

Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er mundtlig forespørgsel (B6-0012/2005) af Ransdorf for Udvalget om Industri, Forskning og Energi til Kommissionen om fordobling af EU's budgetmidler til forskning.
Chichester (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil indlede diskussionen på vegne af Udvalget om Industri, Forskning og Energi. Jeg byder hr. Potočnik velkommen her i dag. Der hersker megen god vilje over for kommissæren og Kommissionen som helhed med hensyn til det syvende rammeprogram, hvilket ses af, hvor hurtigt udvalget har gjort sig færdig med Locatelli-betænkningen. Jeg håber, at Kommissionen vil bygge på denne gode vilje og ikke forspilde den.
Forskningssamfundet og samfundet som helhed forventer meget af det syvende rammeprogram, da det ses som en afgørende del af Lissabon-strategien til styrkelse af den europæiske økonomi. Forskning og udvikling er afgørende elementer i denne proces. Derfor er det så meget mere vigtigt for os at få rigtigt fat på dette.
Hr. kommissær, formålet bag denne mundtlige forespørgsel i dag er at give Dem mulighed for at dele nogle af Deres tanker med os, før De præsenterer Deres forslag for Rådet og Parlamentet om, hvordan forskningen skal finansieres. Det forekommer os, at det afgørende spørgsmål har at gøre med fordoblingen af udgifterne til forskningsprogrammet inden for det samlede EU-budget. Kan dette ambitiøse mål nås? Hvordan skal det nås? Vi venter i ivrig forventning på Dem, hr. kommissær, og håber, at De vil fortælle os, hvordan De vil nå dette.
Når man husker på eksistensen af "1 %-klubben" af medlemsstater, der ønsker at holde Fællesskabets udgifter inden for en samlet ramme på 1 % af bruttonationalproduktet, vil jeg gerne komme med nogle idéer til, hvordan udgifter til forskning kan forøges på europæisk niveau, uden at det nødvendigvis får os til at sprænge 1 %-rammen, og i betragtning af at der ikke synes at være nogen mangel på god vilje fra medlemsstaternes side til at bruge mere til forskningen.
Den første idé er, at forslagene til udgiftsprogrammet med hensyn til forskning i sikkerhed skal finansieres af medlemsstaterne på europæisk niveau, men uden for det syvende rammeprogram. Derfor vil det ikke tælle som en del af den pågældende budgetpost.
For det andet ser jeg gode muligheder for at bruge en del af Samhørighedsfonden til at rette udgifter til forskning imod de nye medlemsstater, og jeg håber, at De vil se med sympati på dette forslag, hr. kommissær.
Hvad angår den tredje idé, er hr. Mayor Oreja leder af en arbejdsgruppe vedrørende Det Europæiske Forskningsråd, som har foreslået, at et uafhængigt organ af videnskabsmænd skal føre forskningsprogrammet videre, og at det skal ske på basis af videnskabelig kvalitet og videnskabelige fortjenester. Der er blevet afsat et ganske omfattende budget hertil på i alt 2 milliarder euro pr. år, så snart startfasen er afsluttet. Det vil tage en ordentlig bid af det eksisterende rammebudget. Jeg foreslår derfor, at medlemsstaterne også skal overveje at finansiere dette uden for det syvende rammeprogram.
Jeg håber, vi kan medtage en række af forslagene i Marimon-betænkningen. En af de bekymringer, der hyppigst kommer til udtryk omkring vores forskningsaktiviteter på europæisk niveau, er den kompleksitet og byrde, som udgøres af de administrative procedurer og forordninger, der drejer sig om de økonomiske midler, og som gør det meget vanskeligt for små og mellemstore virksomheder og små forskningsenheder at få adgang til midlerne og tage del i programmerne. Vi tjener alle i det mindste denne sag med munden. Selv da vi drøftede det fjerde rammeprogram, var der meget bekymring omkring dette. Vi talte om det. Lad os håbe, hr. kommissær, at De denne gang vil være i stand til at gøre noget ved det.
Målet om at tilstræbe videnskabelig kvalitet frem for alt andet er afgørende for at få succes med forskningen på europæisk niveau. Jeg ser med den største interesse frem til Deres kommentarer om, hvordan vi kan finansiere alt dette, hr. kommissær. 
Potočnik,
   Hr. formand, jeg vil gerne takke Dem og i særdeleshed Udvalget om Industri, Forskning og Energi for denne mulighed for i plenarforsamlingen at drøfte muligheden for at fordoble forskningsbudgettet.
Må jeg begynde med at sige, hvor glad jeg er for fru Locatellis betænkning om fremtiden for europæisk forskning, der fik næsten enstemmig støtte fra Udvalget om Industri, Forskning og Energi i mandags. Denne betænkning, som jeg forstår, der vil blive stemt om i løbet af mødeperioden i marts, giver os et udmærket grundlag for at udarbejde det formelle forslag fra Kommissionen til det nye rammeprogram. Jeg vil i særdeleshed gerne takke to medlemmer af udvalget, hr. Chichester og fru Locatelli.
Tillad mig først at understrege, at diskussionen i dag ikke kun er vigtig for forskningen. Det er en debat om intet mindre end vores troværdighed i forhold til at nå Lissabon-målene, en afgørende debat for begge vores institutioner kun et par uger, før Europa forhåbentlig vil enes om de finansielle midler for det næste årti.
Drøftelsen om de nye finansielle overslag er et sandhedens øjeblik, og spørgsmålet om tilstrækkelig finansiering til europæisk forskning er en afgørende del heraf. Det er, fordi forskningen drejer sig om viden, og viden er i sandhed en europæisk styrke i den globale konkurrence. Lad mig forklare dette.
Nogle af vores handelspartnere konkurrerer på råstoffer, som vi ikke har. Nogle konkurrerer med billig arbejdskraft, som vi ikke ønsker. Nogle konkurrerer på ryggen af miljøet, hvad vi ikke kan acceptere. Den eneste måde, hvorpå europæisk foretagsomhed kan opbygge bæredygtigt lederskab, er ved at udnytte videntrekanten fuldt ud: skabelse, videregivelse og udnyttelse af viden gennem forskning, uddannelse, oplæring og naturligvis innovation.
Det er min faste overbevisning, at de europæiske virksomheder kun vil nå konkurrencedygtighed og lederskab på de globale markeder, hvis vi hurtigt får Europa foran som økonomi og som et vidensamfund. Vi er stærke, når det gælder viden, men vi kan blive endnu stærkere, hvis vi forener vores bestræbelser på en intelligent måde, hvis vi fuldt ud understreger videnskabelig kvalitet, og hvis vi bruger det fulde forskningspotentiale i hele EU - det gamle, det nye og det kommende. Det er det, jeg ønsker, at det næste forskningsprogram skal stå for.
Viden betyder ikke kun et mere konkurrencedygtigt erhvervsliv. Det bringer også stadige fremskridt i samfundet: fremskridt på områder som sundhed, miljøbeskyttelse og vedvarende energi. Alle disse ting hviler stort set på fremskridt inden for viden. I betragtning heraf er de spørgsmål, De har rejst, sandelig de rigtige.
For det første, vil Kommissionen kæmpe for en fordobling af forskningsbudgettet? Svaret er ja. I februar 2004, da Kommissionen igangsatte debatten om politiske udfordringer og budgetmæssige ressourcer i den udvidede Union, understregede den den rolle, forskningen ville spille for en opbygning af vores fælles fremtid, og foreslog derfor en fordobling af budgettet.
Det blev bekræftet igen i Kommissionens meddelelse om de finansielle overslag i juli, og hr. Barroso bekræftede denne holdning over for Parlamentet i december, da han tilsluttede sig det finansielle overslag, som Prodi-Kommissionen havde fremsat.
Den sidste bekræftelse kom i forslaget i Lissabon-midtvejsevalueringen. Her fastslås klart betydningen af investeringer i forskning og udvikling. På Kommissionens vegne kan jeg derfor bekræfte, ikke kun at vi stærkt går ind for forskning, men også at vi vil gøre alt for at nå fordoblingen af forskningsbudgettet.
For det andet, tager denne fordobling hensyn til varigheden af programmet, inflationen, udvidelsen og nødvendigheden af at støtte nye initiativer? Jeg er meget taknemmelig for disse spørgsmål. Det er godt, at vi får klarlagt disse helt berettigede spørgsmål. Det syvende rammeprogram vil være det vigtigste finansielle redskab til at realisere det ambitiøse mål at sætte gang i væksten i produktivitet og sikre konkurrencedygtighed gennem viden. Når jeg taler om fordoblingen af midlerne, taler jeg om at fordoble budgettet for det syvende rammeprogram. Dette tal indbefatter ikke beslægtede fællesskabsprogrammer såsom Günther Verheugens program for konkurrencedygtighed og innovation.
Vores forslag vil ikke blot indebære en fordobling af det oprindelige budget for det sjette rammeprogram. Det vil blive konstrueret på grundlag af det årlige beløb, der skal bruges på forskning i perioden 2007-2013, sammenlignet med de årligt anslåede beløb til det sjette rammeprogram, og vil blive revideret efter tiltrædelsen. Det betyder en fordobling pr. år uanset varigheden af det syvende rammeprogram. Desuden vil disse beløb blive rettet til i de finansielle overslag, så de tager højde for inflationen i overensstemmelse med vores almindelige beregningsmetoder.
Udvidelsen er et særligt problem. På forskningsområdet var udvidelsen en realitet, længe før tiltrædelsestraktaten blev underskrevet. De nuværende kandidatlande deltager også i rammeprogrammet. Jeg kan derfor besvare dette spørgsmål ved at sige, at det er sandt, at der er blevet taget hensyn til udvidelsen, men jeg måtte så straks tilføje, at det ikke kun er i tallene på budgettet, at der må tages hensyn til udvidelsen.
Jeg ønsker, at dette program skal bygges på videnskabelig kvalitet, fordi jeg ved, at det også er en styrke i de nye medlemsstater. Men i tilgift hertil vil jeg gerne have, at dette program skal være et initiativfremmende program, der tillader brug af de nye medlemsstaters fulde forskningspotentiale og skaber en aktiv og effektiv kobling til strukturfondene. Andre nye forskningsområder er medtaget og indgår i begrundelsen for fordoblingen af midlerne.
For det tredje, vil forslaget til det syvende rammeprogram dække grundforskning, rumforskning og sikkerhedsforskning? For at sige det kort vil vores forslag til det syvende rammeprogram være altomfattende, dvs. der vil ikke være nogen mekanismer uden for rammeprogrammet. Lad mig gøre en vigtig tilføjelse her. Parlamentet har understreget, at de komplementære mål, der består af fortsat styrkelse af den nuværende EU-støtte til forskning på den ene side og støtte til nye forskningsområder, der er af interesse for EU, på den anden, kræver tilstrækkelige midler.
Med andre ord ville det ikke være muligt at forstærke de nuværende aktiviteter på en effektiv måde og samtidig indføre omfattende støtte til nye aktiviteter såsom Det Europæiske Forskningsråd og teknologiinitiativerne, hvis forskningsbudgettet ikke bliver fordoblet. En fordobling vil sætte os i stand til at gøre afgørende fremskridt i vores samlede forskningspolitik og med hensyn til fortsat støtte til det europæiske forskningsområde. Enighed om substansen i de kommende forskningsaktiviteter indebærer nødvendigvis enighed om tilstrækkelig finansiering til disse aktiviteter.
For det fjerde, hvordan vil Kommissionen prøve at påvirke debatten om de finansielle overslag for at nå en fordobling af forskningsmidlerne? For at støtte debatten om de finansielle overslag vil Kommissionen forelægge sit forslag til det syvende rammeprogram den 6. april. Det vil hjælpe Parlamentet til at give sine foreløbige reaktioner til Rådet, som Deres ordfører, hr. Borg, agter at forelægge i mødeperioden i maj. Det vil også gøre det muligt for ministerierne for forskning og naturvidenskab at tage en indledende diskussion med Rådet (konkurrenceevne) den 18. april. Kommissionens forslag vil give en fornuftig begrundelse for fordoblingen af budgettet for det syvende rammeprogram, baseret på en detaljeret og grundig vurdering af virkningen af forsknings- og udviklingsinstrumenterne på investeringen i vækst og arbejdspladser.
Jeg vil opremse de to væsentligste grunde til fordoblingen af finansieringen. Det første - og for mig det vigtigste - sæt af grunde er nødvendigheden af, at EU bliver troværdig, når det kommer med den reviderede Lissabon-dagsorden for vækst og arbejdspladser. Det indebærer, at der skal nås resultater med hensyn til målet om 3 % af bruttonationalproduktet til forskning og udvikling, som der var almindelig enighed om i Barcelona. At fordoble finansieringen er et af de afgørende skridt i retning af et mere vækstorienteret budget for EU.
Det andet sæt af begrundelser drejer sig mere præcist om udgifter til forskning og udvikling. For det første har vi brug for store offentlige udgifter til forskning og udvikling, fordi det er en vigtig kilde til investering i forskning og udvikling og på grund af dens stærke effekt som løftestang for private investeringer inden for forskning og udvikling i fremtiden.
For det andet har vi brug for mere forsknings- og udviklingsfinansiering på EU-niveau på grund af den stærke merværdi ved den europæiske forskningsfinansiering gennem den kritiske masse af ressourcer, deling af viden og faciliteter, styrkelse af videnskabelig kvalitet gennem tæt samarbejde, konkurrence på europæisk niveau, koordinering af nationale aktiviteter og støtte til EU's politikker.
Lad mig hertil føje, at vi i øjeblikket er ved at afslå et alt for stort antal udmærkede forslag ene og alene på grund af manglen på finansielle ressourcer. I tilgift hertil er der brug for og villighed til at finansiere en ny kategori og aktivitetsinitiativer, som giver stor merværdi på EU-niveau uden at sætte de nuværende i fare. Endelig bør vi ikke glemme den simple kendsgerning, at omkostningerne ved forskningen selv også vokser.
Deres femte spørgsmål drejede sig om, hvorvidt varigheden af det syvende rammeprogram bør synkroniseres med de finansielle overslag for at sikre en bedre koordinering af planlægningsaktiviteterne.
At nå de mål, jeg har beskrevet, vil kræve et langsigtet udsyn og engagement. Det er derfor, Kommissionen vil foreslå, at varigheden af det syvende rammeprogram skal være den samme overalt ligesom de næste finansielle overslag for 2007-2013. Vi bør gøre status her midt i programmet for at sikre, at det syvende rammeprogram fortsat kommer til at opfylde de behov, som den europæiske økonomi og de europæiske borgere står over for. Ved at gøre det vil vi indføre mere stabilitet på den ene side og mere fleksibilitet på den anden. Der er brug for begge dele.
Jeg vil også gerne benytte denne lejlighed til at understrege de eksemplariske gennemførelsestal i forskningsbudgettet. De nuværende gennemførelsestal ligger tæt på 100 %. Vi har tidligere vist, at vi effektivt kan forvalte konstant forøgede budgetter for rammeprogrammerne. Vi er opmærksomme på, at udfordringen til forvaltningen af en fordobling af midlerne er krævende, men vi er fast besluttede på at give de rigtige svar. Forenkling og rationalisering af proceduren er stærkt påkrævet. Administration og moderniseret forvaltning, herunder outsourcing, vil give svar på denne udfordring.
Forslagene på forskningsområdet befinder sig i centrum for gennemførelsen af den nye Lissabon-dagsorden. Det er den eneste måde, hvorpå vi kan få succes. Tiden for gennemførelse er nu. At opbygge et vidensamfund er sandsynligvis den bedste og måske den eneste måde, hvorpå vi kan opretholde den europæiske sociale model uden at skulle vælge imellem økonomisk vækst, social samhørighed og miljøbeskyttelse. Den politik, som Unionen prioriterer allerhøjest, er derfor en stærk støtte til de tre sider af videntrekanten - forskning, uddannelse og fornyelse - og en sikring af, at trekanten fungerer inden for de bedst tænkelige rammer.
Ændringen af strukturen af det europæiske budget med henblik på større vækst og konkurrenceorienterede udgifter i den retning, som Kommissionen foreslår, er derfor afgørende. Denne strukturelle ændring af det europæiske budget bør også følges af medlemsstaterne i deres budgetter. Fordoblingen af midlerne på det europæiske budget bør ikke ses som en kompensation for reduktion af medlemsstaternes bestræbelser. Tværtimod bør det være et eksempel til efterfølgelse for medlemsstaterne. Deres bestræbelser er nødvendige. Hvis vi ikke gør noget nu, må vi gøre det senere. Men det vil blive vanskeligere senere, og det kunne endog blive for sent.
Jeg agter at gøre mit bedste for at gennemføre den vision, jeg har beskrevet, fordi jeg mener, at den er den rette. Vi kan virkeliggøre den ved at arbejde sammen. Det er derfor, jeg anmoder om Deres støtte. Jeg stoler på, at jeg vil få den af hensyn til den europæiske livsform og til Europas fremtid.
Rübig (PPE-DE ),
   Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, i dag diskuterede Parlamentet det europæiske kørekort, og jeg tror, det er en del af dagens politik at sætte fart på det køretøj, vi kører i, og det vil jeg gerne ønske kommissær Potočnik tillykke med. Han arbejder også for at sikre, at Lissabon-strategien bliver gennemført med lovende udsigter i form af nye job og højere indkomster for befolkningerne. På den anden side findes der kommissærer, som går ind for REACH og , som ville føre til, at store dele af vores industri ville blive flyttet ud af Europa.
Jeg vil derfor gerne lykønske kommissæren, fordi han lægger så stor vægt på et videnbaseret EU og ikke bare følger de gamle spor fra det sjette rammeprogram for forskning og teknologisk udvikling, men vil gå helt nye veje med det syvende rammeprogram. Formålet er ikke bare at gennemføre Lissabon-kriterierne, men især at målrette de finansielle overslag mod nye, bedre og sikre job og at sikre, at Europa kan klare sig i den internationale konkurrence, for det handler jo i første omgang også om at sikre eksisterende job. Det bliver slet ikke let at nå det før 2010.
Hvad enten det nu bliver på grundlag af en vis procentdel af BNP eller ej, og hvordan man end beregner det, så opfatter vi fordobling som et signal om, at vi på den ene side taler om at bruge 1 % af BNP på EU, men at vi på den anden side taler om at bruge 3 % på forskning. Det viser, hvor stor kløften er, når det gælder om at tage effektivt fat på vores fremtidsspørgsmål. Jeg tror, at man må arbejde hen imod dette mål om videnbaseret uddannelse og efteruddannelse og livslang læring i forbindelse med forskningsresultaterne på universiteterne, med et klart fokus på nye job, og derfor må vi også kræve af Rådet (forskning), at repræsentanterne fra erhvervslivet og forskningsafdelingerne får stor indflydelse på udformningen af målene, og at de politiske mål, som vi finansierer med Lissabon-strategien, bliver gennemført, og at vi får styr på bureaukratiet.
Vi skøjter fra den ene beskyldning om svig til den anden, og Europa kritiseres en hel del i øjeblikket. Alligevel bør vi fremhæve de positive aspekter og de muligheder, vi skaber i Europa for vores borgere.
Jeg vil derfor opfordre hr. Potočnik til at komme til Parlamentet, så snart programmet er blevet vedtaget i Kommissionen den 6. april. Her vil der finde en udvidet Formandskonference sted, og kommissionsformanden bør sammen med Dem præsentere det syvende rammeprogram for offentligheden. Vi bør benytte lejligheden til at sende et kraftigt signal til offentligheden og vise, at vi tager Lissabon-målene alvorligt og ønsker at nå dem.
Paasilinna (PSE ),
    Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, der var enighed om dette emne i Udvalget om Industri, Forskning og Energi, for vi er overbevist om, at vi kun kan klare skærene med en langsigtet forpligtelse til at øge midlerne til forskning gennem det syvende forskningsrammeprogram. Vi tilføjer dette til Lissabon-målene, og jeg bemærkede, at kommissæren gør det samme. Vi er derfor enige med kommissær Potočnik. Problemet er medlemsstaterne. Det er medlemsstaternes finansministre og Økofin, der er vores mål, og som vi bør tage i nakken. Kun to medlemsstater har nået målet på 3 % til forskning, Finland er et af dem. Vi har derfor meget hjemmearbejde at gøre.
Vi kræver et usædvanligt målrettet arbejde fra Kommissionen, og det er virkelig, som De sagde, den første prøve, eller faktisk en prøve både for Dem og for os. Midlerne skal fordobles, men hvor bliver de kanaliseret hen? Det skal man hele tiden være opmærksom på, for det nytter ikke noget at have midler, hvis man ikke ved, hvad man skal stille op med dem. Jeg vil gerne vide, præcis hvilke områder de er tiltænkt. Hvor vigtig er f.eks. manglen på ? Man har beregnet, at vi mister tre timer om dagen af denne grund. Her bliver arbejdsugen desuden forlænget. I mange tilfælde ville disse tre timer redde vores økonomi.
Samtidig skal vi selvfølgelig tage højde for udvidelsen. Jeg hører til dem, der mener, at 1 % på budgettet ikke er nok til at håndtere udvidelsen, Lissabon-processen og mange andre sager. Vi vidste udmærket, at udvidelsen ville koste penge, og derfor kan man ikke skære ned på budgettet. Det bør fortsat være på samme niveau som hidtil. Endelig har vi brug for mere uddannelse, knowhow og forskning. Det er den eneste vej ud af denne onde cirkel af konkurrence.
Prodi (ALDE ),
    Hr. formand, kommissær Potočnik, kære kolleger, vi anmoder om, at forskningsmidlerne bliver fordoblet i forhold til det sjette rammeprogram, men vi spørger ikke os selv, om det nævnte rammeprogram er en tilstrækkelig målestok. Ved dets oprettelse var der nemlig ikke så presserende et behov for at give EU's konkurrenceevne en saltvandsindsprøjtning, der havde ikke fundet en så massiv og vigtig udvidelse sted, den internationale konkurrence havde endnu ikke gjort sig så kraftigt gældende, og der var endnu ikke blevet udarbejdet en videnbaseret strategi som Lissabon-strategien.
Alt dette har fundet sted nu, og hertil kommer, at der ikke er blevet gjort så meget for Lissabon-målsætningerne. Derfor er det nødvendigt, at vi indhenter det tabte, også når man tænker på, at halvdelen af den fastlagte periode allerede er gået. Vi skal gøre den størst mulige indsats, og vi skal netop starte med forskningen, som er drivkraften bag enhver proces. Her vedtog Udvalget om Industri, Forskning og Energi i mandags de tre hovedpunkter i det kommende rammeprogram, nemlig Det Europæiske Forskningsråd, de nye forskningsforslag og de teknologiske platforme.
Det Europæiske Forskningsråd oprettes som følge af anerkendelsen af, at grundforskning efterhånden har nået en dimension, der går længere end til de enkelte medlemsstater, og at den skal støttes på EU-plan og i tråd med Lissabon-strategien. Den er det første grundlag, som vi skal bygge en udviklings- og konkurrenceevnepolitik op omkring, der herefter skal give sig udslag i de teknologiske platforme. Disse platforme skal navnlig have ressourcer fra virksomhederne, men også fra de offentlige institutioner, medlemsstaterne, regionerne og de lokale myndigheder, så de kan udføre forskning af almen interesse og hjælpe virksomhederne - navnlig de små og mellemstore virksomheder - med at opfylde kravet om forskning, der gør dem konkurrencedygtige.
Der er tale om stærke og afgørende nyheder, som kan puste nyt liv i vores virksomheder. Vi skal gøre os gældende i de nye sektorer, tage innovative initiativer og give den konventionelle produktion en ny konkurrenceevne, hvis ikke vi vil være passive tilskuere til en fuldstændig afindustrialisering af Europa. Vi er nødt til at være konsekvente og investere i forskning, som - også når den ikke er rettet mod et bestemt mål - har et utrolig højt udbyttepotentiale. Måske er det ikke tilstrækkeligt med en fordobling, men vi må under alle omstændigheder ikke spare på disse ressourcer. De skal vide, at Kommissionen kan regne med Parlamentets støtte, når den tager denne udfordring op.
Hammerstein Mintz (Verts/ALE ),
   Hr. Potočnik, De Grønne glæder sig over det nye skub, De ønsker at give forskningen, og vi støtter dette vigtige tiltag for den europæiske forskning.
Vi er dog ikke kun bekymrede over budgettet, men også over de sociale og miljømæssige mål, for vi ønsker alle en større kage, men det vigtigste er først og fremmest ingredienserne i kagen, og hvordan den bliver bagt, og ikke mindst hvordan den europæiske forskningskage bliver fordelt.
Vi ønsker en åben forskning med en flydende og åben overførsel af viden til alle samfundets sektorer, og i denne henseende bekymrer det os, at nogle patenter kan betyde en hindring for innovationen i forbindelse med de små og/eller unge virksomheder.
Samtidig ønsker vi forskning, hvor småt er godt, og hvor de små og mellemstore virksomheder, de små laboratorier og de små universiteter kan få en vigtig rolle i de europæiske programmer.
I denne forbindelse ønsker vi at skabe nogle , nogle grupper af små virksomheder på europæisk plan, så al forskningen ikke bliver koncentreret om nogle få projekter. På forskningsområdet er vi nødt til at vende tilbage til udgangspunktet, det grundlæggende, til det fundamentale, så den videnskabelige grundforskning kan støttes åbent og med flere midler. Vi skal give offentlig støtte til grundforskningen, med sociale og miljømæssige mål på mellemlang og lang sigt i stedet for at begrænse os til at opnå et kortsigtet teknologisk udbytte.
Der skal derfor også investeres mere i forebyggende sundhed og ikke kun i lægemiddelforskning, som det var tilfældet tidligere. Vi bør også investere i beskyttelse af klimaet og ikke rette alle eller næsten alle vores energiinvesteringer mod atomkraftprogrammer. I dag har den vedvarende energi brug for en støtte, der som minimum svarer til den, som Iter- eller Euratom-programmerne modtager.
Vi glæder os over hr. Potočniks projekter til støtte for samfundsvidenskaberne, der er helt afgørende for, at forskningen kan gøre fremskridt i vores samfund.
Endelig vil jeg gerne anmode om, at der bliver oprettet et uafhængigt europæisk forskningsråd med deltagelse af alle samfundsaktørerne, så der kommer en virkelig frugtbar debat og dialog mellem samfundet og den videnskabelige verden. 
Ransdorf (GUE/NGL ),
   . Voltaire sagde engang, at hemmeligheden ved at være kedelig er at sige alt, så jeg vil begrænse mig til nogle få punkter. Det første har at gøre med størrelsen af midlerne til videnskab og forskning. Jeg mener, at man i dag overser visse instrumenter, som vi kunne bruge, f.eks. europæiske værdipapirer. I USA finansierer man en række nøgleprojekter ved hjælp af værdipapirer, og de kunne også fungere som en finansiel basis for centrale europæiske projekter.
En anden måde at sætte skub i finansieringen på ville være at udnytte de ressourcer, der findes i de nye medlemsstater. Forskningspotentialet i disse lande er yderst stærkt, selv om det er underfinansieret i dag. Udgifterne til at nå forskningsmål ville realistisk kunne reduceres, hvis disse lande blev inddraget.
Mit tredje punkt handler om den måde, de 3 % skal struktureres på. Kommissionen regner med, at to tredjedele af disse penge skal komme fra den private sektor. Det vil imidlertid blive meget vanskeligt at opnå, eftersom kun 3 % af de små og mellemstore virksomheder, som betaler 85 % af alle erhvervsskatter og skaber 75 % af arbejdspladserne, investerer i forskning i dag, og 40 % af dem er involveret i innovation.
Vi kommer ikke til at gøre fremskridt på dette område uden en ny afskrivningspolitik, generøse midler til investeringer, en fleksibel lovgivning og en ny kreditpolitik og skattelettelser. Jeg tror også, det er afgørende, at der er en stor andel af forskningsmedarbejdere i forhold til teknikere. I øjeblikket ligger EU 50 % efter USA med hensyn til antallet af forskere for hver 1.000 medarbejdere - USA har med andre ord 50 % flere forskere for hver 1.000 medarbejdere. Store teknologiske gennembrud og centrale opdagelser skal baseres på en stadig strøm af mindre innovationer, og det sker ikke i øjeblikket.
Endelig vil jeg gerne bemærke, at forskning følger visse love. Det har tidligere været analyseret i form af Kondratiev-bølger, idet centrale gennembrud viste sig at være koncentreret i klart definerede grupper. Vi bør stille generøse midler til rådighed for at sikre, at der igen opstår sådanne grupper. 
