Време за въпроси (въпроси към Съвета)
Председател
Следващата точка е времето за въпроси (B7-0552/2010).
Бяха отправени следните въпроси към Съвета.

Относно: Конвенцията на ООН за правата на хората с увреждания
Белгийското председателство подчерта, че твърдо възнамерява да постигне напредък в борбата срещу дискриминацията и да насърчава равенството. В тази връзка взима ли председателството мерки и какви по-точно за напредване на ратификацията на Конвенцията на ООН за правата на хората с увреждания от страна на 27-те държави-членки на ЕС?
Оливие Шастел
На 7 юни 2010 г. Съветът прие резолюцията на Съвета на ЕС и представителите на правителствата на държавите-членки, заседаващи в рамките на Съвета, относно нова Европейска рамка за хората с увреждания. Тази резолюция приканва държавите-членки и Комисията, съобразно съответните им области на компетентност, да насърчават ратифицирането и прилагането на Конвенцията на ООН за правата на хората с увреждания, сключена от ЕС на 26 ноември 2009 г. Към днешна дата конвенцията е ратифицирана от 13 държави-членки на Европейския съюз.
Ето защо в рамките на Съвета определено очакваме онези държави-членки, които все още не са ратифицирали конвенцията, да го направят. По-конкретно, член 3 и 4 от Решение 2010/48/ЕО на Съвета постановяват да бъде приет етичен кодекс между държавите-членки и Комисията преди депозирането на правния инструмент за официално потвърждение, от името на Европейския съюз, с цел да се определят подробностите относно функцията на координационния механизъм, възложена на Комисията. Работата, свързана с етичния кодекс, е вече в своя заключителен етап и следва да бъде приключена до края на тази година.
Marian Harkin
(EN) Бих искала да благодаря на Съвета за неговия отговор. Особено съм удовлетворена да чуя от Вас, че работата ще бъде приключена преди края на тази година. Мисля, че казахте 13 - според мен броят на държавите-членки, ратифицирали конвенцията, е 16.
Може ли Съветът да ми каже какви ще бъдат последиците от ратифицирането на тази конвенция от страна на самия Европейски съюз?
Споменахте няколко члена, а и очевидно има няколко члена в конвенцията, засягащи въпроса за подходящото жилищно настаняване на лица с увреждания, както и правото им да живеят самостоятелно. Според Вас какви ще бъдат последиците от това?
По-конкретно, въпросът ми е какви ще бъдат последиците от ратифицирането на конвенцията от страна на самия ЕС за държавите, които още не са я ратифицирали?
Оливие Шастел
Бих искал да се върна на споменатия въпрос. В действителност тринадесет държави-членки са ратифицирали конвенцията. Всъщност ще ви ги изредя, така че да можете да проверите за всяка една от тях: Австрия, Белгия, Чешка република, Дания, Германия, Унгария, Италия, Португалия, Словения, Испания, Швеция, Обединеното кралство и Франция са ратифицирали тази конвенция.
Какво е настоящото положение? Очакваме между държавите-членки и Комисията да бъде сключено споразумение относно етичния кодекс, преди депозирането на правния инструмент за официално потвърждение. С това ще бъде приключено ратифицирането от страна на Европейския съюз на Конвенцията на ООН за правата на хората с увреждания.
Какви са възможните следващи стъпки? След като конвенцията бъде изцяло ратифицирана, Съветът може да се върне на въпроса за евентуален набор от инструменти за активно насърчаване на правата на хората с увреждания - идея, която, между другото, беше предложена от няколко държави-членки.
Работата върху този проект ще върви ръка за ръка с изготвянето от страна на Комисията на европейска стратегия за хората с увреждания за периода 2010-2020 г. и както подсказва нейното наименование, тази стратегия ще предложи план за действие за следващите 10 години, имащ за цел да се гарантира, че хората с увреждания ще имат възможност да се възползват изцяло от своите права и свободи.
Janusz Władysław Zemke
(PL) Искам да задам на г-н министъра въпрос, който считам за особено важен. Има още много какво да се желае по отношение на сегашното положение. Тринадесет от 27-те държави-членки са ратифицирали конвенцията, но останалите 14, с други думи, мнозинството, не са го направили. Защо само половината от държавите-членки на Европейския съюз са ратифицирали една конвенция, която е толкова важна за хората с увреждания?
Vilija Blinkevičiūt
(LT) Благодаря Ви за отговора. Наистина, би било много интересно да узнаем защо държавите-членки толкова се бавят с ратифицирането на Конвенцията на ООН за правата на хората с увреждания? Да не би да се страхуват да поемат отговорност за осигуряването на равни възможности за хората с увреждания? Г-н министър, бих искала, ако не е твърде трудно за Вас да отговорите, отново да попитам дали изготвянето на проект за директива срещу дискриминацията се е придвижило напред поне малко и какъв напредък е постигнат в преговорите, обсъжданията и консултациите с държавите-членки относно ускоряването на директивата срещу дискриминацията, защото това е много важно за хората с увреждания.
Оливие Шастел
В рамките на държавите-членки се полагат съгласувани усилия, но дори и при това положение трябва да кажа, че всъщност можем да бъдем разочаровани, дори скептично настроени към темпото, с което част от държавите-членки ратифицират конвенцията. Действително за трети път ще кажа, че в действителност само 13 държави-членки са ратифицирали конвенцията.
Не мисля, че има някаква конкретна причина за това. Просто държавите-членки ратифицират в съответствие с процедури, които понякога може да са различни в различните държави-членки. Не използвам този довод като оправдание, но трябва да ви кажа още, че по отношение на този въпрос, както и на други въпроси, националният суверенитет все още е фактор по отношение на начина, по който държавите-членки се придвижват напред в процеса на ратифициране.
Наистина, бихме могли да спорим дали не е възможно по-бързо придвижване, така че всички държави-членки да могат да си сътрудничат в по-голяма степен още от самото начало. Въпреки това остава налице фактът, че националният суверенитет е в сила по отношение на редица въпроси.
Относно: Лечение при епилепсия
През август 2010 г. взех участие в Европейската конференция за епилепсия и общество в Порто, на която Световната кампания срещу епилепсия представи доклада си "Епилепсията в европейския регион на Световната здравна организация". Съгласно доклада в 58% от европейските държави не съществуват програми за хирургично лечение на епилепсия, въпреки че 6 милиона европейци страдат от това заболяване, което причинява разходи в размер на 20 милиарда евро годишно.
Не е ли време държавите-членки на ЕС да приемат общ и последователен подход към лечението на това заболяване?
Оливие Шастел
Уважаеми колеги, бих искал да започна с благодарност към уважаемия колега - въпреки че той не присъства - който внесе този въпрос относно интересуващата го тема. Вярно е, че невродегенеративните заболявания, разстройствата на развитието на нервната система и непсихиатричните мозъчни заболявания, каквото е епилепсията, са основен повод за загриженост за мнозина от нашите съграждани.
