Postopek za peticije (Sprememba naslova VIII Poslovnika) (razprava) 
Predsednik
Naslednja točka je poročilo gospoda Oneste v imenu Odbora za ustavne zadeve o reviziji Poslovnika glede postopka za peticije.
Gérard Onesta
Gospod predsednik, če je bilo poročilo gospoda Corbetta velika torta, ne vem, ali je to smetana; je bolj piškotek, ki ga dobite zraven kave, ko vam prinesejo račun.
Govoril bom o peticijah. V preteklosti smo videli, da nam je poslovnik, tak kot je, povzročil nekaj problemov, ker je bilo včasih nekatere člene težko razložiti ali pa so celo povzročili politični zastoj glede dopustnosti tega ali onega besedila. Zato smo poskusili stvari urediti, razčistiti in utrditi, a to še ne pomeni revolucije.
Predvsem bi radi boljšo identifikacijo predlagatelja peticije, kajti v trenutku, ko prejmemo pol tone peticij, ni takoj jasno, kdo je kontaktna oseba. Zato bomo prosili predlagatelje peticij, da navedejo, kdo je njihov vodja, sicer se bomo odločili, da uporabimo prvo ime na prvi strani.
Uvedli smo pravico do umika peticije. Državljanom pravimo, da "lahko predložijo peticijo, vendar se lahko tudi odrečejo tej pravici in zahtevajo, da se njihovo ime umakne s seznama podpisnikov".
Veste, da lahko Parlament prejema korespondenco v manjšinskih jezikih, kot so galicijski, baskovski, katalonski itn., ko jih priznajo države članice. Odločili smo se, da bomo to pravico razširili tudi na peticije. Če bomo prejeli korespondenco v določenih jezikih, ki jih predsedstvo priznava kot jezike za pisno sporazumevanje z državljani, bomo tudi odgovorili v teh jezikih.
Prava reforma se nanaša na dopustnost. Do zdaj so se morali člani Odbora za peticije včasih kar močno potruditi, da so ugotovili, ali je določen dokument res stvar evropske zakonodaje ali ne. Navsezadnje so ljudje, glede na to, da se Evropa razširja na vsa področja, vstopali skozi zadnja vrata. Zato smo poskušali stvari poenostaviti tako, da smo dali neke vrste spodbudo dopustnosti.
Če četrtina članov Odbora za peticije meni, da je besedilo dopustno, se šteje, da ni nobene potrebe po našem omejevanju bistvene pravice, kajti ta v vsakem primeru temelji na primarni zakonodaji. V primeru izjave o nedopustnosti pa bomo poskusili vsaj priporočiti možna pravna sredstva.
Preglednost je vedno potrebna, ker bosta ime predlagatelja peticije in vsebina peticije vedno objavljena v naših registrih, vendar bomo sposobni zagotoviti anonimnost, če bo predlagatelj peticije zaprosil zanjo zaradi varstva zasebnosti. Enako velja za zahtevo po zaupnosti med razpravami.
Seveda pa se ohrani pravica predlagateljev peticije do besede, če to dovoli predsednik odbora.
Pravico za sprejem nadaljnjih ukrepov smo podaljšali ali bolje rečeno razjasnili do določene stopnje, kajti v preteklosti je lahko v praksi Odbor za peticije izdal samoiniciativno poročilo o več ali manj čemer koli. Ne razumemo, zakaj bi imel ta odbor več pravic kot drugi odbori. Seveda bo ohranil to pravico, pod pogojem, da temu ne bo nasprotovala konferenca predsednikov.
Elektronski register je ohranjen. Po potrebi se bodo opravili obiski na kraju dogajanja zaradi ugotovitve dejstev ali iskanja rešitev. To je vloga posrednika, kajti odločili smo se uvesti nekaj izvirnega, kar bo v prid Parlamentu.
Če bo potrebno, bomo zaprosili za pomoč Komisijo, ki ima nocoj zastopnika na najvišji ravni, da razjasni uporabo zakonodaje Skupnosti in nam po možnosti dostavi informacije. Zbrane informacije bomo seveda dostavili Komisiji, Svetu in predlagatelju peticije.
