksesta. Arvoisa komission jäsen, tulette huomaamaan, että tutkimuksen suorittaneen Centre for Reproductive Rights -järjestön työntekijöiden väitteet eivät ole hölynpölyä tai keksittyjä. Niinpä olenkin todella järkyttynyt Slovakian hallituksen vastauksesta, jonka mukaan tällainen käytäntö ei enää jatku. Kehotan komission jäsentä vaatimaan, että Slovakian hallitus teettäisi riippumattoman tutkimuksen ja että oikeudenkäynnit tätä järjestöä vastaan keskeytetään, sillä se on tehnyt merkittävää työtä. Tosiasiassa valituksen käsittely on tällä hetkellä keskeytetty.

Verheugen
Arvoisa puhemies, hyvä jäsen Van Lancker, olette selvästi ymmärtänyt minut väärin. Täydentävä kysymyksenne ei ainakaan vastaa äsken sanomaani. En sanonut, että Slovakian hallitus on hylännyt syytökset perättöminä. Totesin ainoastaan Slovakian hallituksen korostaneen, että tällaista valtion tukemaa käytäntöä ei ole, että valtio ei suvaitse tällaisia käytäntöjä ja että toimivaltaiset viranomaiset tutkivat tarkoin teidän ja muiden henkilöiden esittämät syytökset. Jos Slovakian hallitus toteaisi, ettei näissä syytöksissä ole perää, sen ei tarvitsisi määrätä asiasta tutkimusta. Pyydän, ettette tuomitsisi toisia valtioita hätiköidysti. Tähän mennessä ei mielestäni ole voitu osoittaa, että tämä olisi järjestelmällinen valtion käytäntö. Sen sijaan arvelisin pikemminkin, että nämä ovat yksittäisiä väärinkäytöksiä, vaikkakin eittämättä erittäin vakavia.
Minun on kiinnitettävä huomionne siihen, että komissiolla ei ole toimivaltaa unioniin liittyvissä valtioissa. Siksi ei tule kysymykseenkään, että komissio suorittaisi rikostutkintaa tulevassa jäsenvaltiossa, aivan kuten se olisi mahdotonta nykyisissäkin jäsenvaltioissa. Komissio on tehnyt voitavansa käyttääkseen poliittista vaikutusvaltaansa, jotta Slovakian tasavallan hallitus tiedostaisi asian kiireellisyyden ja pyytääkseen sitä tutkimaan asiaa perusteellisesti.
Haluan edelleen korostaa, että Slovakian hallitus vastasi välittömästi ja on täyttänyt kaikki pyyntömme viipymättä.

Evans, Robert J.E. (PSE).
Arvoisa puhemies, kiitän komission jäsentä vastauksesta ja jäsen Van Lanckeria siitä, että hän toi asian esiin. Käsittelen asiaa hieman laajemmasta näkökulmasta. Vierailin - vaikkakin jo noin vuosi sitten - Bratislavassa ja Kosicessa parlamentin valtuuskunnan kanssa ja tutustuimme romaniväestön oloihin kyseisissä kaupungeissa. Huomasin, että hallituksen toimista huolimatta syrjintä jatkuu osittain siksi, että se tuntuu juurtuneen syvälle yhteiskuntaan ja olevan melkeinpä institutionalisoitunutta. Romaniväestön olosuhteet ovat huonommat, heille on tarjolla vähemmän palveluita eikä heillä ole lähimainkaan yhtä paljon mahdollisuuksia. Yleensä he ovat myös paljon vieraantuneempia yhteiskunnasta, sillä kouluissa ei ole merkkiäkään romanikielen opetuksesta tai romaniväestöön kuuluvista opettajista.
Unionin jäsenyys edellyttää, että vähemmistökielten ja -kulttuurien kunnioittamista valvotaan asianmukaisesti ja riippumattomasti. Toteutuuko tämä ja jos toteutuu, niin kuka valvonnasta vastaa ja millä tavoin? Miten komissio vastaa mahdolliseen arvosteluun?

Verheugen
Arvoisa puhemies, olen hieman hämmentynyt jäsen Evansin kysymyksestä, sillä on tuskin mitään muuta kysymystä, jota olisin useammin selvittänyt parlamentille kuin romaniväestön asema Slovakian tasavallassa, T?ekin tasavallassa, Unkarissa, Bulgariassa ja Romaniassa. Tuskin löytyy mitään muuta kysymystä, jonka parissa minä tai koko komissio työskentelisimme yhtä intensiivisesti.
Ensinnäkin haluan muistuttaa, että vaikka romaniväestön syrjintä onkin surullista todellisuutta tulevissa jäsenvaltioissa, sitä esiintyy valitettavasti myös monissa nykyisissä jäsenvaltioissa. Syrjintä ei vain nykyisissä jäsenvaltioissa ole määrällisesti niin huomattavaa, koska niissä romaniväestön osuus on pienempi.
Ratkaisevaa onkin, syrjitäänkö tulevien jäsenvaltioiden perustuslaissa, oikeusjärjestelmässä ja valtionhallinnossa todella romaneja. Komission tutkimukset, joista sattumoisin myös Euroopan neuvosto ja huomattavan moni kansalaisjärjestö ovat yhtä mieltä, osoittavat, että näiden valtioiden perustuslaissa, lainsäädännössä tai hallintorakenteissa ei syrjitä järjestelmällisesti romaneja. Sen sijaan niiden yhteiskunnissa on syvälle juurtunutta tavanomaista syrjintää, joka on saavuttanut joissakin osissa näitä valtioita todella traagiset mittasuhteet. Toistan kuitenkin, että tämä ei ole mitään uutta.
Komissio pyrkii toiminnallaan varmistamaan, että kyseiset valtiot laativat strategian romanien syrjinnän vähentämiseksi. Tällaisten strategioiden laatiminen ja voimassaolo on poliittinen edellytys sille, että laajentumisneuvottelut saatetaan päätökseen. Olen kuitenkin aina täällä parlamentissakin todennut, ettemme voi olettaa, että romanien sosiaalinen syrjintä on saatu kokonaan poistettua uusien jäsenvaltioiden liittyessä unioniin. Emme myöskään voi sanoa, ettei nykyisissä jäsenvaltioissa ole lainkaan syrjintää. Voisin mainita nykyisissä jäsenvaltioissa useita syrjintätapauksia, joiden kohdalla emme myöskään sano syrjinnän rikkovan perustamissopimusta. Sen sijaan toteamme, että Euroopan unionin lainsäädäntö edellyttää toimien toteuttamista tämän syrjinnän lopettamiseksi. Tällainen on tilanne kyseisissä valtioissa.
Liittymistä edeltävissä välineissä komissio otti erittäin hyvin huomioon romanivähemmistöjen tarpeet. Se on käyttänyt runsaasti varoja, antanut käyttöön huomattavasti inhimillisiä voimavaroja ja tarjonnut paljon neuvontaa auttaakseen tulevia jäsenvaltioita kehittämään ja panemaan täytäntöön strategioita romaniväestöön kohdistuvan syrjinnän torjumiseksi.
En usko, että löydätte kilometrienkään säteeltä ketään, joka on minua paremmin perehtynyt romanien todellisiin olosuhteisiin näissä valtioissa. Joka kerta vieraillessani näissä valtioissa otan tämän kysymyksen esiin suoraan paikalla. En tee sitä siksi, että uskoisin voivani ratkaista ongelman vierailemalla esimerkiksi romaniyhteisössä tai heidän koulussaan, vaan teen sen, koska haluan voimakkaasti ja symbolisesti edistää poliittisten ajatusmallien muuttamista. Haluan noiden valtioiden asukkaiden näkevän tv-ruuduistaan, että kun komissio vierailee heidän maassaan, se ei pidä romaneita hylkiöinä, vaan erityistä huomiota ja huolenpitoa tarvitsevana väestönosana.

Flemming (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, kiitän komission jäsentä erittäin paljon hänen vastauksistaan. Hän on todella hyvin vakuuttava tässä asiassa. Kiitän kuitenkin myös kysymyksen esittäjää siitä, että hän ylipäänsä toi asian esiin. Haluan esittää pienen ja ehkä yksinkertaisenkin täydentävän kysymyksen: olisiko mahdollista, että joko komissio tai jopa Euroopan parlamentin alainen naisten oikeuksien ja tasa-arvoasioiden valiokunta kutsuisi jonkun näistä naisista vierailemaan parlamentissa ja kertomaan meille, mitä Slovakiassa todella tapahtuu. Olisin kiinnostunut keskustelemaan henkilökohtaisesti tämän naisen kanssa. Ehkä komissiotakin kiinnostaisi kuulla henkilökohtainen selvitys tilanteesta.

Verheugen
Hyvä jäsen Flemming, parlamentti voi vapaasti tehdä omat päätöksensä ja mielestäni tällainen aloite kannattaa tehdä, jos se on saman suuntainen kuin juuri tekemänne ehdotus. Jos näin on, komissio olisi erittäin kiitollinen tilaisuudesta saada tällaista ensi käden tietoa.

Puhemies.
Siirrymme nyt kyselytunnin toiseen osaan, jonka aikana kysymyksiin vastaa komission jäsen Fischler.
Osa II
Kysymykset komission jäsenelle Fischlerille

Puhemies.
Seuraavana on Bart Staesin kysymys nro 57 (H-0067/03):

Aihe: Elintarvikkeiden jakelun varmistaminen vähäosaisille
Vastauksessaan kysymykseeni E-1695/02

Fischler
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, jäsen Staesin kysymys koskee elintarvikkeiden toimittamista vähäosaisille Belgiassa. Asia kuuluu selkeästi jäsenvaltioille, eli siis tässä tapauksessa Belgian viranomaisille. Vuonna 2002 Belgian ohjelmalle ei määrätty vähemmän varoja kuin vuonna 2001. Rahoitusta päinvastoin lisättiin noin 2,3 miljoonasta eurosta 3,5 miljoonaan euroon juuri sen vuoksi, että naudanlihaa, jota oli saatavilla taas vuonna 2002, voitaisiin toimittaa niin, ettei se vähentäisi muiden saatavilla olevien elintarvikkeiden määrää.
Belgian elintarvikejakelukeskukset ovat saaneet vähemmän elintarvikkeita, koska Belgian viranomaiset jakoivat käytettävissä olevat elintarvikkeet eri tavalla kuin aikaisempina vuosina.

Staes (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, olen jokseenkin yllättynyt vastauksestanne, koska kysymys on tietenkin vain numeroilla temppuilemisesta. Tiedän ainoastaan, että elintarvikkeita jakavissa järjestöissä toimii erittäin vastuuntuntoisia, sosiaalisesti tiedostavia ja Euroopan unioniin hyvin myönteisesti suhtautuvia ihmisiä. Vastatessaan aiempaan kysymykseen he ovat joka tapauksessa kertoneet, että ongelmista oli jo raportoitu, ja esitin tästä kysymyksen yhdessä jäsen Van Lanckerin, jäsen Maesin ja uskoakseni myös jäsen Van Bremptin kanssa. Vastasitte, että elintarvikkeita toimitetaan yhtä paljon kuin ennenkin, ja sitten esitetäänkin hämmentävä arvio, että todellisuudessa elintarvikkeita toimitetaan 750 tonnia vähemmän.
Toistan kysymykseni: voitteko vahvistaa, että määrällisesti - en nyt tarkoita numeroita tai arvoja - vuonna 2002 toimitettiin yhtä paljon elintarvikkeita kuin aiempinakin vuosina? Olenko ymmärtänyt tämän oikein? Jos todellakin olen ymmärtänyt oikein, esitän Belgian hallitukselle lisäkysymyksiä parlamentissa ja senaatissa liittovaltion Eurooppa-asioiden neuvoa-antavan komitean kautta yhdessä Euroopan parlamentissa toimivien kollegojeni kanssa.

Fischler
Hyvä jäsen Staes, tarkoitin vastauksessani rahamääriä, en tonneja. Sanoin kuitenkin myös, että tässä yhteydessä on pidettävä mielessä kolme seikkaa. Ensinnäkin sanoin, että Belgian viranomaiset ovat vastuussa elintarvikkeiden jakamisesta useille hyväntekeväisyysjärjestöille, jotka sitten jakavat ne vähäosaisille.
Belgian viranomaiset siis päättävät, kuinka paljon kukin järjestö saa, ja saattaa hyvinkin olla, että mainitsemanne järjestö sai vähemmän. Se kuitenkin merkitsisi, että jokin toinen järjestö sai enemmän. Ainoa tapa selvittää asia on ottaa yhteyttä Belgian viranomaisiin.
Toinen näkökohta on, että myös yhteisön ja Belgian välillä on yhteys, koska, kuten tiedätte, olemme myöntäneet rahoitusta, jota emme kuitenkaan anna yksittäisille järjestöille vaan jäsenvaltiolle. Sen jälkeen on Belgian valtion tehtävä jakaa nämä varat yksittäisille hyväntekeväisyysjärjestöille omien ensisijaisten tavoitteidensa mukaisesti.

 Puhemies.
Seuraavana on Dirk Sterckxin kysymys nro 58 . Kysymyksen laatijan sijaisena on Vermeer >(H-0080/03):

Aihe: "Kalastukseen käytetyn päivän" laskeminen neuvoston asetukseen (EY) 2341/2002 perustuvan pyyntiponnistusten rajoittamisen yhteydessä
Asetuksen (EY) 2341/2002

Fischler
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, komissio on hyvin tietoinen ongelmasta, jonka jäsen Sterckx toi esiin kysymyksessään. Olen samaa mieltä siitä, että turskakannan väliaikaisessa elvytyssuunnitelmassa esitetty kalastukseen käytettävän päivän määritelmä on hyvin jäykkä. Hyväksymme tämän ja teemme parhaillamme tarkistuksia liitteeseen XVII, koska sillä tavoin saamme ongelman ratkaistuksi.
Kutsuimme myös kaikki tästä alasta vastuussa olevat tahot Brysseliin maanantaiaamuksi. Keskustelimme tästä asiasta jäsenvaltioiden edustajien kanssa maanantaina ja keskustelemme tänäänkin. Löydämme varmasti tähän ongelmaan ratkaisun, jossa otetaan huomioon käytännön tilanne.

Vermeer (ELDR).
Kiitos erittäin paljon vastauksestanne, komission jäsen Fischler. Pyytäisin teitä kuitenkin täsmentämään vastaustanne. Totesitte odottavanne, että tuloksia saavutetaan. Ruohonjuuritasolla kalastusta harjoittavat ihmiset kysyvät, milloin aiotte tehdä jotain konkreettista. Voitteko kertoa tarkan päivämäärän, jolloin voimme aloittaa käytännöllisen menettelyn, esimerkiksi sellaisen, jossa lasketaan päivien sijasta tunteja. Näin ne, jotka lähtevät illalla merelle ja alkavat kalastaa vasta seuraavana päivänä, voisivat laskea kalastuspäivänsä tunteina. Voitteko täsmentää vastaustanne? Mitä tuloksia olette saavuttaneet sopimuksilla, joita teitte eilen ja tänään pidetyissä kokouksissa?

Fischler
Hyvä jäsen Vermeer, voin kyllä täsmentää vastaustani vielä enemmän, jos niin haluatte. Emme lykkää tämän ongelman käsittelyä, vaan haluamme muuttaa tilannetta välittömästi. Odotimme ainoastaan siihen saakka, että olimme tavanneet ne, joita asia koskee eli kalastusalan edustajat. On sanomattakin selvää, että aiomme muuttaa tätä tilannetta muutamien viikkojen kuluessa.

Purvis (PPE-DE).
Arvoisa komission jäsen, skotlantilaisten kalastajien ja muiden pohjoisen leveysasteen 55o pohjoispuolella kalastavien kalastuspäivien määrää rajoitetaan 15 päivään. Tätä heidän on vaikea hyväksyä sitä suuremmalla syyllä, kun he näkevät teollista kalastusta harjoittavien kauhovan ylös miljoona tonnia tuulenkalaa ja harmaaturskaa, joista molemmat ovat heidän valkolihaisten kalojensa ja monesti myös nuoren koljan ravintoa. Miten voitte perustella tämän skotlantilaisille kalastajille?

Fischler
Arvoisa puhemies, jäsen Purvisin esittämä kysymys ei itse asiassa liity mitenkään aiheeseen, josta olemme keskustelleet. Keskustelemme yleisesti keinoista, joilla voimme toisaalta pelastaa uhanalaisia turskakantoja ja toisaalta toimia tässä asiassa niin, ettei asianomaisille kalastajille aiheudu vakavia vaikeuksia.
Teollisesta kalastuksesta voin ainoastaan todeta, että olemme työskennelleet asian parissa vuosikausia. Olemme myös saaneet tutkijoilta asiaan liittyviä selvityksiä varmistaaksemme, pitääkö todellakin paikkansa, että tuulenkalan pyynti uhkaa kalanpoikasten ja erityisesti turskanpoikasten ravinnonsaantia. Tutkijoiden mukaan tätä tapahtuu vain hyvin vähän. Lisäksi kannoista tehdyt tutkimukset osoittavat, että tuulenkalakannat ovat edelleen erittäin suuria eivätkä ne ole vähentymässä. Itse asiassa nämä kannat ovat vakiintuneita, eivätkä aiheuta ongelmia.
Teollisen kalastuksen ongelmana on kuitenkin mahdollinen turskan pyynti sivusaaliina. Kehitystä on seurattava tarkoin. Asiantuntijoiden mukaan nämä sivusaaliit ovat kuitenkin pienentyneet huomattavasti uusien kalastustekniikoiden ansiosta, ja niistä on tulevaisuudessa mahdollista päästä kokonaan eroon.

 Puhemies.
Seuraavana on María Izquierdo Rojon kysymys nro 59 (H-0090/03):

Aihe: Nuoret maanviljelijät ja historiallisten tuotanto-oikeuksien tunnustaminen yhteisen maatalouspolitiikan uudistamista koskevassa uudessa ehdotuksessa
Yhteisen maatalouspolitiikan uudistamista koskevaan uuteen ehdotukseen sisältyvät maanviljelijöille tuotanto-oikeuden perusteella maksettavat, tuotannosta täysin riippumattomat tuet. Miten nuoret maanviljelijät sovitetaan kyseiseen ehdotukseen? Myönnetäänkö myös heille historialliseen tuotanto-oikeuteen perustuvaa tukea? Onko komissio unohtanut nuoret maanviljelijät?

Fischler
Arvoisa puhemies, kuten jäsen Izquierdo Rojo aivan oikein totesi, komission ehdotuksessa yhteisen maatalouspolitiikan suoria tukijärjestelmiä koskeviksi yhteisiksi säännöiksi edellytetään tulotukijärjestelmän olevan avoin kaikille maanviljelijöille, jotka voivat osoittaa, että heillä on voimassa oleva oikeus. Kaikilla tukikelpoisilla viljelijöillä, luonnollisesti myös nuorilla maanviljelijöillä, jotka ovat jo saaneet suoraa tukea vanhan järjestelmän mukaisesti, on samanlainen oikeus.
Lisäksi nämä oikeudet voidaan komission ehdotuksen 49 artiklan mukaan siirtää joko erityisenä perintönä tai todennäköisesti annettavana perintönä. Tässä säädöksessä otetaan huomioon tavanomainen eurooppalainen käytäntö tilan siirtyessä nuorelle viljelijälle. Lisäksi ehdotuksella autetaan erityisesti uusia viljelijöitä. Ehdotuksen 45 artiklan mukaan jäsenvaltioiden on perustettava erityinen kansallinen varanto. Kansallisesta varannosta voidaan myöntää viitemääriä niille viljelijöille maksettavaa tulotukea varten, jotka ovat aloittaneet viljelytoimintansa vasta 31. joulukuuta 2000 jälkeen. On sanomattakin selvää, että viitemääriä on myönnettävä uusille viljelijöille puolueettomin perustein ja tasapuolisen kohtelun periaatteen mukaisesti, jotta vältetään markkinoiden tai kilpailun vääristyminen.
Lopuksi toteaisin, että jos viljelijä - tämä koskee ilmeisesti myös nuoria viljelijöitä - voi osoittaa tuotantonsa vähentyneen viitekaudella ylivoimaisen esteen tai muiden poikkeuksellisten olosuhteiden vuoksi, hän voi esittää vaatimuksia, jotka koskevat viljelijän kohtaamia vaikeuksia. Tapaukset, joita viljelijän kohtaamat vaikeudet koskevat, on esitetty yksityiskohtaisemmin ehdotuksen 43 artiklan 4 kohdassa.
Hyvä jäsen Izquierdo Rojo, kuten huomaatte, ehdotuksessamme on useita kohtia, joita haluamme käyttää erityisesti nuorten viljelijöiden tukemiseen.

Izquierdo Rojo (PSE).
Arvoisa komission jäsen, kiitän teitä erittäin myönteisestä ja valaisevasta vastauksesta nyt, kun tilanne maaseudulla on erittäin epävarma. Koska kysymys on kuitenkin erittäin tärkeä, siitä olisi mielestäni annettava enemmän tietoa. Esitänkin täydentävän kysymyksen: aikooko komissio antaa viljelijöille suoraa tietoa ja opastusta niistä eduista ja parannuksista, joita ehdottamanne uudistus tarjoaa?
Sanon näin, koska minulla on tietoa todellisesta tilanteesta. Kotimaassani pilaillaan usein sen kustannuksella, kuinka viljelijöille jatkuvasti hoetaan tuotannosta riippumattomien tukien merkitsevän sitä, että mitä vähemmän he tekevät töitä sitä enemmän he ansaitsevat ja että he ansaitsevat sitä enemmän mitä enemmän "syljeskelevät kattoon", kuten sanonta nykyään kuuluu.
Arvoisa komission jäsen, jos siis haluamme viljelijöiden ymmärtävän ehdotuksianne ottaen huomioon, että Espanjan maatalousministerin strategiana on jyrkkä vastustus, teidän olisi mielestäni pohdittava tätä kysymystä. Lisäksi komission on tehtävä ehdotuksia tiedotustoimista, sillä tällä hetkellä Espanjassa tehdään tästä asiasta ainoastaan naurettavaa pilaa.

Fischler
Arvoisa puhemies, hyvä jäsen Izquierdo Rojo, voin kertoa, että se, mitä sanoitte pilailusta, kuulostaa todella tutulta. Joskus siitä on todellakin kyse. Valitettavasti on sanottava, että kun kuuntelee joidenkin kansallisten poliitikoiden puheita, komission ehdotuksia tuskin enää tunnistaa. Tämän asian eteen on tehtävä paljon enemmän.
Komissio on laatinut erityisen suhdetoimintastrategian varmistaakseen, että ehdotuksista keskustellaan julkisesti. Odotamme kuitenkin mielestäni aivan oikeutetusti, että kansalliset hallitukset antavat edes oikeaa tietoa. On sivuseikka, pitävätkö jotkut hallituksen edustajat näistä ehdotuksista vai eivät. On kuitenkin aivan oikeutettua odottaa, ettei vääriä tietoja levitetä. Valitettavasti tätä toivomusta ei aina noudateta. Sanoisinkin, että tämä tehtävä kuuluu kaikille. Voin ainoastaan pyytää, että te Euroopan parlamentin jäsenen tehtävässänne saattaisitte tosiasiat tiedoksi esimerkiksi Espanjassa ja huolehtisitte maanviljelijöille tiedottamisesta. Teen joka tapauksessa kaiken voitavani toimittaakseni näitä tietoja suoraan Brysselistä varsinkin tiedotusvälineiden kautta.

Puhemies.
Seuraavana on María Esther Herranz Garcían kysymys nro 60 (H-0109/03). Kysymyksen laatijan sijaisena on Redondo Jiménez:

Asunto: Maataloustuotteiden tuonti ja yhteisen maatalouspolitiikan uudistus
Euroopan komission muutama viikko sitten ehdottama yhteisen maatalouspolitiikan uudistus asettaa yhteisön tuen ehdoksi elintarvikkeiden turvallisuuden, karjan hyvinvoinnin, ympäristön suojelun ja työturvallisuuden. Mikäli ehdotus etenee, maanviljelijöitä rangaistaan, jos he eivät noudata kaikkia 40 direktiiviä, joita heidän kuuluu noudattaa. Komission ehdottama uudistus merkitsee tuotantokustannusten huomattavaa kasvua, jonka korvaa vain osittain uusi, maaseudun kehittämisen nojalla käyttöön otettava liitännäistoimenpide. Toimenpiteen tarkoituksena on auttaa maanviljelijöitä noudattamaan säännöstöä. Uudet komission ehdottamat tuet maaseudun kehittämistä varten muodostavat vain osittaisen ja väliaikaisen ratkaisun, sillä ne ovat asteittain väheneviä.
Aikooko komissio soveltaa samoja vaatimuksia kolmansista maista tulevien maataloustuotteiden tuontiin, jotta estettäisiin yhteisön maataloustuottajille epäedullinen kilpailu markkinoilla? Mitä toimenpiteitä komissio aikoo ottaa käyttöön tilanteen korjaamiseksi?