Martin, Hans-Peter (NI ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, tak fordi De er til stede i dag ved denne vigtige debat. Hvis De ønsker at fordoble midlerne - og mange millioner europæere ville gå ind for at gøre det, hvis de vidste noget om det, og jeg går i hvert fald ind for det, selv om jeg kun ved lidt om det - hvilke investeringer er det så, De ønsker at sætte skub i på denne måde? Erfaringen viser, at 80 % af midlerne fra det femte og sjette rammeprogram er gået til de store virksomheder og kun 20 % til de virksomheder, som man kan kalde små og mellemstore, eller som er endnu mindre.
Efter min opfattelse er hovedårsagen til dette, at lobbyisterne har en uforholdsmæssig stor indflydelse, særlig dem, som arbejder for de store virksomheder. De har for længe siden taget bestik af situationen og overvejet, hvor de kan få endnu flere penge, hvis midlerne bliver fordoblet. Disse mennesker er meget dygtige til deres arbejde. Den næstvigtigste grund ligger imidlertid hos Kommissionen selv. Mange af de initiativer, De tager - og som mangeårigt medlem af Udvalget om Industri, Forskning og Energi kan jeg sige, at det altid har været sådan - viser, at De stadig følger samme gamle motto som Verdensbanken, nemlig . Det er en kedelig kendsgerning, at Kommissionen begår samme fejl som Verdensbanken ved hele tiden at finansiere overdimensionerede projekter i hele verden. Den nye og udvidede Kommission har en virkelig chance for at forhindre en sådan fejl og gå bort fra 80:20-forholdet, som favoriserer de store virksomheder. Det ville skabe arbejdspladser, og det ville betyde, at der blev gjort fremskridt inden for alle aspekter af den europæiske drøm.
Det andet spørgsmål er naturligvis, hvilke områder der faktisk bliver investeret i. Jeg vil gerne advare Dem mod at bilde europæerne ind, at militær oprustning kan føre til nogen form for positive fremskridt inden for forskningen, og mod at gentage historiske fejl. Vi står over for en ny snigende oprustning i EU, og jeg kan kun advare kraftigt imod det.
Mindre dramatisk, men lige så vigtigt er spørgsmålet om kerneenergi. Hvis De vil fordoble midlerne, hr. kommissær, er det helt afgørende, at De gør det helt klart, hvilke midler der faktisk kommer hvorhen. Der er brug for gennemsigtighed, så folk præcist ved, hvor midlerne skal hen, og så der ikke handles bag lukkede døre. Med hensyn til informationen til offentligheden om, hvordan midlerne bliver brugt, må EU beslutte, om det vil bevæge sig i retning af propaganda - som virkelig blev gjort til det, det er, af en mand, som bliver diskuteret meget for tiden, nemlig Joseph Goebbels - eller om det vil bevæge sig i retning af oplysning som vist af Jean-Jacques Rousseau. For Europas skyld beder jeg Dem vælge at informere borgerne om anvendelsen af midlerne.
Som sidste punkt mener jeg, at De vil kunne klare Dem fint med 1 % af BNP fra medlemsstaterne. Der er rigtig mange muligheder for at spare penge i EU. Parlamentet alene har 50 millioner euro til rådighed i år og ved slet ikke, hvad det skal stille op med alle de penge. Her ville mindre være mere, og en fordobling er absolut ikke uforenelig med en grænse på 1 %, som mange lande ønsker. 
Hudacký (PPE-DE ).
   - Mine damer og herrer, hr. kommissær, efter en halv times analyse af Lissabon-strategien er der næppe grund til at understrege, at det er af afgørende vigtighed at styrke forskning og innovation i EU. De centrale indikatorer for udviklingen inden for denne sektor viser klart, at vi ikke bare ligger efter verdens førende, men at vi frem for alt ikke er i stand til at gøre brug af vores eget forsknings- og innovationspotentiale. Der er utvivlsomt behov for at øge ressourcerne til dette vigtige område, men det skal være i overensstemmelse med vores finansielle overslag. Det er imidlertid ikke klart, hvordan dette skal gennemføres. Rammeprogrammet for forskning og teknologisk udvikling, som har været det centrale instrument i EU's gennemførelsesstrategi, har af forskellige grunde og gennem hele sin levetid vist sig at være uegnet til at fremme forsknings- og innovationspotentialet hos især små og mellemstore virksomheder. Det har i de fleste tilfælde været et spørgsmål om kompleksiteten i hele strukturen og procedurerne for at opnå finansielle ressourcer, der har afskåret især de små forsknings- og innovationsenheder eller små virksomheder. De regionale erfaringer peger også på andre grunde. Der mangler passende regional infrastruktur, relevante institutioner som universitetscentre, teknologiske kuvøser, centre for højteknologi osv., men også risikovillig kapital, som på den ene side ville stimulere det regionale innovations- og forskningspotentiale i bred forstand og på den anden side også skabe et stærkere konkurrencemiljø. I EU's budget skal der tages højde for dels et øget finansieringsniveau for rammeprogrammerne og et styrket budget for regionalfondene for at etablere en regional forskningsinfrastruktur, dels styrkede programmer for de europæiske finansielle institutioner for at stimulere udviklingen af regional risikovillig kapital. 
Locatelli (PSE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, i Kommissionens meddelelse om retningslinjerne for det syvende rammeprogram og i dens forslag til de finansielle overslag taler man generelt om en fordobling af midlerne. Denne påstand kræver en begrundelse, hvilket De allerede delvist har givet, hr. kommissær. Foruden udvidelsesspørgsmålene og de nye aktivitetetsområder, nemlig rumfart og forskning, vil jeg minde om, at forfatningstraktaten giver EU nye kompetencer på forskningsområdet. Jeg vil ligeledes minde om, at der bliver oprettet et Europæisk Forskningsråd, som er et nyt instrument, der sandsynligvis vil bruge 10-15 % af de samlede ressourcer i det syvende rammeprogram.
Hr. kommissær, De kender allerede resultatet af Udvalget om Industri, Forskning og Energis afstemning om retningslinjerne for det syvende rammeprogram. I dokumentet anmodes der om supplerende midler i det syvende rammeprogram til Det Europæiske Forskningsråd. Der står ligeledes, at en fordobling af budgettet er et absolut minimum, hvis vi virkelig ønsker at give indhold til det europæiske forskningsrum og at forfølge Lissabon-strategiens målsætninger.
Jeg vil gerne spørge Dem, om De er enig i, at Det Europæiske Forskningsråd skal finansieres med supplerende ressourcer. Og når det gælder budgettets fordobling, hvad forstår man så ved en fordobling? Vi skal opstille et kriterium, og jeg foreslår, at det bliver et proportionskriterium, dvs. rammeprogrammets ressourcer som procentdel af EU's BNP. Det er denne procentdel, der bør fordobles! Jeg vil således spørge Dem, om De er enig i denne måde at forstå fordoblingen på.
Vi ved desuden, at der i denne fase af de finansielle overslags udarbejdelse er en stor diskussion mellem medlemsstaterne, fordi nogle af dem ønsker at reducere deres bidrag til EU-budgettet til 1 %. En sådan reduktion risikerer at få negative konsekvenser for den post, der hedder forskningsbevillinger. Er De enig i, at der bør kæmpes en hård kamp imod denne holdning, som de mindre gavmilde medlemsstater har? Og hvis denne reduktion alligevel skulle blive en realitet, er De så stadig enig i, at vi bør bede om en fordobling af midlerne? Det syvende rammeprogram skal ikke blot være et nyt rammeprogram, men et vendepunkt, som er i tråd med EU's nye kompetencer, hvis vi virkelig ønsker at skabe et nyt europæisk forskningsrum. 
Ek (ALDE ).
   - Hr. formand, jeg er meget glad for, at den grundlæggende idé om, hvordan vi skal opnå en bedre udvikling i Europa, nu er den videnbaserede økonomi. Jeg tror, at det er løsningen på rigtig mange problemer. Jeg tror også, at det er rigtigt at fokusere på uddannelse, forskning og innovation og at behandle områderne hver for sig, men også i relation til de andre to.
Jeg tror endvidere, at teknologiplatformene vil tjene et meget brugbart formål. Det er godt, at samfundsvidenskaberne inddrages i denne forbindelse. Vi skal naturligvis fokusere på infrastrukturen, som knytter sig til forskningen, som vi endnu ikke har drøftet særlig meget.
I denne forbindelse vil jeg gerne drøfte to punkter, som bekymrer mig. Det første omhandler, hvordan de europæiske forskere oplever de faglige og sociale vilkår på det personlige plan. Vi ser, hvordan mange mennesker i dag forlader forskningen til fordel for andre jobområder, fordi de mener, at det er umuligt at skabe gode karriereveje og gode familieforhold med de regler og de forudsætninger, som vi giver dem. Det er naturligvis endnu mere beklageligt, når vi nu ved, at vi med denne nye forskningspolitik får brug for ikke færre, men dobbelt så mange forskere. Jeg vil høre, hvilke foranstaltninger Kommissionen har tænkt sig at iværksætte på dette område.
Det andet, som bekymrer mig, er naturligvis industriens andel af de samlede forskningsmidler. Generelt er udviklingstendensen i alle medlemsstaterne nedadgående i stedet for opadgående. Jeg vil høre, hvad Kommissionen foretager sig for at gøre industrien mere villig til at investere mere i forskning og udvikling.
Nu, hvor vi ser rammerne for en ny europæisk forskningspolitik, skal vi til slut også samtidig overveje, hvordan disse forskningsresultater omsættes til arbejdspladser. Jeg vil derfor også gerne se et første grundlæggende rammeprogram for innovation. 
Henin (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, jeg går selvfølgelig ind for en fordobling af EU's budgetmidler til forskning.
Når man ser, at de offentlige og private udgifter til forskning og udvikling i EU kun udgør 1,95 % af BNP mod 2,64 % i USA og 2,98 % i Japan, viser det de manglende resultater i forbindelse med den velkendte Lissabon-strategi og Kommissionens fiasko. Hvis EU skal opnå at få en effektiv forskningspolitik, skal der efter min mening ikke blot ske en fordobling af bevillingerne til forskning, men der skal også foretages en kritisk gennemgang af metoderne og målsætningerne for det syvende rammeprogram for forskning og udvikling, som Kommissionen og Rådet har iværksat, og de skal tages op til fornyet overvejelse.
Faktisk kan et effektivt forsknings- og udviklingssystem stik mod filosofien i det syvende rammeprogram kun være baseret på samarbejde og udveksling mellem offentlige og private forskere og laboratorier og ikke på fuldstændig konkurrence og mangel på bevillinger.
Min største frygt er, at midlerne koncentreres på et begrænset antal prioriterede forskningsområder, der er forudbestemt til at give omgående rentabilitet for de store industrikoncerner på bekostning af den grundlæggende fysik og humanistiske videnskaber og samfundsvidenskaber. Det ville betyde, at ansættelse af forskere og deres karriere ikke længere vil være baseret på en videnskabelig vurdering, men på prioriteter, som er direkte dikteret af de multinationale selskabers interesser, der deltager i aktionerne i rammeprogrammet.
Jeg mener naturligvis, at udgifterne til forskning skal tages ud af beregningen i stabilitetspagten, men det er ikke tilstrækkeligt. Det vigtigste er, at forskningsspørgsmål i EU ikke længere kun skal afgøres af Kommissionen, men også af valgte repræsentanter for den videnskabelige verden. Jeg foreslår derfor at oprette en forsamling, der repræsenterer alle forskere, under Parlamentet. Denne forsamling skal have vigtige opgaver såsom etisk vurdering, udformning af anbefalinger, tilskyndelse til samarbejde, overvågning af og sammenhæng i den bevilgede finansiering samt sikring af, at regionerne ikke tvinges til at konkurrere med hinanden. Det er den eneste måde, hvorpå EU kan se fremtiden i møde med større optimisme. 
Belet (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg har to minutter til at nævne to konkrete punkter, og de har begge med synergi at gøre. Hr. kommissær, De ved bedre end jeg, at virkningen af forskningsprogrammerne bliver meget større, hvis det lykkes Dem at bygge bro mellem forsknings- og udviklingsprogrammer inden for rammerne af dels samhørighedspolitikken, dels det syvende rammeprogram. Hvis disse to instrumenter afstemmes efter hinanden, vil de få meget mere vidtrækkende følger. Tillad mig at give ét eksempel fra min egen region, grænseområdet mellem Nederlandene, Tyskland og Belgien.
Hr. kommissær, universiteterne i Eindhoven, Leuven, Aachen og ligeledes Hasselt og Maastricht har allerede nu et tæt samarbejde om forskning, uddannelse og udvikling bl.a. som led i samhørighedsprojekterne. Sådanne grænseoverskridende samarbejdsprojekter fortjener i mine øjne at blive efterlignet og fremmet, for de forstærker især den regionale dimension inden for rammerne af Lissabon-processen. Byernes, universiteternes og regionernes rolle i det område, hvor de bevæger sig og fungerer, kan ingen da være imod, vel?
Det glæder os derfor overordentlig meget, hr. kommissær, at Kommissionen alligevel har vedtaget et ændringsforslag herom, der blev stillet af hr. van Nistelrooij til Locatelli-betænkningen, som Parlamentet vedtog i begyndelsen af denne uge. Parlamentet anmoder deri udtrykkeligt om samarbejde med regionerne og om en sammenkobling af dels de nationale programmer inden for strukturfondene, dels programmerne inden for det syvende rammeprogram.
Hr. kommissær, afslutningsvis vil jeg sige, at De ved, at virksomhederne står parat til at investere og til at udnytte de muligheder, som frembyder sig. Hvis vi i EU nu i finansiel henseende fortsætter med at gøre alt for lidt, og hvis vi ikke omsætter vores store ord om innovationspolitik i handlinger, så sættes vores troværdighed naturligvis over styr, både Deres og vores, tror jeg. Så giver vi også de nationale myndigheder en ideel undskyldning, en perfekt undskyldning, for ikke at rykke ud med nationale midler. I øjeblikket er der, hvad man kalder, et , en åbning af muligheder. Mange regeringsmedlemmer på alle niveauer, regionalt, nationalt og selvfølgelig også europæisk, er overbeviste om, at vi skal øge vores investeringer i innovation drastisk. Hvis vi uden videre lader denne impuls ebbe ud, tror jeg, at vi kun bliver nødt til at gribe i vores egen barm. 
Thomsen (PSE ).
   - Hr. formand. Jeg vil også gerne takke kommissæren for fremhævelsen af, at vi i Europa i overensstemmelse med Lissabon-målene skal konkurrere på viden og ikke på dårlige lønninger eller ødelæggelse af miljøet. Nu skal viden jo forstås i bred forstand, og hvis vi ser på forslagene til det syvende rammeprogram i forlængelse af det sjette, kan vi se - hvis vi går tilbage også til det femte rammeprogram - at dengang spillede den socioøkonomiske forskning en vigtig rolle, og den bidrog til analyse og til at forstå interaktionen mellem avancerede teknologier og den samfundsmæssige udvikling. Men i udformningen af det sjette rammeprogram betød en adskillelse af den videnskabelige forskning og den sociologiske forskning, at den sociologiske forskning faktisk budgetmæssigt kom i konkurrence med den teknologiske forskning i forhold til IST-programmet. Dette har en tendens til at marginalisere relevansen af den socioøkonomiske forskning, og derfor bør den teknologiske forskning i fremtiden udvikles i sammenhæng med udviklingen af samfundets behov, værdier og forventninger. Socioøkonomisk forskning i informationssamfundet er en forudsætning for, at vi når dette mål. 
Vakalis (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, med den berettigede dynamik, der efterhånden har udviklet sig til fordel for forskningen, finder jeg personligt, at fordoblingen af midlerne er en absolut forudsætning.
Jeg vil dog benytte denne lejlighed til at gribe spørgsmålet an fra en anden synsvinkel. Jeg vil derfor spørge:
For det første, har vi ikke valgt som strategi, at den europæiske økonomi skal være den mest konkurrencedygtige økonomi i 2010?
For det andet, hvis svaret er ja, vil jeg gerne vide, i hvor høj grad EU's økonomi, for at vi kan nå dette mål - og dette er noget, jeg virkelig tror på - er nødt til at blive en videnøkonomi, og om det er tilstrækkeligt.
For det tredje - naturligvis også hvis svaret er ja - vil jeg gerne vide, om man ikke bør spørge det europæiske forskningssamfund, virksomhederne og industrien, hvad de har brug for af midler til at udføre denne opgave. Med andre ord, om man i dette tilfælde ikke bør anvende -proceduren, hvor man hører de mennesker, der producerer viden og innovation i Europa, så man kan blive enige om, hvor og hvor meget præcis vi skal investere for at nå vores mål?
Hr. kommissær, det vi i sidste instans har brug for at opnå, er ikke en fordobling af midlerne, men vores strategiske mål, og det spørgsmål, der rejser sig, er om en fordobling er tilstrækkeligt til, at vi kan nå dette mål. 
Riera Madurell (PSE ).
   - Hr. formand, hr. Potočnik, jeg vil også gerne takke Dem for Deres udtømmende svar. Der er ingen tvivl om, at opfyldelsen af 2010-målene i Lissabon-strategien kræver en betydelig forøgelse af forsknings- og udviklingsmidlerne, da forskning og udvikling er grundpillen i en videnbaseret økonomi, og dermed det vigtigste redskab til at fremme væksten, beskæftigelsen og konkurrenceevnen.
Vi er derfor enige i, at EU's videnskabspolitik skal placeres i centrum for strategien for de kommende år og i forslaget om at fastsætte de samlede forsknings- og udviklingsudgifter til 3 % af EU's BNP, og jeg er naturligvis også enig i det, de fleste af de foregående talere har sagt.
Jeg vil gerne tilføje én ting. Det er naturligvis meget vigtigt at mindske teknologikløften mellem EU og lande som USA, men det er også rigtigt, at der inden for EU er en betydelig teknologikløft mellem de forskellige lande, som vi også skal forsøge at formindske. I denne forbindelse bør vi have som mål at forbedre EU's konkurrenceevne som helhed for at mindske afstanden til de teknologisk mest avancerede lande, men vi skal gøre det på en sådan måde, at vi ikke øger forskellene i den teknologiske kapacitet mellem vores forskellige lande.
Det er således meget vigtigt, hr. kommissær, at træffe konkrete foranstaltninger for at forbedre kapaciteten hos de lande, der hidtil ikke har deltaget så meget i rammeprogrammet.
Hr. kommissær, vi beder Dem om Deres støtte til at mindske den teknologikløft, der helt sikkert også findes inden for EU. 
Niebler (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, hvis vi vil gøre alvor af Lissabon-strategien, må vi investere i forskning, udvikling og innovation. For at gøre det skal vi bruge penge, og derfor må vi forhøje midlerne. Hr. kommissær, De har min fulde støtte til at opnå Rådets tilslutning til dette med hjælp fra Parlamentet.
Endvidere skal vi, hvis vi beder om flere penge, sørge for, at de bliver brugt bedst muligt. Vi må også drage en lære af det sjette rammeprogram for forskning og teknologisk udvikling og gøre procedurerne enklere, mindre bureaukratiske og mere strømlinede. Det betragter jeg som en helt afgørende opgave, som vi alle må arbejde for at løse, og her er der bud efter både Kommissionen og Parlamentet. Budgetudvalgets medlemmer behandler i øjeblikket finansforordningen, og det er et andet område, hvor der skal gøres en indsats og opnås fremskridt. Hr. kommissær, dette er endnu en opgave, hvor der er brug for Dem og Deres institution. Der er brug for professionel projektstyring, og jeg venter spændt på at se Deres forslag om dette den 6. april.
Endelig vil jeg gerne vende tilbage til den lære, vi bør drage af det sjette rammeprogram. Industriens deltagelse gik tilbage under det sjette rammeprogram, og vi må finde på måder at vende denne tendens på. Hvis vi mener det alvorligt med Lissabon-målene, har vi helt enkelt brug for større investeringer i forskning og udvikling. Sådanne investeringer skal også komme fra den private sektor, og jeg vil gerne høre, hvordan kommissæren i højere grad vil få inddraget industrien, særligt de små og mellemstore virksomheder, i det syvende rammeprogram.
Jeg lyttede meget opmærksomt til hr. Ransdorfs bemærkninger. Han nævnte, at vi bl.a. har brug for en bedre afskrivningspolitik og en mere fleksibel lovgivning. Det er fornuftige overvejelser, men jeg vil også gerne høre kommissærens forslag. 
Gierek (PSE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, forskning og innovation er de grundlæggende instrumenter til at gennemføre Lissabon-strategien. Det syvende rammeprogram har givet os en enestående mulighed for at nærme os dette mål ved at forbedre den måde, hvorpå vi udnytter det intellektuelle potentiale hos EU's 450 millioner borgere inklusive de næsten 80 millioner nye borgere i de nye medlemsstater. Det syvende rammeprogram bør fremskynde den europæiske integration, og det bør sørge for ikke bare en stærkt nødvendig og markant forøgelse af midlerne, men også for procedurer, som gør, at disse midler vil blive brugt effektivt. Det vil kun være muligt, hvis der bliver fundet helt nye og innovative metoder til at gennemføre EU's videnskabspolitik.
Hovedprioriteten bør være at ændre de kriterier, som midlerne fordeles efter, da det vil gøre det muligt at etablere ekspertisecentre på institutioner, hvor forskerne findes. Studerende fra Central- og Østeuropa ønsker ikke at blive behandlet som en parentes eller nogle gange bare som anderledes i -programmerne, som det er tilfældet under det nuværende sjette rammeprogram. Der er to spørgsmål, der falder mig ind i denne forbindelse. Det første er, om ikke begrebet bliver misbrugt som en mærkelig form for stempel, som senere kan hentes frem for at retfærdiggøre en ulige fordeling af midler. Vi bør ikke kun stræbe efter , når det gælder om at opnå og bruge midler. Det andet spørgsmål har at gøre med de objektive kriterier for fordeling af midler, som findes i det syvende rammeprogram. Tak.
Potočnik,
   Hr. formand, jeg sætter stor pris på den stærke støtte fra Parlamentet. Det er meget opmuntrende for mit fremtidige arbejde. Der er blevet stillet mange spørgsmål, hvoraf der er nogle, som jeg ikke kan besvare særligt præcist, men jeg vil samle dem i grupper og forsøge at være så informativ som muligt.
Beregningen bag fordoblingen er foretaget i faste priser på årsbasis og med samme forudsætninger som med de andre aspekter af debatten om de nye finansielle overslag. I sidste instans er det afgørende, at vi fordobler midlerne som en procentdel af bruttonationalproduktet. Det er en troværdig måde at se på det på. Vores forslag var baseret på denne tankegang, og jeg tror, at dette forslag er ambitiøst nok til, at vi kan nå vores mål. Jeg er mere bange for at gå tilbage end for at spørge, om det går vidt nok, selv om selv det spørgsmål er troværdigt og er noget, man kan tage fat på officielt.
Offentlig finansiering er ikke den eneste finansiering. Som De ved, kalkulerer man med, at offentlig finansiering skal udgøre ca. en tredjedel, så to tredjedele er privat finansiering. Så det er af afgørende betydning, at vi forøger den offentlige finansiering på grund af den positive indvirkning på de private investeringer. Men som nogle af Dem har understreget, er det endnu mere afgørende at skabe betingelser, hvorunder virksomhederne vil forblive og investere i Europa. De seneste tal er ikke lovende. I 2002 faldt investeringerne fra de 500 største virksomheder i EU med 2 %, og investeringerne fra de 500 største ikke-europæiske selskaber voksede med 3,9 %.
I Europa drejer ca. 24 % af investeringerne sig om bil- og reservedelsindustrien. I resten af verden er informationsteknologi den største sektor, når det gælder investeringer. Det er de kendsgerninger, vi må forholde os til. Det er grunden til, at det er af afgørende betydning at skabe et bedre miljø for forskning og udvikling. Måder, hvorpå man kan gøre dette, indbefatter statsstøtte, skattebegunstigelser, ophavsret, strukturfondene og Samhørighedsfonden samt risikovillig kapital, som bestemt er et af problemerne.
For to dage siden mødte jeg formanden for Den Europæiske Investeringsbank, og vi er allerede begyndt at forberede initiativer i et forsøg på at tage fat på dette problem. Miljøet er af afgørende betydning. Hvis vi vil nå vores mål, må vi skabe et miljø, hvor virksomhederne vil arbejde, konkurrere og udføre deres forsknings- og udviklingsaktiviteter i Europa.
Det rammeprogram, der nu drøftes i Kommissionen, må tage hensyn til Lissabon-dagsordenen. Jeg ønsker, at det skal være enkelt, fleksibelt, forståeligt, let anvendeligt og baseret på kontinuitet. Vi vil gerne fastlægge fire større støtteområder.
Først og fremmest er der samarbejde. I dag kalder vi dette "samarbejdstilgangen", selv om termen samarbejde ikke er særlig anvendelig i nogle lande. Det område bør være mere domineret af industrien, end det har været tidligere. Derfor bør teknologiplatforme spille en vigtig rolle, når vi skal afgøre, hvor pengene skal gå hen, og hvordan beslutninger skal træffes. Det vil være mere temaorienteret og mindre instrumentalt end tidligere. Jeg mener, at det er den rigtige måde at gøre det på.
Det andet område er idéer. Det betyder Det Europæiske Forskningsråd. Dette område er forskerdomineret, så opdelingen mellem grundforskning og anvendt forskning er i praksis forældet. Vi vil forsøge at gøre det klart, hvad der er domineret af industrien, hvad der er politisk motiveret, og hvad der er domineret af forskningen. Det vil være mere gennemskueligt. Det vil give alle mulighed for at tilkendegive deres synspunkter herom.
Det tredje område bør være mennesker. Det største problem her er, at de har haft for få midler. Det fjerde område er kapacitet, hvilket involverer infrastruktur, små og mellemstore virksomheder, regioner og forskningspotentiale. Her vil vi gerne tage fat på spørgsmålet om nye medlemsstater, men ikke på en måde, der vil underminere den videnskabelige kvalitet i programmet. Forskerne i de lande bør støttes, så de kan udvikle sig og blive mere synlige. Vi vil fastlægge initiativer, der vil gøre det muligt for os at få adgang til strukturfondene og Samhørighedsfonden.
Det værste for de nye medlemsstater og deres forskere vil være at skabe betingelser, hvorunder de ikke vil kunne konkurrere. Det er bedst for dem at udvikle sig hurtigt, så de er konkurrencedygtige lige fra begyndelsen. Det gør de allerede. Jeg er meget opmærksom på, at betingelserne i nogle lande indebærer, at de ikke kan konkurrere. Vi må hjælpe dem, men spørgsmålet er, hvordan vi skal gøre det.
Med vores program søger vi at nå videnskabelig kvalitet og konkurrencedygtighed inden for EU, hvilket er af afgørende betydning. Vi har strukturfondene og Samhørighedsfonden for solidaritet. Hvis vi bruger disse fonde til vej-, jernbane- og miljøinfrastruktur, kan og bør vi også bruge dem til udvikling af en forskningsinfrastruktur. Det er af afgørende betydning, at vi skaber betingelser, hvorunder forskerne fra de nye medlemsstater vil forblive i disse lande og konkurrere og samarbejde med andre i EU.
Forenkling og strømlining bør være det, det går ud på, ellers vil vi få væsentlige problemer. Jeg er opmærksom på alle de udfordringer, der venter forude, og jeg regner med Deres støtte. Kommissionen er ikke det eneste organ, der er involveret. Jeg har etableret en taskforce i mit direktorat. Vi har nu også en taskforce på tværs af afdelingerne. Vi organiserer nu fokusgrupper blandt de små og mellemstore virksomheder og mindre grupper for at give dem en chance for at tilkendegive deres mening om disse forslag.
Rammeprogrammer, forsknings- og udviklingsstrukturer, samhørighedsprogrammer og konkurrencedygtighed samt fornyelsesprogrammer er af afgørende betydning. De bør søge at nå de samme mål. Det er en af de pointer, jeg i særlig grad gerne vil understrege.
For mindre brugere prøver vi at etablere bedre definitioner af instrumenterne, som ofte langtfra er brugervenlige, særligt de integrerede projekter. På den anden side er forenkling og strømlining større problemer for mindre brugere. For dem er omkostningerne forholdsvis højere og byrderne større, end de er for de større brugere. Jeg mener, at disse to ting er af afgørende betydning. Vi bør bringe flere små og mellemstore virksomheder ind i selve processen.
Afslutningsvis mener jeg, at drøftelserne af de næste finansielle overslag vil være en slags sandhedens time. Jeg håber, at vi vil være stærke nok til at nå frem til konklusioner, der svarer til Kommissionens forslag. Jeg er bange for, at hvis visse ændringer bliver foretaget, vil budgettets struktur blive værre, end den er nu. Tak for Deres støtte.