Kako pa je z Lizbonsko pogodbo? Ali naj bi bila ratificirana? Veste, da je v tej pogodbi - poleg peticij, ki se predložijo Evropskemu parlamentu in obstajajo že zelo dolgo - predvidena nova vrsta peticij, in sicer peticij, ki se predložijo Evropski komisiji in imajo najmanj en milijon podpisov.
Odločili smo se, da bomo v primeru, če bo ratificirana Lizbonska pogodba in če bo kdaj milijon državljanov vložilo peticijo o nekem vprašanju pri Komisiji, preverili, ali smo se mi v Parlamentu že ukvarjali z enakim vprašanjem in ali bi peticija, predložena Komisiji, lahko vplivala na naše delo ali ne in o tem preprosto obvestili predlagatelje peticije.
No, gospod predsednik, gospe in gospodje, mislim, da sem več ali manj povzel stanje. Nobene revolucije torej, zgolj nekaj razjasnitev in preprečitev morebitnih zastojev.
Richard Corbett
v imenu skupine PSE. - Gospod predsednik, z velikim veseljem lahko povem, da moja skupina podpira poročilo gospoda Oneste, ki je opravil dobro delo, ko je to pregledal in že pred časom pripravil to poročilo. Nekoliko nenavadno pa je dejstvo, da je konferenca predsednikov tako dolgo čakala, da je dala to poročilo na dnevni red plenarnega zasedanja.
Vendar dejstvo, da je tako dolgo čakala in da ga je dala na dnevni red sočasno z mojim poročilom, pomeni, da obstaja na eni točki rahla povezava med najinima poročiloma, kot je omenila gospa Frassoni v naši prejšnji razpravi. To je sodelovanje med Odborom za peticije in odborom, odgovornim za obravnavano zadevo. Vsi se strinjamo, da morata oba odbora sodelovati in skupaj delati, vendar je sporno to, kar bi lahko imenovali bistvo: kdo ima zadnjo besedo, kadar se ne strinjata?
Razumete lahko obe strani. Člani Odbora za peticije vedo, da so prejeli peticije, da so pregledali zadeve, da so morda imeli pogovore, da so mogoče opravili obisk, da včasih najdejo v zakonodaji, ki jo je obravnaval zadevni odbor, kaj, kar je morda narobe in vedo, da so se ukvarjali z zadevo in bi morali imeti zadnjo besedo, če se zadevni odbor ne strinja. Po drugi strani pa lahko razumete zadevni odbor. Zakaj bi nenadoma postal za zadevo odgovoren drug odbor zgolj zato, ker je nekdo poslal temu drugemu odboru peticijo? Razumete lahko obe strani.
To, kar sem skušal narediti, da bi spravil skupaj obe strani, je, če tako rečemo, da ja, seveda, tesno morata sodelovati in na koncu mora Odbor za peticije poslušati stališča zadevnega odbora. Potem, če se tako odloči, pa ni nujno, da se strinja s stališči zadevnega odbora - to sme storiti - in če se ne, je cena, ki jo mora plačati, ta, da ima zadevni odbor pravico, da predloži predloge sprememb na plenarnem zasedanju.
Mislim, da je to sprejemljivo nadomestilo. Ne razumem, zakaj je gospa Frassoni prej rekla, da bi to uničilo Odbor za peticije. Res ne razumem, kako je lahko prišla do takega sklepa. Člani Odbora za peticije v moji skupini so mi vsekakor povedali, da so zadovoljni s kompromisom, in mislim, da gre za izvedljiv kompromis. To je kompromis. Če ste skrajnež na eni ali drugi strani tega spora, ne boste zadovoljni, vendar mislim, da je to izvedljiv kompromis. Zelo lepo se vpleta v čudovito poročilo gospoda Oneste in mislim, da bo ta sveženj v celoti deloval.
Jo Leinen
(DE) Gospod predsednik, gospod Onesta je rekel, da njegovo poročilo ni revolucionarno, vendar gre vsekakor za pomembno reformo, ki krepi pravice državljanov pa tudi Odbora za peticije. Pravica do peticije je pravica, ki se priznava državljanom, narejenih pa bo tudi nekaj izboljšav, ki bodo spodbujale državljane, da bodo naslovili vprašanja na Parlament. Mislim tudi, da je prav, ko gre za dopustnost peticije, da ni predsednik odbora tisti, ki odloča o tem. Čeprav sem sam predsednik odbora, soglašam, da je treba o stvari razpravljati, če meni četrtina članov, da je to potrebno.