В съответствие с член 168 от Договора за функционирането на Европейския съюз Съюзът ще насърчава сътрудничеството между държавите-членки в областта на общественото здраве и превенцията на болестите. Ето защо на равнище на ЕС се прилага хоризонтален подход, като се поставя акцент върху борбата срещу заклеймяването и дискриминацията на хора, засегнати от невродегенеративни заболявания, разстройства на развитието на нервната система и непсихиатрични мозъчни заболявания.
Затова Съветът, в своите заключения от юни 2003 г. относно борбата срещу заклеймяването и дискриминацията, свързани с психичното здраве, прикани държавите-членки да обърнат специално внимание на последиците от проблемите, свързани със заклеймяването и дискриминацията поради психично заболяване във всички възрастови групи, както и да гарантират, че тези проблеми ще бъдат признати в този контекст, обръщайки специално внимание на намаляването на опасността от социално изключване.
В своите заключения от 3 юни 2005 г. относно действия на Общността в областта на психичното здраве Съветът призова държавите-членки да приведат в изпълнение декларацията и плана за действие, приети от Европейската министерска конференция на Световната здравна организация по въпросите на психичното здраве, проведена в Хелзинки през януари 2005 г.
В заключение, Съветът е поел специален ангажимент към борбата срещу друго заболяване, което е част от групата на невродегенеративните заболявания, разстройствата на развитието на нервната система и непсихиатричните мозъчни заболявания, а именно - болестта на Алцхаймер. Във връзка с това трябва да спомена заключенията от 16 декември 2008 г. относно стратегии в областта на общественото здраве за борба срещу невродегенеративни заболявания, свързани със стареенето, и по-конкретно болестта на Алцхаймер, както и заключенията от 3 декември 2009 г. относно съвместно планиране при научноизследователската дейност в Европа, обхващащи, по-конкретно, стартирането на пилотната инициатива за съвместно планиране, посветена на борбата срещу невродегенеративните заболявания, и по-конкретно болестта на Алцхаймер.
Mairead McGuinness
Благодаря за отговора на Съвета. Ще предам Вашата благодарност на моя колега, Gay Mitchell.
Бихте ли обсъдили действителното положение в различните държави-членки, което следва да бъде повод за загриженост от страна на Съвета? Факт е, че лечението на епилепсията, което се осигурява, зависи от местоживеенето, а в някои от държавите-членки има огромен проблем с недостига на невролози.
Можете ли също така да обсъдите последиците от това за законодателния пакет относно трансграничното здравно обслужване, който се обсъжда понастоящем? Ако епилепсията не се лекува, хората боледуват по-тежко, отколкото при наличието на подходящо лечение. За съжаление, в различните държави-членки има различни равнища на здравно обслужване за хора, страдащи от епилепсия.
Оливие Шастел
Мисля, че Вашата забележка относно качеството на медицинските грижи в различните държави-членки е съвсем правилна. Все още сме твърде далеч от хармонизиране на качеството на управлението на здравеопазването като цяло.
Това се дължи също и на факта - и това следва да се подчертае - че правомощията на Съюза по въпросите на здравеопазването все още са доста ограничени в сравнение с националните правомощия. Нещо повече, съвсем правилно споменахте трансграничния пакет, тъй като той е нещо, което може да подобри редица качествени аспекти по отношение на здравното обслужване.
Трябва ли да Ви напомням, че по време на белгийското председателство Съветът все още преговаря и ще продължи да преговаря до самия край с цел получаване на възможно най-голяма подкрепа за споразумение на второ четене относно този законодателен пакет в областта на трансграничното здравно обслужване? Това е трудна задача, а времето е малко, но имаме амбицията да я изпълним преди края на декември.
Относно: Съгласуване на позицията на ЕС в Канкун
Предвид на предстоящата Конференция на ООН за изменението на климата в Канкун 2010 какви конкретни мерки взeма Съвета за съгласуване на позицията на ЕС в преговорите, като набляга на това целият ЕС да говори с един глас?
Оливие Шастел
Уважаеми колеги, по време на заседанието си на 14 октомври Съветът прие заключения относно позицията на Европейския съюз с оглед на Конференцията на ООН за изменението на климата в Канкун, по време на която ще бъде разгледана глобалната рамка за опазване на климата.
Въз основа на този текст октомврийското заседание на Европейския съвет, което ще се проведе следващата седмица на 18 и 19 октомври, ще определи позицията на Европейския съюз с оглед на 16-ата конференция на страните по Рамковата конвенция на ООН по изменение на климата. Тази позиция на ЕС обхваща всички важни аспекти на конференцията: очакваните резултати, условията за продължаване на Протокола от Киото след 2012 г., напредъкът, който трябва да бъде постигнат в различните области, очертани в пътната карта от Бали - смекчаване на последиците от изменението на климата и адаптиране към него, аспекти на горските технологии и финансиране.
За всички тези аспекти Съветът се е постарал да представи позиция, която да е ясна и разбираема. Сега дълг на всички участници от Европейския съюз е да използват тази позиция, за да изпратят ясно и недвусмислено послание на нашите международни партньори.
Както Съветът току-що отбеляза, Европейският съюз се надява, че конференцията в Канкун ще доведе до приемането на балансирана поредица от решения, които ще подпомогнат въвеждането на международна политика за опазване на климата след 2012 г. Нещо повече: ще има няколко двустранни срещи и контакти преди Канкун, които ще ни предоставят възможност да обясним позицията си пред нашите партньори.
По време на самата конференция тази позиция ще бъде разяснена, ако е необходимо, по време на редовните координационни срещи, провеждани от Европейския съюз. Разбира се, разчитаме на всички институции да ни помогнат да разясним своята позиция, като предадат, ако е възможно, същото това послание посредством всички наши външни представителства.
Seán Kelly
(EN) Г-н действащ председател на Съвета, оценявам високо Вашия отговор и според мен е много важно това, че имаме положително влияние в Канкун, за разлика от това, което, за съжаление, се случи в Копенхаген.
Искам само да Ви задам уточняващ въпрос: от контактите, които предполагам, че имате с други държави по света след срещата в Копенхаген, каква е Вашата вътрешна увереност по отношение на постигането на споразумение относно обвързващите цели? В крайна сметка те трябва да бъдат обвързващи. Всичко останало не би било подходящо за справяне с това неблагоприятно положение.
Оливие Шастел
Трябва да заявя и да поясня, че ще бъде трудно да постигнем напредък в Канкун.
Има три причини за този относителен песимизъм. Първо, икономическата криза, която очевидно засяга Европейския съюз и много други държави извън ЕС, е довела до отслабването на добрата воля и до по-малко обещания за инвестиции в тази област; второ, отказът на нововъзникващите икономики да поемат обвързващи ангажименти; и накрая, неуспехът на Съединените щати в опитите им да гласуват приемат ясно законодателство по този въпрос.