Forhandlingen er afsluttet. 
Rübig (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne takke kommissæren for hans glimrende svar og undskylde for, at en af mine kolleger kom med nogle yderst aggressive spørgsmål uden at ville gøre sig den ulejlighed at vente på Deres svar. Jeg vil gerne takke Dem for dette initiativ, som kræver, at Parlamentet fortsætter sit samarbejde om dette spørgsmål. 
Formanden.
   - Østrigsk høflighed, korrekthed. Mange tak! 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning i henhold til forretningsordenens artikel 134 om en særaktion vedrørende overførsel af fartøjer til de lande, som blev ramt af tsunamien i 2004 (KOM(2005)0036 - C6-0036/2005 -2005/0005(CNS)).
Reding,
   Hr. formand, jeg taler på vegne af min kollega hr. Borg, som desværre ikke har kunnet flyve til Strasbourg på grund af kraftigt snevejr. 
 Hvad angår emnet, vil jeg gerne takke medlemmerne af Parlamentet for at acceptere proceduren med uopsættelig forhandling og medlemmerne af Fiskeriudvalget for deres støtte og effektivitet med hensyn til håndteringen af sagen.
Tsunami-katastrofen hærgede kystområderne i adskillige asiatiske lande, og ud over turismen var det fiskeriet og havbrugssektoren i disse lande, der blev hårdest ramt.
Parlamentet og Rådet har allerede udtrykt deres tilfredshed med og støtte til de initiativer, som Kommissionen har taget, i særdeleshed de foranstaltninger, der sigter mod at genopbygge sektoren i de ramte lande.
Dette forslag er kun en enkelt del af en hel pakke af genopbygnings- og omstruktureringsforanstaltninger. Det sigter mod at skabe den juridiske ramme, der vil tillade, at fartøjer fra Fællesskabet, der får offentlig ophugningstøtte, kan blive overført til lande, der er ramt af tsunamien, i stedet for at blive hugget op eller omdirigeret til uprofitable formål, som ikke er fiskeri. Hensigten er at stille fiskekapaciteten til rådighed for at muliggøre en hurtig tilbagevenden til de aktiviteter, som utallige kystbefolkningers udkomme er helt afhængig af. 
Vi har passet særlig på at sikre, at de lokale behov bliver omhyggeligt vurderet. I denne forbindelse er den rolle, som FAO, FN's fødevare- og landbrugsorganisation, spiller, afgørende for gennemførelsen af genopbygningsbestræbelserne i området. Det står på dagsordenen til næste FAO-møde af fiskeriministre i Rom den 12. marts.
Der er to ledende principper, der især har været afgørende for vores holdning til dette forslag. For det første en stærk vilje til at sikre konsekvens i forhold til de generelle mål for den fælles fiskeripolitik og et ønske om at fremme bæredygtighed for fiskeriet på lang sigt. For at nå disse mål har vi foreslået teknisk bistand til at foretage en øjeblikkelig vurdering af påvirkningen og skitsere krav til genopbygning i de pågældende områder.
I denne forbindelse vil der blive etableret et overvågningssystem for at undgå mulige skadevirkninger for den lokale økonomi og for at sikre, at de overførte skibe imødekommer de behov, som FAO har peget på. Derudover har vi også understreget, at overførslerne må ske i overensstemmelse med tredjelandets anmodning, og at de skal respektere de lokale fiskeritraditioner.
For det andet må Fællesskabet tilbyde en mekanisme, der gør det muligt at handle hurtigt, samtidig med at man etablerer et effektivt overvågnings- og kontrolsystem uden at pålægge unødvendige administrative byrder. De nuværende forslag respekterer disse begrænsninger. Faktisk vil forslaget ikke kræve omprogrammering i medlemsstaterne under den gældende strukturforordning for fiskerisektoren. Det har den yderligere fordel, at der ikke er nogen finansielle følger for Fællesskabets budget.
Jeg vil gerne understrege den politiske betydning af dette forslag. Stillet over for en enorm ødelæggelse af tusinder af skibe, vil dette forslag i sig selv bestemt kun have begrænset virkning. Forventningen om, at der vil være passende skibe til rådighed, når man tager hensyn til principperne om tilpasningsduelighed og bæredygtighed, vil kun sætte os i stand til at imødekomme en brøkdel af behovet på kort sigt. Utvivlsomt vil denne fokuserede aktion blive fulgt af andre på det humanitære område for at tilgodese de umådelige behov også for fiskerisektoren i de ramte lande.
Jeg kan fortælle Dem, at Rådet allerede har drøftet dette forslag på teknisk niveau, og at medlemsstaternes reaktion alt i alt er meget opmuntrende. Jeg glæder mig også over de ændringsforslag, der er stillet af Parlamentet, hvem dette spørgsmål klart ligger meget på hjerte. Kommissionen kan acceptere et antal af dem. Med hensyn til de andre ændringsforslag noterer jeg, at de i mange tilfælde er bemærkelsesværdige, for så vidt som de går langt ud over, hvad der kan bestemmes i denne forordning og derfor desværre ikke kan medtages som en del af den. Men ånden i dem er unægtelig drevet af et klart ønske om at lindre de lidelser, som tsunamien bragte. 
Jeg håber, at Parlamentet vil komme med en positiv udtalelse om dette forslag for at sætte mig i stand til at gå videre med forordningen i Rådet på mandag, den 28. februar. Det vil tillade medlemsstaterne at foretage de nødvendige ændringer af deres interne lovgivning, så vi kan handle hurtigt og effektivt, hvis behovet faktisk bliver fastslået af FAO.
Lad mig gå over til ændringsforslagene. Kommissionen kan acceptere ændringsforslag 1. 
Med hensyn til ændringsforslag 2 er Kommissionen enig i ånden i det, men det er upassende og ikke på sin plads at komme med en sådan henvisning til uddannelse og oplæring, eftersom dette aspekt ikke falder inden for rammerne, når det gælder tredjelande. Men jeg vil være villig til at fremsætte en erklæring før Parlamentets vedtagelse senere, hvori Kommissionen erklærer, at man bør støtte passende oplærings- og uddannelsesforanstaltninger over for fiskerne i de lande, der blev ramt af tsunamien, og hvori Kommissionen giver udtryk for sin hensigt om at fremskaffe en vurdering af behovet, på opfordring fra tredjelande, gennem den ekspertbistand, der er blevet stillet til rådighed for den langsigtede genopbygning af fiskerisektoren i de berørte lande.
Med hensyn til ændringsforslag 3, 18 og 19 er vi atter enige i ånden i disse forslag, men de handlinger, der foreslås, er der taget højde for i den overvågningsmekanisme, som påtænkes i forordningen. At tage hensyn til så detaljerede og præcise ændringsforslag inden for selve forordningens tekst kan imidlertid få den virkning, at det gør den besværlig og for vanskelig at gennemføre. Vi er derfor af den opfattelse, at der ikke er noget behov for disse ændringsforslag.
Vi kan acceptere ændringsforslag 4 og 5.
Med hensyn til ændringsforslag 6 har vi ikke noget problem med substansen og er villige til at se på denne ændring sammen med formandskabet og Rådet, og forventer at kunne overvinde de juridiske og tekniske vanskeligheder, der måtte opstå ved at indføre ændringer af en overskrift på et sent stadium.
Med hensyn til ændringsforslag 7 er vi igen enige i ånden, men har vanskeligt ved at acceptere ændringsforslaget, fordi det går ud over rammerne for denne forordning.
Med hensyn til ændringsforslag 8, 9, 11 og 21 er vi igen enige i ånden, men føler, at det ikke er på sin plads at tage fat på sådanne videregående spørgsmål med hensyn til programmerne med humanitær bistand. Hvad forordningen sætter os i stand til at gøre, er at tage et meget konkret og præcist initiativ inden for fiskerisektoren og specielt inden for FIUF-forordningen. Andre initiativer vil følge, ikke blot for at imødekomme de generelle humanitære behov, men også for fiskerisektoren. Men desværre kan man ikke tage fat på dem i forordningen.
Men hensyn til ændringsforslag 10 og 12 kan man ikke gøre ikrafttrædelsen af ændringsforslagene til forordning 2792/99 afhængig af specielle anmodninger fra de ramte lande. Jeg vil gerne påpege, at denne forordning garanterer deltagelse af tredjelande, og jeg henviser de ærede medlemmer til artikel 1 i den nuværende forordning, som er en ændring af artikel 7 i grundforordningen, og hvori der står, at vores initiativer skal være i overensstemmelse med tredjelandenes anmodninger.
Med hensyn til 13, 14 og 15 er vi enige i ånden i disse ændringsforslag og vil tage dem op med formandskabet og Rådet for at se, hvordan de bedst kan afspejles i forordningen.
Med hensyn til ændringsforslag 16 er der allerede i forordningen et antal muligheder for forsikring om, at fiskeriaktiviteterne vil blive udført på en bæredygtig måde. Vi føler derfor, at der allerede er taget højde for dette ændringsforslag i forordningen.
Vi kan acceptere ændringsforslag 17, men vil gerne begrænse rækkevidden af denne foranstaltning til små fiskerbåde, som defineret i artikel 3 i Rådets forordning 2371/2002 (forordningen om reform af den fælles fiskeripolitik).
Med hensyn til ændringsforslag 20 føler vi, at dette punkt er tilstrækkeligt dækket af den bestemmelse, hvorunder de fartøjer, der skal overføres, skal tjene til fordel for de ramte fiskerbefolkninger, og derfor er der ikke behov for dette ændringsforslag.
Med hensyn til ændringsforslag 22 har Kommissionen vanskeligt ved at acceptere dette ændringsforslag, fordi dets mål klart vil underminere den ånd, hvori forordningen vedtages, selv om det teknisk set er fornuftigt nok. 
Stevenson (PPE-DE ),
   Hr. formand, jeg ved, at Kommissionens forslag er baseret på de bedst mulige hensigter, og vi støtter gode hensigter efter den skrækkelige tsunami-katastrofe. Problemet er, at vejen til helvede er brolagt med gode hensigter.
20.000 fartøjer på under 12 meter blev ødelagt af tsunamien i de ramte lande. Kommissionens forslag er at sende et sted mellem 150 og 200 gamle, overflødige skibe fra Middelhavet for at hjælpe med at erstatte de 20.000, der blev ødelagt. Som Kommissionen har påpeget, er det kun en symbolsk gestus. Det er ikke desto mindre en meget dyr symbolsk gestus. Omkostningen er blevet beregnet til ca. 9 millioner euro plus en yderligere udgift på 400.000 euro for at få transporteret fartøjerne til det ramte område i Det Indiske Ocean. Derfor taler vi om ca. 47.000 euro pr. skib med de omkostninger, som medlemsstaterne alene skal afholde.
Jeg har fra pålidelig kilde på stedet i Det Indiske Ocean hørt, at erstatningsfartøjer af præcis den størrelse, der er brug for, kan bygges for 2.000 euro stykket. For det samme beløb, som vi kræver, at medlemsstaterne skal bruge, kunne vi altså bygge 3.500 fiskerbåde. Det ville være en langt mere meningsfuld reaktion.
Kommissionens reaktion på de ændringsforslag, de forskellige grupper har stillet her til formiddag, tyder ikke desto mindre på, at hele fokus stadig er på denne forordning om at overføre fartøjer. Jeg foreslår, at Kommissionen får et andet fokus og ser nærmere på at sende det, som vi kan skaffe hurtigt, såsom eksperter, fiskere, tømrere, ingeniører, smede, bådebyggere og penge til at få folk derover hurtigst muligt for at begynde på bygningen af de både, de har brug for som erstatning for de ødelagte, i stedet for det pjat med at sende overflødige, gamle og nedslidte både fra Middelhavet som en symbolsk gestus. 
Kindermann (PSE ),
   . Hr. formand, et enormt antal både er blevet ødelagt, og dermed har en hel erhvervssektor lidt skade. Hjælp kan ydes på mange forskellige måder, og en måde at yde nødhjælp på ville være at overføre fiskerbåde, som under alle omstændigheder skulle tages ud af drift i EU. Disse både tages altså ud af drift i EU, men ofrene for tsunamien i Sydøstasien kunne genbruge dem, hvis de ønsker det og beder om det, og de ville netop opfylde deres behov. Der kan imidlertid kun ydes nødhjælp på denne måde, hvis der foretages ændringer af den nuværende lovgivning.
De fleste medlemmer af Den Socialdemokratiske Gruppe hilser denne mulighed velkommen, som kun vil være til stede i en kort periode, selv om vi naturligvis er klar over de mange problemer, det fører med sig. Efter vores mening er hjælp til selvhjælp altid den bedste løsning på lang sigt, og det skulle fremgå af vores ændringsforslag. Vi opfatter imidlertid dette forslag som et politisk signal om solidaritet, og vi vil derfor støtte det. 
Morillon (ALDE ),
   Hr. formand, jeg taler på vegne af Gruppen Alliancen af Liberale og Demokrater for Europa.
Hr. formand, fru kommissær, den stærke solidaritet, der blev udløst af tsunami-katastrofen lige før jul, var endnu større blandt søens folk, der i højere grad end andre er klar over konsekvenserne af flodbølgen for befolkningerne, hvoraf størstedelen levede af havets ressourcer.
Derfor anmodede Parlamentet som reaktion herpå i sit beslutningsforslag af 13. januar om, at man skulle undersøge muligheden for til de berørte samfund at overføre enhver form for bistand, som kan være til hjælp for dem, herunder skibe. Derfor foreslår kommissær Borg og hans tjenestegrene i dag efter at have aflagt besøg på stedet, at vi skal godkende den forordning, der skal give beføjelse til disse eventuelle overførsler. Som min kollega hr. Stevenson lige har sagt, har meddelelsen herom sat følelserne i bevægelse hos visse af mine kolleger, der er foruroligede ved tanken om, at EU således vil lette sin samvittighed ved at sende gamle fiskerfartøjer til mennesker, som ikke har brug for dem, og som på denne måde bliver berøvet vigtige ressourcer til genopretning af deres økonomi.
Det er selvfølgelig på ingen måde Kommissionens hensigt, da den har sendt de nødvendige eksperter ud for at undersøge, hvordan de ødelagte lande kan genopbygges på mellemlang og lang sigt. Der er tale om i løbet af kort tid, dvs. i løbet af de kommende måneder, at give tilladelse til at overføre en halv snes skibe, der passer til de lokale befolkningers behov, og som myndighederne har bedt om. Skibene vil som bekendt være mindre end 12 m lange, og de skal være under 20 år gamle.
Inden Kommissionens forslag forhåbentlig bliver vedtaget, ønskede Parlamentet ved hjælp af en række ændringsforslag at fastsætte betingelserne for overførslen nærmere, som først kan ske, når FN's Organisation for Ernæring og Landbrug (FAO) har afsluttet den undersøgelse, som De har nævnt, fru kommissær. FAO råder over den nødvendige ekspertise og beføjelse og har ansvaret for koordination af bistand fra hele verden. Formålet med ændringsforslagene er også ved hjælp af nye betragtninger at præcisere, at det selvfølgelig kun drejer sig om et supplement til de midler, der er bevilget til genopbygning af områdets industrier og infrastrukturer. 
Schlyter (Verts/ALE ),
    Hr. formand, lad os først blive enige om, at alle vil yde bistand så hurtigt og så effektivt som muligt. Det er en fin idé at eksportere gamle fiskerfartøjer, men den vil ikke komme til at fungere. Det er et soleklart eksempel på kejserens nye klæder. Alle kan se, at idéen ikke vil fungere, men ingen vover at sige det offentligt og forkaste forslaget.
FAO har ikke modtaget nogen begæringer om både. Tværtimod har både Indonesien og Sri Lanka afslået den slags tilbud. Desuden blev der i sidste uge på Sumatra afholdt en konference for regionale fiskeriorganisationer med repræsentanter fra alle de berørte lande. De er imod eksport af gamle fartøjer. De vil hellere have bistand til at opbygge de lokale skibsværfter og fiskerflåder. Det er, hvad vi skal hjælpe dem med.
Med vores ændringsforslag forsøger vi i alle tilfælde at mindske risikoen for, at denne eksport af både ødelægger havbunden og den lokale økonomi og ødelægger fiskebestanden med den forkerte slags udstyr. Jeg håber, at Kommissionen omsætter de gode intentioner til handling, men dens stemmeanbefaling kunne have været mere generøs.
Er der nogen fra Rådet - ja, fra Rådet - til stede i Parlamentet? Kan De se, at kejseren ikke har noget på? Forkast forslaget, glem prestigen, og se ikke tingene fra et europæisk perspektiv, men ud fra de berørtes synspunkt. 
Sjöstedt (GUE/NGL ),
    Hr. formand, umiddelbart lyder det som en vældig god idé, at EU's ekstra både sendes til de katastroferamte områder, hvor så mange fartøjer er blevet ødelagt. Ved nærmere overvejelse kommer man til at tænke på alle vanskelighederne, og ved endnu nærmere overvejelse opstår spørgsmålet, om ikke forslaget skaber flere problemer, end det løser, og i sidste ende om omkostningerne opvejer fordelene.
Hvad får man for til gengæld for pengene? Hvis et beløb svarende til de samlede omkostninger blev brugt på at producere både lokalt, ville den positive effekt blive meget større for de lokale fiskere. Det ville også støtte den lokale økonomi og den lokale skibsbygningsindustri, som har brug for støtte i denne katastrofesituation. 
Dernæst kommer det praktiske. Er det egentlig så praktisk at indsamle disse både og transportere dem til regionen? Hvordan skal man håndtere distributionen og fordelingen?
Det tredje punkt handler om økologi. Der er tale om helt forskellige typer fiskeri, der bruges forskellige typer redskaber, og der fiskes efter forskellige fangster. Vi risikerer at gøre fiskeriet mindre bæredygtigt og mindre miljøvenligt ved at sende en helt anderledes bådtype end dem, der traditionelt anvendes i området. 
Vil de lande, som er beregnet til at modtage disse både, virkelig have dem? Svaret herpå er naturligvis det, som vi fik fra FN-organet FAO, der koordinerer dette, nemlig at det vil de ikke. Der er ikke modtaget begæringer om disse både. I stedet ønsker de pågældende lande at bygge deres egne både på baggrund af deres egne lokale traditioner og teknikker. 
Efter at have overvejet og genovervejet forslaget to gange står det ganske klart, at det var en god tanke, som man efter nærmere eftertanke bør opgive. Forslaget kan uden tvivl forbedres ved at vedtage ændringsforslagene, ikke mindst fra Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliance. De vil gøre forslaget bedre. Det fornuftigste vil dog uden tvivl være, hvis Kommissionen indså situationen og trak forslaget tilbage og i stedet for forsøgte at overtale medlemsstaterne til at give mindst tilsvarende beløb til at øge antallet af både lokalt i de katastroferamte lande. Det vil gøre større nytte for dem, som vi alle vil hjælpe, nemlig ofrene for den frygtelige tsunami-katastrofe. 
Lundgren (IND/DEM ),
    Hr. formand, anden juledag skete en af de værste naturkatastrofer i nyere tid. Hundredtusindvis af mennesker mistede livet, millioner mistede nære slægtninge eller deres levebrød. Den hidtil usete historiske solidaritet og generøsitet, som resten af verden har udvist, udgjorde et glimt af håb midt i denne tragedie. 
Fiskeindustrien blev særligt hårdt ramt af tsunamien. I mange tilfælde mistede de overlevende deres både, som er de redskaber, deres levebrød afhænger af. Forslaget om at hjælpe de lande, som blev ramt af tsunamien, ved at give dem fartøjer fra EU er derfor moralsk prisværdigt, men foranstaltningen vil være en dråbe i havet, hvilket gør forslaget næsten absurd. Et langt bedre alternativ ville være at købe både, der er afstemt efter de lokale formål og behov i de berørte lande og i andre nabolande. Det vil også give de lokale økonomier en meget tiltrængt saltvandsindsprøjtning. 
EU's rolle som international aktør i denne forbindelse er heller ikke helt klar. Der er en tendens til, at kræfter inden for EU bruger katastrofer til at styrke deres egen position. Nye EU-myndigheder, programmer og foranstaltninger foreslås, og enhver, der sætter spørgsmålstegn ved denne udvikling, fremstår som illoyal i netop dette historiske øjeblik. Sandheden er dog ofte, at EU's medlemsstater i disse situationer bør koordinere de økonomiske og materielle ressourcer gennem andre internationale organer, primært inden for rammerne af FN-samarbejdet. Et eksempel på dette kunne være den presserende udvikling af et varslingssystem af den slags, som allerede findes i Stillehavet, for tsunami-katastrofer i Det Indiske Ocean.
Jeg er imod at bruge internationale tragedier til at give EU nye beføjelser. EU's beføjelser skal drøftes under normale omstændigheder og i forbindelse med subsidiaritetsprincippet og ikke afgøres ved hurtige afgørelser i katastrofesituationer. Den europæiske befolknings støtte til den globale solidaritet skal ikke misbruges for at underminere subsidiaritetsprincippet. 
Fraga Estévez (PPE-DE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, de store muligheder for at yde europæisk støtte til de berørte lande skal mobiliseres hurtigst muligt, og, som De selv har sagt, har Parlamentet opfyldt sin del ved at vedtage hasteproceduren.
Vi mener også, at det er vigtigt at gøre tingene hurtigt, men vi skal gøre dem ordentligt. I denne henseende kan vi naturligvis kun bifalde, at der ydes humanitær bistand til den berørte fiskerisektor, men vi synes ikke, at vi udelukkende skal anvende metoden med overførsel af fartøjer. 
Kommissæren siger, at hun er enig i ånden i mange af ændringsforslagene. Vi kunne godt have tænkt os, at Kommissionen havde forelagt en fuld pakke af foranstaltninger til afhjælpning af sektorens problemer, og vi mener ikke, at den metode, den har foreslået, er passende, eftersom den er blevet afvist af de ngo'er, der arbejder i området, og som har været meget forbeholdne over for dette forslag. Selv FAO har eklæret, at vores gode intentioner kan forværre problemet i stedet for at løse det, og så vidt jeg ved, er der allerede to lande, der har sagt, at de ikke ønsker, at vi sender dem fartøjer, og der er endda nogle, der har meget store restriktioner, f.eks. forbud mod anvendelse af fartøjer på mere end 10 hk.