Rad bi popravil nekaj, kar je rekel gospod Onesta: evropska državljanska pobuda ni peticija - to je nekaj drugega. To je dejansko evropska priljubljena peticija, drugačna oblika pravice. Ni naslovljena na Parlament, ampak na Komisijo in ne smemo ju mešati. Predstavniki civilne družbe temu pripisujejo velik pomen.
To bo verjetno zadnje poročilo, ki ga je pripravil gospod Onesta tukaj v Parlamentu. Rad bi se mu najtopleje zahvalil za njegovo delo, ki je bilo v številnih pogledih odlično, tako v vlogi podpredsednika kot tudi v vlogi člana našega odbora. Omeniti moramo tudi Agoro, parlamentarni forum za civilno družbo, ki ustvarja zgodovino in je resnično pomemben instrument. Zato podpiramo poročilo gospoda Oneste in bi se mu radi še enkrat zahvalili za tvorno sodelovanje.
(Aplavz)
Predsednik
Popraviti moram gospoda Leinena, kajti gospod Onesta, ki se je ukvarjal z nepremičninsko politiko, bo zapustil veliko trajnih del poleg tega, ki je povezano s politično pobudo.
Costas Botopoulos
- (FR) Gospod predsednik, gospe in gospodje, zahvaljujem se gospodu Onesti za opravljeno delo in njegovo navzočnost v Parlamentu. Rad bi dal nekaj pripomb na njegovo zadnje poročilo. Prepričan sem, tako kot gospa Frassoni, da je pravica do peticije pomembna, vendar moram reči, da je Odbor za peticije razmeroma čuden odbor; je pomemben in zanimiv, vendar tudi čuden. To mini sodišče, ki razpravlja o vsem in o ničemer, je precej pomembno, vendar tudi zanimivo in drugačno od tega, kar počnemo mi.
Rad bi se na kratko vrnil k trem točkam. Prvič, manjšinski jeziki. Strinjam se s tem, vendar to ne sme odpreti vrat jezikom, ki se v Parlamentu ne uporabljajo povsem legalno. Drugič, dopustnost. Popolnoma se strinjam s ciljem, da se peticije sprejemajo, ne pa zavračajo in to je dobro. Za konec bi rad rekel, da se strinjam z našim predsednikom, gospodom Leinenom. Pravica državljanske pobude nima res nič skupnega s pravico do peticije, ki je demokratična, ustavna pravica v zvezi s Parlamentom, in obojega ne bi smeli mešati.
Nazadnje, k besedi sem se javil predvsem zato, da bi se zahvalil gospodu Onesti za njegovo delo.
Predsednik
Opravičujem se spoštovanemu poslancu, takoj so me pokarali, da sem nepravilno izgovoril njegovo ime, ki je Botňpoulos in ne Botopoůlos. Še enkrat se opravičujem.
Monica Frassoni
- (IT) Gospod predsednik, gospe in gospodje, tudi jaz bi se rada zahvalila gospodu Onesti, tudi v imenu skupine Zelenih/Evropske svobodne zveze. Po naključju sva bila oba prej na zabavi in kmalu bova šla nazaj, da dokončava zahvale in praznovanje.
V tem smislu bi seveda rada povedala, da podpiramo to poročilo, vendar pa tudi, da se nam zdi, da ostaja predmet odnosa s primarnim odborom boleča tema v reformi gospoda Corbetta in na tej točki bi rada nekaj povedala tudi gospodu Botopoulosu. Ne gre za to, da bi bil Odbor za peticije čuden odbor, to je odbor, ki ima zelo posebno vlogo in v večini primerov se peticije nanašajo na uporabo zakonodaje Skupnosti, na kršitve direktiv in zakonov, za katere ni nujno, da imajo vedno zelo jasno razmerje s primarnim odborom.
Šla bi še naprej in rekla, da je lahko vsakdo, ki je imel kar koli, pa čeprav še tako malo, opraviti z delom Odbora za peticije, videl, da je ta neke vrste "Pepelka" v našem Parlamentu. Videl je tudi, da primarni odbor ne odgovarja na zahteve Odbora za peticije in niti malo se ga ne sme motiti, da bi odgovoril na kar koli, kar pravi, dela ali predlaga Odbor za peticije.