Европейският съюз запази същите позиции, които имаше и в Копенхаген, затова мисля, че следва да проявим предпазливост в начина, по който понастоящем поемаме ангажименти, за да не омаловажим позициите и насоките, които бихме могли да приемем след месец в Канкун.
Silvia-Adriana Ţicău
(RO) Г-н министър, бих искала да Ви попитам дали считате, че има връзка между изменението на климата и целите за намаляване на замърсяването, от една страна, и целите на хилядолетието, от друга, защото, несъмнено, има развиващи се държави, които считат за твърде скъпо да преминат към процедури за ограничаване на емисиите, въпреки че това би могло да доведе със себе си създаването на нови работни места, а, в допълнение, и устойчива икономика. Затова Ви питам дали възнамерявате да установите връзка между Целите на хилядолетието за развитие и изменението на климата.
Franz Obermayr
(DE) Г-жо председател, в Копенхаген дори сътрудничещите държави като Индонезия и Бразилия в крайна сметка се бореха на страната на държавите от Г-77, като по този начин обединиха сили и сформираха блок срещу т.нар. "богати държави" от Севера. Спорът относно климата се превърна в спор относно справедливостта и дори по време на подготвителната конференция нововъзникващите икономики ясно заявиха, че нямат никакво намерение да отстъпят в Канкун.
Затова въпросът ми е следният: как може да бъде избегнато сформирането на подобни блокове и как би могла да се предотврати такъв род смяна на темата? Не следва ли в случая Европейският съюз да влезе във важната роля на посредник?
Оливие Шастел
Моят отговор на тези два въпроса е, че в това отношение съм повече от съгласен с Вас. Съюзът следва да промени своята стратегия по отношение на Копенхаген.
Съюзът следва да обясни много по-добре своята позиция; Съюзът следва да проведе по-активен диалог с групите държави със съществено различаващи се от нашето мнения; и, да, права сте - ясно може да се види връзката между изменението на климата и Целите на хилядолетието за развитие.
Очевидно не можем да очакваме, особено през следващите няколко години, същите усилия от онези, които трябва да ограничат базата си в областта на тежката промишленост, какъвто е случаят в рамките на Съюза и в развиващите се държави. Това явно не е достатъчно, но то е също и причината, поради която Съюзът дава толкова голям принос за принципа на ускореното финансиране, имащо за цел подпомагането на развиващите се държави. Тази програма е много ясно насочена към държави, които не могат да си позволят подобно ограничаване на базата.
Мисля, че това допълва цялата картина. Диалогът и подходящите ресурси следва да дадат възможност на развиващите се държави да обмислят по-задълбочено собствените си цели по отношение на ограничаването особено на емисиите на парникови газове.
Относно: Програма на председателството - преждевременно напускане на училище
В главата, озаглавена "Образование, професионално обучение, младеж, култура и политика в областта на аудиовизуалните медии”, от програмата на белгийското председателство се споменава, че ще бъде поставен особен акцент върху проблемите, водещи до незавършване на обучението в училище, както и върху ролята на образованието и професионалното обучение за социалното приобщаване.
Точно какви инициативи е поело до настоящия момент за постигането на горепосочените цели и какъв е времевият график, който трябва да бъде следван до края на годината?
Разполага ли Съветът с данни, които да доказват, че икономическата конюнктура оказва отрицателно въздействие върху проблема преждевременно напускане на училище в държавите-членки, които са засегнати от тази икономическа конюнктура?
Оливие Шастел
Г-жо председател, уважаеми колеги, председателството, продължавайки работата, започната от предходните председателства, върху по-голямото европейско сътрудничество в областта на училищното образование, обръща специално внимание на проблема с основните умения и преждевременното напускане на училище.
В тази си дейност то се съобразява със заключенията от заседанието на Европейския съвет през март 2010 г., в които се подчертава необходимостта от намаляване на дела на преждевременното напусналите училище в Европа и които също така поставят общата цел до 2020 г. този дял да бъде снижен до под 10%.
С тази цел председателството стартира няколко инициативи, първата от които е семинарът на равнище министри, който то организира в самото начало на този мандат през юли. Семинарът, както и заседанието на генералните директори, отговарящи за задължителното образование, което по стечение на обстоятелствата се състоя предишния ден, бяха насочени към затрудненията, срещани от учениците при придобиването на основни умения, т.е. умения по майчин език, точни науки и математика, както и към опита на държавите-членки и насоките за политиките, които трябва да бъдат разработени по отношение на предотвратяването на преждевременното напускане на училище.
Като последващи действия след тези срещи, председателството стигна до заключения относно важността на повишаването на равнището на основните умения във връзка с европейското сътрудничество в областта на училищното образование. Тъй като Съветът е в процес на обсъждане на тези заключения, председателството планира да ги включи в дневния ред на ноемврийското заседание на Съвета.
В по-общ план Съветът очаква предложение за препоръка, което Комисията трябва да внесе в най-скоро време, относно проблема с преждевременното напускане на училище на европейско равнище. Същевременно ще продължат или ще бъдат ускорени усилията на национално равнище с цел постепенно снижаване на процента на преждевременно напусналите училище до 2020 г. в съответствие с целта, поставена от Европейския съвет.
В заключение, бих добавил, че във връзка с Европейската година за борба с бедността и социалното изключване белгийското председателство също така организира на 28 септември конференцията под надслов "Прекъсване на цикъла на неравностойното положение - социално приобщаване в образованието и чрез него". Резултатите от тази конференция ще послужат като материал за разискване, което ще се проведе по време на заседанието на Съвета по образованието на 19 ноември.
Georgios Papanikolaou
(EL) Г-н министър, благодаря за отговора. Като следствие от Вашите думи бих искал да добавя следните въпроси. Къде отиват всички тези деца, които напускат училище? Дали накрая се оказват маргинализирани, жертви на социалното изключване, или се залавят с някаква техническа професия - добър ход, който ще им осигури достоен жизнен стандарт?
Има ли Съветът някакви данни, или най-малкото поискал ли е от Комисията, или планира ли да поиска тя да изготви карта на социалните коридори, така че да можем да видим какво се случва по-нататък в живота на тези деца, а също и как бихме могли да гарантираме по-добри резултати от нашите политики?
Оливие Шастел
Уважаеми колеги, инициативата е отлична и, нещо повече, контактите между министрите и работещите в областта на образованието разкриват колко различно е положението в различните държави-членки на ЕС, тъй като някои от държавите имат много специфични и селективни програми, които гарантират, че преждевременно напусналите училище няма да бъдат маргинализирани. Ето защо този процес на картографиране е особено важен. Той ще отнеме време, тъй като изготвянето на оценка на положението в 27-те държави-членки не е лесна задача.