Det er derfor ikke nok, at vi sikrer os, at vi ikke sender dem store fartøjer, som der står i forslaget, men at vi sender egnede fartøjer til området, som er udformet til at fiske i lavvandede kystområder, og som består af materialer, der er modstandsdygtige over for bl.a. de høje temperaturer og fugtigheden i troperne.
Desuden er der finansieringsproblemet, som vi ikke har fået garanti for, vil blive løst. Og som kommissæren så udmærket sagde, bliver der i dette tilfælde ikke tale om ekstra finansiering, hvorfor udgifterne vil gå ud over visse lande på bekostning af en FIUF, som de allerede har fået løfte om, og jeg er meget i tvivl om, hvorvidt dette forslag kan blive bare nogenlunde effektivt. 
På denne baggrund anmoder vi om, at de ændringsforslag, der er blevet stillet af de fleste af disse grupper, og som vi alle har underskrevet, og som vi vil støtte, og hvor der foreslås andre alternativer og en accept af Kommissionens forslag, bliver opfattet som et politisk budskab, som Parlamentet sender til Kommissionen og Rådet, og som jeg håber bliver effektivt i de kommende uger. 
Capoulas Santos (PSE ).
   - Hr. formand, der er gået to måneder siden tsunami-tragedien. Disse to måneder har ganske givet været den længste evighed for de tusinder af mennesker, der ikke kun mistede deres familie, deres hjem og deres samfund, men også er blevet berøvet deres eneste livsgrundlag, særlig dem, der levede af fiskeri.
Kommissionens forslag må derfor hilses velkommen og støttes af Europa-Parlamentet efter tilføjelse af de ændringer, som PSE-Gruppen og Parlamentets andre grupper har foreslået. Forslaget skal dog anskues realistisk og i dets rette dimensioner, hvilket vil sige, at det bør ses som et begrænset svar, der kun dækker den umiddelbare tidshorisont, og som næsten kun har symbolsk betydning, hvis vi tager i betragtning, at der er blevet ødelagt tusindvis af fartøjer, og det kun lader sig gøre at erstatte nogle snese af dem med denne aktion, helt bortset fra, at der er sået tvivl om, hvorvidt fartøjerne er egnede til de forhold, som de skal fungere under, ligesom gennemførelsen af forslaget bliver særdeles vanskelig og bekostelig, ikke mindst transporten af fartøjerne derud.
Initiativet har imidlertid den dyd at vise, at EU ikke forholder sig ligegyldig over for denne side af tragedien. Solidariteten bliver dog kun effektiv, hvis vi går længere, altså finder tilstrækkelige midler til at støtte konstruktion og reparation af fartøjer på stedet, ikke mindst for de små fartøjers vedkommende, og af traditionelle redskaber egnet til de lokale typer fiskeri. Disse finansieringsmidler kan især skaffes til veje ved at tage en del af medlemsstaternes FIUF-bevillinger. Kommissionens forslag fortjener derfor ikke at blive mål for demagogisk kritik, blot fordi det er utilstrækkeligt. Vi bør i stedet gøre alt, hvad der er muligt, for at styrke det yderligere. 
Attwooll (ALDE ).
   - Hr. formand, det er en meget vanskelig sag. Ingen misunder tsunami-ofrene den bistand, de får. Parlamentet nævnte i sin beslutning om tragedien i særdeleshed dem, der var beskæftiget med fiskeri, og opfordrede Kommissionen til at se på, hvordan håndgribelig hjælp kunne sendes til de ramte samfund i form af fartøjer, udstyr, teknisk ekspertise og råstoffer. Men der har været for mange eksempler på velment hjælp, som fik lov at rådne op, fordi den ikke passede til de lokale forhold, eller fordi der ikke var midler eller ekspertise til at udnytte den.
Hvis oplagte skibe skal eksporteres, må det ske under strenge betingelser for egnethed, behandlet i overensstemmelse med en grundig vurdering af behovet, kun efter anmodning af det pågældende land og ledsaget af passende bistand. På grund af bekymring for forvridning af den lokale økonomi og udtynding af fiskebestandene søger vi også yderligere forsikringer. Først om, hvem der skal eje skibene, og for det andet om, at det er en ren nødforanstaltning og ikke skal åbne en bagdør for en yderligere eksportordning.
Hvis man får sådanne forsikringer og under den forudsætning, at både Kommissionen og Rådet vil tage vores forbehold alvorligt, er det muligt at støtte forslaget. Kommissæren har fremsat nogle kommentarer i denne forbindelse, men jeg er skuffet over hans modvilje mod at medtage ret meget i retning af ændringsforslag i selve forordningen.
Jeg vil opfordre Kommissionen og Rådet til at anlægge en langt bredere holdning til genopbygningen af fiskersamfundene. Det hurtige løfte om bistand til projekter som det, Maritime Rescue Institute i Stonehaven i Skotland har givet, er blot et eksempel, og det svarer langt bedre til, hvad Parlamentet tidligere har opfordret til. 
Hudghton (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, det kan undertiden være vanskeligt at forklare vores vælgere, de europæiske skatteborgere, hvorfor der er fornuft i at bruge deres penge i at ødelægge skibe, der godt kan være sødygtige, og som godt kunne anvendes på en eller anden måde, selv til andet end fiskeri. Men det betyder ikke, at disse skibe passer til brug hvor som helst. Jo mere jeg har set på den foreliggende situation i de tsunami-ramte lande, jo mere skeptisk er jeg blevet over for værdien af dette forslag. Det kan være en symbolsk gestus, og det kan være, at et lille antal skibe kunne bruges eller ombygges, men jeg tror ikke, at det vil udgøre en væsentlig bistand til de områder, der blev hærget.
Jeg støtter de ændringsforslag, de forskellige grupper har stillet. Jeg beklager meget, at Kommissionen ikke er gået ind på at støtte dem. Hvis dette forslag på nogen måde bliver vedtaget af Rådet, tror jeg, at ændringsforslagene vil føre til ganske betydelige forbedringer, ikke bare praktisk set, men også af intentionen og ånden i det. En foranstaltning som denne skal ses som hjælp til selvhjælp, ikke at sætte medlemsstaterne i stand til aktivt at dumpe ubrugelige skibe i disse lande, men til at sætte disse lande, der er blevet ramt, i stand til at anmode om, at visse skibe bliver overført til deres område, hvis de er anvendelige eller kan ombygges. 
Giertych (IND/DEM ).
   - Hr. formand, indimellem rammes verden af store naturkatastrofer. Vi kan hverken forudsige eller forhindre sådanne katastrofer, og de minder os om, hvor små vi er over for naturen. De minder os også om, at dyr nogle gange er bedre til at mærke fare og forberede sig på at møde den, end vi er. Det bør også advare os alle mod at føle os for dygtige, for selvsikre og for sikre på vores egen almagt. Der er en magt, som er stærkere end os, og fra tid til anden sætter den os på plads og minder os om vores ubetydelighed.
Resten af verden reagerede på tsunami-katastrofen med meget generøse donationer, enten individuelt eller på regerings- eller institutionsniveau. Man må imidlertid spørge, om det vil lykkes os at gøre rigtig brug af disse donationer, og om det vil lykkes os at få dem ud til de steder, hvor der er mest brug for dem. Umiddelbart efter katastrofen var der mangel på alt inklusive vand, mad, telte og tæpper. Verden har allerede en vis erfaring i hurtigt at fremskaffe disse ting, og hjælpen nåede hurtigt ud til ofrene. Det er imidlertid noget andet at sørge for langsigtet hjælp, og det er endnu en lejlighed for os til at blive mindet om vores egen snæversynethed. Sjakaler har det med at dukke op alle steder, hvor der er penge, med det ene formål at rage noget til sig. Det giver anledning til en række problemer, f.eks. hvordan pengene skal fordeles, hvad der skal genopføres først, hvilke institutioner eller organisationer, der skal bruges til at overføre pengene, og hvem man kan stole på.
Tsunamien ødelagde økonomien i kystområderne. Turistindustrien blev hårdest ramt inklusive sexturismen, som mange af de ødelagte regioner var kendt for, men også fiskeriet blev ramt. Spørgsmålet er, om og i hvilket omfang de penge, som folk har være så gavmilde at donere, bør bruges til at genopbygge sexturismen med escortagenturer, massageklinikker og bordeller. Vi må også spørge os selv, om det vil lykkes os at overbevise giverne om, at deres penge ikke vil blive brugt til sådanne formål.
I dag diskuterer vi et forslag om at sende fiskerbåde til fiskere, hvis levevej blev ødelagt at tsunamien. Det er den bedste form for hjælp, der kan gives. I EU betaler vi fiskerne for at hugge deres både op. Det er klart, at hvis bådene stadig er sødygtige, bør vi i stedet give dem til fiskere i de områder, der blev ramt af tsunami-katastrofen, og som har mistet deres egne både. Forudsat at udgifterne til at sende udstyr til disse både og andre beslægtede udgifter ikke er for høje, bør hjælpen målrettes til sådanne initiativer. Vi kan være sikre på, at giverne vil være glade for en sådan ordning. 
Forslaget fortjener vores støtte, men det er kun en dråbe i havet. Vi bør gøre mere ved at give mulighed for, at hjælpen kan bruges til at bygge fiskerbåde, som opfylder de specifikke behov hos ofrene for tsunamien. Vi ville så stå over for de velkendte problemer med, hvem der skal tjene på disse ordrer og på at bygge bådene. Det bør være de lande, der blev ramt af tsunamien, der bør drage fordel af det, hvor det er muligt, og donorlandene må komme på andenpladsen. Samtidig må de, som bygger bådene, indvilge i at give afkald på deres avance og kun tjene et minimalt beløb. Vi bør også genopbygge andre sektorer i kystindustrien, som blev ødelagt af tsunamien, bl.a. skaldyrsfarme, men vi bør være omhyggelige med at sikre, at der ikke bliver givet hjælp til turistindustrien, især den del af den, som udnytter menneskelig svaghed. Tak. 
Sudre (PPE-DE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, Kommissionens bestemt prisværdige ønske om at overføre fiskerfartøjer fra EU, der ellers skulle ophugges, til de asiatiske lande, der er berørt af tsunamien, tjener den til ære. Det er kun rigtigt, at EU viser solidaritet i forbindelse med større naturkatastrofer.
Alligevel vil jeg ligesom mine kolleger her i Parlamentet give udtryk for min bekymring over en sådan fremgangsmåde. Der er en reel risiko for, at de fiskerfartøjer, der sendes til asiatiske lande, hverken passer til disse landes fiskeritraditioner eller miljø. Hvad værre er, kunne de være en kilde til forurening. For ikke at tale om til flodbølgetragedien at tilføje en tragedie med uegnede fiskerfartøjer, der efterlades og forurener kysterne i disse lande.
Min anden bekymring er transportudgifterne. Kommissionen anslår udgifterne til overførsel af fiskerfartøjer fra EU til de lande, der er berørt af tsunamien, til ca. 50.000 euro pr. fartøj. Ville det ikke være bedre at give pengene direkte til de berørte lande, som kunne bygge endnu flere både, der er i overensstemmelse med deres traditioner, især eftersom de ngo'er, der har forbindelse med fiskerne, har fortalt os, at de kan bygge en båd for ca. 1.200 euro?
Derfor skal to vigtige betingelser efter min mening være opfyldt i forbindelse med EU's indsats. Anmodningen om at få overført fiskerfartøjer skal komme fra de asiatiske lande selv. Det viser sig faktisk allerede, at hverken Indonesien eller Sri Lanka ønsker at benytte sig af muligheden. Endvidere har FAO ikke modtaget anmodninger om en sådan overførsel. I øvrigt vil jeg understrege, at overførslen af fiskerfartøjer kun skal være en del af vores bestræbelser. Fællesskabets humanitære bistandsfonde skal ligeledes mobiliseres for at genopbygge fiskerisektoren. Bistanden kan f.eks. have form af udsendelse af eksperter og fiskere, der skal hjælpe med at genopbygge de lokale fiskeriinfrastrukturer. Rapporten fra FAO, som forventes at være klar i begyndelsen af marts, bliver afgørende for fastlæggelsen af den strategi, som EU skal følge. 
Stihler (PSE ).
   - Hr. formand, vi var alle chokerede over den fysiske og følelsesmæssige ødelæggelse, som tsunamien forårsagede i hele Sydøstasien anden juledag 2004.
Det vil vare noget, før det fulde omfang af de tab og den skade, fiskerbefolkningen har lidt, bliver kendt. Men der er blevet rapporteret alvorlige tab og/eller skade på fiskerbåde af alle typer fra lande, der blev ramt af tsunami-katastrofen, i særdeleshed Sri Lanka, Thailand, Indonesien og Indien.
F.eks. har Sri Lanka mistet næsten 70 % af hele sin fiskerflåde ifølge en rapport fra FN-organisationen FAO for nylig. Det meste af fiskeriet i området udføres af tusinder af små både på ca. 4,8 meters længde. Ud over tabet af fiskernes liv samt både og udstyr har havne, produktionsanlæg og fryseanlæg alle lidt omfattende skade. Normalt fiskeri kan ikke genoptages uden indgriben og investeringer.
Det er forståeligt, at vi ønsker at hjælpe. Det, som er påtrængende nødvendigt for os her i dag, drejer sig om at overføre både fra EU's medlemsstater til lande, der blev ramt af tsunamien. Forslaget er blevet stærkt kritiseret, som vi har hørt her til formiddag, som værende upassende fordi klimaet og fiskerimetoderne i EU-landene er forskellige fra dem i Sydøstasien. Jeg kan forstå, hvorfor der er blevet udtrykt bekymring for, hvor velegnede EU's både kan være til fiskeri i Sydøstasien. Men jeg glæder mig over det forslag vi har fået forelagt i dag, udfra den forudsætning, at det muliggør overførsel af både, som lever op til de definerende kriterier, og som kunne være nyttige.
Jeg glæder mig også over de ændringsforslag, der er blevet stillet på vegne af PSE-Gruppen af hr. Kindermann, både for denne gruppe alene og i samarbejde med andre grupper, i særdeleshed de ændringsforslag, der sikrer, at man undgår uheldige virkninger for fiskeriressourcerne og den lokale økonomi, at overførslen ledsages af passende oplæring, at bådene skal være egnede, og at overførslen lever op til kravet om en behovsanalyse fra FAO og bliver ønsket af det pågældende tredjeland. På dette grundlag er jeg glad for at kunne støtte de resterende forslag, og jeg opfordrer kollegerne til at gøre det samme. 
Van den Berg (PSE ).
   - Hr. formand, velmente initiativer har sommetider uheldige konsekvenser. FAO har i denne uge skrevet til Parlamentet for det første for at sige, at FAO er nævnt syv gange i Kommissionens forslag, men er ikke blevet hørt en eneste gang om dette forslag. For det andet oplyser FAO, at der i øjeblikket ikke er konkrete anmodninger fra regeringer om europæiske fartøjer. For det tredje skriver FAO, at fartøjerne og den industrimæssige fiskesektor ved Atlanterhavets kyst i enhver henseende afviger fra de traditionelle kanoer og katamaraner i Sri Lanka og Indien. For det fjerde skal små lokale værfter udføre reparationsarbejdet på de ramte både, for det er de gode til, og det skaffer den lokale befolkning penge, arbejde og eksistensmidler. For de penge, vi giver dem, kunne de købe omkring 2.500 både i stedet for de 200, der nævnes her. For det femte skal vi forhindre, at vores fartøjer forstyrrer den i forvejen hårdt ramte fiskerizone og de lokale fiskersamfund endnu mere.
Det kan kun føre til én konklusion: Hjælp de lokale fiskere på de små værfter, men send ikke fartøjer, hvor velment det end er. Ellers vil vi forårsage en ny tsunami på de asiatiske kyster. Jeg er skuffet over, at Kommissionen kun vil overtage tre af Europa-Parlamentets 22 ændringsforslag, som jeg i øvrigt gerne ville have støttet. På grund af alt dette, herunder brevet fra FAO og beretningerne fra de lokale ngo'er, vil jeg stemme imod dette forslag. 
Gill (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil bare gerne sige to ting. For det første vil jeg gerne opfordre Kommissionen til at forblive pragmatisk med hensyn til virkningerne af denne gestus, selv om den forsøger at finde nye løsninger på en katastrofe uden fortilfælde. Forslaget er velment. Jeg forstår, at vi alle ønsker at gøre alt, hvad vi kan, for at hjælpe de hundreder og tusinder af mennesker, der har mistet deres hjem og deres udkomme på grund af tsunamien, men det er vigtigt, at dette bliver en yderligere hjælp og ikke en erstatning for hjælp eller naturalieydelser, og at det ikke bliver modregnet i de 350 millioner euro, som EU allerede har afsat til dette formål.
For det andet vil jeg gerne anmode Kommissionen om at se på den bedste anvendelse af større oplagte skibe. Fiskerbefolkningerne i Indien og Thailand blev lige så hårdt ramt, og jeg tror, at den mere udviklede fiskeindustri i disse lande kan være bedre egnet og udstyret til at benytte de større fartøjer, så man bør undersøge den idé. Det er klart, at disse både ikke vil være af nogen nytte for individuelle lokale fiskere, men de kunne anvendes af kooperativerne eller små og mellemstore virksomheder. Det er vigtigt, at alle landene bliver behandlet ens, og at vi finder den rette vej for dem. 
Golik (PSE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, i januar 2005 sluttede Kommissionen og Europa-Parlamentet sig til den internationale solidaritet ved at tage en øjeblikkelig beslutning om at yde enorme summer af finansiel og anden hjælp til ofrene for tsunamien. Ikke-finansiel hjælp vil bl.a. blive givet ved at overføre brugte både til fiskere, som blev ramt af tsunamien, og som ikke kun mistede deres familier og deres nærmeste venner, men også deres hjem og levevej. Da Parlamentet stemte om denne beslutning tirsdag morgen, var der ingen, der var i tvivl om, at de skulle stemme for. Det var et naturligt udtryk for medfølelse og solidaritet.
Der er imidlertid nogle spørgsmål, der må stilles. Vil Kommissionen udbetale kompensation til alle dem, der har fået det lovet? I hvilket omfang vil dette øge belastningen på EU's budget, og hvorfor vil Kommissionen overføre nogen af udgifterne til medlemsstaterne? Vil europæiske fiskere, som har besluttet at opgive deres arbejde, få den kompensation, som EU har lovet? Vil der være mulighed for kompensation til virksomheder og stålværker, som allerede havde fået kontrakter om ophugning af både og har haft organisatoriske omkostninger, og vil job, som er skabt under det tidligere program, være sikret? Burde Kommissionen overveje at yde assistance til at bygge nye havne og skibsværfter i lande, som blev berørt af tsunamien, i stedet for at nøjes med at overføre gamle fiskerbåde? Mange tak. 
Reding,
   Hr. formand, der er som altid ikke noget simpelt svar. Jeg skal forsøge at komme ind på alle de spørgsmål, der er blevet stillet, men jeg vil gerne begynde med et udtryk, som hr. Kindermann brugte, nemlig "et politisk signal om solidaritet". Det er netop, hvad vi ønsker at sende med dette projekt, som kun er en lille del af et langt større hjælpeinitiativ, og en måde, hvorpå vi kan yde hjælp hurtigt og til de mennesker, som har brug for den. 
 Tillad mig nu at svare mere specifikt på et par spørgsmål. Først er der beregningsspørgsmålet. Der er blevet nævnt flere tal, f.eks. 47.000 og 50.000 euro pr. fiskerfartøj. Disse tal er ikke korrekte, som man allerede har forklaret Fiskeriudvalget. Ejerne af fiskerfartøjerne får under alle omstændigheder en ophugningspræmie. Den eneste ændring er, at bådene ikke ophugges, men overføres mod en transportudgift på højst 4.000 euro pr. fartøj. Det er altså den udgift, der skal tages i betragtning, og ikke de nævnte fantasifulde tal. Der er i øvrigt ikke tale om små fiskerfartøjer. Små både som mindre joller kan naturligvis bygges på stedet, men der er i dette tilfælde tale om mellemstore fartøjer på højst 12 meter, og den nødvendige kapacitet til at bygge både af denne type findes ikke på stedet.
Et andet spørgsmål drejede sig om fartøjernes alder. Gennemsnitsalderen for europæiske fiskerfartøjer, der anvendes, er 25 år. De fartøjer, der skal eksporteres til lande, der er berørt af tsunamien, er mellem 5 og 20 år gamle. Der er således ikke tale om meget gamle fartøjer.
Hvad angår spørgsmålet om eksperter, kan jeg sige, at der allerede er sendt eksperter til stedet, og der vil blive sendt flere eksperter. Endvidere er det på vores anmodning, at FAO foretager en vurdering af behovene, og dette punkt vil være opført på dagsordenen for ministerrådsmødet den 12. marts, hvor hr. Borg repræsenterer Kommissionen. Vi går alle ind for et tæt samarbejde med FAO, og vi vil sørge for, at vores eksperter kan yde deres bidrag.
Vedrørende etablering af et varslingssystem er Kommissionen ved sammen med eksperter fra internationale organer at etablere varslingssystemer ved at overføre europæisk teknologi til de berørte lande.
Hr. formand, jeg vil klart og tydeligt sige, at eksperterne vil undersøge fartøjernes tilstand, og om de passer til behovene. FAO vil vurdere behovene. Vi ønsker at være klar, hvis vi modtager anmodninger. Der er allerede kommet en anmodning fra Thailand om at få overført fiskerfartøjer. Endelig tror jeg, hr. formand, at det er et moralsk spørgsmål. Kan vi her i Europa fortsætte med at ophugge fiskerfartøjer, hvis de kan være til nytte for fiskere i den anden ende af verden?
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted under afstemningen.