Fischler
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, jäsen Redondo Jiménez on oikeassa sanoessaan, että komission ehdotuksen 3 artiklan mukaan suoraa tukea saavan viljelijän on noudatettava ehdotuksen liitteen 3 mukaisia tilanhoitoon liittyviä perusvaatimuksia ja varmistettava, että maa pidetään hyvässä viljelykunnossa. Näiden määräysten tavoitteena on varmistaa, että suoraa tukea saavat viljelijät noudattavat sitovia EU:n vaatimuksia, jotka koskevat ympäristöä, elintarvikkeiden turvallisuutta, eläinten terveyttä ja hyvinvointia sekä työturvallisuutta, ja että he pitävät maan hyvässä viljelykunnossa hyvän maatalouskäytännön mukaisesti. Näihin perusedellytyksiin sisältyvät EU:n vaatimukset ovat jo pitkään olleet oikeudellisesti sitovia, eivätkä ne siis ole mitään uutta. Komission ehdotuksesta ei siis suoraan voi aiheutua minkäänlaisia lisäkustannuksia.
Lisäksi niitä toimenpiteitä, joita jäsenvaltiot voivat toteuttaa osana maaseudun kehittämistä, on laajennettu niin, että ne sisältävät laadun parantamiseen tarkoitettuja välineitä ja parantavat eläinten hyvinvointia. Voidakseen noudattaa vaatimuksia näiden uusien toimenpide-ehdotusten yhteydessä viljelijät voivat saada uuden vaatimuksen täyttämistä varten tukea viideksi vuodeksi, jos vaatimuksen täytäntöönpanosta aiheutuu heille lisäkustannuksia ja -velvoitteita. Tietyn vaatimuksen täyttämiseen myönnetään tukea rajoitetuksi ajaksi, mutta itse toimenpiteen kestoa ei rajoiteta.
Komissio pohjustaa myös asiaankuuluvien talousarviovarojen lisäämistä mukauttamalla tukia maaseudun kehittämistoimien rahoituksen yhteydessä. Vaikka unioni pyrkii turvaamaan eurooppalaisten viljelijöiden tulevaisuuden ja edistämään tärkeitä etujaan kaupan alalla, se teki tammikuussa ehdotuksia WTO-neuvotteluja varten. Yksi näiden ehdotusten tärkeimmistä tavoitteista on se, että nykyisellä neuvottelukierroksella muita kuin kauppaan liittyviä kysymyksiä - kuten elintarvikkeiden turvallisuutta tai alkuperänimitysten suojaa taikka eläinten hyvinvointia tai ympäristönsuojelua - käsiteltäisiin tasaveroisina. Komissio on jo useaan otteeseen vastannut selvästi ensimmäiseen ehdotukseen maatalousneuvotteluja varten laadituista yksityiskohtaisista säännöistä, jotka Harbinson jätti käsiteltäväksi 12. helmikuuta. Lisäksi komissio jatkaa Euroopan unionin neuvotteluaseman puolustamista.

Redondo Jiménez (PPE-DE).
Komission jäsen on juuri kertonut meille vain sen, mitä hän pystyi kertomaan.
Hän jätti kuitenkin pois muita asioita, joista on jo keskusteltu maatalouden erityiskomiteoissa. Komission jäsen tietää, että esimerkiksi riisin tuettu hinta on laskenut 60 prosenttia, että sisäinen tuotanto on vakiintunut ja että kulutus on lisääntynyt 20 prosenttia. Tilanne on kuitenkin viiden vuoden ajan ollut kestämätön riisin tuottajille, joilla on edessään yhä synkempi tulevaisuus "kaikki paitsi aseet" -aloitteen yhteydessä tehtyjen päätösten ja basmatiriisin tuonnin vuoksi. Nämä tekijät eivät sovi yhteen sen paremmin ominaisuuksiensa kuin alkuperänsä puolesta.
Tarkasteltaessa esimerkiksi valkosipulia, sieniä, hunajaa, tomaatteja, riisiä, viiniä ja mehutiivisteitä voidaan huomata, ettei maahan tuotujen hyödykkeiden laatua ja turvallisuutta sen paremmin kuin niiden tuotantomenetelmiäkään valvota mitenkään eläinten hyvinvoinnin, tuotteiden laadun ja ympäristönsuojelun takaamiseksi.
Kysyisinkin, mitä lisätoimenpiteitä komissio valvoo. Älkää kuitenkaan sanoko, että valvonta on jäsenvaltioiden tehtävä.

Fischler
Arvoisa puhemies, jäsen Redondo Jiménez toteaa, että jätin useita kohtia mainitsematta, mutta voisin aivan yhtä hyvin vastata, ettei hän kysynyt niistä. Hyvä jäsen Redondo Jiménez, ette kysynyt esimerkiksi, miten käy riisialan järjestelyjen tai mikä on tilanne tuontielintarvikkeiden turvallisuuden kannalta. Kaiken lisäksi tämä ei edes kuulu vastuualueisiini.
Haluan kuitenkin käsitellä lyhyesti sitä mitä sanoitte. Ensinnäkin, miksi tarvitsemme riisialan uudistusta? Emme tarvitse sitä basmatiriisin tuonnin takia, joka on kaiken lisäksi hyvin vähäistä. Tämä sattumoisin ärsyttää kovasti intialaisia, jotka sen vuoksi yrittävät jatkuvasti kasvattaa vientikiintiötään Euroopan unioniin. Uudistusta tarvitaan, koska kaikkein köyhimmille valtioille päätettiin myöntää oikeus viedä kaikkia tuottamiaan hyödykkeitä rajoituksetta Euroopan unioniin - tämä päätös tehtiin muuten myös Euroopan parlamentissa.
Maailman köyhimpiin valtioihin kuuluu tietenkin paljon riisintuottajia. Siksi riisialan nykyiset järjestelyt eivät enää tulevaisuudessa toimi ja niitä on muutettava. Uudistuksen tavoitteena on toisaalta ottaa huomioon tämän ulkoisen kauppapolitiikan seuraukset ja toisaalta varmistaa tyypillisen maiseman suojelu perinteisillä riisinviljelyalueilla kuten Etelä-Espanjassa, jossa on jopa pääviljelykasvina riisiä tuottava luonnonpuisto.
Siirryn kysymykseen viennin valvonnasta. Hyvä jäsen Redondo Jiménez, tämä ei ehkä ole sitä mitä haluatte kuulla, mutta Espanjan satamien tai muiden Espanjan raja-asemien kautta junalla tai kuorma-autoilla tuotavat tuotteet on tarkastettava rajalla sen varmistamiseksi, että ne täyttävät kasvien terveyttä ja eläinlääkintää koskevat vaatimukset. Eurooppalaiset viranomaiset, esimerkiksi Dublinissa sijaitseva elintarvike- ja eläinlääkintävirasto, voivat ainoastaan ottaa käyttöön valvontasuunnitelman varmistaakseen, että rajatarkastukset todella toimivat. Kuten totesin, tämä on kuitenkin kollegani, komission jäsenen Byrnen vastuualaa.

Bautista Ojeda (Verts/ALE).
Jatkan vielä riisialan kysymyksistä ja "kaikki paitsi aseet" -aloitteesta. Jos maailman 40 köyhintä valtiota ovat niin köyhiä ja kärsivät nälkää, miksi ne tuovat meille riisiä? Ne voisivat käyttää sen itse ja lakata kärsimästä nälkää. Kysynkin, miten komission jäsen ja komissio voivat estää esimerkiksi Vietnamia, joka on yksi "kaikki paitsi aseet" -aloitteeseen kuuluvista maista, viemästä riisiään rajojensa kautta Thaimaahan ja sitten Thaimaata viemästä sitä Euroopan unioniin. Miten voimme taata, ettei näin tapahdu? Miten sitä voidaan valvoa? Kiinnitämmekö tuoteselosteen jokaiseen riisinjyvään? Miten voimme estää sen, etteivät maailman 40 köyhintä valtiota tuhoa markkinoitamme tuomalla näitä tuotteita köyhimpien valtioiden kautta hyvin tuntemiemme monikansallisten yritysten avulla, joista jotkut sijaitsevat unionissa?

Fischler
Arvoisa puhemies, hyvä jäsen Bautista Ojeda, ensinnäkin maailman köyhimmillä valtioilla on "kaikki paitsi aseet" -aloitteen mukaisesti oikeus viedä tuotteitaan, halutessaan jopa koko tuotantonsa, EU:hun. Halutessaan ne voivat myös tuoda riisiä omaan käyttöönsä. Tämä kuuluu parlamentissa tehtyyn päätökseen. Voisin lisätä, että esitin tästä omat epäilykseni heti alussa. Päätös kuitenkin tehtiin, ja pysyn sen takana. Meillä on ainoastaan yksi keino: pysyä valppaana ja varmistaa, ettei Euroopan unioniin viedä ulkomaista riisiä, jota ei ole edes tuotettu kyseisissä valtioissa. Miten voimme olla varmoja tästä? Voimme käyttää samoja välineitä, joita käytämme kaikilla muillakin aloilla tarkistaaksemme tuotteiden alkuperän. Siihen tarvitaan alkuperäselvityksiä, todistuksia ja sopivien tarkastajaryhmien suorittamia tarkastuksia. Joissain tapauksissa tarvitaan myös paikalla tehtäviä tarkastuksia ja tutkimuksia. Joissakin tapauksissa on todellakin mahdollista saada tuotua riisiä tutkimalla selville, onko se peräisin ilmoitetusta alkuperämaasta, ja tällaisia tutkimuksia myös tehdään.

Puhemies.
Kyselytunnille varattu aika on lopussa. Näin ollen kysymyksiin nro 61-95 vastataan kirjallisesti.

Puhemies.
Esityslistalla on seuraavana yhteiskeskustelu talous- ja rahaliitosta:
José Manuel García-Margallo y Marfilin laatima talous- ja raha-asioiden valiokunnan mietintö (A5-0051/2003) taloudellisesta tilanteesta Euroopan unionissa - alustava kertomus komission suosituksesta talouspolitiikan laajoista suuntaviivoista (2002/2287 (INI)),
Bruno Trentinin laatima talous- ja raha-asioiden valiokunnan mietintö (A5-0047/2003) vakaus- ja lähentymisohjelmien täytäntöönpanon vuosittaisesta arvioinnista (2002/2288(INI)),
Olle Schmidtin laatima talous- ja raha-asioiden valiokunnan mietintö (A5-0037/2003) komission kertomuksesta "Lähentymiskehityksen arviointi 2002 - Ruotsi" (KOM(2002) 243 - C5-0326/2002 - 2002/2170(COS)),
Manuel António dos Santosin laatima talous- ja raha-asioiden valiokunnan mietintö (A5-0018/2003) komission tiedonannosta neuvostolle ja Euroopan parlamentille "Julkinen talous EMUssa - 2002" (KOM(2002) 209 - C5-0324/2002 - 2002/2168(COS)).

García-Margallo y Marfil (PPE-DE)
Arvoisa puhemies, haluan toivottaa komission jäsenen tervetulleeksi tähän istuntoon. Haluan aluksi kiittää kaikkia parlamentin ryhmiä, jotka ovat osallistuneet tiiviiseen yhteistyöhön, jotta voimme tänään esittää parlamentin selkeän tekstin, jossa keskistytään sanojen sijaan toimintaan, Lissabonissa, Kööpenhaminassa ja Tukholmassa hyväksytyn strategian nopeuttamiseen eikä hidastamiseen, luottamuksen palauttamiseen eurooppalaisia markkinoita kohtaan ja näin ollen kasvumme nopeuttamiseen hyvin selkein tavoittein, mikä korostuu mietinnön ensimmäisessä kohdassa: työpaikkojen luomista on lisättävä, sillä se on välttämätön edellytys, jos haluamme kompensoida väestön ikääntymistä ja säilyttää yhteiskuntamallimme.
Toiseksi haluan korostaa kysyntään vaikuttavien politiikkojen kolmea tiukasti rajoittavaa tekijää, jotka on otettava huomioon lyhyen aikavälin politiikassa: makrotalouden vakauden säilyttämistä, Euroopan kilpailukyvyn säilyttämistä maailmanlaajuistuneilla markkinoilla sekä julkisen velan vähentämistä, jotta voidaan rahoittaa tarvittavia julkisia investointeja ja saada varoja tulevaisuuden sosiaalisiin tarpeisiin.
Toinen olennainen ajatus on koordinoinnin lisääminen. Tämän vuoksi suhtaudumme myönteisesti strategioihin, joiden mukaan tavoitteena on yhdessä tarkastella talouspolitiikan laajoja suuntaviivoja sekä työllisyyssuuntaviivoja. Katsomme kuitenkin, että tätä olisi tehostettava vielä finanssipolitiikan ja tarjontapuolen politiikan yhdistämisellä, sillä ne kuuluvat edelleen kansalliseen toimivaltaan. Yhdennettyjä politiikkoja olisi käytettävä alustavana kehyksenä, joka toimii perustana EU:n ja jäsenvaltioiden talousarvioiden hyväksymiselle.
Mietinnön seuraavassa osiossa, joka koskee valuuttapolitiikkaa, korostetaan, että Euroopan keskuspankin on jatkossakin seurattava tiiviisti hintojen kehitystä, koska pohjainflaatio on pysyvästi korkea, erityisesti palvelualoilla. Siinä esitetään kuitenkin vielä muutakin. Siinä todetaan, että kaikkien muidenkin, erityisesti kansallisten hallitusten, on huolehdittava tehtävistään: niiden on säilytettävä palkkojen kasvu suhteutettuna tuottavuuteen, tuettava toimenpiteillä hintojen läpinäkyvyyden lisäämistä ja toteutettava tuotannon tehostamiseen tarkoitetut rakenteelliset uudistukset, jotta ne voivat antaa EKP:lle enemmän liikkumavaraa korkojen mahdolliseen alentamiseen, erityisesti jos euron vaihtokurssi alkaa haitata Euroopan vientiä.
Myös budjettipolitiikan alalla viesti on nähdäkseni yhtä selvä. Parlamentti korostaa jälleen kerran sitoumustaan kasvu- ja vakaussopimukseen. Parlamentti suhtautuu myönteisesti komission pyrkimyksiin tulkita sopimusta, arvioida jokaisen jäsenvaltion talousarvion tilannetta kiinnittämällä huomiota kokonaisvelan määrään ja menojen laatuun, varsinkin kun kyse on investoinneista, mikä on Lissabonin, Tukholman ja Kööpenhaminan strategioiden mukaista.
Kolmanneksi mietinnössä pahoitellaan, että useat jäsenvaltiot, joissa on edelleen suhteellisen suuri rakenteellinen alijäämä, eivät vaikuta pyrkivän vähentämään sitä. Lopuksi mietinnössä vedotaan selvästi komissioon, jotta se ottaisi valppaamman roolin talouskasvun vuosina ennen mahdollista laskukautta.
Rakenneuudistuksia koskevan politiikan osalta mietinnössä korostetaan, että ongelmana on investointien puute, mikä selittää sen, että olemme jääneet jälkeen Yhdysvalloista. Ratkaisevassa asemassa ovat juuri uuteen tekniikkaan tehtävät investoinnit. Kehotamme asettamaan talouden suuntaviivojen yhteydessä määrällisiä tavoitteita julkisten ja yksityisten investointien alalla sekä tukemaan yksityisen sektorin investointeja näihin uusiin tekniikoihin erityisesti verohelpotuksin, jotka liittyvät pikemminkin voittoon kuin tukeen, sillä meillä ei ole aivan selvää käsitystä siitä, mihin toimintaan tukea käytetään. Vaadimme uutta teollisuuspolitiikkaa, sillä ihmiset eivät elä pelkästään palveluilla, sekä uusia toimia uusiutuvien energioiden alalla, mitä minun ei tarvinne nykyisessä kansainvälisessä ilmastossa sen kummemmin korostaa.
Pienten ja keskisuurten yritysten osalta komissiota kehotetaan jatkamaan pienyrityksiä koskevassa eurooppalaisessa peruskirjassa esitettyjen tavoitteiden täyttämistä, toteuttamaan toimia, joilla uusien yritysten nopeaa perustamista helpotetaan käyttämällä uutta tekniikkaa, mahdollistamaan verojen lykkäämistä koskevat järjestelyt toiminnan alkuaikoina, helpottamaan yritysten toimintaa erityisesti hallinnon kannalta, seuraamaan tarkasti pääomaa koskevissa vaatimuksissa tapahtuvaa kehitystä Basel II -neuvottelujen yhteydessä, korostamaan Euroopan investointirahaston asemaa sekä perustamaan sellainen takuuverkosto, joka takaa pääsyn markkinoille.
Markkinoiden vapauttamisen alalla mietinnössä vaaditaan lainsäädännön saattamista osaksi kansallista lainsäädäntöä ja korostetaan seuraamusjärjestelmiä niitä valtioita kohtaan, jotka eivät noudata yhteisön lainsäädäntöä. Yksityisen sektorin kilpailua on lisättävä, energiaverkkoja ja varsinkin niiden liittymiä on vapautettava.
Rahoitusmarkkinoista olemme pääosin yhtä mieltä. Suhtaudumme myönteisesti verotuspyrkimyksiin ja pyydämme edistämään arvonlisäveron alkuperämaaperiaatteen soveltamista sekä toimia, joilla yrityksille tarjotaan yhteinen konsolidoitu veropohja. Haluamme myös euroalueelle asianmukaista kansainvälistä edustusta kansainvälisissä yhteyksissä ja ja energiatarjonnan laskuttamista euroissa.
Paljon kiitoksia, arvoisa komission jäsen. Toivottavasti viestimme on selvä ja menee perille. Kiitos vielä kerran kaikille ryhmille ja puhemiehelle kärsivällisyydestä.
 Trentin (PSE)
Arvoisa puhemies, arvoisat neuvoston edustajat, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, García-Margallo y Marfilin erinomaisessa mietinnössä korostetaan tarvetta pitää tästedes kiinni talouspolitiikan laajoista suuntaviivoista sekä niistä tavoitteista, jotka liittyvät jäsenvaltioiden talous- ja sosiaalipolitiikkojen koordinointiin Lissabonin Eurooppa-neuvoston päätöksissä asetettuihin tavoitteisiin nähden. Tämä koskee erityisesti investointeja tutkimukseen, elinikäiseen oppimiseen ja eurooppalaiseen infrastruktuuriin sekä julkisten palvelujen tehokkuuden takaamista samalla kun turvataan yleinen etu, jota ne palvelevat. Tämä koskee myös aktiivisen ikääntymisen strategiaa, jolla lisätään huomattavasti aktiivisen väestön osuutta ja työllisyyttä.
Päätös, joka edellyttää, että Lissabonin strategian täytäntöönpanon sitovat vaiheet ovat olennainen osa talouspolitiikan laajoja suuntaviivoja, ei voi olla vaikuttamatta kasvu- ja vakaussopimukseen - tämä on mietintöni aihe - sillä nimenomaan kasvua ja sen laatua tai budjettipolitiikan koordinointia koskevia sitovia indikaattoreita ei vieläkään ole, kuten esittelijä dos Santos perustellusti korostaa.
Arvoisa komission jäsen, tätä koskeva selkeä kysymykseni liittyy Lissabonin tavoitteiden sekä kasvu- ja vakaussopimuksen tavoitteiden yhteensopivuuteen. Koskevatko Lissabonin tavoitteet myös EMU-valtioita ja jos koskevat, niin missä määrin, ja kuinka niistä voidaan tehdä yhtä sitovia kuin vakaus- ja kasvusopimuksessa asetetut tavoitteet? Jos vastaus ensimmäiseen kysymykseen on myönteinen, kuten uskon sen olevan, ongelma on siinä, kuinka koordinoimme ja sovitamme yhteen unionin toimet eri aloilla, esimerkiksi talouspolitiikan, sosiaali- ja työllisyyspolitiikan, kestävän kehityksen, talouden vakauden ja kasvun aloilla, ja kuinka saavutamme niiden välillä synergistä vuorovaikutusta. Tämä ei selvästikään ole menettelyyn liittyvä kysymys. Kysymys on valinnoista, joilla on vaikutusta vakaussopimukseen ja siihen, kuinka sitä sovelletaan.
Tässä uudessa yhteydessä vakaussopimuksen soveltamisessa ei todellakaan voi keskittyä pelkästään niihin ajanjaksoihin, joina olemme selvästi vaarassa etääntyä sopimuksen budjetin alijäämää tai julkista velkaa koskevista tavoitteista ja velvoitteista. Emme aio kyseenalaistaa näitä tavoitteita varsinkaan tämän vaikean ja epävakaan ajanjakson aikana. Vakaus- ja kasvusopimuksen pitäisi todellakin hillitä EMU-valtioiden käytöstä myös kasvun aikana, jotta Lissabonin tavoitteista etäännyttävät päätökset eivät juuri näinä aikoina johtaisi yhä kauemmas vakaussopimuksen tavoitteista.
Komission on tunnustettava, että talouspolitiikka, jossa suositaan kasvukausina tehtävien julkisten ja yksityisten investointien sijasta säännönmukaisia menoja, on eri asia kuin politiikka, jolla pyritään täyttämään Lissabonissa asetetut tavoitteet selkeissä vaiheissa vuoteen 2010 mennessä tutkimuksen ja kehittämisen, koulutuksen ja yhdennettyjen eurooppalaisten infrastruktuurien aloilla. Komission on myös ymmärrettävä niin kriisiaikoina kuin sotatilassakin ero veropaineiden laaja-alaiseen vähentämiseen tähtäävän talouspolitiikan sekä julkisia ja yksityisiä investointeja kannustavan politiikan välillä. Komission olisi ymmärrettävä, että investointeja kannustava politiikka on yleisen edun mukaista, eikä vähiten siksi, että se perustuu Lissabonin hengessä käynnistettyihin eurooppalaisiin hankkeisiin.
Tässä vaiheessa on varmistettava, onko Lissabonin tavoitteiden saavuttamiseksi tehtävistä investoinneista pikemminkin haittaa kuin hyötyä, jos vaarana on erkaantuminen kolmen prosentin velvoitteesta ja jos sitä ei voida sovittaa yhteen vakaussopimuksen vaatimusten edellyttämän entistä tiukemman talouspolitiikan kanssa.
Toivon, että neuvoston tulevassa kevätistunnossa otetaan huomioon tällaiset aiheet ja mahdollisuudet. Haluan yhteenvetona vain korostaa, että euroalueen talous- ja sosiaalipolitiikkaa on sovitettava yhteen yhteisön tasolla, sillä näin voidaan tehdä enemmistöpäätöksiä ja osoittaa varsinkin valmistelukunnan työssä, että unionin laajentuminen, jonka toteutumiseksi olemme sitoutuneet tekemään kaikkemme, ei haittaa edistymistä eikä heikennä Euroopan unionin elinvoimaa etsittäessä uusia, edistyneempiä yhdentymisen muotoja.

Schmidt, Olle (ELDR)
Arvoisa puhemies, EMUn käynnistäneet poliitikot olivat rohkeita ja kaukonäköisiä. Monet uskoivat hankkeen epäonnistuvan. Toiset jopa toivoivat niin tapahtuvan. Heidän pelkonsa ovat kuitenkin osoittautuneet perusteettomiksi. EMU on ollut suuri menestys. Nyt tarvitaan kuitenkin lisäuudistuksia, ja jäsenvaltioiden on noudatettava vakaus- ja kasvusopimusta.
Kaiken kaikkiaan euron käyttöönotto on ollut kivuton prosessi, varsinkin siihen liittyvän valtaisan logistisen työn osalta. Hintojen noususta on luonnollisesti valitettu, mutta yleinen hintataso ei ole noussut. Asiasta tarvitaan kenties kuitenkin lisätutkimuksia, ja sitä me tässä mietinnössä pyydämme.
Kolme EU:n jäsenvaltiota - Yhdistynyt kuningaskunta, Tanska ja Ruotsi - ovat edelleen EMUn kolmannen vaiheen ulkopuolella. Ruotsiin ei sovelleta mitään erityisiä poikkeussääntöjä. Tänään käsiteltävä mietintö koskee Ruotsia ja komission kertomusta lähentymiskehityksestä.
Minä uskon, kuten toivon teidän kaikkien jo tietävän, että Ruotsin olisi jo oltava täysivaltainen EMUn jäsen. Kun aloitin työni mietinnön parissa - ja haluan tässä yhteydessä kiittää kaikesta saamastani tuesta - Ruotsin hallituksen kannasta oli vielä epävarmoja käsityksiä. Voin ilokseni sanoa, että tilanne on nyt muuttunut. Ruotsin kansalaiset äänestävät eurosta 14. syyskuuta 2003 järjestettävässä kansanäänestyksessä. Tapahtumat ovat edenneet omalla painollaan minusta ja mietinnöstäni riippumatta.
Sekä komissio että EKP katsoivat, että Ruotsi täyttää kolme viidestä lähentymiskriteeristä: hintavakautta, julkista taloutta ja korkojen lähentymistä koskevat kriteerit. Kahdella alueella Ruotsin ei vieläkään katsota täyttävän lähentymiskriteerejä. Valuuttakurssin vakaus on tulkinnan kannalta kiistanalaisin lähentymiskriteeri, sillä muihin kriteereihin verrattuna se on erityisen epäselvästi muotoiltu. Jäsenyys ERM:ssä on vaatimuksena, mutta jäsenyyden kesto voi olla suhteellisen lyhyt. Valuuttakurssia koskevaa kriteeriä on luonnollisesti sovellettu joustavasti myös sellaisiin maihin, jotka ovat jo ottaneet euron käyttöön. Tarkoitan nyt erityisesti Suomea ja Italiaa, jotka eivät olleet kahta vuotta ERM II:n jäsenenä. ERM II:n jäsenyys on tärkeä ja hyvin arkaluonteinen kysymys hakijamaille. Kannatan joustavuutta, koska monet niistä ovat edenneet pitkälle EMUun sopeutumisessa. Jokunen viikko sitten Unkarissa pitämässään puheessa komission jäsen esitti vastaavia ajatuksia.
Toinen alue, jossa sekä komissio että EKP katsovat, että Ruotsi ei täytä perustamissopimuksen vaatimuksia, on lainsäädännön lähentyminen. Tämä liittyy Ruotsin keskuspankin riippumattomuuteen. Tämä kysymys on otettu esille myös EKP:n pääjohtajan ja Ruotsin valtiovarainministerin kahdenvälisessä kirjeenvaihdossa. EKP ilmaisi olevansa erityisen huolestunut selkeiden sääntöjen puuttumisesta, kun kyse on varojen siirtämisestä keskuspankista Ruotsin valtion käyttöön. Vastauksessaan valtionvarainministeri kuitenkin korosti, että välttämättömät muutokset tehdään, kun yhteisen euron käyttöönotto tulee ajankohtaiseksi. On täysin selvää, että Ruotsin perustuslakia on muutettava. Perustuslain muuttaminen edellyttää Ruotsissa kahta valtiopäiväpäätöstä, joista jälkimmäinen siirretään yli vaalien. Tämä ei kuitenkaan tarkoita, että Ruotsi olisi suljettu pois kolmannesta vaiheesta vuoteen 2006/2007 asti. Yksi Euroopan unionin oikeuden perusperiaatteista on, että EY-lainsäädäntö on ensisijaista kansalliseen lainsäädäntöön verrattuna.
Rohkenen sanoa, että Ruotsi tarvitsee euroa. Samalla rohkenen myös väittää, että euro tarvitsee Ruotsia. Ruotsin talous on hyvällä mallilla ja voi täyttää tarvittavat vaatimukset. Voin sanoa näin, vaikka kotimaassani kuulunkin oppositioon. Ruotsin täysimääräinen osallistuminen Euroopan yhdentymiseen on nähdäkseni tarpeellinen ja ilmeinen vaihe. Sen on myös otettava käyttöön euro valuuttana. Nyt on Ruotsin kansalaisten aika päättää asiasta 14. syyskuuta. Joidenkin kollegojen täällä parlamentissa julistamaa "katsotaan kuinka käy" -lähestymistapaa on mielestäni aiheellista arvostella. Mitä Euroopan yhdentymisestä olisi tullut, jos Robert Schumanilla olisi ollut luontainen taipumus epäröintiin, tai jos Helmut Kohl olisi antanut lyhytnäköisten taloudellisten etujen ohjata itseään Berliinin muurin kaatuessa tai jos Jacques Delorsin ominaispiirre olisi ollut pelokkuus? Ei siitä olisi mitään tullut. Arvoisa puhemies ja arvoisa komission jäsen, uskon ja toivon, että voin 15. syyskuuta pää pystyssä palata tänne kertomaan teille, että äänestyksen tulos oli "kyllä". Ruotsalaiset haluavat osallistua täysimääräisesti sekä vanhaan että uuteen Eurooppaan ja vaikuttaa niihin.
Lopuksi haluan sanoa, että esitetyt tarkistukset ovat jonkin verran sekavia. Haluan kuitenkin sanoa, että toivon saavani mahdollisimman laajan enemmistön kannatuksen. Olen kuunnellut mietintöä kohtaan esitettyä kritiikkiä ja voin hyväksyä sen, että tarkistukset 12 ja 14 poistetaan, koska niitä käsitellään toisessa yhteydessä.