Мисля, че работата, свързана с преждевременното напускане на училище, получи добър старт при белгийското председателство, а следващите председателства, и по-специално унгарското, със сигурност ще бъдат в състояние да инициират проект за препоръка не само за намаляване на процента на преждевременно напусналите училище, но също и за стигане до заключения от изготвената карта на 27-те държави-членки относно това какво се случва с учениците, напуснали преждевременно училище, особено когато са били маргинализирани и не са били включени в система за професионално обучение, както отбелязахте.
Vilija Blinkevičiūt
(LT) Благодаря Ви, г-н министър, за положените от Вас усилия за борба с бедността от позицията на председателстваща държава. Не сте ли съгласен, че бедността е също една от причините за това, че не всички млади хора завършват средно образование и са принудени да напуснат училище? Днес нашият Европейски парламент одобрява едно много важно решение относно стабилизирането на минималните доходи в целия Европейски съюз. Според Вас, като представител на председателстващата държава, може ли това да бъде също и една от мерките за насърчаване на младите хора да придобият средно образование и да не напускат училище?
Silvia-Adriana Ţicău
(RO) За съжаление, делът на преждевременно напусналите училище в Европа е 19%, а в държави като Португалия той е 40%. Икономическата криза и намаляването на бюджетните и човешките ресурси доведоха в някои държави до затварянето на много училища, особено в селските райони. Говорейки за образование, говорим за бъдещето на Европа. Ето защо искам да Ви помоля, г-н министър, в Европейската година за борба с бедността и социалното изключване да поставите задължителни цели в рамките на Съвета, а може би дори на равнище на Европейски съвет, за намаляване на дела на преждевременно напусналите училище.
Оливие Шастел
Искам да заявя, че съм съгласен с казаното от двамата уважаеми колеги по отношение на това, че наистина преждевременното напускане на училище е свързано с бедността и социалното изключване. За мен е ясно, че много наши деца, в зависимост от състоянието на тяхното семейство, от финансовото състояние на техните родители, са в неравностойно положение в училище и че икономическата криза очевидно още повече влоши това положение.
Въпреки това и Съветът, и Комисията взеха предвид въпроса, след като заедно приехме, както знаете, стратегията за 2020 г., съчетаваща едновременно икономическо развитие, научноизследователска дейност за развитие, качеството на нашето образование, а също и борбата с бедността. Всички тези елементи образуват едно цяло, което ни дава възможност - поне според мен - да излезем със съгласуван отговор.
Искам да се върна за кратко на темата за основните умения, тъй като това е важен въпрос. Заключенията, които белгийското председателство ще внесе за гласуване на ноемврийското заседание на Съвета, ще поставят редица цели. Ще ги спомена накратко: изпълнението на националните стратегии за подобряване на резултатите на учениците по четене, математика и точни науки.
Друга цел е да се анализира ефективността на съществуващите национални стратегии с оглед създаването на източник на информация, който може да бъде използван, както споменахме по-рано, в процеса на вземане на решение. Целта обаче е и да се стартират пилотни проекти, осъществявани между държавите-членки на доброволни начала, с цел подобряване на равнището на основните умения на младите европейци, както и - защо не? - да се гарантира по-ефективното използване на наличните и подходящи инструменти, като например тези, които са част от отворения метод на координация, програмата за образование и учене през целия живот и Седмата рамкова програма за научни изследвания и технологично развитие.
Това са няколко цели, които ще преследваме по време на белгийското председателство и които със сигурност ще бъдат подети от следващите председателства, и по-специално от унгарското председателство.
Относно: Цел на ЕС за пълно премахване на противопехотните мини
Какви стъпки планира да предприеме Съветът, за да противодейства на унищожителните последици от противопехотните мини? Няколко държави продължават да използват противопехотни мини, а също така се счита, че някои продължават да произвеждат противопехотни мини - около 65 държави остават засегнати до известна степен от мини и неексплоадирали артилерийски снаряди. Според приблизителни изчисления, в целия свят новите жертви на противопехотни мини варират ежегодно между 15 000 и 20 000 души, много от които са цивилни граждани, включително и деца.
ЕС високо прокламира желанието си за премахване на противопехотните мини и тяхната употреба и складиране, но все още няма предстоящ амбициозен план за действие с посочени крайни срокове, без дори да говорим за прилагането на такъв план.
Оливие Шастел
Европейският съюз от години насам работи за пълното премахване на противопехотните мини, като по този начин подпомага решаването на огромните хуманитарни проблеми и проблеми на развитието, причинявани от тях. Още през май 1995 г. Европейският съюз прие Решение 95/170/ОВППС на Съвета относно първото си съвместно действие в помощ на борбата с използването и разпространението на противопехотните мини по света.
Следователно Европейският съюз беше първият, който предприе действие в рамките на международната общност през ноември 1997 г., след приемането на Отавската конвенция за забрана на използването, складирането, производството и трансфера на противопехотни мини и за тяхното унищожаване. На 18 септември Съветът прие ново съвместно действие, замислено да продължи политическите усилия на Съюза по отношение на пълното премахване на противопехотните мини, и по-специално да наложи общ мораториум върху износа и производството на противопехотни мини, както и да улесни широкообхватния принос, в рамките на Съюза, към усилията за разминиране и други свързани с това дейности.
Оттогава Европейският съюз постоянно насърчава тези ангажименти, които от 2003 г. насам се основават на Европейската стратегия за сигурност. През юни 2008 г. беше прието ново съвместно действие в подкрепа на всеобщото присъединяване към Отавската конвенция. Това съвместно действие има за цел, по-специално, и оказване на помощ на държавите, които са страни по конвенцията, последните да приложат разпоредбите на конвенцията, особено свързаните с разминиране, оказване на помощ на жертвите и унищожаване на складираните запаси.
Освен това, въпреки че броят на държавите, страни по конвенцията, значително се е увеличил, а броят на жертвите на противопехотни мини намалява, все още има необходимост от подпомагане на жертвите и от действително подобряване на живота им.
Европейският съюз взе участие в изготвянето на проект за план за действие за периода 2010-2014 г. - който Съюзът изцяло подкрепя - приет в Картахена, Колумбия, по време на втората конференция за преразглеждане на конвенцията, проведена в периода от 29 ноември до 4 декември 2009 г.
Понастоящем се изготвя проект за ново решение на Съвета, с цел да се подкрепи специално плана за действие и онази част от него, свързана с подпомагането на жертвите. В допълнение към по-политическите действия на Съвета, програмите за съдействие, управлявани от Комисията във връзка с помощта за развитие и политиката за съседство - съвместно с националните програми на държавите-членки - увеличиха приноса на Европейския съюз към разминирането и подпомагането на жертвите до 1,8 млрд. евро, което е половината от общия световен принос.