Formanden.
   - Jeg vil gerne meddele Parlamentet, at en delegation fra Tyrkiets store nationalforsamling under ledelse af næstformanden, professor Dumanoglu, har taget plads i den officielle loge, og samtidig byde delegationen velkommen.
Delegationen har i går og i dag deltaget i det femte møde i Det Blandede Parlamentariske Udvalg EU-Tyrkiet. 

Stevenson (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg har en bemærkning til forretningsordenen. I begyndelsen af denne debat informerede Kommissionen os om, at den ikke ville acceptere de ændringsforslag, som de politiske partier her i Parlamentet er blevet enige om. Det betyder nu, at i stedet for at sende en meningsfuld hjælp til de hårdt ramte fiskerbefolkninger, i form af eksperter, fiskere, ingeniører, bådebyggere og penge, vil vi med enorme omkostninger sende et par gamle, overflødige fartøjer som en ren politisk gestus. Det er ikke nogen hjælp. FAO har skrevet til formanden for Fiskeriudvalget for at forklare, at Sri Lanka og Indonesien afviser denne hjælp. De ønsker ikke disse både. Under disse omstændigheder burde vi tænke os om igen, før vi stemmer om det endelige beslutningsforslag.
Jeg mener ikke, at det for os drejer sig om en politisk gestus. Det drejer om at give reel hjælp til de fiskerbefolkninger, der har mistet deres udkomme og deres liv, en hjælp, der giver mening. En sådan hjælp betyder ikke at sende et par både, der er tilovers fra Middelhavet. Jeg håber derfor, at vi vil forkaste Kommissionens forslag.
Reding,
    Hr. formand, De bliver ikke forbavset, hvis jeg siger, at Kommissionen bestemt ikke er enig i det, der lige blev sagt. Der var sandsynligvis lidt for megen uro for lidt siden her i salen til, at man kunne høre, hvad Kommissionen sagde ved afslutningen af debatten.
Hvad angår udgifterne, vil jeg gentage det, jeg har sagt, så alle kan høre det. Udgiften for hvert fartøj er ikke 47.000, 50.000 eller 100.000 euro. Ejerne får under alle omstændigheder en ophugningspræmie for fiskerfartøjerne. Fartøjernes endelige destination er ikke ophugning, men overførsel, og det er ændringen. Det koster højst 4.000 euro at overføre et fartøj, og der er tale om fartøjer, der er så store, at de ikke kan bygges på stedet.
Endelig er det kun, når der fremsendes anmodninger, at vi leverer sådanne fartøjer. For tiden foreligger der en anmodning fra Thailand. 

Salafranca Sánchez-Neyra (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne stille et mundtligt ændringsforslag til ændringsforslag 7, som Den Socialdemokratiske Gruppe har stillet, og som vi skal stemme om senere.
Det drejer sig, hr. formand, om et meget vigtigt ændringsforslag, og det vil sammen med andre ændringsforslag være med til at afgøre vores politiske gruppes endelige vurdering af denne vigtige betænkning om Menneskerettighedskommissionens næste møde i Genève.
Da det er Den Socialdemokratiske Gruppe, der har stillet ændringsforslaget, har jeg i stedet for at tale med forslagsstilleren, der ikke er til stede i salen for øjeblikket, talt med hr. Howitt, og jeg har foreslået ham, at vi for at fremme en positiv stillingstagen fra vores gruppes side koncentrerer os om anden del af ændringsforslaget og fjerner første del.
Hr. formand, jeg vil begrænse mig til at komme med et forslag på vegne af min gruppe, og jeg tror, at ophavsmændene til ændringsforslaget er enig heri. De politiske grupper har naturligvis ret til at modsætte sig, men vi har også ret til at stemme imod betænkningen. Jeg vil derfor, hr. formand, benytte mig af denne mulighed til at forsøge at få forsamlingen til at kunne forenes om denne betænkning. Jeg synes, at vi bevarer det essentielle indhold i ændringsforslaget, selv om vores gruppe er imod det, og at det kan betyde en fornuftig løsning, så vores gruppe i sidste instans kan stemme for beslutningsforslaget. 
Howitt (PSE ).
   - Hr. formand, hr. Salafranca foreslår, så vidt jeg forstår det, på Den Socialdemokratiske Gruppes vegne at fjerne ordet (beklage) som en del af en aftale, der bibeholder støtten til det brasilianske initiativ i dette afsnit. Den Socialdemokratiske Gruppe accepterer dette forslag. Jeg har lige talt med formanden for Underudvalget om Menneskerettigheder, og jeg appellerer til de andre grupper om at støtte det, for det vil gøre det muligt at nå til fuld enighed om denne betænkning. 
Flautre (Verts/ALE ).
   - For at gøre det helt klart vil jeg spørge hr. Salafranca Sánchez-Neyra, om han rent faktisk foreslår, at vi skal minde formandskabet om hans anmodning om fortsat at gøre en indsats for at støtte det brasilianske initiativ om forskelsbehandling på grundlag af seksuel orientering og kønslig identitet ved at indhente støtte fra andre lande til et beslutningsforslag om dette spørgsmål. Er det det, der er tale om? Ønsker han at gentage betingelserne? Hvis vi lader første del udgå, skal vi i anden del igen forklare, hvad det drejer sig om. 
Salafranca Sánchez-Neyra (PPE-DE ).
   - Hr. formand, det drejer sig specifikt om dette. Jeg kan forstå, at der er flertal for forslaget. Vi er klart imod. Men med denne formulering tror jeg, at vores gruppe, hvis resultatet af resten af afstemningen om ændringsforslagene er positivt, vil overveje at stemme for. 
Howitt (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil på Den Socialdemokratiske Gruppes og min kollega, fru Valenciano Martínez-Orozcos, vegne påpege, at vi mener, der måske er en fejl på afstemningslisten vedrørende ændringsforslag 15 stillet af PPE-DE-Gruppen. I dette ændringsforslag nævnes den erklæring, der nyligt er kommet fra donorkonferencen for Colombia, der blev holdt i Cartagena. Det berører også de parallelle ændringsforslag 4, 19 og 23 stillet af Socialdemokraterne og ALDE-Gruppen.
De drejer sig om støtte til henstillingerne fra FN's Højkommissariat for Menneskerettigheder i Colombia. Det er klart, at de ikke gensidigt udelukker hinanden. Det vil være helt forkert, at vi ikke får ændringsforslag 4, 19 og 23 med, hvis ændringsforslag 15 bliver vedtaget, sådan som afstemningslisten tyder på. Embedsmændene har fortalt mig, at dette problem kan løses ved at vi stemmer om ændringsforslagene fra PSE-Gruppen og ALDE-Gruppen som punkt Ia (ny) i stedet for som ændringsforslag til punkt I. Jeg anmoder om Deres støtte hertil, hr. formand.
Afslutningsvis vil jeg sige, at FN's Højkommissariat for Menneskerettigheder er etableret i Bogota efter aftale med den colombianske regering. Det bliver faktisk finansieret af EU. Jeg håber, at hele Parlamentet igen vil bekræfte sin støtte til det arbejde, dette kommissariat gør, ved at støtte ændringsforslagene fra PPE-DE-Gruppen og PSE-ALDE-Gruppen. Hr. Salafranca Sánchez-Neyra er enig i, at der bør stemmes særskilt om dette, selv om han råder sin gruppe til at stemme imod. Det beklager jeg, men jeg er taknemmelig for hans støtte vedrørende de tekniske spørgsmål i forbindelse med disse ændringsforslag. 

Buzek (PPE-DE ).
   - Tak, hr. formand. Mine damer og herrer, jeg undskylder, at jeg stiller et ændringsforslag i sidste øjeblik. Jeg mener imidlertid, at det er et vigtigt ændringsforslag, eftersom det kan bidrage til at sikre, at der vedtages en lovgivning, som vil gavne millioner af EU-borgere.
Stk. 7 er opdelt i to dele, og jeg foreslår, at følgende tekst tilføjes i slutningen af den første del: "i overensstemmelse med Retsudvalgets beslutning af 2. februar 2005 og Formandskonferencens beslutning af 17. februar 2005". Efter denne ændring ville første del af stk. 7 lyde som følger: "opfordrer Kommissionen til at genoverveje sit forslag om softwarepatentdirektivet i overensstemmelse med Retsudvalgets beslutning af 2. februar 2005 og Formandskonferencens beslutning af 17. februar 2005". Anden del af dette stk. ændres ikke. Tak. 
Grossetête (PPE-DE ).
   - Hr. formand, vedrørende ændringsforslag 15 ønsker jeg, at det betragtes som en tilføjelse. Så kan vi stemme for det, ellers stemmer vi imod. 
Duff (ALDE ).
   - Hr. formand, må jeg bede Verts/ALE-Gruppen om at acceptere dette ændringsforslag som et supplement til afsnittet og ikke som en erstatning for det? 
Grossetête (PPE-DE ).
   - Ja, hr. formand, vi ønsker, at ændringsforslag 21 betragtes som en tilføjelse. Så kan vi stemme for det, ellers stemmer vi imod. 
Swoboda (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne udtrykke min dybfølte tak til alle de medlemmer, særligt i højre side af salen, som har stemt for vores ændringsforslag. Desværre var der ikke nok, og der er ikke taget tilstrækkelig højde for de sociale hensyn, som er så vigtige for os og for borgerne. Det betyder, at vi ikke kan stemme for denne beslutning, og vi vil fortsætte med at kæmpe for borgernes sociale rettigheder.


Goudin, Lundgren og Wohlin (IND/DEM ),
    Konflikterne og den generelle udvikling i Côte d'Ivoire er et omfattende politisk spørgsmål. FN er engageret i konflikten og har i kraft af resolution 1572 (2004) besluttet at indføre restriktive foranstaltninger over for Côte d'Ivoire. Denne resolution blev vedtaget af FN's Sikkerhedsråd.
FN er og skal være engageret i internationale spørgsmål. Junilisten mener ikke, at EU's medlemsstater bør koordinere deres respektive forpligtelser som medlemmer af FN inden for rammerne af EU-samarbejdet. Der er en generel tendens til, at EU forsøger at fremme sin udenrigspolitiske position. Vi er imod denne udvikling og anbefaler en national udenrigspolitik sammen med internationalt samarbejde inden for FN.
Vi mener grundlæggende, at EU ikke skal være involveret eller engageret i udenrigspolitiske spørgsmål. Vi har derfor valgt at stemme nej til betænkningen. 
Queiró (PPE-DE ),
    Denne betænkning drejer sig først og fremmest om, hvordan EU håndterer sine internationale forpligtelser, især dem, der hænger sammen med, at dens medlemsstater alle er medlemmer af FN. Hvad det angår - og på baggrund af Unionens juridiske struktur - er det et særdeles rimeligt forslag til forordning.
Derudover drejer betænkningen sig om gennemførelse af sanktioner - hvilket forhåbentlig vil ske med den nødvendige fasthed - mod dem, der kan udgøre en trussel mod den nationale freds- og forsoningsproces i Côte d'Ivoire. Da denne nationale freds- og forsoningsproces er ganske skrøbelig, har den behov for al den internationale beskyttelse, som den kan få. Da de her påtænkte sanktioner hverken rammer eller har til formål at ramme befolkningen, men kun bestemte personer, forekommer de både hensigtsmæssige og berettigede. Af disse grunde har jeg stemt for betænkningen. 

Ek, Malmström og Wijkman (PPE-DE ),
    Formålet med forslaget til direktiv om urimelig handelspraksis er at øge harmoniseringen af regler om urimelig handelspraksis, som skader forbrugernes økonomiske interesser. Direktivet skal bidrage til at forbedre det indre markeds funktion og styrke forbrugerbeskyttelsen. I forslaget forbydes urimelig handelspraksis. Vi støtter helhjertet færdiggørelsen af det indre marked og en effektiv forbrugerbeskyttelse. Grunden til, at vi ikke kan støtte direktivforslaget med den nuværende ordlyd, er, at Sverige på længere sigt risikerer ikke at kunne opretholde sit forbud mod tv-reklamer rettet mod børn. Vi vil ikke medvirke til at forringe de nuværende regler om reklamer rettet mod børn og har derfor valgt hverken at stemme for eller imod i den endelige afstemning om fru Bressos betænkning i sin helhed. 
Martin, David W. (PSE ),
   Jeg støtter varmt dette forslag om at forbyde svigagtig adfærd fra uhæderlige forretningsfolk. Mange af mine vælgere har lidt skade som følge af en sådan adfærd, og dette vil forhåbentlig gøre en ende på det. F.eks. er en af de fiduser, som lovgivningen er rettet imod, svindelnumre med udtrækning af præmier, hvor forbrugerne bliver opfordret - ofte via sms'er - til at ringe til et overtakseret nummer om en præmie, der ikke eksisterer.
Denne nye lovgivning vil revidere modstridende nationale regler i de 25 lande i EU og gøre det lettere for forbrugerne at lægge sag an i tilfælde af alt for aggressive eller vildledende salgsmetoder. Det vil også indføre en "generel pligt" til at handle på en hæderlig måde. 
Queiró (PPE-DE ),
    En af de uomgængelige betingelser for, at den kapitalistiske økonomiske model kan fungere godt, er, at forbrugerne har reel valgfrihed, og der findes kun reel valgfrihed, når forudsætningen om, at forbrugerne er tilstrækkeligt og korrekt oplyst om de varer eller tjenesteydelser, de køber, også er opfyldt. Når det er sagt, må det ligeledes slås fast, at en alt for nidkær gennemførelse af de regler, som virksomhederne er underlagt, ikke må føre til en sådan uniformisering og harmonisering, at konkurrencen ender med at blive sat ud af kraft.
Når problematikken stilles op på denne måde, kan man kun følge betænkningen i, at det i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om virksomheders urimelige handelspraksis over for forbrugerne på det indre marked er lykkedes at sikre "et tilstrækkeligt højt harmoniseringsniveau for forbrugerbeskyttelse" side om side med "gensidig anerkendelse af nationale bestemmelser", hvilket giver et direktivforslag, der efter betænkningens ordlyd er udtryk for "en fornuftig afvejning". Da jeg er enig heri, har jeg stemt for. 

Staes (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, Gruppen De Grønne er som alle andre bekymret over, om der sørges for, at livskvaliteten i fiskersamfundene i de områder, der er ramt af tsunamien, sikres og forstærkes. Denne forordning, kære kolleger, er imidlertid en dårlig idé og et ringe forslag. Vi har hørt WWF's anbefalinger, vi har hørt de lokale ngo'ers anbefalinger, og jeg har også bedt FAO om en udtalelse. Hvad viser der sig? De fartøjer, som vi vil sende dertil, er fuldstændig uegnede. Da der er forskel på strukturen, og da der fiskes på en anden måde, kan utilpasset hjælp få den stik modsatte virkning. Der vil desuden opstå problemer med at vedligeholde de både, som vi vil sende dertil. FAO har oven i købet bekræftet over for mig, at de fleste fiskerizoner i denne region er overfisket, og at vi skal tage hensyn til de begrænsede biologiske kapaciteter på stedet. Det er absolut nødvendigt, at fisketeknikkerne tilpasses. Dertil kommer yderligere, kære kolleger, at FAO også understreger, at de pågældende lande ikke anmoder om at importere gamle eller ny både. Regeringerne i Indonesien og Sri Lanka har endog erklæret over for FAO, at denne aktion er uønsket. Myndighederne og fiskerbefolkningen ville meget hellere have støtte til selv at bygge både, der er tilpasset de lokale traditioner og fiskemetoder. FAO bekræfter, at der er tilstrækkelig lokal teknisk kapacitet til også at bygge disse både lokalt. Kort sagt, denne form for støtte er uønsket og uegnet. Kommissionen har endda erklæret, at den kun vil overtage tre af de 21 ændringsforslag, som vi har vedtaget. Derfor har min gruppe med stort flertal stemt imod dette forslag til forordning. 
Martin, David W. (PSE ).
   - Hr. formand, jeg stemte for dette forslag, men jeg må indrømme, at det var en vanskelig afgørelse at træffe. I sidste instans stemte jeg for det, fordi jeg ser det som noget, der giver Kommissionen tilladelse til at undersøge overførslen af fartøjer til tsunami-regionen. Selv efter denne afstemning indebærer det ikke, at de er nødt til at gå videre med det. Jeg insisterer på, at Kommissionen tager imod råd fra FAO, før de foretager sig mere, at de kun reagerer på anmodninger fra tsunami-landene og ikke prakker nogen lande denne overførsel på, og at de udfører en grundig cost-benefit-analyse af oversendelsen af både til tsunami-regionen, fremfor at bygge dem i regionen.
I dag har vi givet Kommissionen grønt lys til at ændre forordningerne. Det, vi ikke har sagt, er, at vi snart skal begynde at sende skibene, selv om de ændrer disse forordninger. Den beslutning bør baseres på andre overvejelser. 
Evans, Robert J.E. (PSE ).
   - Hr. formand, som min kollega, David Martin, fandt jeg, at dette var en meget vanskelig afstemning. Jeg stemte imod dette beslutningsforslag med tungt hjerte, men det gjorde jeg af praktiske og fornuftige grunde. Jeg var meget skuffet over kommissærens matte forklaring og hendes begrundelse for at forkaste Parlamentets ændringsforslag. Det var ændringsforslag, som ville have flyttet afstemningen i den rigtige retning. Ikke desto mindre mener jeg, at forslaget var en fejlagtig gestus fra EU og ikke den slags bistand, vi bør ønske at sende.
Jeg var i det nordlige og østlige Sri Lanka for nylig. Jeg så ødelæggelsen på første hånd. Jeg så både, der var ødelagt, og liv, der var lagt øde, men jeg så ikke noget, der fik mig til at tro, at kasserede gamle europæiske både, som ingen ønsker, ville være til nogen nytte for dem. Ej heller kan jeg tro, at det er økonomisk fornuftigt at søge at overføre dem: et par hundrede både til at erstatte tusinder, der gik tabt. Befolkningen på Sri Lanka og andre stede i Sydøstasien behøver rigtig hjælp. Otte og en halv uge efter den 26. december tilbyder vi nu et par nedslidte både.
Jeg tror på rigtig bistand, på at hjælpe befolkningerne til selv at genopbygge deres liv. Giv dem redskaberne til at bygge deres egne både, passende fartøjer. Lån dem endelig arbejdskraften. Hjælp dem med at knytte net til fortsat fiskeri og alt andet, som de behøver. I øjeblikket kommer den hjælp ikke igennem på den måde, den burde. Vi burde ikke give os af med bare at komme med gestus, hvor velmente de end er. 
Mastenbroek (PSE ).
   - Hr. formand, tak for denne mulighed for at komme med en ganske kort udtalelse om min afstemning om overførsel af skibe til tsunami-ramte lande. Jeg er helt enig med hr. Evans. Jeg mener, at regionen behøver virkelig hjælp, ikke en symbolsk gestus fra EU. Jeg var meget skuffet over de svar, vi fik fra Kommissionen på vores kritik og vores ændringsforslag. Lige til sidste minut kunne jeg ikke bestemme mig til, om jeg skulle stemme for eller imod, men jeg endte med at stemme imod. Denne udtalelse forklarer min beslutning. 
Goudin, Lundgren og Wohlin (IND/DEM ),
    Tsunami-katastrofen er en stor international tragedie, der kræver global solidaritet og generøsitet. Vi har valgt at stemme for forslaget.
Vi mener dog, at FN er det internationale organ, som er bedst egnet til at yde humanitær hjælp i forbindelse med internationale katastrofer. FN har en bredere international støtte og større erfaring med at håndtere krisesituationer end EU. Vi er imod, at EU benytter enhver lejlighed til at fremme og styrke sin egen stilling og indflydelse. 
Der er desuden god grund til at sætte spørgsmålstegn ved, om den bedste måde at hjælpe på er at sende fartøjer fra EU's medlemsstater til de lande, som blev ramt af tsunamien. Et alternativt bidrag ville være at købe fartøjerne lokalt. Det ville forenkle hjælpeindsatsen og bidrage til at udvikle de lokale økonomier i de lande, der blev ramt af tsunamien. 
Guerreiro (GUE/NGL ),
    Den katastrofe, som tsunamien gav anledning til, har haft forfærdelige følger for fiskeriet i Indien, Indonesien, Myanmar, Maldiverne, Somalia, Sri Lanka og Thailand. Der tales om tusindvis af døde fiskere, 110.000 ødelagte fartøjer og tab på op til 400 millioner euro for fiskerisektoren som helhed, hvortil kommer reparation af havnefaciliteter på yderligere 450 millioner.
Katastrofens omfang kræver en betydelig indsats fra det internationale samfund for at genopbygge denne centrale sektor.
Desværre er forslaget om overførsel til disse lande af fartøjer bestemt til ophugning i de forskellige medlemsstater udtryk for hykleri, fordi der kun er tale om en tilsyneladende og vanskeligt gennemførlig hjælp, der ikke modsvarer de lokale behov. Oveni kan lægges det groteske i, at der ikke har været nogen anmodning fra de berørte lande.
Beregninger viser, at alene omkostningerne ved at transportere fartøjerne derud kunne finansiere bygning af ca. 9.600 nye fartøjer egnet til fiskeri i disse lande.
Vi støtter derfor de ændringsforslag, der har til formål at lave Kommissionens forslag om til humanitær hjælp og udvikling af fiskerisektoren i de berørte lande gennem teknisk og finansiel bistand. Muligheden for at overføre fartøjer fastholdes dog, for så vidt der kommer en anmodning, og det retter sig efter FAO's bestemmelser.
Vi har stemt for - for at rette en fejl. 
Hudghton (Verts/ALE ),
    Jeg stemte for forslaget med ændringsforslag fra Europa-Parlamentet, som i væsentlig grad forbedrede det. I særdeleshed gør mine egne ændringsforslag, der blev støttet af et stort flertal, det klart, at dette kun skal være en del af en yderligere række af nødvendige foranstaltninger for at hjælpe fiskerbefolkningerne rundt om Det Indiske Ocean. Den udfordring, som Europa-Parlamentet har givet Parlamentet, er at få det til at skifte opfattelse og acceptere vores forslag med ændringsforslag, og for Ministerrådet at følge det gode eksempel, vi har givet i denne sag. 
Jałowiecki (PPE-DE ),
    Selv om jeg har dyb medfølelse med ofrene for denne ubegribelige tragedie, har jeg stemt imod Rådets forordning, og jeg vil her forklare min begrundelse.
Der er ikke udarbejdet skøn over de udgifter, som denne foranstaltning vil medføre, men foreløbige analyser tyder på, at de kunne blive enorme.
De fiskerbåde, man sender ud, vil være gamle både, som ellers skulle have været ophugget. De lever med andre ord ikke op til grundlæggende sikkerhedskrav. Det er i grunden det samme, som skete i Polen under oversvømmelserne i 1997, hvor ofrene nogle gange fik tilsendt fuldstændig udslidt tøj, som ikke kunne bruges.
De europæiske fiskerbåde, der er tale om, er bygget til forhold, som er helt forskellige fra forholdene i de lande, der blev ramt af tsunamien.
Det fremgår helt klart af det, vi har hørt, at lande som Sri Lanka og Filippinerne ikke har noget som helst ønske om at blive hjulpet på denne måde.
Af disse og andre grunde er jeg tilbøjelig til at tro, at udsendelsen af ca. 150 fiskerbåde kun skal dulme europæernes samvittighed og er en symbolsk gestus. Det er imidlertid ægte hjælp, der er brug for, ikke symboler. Set i dette lys må man desværre konkludere, at Rådets forordning ikke er hensigtsmæssig. 
Wijkman (PPE-DE ),
    Europa-Parlamentet stemte i dag om et forslag om, at små fiskerfartøjer, som ikke længere anvendes inden for EU, skal overføres til fiskersamfund, som blev ramt af tsunamien. Jeg er helt enig i, hvor vigtigt det er for fiskeriindustrierne i de berørte lande at komme sig. Derimod mener jeg ikke, at overførsel af fiskerbåde, som det foreslås i forslaget til en forordning, er den rette vej at gå. At overføre en række fiskerbåde vil ikke dække de nuværende behov. Desuden bør støtte til fiskeriindustrierne i de berørte lande tilpasses til de lokale behov og lokale krav. 