Santos (PSE)
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat ja ennen kaikkea arvoisa komission jäsen Solbes Mira, mietintöni aiheena olevassa komission julkista taloutta koskevassa asiakirjassa esitettiin aikoinaan tiukka näkemys, jonka mukaan Euroopan aluetta koskevia talousennusteita oli järjestelmällisesti korjattava alaspäin. Julkisen talouden valvonnan taloudellinen ympäristö on osoittautunut paljon epäsuotuisammaksi kuin alun perin odotettiin. Osoituksena tästä on erityisesti se, että euroalueen budjettialijäämä kaksinkertaistui vuosina 2000-2001, se "tosiseikka", että tilanne paheni entisestään vuonna 2002, sekä neljässä jäsenvaltiossa ilmenneiden vakavien budjettiongelmien selittäminen ja tarkastelu.
Juuri tästä syystä komissio laati suosituksia ja ilmaisi aikomuksensa antaa ennakkovaroituksia talousarviosta poikkeamisesta niille jäsenvaltioille, jotka todennäköisesti eivät noudattaisi sääntöä. Vaikka näin ei toimittu, aikomus vastasi todellista tilannetta vuoden lopussa kyseisissä valtioissa.
Komission puheenjohtajan Romano Prodin parlamentissa pitämän puheen sävy oli siis täysin perusteltu. Hän ilmaisi huolensa talouden laskusuhdanteesta, piti typeränä sitä, että vakaus- ja kasvusopimusta sovelletaan joustamattomasti ja dogmaattisesti olosuhteista riippumatta, sekä vaati sopeuttamisia ja aiempaa kehittyneempien kriteerien käyttöönottamista sopimusta sovellettaessa. Tämän jälkeen monet poliitikot, asiantuntijat, tutkimuslaitokset, tutkijat ja julkisen keskustelun johtajat ovat käsitelleet asiaa. Komissio itse on pysyttäytynyt puheenjohtajansa puheen varovaisessa mutta kunnianhimoisessa tulkinnassa. Se on laatinut aiempaa löyhemmän ja aktiivisemman julkisen talouden valvontajärjestelmän, jossa noudatetaan nyt periaatetta, jonka mukaan vakaussopimuksen käyttöönoton on toteuduttava niin, että sopimuksesta tulee yhä arvokkaampi keino edistää vakautta, kasvua ja työllisyyttä.
Mietinnössä kannatetaan tätä lähestymistapaa siinä määrin, että siinä jopa katsotaan tämän olevan siirtymävaihe vakaussopimuksen tiukasta soveltamisesta ja tärkeästä kehityksestä kohti tulkitsevampaa mallia, joka siinä katsotaan välttämättömäksi tulevaisuudessa. Mallissa otetaan käyttöön monipuolisemmat kriteerit, joissa otetaan huomioon inflaatio, työllisyys, julkinen velka, väestön ikääntymisestä johtuvat rahoitusrasitteet ja julkisten investointien vaatimukset. Julkisten menojen laatua on lisäksi hyödynnettävä, jotta vakaus- ja kasvusopimuksesta tulee lopulta väline, joka on täysin sopusoinnussa Lissabonissa hyväksytyn strategian kanssa ja sisältää Göteborgissa sovitun kestävän kehityksen strategian.
Talousarvioon kohdistuvat rajoitukset sekä talouden tasapainon tiukka tulkinta ja monenkeskinen valvonta ovat johtaneet siihen, että julkiset investoinnit ovat viime vuosina jatkuvasti supistuneet suhteessa BKT:hen, vaikka onkin tunnustettava, että näin on käynyt myös yksityisille investoinneille. Samaan aikaan Euroopan talous on kohdannut yhä suurempia vaikeuksia. Alun perin ehdotetut tai nyt sovellettavat ratkaisut ovat tuttuja joissakin OECD-maiden kehittyneissä talouksissa, joissa "kultainen sääntö" on ratkaiseva tekijä - ei pelkästään julkista taloutta vakauttavana tekijänä vaan myös taloudellisen ja sosiaalisen kehityksen käynnistäjänä ja ylläpitäjänä.
Yhtenäisvaluutan luominen oli valtava edistysaskel, jonka jälkeen unioni vaikuttaa tällä hetkellä täysin halvaantuneelta. Valuutta- ja budjettipolitiikan kohtuuttomat rajoitukset, joiden tarkoituksena oli vahvistaa Euroopan taloutta ja sen yhtenäisvaluuttaa sekä hillitä unionin voimakkaimpien valtioiden epäilyksiä ja pelkoja, voivat johtaa odottamattomiin rajoituksiin, jotka tekevät kaivatun elpymisen täysin riippuvaiseksi maailmaa johtavan Yhdysvaltojen talouden moitteettomasta toiminnasta.
Nyt vaaditut joustavuus ja kohtuullisuus eivät ole ristiriidassa sen kanssa, että kasvu- ja vakaussopimuksen perusajatuksen noudattaminen on varmistettava. Myöskään julkinen keskustelu asiasta ei vähennä sen tavoitteiden ulottuvuutta. On ratkaisevan tärkeää vahvistaa niiden valtioiden taloutta, jotka hyväksyvät yhteisen valuuttapolitiikan ja yhtenäisvaluutan sekä tuomitsevat sellaisen itseriittoisuuden, joka haittaa avoimia suhteita niiden oman alueen ulkopuolisten alueiden kanssa. Näin on toimittava. Itse asiassa monet valtiot ovat vaalineet perustuslakiensa periaatteita ja sääntöjä, jotka koskevat - toisinaan tiukemmin ja toisinaan löyhemmin - talouden alijäämiä. Tämä on ratkaisevan tärkeää myös unionin poliittisessa järjestelmässä, mutta jos tällaisen sitoumuksen halutaan toimivan tehokkaasti, on ensisijaisesti tarkasteltava koko alueen - varsin laajan alueen - etua ja käytettävä poikkeuksellisissa olosuhteissa hyväksyttäviä harkinnanvaraisia välineitä kaikkein vähiten kehittyneiden alueiden tai valtioiden elpymisen tukemiseksi.
Muutoin on olemassa vaara, että talousarviovelvoitteita noudatetaan ainoastaan muodollisesti ja vaikeuksissa olevat valtiot turvautuvat mitä vaihtelevampiin ja kekseliäämpiin kirjanpitojärjestelmiin (minkä vuoksi myös järjestelmien yhdenmukaistaminen on tarpeen) vain pitääkseen perustamissopimusten vartijana toimivan komission tyytyväisenä tai että rahoitusmarkkinoita petetään väliaikaisesti ja vältetään perustellut rangaistukset.
Valitettavasti tilanne oli tämä monissa Euroopan talouksissa vuoden 2002 lopussa. Tämän vuoksi on siis ehdottoman tärkeää määrittää Euroopan talouden nykyiset ongelmat laadittaessa yhteenvetoa siitä, missä määrin Lissabonin ylimääräisessä huippukokouksessa asetetut tavoitteet on saavutettu. Niin parlamentille, neuvostolle kuin komissiollekin on lisäksi tehtävä selväksi, että on mahdollista saavuttaa tasapaino unionin jäsenvaltioiden terveen talouden vakauttamisen ja näiden tavoitteiden täysimääräisen noudattamisen välillä.

Solbes
Arvoisa puhemies, pyrin kommentoimaan käytettävissäni olevana aikana neljää nyt esiteltyä mietintöä. Käsittelen aluksi yleistä taloudellista tilannetta, kasvu- ja vakaussopimusta sekä julkista taloutta koskevia kolmea mietintöä ja kommentoin lopuksi Ruotsin erityistilannetta koskevaa esittelijä Schmidtin mietintöä.
Aluksi haluan kiittää esittelijä García-Margallo y Marfilia hänen tekemästään työstä ja, kuten hän itse totesi, mietinnössä esitetystä selkeästä viestistä, joka koskee talouspolitiikan laajoja suuntaviivoja.
Haluan korostaa, että tämänvuotinen asiakirja on luonteeltaan tavallista strategisempi, sillä siinä pyritään määrittämään laaja eurooppalainen strategia seuraavaksi kolmeksi vuodeksi. On totta, että asiakirja on laadittu erityisen epävarmassa taloudellisessa tilanteessa, ja on totta, että olemme antaneet tiettyjä merkkejä siitä, kuinka toimittaisiin epäsymmetrisen sokin tapauksessa, jolloin on luonnollisesti sovellettava valuuttapolitiikkaa. Tästä voi olla alakohtaisia jälkiseurauksia, jolloin epäilemättä joutuisimme turvautumaan erilaisiin erityisvälineisiin tai jos kokisimme sellaisia epätavallisia tapahtumia, joista säädetään yhteisön lainsäädännössä ja jotka sallisivat meidän toimia myös budjettipolitiikan alalla. Perustamissopimuksessa esitetty kolmen prosentin raja on kuitenkin hyväksyttävä.
García-Margallo korostaa terveen makrotalouspolitiikan tarvetta ja tukee selvästi kasvu- ja vakaussopimusta. Nähdäkseni lähestymistapamme ovat yhtenevät, eikä meillä ole suuria vaikeuksia hyväksyä hänen suosituksiaan.
Hän viittaa myös seikkaan, jota me kaikki pidämme olennaisena, eli siihen, kuinka voimme lisätä kasvumahdollisuuksia Euroopassa. Se onnistuu epäilemättä lisäämällä työllisyyttä ja tuottavuutta. Tiedämme, että tuottavuuden kasvu - viittasitte tähän itse - sekä työllisyyden kasvu liittyvät läheisesti myös palkkakehitykseen ja että on olennaisen tärkeää, että palkat ovat yhteensopivia työllisyyden kohtuullisen kehityksen ja tuottavuuden kasvun kanssa. Koulutuksen parantaminen on kuitenkin yhtä tärkeää - tämä on Lissabonissa omaksumamme lähestymistapa. Uskomme, että on myös yhtä tärkeää soveltaa tarkoituksenmukaista verotusta näiden tavoitteiden saavuttamiseksi sekä luonnollisesti toteuttaa aiempaa enemmän julkisia ja yksityisiä investointeja. Käsittelen tätä seikkaa yksityiskohtaisemmin Trentinin mietinnön yhteydessä.
Tämän vuoksi mielestämme on oleellista, että Lissabonin strategian yhteydessä määritetään asianmukainen kehys sekä julkisia että yksityisiä investointeja varten sekä edistytään tietyissä perusasioissa. Viime viikkoina on käsitelty yhtä tekijää, jonka haluan tuoda esiin, nimittäin yhteisöpatentin hyväksymistä. Kyseessä on epäilemättä innovatiivinen tekijä, joka mahdollistaa yhä uudet eurooppalaiset innovaatiot. Julkiset menot on luonnollisesti määritettävä tuottavuutta ja tuotantoa parantavien kriteerien mukaisesti.
Talouspolitiikan laajoja suuntaviivoja ei kuitenkaan pitäisi nähdä irrallisina kasvu- ja vakaussopimuksesta. Esittelijä Trentin viittaa tähän korostaessaan yhtenäisen lähestymistavan tarvetta sekä kasvu- ja vakaussopimuksen että Lissabonin tavoitteiden osalta. Uskon, että olemme kaikki yhtä mieltä siitä, että uudelleen järjestetty julkinen talous on ratkaisevan tärkeää sekä valuuttapolitiikan tehtävän mahdollistamiseksi että tarvittavan liikkumavaran tarjoamiseksi, jotta automaattiset vakauttajat voivat toimia suhdanteissa. Jäsen Trentin ottaa kuitenkin esiin myös toisen ongelman: mitä muuta voimme tehdä kasvun alalla kasvu- ja vakaussopimuksen yhteydessä? Kuinka voimme viime kädessä parantaa julkisen talouden laatua?
Myös esittelijä dos Santos korostaa tätä seikkaa mietinnössään, ja haluankin keskittyä siihen tarkemmin. Uskon, että ratkaisu on entistä suuremmat investoinnit tutkimukseen ja kehittämiseen. Olemme asettaneet tämän osalta joitakin erityistavoitteita, sillä julkiset investoinnit toimivat tyydyttävästi tällä alalla, mutta yksityistalouden toiminta on kuitenkin puutteellista.
Kasvu- ja vakaussopimuksessa, sellaisena kuin se on muutettuna marraskuussa annetussa tiedonannossa, kuitenkin esitetään tähän politiikkaan liittyvä lisätekijä, joka voi edistää Euroopan kehitystä. On totta, että sopimus antaa meille alustavat välineet talousarvion tasapainon tai ylijäämäisen tilanteen saavuttamiseksi keskipitkällä aikavälillä.
Kasvu- ja vakaussopimusta koskevassa analyysissään komissio on kuitenkin katsonut, että tietyissä tapauksissa väliaikaiset poikkeamat ovat perusteltuja, jos niillä pyritään edistämään kasvua.
Näkemyksemme on, että investoinnit fyysiseen pääomaan ja ennen kaikkea julkiset investoinnit eivät ole ainoa tekijä, joka oikeuttaa väliaikaiseen poikkeamiseen talousarvion tasapainosta kasvu- ja vakaussopimuksen yhteydessä.
Katsomme, että kaikkia toimia, joilla viime kädessä lisätään kasvun mahdollisuuksia, on kohdeltava samoin.
Komissio ehdotti tämän vuoksi tiedonannossaan, että tietyt edellytykset täyttävien valtioiden kohdalla sallitaan tilapäisiä poikkeamia. Tämä koskee varsinkin niitä valtioita, joissa julkisen velan aste on matala, jotka ovat lisäksi jo saavuttaneet talousarvion tasapainon ja jotka luonnollisesti osoittavat poikkeaman perustuvan kasvun lisäämiseen. Tämä tarkoittaa investointeja infrastruktuureihin ja tietoon mutta myös veroluontoisia toimenpiteitä, esimerkiksi verovähennyksiä, jotka voivat lopulta edistää kasvua.
Nämä olivat komission tiedonannon keskeiset asiat, joita neuvosto ei aivan sellaisenaan sisällyttänyt päätelmiinsä mutta jotka kuitenkin ovat mahdollistaneet tai mahdollistavat riittävän edistymisen sellaisen tuloksen saavuttamiseksi, joka nähdäksemme antaa mahdollisuuden lisätä kasvua.
Neuvoston mukaan meidän on tehtävä tapauskohtaisia analyyseja, sillä sen mukaan tämänkaltaisia poikkeuksia koskevia sääntöjä ei ole. Se ei esitä mitään edellytyksiä sille, kuinka komission olisi pantava täytäntöön ehdotuksiaan. Komissio on luonnollisesti vakuuttunut siitä, että tähän mennessä muutamassa erityistapauksessa esittämämme väliaikaisia poikkeamia koskevat ehdotukset ovat päteviä, ja näitä kriteerejä sovellamme jatkossakin.
Finanssipolitiikan koordinoinnista haluan sanoa, että järjestelmä on parantunut, mutta emme voi olla täysin tyytyväisiä, sillä poikkeamia on liian paljon. Pidän koordinoinnin edistymistä hyvin tärkeänä, ja tämän osalta talouspolitiikan laajoilla suuntaviivoilla pyritäänkin saamaan aikaan parannuksia - ei pelkästään kolmivuotisen lähestymistavan ansiosta vaan myös siksi, että soveltamista koskeviin kertomuksiin kiinnitetään enemmän huomiota kuin yleiseen lähestymistapaan. Meidän on mielestäni parannettava myös valtioiden välisiä koordinointijärjestelmiämme, sillä - kuten olemme korostaneet valmistelukunnalle esittämissämme ehdotuksissa - nykyisessä järjestelmässä on joitakin puutteita, jotka estävät "ryhmäpainetta" toimimasta perustamissopimuksessa esitetyllä tavalla.
Lopuksi sanoisin esittelijä dos Santosille, että olen kiitollinen hänen tuestaan vuoden 2002 julkista taloutta ja julkisen talouden laatua koskevassa analyysissä. Mietintö auttaa ymmärtämään, mitä seuraavaksi tehdään, kun esitämme marraskuussa neuvostolle ehdotuksemme tiedonannoksi.
Emme aio muuttaa vakaus- ja kasvusopimusta emmekä tehdä siitä joustavampaa neuvostolle esittämässämme tiedonannossa. Aikomuksemme on viime vuosien aikana saadun kokemuksen perusteella varmistaa, että kasvu- ja vakaussopimuksen soveltaminen mukautetaan aiempaa paremmin kunkin valtion erityistilanteeseen.
Pidämme tiedonannossamme lisäksi tärkeänä, että jäsenvaltiot ilmaisevat sitoutumisensa kasvu- ja vakaussopimukseen. Tämän vuoksi pyysimme Eurooppa-neuvostolta edistymisen mahdollistavaa päätöslauselmaa.
Vaikka olenkin sanonut tämän jo moneen otteeseen, kannattaa kenties vielä toistaa, että korostamme tiedonannossamme tiettyjä perustavaa laatua olevia seikkoja. Alijäämän nimellinen raja on edelleen kolme prosenttia, mutta meidän on kuitenkin otettava huomioon suhdannekierron kehittyminen, ja tämän vuoksi myös suhdannekorjatun vajeen kehittyminen on olennainen tekijä.
Toiseksi julkisen talouden tasapainon saavuttamiseksi keskipitkällä aikavälillä niiden valtioiden, jotka eivät ole siinä vielä onnistuneet, on toteutettava ponnisteluja, jotta tulos paranee vähintään puoli prosenttiyksikköä vuodessa, tai jopa enemmän, jos sillä on merkitystä.
Kolmanneksi olemme tietoisia siitä, että taloudellisten suhdanteiden hyvinä aikoina julkista taloutta on höllennetty, ja tämä on puolestaan aiheuttanut uusia ongelmia. Tämän vuoksi on tärkeää kiinnittää enemmän huomiota siihen, ettei näissä olosuhteissa enää toimita suhdanteita ennakoiden.
Katsomme, että on tärkeää kiinnittää huomiota velan määrään, ja kuten esittelijä Trentin aiemmin korosti, mielestäni on tärkeää tarkastella tiettyjen jäsenvaltioiden erityistilannetta, siten että niillä on enemmän liikkumavaraa.
ECOFIN-neuvosto hyväksyi kaiken edellä esittämäni niillä korjauksilla, jotka esitin Trentinin mietinnön yhteydessä.
Lopuksi kommentoin Schmidtin mietintöä. On totta, että Ruotsia koskevassa lähentymiskehityksen arvioinnissa viittasimme lähentymiskriteerien täyttämiseen. Ruotsi ei täytä kahta kriteeriä: erityisesti Ruotsin keskuspankkiin liittyvää lainsäädännön lähentymistä ja valuuttakurssin vakautta.
Voimme iloksemme todeta, että kun puhumme Ruotsin kehitykseen liittyvistä luvuista, jäljellä olevat lähentymiskriteerit täyttyvät jopa aiempaa paremmin. Meidän on kuitenkin vielä käsiteltävä näitä kahta puuttuvaa tekijää, ja toivon, että niihin liittyvät ongelmat pystytään ratkaisemaan. Tiedätte kantamme niiden osalta. Oikeudellisella alalla keskuspankin riippumattomuutta on muokattava. Vaihtokurssikriteerin kohdalla meidän on sovellettava perustamissopimuksen määräyksiä. Kuten olen useasti sanonut, meidän on kuitenkin otettava huomioon aiemmat kokemuksemme.
Itse uskon, että euron käyttöönotosta olisi Ruotsille hyötyä, ja toivon maan pian täyttävän tarvittavat edellytykset. Uskon siitä olevan hyötyä myös Euroopan unionille ja erityisesti euroalueelle, sillä se merkitsisi merkittävää edistystä yhdentymisprosessissa.

Langen (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, haluan aluksi kiittää komission jäsentä ja osoittaa suosiota hänen selkeälle lausunnolleen tässä neljää mietintöä koskevassa keskustelussa. Hän sanoi, ettei komissio halua tehdä kasvu- ja vakaussopimuksesta entistä joustavampaa tai muuttaa sitä vaan että se haluaa yksinkertaisesti soveltaa tiukempia standardeja arvioidessaan jäsenvaltioiden tilannetta. Mielestäni tämä on parempi toimintatapa kuin muiden ryhmien jäsenten esittämät ehdotukset. Tarkoitan tällä erityisesti Trentinin ja dos Santosin ehdotuksia.
Se, mitä esittelijä Trentin täällä sanoi, ei liity mitenkään talous- ja raha-asioiden valiokunnan mietintöön, eivätkä hänen esittämänsä huomautukset ole sopivia vakaus- ja lähentymisohjelmien vuotuista arviointia koskevassa keskustelussa. Kouluoloissa sanoisin hänen puhuneen asian vierestä. Trentinin mietintöluonnoksessa asiaan ei viitattu sanallakaan, ja vasta eri ryhmien jättämien tarkistusten jälkeen mietintö liittyy nyt käsiteltävänä olevaan aiheeseen. Tänään se unohtui taas täysin.
Kiitän komission jäsentä myös siitä, että hän palautti jälleen kerran mieliin Lissabonin tavoitteet, jotka eivät ole vakaus- ja kasvusopimuksen ja julkisen talouden vakauttamisen vastaisia. Pikemminkin niissä tiivistyvät puite-edellytykset: joustavat työvoimamarkkinat sekä tarve lisätä investointeja, alentaa veroja sekä sijoittaa tutkimukseen ja koulutukseen. Tämä ei kuitenkaan tarkoita, että jäsenvaltiot vapautettaisiin velvoitteesta soveltaa tiukkoja standardeja julkiseen talouteensa, kuten komissio on todennut.
Trentinin mietinnössä vaadimme ainakin, että komissio tulevaisuudessa voi omasta päätöksestään lähettää kirjallisia huomautuksia, ilman että asiasta äänestetään ECOFIN-neuvostossa, jossa sääntöjen rikkojat osallistuvat äänestykseen. Me haluamme lujittaa komission riippumattomuutta. Mietinnöissä esitetyt ehdotukset ovat monella tavalla epäjohdonmukaisia. Tästä on osoituksena se tosiseikka, että nyt jo kahden vuoden ajan kasvu- ja vakaussopimus on jatkuvasti kyseenalaistettu ja sen asemaa on horjutettu kaikin mahdollisin tavoin ja kaikin mahdollisin ehdotuksin, ainoastaan siksi, että julkistalouksien vakauttamista ei pidettäisi joissakin jäsenvaltioissa enää vakaan talouden ja vakaan talous- ja rahapolitiikan edellytyksenä.
Kyse ei tietenkään ole siitä, etteikö riittävää liikkumavaraa olisi. Jo kahdeksan kahdestatoista euroalueen jäsenvaltiosta on onnistunut tasapainottamaan julkisen taloutensa. Sääntöjen rikkojat ovat niitä, jotka nyt vaativat vakaus- ja kasvusopimuksen muuttamista. Vakaan ja jopa ylijäämäisen talouden jäsenvaltiot kärsivät, sillä euroalueella kaikki ovat samassa veneessä, kotimaani Saksa siinä missä muutkin. Jos huomattavan taloudellisen mahdin omaava Saksa ei noudata vakaus- ja kasvusopimusta, se vaarantaa euron vakauden. Emme voi kääntää huomiota pois jäsenvaltioiden vastuusta korjaamalla ja muuttamalla sääntöjä. Tässä ei auta myöskään joissakin dos Santosin mietinnön tarkistuksissa esitetty kultainen sääntö.
Velka ei ole hyvää tai pahaa. Velka on velkaa: investointeja ja infrastruktuuria varten otettua luottoa ja kulutusluottoa. Hyvä esittelijä Trentin, uskon teidän tuntevan käsitteen scala mobile, velan, joka saattoi Italian valtion polvilleen viimeisen kahdenkymmenen vuoden aikana velkojen kumuloituessa uusilla. Ammattiliitot osallistuivat sen käyttöön, eikä ratkaisua löytynyt. Eurooppalainen malli on tuonut mukanaan matalamman inflaation ja vakaan finanssipolitiikan edellytykset. Tämä on perusta, josta saamme ja josta meidän täytyy pitää lujasti kiinni.
Lopuksi haluan sanoa ruotsalaisille kollegoille, että olemme iloisia siitä, että Ruotsi haluaa liittyä talous- ja rahaliittoon. Teemme kaiken voitavamme auttaaksemme sitä siinä, mutta sen on tapahduttava Maastrichtin sopimuksessa esitetyin edellytyksin. Jos Ruotsi ei vielä täytä edellytyksiä - riippumatonta keskuspankkia tai edes kahden vuoden jäsenyyttä Euroopan valuuttajärjestelmässä - sen on korjattava nämä asiat. Sen ei anneta poiketa näissä asioissa. Tämän osalta meidän on syytä olla kiitollisia komissiolle sen valitsemasta linjasta.