Jim Higgins
(EN) Бих искал да благодаря на председателя за особено изчерпателния му отговор. Той спомена Отавската конвенция, или договора за забрана на мините; освен това разполагаме с Конвенцията за забрана на касетъчните боеприпаси, подписана в Дъблин през 2008 г., а сега имаме план за действие, но на практика Европейският съюз даде 1,8 млрд. евро за проекти за съзнателно отношение към противопехотните мини за периода до 2007 г., от които в действителност бяха изразходвани само 1,5 милиарда. Всъщност противопехотните мини все още се използват. Това е варварска практика; всеки месец по 2 000 души умират или биват осакатени и наистина трябва да се заемем сериозно с този въпрос всестранно и на международна основа.
Оливие Шастел
Прав сте, похарчихме 1,5 милиарда, а все още има по 2 000 жертви ежемесечно. Европейският съюз не може съвсем сам да върши всичко необходимо в това отношение - той вече върши половината от работата.
Мисля, че недвусмислено обяснихме колко чувствителни сме към човешкия аспект на този проблем. За съжаление, не можем да постигнем много по-голям напредък по отношение на процеса на вземане на решение. Съществен и конкретен напредък е възможен все още навярно само по отношение на разоръжаването и ние сме особено ангажирани с аспекта, свързан със забраната на противопехотните мини.
Paul Rübig
(DE) Г-жо председател, г-н Шастел, противопехотните мини вероятно ще продължат да бъдат основен проблем, дори в по-далечно бъдеще. Считате ли за възможно инициирането на специални научноизследователски програми, посветени на откриването на противопехотни мини? Разбира се, това не е европейски, а световен проблем. Можете ли също така да предвидите намирането на подходящи институции, които да се заемат с научноизследователски програми в тази област?
Seán Kelly
(EN) Първо, благодаря на моя колега, г-н Higgins, за това, че зададе този много важен въпрос; благодаря също така и на Съвета за изчерпателния отговор.
Ако трябва да бъда справедлив, мисля, че Европейският съюз беше много активен в преодоляването на това неблагоприятно положение. Искам да попитам Съвета: доволен ли е той от начина, по който ООН се справя с този проблем, и може ли Съветът да даде по-добър принос, подобен на нашия?
Оливие Шастел
Двата въпроса са тясно свързани помежду си и щях да отговоря на първия, позовавайки се на втория. Вярно е, че ще приветстваме всяка една програма за откриване на противопехотни мини по света.
Въвеждането на такава една програма изисква близко сътрудничество с ООН, а от решаващо значение е възможността за постигане на споразумение в рамките на институциите на ООН с всички онези, които са част от тези институции. Работата е продължителна и напрегната, тъй като е необходимо да се убеждават онези, които не са непременно съгласни относно ресурсите, които трябва да се инвестират в една такава научноизследователска програма.
Относно: Създаване на център за наблюдение на насилието срещу жени
Заключенията на Съвета относно изкореняването на насилието срещу жени, приети на 8 март 2010 г. се застъпват в подкрепа на създаването на Европейски център за наблюдение на насилието срещу жени, който да разчита на съществуващите институционални структури за събирането на качествени статистически данни, които да послужат като основа за бъдещи политики. В едно цивилизовано общество няма място за насилието срещу жени, което трябва да изчезне. Необходимо е да се събират статистически данни с по-добро качество, да се координират по-добре мерките, да се осъществява обмен на добри практики и да се организират ефикасни информационни кампании относно насилието срещу жени.
Кога възнамерява Съветът да вземе решение относно създаването на въпросния бъдещ център за наблюдение? Какви ще бъдат целите и задачите му и кога центърът ще започне работа?
Оливие Шастел
Уважаеми колеги, борбата с насилието срещу жени е обща цел на Европейския парламент и на Съвета. Както знаете, нашите две институции работят по този въпрос вече няколко години, при това в много на брой различни направления.
Позволете да ви припомня резолюцията, която приехте миналата година, когато чествахме 10-годишнината от резолюцията на ООН, обявяваща 25 ноември за Международен ден за премахване на насилието срещу жените. В тази резолюция приканихте Комисията да внесе целенасочен и по-последователен план за политиката на ЕС и настоятелно призовахте държавите-членки да въведат последователна система за събиране на статистически данни.
Както ни припомниха уважаемите колеги, през март Съветът поиска от Комисията да изготви европейска стратегия за предотвратяване на и борба с насилието срещу жените. Един от приоритетите, определен от Съвета в това отношение, е подготовката за създаване на Европейска обсерватория за насилието срещу жени, основана на съществуващите структури.
Комисията е в процес на изготвяне на нова стратегия относно насилието срещу жени, която също ще засегне накратко въпроса за създаването на тази обсерватория. Въпреки това, както можете да предположите, засега все още нямаме информация какво още ще включва стратегията. Можем да очакваме тази стратегия в някакъв момент от следващата година. Затова е твърде възможно впоследствие да бъде поискано отделно предложение, за да бъде създадена тази обсерватория.
Както знаете, очевидно Съветът може да се намесва като законодател единствено на основание на предложение от страна на Комисията. Такова едно предложение ще бъде надлежно разгледано от Съвета, действащ в качеството си на съзаконодател съвместно с Европейския парламент.
Явно на този етап е малко прибързано да се правят предположения относно това, какви ще бъдат целите на една бъдеща обсерватория за насилието срещу жени и особено относно датата, когато тя ще влезе в сила.
Vilija Blinkevičiūt
(LT) Г-н министър, благодаря Ви за отговора. Все пак има надежда, че в някакъв момент вече ще е налице център, събиращ надеждни данни относно насилието срещу жени, което все още продължава да съществува. Въпреки това бих искала да знам дали според Вас държавите-членки разполагат с достатъчно данни, за да може борбата с насилието срещу жени да се превърне наистина в приоритет. Според мен все още не разполагаме с надеждни данни и това е една от причините в Европейския съюз все още да съществува доста голям брой различни видове насилие.
Оливие Шастел
Това, което казвате, е вярно. Днес е трудно да приемем, че за да създадем тази обсерватория и да набележим проблемите, които тя обхваща, трябва да разчитаме единствено на вече постигнатото от страна на всяка от различните държави-членки по отношение на статистическите данни, видовете насилие и степента на разпространеност на различните видове насилие. Това е само началото.
От Комисията очакваме план, насоки, методология за хармонизиране в целия Европейски съюз, в 27-те държави-членки, на надежден способ за съставяне на списък с всички видове насилие и степента на тяхната разпространеност, така че да можем да изготвим - ако е възможно, съвместно - една плодотворна стратегия.
Paul Rübig
(DE) Г-н Шастел, всъщност разполагаме с агенции, които вече се занимават с тези проблеми. Бих Ви припомнил Агенцията за основни права на ЕС във Виена. Не би ли било възможно да поискаме от тази агенция да съсредоточи вниманието и усилията си върху този проблем, така че да не ни се налага да създаваме нова структура, а вместо това да прехвърлим тази дейност върху съществуващата агенция във Виена? Там разполагаме с висококвалифицирани служители. Би било добре, ако това може да се уреди.