Skrbi me naslednje. Skrbi me, ker mora Odbor za peticije, ki se sicer ne vedno, vendar pogosto ukvarja z uporabo direktiv Skupnosti, nekako čakati na dovoljenje odborov, odgovornih za pripravo zakonov, ki imajo zato drugačno vlogo, in mora prositi za dovoljenje tudi konferenco predsednikov, kadar gre za preprost primer preverjanja uporabe, ki nima, ponavljam, ničesar skupnega z zakonodajno funkcijo parlamentarnih odborov.
Zato izražam svojo zaskrbljenost glede reforme o peticijah, ki jo je predlagal gospod Corbett, pa čeprav se močno strinjam s tem, kar je rekel gospod Onesta, in se vam še enkrat zahvaljujem, gospod podpredsednik, da ste bili prilagodljivi glede časa.
Predsednik
Dejansko je bila to galantnost, ker gre za zadnji govor danes zvečer, razen odgovora našega poročevalca gospoda Oneste, ki je zdaj na vrsti, da govori.
Gérard Onesta
Gospod predsednik, poskusil bom odgovoriti kolegom poslancem. Gospod Leinen, imate popolnoma prav. Gre za spodrsljaj. Postopki so povsem drugačni, kadar gre za obračanje na Komisijo na podlagi določb morebitne bodoče Pogodbe in za naslavljanje Parlamenta prek postopka za vlaganje peticij.
A za hipotetični primer, če bi se ti dve vrsti nagovora (ki sta zelo različna glede na mesto in obliko) nanašali na isto vprašanje, smo se odločili, da bi bilo treba predlagatelje peticij obvestiti, da bi tako ugotovili, ali je primerno, da nadaljujemo s preiskavami ali ne. Preprosto smo izbrali možnost za okrepitev usklajevanja v tem scenariju. Rad sem natančen, a imeli ste prav, da ste me prosili za to jezikovno pojasnilo.
Nadaljeval bom z jezikovnimi razlagami ob vprašanju gospoda Botopoulosa. Očitno ne gre za vprašanje dodajanja na ta babilonski stolp, ki je že tako izredno zapleten, kar poglejte število tolmačev, ki so nocoj še vedno tukaj. Povsem jasno je, da je predsedstvo Parlamenta tisto, ki odloča, ali se bodo peticije in korespondenca s predlagatelji peticij, sestavljali v drugih jezikih, ki jih uporablja država članica. Ti jeziki se morajo torej priznati v državi in država mora za to zaprositi. Trenutno gre za tak primer le pri štirih jezikih. Če bom jutri hotel pisati v volapüku (izmišljenem jeziku), ki ga očitno ne bi priznala nobena država, mi ne Parlament ne predsedstvo ne bi odgovorila v tem jeziku. Vse to je jasno določeno.
V zvezi s spornimi vprašanji med odbori, na katera je opozoril gospod Corbett, bi rad poudaril, da moje poročilo v skladu s členom 46 in Prilogo VI navaja, da lahko Odbor za peticije prosi za mnenje drug odbor, ki "je posebej pristojen za zadevno vprašanje". Pravite, da bi lahko tudi v tem primeru prišlo do spora. No, uvedli smo razsodnika, kajti Odbor za peticije ne bo mogel izdajati samoiniciativnih poročil ali nasprotovati samoiniciativnemu poročilu odgovornega odbora, razen če mu bo to dovolila konferenca predsednikov. Imamo referenčni sistem, in sicer konferenco predsednikov, ki bo odločila, ali je v pristojnosti Odbora za peticije ali odgovornega odbora, da ukrepa, v primeru, da nobeden od njiju ne bo sposoben doseči sporazuma. Zato smo za vsak primer predvideli varovalko.
Mislim, da lahko s temi pojasnili končamo, gospod predsednik. Skoraj 20 let sem čakal na pravico, da sem lahko šest minut govoril v tem parlamentu, a da sem to storil pred takšnim občinstvom, mi je bilo res v veselje.
Predsednik
Razprava je zaključena.
Glasovanje bo potekalo v sredo, 6. maja 2009.