Randzio-Plath (PSE).
Arvoisa puhemies, EU:n kevään huippukokouksessa tarvitaan aktiivista ja päättäväistä talouspolitiikan johtamista. Emme voi enää toistaa vanhaa samaa kaavaa. Se ei valitettavasti ole riittävä vaikeana aikana, jota voidaan luonnehtia talouden taantumaksi mutta valitettavasti myös lähestyvän sodan varjostamaksi ajaksi niin talous- kuin työllisyyspolitiikankin kannalta. Tämän vuoksi parlamentin mietinnöt - ja tarkoitan nyt kaikkia tänä iltana tarkasteltavia mietintöjä - osoittavat toivon pilkahduksia, mutta samaan aikaan niissä esitetään vaatimuksia, jotka armottomasti paljastavat Euroopan talouden heikkoudet.
Haluan korostaa, että talouden järjestykseen panevan kasvu- ja vakaussopimuksen eliminoiminen ei tule kuuloonkaan. Sen sijaan meidän on sovellettava sitä ottaen huomioon Lissabonin tavoitteet ajallisesti ja paikallisesti järkevällä tavalla, sillä Euroopan kansalaiset ovat sen ansainneet.
Minusta meidän on tehtävä kaikkemme talouden laskusuhdanteen pysäyttämiseksi. Emme myöskään voi kieltää sitä, että jopa Euroopan keskuspankki puhuu nyt Euroopan unionin laskusuhdanteen vaaroista. Tämä merkitsee sitä, että meidän on jatkettava aktiivista toimintatapaa, eikä jatkuvista viittauksista rakenneuudistuksiin ole siinä mielessä mitään hyötyä.
Emme toisaalta vielä edes tiedä, mitä hyötyä näistä rakenneuudistuksista olisi Euroopan unionille, eikä meillä ole aavistustakaan niiden vaikutuksista työllisyyspolitiikkaan. Taloudelliset tutkimuslaitokset, kansalliset ministeriöt tai komissio eivät ole vastanneet tähän kysymykseen. Me tarvitsemme kuitenkin vastauksen tietääksemme, mikä on oikea suunta. Uskon, että seuraava sanonta pätee edelleen: työllisyys luo kasvua, mutta myös kasvu luo työllisyyttä. Meidän on työskenneltävä tosiasiallisen eikä pelkästään potentiaalisen kasvun perustalta.
Haluan vielä kerran korostaa, että on täysin perusteltua - kuten mietinnöissäkin todetaan - viitata jatkuvasti niin julkisen kuin yksityisenkin sektorin investointien puutteeseen. Me emme noudata Lissabonissa tehtyä sopimusta kolmen prosentin kasvusta. Me emme noudata myöskään sopimusta, jonka mukaan tutkimus- ja kehittämisinvestointeja on lisättävä, ja tämä koskee sekä yksityistä että julkista sektoria. Japani ja Yhdysvallat ovat paljon meitä edellä näillä molemmilla aloilla. Emme kenties tällä hetkellä todellakaan tarvitse yhteistä talouspolitiikkaa vaan alakohtaista ja monialaista hallitusten välistä koordinointia. Tarvitsemme nimensä mukaista koordinointia, joka on kasvun ja työllisyyden edun mukaista.

Gasòliba i Böhm (ELDR).
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, arvoisa komission jäsen, haluan aluksi todeta, että ryhmäni kannattaa nyt käsittelemiemme mietintöjen tekstiä mutta ei kaikkia lausuntoja, joita mietintöjä esiteltäessä on tässä täysistunnossa esitetty.
Tämän keskustelun välittömänä tavoitteena on pääasiassa valmistella Eurooppa-neuvoston kevään kokousta. Tarkoituksena on vastata niin kutsutun Lissabonin prosessin arviointiin, jota on täydennetty Kööpenhaminassa ja Barcelonassa kokoontuneen neuvoston päätöksillä. Tässä yhteydessä haluan aluksi ilmaista omasta puolestani ja ryhmäni puolesta huolen siitä, ettemme ole saavuttaneet vuodeksi 2010 asetettua tavoitetta aiempaa kilpailukykyisemmästä ja korkeatasoisemmasta taloudesta, jossa työllisyysaste on kasvanut. Kuluneita kolmea vuotta arvioitaessa havaitsemme, että Yhdysvaltojen talouden vaikeuksista huolimatta olemme jääneet kasvussa, tuottavuusasteessa ja työllisyysasteessa enemmän jälkeen kuin kolme vuotta sitten. On siis selvää, että on olemassa hyvin huolestuttava ero sen välillä, mitä neuvostossa saarnataan ja mitä jäsenvaltioissa toteutetaan. Tämä vaarantaa unionin yleisen tuloksen.
Me uskomme Euroopan liberaali- ja demokraattipuolueen ryhmässä, että ongelmat johtuvat pääasiassa siitä, että sovittuja liberalisointimenettelyjä ei ole noudatettu, sillä kuten García-Margallo y Marfilin mietinnössä osoitetaan, merkittäviä rakenneuudistuksia on vielä toteuttamatta ja tietyt perustavaa laatua olevat markkinat, kuten työvoimamarkkinat, on saatava vielä joustavammiksi.
Nykyisessä tilanteessa, joka ei todellakaan ole parhaita taloudellisia tilanteita Euroopassa viime vuosina, on kolme merkittävää seikkaa, joihin on myös kiinnitettävä erityistä huomiota. Meidän on ensinnäkin parannettava tutkimuksen ja kehittämisen tasoa mutta myös sen soveltamista tuotantojärjestelmään. Toivokaamme, että tämä historiallinen Eurooppa-patenttia koskeva sopimus, jonka komission jäsen Solbes mainitsi, saa aikaan kehitystä tällä alalla. On kuitenkin kiinnitettävä erityistä huomiota uuden tekniikan soveltamiseen perustuvien pienten ja keskisuurten yritysten luomiseen ja kehittämiseen, sillä ne ovat merkittäviä työpaikkojen lähteitä, kuten 1990-luvulla todistettiin.
Arvoisa puhemies, minulla ei ole aikaa mainita muita merkittäviä seikkoja, mutta haluan päättää puheenvuoroni samalla tavalla kuin aloitinkin: sen sijaan, että kevään neuvoston kokouksissa annettaisiin suuria lupauksia, meidän olisi pidettävä kiinni siitä, mitä on sovittu.

Herzog (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, esittelijä García-Margallo y Marfil puhuu tosiasioista: Euroopan unionilla ei ole talouspolitiikkaa. Hän on käynnistänyt asianmukaisen keskustelun, ja minä kiitän häntä siitä.
Ongelmien määrittämistä ja ratkaisuja ajatellen sanat kurinalaisuus ja rakenneuudistukset ovat loitsuja. Olemme säännöllisesti kysyneet komissiolta, keskuspankilta ja asiantuntijoilta, mitä ne tarkoittavat. Olen hämmästynyt saamiemme vastausten epätarkkuudesta ja ristiriidoista. Erään merkittävän britannialaisen työnantajajärjestön johtaja Turner sanoi merkittävässä konferenssissa, että meidän on varottava hyvinvointiyhteiskunnan purkamista ja että Euroopan liberalisointisuunnitelma on tarpeen, mutta se auttaa nykyisiin haasteisiin vain toissijaisesti. On selvää, että eläkeongelmaa ei voida ratkaista ilman Euroopan toiminta-asteen vahvaa kasvua. Inhimillisten voimavarojen onnistunut käyttöönotto on ratkaisevan tärkeää. Tarvitaan siis suuria ponnisteluja työmarkkinoiden uudistamiseksi, erityisesti koulutuksen ja pätevyyden osalta, mutta meidän on tunnustettava, että tämä edellyttää uudelleenorganisointia, jolla on hintansa.
Meidän on pohdittava, mistä sekä julkisten että yksityisten tuotantoinvestointien puute johtuu? Yksi syy on pääomavirtojen hallinta, sillä niistä suuri osa suuntautuu Yhdysvaltoihin. Minusta on väärin ajatella, että rahoitusmarkkinat sellaisenaan olisivat Euroopan uuden investointikierroksen veturina, kuten ne kenties olivat maailmanlaajuisesti viime vuosikymmenellä. Rahoitusmarkkinat eivät edistä paikallista kehitystä eivätkä pk-yritysten ja infrastruktuurien kehitystä. Unionin on pystyttävä rahoittamaan suorituskykyisten yleishyödyllisten palvelujen verkostoja ja kehittämään tuottavia yrityksiä koskevia menettelytapoja.
Ongelma ei ole pelkästään tarjonnassa; me aliarvioimme myös kysyntään liittyviä ongelmia! Satojen miljardien lyhennykset rasittavat yrityksiä ja haittaavat elpymistä. Inflaation pelon sijaan keskuspankin olisi muutettava tavoitteitaan ja laskettava tosiasialliset korot alle nollan. Toisaalta, vaikka useat valtiot eivät olekaan osanneet tai pystyneet uudistamaan julkista talouttaan ajoissa, suhdanteen vakavuus oikeuttaa nyt toiminnan tukemisen, myös kolmen prosentin säännön väliaikaisen ylityksen.
Haluaisin esittää vielä kaksi huomautusta. Irakin sota on mielestäni järjetöntä myös taloudelliselta kannalta. Se kasvattaa julkista alijäämää Yhdysvalloissa ja Euroopassa, vaikka periaatteenamme on vajeen pienentäminen. Yhdysvallat on heikoilla jäillä, totesi eräs asiantuntijamme. Yhdysvaltojen tulevaisuuden kasvu edellyttäisi yhä enemmän pääomiemme pumppaamista sinne, mikä myös on ristiriitaista. Eurooppa ei voi enää seurata Yhdysvaltoja passiivisesti. Sen on noudatettava omaa politiikkaansa. Olemme selkä seinää vasten, mutta valmistelukunta kuitenkin vaikenee. Taloudellista hallintoa koskevasta vaatimuksesta mieleen tulee kohtaus elokuvasta, jossa Chaplin on sotilaana. Joukon jäsenet harhailevat sumussa jokainen tahollaan, ja sotilas huhuilee kapteenia.

Lipietz (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, minun on todettava, että useat mietinnöt koskevat lähes samaa asiaa. Tämän vuoksi emme kannata mietintöä, jonka on laatinut suuresti arvostamani jäsen Trentin, mutta harkitsemme äänestävämme García-Margallo y Marfilin mietinnön puolesta.
Talous- ja raha-asioiden valiokunnalla on todellinen toimintaongelma. Kun mietinnön esittelee vasemmistoryhmän tai oikeistoryhmän esittelijä, ensimmäisessä tapauksessa oikeistoa edustavat kollegamme tyrmäävät mietinnön, ja jos meillä on hieman onnea, mietintö voidaan hyväksyä, jos sen esittelee oikeistoryhmän esittelijä. Tämän vuoksi on siis tunnustettava, että senkin jälkeen, kun talous- ja raha-asioiden valiokunta oli silponut García-Margallo y Marfilin mietinnön - ja olipa tilanne mikä tahansa, olen jo kauan tunnustanut hänen kykynsä mietinnön esittelijänä - hänen mietintönsä on selvästi parempi ja paljon hyödyllisempi kuin Trentinin mietintö, joka ilmeisesti ei edes ole Trentinin mietintö, kuten Langen huomautti, koska esittelijä Trentinin puheen sisältö oli melkeinpä päinvastainen kuin hänen mietintönsä sisältö.
Käsittelen siksi ainoastaan García-Margallo y Marfilin mietintöä sellaisena, kuin se on kirjoitettu. Uskon, että me vihreät kannatamme kaikkia tavoitteita ja asiaa koskevia huomautuksia sellaisina kuin ne esitetään García-Margallo y Marfilin mietinnössä. Sen eduksi voidaan katsoa, että siinä esitetään taas Lissabonin ja Göteborgin tavoitteiden mukaisia talouspolitiikan päämääriä: haluamme tehdä Euroopasta talouskasvun mallin, joka perustuu inhimillisiin voimavaroihin tehtyjen investointien laatuun, julkisten investointien laatuun sekä valitun tekniikan kestävyyteen ekologisessa merkityksessä. Uskon, että kun otetaan huomioon, että maanosamme on pieni alue, jossa asukastiheys on maailman korkeimpia, tämä on ainoa mahdollinen strategia Euroopan unionille.
García-Margallo y Marfilin mietintö on ristiriitainen. Siinä joudutaan lakkaamatta tasapainottelemaan sen asian kanssa, että vakaussopimusta on kunnioitettava, ja todetaan kuitenkin, että investointeja olisi rahoitettava. Siinä myönnetään, että on pidättäydyttävä kyseenalaistamasta Maastrichtin sopimuksen artiklaa, jossa yhteisön toimielimiä kielletään kritisoimasta Euroopan keskuspankkia, ja todetaan kuitenkin, että tarvittaville investoinneille on myönnettävä luottoa erityisellä korolla. Siinä puhutaan verotuksesta mutta ei korkoasteesta. Lyhyesti sanottuna mietinnössä pyritään kiertämään todellinen institutionaalinen umpikuja, johon Euroopan unioni on ajautunut. Tulevina vuosina nämä ongelmat palauttavat meidät takaisin siihen halvautuneisuuden tilaan, jonka koimme synkkinä vuosina 1990-1997 valmistellessamme euron käyttöönottoa.
Koska me emme valvo Euroopan keskuspankin vahvistamia korkoja, korot tulevat olemaan liian korkeita, mikä haittaa niitä valtioita, jotka haluavat sekä tehdä investointeja että lyhentää velkaansa. Liian korkeat korot tekevät myös valuutastamme liian vahvan, mikä estää viennin, kun taantuma on maailmanlaajuinen. Jos emme selvästi kyseenalaista vakaussopimusta sen nykymuodossa, emme pysty rahoittamaan esittelijä García-Margallo y Marfilin vaatimia investointeja.

Blokland (EDD)
 . (NL) Arvoisa puhemies, tässä useita mietintöjä koskevassa yhteiskeskustelussa me käsittelemme talous- ja rahaliiton edistymistä. Talous- ja rahaliitto on olemassa tehtyjen sopimusten noudattamisen ansiosta. Kasvu- ja vakaussopimus on sopimus, josta meidän kaikkien on pidettävä kiinni. Se, mitä esittelijä Trentin toteaa mietinnössään vakaussopimuksesta, on lukemisen arvoista. Hänen mukaansa sopimusta on noudatettava tarkkaan myös taantuman aikana, ja olen tästä aivan samaa mieltä. Meidän ei tarvitse nyt käsitellä tätä asiaa.
Myös Garcia-Margallo y Marfil toteaa perustellusti, että eurooppalaisten johtajien on tulevassa kevään huippukokouksessa vältettävä epämääräisiä ja itsekehuisia lausuntoja ja puhuttava selvästi. Nyt tarvitaan selviä sopimuksia siitä, kuinka aiomme saavuttaa taloudelliset tavoitteet, jotta voimme noudattaa vakaussopimusta myös tämän taantuman aikana.
Olen tämän vuoksi hyvin hämmästynyt, kun jälleen kerran osoittautuu, ettei Ranska halua noudattaa tehtyjä sopimuksia. Viime torstaina paljastui jälleen kerran, ettei kyseinen jäsenvaltio aio pyrkiä tasapainottamaan vuoden 2003 talousarviotaan. Saksan, Portugalin ja Italian pyrkiessä mukauttamaan talousarvioitaan tehtyihin sopimuksiin Ranska puolestaan ei ilmaise edes aikovansa noudattaa tehtyjä sopimuksia.
Arvoisa puhemies, haluan lopuksi sanoa, että jos Euroopan parlamentti haluaa vakavissaan osallistua päätöksentekoon talouden alalla, sen on jo aika vaatia sopimusten noudattamiseen haluttomien jäsenvaltioiden edustajia ja poliitikkoja tulemaan tänne tekemään selkoa toimistaan.

Della Vedova (NI).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, tänään käsiteltävät mietinnöt ovat merkittäviä ja tärkeitä asiakirjoja - haluan aluksi kiittää siitä esittelijöitä - ja ne ovat tärkeä panos Euroopan julkisen talouden suuntaviivoja koskevaan keskusteluun. Radikaalit jäsenet kannattavat niitä niiden nykyisessä muodossa.
En halua käsitellä yksittäisiä mietintöjä yksityiskohtaisesti, mutta haluan käyttää tilaisuuden hyväkseni esittääkseni muutaman yleisluontoisen huomautuksen. Ensinnäkin uskon, että meidän pitäisi suhtautua hieman epäilevästi Lissabonin tavoitteiden kaltaisiin komealta kalskahtaviin iskulauseisiin ja tavoitteisiin, joihin jatkuvasti viitataan. Minä en usko, että Euroopan tietyssä vaiheessa itselleen asettama tavoite, lainaan jälleen kerran: "uusi strateginen päämäärä seuraavaa vuosikymmentä varten: siitä on tultava maailman kilpailukykyisin ja dynaamisin tietoon perustuva talous, joka kykenee ylläpitämään kestävää talouskasvua", tai muut meille tutut tavoitteet olisivat suuria edistysaskeleita tai edes perusta jäsenvaltioiden uudelle talouspolitiikalle, paitsi jos olemme sitä mieltä, että jäsenvaltiot eivät aiemmin halunneet tehdä valtioista kilpailukykyisiä tai pyrkiä täystyöllisyyteen.
Sen lisäksi, että jatkuvasti korostamme näitä tavoitteita ja laadimme analyysejä - Euroopan parlamentti on poliittinen elin, ei tutkimuskeskus - meidän olisi minusta keskusteltava siitä, miksi näitä hienolta kuulostavia tavoitteita ei saavuteta ja mitkä ovat ne poliittiset kustannukset, joita meillä eurooppalaisilla ei ole rohkeutta kohdata saavuttaaksemme tavoitteet, muuttaaksemme ne käytännön uudistuksiksi, niiksi uudistuksiksi, joita nyt tarkasteltavana olevissa mietinnöissä käsitellään. Minusta tuntuu, että Euroopan taloudelliset rakenteet olisi tarkistettava kokonaisuudessaan.
Me viittaamme jatkuvasti ylpeinä eurooppalaiseen yhteiskuntamalliin ja sosiaaliseen markkinatalouteen, mutta toteamme selvästi mietinnöissä - mielestäni näin tehdään García-Margallon y Marfilin mietinnössä - että eurooppalaisen yhteiskuntamallin kohtalo on riippuvainen Yhdysvaltojen talouden elpymisestä: jos Yhdysvaltojen talous ei elvy, Euroopan talous ei kasva, ja yhteiskuntamalli, josta olemme niin ylpeitä, tulee kokemaan paljon vaikeampia aikoja kuin mitä tällä hetkellä koetaan.
Saksan talouskriisi on merkki vanhan talousmallin kriisistä. Tämä vanha talousmalli on malli vanhasta Euroopasta, jossa ei ole enää mitään investoitavaa. Me toistelemme mietinnöissä, että tarvitsemme lisää julkisia investointeja - vaikka emme sano, mistä niihin saadaan rahaa - ja lisää yksityisiä investointeja. Minä en usko, että yksityisten investointien alhainen taso Euroopassa johtuu korkotasosta tai että ainoa tavoitteemme olisi tämän vuoksi painostaa Euroopan keskuspankkia joustavampaan korkopolitiikkaan yksityisten investointien tukemiseksi. Yksityiset investoinnit eivät lisäänny alhaisella korkotasolla: ne lisääntyvät jos ja kun talous on joustavampi, kun joustoa annostellaan reilumpina annoksina.
Taloutta joustavoittaviin uudistuksiin liittyy poliittisia kustannuksia, joista me emme puhu: työvoimamarkkinoiden rakenteisiin puuttumisella ja monopolien muodostamien voimakkaiden eturyhmien vastustamisella on hintansa - puolet Euroopan unionin talousarviosta on sidottu maataloustukiin ja maatalouden suojelemiseen. Poliittinen hintansa on myös sillä, että harkittaisiin näiden varojen käyttämistä korkeaan teknologiaan ja tieteelliseen tutkimukseen kohdistuvan uuden investointiaallon herättämiseksi.
Lopuksi esitän eläkkeitä koskevan huomautuksen: kansallisten talousarvioiden kurinalaisuuden tarve perustuu ennen kaikkea siihen, että kansallisissa talousarvioissa on oltava kapasiteettia käsitellä väestön ikääntymiseen liittyviä ongelmia ja eläkejärjestelmien rakenneuudistuksesta seuraavia kustannuksia. Me olemme sen velkaa Euroopan kansalaisten tuleville sukupolville.

Grönfeldt Bergman (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, haluan käsitellä puheenvuorossani lyhyesti Ruotsin lähentymiskehityksen arviointia vuona 2002. Aluksi haluan kiittää esittelijä Schmidtiä loistavasta työstä.
Eurokolikot ja -setelit otettiin käyttöön 1. tammikuuta 2002 Euroopan unionin kahdentoista jäsenvaltion valuuttana. Siirtymä oli menestys ja kansalaiset suhtautuivat uuteen valuuttaan myönteisesti. Hintojen nousua koskevat pelot osoittautuivat enemmän tai vähemmän perusteettomiksi. Kuten kaikki tietävät, Ruotsi ei kuulu niihin maihin, jotka ottivat euron käyttöön valuuttana. Syy on luonnollisesti pääasiassa poliittinen. Jotta Ruotsi voisi ottaa käyttöön euron, sen olisi kuitenkin täytettävä viisi lähentymiskriteeriä.
Sekä komissio että EKP katsoivat, että Ruotsi täyttää kolme viidestä lähentymiskriteeristä: hintavakautta, julkista taloutta ja korkojen lähentymistä koskevat kriteerit. Tämä on toki hienoa, mutta Ruotsi ei täytä kahta jäljellä olevaa kriteeriä, jotka ovat valuuttakurssin vakaus ja lainsäädännön lähentyminen. Vaikka onkin totta, että Ruotsin kruunun kurssi on vaihdellut suhteessa euroon viimeisen kahden vuoden aikana, on kuitenkin muistettava, että kun Ruotsi pyytää virallisesti uudelleenarviointia, tämä tapahtuu eri vertailuajanjaksolla ja odotuksin, jotka voivat osaltaan vaikuttaa valuuttakurssin vakautumiseen.
Lainsäädännön lähentymisen kannalta on olennaista, että Ruotsi panee mahdollisimman pian täytäntöön euron käyttöönoton vaatimat muutokset Ruotsin lainsäädännössä. Tulevan kansanäänestyksen tulosta on luonnollisesti kunnioitettava, mutta mielestäni Ruotsin olisi mahdollisen kyllä-tuloksen varalta jo valmistauduttava siihen, ettei lainsäädännön lähentymisestä enää aiheudu viivästystä euron käyttöönotolle.
Kaikella kunnioituksella lähentymiskriteerejä kohtaan, päätös Ruotsin osallistumisesta EMU:n kolmanteen vaiheeseen on poliittinen. Päätöksen tekee Ruotsin kansa. Ruotsin kansa päättää 14. syyskuuta 2003 järjestettävässä kansanäänestyksessä Ruotsissa käytettävästä valuutasta pitkäksi aikaa. Toisaalta Ruotsi on Maastrichtin sopimuksen perusteella velvollinen osallistumaan täysimääräisesti yhteistyöhön talous- ja rahaliitossa, kun lähentymiskriteerit täyttyvät. Toisin kuin Tanskaan ja Yhdistyneeseen kuningaskuntaan, Ruotsiin ei sovelleta erityistä poikkeuslauseketta, mutta toivottavasti saamme 14. syyskuuta Ruotsin kansalaisilta kyllä-tuloksen. Sen jälkeen Ruotsin hallituksella ei ole tarvetta tarkoituksellisesti eikä tahattomasti viivytellä tai vältellä sellaisia toimenpiteitä, joilla Ruotsi saadaan täyttämään jäljellä olevat lähentymiskriteerit.
Huomasin ilokseni, että esittelijä Schmidt oli hyväksynyt Euroopan kansanpuolueen ryhmän (kristillisdemokraatit) ja Euroopan demokraattien esittämät tarkistukset 3 ja 4. Näin voidaan saavuttaa esittelijän ja minun itseni toivoma laaja kannatus mietinnölle.

Berès (PSE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, kolme niistä mietinnöistä, joita tänä iltana käsittelemme, auttavat meitä arvioimaan talous- ja rahaliiton toiminnan tilaa ennen kevään Eurooppa-neuvoston kokousta.
Kun tarkastelen Ranskan julkisen talouden tilaa, on todettava, ettei talouspolitiikkaa katsota yhteistä etua koskevaksi asiaksi. Perustamissopimusta ei noudateta. On myös todettava, ettei talous- ja rahaliiton talousliitto-ulottuvuutta ole olemassa. Vakaussopimus on näiden mekanismien ydin, ja kuitenkin se vaikuttaa pikemminkin esteeltä kuin talouspolitiikan välineeltä. Lissabonin strategian hyväksyminen olisi sittemmin voinut olla se tekijä, joka olisi voinut tarjota talous- ja rahaliitolle talouspoliittisen strategian. Vakaussopimus ei vain yksinkertaisesti ole dynaaminen väline strategian toteuttamiseksi.
Käytettävissämme olevat välineet ovat periaatteessa paljon puhutut talouspolitiikan laajat suuntaviivat, joista keskustelemme tänäänkin. Ne ohjaavat Euroopan unionin talouspolitiikan lähestymistapoja tulevina kuukausina ja viikkoina. Arvoisa komission jäsen, mitkä ovat niiden tulokset? Tällä hetkellä talouspolitiikan laajat suuntaviivat toimivat muodollisena harjoituksena, eikä niillä ole mitään vaikutusta jäsenvaltioiden julkiseen talouteen, sillä jäsenvaltiot yksinkertaisesti odottavat vakaus- ja kasvusopimuksen täytäntöönpanosta seuraavia sanktioita, kunnes on liian myöhäistä.
Eurooppa tarvitsee kasvustrategiaa, kuten puheenvuorossanne totesitte. Se edellyttää muita kuin tällä hetkellä käytettävissä olevia välineitä. Arvoisa komission jäsen, olette laatineet tiedonannon, josta neuvosto on juuri ilmaissut kantansa. Uskon, että on mentävä vielä pidemmälle. Tähän on mahdollisuus valmistelukunnassa. Meidän on mielestäni tehtävä yhteistyötä laatiaksemme ehdotuksia, jotka ovat molempien hyväksyttävissä ja jotka tarjoavat unionille vihdoinkin keinot sekä kehittää todellista talouspolitiikkaa että myös tarkastella talouspolitiikkaa yhteisen edun kysymyksenä ja panna täytäntöön Lissabonin strategian tavoitteet.