Оливие Шастел
действащ председател на Съвета. - (FR) (встрани от микрофона) лесно да отговоря на този въпрос. Горещо подкрепям по-скоро използването на съществуващата агенция, отколкото създаването на нова. Според мен има твърде много агенции, така че не е необходимо да се създават нови. Във всеки случай, надявам се, че съществуващите структури, като например агенцията във Виена, ще бъдат включени в проекта за стратегически план, който трябва да ни бъде представен от Комисията.
Относно: Биоотпадъци
На 6 юли тази година Европейският парламент прие с огромно мнозинство резолюция относно Зелената книга на Комисията за управлението на биологични отпадъци в Европейския съюз P7_TA(2010)0264 , в която той приканва Комисията да изготви в срок до края на 2010 г. предложение за специална директива.
По време на размяната на мнения, която се проведе на 14 юли тази година в рамките на комисията по околна среда, обществено здраве и безопасност на храните, участващата в нея г-жа Joke Schauvliege, министър, изказвайки се от името на белгийското председателство, изрази задоволството си от приетата от Парламента резолюция и се ангажира да осъществи напредък по този въпрос.
Имайки предвид, че е изтекла половината от мандата на белгийското председателство, Съветът би ли посочил какви мерки възнамерява да предприеме във връзка с исканията, отправени от Европейския парламент, в срок до края на този мандат?
Оливие Шастел
Г-жо председател, уважаеми колеги, също както Европейския парламент, на 25 юни 2009 г. Съветът прие заключения относно Зелената книга на Комисията за управлението на биологични отпадъци в Европейския съюз.
В своите заключения Съветът насърчава Комисията да продължи със своите оценки на въздействието, с оглед на изготвянето, ако е подходящо, на законодателно предложение на ЕС относно биоразградимите отпадъци до края на 2010 г. Ще кажете, че 2010 г. е сега. По-конкретно, Съветът прикани Комисията да обмисли предпазни мерки, мерки за въвеждане на разделно събиране на биоразградимите отпадъци, система за гарантиране на качеството, основана на принципа на веригата на интегрирано управление, и възможност за проследяване на целия процес, както и въвеждането на изисквания относно етикетирането и относно критериите за качество за компоста и остатъците от разлагането.
Освен това Съветът, по време на своето заседание на 11 юни 2010 г., взе под внимание съобщението на Комисията относно бъдещите стъпки в управлението на биологичните отпадъци в Европейския съюз. В това съобщение Комисията изрази своето намерение да продължи работа за въвеждането на технически правила в помощ на управлението на биологични отпадъци и съобразно с това да измени Директива 86/278/ЕИО относно утайките от отпадъчни води.
Съветът очевидно ще разгледа ново предложение в тази насока, а белгийското председателство организира на 21 септември конференция относно биологичните отпадъци, на която, наред с други теми, беше обсъдено съдържанието на съобщението на Комисията. Резултатът от тази конференция беше публикуван в съобщението до Съвета от 14 октомври, което беше съвсем неотдавна.
José Manuel Fernandes
(PT) Г-жо председател, г-н Шастел, на 6 юли тази година Европейският парламент прие с голямо мнозинство специална директива относно биологичните отпадъци. В името на яснотата, в името на простотата и в името на правната сигурност считаме, че вместо тази форма на законодателство, разпокъсано в няколко законодателни текста, вместо това би било по-добре да има специална директива.
По този начин ще можем и да съгласуваме действията си със стратегията "ЕС 2020", с интелигентния, устойчив и приобщаващ растеж. По този начин ще постигнем и наличието на повече зелени работни места. По този начин ще водим успешна борба с изменението на климата. Използването на качествен компост ще ни позволи да подхраним по-добре нашите почви, а също и да подкрепим биоразнообразието. Ето защо ще запитам Съвета дали е съгласен с това - дали Съветът също се застъпва за специална директива и какво ще направи, за да постигне тази цел.
Председател
Бях сравнително любезна с всички вас тази вечер, тъй като разполагахме с доста време, но изказването е предвидено да бъде 30 секунди.
Оливие Шастел
Ще се постарая да бъда възможно най-кратък, г-жо председател, за да не се налага да бъда прекъсван в края на изказването си. Все пак, това е интересен въпрос. Както знаете, от Комисията зависи дали ще предложи специална директива за това, или не. Съветът осъзнава, че в своето съобщение относно бъдещите стъпки в управлението на биологичните отпадъци в Европейския съюз Комисията не отбеляза никакви недостатъци на действащото законодателство, които биха изисквали специално законодателство, но все пак съобщи за внесено предложение за изменение на Директивата относно утайките от отпадъчни води.
Това няма да ви удовлетвори, но, моля, имайте предвид също и че когато заключенията на Съвета бяха в процес на изготвяне през 2009 г., държавите-членки изглежда не бяха единодушни по въпроса дали има необходимост от специална директива относно биологичните отпадъци, или не. Затова няма да отговоря нито утвърдително, нито отрицателно - защото държавите-членки не са единодушни. Очевидно Съветът ще разгледа с интерес предложенията на Комисията във връзка с Директивата относно утайките от отпадъчни води и особено нейните разпоредби относно биологичните отпадъци, които, разбира се, ще бъдат включени в обхвата на това предложение.
Председател
Благодаря, г-н министър. Коментарът ми не беше насочен към Вас.

Относно: Вероятността от двойна рецесия: устойчивост на трипроцентовата цел
Може ли Съветът да отговори на коментарите на уважавания носител на Нобелова награда - икономиста Джоузеф Щиглиц - че има риск европейската икономика да изпадне отново в рецесия в резултат на съкращенията на разходите, наложени от правителствата на държавите-членки на ЕС в стремеж да спазят трипроцентовата граница за дефицита, заложена в Пакта за стабилност и растеж?
Реалистична ли е трипроцентовата цел като се има предвид, че в момента финансите на някои държави-членки са подложени на тежък натиск?
Оливие Шастел
Г-жо председател, уважаеми колеги, главната цел на Пакта за стабилност и растеж е да поддържа ценова стабилност в рамките на Европейския съюз. Съгласно условията на Договора държавите-членки следва да провеждат национална политика, която да е в съответствие с Пакта за стабилност и растеж и основните насоки за икономическите политики.
На своето заседание на 7 септември Съветът постигна съгласие по въпроса за въвеждането от 2011 г. на т.нар. "Европейски семестър". Главната цел на това начинание е изготвянето на график за представяне на програмите за стабилност и растеж и националните програми за реформи, с оглед да се гарантира последователен структурен надзор на всяко равнище на бюджетната дисциплина, макроикономическата стабилност и растежа, като същевременно се запазят формално самостоятелни индивидуални процедури.