Carlshamre (ALDE ),
    Jeg stemmer imod denne beslutning, da jeg mener, at den strider imod markedsøkonomiens principper. Erfaringer fra Sverige viser, at de løsninger, der foreslås i beslutningen, ikke vil påvirke de problemer, man ønsker at løse. 
Goudin, Lundgren og Wohlin (IND/DEM ),
    Junilisten mener ikke, at Europa-Parlamentet bør være med til at beslutte, hvor virksomhederne skal placere deres produktion. Den enkelte medlemsstat bør frit kunne føre sin egen industripolitik inden for konkurrencelovgivningens rammer. Den europæiske stålindustris overlevelse afhænger af dens konkurrenceevne på det internationale marked og ikke af beskyttelse og subsidier. 
Queiró (PPE-DE ),
    Jeg har stemt for beslutningen om de fremtidige perspektiver for stålsektoren.
Stålsektoren er et af de områder, hvor den teknologiske udvikling er afgørende, og hvor vi finder flere eksempler på produktionsenheder, der fremholdes som modeller på teknologisk knowhow. Disse industrielle aktiviteter berører store befolkningsgrupper i det udvidede Europa, og der er i de seneste år foretaget betydelige offentlige investeringer for at forny og udvikle den europæiske stålindustri.
Jeg minder om, at mange af disse investeringer kommer fra Fællesskabets midler, og at der må være klare og præcise regler for disse midlers anvendelse. Vi kan ikke tillade, at virksomheder finansieret med disse midler smyger sig uden om de vilkår, der er aftalt for at modtage denne støtte, hvilket især gælder virksomhedernes forpligtelser til at opretholde langsigtet produktion i området og bevare arbejdspladser. Det er endnu mere graverende, når en økonomisk gruppe, som tilfældet er i det i beslutningen omtalte tilfælde, har løbende overskud og økonomisk vækst, hvilket gør enhver beslutning om udflytning eller lukning af den givne produktionsenhed uforståelig. 
Toussas (GUE/NGL ),
    Vi udtrykker vores fulde solidaritet med og støtte til arbejdstagerne på stålværket Thyssen Krupp i Terni i Italien, som kæmper for retten til et arbejde og for forsvaret af industriel stålproduktion og hermed mod EU's og virksomhedens arbejderfjendtlige politik, som kommer til udtryk med afpresning og trusler om nye fyringer.
Alligevel har vi hverken stemt for eller imod Europa-Parlamentets fælles beslutningsforslag af følgende årsager:
- Det inddrager arbejdstagernes interesser i Lissabon-strategien, som fratager arbejdstagerne deres rettigheder og fremmer masseafskedigelser og arbejdsløshed.
- De fyrede arbejderes interesser ligestilles med de europæiske monopolers og den konkrete industrikoncerns konkurrenceevne, og man påberåber sig i beslutningsforslaget den sociale samhørighed, dvs. afskaffelsen af klassekampen, for at afværge massefyringerne.
- Der kræves mere socialt ansvar hos virksomhederne, hvilket skaber den farlige illusion, at monopoler kan være arbejder- og befolkningsvenlige.
Situationen i stålsektoren er resultatet af kapitalistiske omstruktureringer, liberalisering af markeder og koncentration af kapitalen. Både selve EU og medlemsstaterne regeringer har støttet storkapitalen i dens omstruktureringer, flytninger, lukninger af fabrikker og indstilling af aktiviteter uden at tage sig af de sociale konsekvenser. 
Retten til et arbejde og opfyldelsen af befolkningens nutidige behov går via arbejdernes og græsrodsbevægelsens kamp mod EU og dens arbejderfjendtlige politik. 

Stenzel (PPE-DE ).
   - Hr. formand, på vegne af Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater vil jeg gerne afgive følgende stemmeforklaring med hensyn til afstemningen om redegørelsen om menneskerettigheder: Vi har stemt for redegørelsen som helhed, selv om der er en række centrale afsnit, som vi ikke kan støtte, især dem der handler om reproduktiv sundhed og det brasilianske initiativ. Jeg vil gerne understrege, at PPE-DE-Gruppen har stemt imod disse punkter, fordi vi ikke ønsker, at redegørelsen om menneskerettigheder skal blive brugt som et påskud til at liberalisere adgangen til abort ad bagdøren.
Gollnisch (NI ).
   - Hr. formand, i dette beslutningsforslag om menneskerettigheder har vi undersøgt situationen i en lang række lande i verden, der er nævnt i FN's rapport. Der er så mange, at jeg ikke kan nævne dem alle. Og alligevel udtrykker man i en betragtning i det vedtagne beslutningsforslag bekymring for, om der er nok. Den imponerende liste over lande indeholder ingen EU-medlemsstater. Det er virkelig et problem, mine damer og herrer, for vi skal efter min mening først feje for vores egen dør, f.eks. i Kongeriget Belgien, der for nylig har opført den triste forestilling med en utrolig retssag, der er anlagt af en instans, der hører direkte under premierminister Verhofstadt, og som han har finansieret. Det drejer sig om det såkaldte Center for Ligebehandling, som dominikaneren Johan Leman er direktør for, en ny form for Torquemada, der efter en skandaløs retshandling, har resulteret i et egentligt forbud mod Den Flamske Blok, som er et fuldt ud lovligt og fredeligt parti, og alt dette udelukkende på grund af dets overbevisning. Det er en veritabel skandale, der kun er blevet nævnt her i Parlamentet af medlemmerne af den pågældende politiske sammenslutning.
Hvad skal man endelig sige om situationen i mange europæiske lande, herunder Frankrig? Frankrig, hvor man på mange områder forfølger "tankeforbrydelse", hvor man under påskud af revisionisme forbyder at nævne kommunismens forbrydelser under Anden Verdenskrig, hvor man under påskud af at bekæmpe racismen forbyder at kritisere indvandringspolitikken, hvor man under påskud af at bekæmpe fremmedhad forbyder at nævne en legitim national præference, hvor man på hr. Perbens skændige initiativ under påskud af at bekæmpe homofobi forbyder at gøre opmærksom på, at man foretrækker den naturlige familie i stedet for homoseksuelle og lesbiske. Det er den skandale, som Parlamentet burde beskæftige sig med. 
Ford (PSE ),
    Jeg går meget ind for UNHCR's arbejde i Genève, men jeg synes, at vi undertiden bør gå lidt mere forsigtigt til værks og beskæftige os med reel politik i stedet for en politik af resolutioner. EU havde en menneskerettighedsdialog med Nordkorea efter samme model som den, vi har med Kina. Den blev suspenderet i 2003, da EU i Genève var sponsor for en yderst kritisk menneskerettighedsresolution om Nordkorea, uden så meget som at underrette vores samtalepartnere på forhånd. Ved et møde, jeg deltog i i Genève for nylig, om spørgsmålet om menneskerettigheder i Nordkorea, hvor den særlige ordfører for Nordkorea var til stede, fik vi at vide, at vi skal have en ny resolution i næste måned, fordi der ikke var nogen dialog, noget der gik tabt med den oprindelige resolution. Det kunne have været værd at overveje, om en reel og igangværende dialog ikke kunne gøre mere for at hjælpe med til at forbedre menneskerettighederne end blot det at vedtage resolutioner. 
Howitt (PSE ),
   På vegne af Labour-medlemmerne af Europa-Parlamentet vil jeg gerne understrege, at vi stærkt støtter menneskerettighederne og opfordringen til frie valg i Zimbabwe. Det er derfor, vi i dagens beslutningsforslag især støtter en fordømmelse af den fiasko, EU's beslutning om Zimbabwe ved UNHCR-mødet sidste år fik, og opfordrer EU til igen at være med til at stå bag en beslutning, der fordømmer overtrædelsen af menneskerettighederne i Zimbabwe, i Genève i år. I dag har vi stemt mod PPE-Gruppens ændringsforslag 12 af den tekniske grund, at det simpelthen gentager disse politiske holdninger, som allerede er indeholdt i Parlamentets tekst. 
Pafilis (GUE/NGL ),
    Beslutningsforslaget fra Udenrigsudvalget er udtryk for hele EU's reaktionære, aggressive og befolkningsfjendtlige udenrigspolitik og dens imperialistiske karakter.
Menneskerettighederne og den selektive beskyttelse af disse bruges som påskud til at legalisere interventioner og endog føre krig mod andre lande. Det er ikke tilfældigt, at den lange liste over lande, som man kræver, at FN udsender fordømmende resolutioner om, omfatter lande, som imperialismen har i kikkerten (Cuba, Den Demokratiske Folkerepublik Korea, Iran, Hviderusland, Zimbabwe m.fl.).
Man taler om krænkelser i snesevis af lande, men undlader på udfordrende vis at omtale menneskerettighederne, når det gælder de hundredtusinde irakere, afghanere, palæstinensere osv., som er dræbt i de imperialistiske krige og interventioner. Derimod fordømmer man over én kam den irakiske og i det hele taget den folkelige modstand og kalder den terrorisme.
I beslutningsforslaget fremhæves på hyklerisk vis beskyttelsen af de grundlæggende friheder, som slagtes med de såkaldte antiterrorlove og andre love, som kriminaliserer de sociale kampe.
Omtalen af fattigdom, sult, forringelse af miljø, sundhed, uddannelse m.m. udgør en provokation af de nederste befolkningslag og de millioner af mennesker i den tredje verden, som berøves deres grundlæggende menneskerettigheder på grund af det (midlertidige) imperialistiske og kapitalistiske herredømme.
Af disse årsager stemmer KKE's medlemmer af Europa-Parlamentet imod beslutningsforslaget. 
Queiró (PPE-DE ),
    EU og dens 25 medlemsstater må se på den 61. samling i FN's Menneskerettighedskommission som endnu en mulighed for praktisere de værdier, som EU og hver enkelt af dens 25 medlemsstater har erklæret og gentagne gange bekræftet.
EU har nemlig utvivlsomt bidraget til, at menneskerettighederne respekteres i stadig videre omfang, både i kraft af vores forbindelser til tredjelande - selv om der dér fortsat er alvorlige problemer - og især i løbet af EU's egen udvidelsesproces. Ønsket om at tiltræde eller opnå en associeringsaftale med EU har således været en meget vigtig begrundelse for at gennemføre tiltrængte reformer i flere lande. Snarere end at udstede proklamationer med rigtigt indhold, men med usikker effekt, skal vi - både Unionen og de enkelte lande - være konsekvente i overensstemmelse med de værdier, som vi proklamerer. Det er det indtryk, som deltagerne i den 61. samling i FN's Menneskerettighedskommission for alvor skal bibringes. Verden bliver kun et bedre sted, hvis der er nogen, der gør noget for det, og hvis der er nogen til at gøre det, må det være os.
Det er i denne ånd, at jeg har stemt for. 

Martin, David W. (PSE ),
    Jeg glæder mig over dette beslutningsforslag og den støtte, det giver til G8-landene i deres planer for en gældssanering på op til 100 % for verdens fattigste lande. Det er vigtigt, at penge til gældssanering kommer fra nye midler og ikke fra omlægning af eksisterende ressourcer til udvikling. Derfor må gældssanering behandles og afrapporteres særskilt i forhold til bistand.
Udviklingslandene må opmuntres til at benytte midler, som bliver sparet på tilbagebetalingen af gælden, til at finansiere centrale ydelser såsom sundhedsvæsen og uddannelse, uden hvilke det vil være praktisk umuligt at nå millenniumsudviklingsmålene.
I denne forbindelse er det vigtigt, at de fattigste lande ikke bliver udsat for upassende pression om at liberalisere deres sektor for tjenesteydelser til gengæld for handelsliberalisering fra EU. 
Queiró (PPE-DE ),
    Jeg har stemt for Europa-Parlamentets beslutning om bekæmpelse af sult og fattigdom, fordi jeg mener, at det er meget vigtigt, at vi er opmærksomme på alle foreslåede og igangsatte foranstaltninger imod denne plage for millioner af mennesker verden over.
Jeg vil gerne give udtryk for min dybe bekymring over, at tidsplanen for opfyldelse af millenniumudviklingsmålene ikke overholdes, og erindre om, at gældseftergivelse og handel er de afgørende faktorer, der skal tages i betragtning, når der udformes foranstaltninger til at finansiere udviklingen.
Den store udfordring, som vi står over for, er vanskeligheden ved at finde gode løsninger, der muliggør gennemsigtig og effektiv bistand til de fattigste lande. Medlemsstaterne og Kommissionen skal målbevidst videreføre det arbejde, der allerede er gjort i den retning, og være opmærksomme på nye såvel private som offentlige initiativer, der måtte opstå til gavn for øget og mere effektiv bistand, eftergivelse af de allerfattigste landes gæld og en verdenshandel, der kan bidrage til udryddelse af de dybereliggende årsager til fattigdom og sult. 

Villiers (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne afgive en stemmeforklaring vedrørende Kommissionens lovgivningsprogram. Jeg stemte ikke for at støtte dette, fordi jeg var bekymret over det, arbejdsprogrammet ikke indeholdt, selv om meget af indholdet i det er acceptabelt. Jeg er bekymret over, at EU fortsat fastsætter alt for mange regler. Vi fortsætter med at lave lovgivning, der er for detaljeret, indfører for meget bureaukrati i forhold til virksomhederne og skader i væsentlig grad Europas og dets medlemsstaters velstand, herunder naturligvis Det Forenede Kongeriges.
Jeg er også bekymret over, at vi ikke oplever, at der indføres tilstrækkeligt seriøse foranstaltninger i arbejdsprogrammet for at forsøge virkelig at få finansiel kontrol med EU's budget. Det er ikke acceptabelt, at EU i næsten et årti ikke har kunnet fremlægge et budget, der kan underskrives af dets egne revisorer, og at der ikke er ordentligt styr på over 80 % af EU's budget. Det er skatteydernes penge, og jeg ville gerne have set et arbejdsprogram fra Kommissionen, der tog denne skandaløse situation langt mere alvorligt og foreslog initiativer for at håndtere den.
Jeg ville også meget gerne se et arbejdsprogram fra Kommissionen, der overvejede måder, hvorpå beføjelser kan tilbageføres til medlemsstaterne for at decentralisere magten i EU, i stedet for at drive mere integration frem med euroen og den europæiske forfatning, som jeg for begges vedkommende er stærkt modstander af.
En ting, som glæder mig, er at ændringsforslag 64, ændringsforslaget om Cypern, stillet af Den Liberale Gruppe, blev afvist. Det ville have tilstræbt forøgede økonomiske bånd til det ikke-anerkendte styre på Nordcypern. Det er vigtigt, at vi yder finansiel bistand til Nordcypern, men det må ske gennem den anerkendte demokratiske regering i Republikken Cypern. Det ville ikke være acceptabelt at have direkte forbindelser til et regime, som ikke er anerkendt.
Grunden til embargoen er den oprindelige invasion fra Tyrkiet, som fandt sted for så mange år siden. Det er ikke en international boykot. Det er simpelthen det, at regimet her ikke kan udstede eksporttilladelser. Derfor afspejler embargoen det faktum, at den tyrkiske invasion var illegal. Derfor kan jeg ikke stemme for at ophæve embargoen, men jeg vil støtte, at der bliver givet legitim finansiel støtte til Nordcypern, men kun med samtykke og samarbejde og via den demokratiske, anerkendte og lovlige regering på Cypern. 
Figueiredo (GUE/NGL ),
    I en situation, hvor der er behov for en dybtgående ændring af EU-politikkernes retningslinjer og målsætninger, ved at stabilitetspagten tilbagekaldes og erstattes af en vækst- og beskæftigelsespagt samtidig med en dybtgående ændring af Lissabon-strategien, der gør en ende på liberaliseringer og privatiseringer af basale offentlige områder og tjenesteydelser og giver absolut prioritet til skabelse af beskæftigelse med rettigheder og til bekæmpelse af fattigdom og social udstødelse, fastholder Kommissionen en stadig mere liberaliserende kurs med mere af samme slags.
Når man ved, at de store virksomheders nettoresultater i EU i snit er steget med næsten 80 % i 2004, og at fortjenesterne i % af BNP inden for euroområdet nu snart er de højeste i de seneste 25 år, mens lønningernes andel bliver stadig mindre, og både handelsbalancen og de løbende poster i euroområdet har vist positive resultater i de seneste 12 måneder, så kan vi ikke acceptere den strategiske vægt, som Kommissionen tillægger konkurrencedygtighed og økonomiske strukturreformer.
Vi kan heller ikke acceptere, at den nye socialpolitiske dagsorden samtidig fratages nødvendige redskaber og passende finansielle midler, ...
Honeyball (PSE ),
   Mine kolleger i Den Liberale Gruppe og jeg stemte hverken for eller imod ved den endelige afstemning, da vi ikke ønskede at stemme mod hele beslutningsforslaget. Vi mener, at Kommissionens arbejdsprogram bringer Lissabon-dagsordenen videre og opregner nogle nødvendige initiativer på miljøområdet. 
Lienemann (PSE ),
   Jeg stemmer mod Kommissionens lovgivningsprogram, som hr. Barroso har forelagt, af følgende grunde. Der siges i programmet intet om tilbagetrækning af tjenesteydelsesdirektivet og princippet om oprindelsesland. Det indeholder ikke en nærmere forpligtelse til et rammedirektiv om offentlige tjenesteydelser, ingen skattemæssig og social harmonisering opad, og de antisociale retningslinjer i forslaget til et direktiv om arbejdstiden bibeholdes. Der opfordres til fleksibilitet og strukturreformer for at tage hensyn til aldringen, hvilket vil sætte spørgsmålstegn ved pensionsordninger og arbejdsret. Industripolitikken er svag, da den ikke omfatter sektorspecifikke planer for sektorer som tekstilindustrien eller en strategi til forebyggelse af virksomhedsflytninger. Der mangler mål for udviklingsbistand, særlig ved hjælp af en afgift på kapitalbevægelser.
Det er tydeligt, at lovgivningsprogrammet ikke fremmer skabelsen af et egentligt socialt Europa, og at det snarere en trussel mod den nuværende europæiske samfundsmodel. Det bekræfter Barroso-Kommissionens ultraliberale holdninger. 
Martin, David W. (PSE ),
   Jeg glæder mig over Kommissionens hensigt om at fremme politikker, der har til formål at få gang i Europas økonomi. Men jeg er ikke overbevist om, at det program, der blev forelagt for Parlamentet, har en passende balance mellem at være "erhvervsvenligt", samtidig med at det fortsætter med at fremme social inddragelse og bæredygtig udvikling. Den økonomiske, sociale og miljømæssige politik synes ikke at være blevet angrebet på en sammenhængende måde. F.eks. bekymrer det mig, at der ikke er nogen forslag om at fremme lige muligheder for mænd og kvinder eller om at reducere de økonomiske uligheder mellem regionerne, altså at dette ikke er medtaget i arbejdsprogrammet. 
Jeg finder det også uacceptabelt, at Kommissionen ikke lægger op til nogen lovgivningsinitiativer inden for det højt prioriterede område, klimaforandringer. 