Nordmann (ELDR).
Arvoisa puhemies, minulla ei ole aikaa perehtyä mahdollisiin eroihin, joita on mietintöjen tekstin ja esittelijöiden henkilökohtaisten näkemysten välillä. Rajoitan puheenvuoroni koskemaan komission tiedonantoa ja komission jäsenen puheenvuoroa tukeakseni niitä määrätietoisesti. Minä nimittäin uskon, että tässä asiassa komissio vastaa nimenomaan perustamissopimusten vartijan tehtävästään, että vakaussopimus ei ole kuollut ja että viime vuoden lopulla alkaneiden vaarallisten sanamuotojen käynnistämien polemiikkien ylitse on tärkeää tehdä ero vakaus- ja kasvusopimuksen sanamuodon ja perusajatuksen välillä ja vaalia sopimuksen perusajatusta. Maastrichtin kriteerien kautta me sitouduimme rahaliittoon, joka on tiettyjen arvojen ympärille muodostuva poliittinen liitto, ja eurooppalaisen valuutan perustana oleva vakaus merkitsee tekniikan lisäksi jonkinlaista yhteistä yhteiskuntasopimusta. Euron on oltava sekä vahva että vakaa valuutta, ja tätä periaatetta julistaessaan Eurooppa kääntää selkänsä 1900-luvun virheille, joista oli seurauksena inflaatio, köyhiin kohdistuva vero, sitoutuakseen luottamuksen yhteiskuntaan ja tulevaisuuden haasteisiin. Juuri näitä arvoja me tarjoamme unioniin liittyville valtioille. Tämä on yksi lisäsyy olla heikentämättä niitä varomattomilla kyseenalaistuksilla. Kun peli ei suju, ei pidä vaatia sääntöjen muuttamista. On opeteltava säännöt.

Schmid, Herman (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, ymmärrätte varmasti, että Olle Schmidtin mietintöä luetaan Ruotsissa erittäin kiinnostuneena, sillä siellä järjestetään syyskuussa kansanäänestys euron käyttöönotosta. Mietinnön 6 kohdassa todetaan, että euron käyttöönotto sisältyy jäsenvaltioiden perustamissopimuksen mukaisiin velvoitteisiin, toisin sanoen myös Ruotsin velvoitteisiin. Mietinnön 5 kohdassa kuitenkin todetaan, että euron käyttöönotosta järjestetään joissakin jäsenvaltioissa kansanäänestys ja että kansanäänestysten tuloksia on kunnioitettava, vaikka niiden seurauksena kieltäydyttäisiinkin euron käyttöönotosta.
Tämä on hyvin ristiriitaista. Olle Schmidt toivoo Ruotsin kansan äänestävän "kyllä" ja ratkaisevan näin ristiriidan. Ei kuitenkaan ole nähtävissä merkkejä siitä, että kansa toimisi näin. Päinvastoin, ei-leiri johtaa tällä hetkellä hyvin selvästi; viimeisen mielipidetutkimuksen mukaan sen kannatus on kymmenen prosenttia suurempi. Sen johtoasema näyttää kasvavan edelleen. Parlamentin olisi ehkä hyvä tietää, että euron vastustajiin kuuluu aika monta Ruotsin hallituksen ministeriä, myös kauppa- ja teollisuusministeri Leif Pagrotsky, ainakin kaksi Ruotsin keskuspankin entistä pääjohtajaa sekä lukuisia arvostettuja taloustieteilijöitä, jotka kaikki ovat sitä mieltä, että Ruotsin olisi äänestettävä "ei". Tilanne ei siis vastaa perinteistä käsitystä euromielisestä eliitistä ja tietämättömästä kansasta. Kyse on pikemminkin poliittisesta keskustelusta, jossa molemmilta puolilta vaaditaan objektiivisuutta ja argumentointia.
Ruotsin talous on hyvällä mallilla. Niiden vuosien aikana, jolloin Ruotsi ei ole osallistunut euroa koskevaan yhteistyöhön, sen talous on lähes kaikilta osin vahvistunut verrattuna euroalueen valtioihin. Ruotsin teollisuus on perinteisesti vakuuttanut, että kuuluminen euroyhteisöön on joka tapauksessa kaupan kannalta hyväksi. Kaupan alan lehti Affärsvärlden osoitti hiljattain, ettei tämäkään pidä paikkaansa.
Talous- ja rahaliittoon myönteisesti suhtautuvat taloustieteilijät eivät voi kiistää tätä tilannetta. Tämän vuoksi he sanovat, aivan kuten Grönfeldt Bergman äsken, että talous- ja rahaliittoa puoltavat tekijät eivät ole taloudellisia vaan poliittisia. Se ei kuulosta kovin vakuuttavalta taloustieteilijöiden sanomana, aivan kuin he kannattaisivat poliittiseen unioniin liittymistä käytännön taloustiedon vastaisin perustein. Tällaista viestiä ei ole helppo myydä ruotsalaisille. Totuus on nimittäin se, ettei EMU ole ollut sellainen menestys kuin sen odotettiin olevan. Vakaus- ja kasvusopimusta kritisoidaan yhä enemmän, ja talouden pysähtyneisyys on levinnyt yhä laajemmalle. Ruotsin kannalta Saksan talous on merkittävässä asemassa, mutta on vaikea vakuuttaa ruotsalaisille, että heidän tulevaisuutensa olisi oltava riippuvainen Saksan taloudesta.
Tämä asia ei koske yksin Ruotsia vaan myös Yhdistynyttä kuningaskuntaa ja Tanskaa. Pian meillä on myös paljon uusia jäsenvaltioita, jotka eivät myöskään osallistu euroa koskevaan yhteistyöhön. Myös näissä maissa järjestetään kenties kansanäänestyksiä euron käyttöönotosta, ja niiden tuloksena euro saatetaan hylätä sielläkin. Siinä tapauksessa on esitettävä perusluonteinen kysymys: kuinka EU:n ja Euroopan keskuspankin olisi toimittava, jos Ruotsi ja kenties jotkin muutkin jäsenvaltiot päättäisivät jäädä rahaliiton ulkopuolelle? Onko mahdollista suunnitella vapaaehtoisuuteen perustuvaa euroyhteisöä? Mitä komissiolla ja neuvostolla itse asiassa on tästä sanottavaa?
(Puhemies keskeytti puhujan.)

Mayol i Raynal (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, ryhmämme äänesti mietintöä vastaan talous- ja raha-asiain valiokunnassa. Tässä muodossaan mietinnössä ei varsinaisesti kyseenalaisteta uusliberalistisia periaatteita, niitä periaatteita, jotka valitettavasti ovat aivan liian monien yhteisön politiikkojen perustana. Satamatyöntekijät palauttivat sen eilen täällä tylysti ja perustellusti mieliimme. Mietinnössä ei myöskään kyseenalaisteta vakaus- ja kasvuohjelmien pätevyyttä. Näitä kahta toisiinsa liittyvää käsitettä olisi kuitenkin pohdittava. Vakaa ei varsinaisesti kasva; kasvu on liikettä, jota vakaus ei taas ole. Tämä on tosiasioiden dialektiikkaa. Eikö nyt ole kyse juuri pyrkimyksestä ratkaista suullisesti ristiriitoja?
Mietinnössä tunnutaan vastustavan kaikkia pyrkimyksiä pehmentää vakaus- ja kasvukriteerejä, erityisesti kuuluisaa kolmen prosentin kriteeriä. Nykyisissä taloudellisissa ongelmissa tietyillä jäsenvaltioilla, eikä niinkään pienimmillä, on kuitenkin yhä enemmän vaikeuksia noudattaa kriteeriä. Tappaako tämä lääke potilaan? Meidän on syytä panna merkille, että sekä Euroopan unionin että jäsenvaltioiden asiantuntijat ovat esittäneet liian optimistisia kasvuennusteita. Yhdysvaltojen talouden toivottiin elpyvän, ja sen odotettiin kohentavan myös Euroopan taloutta. Näin ei ole tapahtunut. Jäsenvaltioiden ja unionin politiikka on siis perustunut vääriin tietoihin. Tämän osalta vakaussopimuksen kriteerien joustamattomuus vaikuttaa hyvän hallintotavan vastaiselta. Minua pätevämmätkin ovat esittäneet tämän kannan voimakkaasti.
Olisi suunniteltava keynesiläisen syklisen elpymisen politiikkaa sekä sellaista politiikkaa, jossa pyritään talouden perustojen parantamiseen pitkällä aikavälillä. Tämä käsittää muun muassa energiatehokkuuden ja koulutuksen. Lisään vielä, että hyvä hallintotapa edellyttää taloudellisten tietojen luotettavuutta, itse asiassa oikeusvaltiota. Baskilaiselle lehdelle Egunkarialle kuudeksi kuukaudeksi asetettu kielto herättää kysymyksen siitä, onko baskimaa Euskadi oikeusvaltio.

Berthu (NI).
Arvoisa puhemies, keskustelu vakaussopimuksen rikkomisesta, joka koskee pääasiassa kolmea valtiota - Ranskaa, Saksaa ja Portugalia - saa ajattelemaan, että budjettiasioissakin pitäisi pystyä näkemään metsä puilta.
Näillä kolmella eniten alijäämäisellä valtiolla on yksi yhteinen piirre. Niissä on viime vuosina ollut vallalla sosialistinen hallitus - josta Saksa ei ole vieläkään päässyt eroon. Nämä hallitukset ovat suhtautuneet leväperäisesti julkisiin menoihin eivätkä ole kyenneet toteuttamaan uudistuksia, joista olisi voinut syntyä säästöjä. Tämän vuoksi näissä kolmessa valtiossa vuosien 2000-2001 kasvusta saatu liikkumavara on tuhlattu, ja me keräämme nyt sen huonoa satoa.
On kuitenkin nähtävä metsä puilta, toisin sanoen on tunnustettava myös euroalueen julkisten taseiden yleinen heikentyminen, joka vuonna 2002 oli keskimäärin 2,4 prosenttia BKT:sta. Se lähestyy siis kolmen prosentin rajaa.
Pääasiallinen syy on kasvun hidastuminen, eikä kasvu ole kääntymässä edes hitaaseen nousuun, toisin kuin tänään esitellyissä mietinnöissä hieman epärealistisesti uskotellaan. Kasvun hidastumisen syynä on kenties suhdanteen vakavuus mutta ennen kaikkea myös veronluontoisten maksujen suuruus sekä rakenteellinen jäykkyys, jota ei ole onnistuttu vielä poistamaan. Tämän osalta on jopa puututtava tabuksi tulleeseen aiheeseen ja pohdittava, onko itse euro yksi kasvua haittaavista jäykkyystekijöistä. Euroalueen ja sen ulkopuolisen alueen väliset erot joka tapauksessa ajavat pohtimaan tätä.
Olisiko vakaussopimusta joustavoitettava näiden luisumisten vuoksi? Olen huomannut, että komissio, Euroopan keskuspankki ja jopa viimeisin ECOFIN-neuvosto vastaavat tähän kieltävästi, lukuun ottamatta joitakin vähäisiä muutoksia. Kuten aina, Euroopan unionilla on tapana vakaussopimuksen yhteydessä kuten myös ulkopolitiikassa kieltäytyä tunnustamasta todellisuutta ja peitellä lipsumista kaikkein oleellisimmista kriteereistä.
Emme saisi mielestämme unohtaa varmasti hyvää tavoitetta julkisten vajeiden poistamisesta kokonaisuudessaan. Ranska on nähdäksemme toiminut oikein pitäessään voimassa veronkevennysohjelmansa, jotta tilanne ei vakavoituisi entisestään. Joudumme ottamaan vastaan tilanteen, joka ei ole meidän muokkaamamme. Pyrkikäämme ainakin tekemään se järkevästi.

Karas (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, haluan kiittää komission jäsentä siitä, että hän jälleen kerran palautti mieliimme perusasiat - ei pelkästään sen vuoksi, että elämme epävarmoja aikoja, vaan myös koska tämä on ollut hyvin hämmentävä keskustelu - eikä asettanut niitä vastakkain, vaan muistutti meille, että ne ovat Euroopan talouspolitiikan periaatteet. Haluaisin jatkaa siitä, mihin jäsen Gasòliba i Böhm jäi. Me emme aseta uusia tavoitteita. Me emme anna uusia lupauksia tai kehitä uusia olettamuksia ja analyysejä. Me otamme lopultakin itsemme vakavasti. Jos ei itse ota itseään vakavasti, eivät muutkaan niin tee. Jotkut meistä valittavat talouspolitiikan yhteisistä periaatteista ja kritisoivat samaan aikaan sitä, ettei niitä noudateta. Me pahoittelemme kasvun, tuottavuuden ja työllisyyden laskua ja sitä, ettemme saa korjattua puutteita vaan jäämme jälkeen, ja jotkut meistä ovat sitä mieltä, että ratkaisu tähän olisi ylimääräinen valtion tuki ja lisävelka. Uskovatko vasemmistolaiset kollegat todella tähän, vaikka samaan aikaan joudumme tunnustamaan, ettemme saavuta edes itse asettamiamme tavoitteita?
Puhumme säännöistä, mutta sanomme samaan aikaan - ainakin jotkut meistä sanovat - että siinä ja siinä tapauksessa sen ja sen valtion ei tarvitsisi noudattaa sääntöjä. Samalla pahoittelemme luottamuspulaa Euroopassa monia talouspoliittisia toimenpiteitä sekä Euroopan unionin periaatteita ja tavoitteita kohtaan. Luottamus synnytetään ainoastaan vastuullisuuden kautta, ja vastuullisuutta on pitäytyä niissä toimissa, jotka on päätetty toteuttaa niin Euroopan tasolla kuin jäsenvaltioissakin. Tämän vuoksi sanon hyvin selvästi ryhmäni puolesta, että me kannatamme sisämarkkinoita. Jos kannatamme sisämarkkinoita, meidän on kuitenkin lopulta huolehdittava siitä, että sisämarkkinoiden esteet poistetaan, että todella luomme rahoitusmarkkinoita koskevan toimintasuunnitelman, että todella panemme täytäntöön riskipääomaa koskevan toimintasuunnitelman ja että onnistumme pienyrityksiä koskevan eurooppalaisen peruskirjan täytäntöönpanossa. Me kannatamme kilpailupolitiikkaa. Se tarkoittaa kuitenkin, että meidän on viimeinkin poistettava kilpailua vääristävät verosäännökset. Tietyillä verotuksen aloilla, kuten arvonlisä-, energia ja yritysverotuksessa sekä eläkerahastojen verotuksessa, tarvitaan lähentymisohjelmaa. Me kannatamme Lissabonin strategiaa, mutta jos kannatamme Lissabonin strategiaa, meidän on kannatettava myös sellaista markkinatalousmallia, jossa otetaan huomioon ympäristöä ja sosiaalialaa koskevat huolenaiheet eikä aseteta jatkuvasti markkinoita ja sosiaaliturvaa vastakkain. Lisäksi tämä tarkoittaa, että meidän on vihdoinkin määritettävä jokaisen säädöksen vaikutukset talouteen, työllisyyteen ja ympäristöön ennen säädöksen hyväksymistä; emme saa odottaa pääsevämme valittamaan seurauksista jälkikäteen.
Me kannatamme vertailevaa arviointia. Meidän on opittava toinen toisiltamme. Kannatamme myös vakaus- ja kasvusopimusta, sillä se on hyvin järjestynyt kehys, ja tämän vuoksi emme kannata kultaisia sääntöjä, sillä ne horjuttavat vakaus- ja kasvusopimusta. Niitä soveltaessamme puukottaisimme perustamissopimusten vartijana toimivaa komissiota selkään ja luopuisimme kasvu- ja vakaussopimuksen tavoitteista.

Färm (PSE).
Arvoisa puhemies, kotimaassani Ruotsissa järjestetään kansanäänestys euron käyttöönotosta tänä syksynä. Huolimatta siitä, että emme vielä kuulu euroalueeseen, pyrimme kuitenkin aktiivisesti täyttämään lähentymiskriteerit ja noudattamaan vakaus- ja kasvusopimusta. Komission jäsen sekä esittelijä Schmidt totesivat, että Ruotsi ei täytä kahta vaatimusta: vaihtokurssikriteeriä ja Ruotsin keskuspankkia koskevan lainsäädännön lähentymiskriteeriä. Uskon, että Ruotsi pystyy täyttämään nämä vaatimukset nopeasti, jos kansaäänestyksen tulos on eurolle myönteinen.
Se, noudatammeko näitä sääntöjä, ei liity pelkästään siihen, että ne ovat ulkoisia vaatimuksia. Pikemminkin on kyse pääasiassa siitä, että katsomme itse niiden olevan hyödyksi Ruotsin taloudelle, joka on myös jatkuvasti parantunut. Tällä hetkellä inflaatio on suhteellisen matalaa ja työttömyys vähäistä, ja valtion talous on vakaa. Lisäksi kasvu on Ruotsissa suurempaa kuin monissa muissa valtioissa. Periaatteessa nämä ovat hyviä sääntöjä. Olisikin vaarallista olla piittaamatta näistä säännöistä ja talousarviota koskevasta kurinalaisuudesta heti kun joillakin on ongelmia. Se vaarantaisi luottamuksen euroa ja EMU:a kohtaan.
Toisin kuin Euroopan kansanpuolueen ryhmä (kristillisdemokraatit) ja Euroopan demokraatit ovat joissakin tarkistuksissa esittäneet, on syytä kehittää vakaus- ja kasvusopimuksen sääntöjä pitkällä aikavälillä. Sallinette minun mainita joitakin esimerkkejä, esimerkiksi hintojen vakaudesta. Meidän on tietenkin noudatettava inflaatiota koskevaa tavoitetta, mutta esimerkiksi kahden prosentin vaatimusta voitaisiin vaikkapa soveltaa suhdannekierron keskiarvona siten, että inflaatio voisi yhtenä vuonna olla prosentin luokkaa ja toisena vuonna kolme prosenttia. Tällainen toiminta edistäisi kasvua ja lisäisi joustavuutta. Sama koskee valtion taloutta. Komissio on esittänyt mielenkiintoisen ehdotuksen, jonka mukaan valtioille, joilla on vähän velkaa, olisi annettava lisämahdollisuuksia tarjota lainaa pitkän ajanjakson investointeihin. Tämä saattaisi olla hyvä käytäntö.
Lopuksi haluan sanoa, että sekä poliittisista että taloudellisista syistä toivon Ruotsin pian ryhtyvän euroa koskevaan yhteistyöhön. Jos voimme vahvistaa ja yhdistää Eurooppaa tilanteessa, jossa Yhdysvaltojen ja dollarin asema on näin vahva, ja samalla vähentää uusien valuuttaan ja korkoihin kohdistuvien kriisien vaaraa, olen luonnollisesti sitä mieltä, että ruotsalaisten olisi äänestettävä euron puolesta. Haluan esittää kiitokseni erityisesti Olle Schmidtille. Hän on laatinut todella erinomaisen mietinnön, jonka puolesta aion äänestää.

Figueiredo (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, eniten minua on yllättänyt tässä keskustelussa se, ettei mikään horjuta tiettyjen kollegojen uskoa nimellisten lähentymiskriteerien ankaruuteen. Merkittävä talouden taantuma tai yksityisten investointien vähentyminen tai edes työttömyyden ja köyhyyden jatkuva lisääntyminen eivät horjuta heidän uskoaan vakaus- ja kasvusopimuksen oppeihin, joiden talousarviota ja valuuttapolitiikkaa koskeva kurinalaisuus on sekä pahentanut nykyistä talouskriisiä että rajoittanut potentiaalista kasvua Euroopan unionissa. Tästä on seurannut yhä suurempaa epätasa-arvoa, köyhyyttä ja yhteiskunnallista syrjäytymistä.
Tilanne on kuitenkin erityisen vakava Portugalin kaltaisissa koheesiovaltioissa, joiden erityisongelmat edellyttävät dynaamista julkista sektoria ja merkittäviä julkisia investointeja sellaisen tosiasiallisen korkean tason lähentymisen saavuttamiseksi, jota vakaussopimuksen järjenvastaisten kriteerien sokea soveltaminen vaikeuttaa. Kuten kaikki tiedämme, globalisaation olisi tehtävä valuutta- ja budjettipolitiikasta entistä joustavampaa siten, että jokaisen valtion erityistarpeet otetaan huomioon, eikä siten, että noudatetaan nykyistä tiukkaa lähestymistapaa, joka lopulta edellyttää joustavuutta palkkojen ja työvoimamarkkinoiden osalta, ja pidetään valuuttapolitiikkaa ensisijaisena ja kiinnitetään paljon vähemmän huomiota sosiaalipolitiikkaan.
Pahoittelen sitä, ettei talous- ja raha-asioiden valiokunta käsitellyt jättämääni tarkistusta, jossa vaadin komissiota ja neuvostoa välittömästi pysäyttämään vakaussopimuksen soveltamisen ja kehotin tarkistamaan huolellisesti EU:n talous- ja valuuttapolitiikan suuntaviivoja. Olisi erityisesti otettava huomioon sellaiset asiat, kuten työllisyyden kestävä taloudellinen kehitys sekä sosiaalisten oikeuksien täytäntöönpano korkealaatuisten julkisten palvelujen avulla.
Taloudellisesti ei ole järkevää asettaa samaa budjetin alijäämää koskevaa tavoitetta valtioille, jotka ovat kehityksessä eri tasoilla. Ei myöskään ole taloudellisesti perusteltua uhrata kaikkea mahdollista nollavajeen vuoksi. Onkin siis selvää, että vakaus- ja kasvusopimuksen perustavoite on poliittinen, ja tämän vuoksi olemme tyytymättömiä myös nyt esitettyihin ehdotuksiin, varsinkin komission esittämiin ehdotuksiin.

Schörling (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, käsittelen puheenvuorossani ainoastaan Olle Schmidtin mietintöä. Haluan onnitella häntä erinomaisesta työstä, vaikka en olekaan samaa mieltä hänen kanssaan, sillä hän on sekä onnistunut vastaamaan komission lähentymistä koskevaan kertomukseen että käyttänyt tilaisuutta hyväkseen ja ottanut kantaa Ruotsin EMU-keskusteluun ennen syyskuussa järjestettävää kansanäänestystä. Kehottaisin kollegoja tarkkaavaisuuteen mietinnön osalta, sillä olen löytänyt siitä sekä virheellisiä että yllättäviä kohtia.
Ensinnäkin Olle Schmidt toteaa, että hinnat eivät ole nousseet niissä maissa, jotka ovat ottaneet euron käyttöön. Sekä Wim Duisenbergin että ruotsalaisen sanomalehden Dagens Nyheterin mukaan hinnat ovat tosiasiassa nousseet euron käyttöönoton jälkeen, mikä on osaltaan lisännyt euroalueen inflaatiota 0,2 prosenttia. Toiseksi Schmidt antaa väärän kuvan Ruotsin taloudesta. Hän väittää, että Ruotsi on kaupan osalta jäänyt jälkeen, koska se ei ole ottanut euroa käyttöön. Hän ei kuitenkaan mainitse, että Ruotsissa kasvu on suurempaa ja työttömyys vähäisempää kuin useimmissa euron käyttöön ottaneissa valtioissa, eikä Ruotsissa itse asiassa ole korkeaa inflaatiota eikä budjettialijäämää.
Yllättävänä, jopa kovin huolestuttavana pidän sitä, että Schmidt mietintönsä 6 kohdassa pyrkii saamaan äänestäjät tuntemaan itsensä voimattomiksi sanomalla nyt, että ennemmin tai myöhemmin joudumme joka tapauksessa liittymään euroalueeseen. Tässä mielessä mietintö on puolueellinen puheenvuoro Ruotsin EMU-keskustelussa.

Kauppi (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, taloustaantuma on osoittautunut luultua syvemmäksi ja pidemmäksi. Nykytilanne tuo selkeästi esille, kuinka tärkeä Lissabonin kasvu- ja kilpailukykystrategia on. Unionista piti tulla vuoteen 2010 mennessä maailman kilpailukykyisin alue sekä kasvun moottori, kuten jäsenvaltioidemme päämiehet Lissabonissa kauniin sanoin ilmaisivat. Toisin kuitenkin näyttää käyneen. Viimeisten kolmen vuoden aikana Euroopasta on tullut auringonlaskun manner, joka ei kykene pitämään lupauksiaan, pettää näin kansalaistensa luottamuksen ja jättää tuleville sukupolville perinnöksi ainoastaan velat ja kattamattomat eläkevastuut. Emmekö todella pysty parempaan?
Ainoastaan kolme maata, Tanska, Ruotsi ja Suomi, ovat tehneet sen, mitä Lissabonissa sovittiin. Myös Irlanti, Iso-Britannia ja Alankomaat ovat saavuttaneet huomattavaa edistystä. Mutta euro-alueen kolme suurinta kansantaloutta eivät ole tähän saakka tehneet riittävästi. Hyvät kollegat, jos olisimme koulussa, Saksa, Italia ja Ranska jäisivät luokalle. En muuten käyttäisi näin tiukkoja sanoja, mutta kyse on vakavasta asiasta. Vai mitä teidän mielestänne kuvastaa lehtitieto, jonka mukaan tällä hetkellä joka tunti sata saksalaista menettää työpaikkansa?
Kansainvälisillä taloussuhdanteilla on tietysti oma osuutensa, mutta tämä ei muuta sitä tosiasiaa, että talousrakenteidemme jäykkyys on suuri este kasvulle. Ja kun näitä rakenteellisia ongelmia sitten yritetään poistaa, vaikkapa satamapalveludirektiivillä, Euroopan parlamentin edusta täytyy kaiken maailman rähinöitsijöistä ja egoistisista anarkisteista.
Tällä hetkellä emme tarvitse uusia tavoitteita emmekä uusia mutkikkaita sääntöjä. Nyt on toimittava. Tämä toiminta edellyttää todellista sitoutumista vakaus- ja kasvusopimukseen ja rakenneuudistuksiin. On täysin väärä signaali, jos jäsenvaltioille annetaan lupa poiketa vakaussopimuksen julkisen talouden tasapainotavoitteesta. Tämä johtaisi käytännössä tulkinnanvaraisiin sääntöihin ja heikentäisi edelleenkin uskottavuuttamme ja talouspolitiikan koordinaation perimmäisiä päämääriä.