Този процес ще даде възможност за подобряване на координацията на икономическите политики в рамките на Европейския съюз и ще спомогне за засилване на бюджетната дисциплина, макроикономическата стабилност и растежа. Същите опасения подтикнаха Европейския съюз, в съответствие с правомощията, залегнали в Договора, да предвиди мерки, имащи за цел насърчаване на възстановяването и същевременно гарантиране на тази бюджетна дисциплина. Новата стратегия на ЕС за заетост и интелигентен, устойчив и приобщаващ растеж, "Европа 2020", приета от Европейския съвет на 17 юни, се изправя срещу това предизвикателство. Тя има за цел да се смени фокусът на политиките от управление на кризи към въвеждане на средносрочни и дългосрочни реформи, насърчаващи, по-специално, растежа и заетостта и гарантиращи жизнеспособността на публичните финанси.
Както знаете, основните цели, определени в стратегията "Европа 2020", включват увеличаване на броя на работните места, по-добри условия за научноизследователската и развойната дейност, подобряване на образователните равнища - засегнахме тази тема накратко в предходен въпрос - и насърчаване на социалното приобщаване, включително намаляване на бедността. Ето защо според мен няма несъответствие между пакта за стабилност и мерките за възстановяване на растежа и заетостта.
Mairead McGuinness
(EN) Благодаря Ви за отговора. Очаквах повече подробности, но все пак благодаря. Партията, на която съм член, Фине Гейл, подкрепя трипроцентовата цел, както и всички по-значими партии в Ирландия. Убедена съм, че е от съществено значение да имаме набелязана цел, както и срок за нейното постигане, и то не само от личен интерес, но и в името на Европейския съюз.
Бих привлякла вниманието на колегите към едно отлично изказване тази сутрин от страна на един бивш министър-председател на Ирландия, Джон Брутън, приятел на Парламента, който говори много директно относно предизвикателствата, но също и относно това, че сме способни да осъществим всичко, което ни е зададено в тези трудни за постигане цели, както и че Ирландия като държава има много качества, даващи ни възможност да постигнем целите безболезнено. Трудности ще има, но ще можем да ги преодолеем. Бих искала, ако обичате, да чуя Вашия коментар, а също и да привлека вниманието Ви към това изказване.
Оливие Шастел
Споменахте ирландския проблем. Разбирам това, а и явно всички сме чувствителни към ирландския проблем. Моят отговор на първия Ви въпрос очевидно е в много широк смисъл, обхващащ 27-те държави-членки, тъй като трябва да имаме последователни политики, трябва да имаме политики за парична и бюджетна стабилност, както и политики за възстановяване. Освен това с право можем да твърдим, че някои от тях, разбира се, ще имат повече трудности от други, в зависимост от размера на техния дълг, от годишния им дълг през последните две-три години и след началото на рецесията.
И така - да, вярно е, че Ирландия преживява труден период. Можете да бъдете уверени, че Обединена Европа разбира, че Ирландия преживява труден период, но според мен няколко държави се намират в същото положение, няколко държави ще преживеят същото в бъдеще, а строгите ограничения и солидарността не са взаимно изключващи се.
Затова мисля, че мерките за икономическо управление, които Комисията внесе за разглеждане тази седмица, непременно ще включват загриженост нито една държава да не бъде оставена на заден план - знаете, че Обединена Европа беше в състояние да прояви солидарност в случая с Гърция. Нека не сравняваме положението в двете държави, но да останем с убеждението, че при никакви обстоятелства Обединена Европа няма да остави на заден план нито една от 27-те държави-членки.
Brian Crowley
(EN) Бих искал да благодаря на действащия председател на Съвета за неговия отговор. Само накратко два въпроса. Първо, когато се провеждат обсъждания относно трипроцентовия дефицит, изглежда съществуват различни счетоводни стандарти, прилагани в различните държави-членки в съответствие с определени критерии.
Второ, относно влизането в сила - какво равнище на гъвкавост е налице поради настоящата криза, засегнала всички държави-членки, което да позволи подпомагане или възможност за грешка в рамките на тези три процента?
Georgios Papanikolaou
(EL) Г-н министър, разбира се, заключенията на Съвета и стратегията за 2020 г. съдържат опити за оптимистични послания. Въпреки това, дори в бюджета, който приехме днес, щом се стигне до осъществяването на целите на стратегията за 2020 г., считам, че - например в областта на научноизследователската дейност и иновациите - не успяхме да откликнем и няма да можем да постигнем целите, към които се стремим, с тези цифри.
Освен това разбираме обаче и че Съветът запазва мълчание по въпроса за мащабното разделение север-юг в Европейския съюз. Припомниха ми едно неотдавнашно изявление от страна на висш служител на ЕС, председателят на Еврогрупата, в смисъл, че големи държави в Съюза, като Франция и Германия, са знаели за проблема на Гърция - споменавам това, понеже споменахте Гърция - и все пак не са направили нищо досега, тъй като са печелили много от това положение.
Можем ли да очакваме инициатива в отговор на разделението север-юг в Съюза?
Оливие Шастел
Два въпроса, два отговора. Относно първия въпрос: разбира се, че е имало и все още има редица несъответствия в счетоводните стандарти. Тези стандарти, разбира се, са в процес на хармонизиране, тъй като за в бъдеще искаме да имаме справедливо отношение към икономиките на всичките 27 държави-членки - трябва да имаме еднакви методи за изчисляване. Ето защо това хармонизиране все още продължава.
Колкото до гъвкавостта по отношение на трипроцентовата граница, както знаете, ние наистина сме гъвкави - гъвкави сме от 2009 г. насам, гъвкави бяхме през 2010 г. и ще продължим да бъдем гъвкави през 2011 г. и 2012 г., така че нашите различни държави-членки да могат да се върнат към стабилни бюджети, защото, ако искахме да приложим безкомпромисно тази трипроцентова граница, без абсолютно никаква възможност за грешки, тогава например тази година на практика всеки от нас щеше да се провали в усилията си да се съобрази с този план за бюджетни ограничения, а случаят не е такъв.
Според мен европейските институции осъзнаха, че връщането към стабилни и балансирани бюджети в срок до 2013 г. ще отнеме време, особено като се има предвид рецесията и положението на държавите-членки.
А сега по въпроса за неравновесието север-юг. Дали е нарушено равновесието между Севера и Юга, или между държавите-членки, които в някаква степен са натрупали капитали от помощи, предоставени от страна на Европейския съюз с цел насърчаване на тяхната икономика, производствени структури и пазар на труда, и други държави-членки, които са направили същото, но в по-малка степен, мисля, че Европейският съюз всъщност е налице, за да защити тази съгласуваност, това сближаване. По-конкретно, фондовете, налични в европейския бюджет за сближаване - първата бюджетна функция в бюджета на Съюза - следва наистина да бъдат използвани за намаляване на тези несъответствия. Споменахте неравновесието Север-Юг, но не съм сигурен, че това е единственото неравновесие, съществуващо в Европейския съюз.