Pafilis (GUE/NGL ),
    Den grusomme virkelighed, som arbejdstagerne og befolkningerne lever i, er resultatet af den imperialistiske krigspolitik, af IMF's og Verdensbankens politikker, de multinationales udbytning og de røveriske frihandelsaftaler. EU og de europæiske monopoler er i fællesskab ansvarlige for situationen.
I ingen af beslutningsforslagene sættes der spørgsmålstegn ved den uretfærdige økonomiske verdensorden og dens årsager.
Man fortier angrebet på arbejdernes rettigheder, de omfattende privatiseringer selv i sundheds- og uddannelsessektoren, politikker, som er gennemført af de konservative og socialdemokratiske regeringer. Enhver omtale af de uretfærdige imperialistiske krige mod Irak, Afghanistan osv. er fjernet.
Der tales bevidst om verdensomspændende problemer for på denne måde at fortie den klassemæssige karakter af de politikker, som føres til gavn for kapitalen.
I begge beslutningsforslag dyrkes også teorien om social konsensus og socialt partnerskab i et forsøg på at underkue arbejderbevægelsen og de øvrige bevægelser og få dem til at adlyde den kapitalistiske grusomhed.
I beslutningsforslaget fra De Liberale foreslås som opskrift det frie marked, WTO-aftaler og G7-beslutninger, og i det andet foreslås en mere demokratisk form for global ledelse, hvilket ikke er muligt under den imperialistiske klasses herredømme.
Alt i alt er det et forsøg på at legalisere de reaktionære retningslinjer fra Davos, hvor Det Sociale Verdensforum bruges som alibi til at videregive budskabet, at kun den kapitalistiske verden er mulig.
KKE stemmer imod begge beslutningsforslag. 
Queiró (PPE-DE ),
    Jeg har stemt for beslutningen om Det Økonomiske Verdensforum og Det Sociale Verdensforum.
Jeg mener, at globaliseringen giver reelle muligheder for vækst og forbedrede livsvilkår over hele verden. Jeg vil gerne fremhæve den betydning, som disse to fora ud fra hvert deres perspektiv har for indsatsen i globale spørgsmål som bekæmpelse af fattigdom, sundhed, uddannelse, handel, landbrug og menneskerettigheder.
Jeg gentager her min overbevisning om, at globaliseringen skal følges op af en forstærket indsats for at mindske fattigdom, i hvilken forbindelse man må erkende, at gældseftergivelse er et rigtigt middel i fattigdomsbekæmpelsen for de lande, der gør fremskridt hen imod demokratisering, respekt for menneskerettighederne, retssamfund og en bæredygtig økonomi.
Jeg vil også gerne gentage min overbevisning om, at globaliseringen spiller en central rolle for at fremme konkurrencedygtighed og vækst i EU og i udviklingslandene, og jeg finder det derfor helt afgørende at sikre et frit og retfærdigt handelssystem i verden. Jeg vil endvidere påpege, at denne indsats først og fremmest sker i WTO som det vigtigste forum for håndtering af globaliseringen ved handelsmæssig åbning og styrkede multilaterale bestemmelser samt fremme af bæredygtig udvikling. 

Queiró (PPE-DE ),
    Jeg har stemt for beslutningen om parlamentsvalget i Moldova.
Inden for rammerne af EU's naboskabspolitik fortsætter Moldova sin indsats for at gennemføre de reformer, som er indeholdt i handlingsplanen til fordel for konsolidering af demokratiet, respekt for retssamfundets værdier og respekt for menneskerettighederne og de borgerlige frihedsrettigheder. De foreslåede politiske og institutionelle reformer vil kunne muliggøre en tættere integration af landet i EU's politikker og programmer.
På denne baggrund gentager jeg min overbevisning om, at det kommende valg bliver en vigtig anledning til at vurdere de moldoviske myndigheders vilje til at overholde de demokratiske spilleregler. Jeg vil også gerne gentage min bekymring over, at adgangen til information stadig er utilfredsstillende i Moldova, og her pointere, at Parlamentet håber, at det kommende valg klart vil vise, at den moldoviske regering agter at sikre, at parlamentsvalget bliver frit og fair - både på selve valgdagen og under den forudgående valgkamp.
Jeg er sikker på, at Portugal, hvor der er et betydeligt moldovisk samfund, vil samarbejde med de moldoviske diplomatiske myndigheder om at finde løsninger, der kan lette deltagelsen i valget for de moldoviske indvandrere. 

Figueiredo (GUE/NGL ),
   Vi har stemt for denne vigtige betænkning om fremme af sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen, som et medlem af vores gruppe har udarbejdet, og hvor der fremlægges en række meget positive forslag.
De statistiske data, der henvises til, er alarmerende. Hvert år mister arbejdstagere livet ved arbejdsulykker. I hele EU sker der ca. 4,8 millioner arbejdsrelaterede ulykker om året. Omkring to tredjedele af ulykkerne fører til fravær i mere end tre dage, og næsten 14 % af arbejdstagerne er ude for mere end en ulykke om året. Dette betyder, at der årligt går ca. 158 millioner arbejdsdage tabt, og at der hvert år er næsten 300.000 arbejdstagere, som vil blive påført forskellige grader af vedvarende men efter ulykker relateret til arbejdspladsen. Det skønnes, at de samlede omkostninger for økonomien beløber sig til mellem 2,6 og 3,8 % af BNP. Disse data dokumenterer de høje økonomiske omkostninger ved ikke at have fastlagt en ordentlig social- og arbejdsmarkedspolitik, hvilket frembyder en væsentlig hindring for virkeliggørelse af det strategiske mål at skabe fuld beskæftigelse.
Rammedirektivet kunne være mere ambitiøst og specifikt ...
PPE-Gruppens forslag kan ikke accepteres.
Goudin, Lundgren og Wohlin (IND/DEM ),
    Junilisten har valgt at stemme imod initiativbetænkningen om sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen. Betænkningen omhandler vigtige spørgsmål, og Junilisten støtter mange af de foreslåede grundtanker. Et godt arbejdsmiljø er vigtigt for alle medarbejdere.
Junilisten mener dog, at den enkelte medlemsstat skal have lov til selv at beslutte, hvordan den vil få et godt arbejdsmiljø. For Sveriges vedkommende er det f.eks. et forhandlingsspørgsmål mellem arbejdsmarkedets parter og ikke et spørgsmål, som skal reguleres af EU-lovgivning. 
Marques (PPE-DE ),
    Jeg takker Jiří Maštálka for den væsentlige betænkning, som han har udarbejdet om fremme af sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen, som jeg støtter, hvilket særlig gælder behovet for at styrke forebyggelseskulturen, der er helt afgørende, hvis sikkerheden på arbejdspladsen skal øges, og antallet af arbejdsulykker reduceres. Det er på denne baggrund vigtigt, at Kommissionen undersøger tilstanden af medlemsstaternes forebyggende systemer i nærmere enkeltheder og til i samarbejde med de kompetente nationale myndigheder at forelægge forslag til sammenfatning af de forskellige former for national forebyggelse på basis af en overordnet EU-strategi. Med henblik herpå er det overordentlig vigtigt, at det statistiske system for arbejdsulykker forbedres, fordi manglen på troværdige og fælles statistikker gør det vanskeligt at udforme fællesskabspolitikker og føre dem effektivt ud i livet. Sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen udgør et af de vigtigste områder for EU's politik, og at et sundt og sikkert arbejdsmiljø og en tilsvarende tilrettelæggelse af arbejdet har en yderst gunstig virkning for økonomien og samfundets ydeevne. 
Queiró (PPE-DE ),
    Denne betænkning giver anledning til principielle overvejelser, der på sin side har afgjort, hvordan jeg har stemt. Når der tales om sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen, ser man altid straks for sig, hvor meget det er gået frem siden industrialiseringens tidlige dage. Det kan man slet ikke lade være med. Det får også en til klart at indse, at det, som vi finder i orden i dag, vil vi i morgen synes er utilstrækkeligt. Vi stiller således stadig større krav, og det afspejler et stigende fremskridt på dette område. Det er den første overvejelse.
Selv om jeg ikke er ganske enig i alle betænkningens synspunkter og foretrækker, at der på nogle felter prioriteres anderledes, støtter jeg den i alt væsentligt, fordi dens grundlæggende holdninger svarer til mine egne i denne sag. Ud fra det ovenfor sagte mener jeg, at fremme af sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen er en forudsætning for et civiliseret samfund, som vi bør holde fast i, hvilket derfor også er en forpligtelse for arbejdsgiverne, eftersom virksomhederne også har sociale forpligtelser. Hertil skal føjes, at jo bedre forhold der er på en arbejdsplads, jo større er produktiviteten og arbejdets kvalitet, og jo mindre bliver såvel de individuelle som de kollektive tab. Jeg har derfor stemt for.
Cashman (PSE ).
   - Hr. formand, først vil jeg gerne undskylde over for embedsmændene, der gør en masse arbejde, hvoraf de ikke får tak eller anerkendelse for ret meget. Jeg ved, at de arbejder til langt ud på natten. Jeg henvendte mig til dem i går i forbindelse med en afgørelse om punkt 89 i Kommissionens lovforslag. Jeg må undskylde, fordi jeg troede, at en anden kollega ville rejse dette problem på dette tidspunkt og forventede en afgørelse fra Dem om, hvorvidt dette punkt kunne medtages.
Derfor vil jeg gerne spørge, om der er blevet foretaget en sådan afgørelse. Hvis det er tilfældet, skete det så sammen med punkt 88? Under alle omstændigheder, er det, som vi har stemt om i dag, juridisk tilladeligt? 
Formanden.
   - Hr. Cashman, jeg kan fortælle Dem, at spørgsmålet er blevet undersøgt, og man er kommet frem til, at punkt 89 kan behandles. 
Cashman (PSE ).
   - Hr. formand, jeg er ked af at rejse dette spørgsmål igen, men i betragtning af at det blev rejst, troede jeg, som angivet på afstemningslisten, at sagen var blevet henvist til autoriteterne for at få en afgørelse. Vi forventede - måske med urette - at der ville blive foretaget en afgørelse forud for afholdelsen af afstemningen. Hr. formand, er det, De siger til mig, at afgørelsen var, at punkt 89, sådan som den er formuleret, i hvert fald var juridisk holdbar? 
Formanden.
   - Ja, punktet, som det er skrevet, kan behandles. 
Det er, hvad de sagde til mig. Vi traf denne afgørelse lige forud for afstemningen. 