Skinner (PSE).
Arvoisa puhemies, niin euroalueen sisä- kuin ulkopuolellakin jäsenvaltioiden on kannettava vastuu verotuksesta. Olisi aivan tuhoisaa, jos suhtautuisimme piittaamattomasti, ja vieläkin vakavampaa, jos valtiot katsoisivat olevansa sen yhteisen sopimuksen yläpuolella, joka asettaa meille kaikille rajoja euroalueen vakauden säilyttämiseksi. Tämän sanottuani voin todeta, että olen ja olen aina ollut järkevän ja joustavan tulkinnan kannalla. Parantamisen varaa selvästikin on. Uskon, että komissiokin tunnustaa tämän. Talouden suhdanteet edellyttävät pidempää kuin vuosittaista tarkasteluajanjaksoa. Näin lyhyen ajanjakson tarkastelu ei vastaa reaaliaikaista analyysia. Suhtaudun myönteisesti jäsen Santosin esittämään kantaan, että suhdannekierron aikana hyväksytty suhdannekorjattu vaje on sekä järkevää että varovaista. Kasvu ja vakaus ovat kaksoispilarit. Lissabonin huippukokouksessa lausuttiin ääneen mahdollisuus yhtenäismarkkinoihin, joilla investoidaan koulutukseen ja vapautetaan pääomia rahoituspalvelujen toimintasuunnitelman kautta. Tätä täydennetään vielä riskipääomia koskevalla toimintasuunnitelmalla. Kilpailukyvyssä jäämme vieläkin jälkeen. Ei ole korkeita muureja jakamassa markkinoita. EU on yhä suuremmassa vaarassa jäädä markkinoiden ulkopuolelle. Vaara, että yhteisö ei ryhdy merkittäviin rakenteellisiin uudistuksiin, on aivan liian suuri jätettäväksi huomiotta. Jos nyt myöhästymme, se pahentaa entisestään talouden laskukierrettä, ei paranna sitä.
Keskustelut ovat tänään olleet hauskoja ja humoristisia monessa mielessä. Kiitän erityisesti Olle Schmidtiä näkemyksestä, jonka mukaan Ruotsi liittyy euroalueeseen ja antaa näin toivottavasti hyvän esimerkin Yhdistyneelle kuningaskunnalle, joka myös liittyy euroalueeseen pian Ruotsin jälkeen.

Bordes (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, on todettava, että yhteisön toimielimet, jotka hanakasti komentavat Euroopan pieniä valtioita, jos nämä eivät noudata lähentymissääntöjä, käyttävät maltillista puhetta, kun kyseessä ovat kaksi Euroopan unionin suurvaltaa, Ranska ja Saksa! Piittaamatta Maastrichtin kriteereistä nämä kaksi valtiota ottavat oikeudekseen kasvattaa vajettaan auttaakseen maansa kapitalistisia yrityksiä. Ranskan hallituksen asenteesta käy myös ilmi, millä tavalla nämä kaksi valtiota vastaavat yhteisön toimielinten määräyksiin, jos edes vastaavat. Ne saattavat pienentää budjettivajettaan, mutta eivät pienentämällä työnantajille maksamiaan huomattavia summia.
Ranskassa nämä summat vastaavat alimman arvion mukaan kymmentä prosenttia talousarviosta. Kyllä sillä summalla voitaisiin kattaa 3,4 prosentin vaje. Ranskan hallitus, joka ei halua pienentää yrityksille maksettuja määriä, leikkaa kuitenkin julkisia menoja, toisin sanoen tosiasiassa julkisiin palveluihin tarkoitettuja varoja. Talousarvion tasapainon palauttamista koskeva määräys johtaa siis näissä oloissa entistä pienempään rahoitukseen sairaaloille ja kouluille. Koko väestö joutuu maksamaan siitä, että rikkaimmat eivät maksa.
Vaikka tosiasiassa jäsenvaltiot laativat talousarviot yhteisön toimielinten sijaan, me äänestämme mietintöä vastaan. Se on vain tiukkojen toimenpiteiden ja julkisiin palveluihin kohdistuvien hyökkäysten peittelyä ja perustelua.

Konrad (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, Lissabonin strategia voi onnistua ainoastaan edistämällä eurooppalaisten järjestelmien välistä kilpailua. Kyse on toisin sanoen taloudellisten ratkaisujen välisestä kilpailusta ja ennen kaikkea EU-maiden hallitusten välisen kilpailun parhaista tuloksista. Tämä on myös Euroopassa sovellettavan toissijaisuusperiaatteen mukaista. Selvästi sanottuna tämä tarkoittaa, ettei talouspolitiikan alan yhteistyötä enää pidä lisätä, vaan makrotalouspolitiikan olisi yksinkertaisesti jäätävä EU:n toimivallan ulkopuolelle. Myös yhteiskuntapoliittiset tavoitteet, kuten täystyöllisyyden aikaansaaminen, sosiaalisen yhteenkuuluvuuden edistäminen tai tasapainoisen suhteen luominen kilpailun ja julkisten palvelujen välille ovat toissijaisuusperiaatteen ja kilpailua koskevan periaatteen vastaisia. Lisäksi meidän olisi ainakin minun mielestäni huolehdittava siitä, etteivät tällaiset tavoitteet päädy EU:n perustuslakiin.
Veroalallakin tarvitaan kilpailua, toisin sanoen eurooppalaisten verojärjestelmien välistä kilpailua. Meidän olisi myös ennen kaikkea vältettävä avoimen koordinointimenettelyn soveltamista sen nykyisessä muodossa. Toisin sanoen me tarvitsemme myös tulevaisuudessa talouspolitiikkaa, josta jäsenvaltiot ovat edelleen itse vastuussa. Mielestäni ainoastaan talouspoliittisten tavoitteiden välinen kilpailu voi lopulta johtaa sellaisiin paikallisiin olosuhteisiin Euroopan unionissa, joita voidaan edelleen vahvistaa yleistä maailmanlaajuista kilpailua vastaan.

Solbes
Arvoisa puhemies, haluan kiittää kaikkia tähän keskusteluun osallistuneita siinä esitetyistä ajatuksista ja ehdotuksista.
Olemme uskoakseni käsitelleet perusteellisesti unionin kahta merkittävää talouspolitiikan koordinointivälinettä, talouspolitiikan laajoja suuntaviivoja sekä vakaus- ja kasvusopimusta, joita ei pidä sekoittaa keskenään, vaikka ne liittyvätkin läheisesti toisiinsa.
Lissabonin strategian laatimisesta alkaen talouspolitiikan laajojen suuntaviivojen tavoitteena on ollut pääasiassa unionin kasvupotentiaalin parantaminen. On myös totta, että me usein vertaamme sitä, mikä tapahtuu Euroopan unionissa siihen, mitä tapahtuu Yhdysvalloissa suhteellisen yksinkertaistetulla tavalla. Meidän ei esimerkiksi pidä unohtaa, ettei ole sama asia verrata Yhdysvaltojen ja Euroopan unionin tuottavuuden kasvua ja Yhdysvaltojen ja Euroopan unionin tuottavuuden kasvua tuntia kohden. Toisin sanoen verrattaessa Yhdysvaltoja ja Eurooppaa me tiedämme, että Yhdysvalloissa väestö kasvaa enemmän, aktiivisen väestön osuus on suurempi ja työtunteja tehdään enemmän. Tuottavuuden kohdalla kyseessä ovat siis selvästi eri tekijät, jotka vaikuttavat myös työvoimamarkkinoihin.
Tätä lukuun ottamatta on kaksi tekijää, jotka ovat mielestäni merkittäviä. Ne esitetään yhteenvetokertomuksessamme. Mitä on tapahtunut vuoden 1999, jolloin Lissabonin prosessi käynnistettiin, ja nykyhetken välillä? Olemme nähneet, että unionin työllisyys on kasvanut aiempaa nopeammin ja olemme lähestyneet Yhdysvaltojen työvoima-astetta. Tuottavuutemme on kuitenkin laskenut verrattuna Yhdysvaltoihin. Tämä osoittaa, että tietyt tekijät eivät toimi hyvin Euroopan unionissa. Nämä tekijät liittyvät selvästi työvoimamarkkinoihin niiden laajassa merkityksessä, mutta ne liittyvät myös sisämarkkinoiden puutteisiin, rahoitusmarkkinoihin, investointien puutteeseen sekä koulutukseen ja kaikkiin niihin seikkoihin, jotka olemme pyrkineet sisällyttämään etenkin vuoden 2002 painopistealueisiin, jotka esitimme kevään Eurooppa-neuvostolle ja joilla pyrimme parantamaan kapasiteettiamme ja tuottavuuttamme.
Onko vakaus- ja kasvusopimus tässä yhteydessä este Euroopan elpymiselle? En usko. Uskon, että vakaus- ja kasvusopimus takaa sen, että kun kykenemme parantamaan kasvukapasiteettiamme ja kun kasvumahdollisuudet ovat olemassa, me pystymme mahdollisimman hyvin hyödyntämään niitä.
Automaattisten vakauttajien avulla vakaus- ja kasvusopimus on vauhdittanut unionin talouskasvua. Meidän ei pidä unohtaa, että hyvin yksinkertaisesti ilmaistuna jokainen toiminnan laskua koskeva prosentti merkitsee suunnilleen puolen prosentin lisäystä alijäämään, mikä on noin kaksinkertainen vaikutus verrattuna siihen, mitä Yhdysvalloissa tavallisesti tapahtuu.
Onko vielä vapaammassa unionin talouspolitiikassa mitään järkeä? Me uskomme, että epäsymmetrinen sokki aiheuttaa selvästi ongelmia, jotka eivät ole ratkaistavissa yleisen veropolitiikan keinoin. Epäsymmetrinen sokki on ratkaistava valuuttapolitiikan määrittelyn avulla, ja vapaavalintainen talouspolitiikka on järkevää vain harvoissa poikkeuksellisissa tilanteissa. Olemme kuitenkin ottaneet käyttöön liikkumavaran sopimuksessa, johon aiemmin viittasin, mutta liikkumavara on otettu käyttöön Lissabonissa esitettyjen kasvumahdollisuuksien yhteydessä.
Tiedän, että juuri mainitsemieni sopimukseen liittyvien tekijöiden osalta saatatte sanoa, että näillä välineillä on merkitystä niissä valtioissa, joissa alijäämä on alle kolme prosenttia. Se on totta. Komissio uskoo - ja itse olen tästä vakuuttunut - että kolmen prosentin nimellismäärän on oltava koko järjestelmämme perusta. Meidän on määritettävä kaikille yhtäläinen viite, ja uskon, että meidän on edelleen tehtävä työtä sen eteen. Viite ei kuitenkaan ole sellainen, joka on määritetty ja jossa meidän on sinnikkäästi pysyttäydyttävä ja jota ei voi muuttaa. Kuvitelkaamme minkälainen taloudellinen tilanne olisi niissä maissa, jotka aloittivat varsin matalan alijäämän tilanteesta, jos olisimme antaneet julkisen velan vielä kasvaa, kuten Yhdysvalloissa on tapahtunut.
Meidän järjestelmässämme niiden valtioiden, joissa kolme prosenttia on ylittynyt aikana, jolloin taloudellisen toimeliaisuuden taso ei ole juurikaan laskenut, on toimittava jokseenkin suhdanteita ennakoivalla tavalla, mutta tilanne on seurausta siitä, että alijäämän pienentämistä koskevaa velvoitetta ei ole noudatettu voimakkaan kasvun aikana. Lyhyesti sanottuna uskon, että käytettävissä olevat välineet antavat meille mahdollisuuden kohdata nykyisen tilanteen tietyssä määrin koordinoituna.
Jos minulta kysytään, olisiko meidän oltava tyytyväisiä, minun on sanottava, että olemme edistyneet mutta että emme voi olla täysin tyytyväisiä. Olette ottaneet esiin joitakin meitä kaikkia huolestuttavia seikkoja. Olette todenneet, että lupaukset on täytettävä. Olen täysin samaa mieltä tästä periaatteesta ja uskon, että tämä on koordinointijärjestelmämme suurimpia vikoja. Toiset ovat huomauttaneet, että meidän olisi kiinnitettävä enemmän huomiota siihen, mitä jo on sovittu, ja ettei meidän niinkään pitäisi sopia uusista asioista. Tämä vuoksi talouspolitiikan laajoissa suuntaviivoissa kiinnitetään enemmän huomiota toteuttamista koskeviin kertomuksiin kuin uusien kolmeksi vuodeksi ehdotettujen laajojen suuntaviivojen määrittämiseen.
Vakaus- ja kasvusopimuksen yhteydessä olemme kuitenkin jatkuvasti korostaneet, että eri jäsenvaltioiden on omaksuttava asia kokonaisvaltaisemmin. On aivan ratkaisevan tärkeää, että jäsenvaltiot hyväksyvät ja ilmaisevat sitoutumisensa vakaussopimuksen noudattamiseen. Sitoumuksen ei pidä olla puhtaasti muodollinen seikka, vaan sen on toteuduttava myös käytännössä. Taloudellisen kehyksen muuttuessa meillä on edellytykset nopeaan kasvuun vain, jos edistymme näissä asioissa.
Uskon, että perustasapainomme on tällä hetkellä suhteellisen tyydyttävä. Olemme tietoisia siitä, että kasvuasteemme on suhteellisen matala. Olemme tietoisia siitä, että ulkoisilla tekijöillä on meihin suuri vaikutus ja ettemme vielä ole onnistuneet tulemaan niistä riippumattomiksi, mutta uskomme, että lähtökohdat ovat erinomaiset tulevaisuudessa mahdollisesti ilmenevien ongelmien kohtaamiseen. Meillä on myös erinomaiset mahdollisuudet hyödyntää kasvumahdollisuuksia parhaalla mahdollisella tavalla, kun niitä ilmenee.

Puhemies.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 12.00.

Puhemies.
Esityslistalla on seuraavana talous- ja raha-asioiden valiokunnan suositus toiseen käsittelyyn (A5-0042/2003) neuvoston yhteisestä kannasta Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin antamiseksi ammatillisia lisäeläkkeitä tarjoavien laitosten toiminnasta ja valvonnasta (11212/4/2002 - C5-0534/2002 - 2000/0260(COD)) (Esittelijä: Othmar Karas).

Karas (PPE-DE)
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, haluan kiittää mietintöä koskevan puheeni alussa kolmea ryhmää, joista erityisesti puheenjohtajavaltio Espanjan ja puheenjohtajavaltio Tanskan edustajia. Puheenjohtajavaltio Espanja teki yhteisen kannan mahdolliseksi ja puheenjohtajavaltio Tanska teki paljon työtä synnyttääkseen vuoropuhelua kanssamme. Olen myös iloinen ja kiitollinen siitä, että puheenjohtajavaltio Kreikka sivuutti viime viikolla esteen, jonka se oli itse asettanut neuvottelujen aloittamiselle.
Kiitän komission jäsen Bolkesteinin poliittista henkilöstöä ja sihteeristöä jatkuvasta valmiudesta keskustella kanssamme ja toimia yhdessä kompromissin saavuttamiseksi.
Lisäksi haluan kiittää varjoesittelijöitä Kuckelkornia ja Huhnea sekä valiokuntani jäseniä, jotka olivat äärimmäisen joustavia ja auttoivat meitä sinnikkäästi saamaan aikaan sellaisen direktiivin, ettei meidän tarvinnut hylätä ensimmäisessä käsittelyssä asettamiamme periaatteita. Kiitän heitä todella vilpittömästi osallistumisesta.
Toinen seikka, jonka haluaisin mainita, on se, että tällä direktiivillä on osoitettu selvästi ongelmat, joita kohtaamme lainsäädäntömenettelyssä. Saimme komission ehdotuksen lokakuussa 2000. Parlamentti päätti ensimmäisen käsittelyn heinäkuussa 2001, mutta yhteisestä kannasta saimme tiedon vasta 5. marraskuuta 2002. Tänään käydään toisen käsittelyn keskustelu ja huomenna toimitetaan äänestys. Koska on syytä muistuttaa, käytän tilaisuutta hyväkseni ja sanon hyvin selvästi, että halusimme osoittaa pystyvämme päättämään näinkin tärkeästä direktiivistä ensimmäisessä käsittelyssä. Parlamentin ensimmäisessä käsittelyssä puoltavia ääniä annettiin 458. Jos neuvosto olisi hyväksynyt tämän yhteistyöeleen taholtamme, direktiivi olisi annettu jo kauan aikaa sitten.
Kolmas seikka, jonka haluan mainita, on osittain vastaus joihinkin tämänpäiväisiin lehdistöraportteihin, ja se koskee sitä, ettei kyseessä ole eläkedirektiivi eikä direktiivi, jossa säädetään sosiaaliturvaan liittyvistä tuotteista. Sillä ei myöskään koske ainoastaan ammatillisia lisäeläkkeitä. Kuten nimestäkin voi päätellä, direktiivi koskee ammatillisia lisäeläkkeitä tarjoavien laitosten toimia ja valvontaa. Tämä on sanottava, koska kyseessä on rahoituspalveluja koskeva direktiivi. Minulle on toki esitetty monia toiveita esimerkiksi etujen määrittämisestä ja tuotteiden suunnittelusta. Kun ihmiset kuulevat sanat ?ammatilliset lisäeläkkeet?, he kysyvät, mitä etuja he saavat, sillä tällä hetkellä kaikissa jäsenvaltioissa vallitsee epävarmuus eläkeasioista.
Koska rahoituspalveluilla ja sisämarkkinadirektiiveillä on yhdessä asianosaisten laitosten kanssa keskeinen osa yhteisön talouselämän ja pääomamarkkinoiden toiminnan rahoittamisessa, olemme pyrkineet tässä hyvin jännittyneessä tilanteessa seuraamaan Lissabonissa viitoitettua tietä sekä lisäämään kilpailua ja varmistamaan kilpailutilannetta vastaavan sosiaaliturvan tason. Tehtävänämme oli myös järjestää ammatilliset eläkejärjestelmät eläketurvan toisena pilarina ja käsitellä sen sosiaalisia näkökohtia.
Direktiivi on menestys Euroopan parlamentille. Muutimme komission ehdotusta ensimmäisessä käsittelyssä. Toisessa käsittelyssä muutamme yhteistä kantaa oman ajatustapamme mukaisesti. Direktiivi ei ole lopputuote. Se on ensimmäinen askel. Direktiivistä on uskoakseni ihmisille hyötyä, koska kilpailevia palveluntarjoajia on enemmän, ja yhteisön markkinoiden luomisen lisäksi siitä on enemmän etua liikkuville ihmisille. Lisäksi katson, että siitä on enemmän hyötyä kansalaisille ja palveluntarjoajille, koska direktiivin ansiosta myös toista pilaria aletaan säännellä yhteisön tasolla. Direktiivistä on hyötyä myös pääomamarkkinoille, kun jopa 2 000 miljardin euron suuruiset summat liikkuvat markkinoilla ja toivon mukaan lisäävät pääomaa. Sisämarkkinat hyötyvät direktiivistä riskipääoman tarjonnan ansiosta ja myös yhteisön toimielimet hyötyvät siitä, koska yhteisön tason sääntelyllä helpotetaan rajatylittäviä toimia.
Olemme tehneet tarkistuksia etenkin kuuteen kohtaan. Eläkkeensaajien tiedottamista on lisätty. Biometriset riskit on esitetty selvästi, ja niiden kattaminen on nyt mahdollista. Olemme selkeästi todenneet, että tavoitteenamme ovat elinikäiset eläkkeet, joiden on oltava järjestelyjen perustana. Direktiivin ansiosta valvontaviranomaisten toimia voidaan koordinoida, ja sillä luodaan perusta yhdenvertaisille mahdollisuuksille. Direktiivillä ei ole vielä vapauteta arviointimääräyksiä. Neuvoston kannan vuoksi se ei ollut mahdollista. Direktiivissä ei myöskään selviä verotuksen yhdenmukaistamiseen liittyvä kysymys, eikä sillä ole täytetty toivettamme, että toinen pilari järjestettäisiin samalla tavalla koko Euroopassa, jolloin sillä tarjottaisiin suurempi sosiaaliturva.
Direktiivi on joka tapauksessa merkittävä askel oikeaan suuntaan. Olemme nähdäkseni säilyttäneet toimivaltamme ja olemassa olevien mahdollisuuksien välisen tasapainon. Kiitän sydämellisesti kaikkia, jotka ovat osallistuneet työhön.
Bolkestein
Arvoisa puhemies, kiitän komission puolesta Euroopan parlamenttia ja erityisesti esittelijää. Esittelijä on ystävällisesti kiittänyt kabinettiani ja yksiköitäni. Hänen ystävälliset sanansa ilahduttivat minua kovasti ja välitän ne toki henkilöstölleni. Kiitän esittelijää ja talous- ja raha-asioiden valiokunnan puheenjohtajaa Randzio-Plathia näiden tärkeiden asiakirjojen viisaasta ja tehokkaasta käsittelystä sekä rakentavasta ja yhteistyöhön perustuvasta asenteesta tässä toisessa käsittelyssä.
Tämä direktiivi on strategisesti erittäin tärkeä sekä pääomamarkkinoidemme että työmarkkinoidemme kannalta, mutta ehkä kaikkein tärkein julkisen rahoituksen kestävyyden ja koko eläkejärjestelmän kannalta. Erityisesti Barcelonan Eurooppa-neuvostossa valtioiden ja hallitusten päämiehet asettivat tämän direktiivin ensisijaiseksi tavoitteeksi.
Euroopan nykytilannetta voidaan luonnehtia kolmella tekijällä. Ensimmäinen on entistä laajempi tietoisuus siitä, jota minä kutsuisin "demografiseksi aikapommiksi". Toinen on jäsenvaltioiden vakaa päätös hallita rahoitukseen liittyviä haasteita heikentämättä eläkejärjestelmien sosiaalista tavoitetta. Kolmas on jäsenvaltioiden voimakas halu säilyttää eläkejärjestelmien täsmällisyys, kun järjestelmiä nykyaikaistetaan. Vastuu eläkejärjestelmien suunnittelemisesta ja hallinnoimisesta on edelleen joka tapauksessa jäsenvaltioilla eikä tätä käytäntöä ole tarkoitus muuttaa.
Juuri tätä taustaa vasten meidän on tarkasteltava toimia, joilla pyrimme luomaan sisämarkkinakehyksen ammatillisia lisäeläkkeitä tarjoaville laitoksille. Direktiivin, jolla eläkerahastoihin pyritään saamaan vakautta, on sovittava yhteen kansallisten eläkejärjestelmien vakaan, mutta asteittaisen ja koordinoidun uudistuskehityksen kanssa.
Komissio pitää erityisen tärkeänä sitä, että direktiivistä tehdään kokonaisuudessaan kahden olennaisen periaatteen mukainen. Ensiksikin on hyväksyttävä jäsenvaltioiden välinen ammatillisten eläkejärjestelmien laaja kirjo. Toiseksi jäsenvaltioiden eläkejärjestelmien järjestämiseen ei saa puuttua.
Olen erittäin tyytyväinen, että PPE-DE -ryhmän, sosialistisen ryhmän ja liberaalien ryhmän esittämässä kompromissitarkistuksissa noudatetaan täysin molempia periaatteita.

Purvis (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, ihailen esittelijä Karasia, jonka suurenmoisen harkintakyvyn ansiosta on saavutettu laajalti hyväksytty tasapaino tässä mutkikkaassa, mutta olennaisen tärkeässä direktiivissä. Ryhmämme oli erittäin huolissaan siitä, että direktiiviä ei hyväksytä, jos parlamentissa tai parlamentin ja neuvoston kesken ei päästä yksimielisyyteen. Mutta esittelijä onnistui varsin hyvin tässä hyvin vaikeassa tehtävässä. PPE-DE-ryhmä antaa erittäin mielellään tukensa esittelijän ja komission jäsenen laatimalle kompromissille.
Haluaisin kuitenkin kiinnittää huomiota vielä tiettyihin seikkoihin, jotka huolestuttavat meitä. Esimerkiksi kompromissitarkistuksilla 4 ja 12 jäsenvaltioille annetaan oikeus tarjota mahdollisuutta biometristen riskien kattamiseen. Tämä on tietenkin vain mahdollisuus, mutta meitä huolestuttaa, että jäsenvaltioiden välisillä eroilla saatetaan joka tapauksessa estää rajatylittävät ammatilliset eläkerahastot ja mahdollisuus siirtää työntekijöitä ja heidän eläkerahastojaan Euroopan unionissa. Toivoisin kovasti, että komission jäsen varmistaisi, mikä vaikutus, tai toivottavasti vaikutuksen puute, tällä mahdollisuudella on hänen käsityksensä mukaan.