Относно: Мерки на Съвета за свободното движение на работна ръка между държавите-членки
Новият икономически план на ЕС за следващите 10 години посочва мобилността на работната ръка като съществено условие за намаляване на безработицата. Размерът на безработицата тревожно нарасна по време на кризата, като достигна от 6,8% (през май 2008 г.) до 10% (през юли 2010 г.). Също така според проучване на Комисията, публикувано на 13 юли 2010 г., 48% от европейците изразяват готовност, в случай че останат безработни, да потърсят работа в друга държава или регион. Нещо повече 17% заявяват, че в бъдеще ще работят в чужбина. Привличам също така вниманието ви върху факта, че държавите-членки трябва да предоставят предимство на гражданите на държавите-членки на ЕС пред работната сила, произлизаща извън Съюза.
В този контекст бих искала да попитам Съвета какви конкретни мерки предвижда за бързото премахване на съществуващите бариери по пътя на свободното движение на работници, произлизащи от държавите-членки, присъединили се към ЕС след 1 май 2004 г.?
Оливие Шастел
Г-жо председател, уважаеми колеги, Съветът очевидно ще иска да заяви отново, че свободното движение на граждани е една от основните свободи, гарантирани от Договора и от вторичното законодателство, произтичащо от него, както и че то включва правото на гражданите на Европейския съюз да живеят и работят в друга държава-членка.
По отношение на временните ограничения, залегнали в Договорите за присъединяване, задължение на всяка държава-членка е да прилага ограниченията, за да може да изготви оценка на въздействието върху собствения си пазар на труда и да реши дали да запази съществуващите ограничения, или да ги премахне преди края на преходния период: април 2011 г. за държавите, присъединили се през 2004 г., и декември 2013 г. за държавите, присъединили се през 2007 г. Нещо повече, Съветът прикани онези държави-членки, които все още прилагат ограничения в съответствие с преходните разпоредби, залегнали в договорите за присъединяване, да ги премахнат по време на третия етап от преходния период, в случай че не се установи, че техният пазар на труда би претърпял или има вероятност да претърпи сериозни смущения.
От май 2009 г., когато Дания позволи свободен достъп до своя пазар на труда, преходните разпоредби, прилагани от държавите-членки, останаха все същите, а докато повечето държави-членки наистина предоставят свободен достъп на работниците, произлизащи от държавите-членки, присъединили се след 1 май 2004 г., десет държави-членки все още прилагат ограничения.
Съветът подчерта, че икономическата и финансова криза не бива да бъде използвана като повод за оправдание за продължаващото прилагане, самостоятелно или в по-общ план, на въпросните разпоредби, и призова държавите-членки да продължат да развиват подходящи стратегии и инструменти, които ще им дадат възможност да набележат и анализират бариерите пред географската и професионалната мобилност на работниците, както и да им помогнат да премахнат съществуващите бариери в съответствие с Договора.
Silvia-Adriana Ţicău
(RO) Г-н министър, благодаря Ви за отговора. Дори ще отправя искане Европейския съвет да продължава да изисква от държавите-членки да премахнат бариерите и временните клаузи, ограничаващи свободното движение на работници, произлизащи от новоприсъединените държави-членки, особено от Румъния и България. Освен това бих искала да подчертая, че предоставянето на равни възможности на европейския пазар на труда за всички работници от всички държави-членки означава закрила за работниците и в държавите на местоназначение. Затова, г-н министър, Ви призовавам да приканите държавите-членки да премахнат съществуващите бариери.
Georgios Papanikolaou
(EL) Г-жо председател, благодаря, че отново ми дадохте думата. Г-н министър, от една страна, имаме проблеми с мобилността, а от друга, налице са европейски инициативи за насърчаване на мобилността на работната ръка, което в тези особено трудни времена със сигурност ще бъде една възможност за много европейски граждани, особено за младите хора.
През 2007 г. приехме Европейски план за действие по отношение на мобилността на работната ръка, чийто срок следва да изтече през 2010 г. Можем ли да очакваме оценка на този план и ново предложение от страна на Съвета? Разполагаме също и с програмата "Леонардо да Винчи" относно мобилността на работната сила. Можем ли да очакваме по-нататъшна подкрепа за тази програма или подобни на нея нови инициативи?
Nicole Sinclaire
(EN) Само накратко: какви стъпки предприема Съветът по отношение на движението на работници или всъщност на бежанци, които влизат в Европейския съюз, сдобиват се с документи, а после се придвижват до други държави в рамките на Европейския съюз, както и по отношение на предпазните клаузи в Конвенцията от 1951 г., по смисъла на които те могат да потърсят убежище в първата държава, в която са в безопасност?
Просто се чудя какви стъпки е предприел Съветът в това отношение.
Оливие Шастел
Първо, бих искал да отбележа, че свободното движение на работна ръка наистина е приоритет за Съвета. Мисля, че се прави всичко възможно да бъдат информирани държавите-членки, които поддържат набор от ограничения, за да може да бъде извършен задълбочен анализ на преходния период, по време на който те поддържат набор от ограничения, и да се обмисли как биха могли да премахнат тези ограничения.
Нещо повече - за да отговоря на един от въпросите, следва да добавя, че макар да е вярно, че свободното движение на работници е приоритет на Съвета, същевременно то е приоритет, по-специално, на председателството. В 18-месечната работна програма на трите председателства на Съвета - испанското, белгийското и унгарското - ще откриете, че и трите държави ще работят и понастоящем работят върху текущото преразглеждане на единния пазар, като насърчават прилагането на четирите свободи, при положение че изследването на пълния потенциал на единния пазар е от съществено значение за възстановяването на растежа.
В нашата програма специално се споменава възможността да се преразгледат преходните периоди, ограничаващи свободното движение на работници, които произлизат от новоприсъединените държави-членки. Следва ли да считаме, че тези преходни ограничения са несъвместими със свободното движение на работници? Не е моя работа да отсъждам, тъй като преходните ограничения се определят в договорите за присъединяване и подобни ограничения са били прилагани при присъединяването на всяка от държавите-членки.
Вярно е, че освен стимулите, които можем да предложим на държавите-членки, дълг на всяка една от тях е да прилага тези ограничения, за да анализира въздействието върху своя пазар на труда и да реши дали да запази, или да премахне тези ограничения преди края на преходния период, който, както си спомняте, е април 2011 г. за присъединилите се през 2004 г. и декември 2013 г. за присъединилите се през 2007 г.
Председател
Въпросите, които поради липса на време не са получили отговор, ще получат писмен отговор (вж. приложението).
Времето за въпроси приключи.