Toinen huolestuttava seikka on vaatimus rekisteristä, johon on myös merkittävä, missä jäsenvaltiossa kyseinen laitos toimii. Esittelijä on saanut minut vakuuttumaan, että sovitun tarkistuksen mukaisesti tällaista rekisteriä ei vaadittaisi, jos laitokset olisivat "hyväksyttyjä". Tässäkin toivoisin, että komission jäsen erityisesti vakuuttaisi minut siitä, että tämä on myös hänen käsityksensä. Tämä olisi erittäin hyvä asia tarpeettoman byrokratian poistamiseksi rahoituspalveluista.
Näitä kahta seikkaa lukuun ottamatta olemme erittäin tyytyväisiä tulokseen, sillä esimerkiksi eläke-etuuksien maksaminen on huomattavasti entistä joustavampaa. Kertasuoritusmaksut ovat edelleen sallittuja. Edistymme huomattavasti rahoituspalvelujen Euroopan laajuisten yhtenäismarkkinoiden tarjoamisessa.
Onnittelen jäsen Karasia ja komission jäsen Bolkesteinia saavutuksesta. Meidän on annettava selvä tukemme direktiiville huomisessa äänestyksessä.
Kuckelkorn (PSE).
Arvoisa puhemies, koska kaikki ovat ystävällisesti kiittäneet kaikkia, minäkin haluan kiittää esittelijä Karasia, joka todella näki vaivaa ensimmäisessä ja nyt myös toisessa käsittelyssä kompromissin saavuttamiseksi valiokunnassa ja täysistunnossa. Minäkin tuen saavutettua kompromissia, jos esittelijä tai talous- ja raha-asioiden valiokunnan valtuuskunta esittelevät sen täysistunnossa heti komission kanssa käytyjen neuvottelujen jälkeen. Siinä tapauksessa tuen sitä. Esitetyllä kompromissilla tai komission esittämällä sanamuodolla on kuitenkin taustansa. Minusta vaikuttaa siltä, että nämä kompromissit tai sanamuodot aiheuttavat erimielisyyksiä Ecofin-neuvostossa, jossa kuulemani mukaan yksi jos toinenkin jäsenvaltio oli lopulta varsin valmis käyttämään vielä veto-oikeutta.
Direktiivillä on ollut useita nimiä tänä aikana, kun olemme edenneet vihreästä kirjasta tämänpäiväiseen toiseen käsittelyyn. Direktiivin nimellä ei oikeastaan ole enää merkitystä. Tärkeämpää on sen sisältö. Saanen sen vuoksi lainata muutamia kohtia yhdestä komission tai ehkä ennemminkin komission jäsenen Bolkesteinin ehdotuksesta, esimerkiksi siitä, jonka he esittävät odotettavissa olevana eläkkeelle pääsyikänä, millä oikeutetaan myös ennen eläkeikään saapumista suoritetut maksut. Teidän on ensin selitettävä minulle, mitä tekemistä tällä on eläkemaksujen kanssa.
Biometrisistä riskeistä ei selvästikään ole yhteisön tasoista ratkaisua, ei etenkään jo maksettujen summien takaamisesta. Se merkitsee sitä, että koko pääomamarkkinariski on siirretty vakuutuksen ottajille, toisin sanoen työntekijöille, ja sitä en todellakaan voi hyväksyä. Ei ole oikeutettua sanoa, kuten täällä parlamentissa on kerran annettu ymmärtää, että ?anna minulle rahasi ja luota minuun; minä sijoitan ne ja jos ne katoavat, sinulla oli huonoa onnea?.
Minua hämmentää erityisesti se, että komissio poisti kompromissiehdotuksesta vakuutuksen ottajien velvoitteen antaa pyynnöstä tietoja nykyisistä eläkeoikeuksistaan. Minä en pidä tätä onnistuneena kompromissina, ja olisi ollut hyvä, jos meillä olisi ollut mahdollisuus käyttää sovittelumenettelyä päästäksemme lopulta järkevään yhteisön sääntelyyn.

Huhne (ELDR).
Arvoisa puhemies, kiitokset minunkin puolestani esittelijä Karasille sekä komission jäsenelle ja hänen henkilöstölleen ilmeisen erinomaisesta Euroopan parlamentin, ministerineuvoston ja komission välisestä kompromissista, jonka ansiosta miljoonat eurooppalaiset saavat paremmat eläkeoikeudet riippumatta siitä, missä unionin valtiossa he työskentelevät.
Tämä on olennainen osa rahoituspalveluja koskevaa toimintasuunnitelmaa. Sen ansiosta monien monikansallisten yhtiöiden eläkerahastojen hallinnolliset kulut pienenevät ja ihmiset saavat eläkkeelle jäädessään parempaa eläkettä. Sen turvin miljoonat Euroopan vanhukset voivat viettää eläkepäiviään auringossa.
Tällä hetkellä kansallisten eläkejärjestelmien laajan kirjon vuoksi Euroopan kansalaisten on ollut erittäin hankala liikkua vapaasti työelämän aikana ja eläkkeellä. Järjestelmästä aiheutuu käsittämättömiä esteitä, kun ihmiset yrittävät vaihtaa työ- tai asuinpaikkaa. Tämä onkin melkoinen edistysaskel esteiden voittamiseksi. Odotamme innolla lisäedistystä erityisesti tietyissä verotuskysymyksissä.
Yrityksetkin kärsivät työvoiman liikkumattomuudesta ja ylimääräisestä byrokratiasta, hallinnosta ja kustannuksista, joita aiheutuu moninaisten eläkejärjestelmien hallinnoinnista. Yrityksille, joilla on edustajia kaikissa 15 jäsenvaltiossa, koituu arviolta 40 miljoonan euron lisäkustannukset vuosittain, kun niiden on oltava tekemisissä 15 erilaisen eläkkeiden tarjoajan ja oikeusjärjestelmän kanssa.
Tällä sopimuksella eläkejärjestelmiin saadaan myös suurempi valinnan mahdollisuus, koska sen ansiosta Euroopan markkinat avataan sijoitusten hoidolle ja eläkkeiden hallinnoinnille. Meillä voi olla tulevaisuudessa todelliset 377 miljoonan asukkaan eläkesäästämismarkkinat, jotka laajentuvat laajentumisen jälkeen 450 miljoonaan asukkaaseen. Kyseessä ovat hyvin suuret potentiaaliset markkinat.
Rahastointiperiaatteella toimivat ammattieläkejärjestelmät EU:ssa kattavat 25 prosenttia EU:n työvoimasta ja niiden nykyinen arvo on yli 2500 miljardia euroa. Niiden odotetaan kasvavan yli 7000 miljardiin euroon vuoteen 2010 mennessä. Tämä on keskeinen osa rahoituspalvelumarkkinoiden avaamista.
Kyseessä on myös markkinoiden avaamiseen liittyvä toimenpide, jossa ei käytetä moukaria pähkinöiden särkemiseen. Eläkerahastoille annetaan lupa toimia kaikkialla EU:ssa ilman, että kaikki pyrittäisiin yhdenmukaistamaan. Jäsenvaltioiden vastuulla on päättää omien eläkerahastojensa toissijaisuusperiaatteen mukaisista sosiaalisista vaatimuksista, kuten palveluksessa tapahtuneesta kuolemasta aiheutuvista etuuksista ja verovähennyksistä. Itse olen erittäin tyytyväinen siihen, että kertasuoritukset sallitaan.
Direktiivi merkitsee myös sitä, että eläkerahastot voivat nyt investoinneissaan ottaa huomioon ennemminkin niiden omien edunsaajien vaatimukset kuin mielivaltaiset säännöt, joita hallitukset antavat esimerkiksi rahoittaakseen omia arvopaperihankintojaan. Tämä vaatimus niin kutsutusta varovaisuusperiaatteesta, jonka mukaan investoinneista päätetään varovaisesti, avaa rahaston hallinnointimarkkinat.
Kaiken kaikkiaan kyseessä on loistava toimenpide. Suosittelen sitä parlamentille.

Herzog (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, direktiivi lisäeläkkeitä tarjoavista laitoksista olisi pitänyt laatia palvelemaan sosiaaliturvaan liittyviä tehtäviä, mutta Euroopan unionilla ei ole valtuuksia siihen. Mietinnön tavoitteena on siis luoda rahoituspalvelujen sisämarkkinat. Tämä on päivänselvää. Ennen kaikkea mietinnön ansiosta lisäeläkkeiden rahoituspalvelut Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja muuallakin hyötyvät asemastaan ja tarjoavat rajatylittäviä palveluja.
Äänestimme mietintöä vastaan talous- ja raha-asioiden valiokunnan ensimmäisessä käsittelyssä. Sosiaalisia velvoitteita koskevia puutteita yritettiin toki korjata, mutta silloin sijoituksiin liittyvät riskit kasvoivat. Neuvoston yhteisessä kannassa säilytetään paremmin sijoituksiin liittyvät varovaisuusvaatimukset, mutta siinä ei täytetä parlamentin vaatimuksia sosiaalisista kysymyksistä. Olemme siis vaatineet yhteisen kannan hylkäämistä. Mietintöä olisi mielestämme tarkasteltava uudelleen tämän hetken vakavan pörssikriisin vuoksi, joka vaikuttaa eläkerahastoihin, uhkaa etuuksien tasoa ja aiheuttaa maksuosuuksien lisäämistä. Luottamusta eläkerahastojärjestelmiin ei palauteta ilman ankaria hallinnointisääntöjä ja takuita koskevia keskinäisiä vakuutusrakenteita. Nämä järjestelmät olisi myös katettava työmarkkinaosapuolten välisillä yhteisön tason työehtosopimuksilla.
Haluan todeta, että jäsen Karas on tehnyt hyvää työtä ja varmistanut, että teksti on tasapainoinen. Poliittisten ryhmien eri kokoonpanojen kompromissien vuoksi ja sen vuoksi, mitä neuvosto pitää hyväksyttävänä sovittelun välttämiseksi tarkistuksilla tulee kuitenkin lopulta olemaan rajallinen vaikutusala. Mietinnöllä tehdään parannuksia yhteiseen kantaan ja vihreiden / Euroopan vapaa allianssi -ryhmän esittämällä tarkistuksella lujitetaan sijoitustoiminnan varovaisuusvaatimuksia, mutta teksti jää olennaisilta osiltaan vääristyneeksi.

Lipietz (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, Vihreät/Euroopan vapaa allianssi -ryhmä äänestää Euroopan yhtyneen vasemmiston konfederaatioryhmän/Pohjoismaiden vihreän vasemmiston ehdotuksen puolesta yhteisen kannan hylkäämiseksi.
Emme tue ehdotusta sen vuoksi, että haluamme periaatteesta vastustaa lisäeläkkeiden rahoitusta kapitalisoinnilla. Kuten jäsen Kuckelkorn sanoi, eläke on eläke. Se ei ole säästämismuoto. Eläke on elämistä varten. Sillä varmistetaan työntekijän toimeentulo eläkkeellä, tietyt takuut työkyvyttömyystapauksessa ja eläkkeen siirtyminen leskelle. Eläkkeet eivät ole rahoitustuotteita. On varsin mahdollista, että tietyt rahoitustuotteet ja tietyt rahoituslaitokset vaikuttavat osaltaan tiettyjen eläkejärjestelmien hallinnoimiseen. Mutta tämän jälkeen alamme tarkastella ensimmäistä kertaa eurooppalaisia määrityksiä eläketuotteille ja sosiaalisille järjestelmille. Meidän on myös mietittävä, missä olosuhteissa rahoituslaitokset voivat osallistua tähän.
Tällä hetkellä me vain verhoamme säästötuotteet hyvin huonoilla määritelmillä. Kiitän jäsen Karasia kaikista hänen toteuttamistaan toimista, jotta tämä verhoaminen olisi mahdollisimman vakuuttavaa. Säästötuotteet on verhottu, jotta ne muistuttaisivat eläkkeitä. Karasin tarkistustenkaan jälkeen ne eivät enää muistuttaneet eläkkeitä. Mutta kompromissitarkistuksilla kaikki on tehty varsin selväksi. Eläkkeet ovat puhtaasti ja yksinkertaisesti säästötuotteita, ja sellaisina niitä olisi käsiteltävä. Jos niitä myydään eläkkeinä, rikotaan kaupan sääntöjä.

Blokland (EDD).
Aloitan kiittämällä jäsen Karasia mietinnöstä. Kompromissin saavuttaminen ammatillisten lisäeläkkeiden valvonnan kaltaisesta mutkikkaasta kysymyksestä ei ole ollut helppo tehtävä. Voin periaatteessa tukea saavutettua kompromissia, vaikka toivoinkin näkeväni vankemman ehdotuksen.
Olen esittänyt kolme tarkistusta EDD -ryhmän puolesta, mutta myös monien muita ryhmiä edustavien kollegoiden pyynnöstä. Voisiko komission jäsen Bolkestein selvittää tarkemmin, onko Euroopan komissio valmis lupaamaan, että se ottaa huomioon tarkistuksissa mainitut asiat direktiivin täytäntöönpanovaiheessa? Mitä lupauksia voitte tehdä vuosikertomusten ja niihin liittyvien hallinnollisten rasitteiden suhteen, kuten 10 ja 11 artiklaan tehdyissä tarkistuksissa esitetään?
Toinen kysymys koskee 18 artiklan 2 alakohtaan tehtyä tarkistusta. Oletteko valmiit tarkistamaan ehdotonta lainanottokieltoa ja antamaan jäsenvaltioille mahdollisuuden kieltää lainanotto, jos ne niin haluavat? Johdanto-osan 8 kappaleessa on joka tapauksessa selvä viittaus toissijaisuusperiaatteeseen. Tämä johdanto-osan kappale ei ole mielestäni yhdenmukainen 18 artiklan kieltoa koskevan säännöksen kanssa.
Jos saan tyydyttävän vastauksen kysymyksiini, olen valmis harkitsemaan uudelleen tarkistustani. Sanon vielä hollannin käännöksen tarkistetusta tarkistuksesta 32, jossa sanat "jolla on lupa", ovat jääneet vahingossa pois. Englanninkielisessä versiossa on sanat "or authorised" ja nähdäkseni juuri niin pitäisi hollanninkielisessäkin tekstissä olla.

García-Margallo y Marfil (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, minäkin kiitän esittelijä Karasia, sillä hän ansaitsee kiitokset. Olen nähnyt hyvin läheltä raivokkaat härät, joita vastaan hänen on pitänyt taistella. Näitä ovat neuvosto - joka on mielipiteiltään erittäin jakautunut - komissio ja loput parlamentin ryhmät, erityisesti omani, joka on aiheuttanut Karasille enemmän päänsärkyä kuin muut ryhmät yhteensä.
Haluaisin korostaa Euroopan parlamentin avomielisyyttä. Monet ensimmäisessä käsittelyssä esitetyt tarkistuksemme on toki hyväksytty, mutta olemme myös tehneet sen laillisten ja varsin perusteltujen pyrkimysten kustannuksella, jotta tuloksena olisi asiakirja, jonka neuvosto voi hyväksyä.
Olemme toimineet näin sen vuoksi, että olemme koko ajan tienneet, että direktiivi on erittäin tärkeä ainakin kolmesta syystä. Ensimmäinen on se, että direktiivillä saataisiin perustamissopimuksessa mainitut vapaudet tehokkaammiksi ja todellisimmiksi. Tämä koskee erityisesti työntekijöiden liikkuvuutta. Toinen on julkisten sosiaaliturvajärjestelmien täydentäminen aikana, jona, kuten täälläkin on todettu, edessämme on väistämätön demografinen haaste, väestön ikääntyminen ja julkisen talouden kestävyys. Korostan, että näillä täydentävillä ammatillisilla lisäeläkejärjestelmillä varmistetaan työntekijöiden tulevat tulot. Ryhmäni kannattaa tätä sosiaalista lähestymistapaa. Kolmas syy on se, että direktiivillä lisätään säästämistä yhteisössä, lisätään yhteisön rahoitusmarkkinoiden syvällisyyttä, mikä on rahoituspalveluja koskevan toimintasuunnitelman yleinen tavoite. Tämän säästämisen ansiosta voimme rahoittaa, ja tässä kohtaa vahvistan sen, minkä olen sanonut aikaisemmassa mietinnössä, investoinnit, joita tarvitsemme työpaikkojen luomiseen ja tuottavuuden lisäämiseen.
Jäsen Karas on korostanut monia tarkistuksia, joilla on täydennetty komission ja neuvoston alkuperäistä tekstiä. Haluaisin korostaa tässä yhteydessä avoimuuden lisäämistä tiedottamiseen liittyvillä velvoitteilla, joita kyseisillä palvelujen tarjoajilla, eläkkeitä tarjoavilla ja takaavilla tahoilla on sekä viranomaisia että edunsaajia kohtaan. Toisin kuin vasemmiston penkeiltä joku totesi, tekstillä yhdistetään sosiaaliset suuntaukset, jotka ovat hyvin tärkeitä meille sosiaalista markkinataloutta kannattaville. Lisäksi sillä tehostetaan valvontaviranomaisten koordinointia ja edistetään rajatylittäviä toimia.
Arvoisa komission jäsen, lopuksi haluaisin korostaa tiettyjä esittelijän mainitsemia puutteita. Verotuksen yhdenmukaistamisessa on edistyttävä, jos - ja tätä olen korostanut aikaisemmassa mietinnössä - haluamme, että nämä rajatylittävät toimet todella laajenevat ja että valinnanvapaus on todellista.

Goebbels (PSE).
Arvoisa puhemies, Euroopan sosiaalidemokraattisen puolueen ryhmän suuri enemmistö äänestää neuvoston ja komission välillä Karasin neuvotteleman tarkistuspaketin puolesta. Kiitän Karasia kaikesta hänen tekemästään työstä.
Toisen käsittelyn tulos on luultavasti kokonaisuudessaan hyväksyttävä. Aiomme luoda eurooppalaisen passin eläkerahastoille. Kyse on rahoitusvälineestä, jolla on sosiaalisia tavoitteita. Sen vuoksi neuvoston kantoja on joiltain osin parannettava. Meidän on taattava Euroopan kansalaisille asianmukaiset eläkkeet. Eläkerahastoilla tulee olemaan tässä keskeinen osa, erityisesti jos osuuksissa on myös biometrinen kattavuus tai suoja epävarmuustekijöiden varalle.
Eläkerahastojen esittäminen yleislääkkeenä olisi kuitenkin tietoinen valhe. Lehdissä kirjoitellaan tällä hetkellä European Financial Services Round Tablen viestistä Ecofin-neuvostolle. Siinä eläkerahastot esitetään jonkinlaisena ihmeratkaisuna Euroopan tuleville ongelmille eläkkeiden rahoituksessa. Tämän suurista työnantajista koostuvan järjestön mukaan enää ei ole mahdollista rahoittaa eläkejärjestelmän ensimmäistä pilaria, johon kuuluu uudelleen jako, koska eläkkeensaajien määrä kasvaa ja maksajien määrä vähenee. Pääoman kasvulle perustuvat eläkerahastot tulevat kuitenkin kokemaan juuri samat demografiset ongelmat heti täysi-ikäisyyteen ehdittyään. Maksettiinpa eläkkeet minä vuonna tahansa, niihin liittyy aina varojen siirtämistä työssä käyviltä eläkkeellä oleville riippumatta uudelleen jaosta tai pääoman kasvusta.
Spekulatiivisen kuplan puhkeamisen vuoksi useimpien eläkerahastojen tuotot ovat negatiivisia. Yhdysvalloissa suurten yhtiöiden tarjoamat eläkerahastot ovat kokeneet yli 300 miljardin dollarin vajeen. Yhdistyneessä kuningaskunnassa yhtiöiden eläkerahastojen vajeeksi arvioitiin 65-130 miljardia Englannin puntaa vuoden 2002 lopussa. Huomattavia vajeita on myös esimerkiksi Ruotsissa, Alankomaissa ja Belgiassa. Jopa Euroopan parlamentin jäsenille tarkoitetut vaatimattomat eläkerahastot ovat juuri muuttaneet osuuksia kolmella pisteellä. Tällaisella toiminnalla säästettäisiin kaikki uudelleenjakovarat. Negatiivisten rahoitustuottojen vuoksi yhtiöillä, joilla on eläkerahastoja, ei ole enää taattua etujärjestelmää, vaan taattu maksujärjestelmä. Taatussa etujärjestelmässä maksajat säästävät rahaa, jonka he saavat takaisin eläkkeellä. Taatussa maksujärjestelmässä ihmiset tietävä, kuinka paljon he maksavat, mutta eivät saa takuita rahaston hoitajien investointipolitiikan tuloksista. On myös itsestään selvää, että rahaston hoitajat ottavat aina osansa varoista riippumatta siitä, miten rahastolla menee.
Tämä selittää sen, miksi rahoitusalalla suhtaudutaan niin myönteisesti direktiiviin. Euroopan sosiaalidemokraattisen puolueen ryhmä ei edelleenkään vastusta toisen ja kolmannen pilarin eläkerahastoja. Olemme kuitenkin sitä mieltä, että on toimittava varovaisesti ja että tarvitaan hyvin tiukat varovaisuusvaatimukset. Arvoisa puhemies, pääoman kasvulle perustuvat eläkkeet eivät saisi heikentää kautta sukupolvien yhteisvastuullisuudelle perustuneita kansallisia eläkejärjestelmiä.

Pronk (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, on totta, että ensimmäisen pilarin eläkerahastot ovat herkempiä demografiselle muutokselle ja toisen pilarin eläkerahastot arvopaperimarkkinoilla vallitsevien olosuhteiden ja rahoitusmarkkinoiden muutoksille. Se on tietysti selvää ja on myös oikein, että meillä on kaksi rinnakkaista eläkejärjestelmää, joita tasapainotetaan kolmannen pilarin järjestelmällä. Direktiivi on vaatimustemme mukainen ja onkin erittäin tärkeä. Olen hyvin tyytyväinen myös kompromissiin. Erityisesti rajatylittäville työntekijöille - yhä harvemmat yritykset ovat enää kansallisia, sillä niistä on tullut eurooppalaisia - on ehdottoman tärkeää, että asia ratkaistaan. Tätä voidaan kuvailla jonkinlaiseksi Euroopan ammatillisten lisäeläkkeiden perustuslaiksi. On varsin selvää, että kaikkea ei säännellä.
Jotkut puhujat ovat maininneet vain yhden seikan, nimittäin sen, että meidän ei pitäisi tehdä enää mitään sosiaalista ja että jäsenvaltioiden olisi mukauduttava järjestelmään, jota sovelletaan maassa, joka tekee vähiten. Onneksi kompromississa tai asian osalta ennakolta tehdyissä ehdotuksissa ei esitetä tällaista järjestelyä, ja siksi kompromissi biometrisistä riskeistä on mielestäni erittäin onnistunut. Kotimaassani on tähän asti ollut tapana vakuuttaa biometriset riskit. Jos joku Isosta-Britanniasta ilmaantuu yhtäkkiä markkinoille, ei vakuuta biometrisiä riskejä, ei mainitse siitä mitään ja puhuu vain kultasuonista, kuten näyttää tapahtuvat Yhdistyneessä kuningaskunnassa, niin voi olla, että ihmiset ottavat erehdyksessä riittämättömän lisäeläkkeen. Tällainen on voitava estää ja sen vuoksi kompromissi on erityisen hyvä.
Tiedottamisen osalta on arvosteltu siitä, että olemme saavuttaneet vähemmän kuin mihin alun perin pyrimme. Se on aivan totta. Se on ehkä harmillista, mutta on mielestäni kuitenkin hyvin merkittävä edistys, että saamme alalle tiettyjä yhteisiä eurooppalaisia emmekä perusluonteeltaan amerikkalaisia standardeja.
Arvoisa puhemies, käsittelen lopuksi verokysymystä. Sen olemme tietenkin jättäneet syrjään, ja poliittiselta kannalta se onkin nähdäkseni ehdottomasti paras ratkaisu. Katson, että komissio on ilmoituksellaan toiminut oikein, siis kun se on tutkinut, missä määrin nykyiset verot eivät ole syrjiviä. Saimme äskettäin Danner-päätöksen. Se on yksi niistä päätöksistä, jotka saavat jäsenvaltiot harkitsemaan kahdesti ennen syrjiviin verotoimenpiteisiin ryhtymistä sellaisia eläkerahastoja vastaan, joita ei sattumalta ole sijaitse heidän omassa maassa. Meillä on vielä pitkä tie edessämme, mutta kaiken kaikkiaan olen sitä mieltä, että olemme päässeet alkuun. Jos hylkäämme kompromissin, meillä ei ole edes alkua, ja silloin emme saa nähdäkseni mitään hyvää aikaan myöskään sosiaalisissa tavoitteissa.

Van den Burg (PSE).
Tapahtumien kehitystä tämän yhteispäätöksen ympärillä ei voida mielestäni kaunistella, mutta voin kuitenkin hyväksyä kompromissin, joka saavutettiin viime hetkellä ja jonka neuvosto on jo hyväksynyt. Nähtävästi neuvosto ja komissio olivat joka tapauksessa valmiit suhtautumaan vakavasti parlamenttiin yhteislainsäätäjänä. Sisällön suhteen en ole minäkään innoissani, mutta kompromissiehdotuksilla annamme joka tapauksessa varmasti selkeämmät puitteet niiden rahastojen määritykselle, jotka kuuluvat direktiivin soveltamisalaan ja jotka saavat nyt eurooppalaisen passin investointiin ja palvelujen tarjoamiseen rajojen yli.
Yhteisön tasolla tarvitaan kuitenkin paljon syvällisempää keskustelua toisen pilarin eläkejärjestelmien sisällöstä ja laadusta. Ensi viikon lopulla pidettävässä kevään huippukokouksessa asialle voidaan antaa kunnon sysäys sekä jakamalla tietoa epävirallisesti että sopimalla sisältöä ja politiikan lähenemistä koskevan yksimielisyyden saavuttamisesta. Jos halutaan laajentaa toisen pilarin täysin rahoitettuja eläkkeitä, on myös keskusteltava järjestelmien rakenteesta ja laadusta.
Alankomaissa karkeasti arvioiden puolet eläkkeensaajien tuloista tulee työmarkkinaosapuolten sopimista täysin rahoitetuista toisen pilarin järjestelmistä. Tulevaisuudessa määrä on vielä suurempi. Järjestelmiä ei voi käsitellä ikään kuin ne olisivat rahoitusmarkkinoiden tuotteita, jotka sijoittavat pääomamarkkinoihin ja joiden on löydettävä tiensä sisämarkkinoille kaupallisina palveluina. Ei, vaan Alankomaissa toinen pilari kuuluu nimenomaan ensimmäiseen pilariin, siis sosiaaliturvajärjestelmiin, eikä sitä saa pannan yhteen yksittäisten kolmannen pilarin tuotteiden kanssa ja tarjota henkilöille, joilla on varaa niihin. Tämä on sosiaalipoliittinen kysymys. Tämä oli aina myös esityslistalla keskustelussa ja sitä olisi sen vuoksi kehitettävä kevään huippukokouksessa, samoin avointa koordinaatiota koskevia keskusteluja.
Sisämarkkinapolitiikkaa koskevassa kysymyksessä on mielestäni vielä tehtävää, koska en ole samaa mieltä joidenkin puhujien kanssa siitä, että direktiivillä ei juurikaan paranneta työntekijöiden liikkuvuutta ja mahdollisuutta viedä eläkkeet mukana työntekijöiden vapaan liikkuvuuden mukaisesti. Työtä on vielä paljon jäljellä, eikä se koske ainoastaan verotusta, vaan myös mahdollisuutta viedä eläkkeitä. Tältäkin osin toivoisin näkeväni tehokkaampia pyrkimyksiä komissiolta, jonka päätökset päätyvät lainsäädäntöön.

Kauppi (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, heti aluksi haluan kiittää kaikkia osapuolia hyvästä yhteistyöstä rakentavan ratkaisun aikaansaamiseksi. Erityisesti komission jäsen Bolkestein ja hänen alaisensa virkamiehet sekä mietinnön esittelijä Othmar Karas ovat tehneet suurenmoista työtä. Ystävälleni Othmarille haluaisin vielä sanoa, että Itävallan tasavallan sanotaan selviytyneen historian vaikeista haasteista erinomaisella kyvyllä luoda konsensusta ja löytää kaikkia osapuolia hyödyttäviä ratkaisuja. Minusta Othmar on tämän direktiivin osalta toiminnallaan osoittanut omaavansa nämä yhteiskunnallisen vaikuttajan tärkeät ominaisuudet.
Eläketurvan varmistaminen on yksi EU:n jäsenvaltioiden tärkeimmistä poliittisista haasteista tulevina vuosina. Tämän haasteen ratkaisemiseksi meidän on kuitenkin kerrottava eurooppalaisille vaikea viesti. Meidän täytyy tehdä pidempää työuraa mutta samalla lakisääteisistä työeläkejärjestelmistä tuleva eläke on aiempaa pienempi. Kuulostaa kyllä kamikaze-missiolta kenelle tahansa poliitikolle mutta tämä on silti välttämätöntä. Status quo ei ole vaihtoehto.
Vaikka päävastuu eläkejärjestelmien turvaamisesta on jäsenvaltioilla, pystymme unionin tasolla toteuttamaan toimenpiteitä, joilla edistetään eläkejärjestelmien kestävän rahoituspohjan luomisesta. Tämä direktiivi ammatillisia lisäeläkkeitä tarjoavien laitosten toiminnasta luo lainsäädännölliset puitteet Euroopan laajuiselle toiminnalle ja on yksi eläkepommin purkamiseksi tarvittavista toimista. Direktiivi edesauttaa sellaisten lisäeläkejärjestelmien kehittämistä, jotka ovat taloudellisesti kestäviä, tarjoavat sijoitusten kautta yrityksille tarvittavaa pääomaa sekä pystyvät lakisääteisiä järjestelmiä paremmin vastaamaan yksilöiden muuttuviin tarpeisiin. Erityisesti tämä on totta sinä päivänä, kun saamme verotusratkaisut eteenpäin. Direktiivi edistää yhtäältä eurooppalaisten rahoitusmarkkinoiden kehittymistä sekä hyödyttää työntekijöitä, jotka hyötyvät eläkkeidensä tehokkaammasta ja avoimemmasta sijoituspolitiikasta.
Yhteisten EU-säädösten luominen kesti 15 vuotta. EU-kansalainen on pitkään voinut nauttia toisessa jäsenvaltiossa paikallisista sosiaali- ja terveyspalveluista. Myös henkilökohtaisia eläkevakuutuksia tarjoaville laitoksille on ollut yhteinen EU-lainsäädäntö olemassa jo vuosikausia. Mutta jäsenvaltioiden eriävät näkemykset tämän asian suhteen, jota tänään käsittelemme, viivästyttivät liian pitkään tämän direktiivin syntymistä, jonka toivottavasti hyväksymme huomisessa täysistuntokäsittelyssä.
Direktiivi jättää nyt jäsenvaltioiden työmarkkinaosapuolille vapaat kädet valita, kuinka kattavan vapaaehtoisen lisäeläkkeen ne järjestävät. Tämä on järkevä eurooppalainen kompromissi ottaen huomioon jäsenvaltioiden eläkejärjestelmien eroavuudet. Neuvottelumme olivat välillä erittäin tiiviitä, koviakin, mutta uskon, että voimme olla lopputulokseen tyytyväisiä. Tärkeintä on, että vältimme mahdollisen sovittelumenettelyn.

Skinner (PSE).
Arvoisa puhemies, kiitän esittelijää, komissiota ja neuvoston puheenjohtajaa kompromissipaketista. Kyse on ollut kompromissista koko ajan. Se on tietysti vaatinut paljon työtä, mutta on sanottava heti aluksi, että asiassa ovat toimineet monet parlamentin jäsenet sekä parlamentin ulkopuolisetkin henkilöt, ehkä useammat kuin tiedämmekään. Joka tapauksessa ne, jotka eivät ole toimineet, ovat useimmiten niitä, jotka todennäköisimmin hyötyvät tai kärsivät päätöksistämme. Kompromissi oli todella välttämätön.
Direktiivin tarkoituksena ei ole korvata ensimmäisen pilarin sosiaaliturvatyyppistä eläketurvaa. Esimerkiksi Yhdistyneessä kuningaskunnassa 60-vuotiaita on jo enemmän kuin 16-vuotiaita. Kaikkialla Euroopan unionissa varmasti ymmärretään, että kyse on ikääntyvästä yhteiskunnasta, joka tulee vähitellen kalliimmaksi ja joka on järjestettävä siten, että vältetään tulevaisuuden eläkkeensaajien köyhyys, mikä on todellinen riski. Ongelma on siinä, että vielä nykyään eläkesäästämistä ei pidetä välttämättömänä eikä siihen kannusteta. Hallinnolliset ja juridiset kustannukset rasittavat monia yrityksiä ja hankaloittavat kyseisten rahastojen perustamista kaikkialla Euroopan unionissa. Tämä on tosiasia.
Vaikka direktiivi on tasapainoinen ja vaikka siinä otetaan huomioon useat jäsenvaltioihin vaikuttavat tekijät, on selvää, että lisäeläkkeiden rajatylittävä lähestymistapa edellyttää tehokkaampaa vapauttamista. Toivottavasti keskustelemme tästä vielä joskus myöhemmin.
Jotkut maani yritykset, jotka uskovat voivansa jättäytyä määrättyjen etuusjärjestelmien ulkopuolelle, ovat jopa vedonneet direktiiviin, mutta Bryssel ei hyväksy näiden yritysten selityksiä.
Kertasuoritusmaksuja on käsitelty niin, että monissa maissa eläkkeensaajat tuntevat niiden ilmentävän jo vallitsevaa tilannetta. Tämä on tärkeä vähimmäisseikka.
Esittämämme avoimuutta ja rekisteröintiä koskevat muutokset ovat selvästikin parannuksia, jotka kaikki täällä parlamentissa voivat hyväksyä.

Flemming (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, jäsen Karas ansaitsee ihailumme. Espanjalainen kollegani García-Margallo y Marfil puhui siitä, että Karas on voittanut härkätaistelun. Se suututtaa minua, koska en pidä härkätaisteluista. Hän oli sitä paitsi ensimmäinen ja ainoa parlamentin jäsen, joka puhui väestön harmaantumisesta. Jos hän olisi sanonut minulle, että olen vanha nainen, kenties sellainen, jonka vierailu osoittautuu vaaralliseksi Dürrenmattin kuuluisassa näytelmässä, en olisi välittänyt siitä lainkaan. Mutta siitä en pidä ollenkaan, että sanotaan harmaaksi.
Mitä vanhat ihmiset haluavat? He haluavat turvallisuutta, riippumattomuutta ja autonomiaa. Näitä asioita on vain niin vaikea saavuttaa ammatillisin lisäeläkkein, joita tarjotaan vain rajallisen ajan. Edes kertamaksu, oli se sitten kuinka avokätinen tahansa, ei varmista turvallisuutta. Elinikäisillä maksuilla täytetään parhaiten vanhusten toiveet ja myös tarpeet, ja ne vastaavat parhaiten käsitystämme sosiaaliturvasta. Karasin ansioksi voidaan lukea, että hän on selvittänyt tätä hyvin tärkeää ajatusta ja liittänyt sen mietintöön. Kiitän häntä näistä toimista.
Koko Euroopassa käymme keskustelua ja ratkaisemme sellaisen yhteiskunnan ongelmia, jossa ihmisten pitäisi viimeinkin elää pidempään. Ikääntyville työntekijöille tarkoitetun toimenpidepaketin lisäksi juuri valittu Itävallan liittohallitus on laatinut useita vaihtoehtoja, joilla ikääntyville annetaan mahdollisuus voida työskennellä pidempään. Huomatkaa, että sanon "voida työskennellä". Satunnaisten työvoimakustannusten vähentäminen yli 58-vuotialiden osalta, kannustaminen pätevöitymiseen ja ikääntyvien osa-aikaisen työn edistäminen ovat vain muutama näistä toimenpiteistä.
Jäsen Lulling on varmaan samaa mieltä kanssani siitä, että tämä yhteiskunta ja tämä parlamentti tarvitsevat meitä. Ei kukaan minun kaltaiseni, jolla on kuusi lastenlasta, voi enää vain jättää tätä yhteiskuntaa muiden huoleksi. Meidän on itse huolehdittava siitä. Me ikääntyvät emme tietenkään lopulta taistele itsemme vuoksi, koska meillä ilmeisesti on jo tuloja. Taistelemme ennemminkin niiden nuorten miesten ja naisten puolesta, joiden haluamme nähdä elävän paljon kauemmin. Nykyään syntyvä lapsi voi elää 100-vuotiaaksi ja toivomme hänelle erittäin pitkää ja mahdollisimman turvallista elämää.

Ettl (PSE).
Arvoisa puhemies, politiikalla saadaan aikaan laatueroja, kun myönteisillä toimilla voidaan ehkäistä kielteiset suuntaukset ja epävarmuudet. Mitään vastaavaa eroa ei saada aikaan tavalla, jolla eläkejärjestelmän toinen pilari on järjestetty, ei edes tämänkaltaisessa tapauksessa, jossa olemme tekemisissä rahoituspalveludirektiivin kanssa. Sitkeistä pyrkimyksistään huolimatta esittelijä ei ole onnistunut parantamaan yhteistä kantaa, jolla ei todellakaan paranneta laatua. Sillä, että tuotteita tarjotaan sellaisissa puitteissa, jotka tämän päivän kannalta saattavat vakavasti heikentää ikääntyvien elintasoa, ei ole mitään tekemistä poliittisen vastuuntunnon kanssa. Todellisuudessa tarvitsemme säännöksiä, joilla sääntelyä ihmisten epävarmuutta vähennetään juuri nyt. Yksistään Ison-Britannian eläkerahastot ovat menettäneet viime vuosina 35 miljoonaa puntaa, ja vielä enemmän ne olivat menettäneet aikaisempina vuosina, joten nekään eivät ole juuri menestyneet. Asiat eivät ole paljon paremmin muissakaan jäsenvaltioissa. Tällaisena aikana ihmisiä ei pitäisi antaa kuvitelmaa laadukkaasti hoidetuista eläkeasioista, jos laatua ei ole tarjolla.
Euroopan markkinoiden sääntelystä ei saada laadukasta ainakaan siten, että velvollisuus tarjota tietoa asetetaan hyvin vähäiseksi eikä pelkällä umpimähkäisellä sanamuodolla, jolla jäsenvaltioille annetaan mahdollisuus määrittää rajallisten markkinoiden laatu viittauksella biometrisiin riskeihin. Arvoisa komission jäsen, jos me haluamme laatua tai parantaa laatua - kuten te aina haluatte -, paras keino saavuttaa tavoite on todellakin hyväksyä Euroopan yhtyneen vasemmiston konfederaatioryhmän / Pohjoismaiden vihreän vasemmiston ehdotus yhteisen kannan hylkäämistä. Se yksin merkitsisi "paluuta lähtöruutuun" ja uutta mahdollisuutta saada aikaan parempi direktiivi.

Lulling (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, olen iloinen, että vuosia kestäneiden komission, neuvoston ja parlamentin välisten työläiden neuvottelujen päätteeksi ja väsymättömästi kompromissiin pyrkineen esittelijän ansiosta eläkedirektiivin hyväksyminen on nyt lähellä. Neuvosto on vakuuttanut voivansa hyväksyä edessämme olevan paketin. Se on ratkaisevan tärkeää, koska vain sillä tavoin voidaan välttää pitkällinen sovittelumenettely, joka saattaisi vahingoittaa kaikkia osapuolia, työntekijöitä, työnantajia ja rahoituspalvelujen tarjoajia, jos tämä pitkään viivästynyt yhteisön sääntely vielä lykkääntyy.
Olisin voinut hyväksyä yhteisen kannan, koska kyseinen direktiivi on tietysti suunniteltu ensisijassa sääntelemään kilpailua estämättä eläkerahastojen tarjoajien rajatylittäviä toimia tai itse tuotetta. Oli olennaisen tärkeää laatia direktiivi, jolla ei alisteta rahoituspalvelujen tarjoajia heti alusta alkaen tukahduttavaan sääntelyyn esimerkiksi sääntelemällä investointipolitiikkaa ja jolla valvonta järjestetään siten, että vakuutuksen ottajille myönnetyt etuudet turvataan parhaalla mahdollisella tavalla. Olemme uskoakseni onnistuneet tässä jossain määrin.
Meidän tehtävämme täällä ei ole määrätä, minkälaisia lisäeläkkeitä pitäisi tarjota ja millä summilla. Direktiivi voidaan toki laatia niin, että siitä käy ilmi hyvää tarkoittava toive ammatillisten lisäeläkkeiden järjestämisestä niin, että ne kattavat myös kuuluisat biometriset riskit, kuten työkyvyttömyyden, perhe- tai lapseneläkkeet jne. Olisi kuitenkin jätettävä yhtiöiden ja niiden työntekijöiden päätettäväksi, mitä sellaista he haluavat katettavan, jota valtion sosiaaliturvajärjestelmä ei kata - eli ensimmäinen pilari -, vaikka olemme täysin tietoisia siitä, että suuremmilla ja eriytetymmillä etuuksilla on hintansa.
Olisi tietysti myös voitava, kuten Euroopan parlamentin jäsenten eläkerahaston tapauksessa, maksaa pääoma kertasummana eläkkeelle siirryttäessä ilman, että määrätään mihin pääoma aiotaan käyttää. Jos siis minä, sitten kun olen vanha, haluan käyttää kyseisen rahan ikuiseen unelmaani, kuten maailmaympärysmatkaan, minun olisi voitava käyttää raha siihen. Minun on tietysti oltava varma, että minusta ei tule taakkaa valtiolle.
On ikävää, että minä ja muut parlamentin jäsenet emme onnistuneet siinä, että eläkerahastojen ja vakuutusyhtiöiden lisäksi rahoituslaitosten olisi voitava tarjota palvelujaan ammatillisten eläkevakuutusten alalla. Se olisi johtanut yhdenvertaisiin mahdollisuuksiin ja siis suurempaan kilpailuun. Paketilla EU:n komissio kuitenkin velvoitetaan tutkimaan, miten asiat ovat ammatillisten lisäeläkkeiden markkinoilla, jotta myös muille rahoituspalvelujen tarjoajille voidaan antaa mahdollisuus kuulua direktiivin soveltamisalaan.
Tällä direktiivillä ei ole lainkaan toteutettu lisäeläkkeiden yhteisiä markkinoita. Tarvitsemme kipeästi sääntelyä, jolla estetään palkkioiden ja etuuksien kaksinkertainen verotus, ja toivon, että meillä on riittävästi harkintakykyä, jota tarvitaan järkevän sääntelyn luomiseksi viipymättä.
Bolkestein
. (EN) Arvoisa puhemies, toivottavasti jäsen Lulling ei ole pettynyt siitä, että komissiolla on viimeinen sana.
Olen mielissäni siitä, että talous- ja raha-asioiden valiokunta ja parlamentti sopivat kompromissitekstistä, joka ei ehkä tyydytä kaikkia. Ainakin se on sovittu teksti. Juuri sitä tarvitsemme tässä erittäin tärkeässä asiassa. Parlamentilla on oikeus kuulla, mitä mieltä komissio on eri tarkistuksista, mutta ennen sitä haluaisin sanoa jotain kolmelle puheenvuoron käyttäneelle jäsenelle.
Ensiksikin García-Margallo y Marfilin, Pronkin ja Lullingin mainitsema verotuskysymys. Huhtikuussa 2001 annetun eläkkeiden verotusta koskevan tiedonannon seuranta on edennyt kahta tietä.
Neuvosto keskusteli komission ehdotuksista tiedonvaihdon tehostamiseksi rajatylittävistä eläkkeistä sekä kaksinkertaisen verotuksen ja kaksinkertaisen verovapauden käsittelemiseksi. Valitettavasti keskustelu ei johtanut konkreettisiin tuloksiin. Monet jäsenvaltiot pystyivät hyväksymään minkä tahansa sopimuksen, vain jos käsiteltäisiin myös kysymystä eläkemaksujen asuinpaikkaverotuksesta vastaan lähdeverotus. Tästä asiasta jäsenvaltiot olivat hyvin erimielisiä.
Toiseksi komissio on tutkinut, ovatko eläkemaksujen vähennyskelpoisuutta koskevat verotuksen kansalliset säännöt yhteisön lainsäädännön mukaisia. Komissio piti lupauksensa, ja ryhtyi toimiin. Viime kuussa komissio lähetti perustellun lausunnon Tanskaan ja viisi virallista ilmoitusta Belgiaan, Espanjaan, Ranskaan, Italiaan ja Portugaliin. Missään näissä jäsenvaltioissa ulkomaisille rahastoille maksetut eläkemaksut eivät ole verovähennyskelpoisia, kun taas kotimaisiin rahastoihin maksetut ovat. Tämä on selvää syrjintää. Komissio on vakuuttunut siitä, että yhteisön lainsäädäntö kieltää tällaisen eriarvoisen kohtelun. Voin vakuuttaa parlamentille, että nämä rikkomistapaukset ovat ensisijaisia kysymyksiä komissiolle, joka tekee kaiken tarvittavan markkinoiden tehokkaaksi avaamiseksi rajatylittävälle eläketurvalle.
Jäsen Bloklandille sanon, että saamieni tietojen mukaan talous- ja raha-asioiden valiokunta ei ole hyväksynyt hänen esittämiään tarkistuksia, ja käsittääkseni ne eivät sen vuoksi kuulu tämäniltaiseen keskusteluun. Komissiolla ei näin ollen ole niistä mielipidettä.
Jäsen Purvisille sanon, että direktiivi perustuu kahteen periaatteeseen. Ensimmäinen periaate on se, että siinä noudatetaan kotijäsenvaltion periaatteita toiminnan varovaisuudesta, ja toinen on se, että noudatetaan vastaanottavan jäsenvaltion, siis yrityksen sijaintijäsenvaltion, sosiaali- ja työlainsäädäntöä. Tämä koskee myös määräyksiä biometrisistä riskeistä, mutta sen ei pitäisi olla este rajaylittävälle toiminnalle.
Saavutettu kompromissi merkitsee jälleen kerran sitä, että sovittelua ei tule. Se on hyvä asia. Koskaan ei voi tietää, mihin sovittelu johtaa. Itselläni on hyvin eläviä muistoja ostotarjouksia koskevan direktiivin sovittelusta enkä missään tapauksessa halua kokea sitä uudelleen.
Käsittelen seuraavaksi tarkistuksista, joista on tarkoitus äänestää.
Voin tyytyväisenä todeta, että komissio voi hyväksyy tarkistukset 1, 5, 13, 15, 22 ja tarkistukset 25-37. Komissio ei hyväksy muita tarkistuksia, joissa suurimmaksi osaksi pyritään laajentamaan direktiivin soveltamisalaa.
Direktiivillä ei ole tarkoitus puuttua tapaan, jolla jäsenvaltiot järjestävät eläkejärjestelmänsä. Komissio katsoo, että direktiivillä ei pitäisi säännellä tiukasti eläkerahastojen tarjoamia tuotteita. Sillä ei myöskään pitäisi määritellä tarkkoja järjestelyjä etuuksien maksamiselle. Direktiivissä on myös otettava huomioon ammatillisten eläkejärjestelmien erilaisuus ja asetettava tiukkoja normeja niiden vastavuoroiselle tunnustamiselle, mutta eläkerahastoille ei ole tarkoitus määrätä tarpeettomia kustannuksia. Sen vuoksi komissio hylkää tarkistukset 3, 4, 9, 11, 12, 14, 16 ja 18.
Direktiivillä ei pitäisi kokeellisesti säätää soveltamisalan laajentamisesta laitoksiin, jotka eivät tällä hetkellä tarjoa ammatillisia lisäeläkkeitä. Direktiivillä ei pitäisi kattaa laitoksia, jotka jo hyötyvät yhtenäismarkkinoista, lukuun ottamatta henkivakuutusyhtiöitä, joiden osalta jäsenvaltioiden on säilytettävä mahdollisuus soveltaa direktiiviä toimiin, jotka liittyvät lisäeläkkeisiin. Sen vuoksi komissio ei valitettavasti voi hyväksyä tarkistuksia 2, 6, 8, 10 ja 17.
Direktiivissä on mainittava selvästi tehokas järjestelmä toimivaltaisten viranomaisten tehokkaan tietojenvaihdon varmistamiseksi ja direktiivin jatkuvan täytäntöönpanon edistämiseksi, mutta se on tehtävä aiheuttamatta vahinkoa mahdollisille tuleville rakenteille. Sen vuoksi komissio ei voi hyväksyä tarkistuksia 7, 19, 20, 21 ja 23.
Komissio ei voi hyväksyä Vihreät/Euroopan vapaa allianssi -ryhmän esittämää tarkistusta 24, koska se katsoo, että eläkerahastojen, jotka ovat hyvin pitkän aikavälin investointeja, joilla on alhainen likviditeettiriski, mahdollisuutta sijoittaa ei-rahaksi muutettaviin varoihin, kuten osakkeisiin, ei pitäisi rajoittaa liikaa.
Komissio ei voi hyväksyä esitystä yhteisen kannan hylkäämiseksi, sillä se pitää yhteistä kantaa hyvin tasapainoisena kompromissina ja suosittelee sen hyväksymistä Euroopan parlamentille.

Puhemies.
Kiitän kaikkia kollegoita tämäniltaisesta osallistumisesta.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 12.00.
(Istunto päättyi klo 23.50)
KIRJALLINEN LAUSUMA (TYÖJÄRJESTYKSEN 120 ARTIKLA)

Figueiredo (GUE/NGL)
Neuvoston hyväksymällä yhteisellä kannalla pyritään osaltaan soveltamaan yksityisen kapitalisoinnin lähestymistapaa kansallisten eläkejärjestelmien rahoituslähteisiin, toisin sanoen, nämä suuret rahoitusmäärät alistetaan pääomamarkkinoiden menettelyihin ja rahoitusalan annetaan keinotella niillä. Rahoituspalveluja koskevan toimintasuunnitelman mukaisesti ammatillisten lisäeläkkeiden yhtenäismarkkinoiden luominen oli yksi Lissabonin strategian ensisijaisista tavoitteista. Toimintasuunnitelmalla pyritään saavuttamaan pääomamarkkinoiden yhdentyminen tai vapauttaminen Euroopan unionissa.
Yksityisen kapitalisoinnin tavoitteet näkyvät selvästi todellisten ja toiminnan vakautta koskevien säännösten puuttumisena, investointien ja palvelun tarjoamisen vapauttamisena Euroopan tasolla ja kaikki riskit kattavien tai vain valinnaisuuteen perustuvien takuiden puuttumisena.
Esittelijäkin sanoo perusteluissaan, että ehdotuksella vaikutetaan rahoitusmarkkinoiden kehittymiseen, ja myöntää näin ollen, että yhteisessä kannassa ei oteta tasapainoisesti huomioon edunsaajien sosiaaliturvaa ja tavoitetta luoda yksinkertaiset puitteet pääomamarkkinoille. Tämän vuoksi ensimmäisessä käsittelyssä esitetyt tarkistukset hyväksyttiin, mutta ne ovat kaukana toivomastamme eikä niissä kyseenalaisteta alkuperäisen ehdotuksen lähestymistapaa. Poliittisen ryhmäni ehdotuksen, jota minäkin tuin, tavoitteena oli hyväksyä tarkistus, jolla pyritään hylkäämään neuvoston yhteinen kanta.

Puhemies.
Haagiin kokoontuu tänään niiden 89 valtion edustajia, jotka ovat allekirjoittaneet Kansanvälisestä rikostuomioistuimesta tehdyn sopimuksen - siis Kansainvälisen rikostuomioistuimen jäsenvaltioiden edustajia. Seremoniaa isännöivät Yhdistyneiden Kansakuntien pääsihteeri Kofi Annan ja Alankomaiden kuningatar Beatrix. Tuomioistuimen 18 tuomaria vannoo valan, ja tuomioistuin avataan tänään. Tilaisuuteen odotetaan jäsenvaltioiden pääministereitä, presidenttejä sekä ulkoasiain- ja oikeusministereitä.
Haluaisin tehdä Euroopan parlamentin puolesta täysin selväksi, että Euroopan parlamentti on edistänyt ja puolustanut ihmisoikeuksia. Olemme näin tukeneet vahvasti Kansainvälisen rikostuomioistuimen perustamista, joka on maailmanlaajuisesti tarkasteltuna erittäin merkittävä edistysaskel. Me Euroopan parlamentin jäsenet voimme olla ylpeitä siitä, että rikostuomioistuin muodostetaan tänään käytännössä.
Minun mielestäni Kansainvälisen rikostuomioistuimen kaltainen elin on Guantanamo Bayn tukikohtaa parempi vaihtoehto niille, jotka ovat rikkoneet kansainvälisiä ihmisoikeusmääräyksiä. Parlamentti muistuttaa, että se on antanut asiasta jo monta päätöslauselmaa, viimeksi vasta lokakuussa.
Bonde ja Sandbæk (EDD)
 - (DA) Kesäkuun liike jätti äänestämättä Euroopan sosiaalidemokraattisen puolueen ryhmän, Euroopan liberaali- ja demokraattipuolueen ryhmän, ja Vihreät/Euroopan vapaa allianssi -ryhmän esittämästä tarkistuksesta 8 kohtaan 12, joka koskee eurooppalaisten poliittisten puolueiden asemaa talousarviossa. Jätimme äänestämättä, koska vastustamme periaatteellisesti sitä, että EU rahoittaa eurooppalaisia puolueita. Emme siis halua osallistua sellaisen järjestelmän tekniseen kehittämiseen.