Formanden.
   - Mine damer og herrer, mødet er genoptaget. 
Tajani (PPE-DE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, her til morgen blev pave Johannes Paul II indlagt på et hospital i Rom.
Inden vi går i gang med debatten om beskyttelsen af menneskerettighederne, anser jeg det for rigtigt - hvis De er enig i dette - at vi sender et budskab om Europa-Parlamentets solidaritet med og støtte til en stor menneskerettighedsforkæmper, en fredens mand og en stor europæer, som alle troende og ikke troende europæiske borgere holder af. Jeg tror, at dette kunne være et vigtigt signal fra Europa-Parlamentet. 
Formanden.
   - Ja, hr. Tajani, vi vil naturligvis straks viderebringe Deres forslag, som jeg synes er meget relevant, til formandens kabinet, og vi vil sige til formanden, at Parlamentet ønsker, at han videregiver dette budskab om vores støtte og solidaritet med paven i denne svære tid. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om seks beslutningsforslag om Togo(1).
Meijer (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, ikke kun i kongeriger, men også i republikker er det desværre ikke et ukendt fænomen, at et statsoverhoveds børn arver magten. Det er tidligere sket i Sri Lanka, Aserbajdsjan, Syrien, Den Demokratiske Republik Congo, for nylig i Togo og måske snart i Egypten. Sommetider udskrives der valg for at afgøre, hvem der skal overtage magten, men så ligger det dog på forhånd fast, hvem der skal vinde. I Togo er denne fase sprunget over. Familien Gnassingbe har for lang tid siden med vold overtaget magten fra familien Olympio, og den vil beholde magten. En lynhurtig ændring af forfatningen efter statsoverhovedets død forhindrede, at det var formanden for parlamentet, der var midlertidig efterfølger efter ham for at kunne forberede et nyt præsidentvalg. I stedet blev det muligt, at sønnen overtog staten, som om han arvede en privat ejendom. Egentlig er sønnens stilling ikke mindre lovlig end faderens. Det er fortsættelsen af et gammelt statskup.
Denne fortsættelse har fjernet håbet om, at Togo efter at have været en tysk koloni og en fransk koloni og efter et langvarigt internt diktatur kan udvikle sig til et demokrati. Indtil nu har befolkningen måttet affinde sig med, at det næsten altid er profitmagere, der har været ved magten. Disse profitmagere baserer sig på en militær styrke, og det gjaldt ikke for dem om at tjene deres folks interesser, men om selv at indtage en privilegeret stilling. Denne situation skal bringes til ophør. Ikke blot i Togo, ikke blot i Afrika, men i hele verden.
Lad os ikke være selektivt forargede over Togo, men lad os overalt hjælpe med at bringe militær og økonomisk beskyttelse af sådanne regimer til ophør. Det er det, det i øjeblikket drejer sig om. Det er ingen undtagelse, men desværre mere en regel. Det betyder, at vi skal sørge for, at den slags ting ikke gentager sig, og at det ville være godt, hvis der snart kunne afholdes et frit valg i Togo. 
Posselt (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg mener godt, at man kan se differentieret på udviklingen i Togo, selv om man skal nå frem til en klar konklusion. Togo ligner mange andre vestafrikanske lande, idet det er en kunstig stat, som er skabt for at opfylde koloniale interesser, og det ser man tydeligt på landkortet, hvor Togo ligesom de fleste andre vestafrikanske lande har form som et smalt lommetørklæde. Togo blev regeret først af tyske, derefter af franske koloniherrer, men landets grænser er kunstige, og det har fra starten af haft meget små chancer for at overleve i denne form.
Når man ser på, at Togos grænser blev fastlagt på et tegnebord, og at hele folk og familier blev revet fra hinanden under denne proces, mens andre etniske grupper, som ikke havde noget til fælles, blev blandet, må man sige, at landet på trods af disse forhold i mange år så ud til at udvikle sig forbavsende fornuftigt. Det så ud til at være en ø af stabilitet i Vestafrika, selv om vi alle ved, at der næppe har eksisteret noget virkeligt demokrati i vores forstand i regionen.
Eyadema-styret ligner imidlertid, som hr. Meijer påpegede, mere og mere et ekstremt voldeligt diktatur, og man forsøger nu at indføre arvefølge. Jeg vil ikke nægte, at familier og stammer har en anden betydning i Afrika end i vores samfund, men det må alligevel fastslås, at vi ikke kan acceptere dette arvelige diktatur.
Vores krav er derfor helt klare. Præsidenten, som kom ulovligt til magten, må gå af, parlamentets lovlige formand skal genindsættes, der skal hurtigt afholdes frie valg, og retssamfundets regler og menneskerettighederne skal overholdes fuldt ud. Der er især ét punkt, som skal være helt klart, nemlig at Den Afrikanske Union denne gang selv, og det er jeg meget glad for, ligesom Det Vestafrikanske Økonomiske Fællesskab, som er ved at tage form efter EU's forbillede, har gjort det meget klart, at de ikke accepterer dette ulovlige styre. Jeg vil gerne takke disse to sammenslutninger, og jeg betragter det som et opmuntrende tegn, at Afrika, om end tøvende, begynder at tage sin skæbne i egen hånd i disse spørgsmål, og det fortjener vores fulde støtte i denne sag. 
Trautmann (PSE ).
   - Hr. formand, efter præsident Eyademas næsten 38 års diktatur og efter at sønnen Faure Gnassingbe har taget magten og ladt hånt om alle forfatningsregler og den forpligtelse, der blev indgået i Bruxelles den 14. april 2004 om tilbagevenden til en politisk dialog mellem alle parter, synker Togo hver dag lidt længere ned i krise og risikoen for borgerkrig. Befolkningen i Togo og togolesiske statsborgere, der bor i Europa, forventer en fast og resolut holdning fra Parlamentets og EU's side. De ønsker solidaritet fra EU og nye muligheder for deres og deres børns fremtid. Det skal først og fremmest ske ved at vende tilbage til folkets suverænitet.
Der er to betingelser for det. Den første er, at Faure Gnassingbe omgående og uden diskussion trækker sig tilbage og gør en ende på dette arvelige diktatur, som han har villet oprette ved et militært statskup, der lader hånt om Togos demokratiske principper og love, og som er en krænkelse af folkeretten.
Den anden betingelse er genindførelse af den forfatningsmæssige legalitet og genoptagelse af den pluralistiske dialog mellem alle partier, herunder naturligvis oppositionspartierne. Kun formanden for nationalforsamlingen, hr. Natchaba, vil være i stand til at sikre en midlertidig regering, der kan forberede præsidentvalg i henhold til forfatningen. Hr. Natchaba kan imidlertid kun vende tilbage til Togo, hvis der træffes foranstaltninger til at garantere hans sikkerhed.
Hr. formand, på baggrund heraf vil jeg understrege den berettigede bekymring, som en delegation af sammenslutninger af demokratiske bevægelser og menneskerettighedsorganisationer gav udtryk for her i Parlamentet i går, for den reelle risiko, som politiske forkæmpere, menneskerettighedsforkæmpere og journalister i dag løber.
Sammen med min kollega, Marie-Arlette Carlotti, har vi modtaget dem og lyttet opmærksomt til dem, fordi nogle af dem eller medlemmer af deres familie er blevet mishandlet fysisk og overfaldet under præsident Eyademas diktatur. De fremsatte en indtrængende appel til os og til alle internationale institutioner om at gøre en konkret fælles indsats, der skal genoprette demokratiet i Togo varigt. Selv om de ved, at deres land, over for hvilket der allerede er blevet indført sanktioner, har lidt de seneste år, udtrykte de alligevel forventning om en fast og resolut holdning over for Togo, hvis der ikke sker noget for at sikre afholdelse af frie valg. Vores beslutningsforslag opfylder denne forventning ved at henvise til sanktioner, hvoraf nogle allerede er indført af Det Økonomiske Fællesskab af Vestafrikanske Stater (ECOWAS), og andre planlægges af andre internationale institutioner.
Jeg vil for mit eget vedkommende understrege nødvendigheden af hurtigt at indføre målrettede foranstaltninger vedrørende levering af våben og overførsel af penge uden for Togo. De internationale institutioner skal også handle for at garantere befolkningen den sikkerhed, der er nødvendig for, at der kan forberedes fremtidige valg under rolige forhold. Det er nødvendigt, at de politiske partier får mulighed for at føre en reel valgkampagne. Det er også nødvendigt, at medierne opfylder deres informationspligt. 
Martin, David W. (PSE ),
   Hr. formand, det er da virkelig utroligt, at vi i 2005 stadig kan have små tiøres diktatorer, der tager kontrollen over lande uden andet grundlag, end at de er deres fædres sønner, men sådan forholder det sig desværre i Togo.
Den gode nyhed er, som fru Trautmann har understreget, at Det Økonomiske Fællesskab af Vestafrikanske Stater har reageret meget hurtigt og positivt. De har insisteret på en tilbagetrækning af alle deres ambassadører, de har indført handelssanktioner, de har forbudt våbensalg og er holdt op med at udstede visum både til deres egne borgere, der vil besøge Togo og vice versa, og for togolesiske borgere, der vil besøge deres lande.
Det er et skridt i den rigtige retning. Vi har brug for, at resten af det internationale samfund følger dette eksempel. Det er nødvendigt, at EU støtter de demokratiske kræfter, som heldigvis findes i Togo. Vi må opmuntre dem. Vi må tilskynde hæren til at forblive på kasernerne. Som fru Trautmann har sagt, er det nødvendigt, at vi forsøger at arbejde sammen med hr. Natchaba om at etablere en situation, hvor han kan vende tilbage til sit land og organisere retfærdige og frie valg.
Idéen om, at dette statskup er populært, falder på den kendsgerning, at da præsidenten greb magten, måtte han forbyde alle offentlige demonstrationer i to måneder. Han har lukket otte fjernsyns- og radiostationer og sikret sig, at enhver anden stemme fra oppositionen er bragt til tavshed. Det er et kup i alle ordets betydninger, og vi bør ikke vise nogen sympati for det. 
Reding,
    Hr. formand, som de ærede medlemmer af Parlamentet ved, følger Kommissionen situationen i Togo meget tæt. I øvrigt har EU's bistand til Togo været indstillet siden 1992, og den forfatningsstridige magtovertagelse, det såkaldt arvelige diktatur, har bragt ethvert håb om en normalisering af forbindelserne med Togo i fare, som vi kunne have haft ved udgangen af sidste år.
EU har reageret resolut ved at fordømme det, der må betragtes som et statskup, og ved at opfordre til tilbagevenden til forfatningsmæssige forhold og overholdelse af retsstatsprincippet. Kommissær Louis Michel har på Kommissionens vegne givet udtryk for en meget fast holdning. Alt, hvad vi gør og siger, støtter således indsatsen fra ECOWAS og Den Afrikanske Union, som har været eksemplarisk i behandlingen af krisen i Togo. Det internationale samfunds indsats er allerede begyndt at virke, da hr. Gnassingbe den 18. februar accepterede at afholde præsidentvalg inden for de frister, som er fastsat i forfatningen.
Vi skal ligeledes fordømme krænkelserne af menneskerettighederne og de grundlæggende friheder i dagene efter magtovertagelsen. Det var forbudt at demonstrere, og mange radio- og tv-stationer blev lukket. Den første demonstration blev undertrykt med vold, der blev lagt pres på journalister, og der blev meldt om tilfældige anholdelser. Det er på grund af internationalt pres, at de togolesiske myndigheder begyndte at bakke ud. Retten til at demonstrere blev genindført den 18. februar, og nogle radiostationer kunne sende igen fra den 21. februar.
Hr. formand, hvad angår samarbejde og særlig den niende EUF, holder Kommissionen sig til konklusionerne af høringerne i Rådets afgørelse af 15. november 2004. Der kan først indledes nye samarbejder, når der har fundet frie og gennemsigtige valg sted, og det betyder selvfølgelig nu også præsidentvalg, der er en del af processen med at vende tilbage til en retsstat. Bistanden fra EU bliver således ikke genoptaget, hvis dette ikke sker.
I Rådets afgørelse af 15. november 2004 er der også fastsat en delvis genoptagelse af samarbejdet. Alle de berørte projekter er rent faktisk indstillet, indtil situationen er afklaret. Med hensyn til de overskydende beløb fra tidligere projektfinansiering under EUF agter Kommissionen at organisere støtte til præsidentvalget og valget til nationalforsamlingen, hvis regeringen viser vilje til at afholde dem på en sund og gennemsigtig måde, og hvis den fastsatte frist tillader det.
Vedrørende forslaget om målrettede sanktioner har EU i sin erklæring af 20. februar angivet, at den forbeholder sig ret til at træffe foranstaltninger til støtte for ECOWAS' indsats. Kommissionen støtter som helhed Parlamentets beslutningsforslag, der er i overensstemmelse med det forslag og den holdning, som EU har vedtaget, og som Kommissionen støtter. 
Formanden.
   - Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted efter forhandlingen.
Flautre (Verts/ALE ).
   - Den nuværende situation i Togo bør føre til, at Parlamentet stærkt fordømmer det statskup, der har bragt Faure Gnassingbe til magten i Togo. Derfor glæder jeg mig over Rådets erklæringer og Parlamentets reaktion i dag i form af dette beslutningsforslag.
Ligesom vi viste vores solidaritet med forkæmperne for den orange revolution i Ukraine for nogle uger siden, skal vi i dag støtte de togolesiske demonstranter, der nægter at acceptere dette statskup og derfor bliver groft undertrykt. Der er beklageligvis allerede flere, der er døde under demonstrationerne i Lomé. Alt dette er fuldstændig utåleligt og uacceptabelt. EU skal sætte hele sin vægt ind for at afvise dette arvelige diktatur, der støttes af en række mafialignende finansielle netværk, og først og fremmest kræve, at Faure Gnassingbe går af, og at der derefter udarbejdes en ny forfatning. Kun disse betingelser kan sikre, at der afholdes frie og gennemsigtige valg, således at et land, der er udsuget og forarmet af general Eyademas diktatur, kan vende tilbage til demokrati, og EU kan genoptage sit samarbejde med Togo, der har været indstillet siden 1993, og som togoleserne har stærkt brug for. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om seks beslutningsforslag om Nepal(1).
Mann, Thomas (PPE-DE ).
   - Hr. formand, i januar 1990 fejrede Nepal turismens år. En storslået parade med titusinder af deltagere og flere hundredtusinde tilskuere demonstrerede landets kulturelle værdier, med dets sherpaer og munke, tempeldansere, sadhus, elefantførere, mandala-kunstnere og bjergbestigere.
Jeg deltog med organisationen Friends of Nepal i denne parade. Vi marcherede gennem Katmandu og forbi kong Birendra, som nød stor respekt fra 95-98 % af nepaleserne, både som person og som overhoved for det konstitutionelle monarki. Det gør kontrasten til kong Gyanendra så meget stærkere, nu syv år senere. Han har afskediget endnu en premierminister, og dusinvis af politikere, menneskerettighedsforkæmpere og journalister er blevet taget i forvaring eller sat i husarrest. Nu vil han regere alene i tre år.
Spørgsmålet er, hvorfor det ikke er lykkedes for nogen premierminister at afholde frie valg i de seneste år, og svaret er, at det skyldes, at der aldrig er opnået enighed mellem de forskellige partier, for slet ikke at nævne maoisterne. Hovedårsagen er imidlertid den manglende sikkerhed i landet. Folk lever i frygt, og ikke kun i det vestlige Nepal. To tredjedele af landet er nu under de maoistiske oprøreres kontrol, og utilstrækkeligt uddannede politibetjente bliver igen og igen ofre for dødbringende angreb. Borgerkrigen har indtil nu krævet 10.000 menneskeliv, og der er ikke tegn på, at det vil ophøre, og turismen, som er landets primære indtjeningskilde, er næsten lammet.
Jeg er bange for, at maoisterne vil få flere tilhængere efter kuppet den 1. februar. Undtagelsestilstanden vil blive brugt til yderligere begrænsninger af menneskerettighederne, og den giver derfor anledning til stor bekymring for os i Gruppen for Det Europæiske Folkepari (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater. Eksempelvis er tilflugtssteder for flygtninge fra Tibet, som har været tvunget til at forlade deres hjemland, blevet lukket, inklusive det tibetanske flygtningekontor. I de seneste 15 år har dette kontor støttet arbejdet i UNHCR's flygtningecenter i Katmandu, som jeg har et godt kendskab til, og i øjeblikket lever omkring 1.000 asylansøgere dér.
Desuden er Dalai Lamas repræsentation, som blev oprettet i 1959, blevet lukket. Situationen tilspidses hele tiden. Fru kommissær, jeg glæder mig over initiativerne fra såvel EU som Indien og USA, bl.a. opfordringen til kongen om at ophæve undtagelsestilstanden inden 100 dage. En repræsentant for Kommissionen, som deltog i mødet i vores SAARC-delegation i morges, sagde, at en række hjælpeprogrammer ville blive suspenderet for at styrke demokratiet ved hjælp af økonomisk pres. Heldigvis vil der dog stadig blive givet udviklingshjælp, og den vil være målrettet til den fattige del af befolkningen og lokale menneskerettighedsorganisationer og ngo'er.
Det ville glæde mig meget, hvis spørgsmålet om overtrædelserne af menneskerettighederne i Nepal kom på dagsordenen for mødet i FN's Menneskerettighedskommission i Genève. Det nepalesiske demokrati er kun 15 år gammelt, og det er stadig skrøbeligt. Det skal beskyttes og må ikke ødelægges. 
Libicki (UEN ).
   - Tak, hr. formand. Mine damer og herrer, Europa-Parlamentet står over for et dilemma. På den ene side kan vi ikke tillade os at spilde tiden, når det gælder om at tage stilling til dette spørgsmål. Det er netop derfor, vi ønsker at vedtage en holdning i dag. Men på den anden side har vi ingen detaljeret viden om de præcise grunde, der ligger bag kongen af Nepals statskup, selv om en sådan viden ville være yderst nyttig for os. Men hvis vi forsinker sagen af denne grund, er det sandsynligt, at vores intervention vil komme for sent, og hurtig intervention er central.
Kongen har udtalt, at han ønsker at føre en mere effektiv kamp mod den maoistiske guerillabevægelse, men samtidig har han lukket det tibetanske flygtningekontor, som hr. Mann nævnte før. Oven i denne lukning har Nepal standset sin hjælp til Tibet, som skulle styrke landets modstand mod Kinas aggression. På denne baggrund virker kongens begrundelser ikke helt overbevisende.
Europa-Parlamentet må vedtage en holdning til dette spørgsmål hurtigt, for hvis vi kommer for sent, vil vi ikke kunne nå vores mål, som er at forhindre yderligere kriminelle handlinger. Jeg tror, vi bør stole på, at de mere aktive diplomatiske foranstaltninger, som andre lande har truffet, f.eks. USA og Indien, er passende. Indien er nabo til Nepal og kan derfor have sine egne grunde til at tage diplomatiske skridt. Det kan være grunde, som vi ikke helt ville tilslutte os, hvis vi kendte dem. Men de foranstaltninger, som er truffet af andre lande som USA, bør overbevise os om, at vi bør følge deres kurs.
Kongen har suspenderet alle rettigheder, og vi har ikke glemt den tragedie, der ramte den kongelige familie for flere år siden, siden da har det internationale samfund eller internationale organisationer ikke sat spørgsmålstegn ved kongedømmets retmæssighed. Der er derfor en række overvejelser, der må vejes op mod hinanden. Som jeg sagde tidligere, er baggrunden for disse begivenheder uklar, men den er kilde til en vis bekymring. Desuden, og jeg gentager hr. Manns bemærkninger, kan vi ikke acceptere standsningen af hjælpen til Tibet, ligesom vi ikke kan acceptere suspenderingen af de borgerlige rettigheder, arrestationer, presselukninger eller de omfattende begrænsninger af ytringsfriheden. Det er derfor fuldt berettiget, at vi handler, og vi bør vedtage beslutningen. Lad os håbe, at en hurtig reaktion fra Parlamentet sammen med andre landes skridt vil bidrage til at normalisere situationen i Tibet. Mange tak hr. formand. 
Meijer (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, ligesom Afghanistan var Nepal i 1960'erne og 1970'erne et feriested for alternative unge fra Vesteuropa, som søgte en mindre materialistisk livsstil, anderledes tøj og narkotika, som dengang var meget mindre kendt end nu. I mellemtiden er de to alternative ferielande begge blevet et rædselsvækkende sted, hvor ingen, som betragter sig som turist, eller som søger en bedre verden, vil tage hen mere. I begge lande er der i de forløbne tiår adskillige gange gjort forsøg på fra højere sted at pålægge et autoritært regime uden virkelig støtte fra et flertal af befolkningen. Også fra udlandets side er der interesse i at få en regering til magten eller pålægge et nyt styre.
Under disse omstændigheder griber folk, der er klar over, at de ikke kan gennemføre forandringer på fredelig vis, til våben. I Nepal har på hinanden følgende konger afsat regeringer, der var dannet på demokratisk vis, fordi de troede, de selv kunne gøre det bedre. Dermed har de ikke blot bragt forskellige politiske partier i harnisk, men også givet anledning til en folkeopstand. Oprørere har i mellemtiden kontrol over en stor del af landet, især i den vestlige del. De stridende parter bruger begge vold og viger ikke tilbage for noget.
I mellemtiden kæmpes der i den officielle politik om, hvordan man bedst kan styre oprørerne, gennem et autoritært diktatur med en konge eller gennem et parlamentarisk demokrati. Belgiske våbenleverandører beskytter kongen mod oprørerne. Denne elendighed, der er udsigtsløs for alle, skal bringes til ophør. De traditioner, som hr. Mann lovpriser, vil ikke komme tilbage lige med det samme, men Nepals befolkning har dog ret til selv at vælge, hvad angår demokrati og menneskerettigheder. Lad os ikke på nogen som helst måde hindre befolkningen i Nepal i at træffe deres eget valg. 
Romeva i Rueda (Verts/ALE ).
   - Den undtagelsestilstand, som kong Gyanendra erklærede den 1. februar, udgør faktisk en klar trussel mod menneskerettighederne i Nepal, da den har styrket sikkerhedsstyrkernes magt og formindsket udsigten til en politisk fredsproces.
Men vi skal også huske, at selv om EU's adfærdskodeks om våbeneksport udtrykkeligt forbyder salg af våben til lande i en væbnet konflikt, er der nogle europæiske regeringer, f.eks. Det Forenede Kongeriges, der har solgt våben til den nepalesiske regering i de sidste tre år.
Mine damer og herrer, det beslutningsforslag, vi skal stemme om i dag, er meget vigtigt med henblik på at få afklaret EU's holdning til fredsprocessen og menneskerettighederne i Nepal. På grund af den alvorlige situation bør vi først og fremmest glæde os over beslutningen fra London og fra den indiske regerings side om at suspendere al militær bistand til den nuværende nepalesiske regering.
På den anden side bør EU stå fast på sit krav om, at kong Gyanendra straks ophæver undtagelsestilstanden og indleder en politisk proces til løsning af konflikten, som skal bygge på retfærdighed og respekt for menneskerettighederne.
EU skal ligeledes opfordre den maoistiske guerillabevægelse til at respektere den humanitære folkeret og sammen med regeringens sikkerhedsstyrker underskrive en humanitær aftale om respekt for menneskerettighederne.
Desuden bør vi i overensstemmelse med det beslutningsforslag, vi har vedtaget i formiddags om den kommende samling i FN's Menneskerettighedskommission, opfordre nævnte kommission til at vedtage en særlig resolution om Nepal, og til at der udpeges en særlig rapportør, der skal overvåge menneskerettighedssituationen i landet.
Idet jeg følger opfordringen fra hr. Mann - som jeg er helt enig i - må vi ikke glemme, at situationen i Nepal har en regional dimension, især i forhold til naboen Tibet. I denne forbindelse bør vi kræve af den nepalesiske regering, at den genåbner velfærdskontoret for de tibetanske flygtninge samt Dalai Lamas repræsentation i Katmandu. 
Lynne (ALDE ).
   - Hr. formand, vi har alle hørt, at kongen den 1. februar erklærede undtagelsestilstand. Han afskedigede regeringen og tog den direkte magt selv. Det følger efter en konflikt, der har varet 10 år, og som har kostet 11.000 menneskeliv. Det nepalesiske folk har lidt under en lang række overtrædelser af menneskerettighederne, både fra sikkerhedsstyrkerne og fra de maoistiske oprørere. De har været udsat for tortur, tilbageholdelse, forsvindinger og ulovlige drab.
Kommunikationsforbindelserne med den omliggende verden er blevet afbrudt, og i ly for offentlighedens søgelys eskalerer risikoen for yderligere overtrædelser ifølge Amnesty International. Nyhedsudsendelser i radioen er blevet lukket, udenlandske nyhedskanaler forhindret i at sende og lokale medier i at offentliggøre nyheder og kommentarer uden forudgående godkendelse. Umiddelbart efter at det skete, blev telefonlinjerne afbrudt, og visse mobiltelefontjenester er ikke blevet åbnet igen.
Ca. 3.000 mennesker er i øjeblikket i husarrest ifølge nepalesiske regeringskilder. De arresterede er enten ledende medlemmer af den fordrevne regering, menneskerettighedsforkæmpere eller studenter og fagforeningsledere. Adgang til dem er blevet begrænset. De bør enten anklages og stilles for retten med adgang til en retfærdig retssag eller straks løslades.
EU og medlemsstaterne yder mere end 100 millioner euro i bistand om året. Al militær bistand bør standses nu. Man bør lægge vægt på et demokrati med flere partier, afhjælpning af konflikten og af fattigdom og lidelse. En militær løsning er ikke svaret. 
Deva (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne her i salen byde velkommen til Desmond de Silva, QC, der er assisterende generalsekretær for FN og vicesæranklager for særdomstolen for krigsforbrydelser i Sierra Leone. Han er her for at høre på vores debat om Sierra Leone. 
Gill (PSE ).
   - Hr. formand, det er med dyb beklagelse, at vi har set de begivenheder, der for nylig har fundet sted i Nepal. Man kan ikke overse, at kong Gyanendras aktioner den 1. februar var en trist dag for demokratiet i Nepal. Vi kan heller ikke overse terrorristernes handlinger. Parlamentet kan ikke bare stå og se på.
Nepal er, som vi har hørt, et desperat fattigt land med en ulykkelig historie fuld af konflikter og har for nylig lidt under terrorangreb fra de maoistiske oprørere. Dette land i Himalaya står over for alvorlige problemer, herunder problemet med flygtninge fra Bhutan. Opløsningen af det nepalesiske parlament hjælper ikke på det nepalesiske folks situation. Tværtimod trænger nepaleserne til stabilitet og demokrati for at kunne trives økonomisk og politisk.
Det, som vi umiddelbart anmoder de nepalesiske myndigheder om at gøre, er at ophæve undtagelsestilstanden, løslade alle politiske fanger, der er i husarrest eller tilbageholdt i fængsler, og ophæve embargoen mod medierne, så man tillader pressefrihed, nationalt såvel som internationalt.
På mellemlang og lang sigt må vi også se på, hvordan EU og andre internationale organer kan hjælpe. Så jeg anmoder Kommissionen og Rådet om at støtte følgende tre forslag. For det første at EU ser meget nøje på vores konfliktløsningsprogrammer og ser på andre nye løsninger, der kan hjælpe med til at formindske fattigdommen. Det vil hjælpe med til at mindske nepalesernes sårbarhed over for de maoistiske rebeller.
For det andet vil jeg anmode om, at medlemsstaterne indfører sanktioner i deres bilaterale programmer. Det ville sende et klart budskab om, at medlemsstaterne ikke bifalder, hvad der er sket. Men vi må være forsigtige med ikke at straffe almindelige mennesker, da det vil gøre det vanskeligere for os at hjælpe dem.
For det tredje må vi se på, hvilke diplomatiske bestræbelser vi kan gøre os. Det vil indbefatte mægling mellem monarkiet og andre politiske partier, så de opmuntres til at komme til forhandlingsbordet, hvor man kunne tage skridt i retning af et demokrati med flere partier. Desuden må vi se på muligheden for at sende en neutral tredjepart, som f.eks. Javier Solana, EU's højtstående repræsentant, eller FN, der kan formulere en plan for fred og demokrati i Nepal. Det kunne endog være nyttigt at sende en delegation fra Parlamentet.
Afslutningsvis vil jeg gerne understrege betydningen af genindførelsen af grundlæggende rettigheder i Nepal og af den rolle, vi kan spille ved at opmuntre og støtte en demokratisk fremtid. Men EU må handle forsigtigt. I denne ustabile tid er der fare for at forværre en skrøbelig situation. Vi må huske på Nepals temmelig udsatte position mellem Indien, Pakistan og Kina. Så dette lille land er meget vigtigt for sikkerheden i regionen. 
Deva (PPE-DE ),
   Hr. formand, jeg vil gerne komplimentere fru Gill for hendes glimrende indlæg.
Vi har hørt, at kongen har erklæret undtagelsestilstand, afskediget regeringen, tiltaget sig den direkte magt og suspenderet borgerrettighederne på ubestemt tid. Derefter er kongen fortsat med at undertrykke medierne og enhver mulig opposition, han har tilbageholdt tusinder af mennesker, herunder politikere, studenterledere, menneskerettighedsaktivister, journalister, professorer og andre vigtige offentlige personer. Kun nogle få er blevet løsladt siden.
Idéen om et demokrati med flere partier er temmelig ny for Nepal, idet det først blev etableret i 1990 inden for rammerne af konstitutionelt monarki. Jeg er glad for og respekterer konstitutionelle monarkier. Dengang tillod Nepal atter politiske partier, der tidligere var blevet forbudt, og forøgede borgerrettighederne for den nepalesiske befolkning. Desværre har forsøget på at indføre demokrati været ramt af mange vanskeligheder. I de sidste 15 år er de nepalesiske politikeres troværdighed gentagne gange blevet undermineret af påstande om korruption og fremme af egne interesser. De nægter at sætte Nepals interesser først. De har sat deres egne interesser først.
Politikerne har vist sig ude af stand til at skille Nepal af med en gruppe såkaldte "maoistiske oprørere", der kom på banen i 1996 for at afskaffe monarkiet og regimet. Den våbenstilstand, de prøvede at forhandle sig frem til med oprørerne, brød sammen i august 2003. De handlinger, kongen for nylig har foretaget sig, viser ham som en, der på den ene side ønsker at befri Nepal for terrorisme, og på den anden ønsker at bringe stabilitet til et land, hvis demokratiske aktører ikke har kunnet skaffe det. Han har besluttet at tage sagen i egen hånd. Men derved har han tjent oprørsstyrkernes interesser og har forgrebet sig på just de rettigheder, som han påstod, at han ville beskytte.
Nepal kan ikke få lov til at falde tilbage til et system, hvor kongen er enevældig og hans undersåtters rettigheder og liv er i hænderne på én mand. Den række af begivenheder, der har fundet sted for nylig, er yderst foruroligende og minder om Nepal under Rana-oligarkerne, et Nepal, hvis ry med hensyn til menneskerettighederne verden havde håbet endelig ville komme til at høre fortiden til. Vi i det internationale samfund må tilskynde kongen til at gøre det om, han for nylig har foretaget sig. Om nødvendigt må dette involvere suspension af militær bistand til Nepal, indtil kongen indser, at kampen mod terror er en international kamp, som bedst kan føres i et åbent og demokratisk samfund, i modsætning til den undertrykkende, lukkede, autoritære stat, som han desværre synes at være ved at forsøge at genindføre. 
Matsakis (ALDE ).
   - Hr. formand, Nepal, der er et af de fattigste lande i Asien, har haft en meget urolig historie i den senere tid, ikke mindst på grund af opstanden fra stærke maoistiske styrkers side, der har været i gang i de sidste ni år. I denne periode er mere end 11.000 mennesker blevet dræbt. I juni 2001 blev kongen af Nepal myrdet sammen med andre medlemmer af den kongelige familie. Hans bror, Gyanendra, blev kronet som ny konge.
Gyanendras demokratiske sindelag har aldrig været særlig indlysende, tværtimod. Han har fulgt den linje at forstærke konfrontationen med oprørerne, og han har omgået landets politiske kræfter. I 2001-2002 blev der erklæret undtagelsestilstand, hvilket førte til en eksplosion af alvorlige overtrædelser af menneskerettighederne, herunder ulovlige drab og tortur. Til trods herfor nød kongen fortsat støtte fra de vestlige lande, herunder medlemsstaterne i EU, må jeg desværre sige. Den 1. februar i år afskedigede kongen, støttet af den kongelige nepalesiske hær, regeringen, tiltog sig direkte magt, og erklærede igen undtagelsestilstand. Som forventet fulgte udbredte krænkelser af menneskerettighederne herpå.
Med det fælles beslutningsforslag opfordres kongen til at ophæve undtagelsestilstanden, genindføre alle grundlæggende demokratiske rettigheder, herunder mediernes frihed, og genetablere parlamentets beføjelser. Det opfordrer også Rådet og Kommissionen til at træffe praktiske foranstaltninger såsom at indføre en embargo for militær bistand for at tvinge kongen til at opgive sit diktatur. 
Krupa (IND/DEM ),
   Mange tak. De sidste ugers begivenheder har tvunget Europa-Parlamentet til at diskutere overtrædelserne af menneskerettighederne i Nepal, et problem, som er vokset gennem mange år. Kongeriget Nepal, som ligger mellem Indien og Kina, bliver stadig mere afhængigt af Kina, eftersom Kina både er dets primære handelspartner og den primære inspirationskilde for den maoistiske guerillabevægelse. Sidstnævnte kæmper for at vælte det konstitutionelle monarki, og dens mål er at oprette en kommunistisk stat. Borgerkrigen i Nepal har allerede krævet over 12.000 ofre, og den politiske situation er byzantinsk i sin kompleksitet, selv om den manglende information betyder, at vi ikke kender alle detaljerne. Efter at premierministeren blev afsat, overtog kongen og den nepalesiske hær magten og ophævede grundlæggende borgerlige rettigheder såsom foreningsfriheden, ytringsfriheden, retten til information, privatliv og ejendom og forbuddet mod ulovlige tilbageholdelser. Kongen har forbudt kritik af sikkerhedstjenesterne i radioen og fjernsynet og på internettet. Censur og forfølgelse er en del af hverdagen. Den nepalesiske regering lader også hånt om flygtninges rettigheder, idet den har lukket Dalai Lamas repræsentation og det tibetanske flygtningekontor, som ydede hjælp til tibetanere, der blev forfulgt for deres tro. Hvert år flygter 2.500 mennesker fra Tibet, som er besat af Kina, fordi de ønsker at praktisere deres religion frit og studere på deres modersmål. Et stadigt voksende antal tibetanere vælger at forlade landet, fordi de føler sig mere og mere truet. Den nepalesiske regering overtræder imidlertid nationale og internationale love ved at udlevere tibetanere til Kina. Disse tibetanere bliver fængslet og grusomt mishandlet efter at være deporteret til Kina.
Både regeringen og de maoistiske oprørere beskyldes af internationale humanitære organisationer for at begå grusomheder mod civilbefolkningen. Parlamentets forhandling i dag vil gøre det muligt at identificere konfliktens rødder. De findes i en vanvittig totalitær, kommunistisk og ateistisk ideologi, som fornægter Guds eksistens og behandler mennesker som ting, tramper på deres værdighed og overtræder deres rettigheder. Nepal har en befolkning på 23 millioner mennesker, og halvdelen af dem er analfabeter, mens samfundet stadig styres af et kastesystem. Der er brug for at forbedre levevilkårene og uddannelsen, ikke for en borgerkrig med det formål at etablere et destruktivt kommunistisk system.
Vi har ikke andre muligheder end at øge opmærksomheden omkring konflikten og bruge de diplomatiske kanaler som denne beslutning fra Europa-Parlamentet til at insistere på, at den nepalesiske regering ophører med de ulovlige arrestationer og andre korrupte metoder. Vi må også kræve, at den nepalesiske regering beskytter menneskerettighedsaktivister, journalister og politiske ledere mod sådanne metoder. Offentligt pres har allerede en gang tidligere ført til et fald i forfølgelsen. Det bør overvejes, om EU's hjælp virkelig bruges til at skabe udvikling og til humanitære formål, og der er også behov for handling. Endelig vil jeg gerne citere pave Johannes XIII, som har skrevet, at en trussel mod familien er en trussel mod staten, og en trussel mod den sociale orden i en stat er tilsvarende en trussel mod den internationale orden. Tak. 
Czarnecki, Ryszard (NI ).
   - Tak, hr. formand. Mine damer og herrer, den forrige taler talte med stor viden om den interne situation i Nepal, det manglende demokrati i landet og dets historie. Jeg vil gerne fremhæve endnu et punkt, nemlig den manglende pressefrihed, som er blevet særligt akut efter 1. februar 2005. Vi ved, at der finder censur sted, og at journalister bliver afskediget og arresteret, ofte uden at deres familier bliver informeret. Regeringen har også forbudt private radiostationer at sende, og 800 journalister har mistet deres job som følge af dette. Eftersom mange nepalesere ikke kan læse, betyder lukningen af radiostationerne, at de ikke længere har nogen adgang til nyheder eller til andre radiostationer end BBC. Som om det ikke var nok, er redaktionskontorer blevet ransaget og dokumenter censureret. Det er et kort øjebliksbillede af situationen i Nepal i dag, og det må ikke lade os uberørt. 
Romagnoli (NI ).
   - Hr. formand, kære kolleger, jeg bifalder og støtter beslutningerne om den uacceptable indenrigspolitik, krænkelsen af de borgerlige rettigheder og den systematiske overtrædelse af menneskerettighederne, som Nepals kong Gyanendra foretager. Når det er sagt, beder jeg om en lige så stor indsats i form af beslutninger og ikke mindst et politisk og økonomisk pres på Kina, som i årtier har undertrykt det tibetanske folk. Det bør være Parlamentets og de andre institutioners målsætning at forsvare Tibet og den tibetanske kultur, og det skal vi ikke blot gøre ved at fordømme det systematiske folkedrab, der har fundet sted på den tibetanske befolkning i flere årtier.
Vi skal tage udgangspunkt i principperne om ikkevold, demokrati, tolerance, solidaritet, dialog, respekt og retfærdighed som helhed uden at vælge - sådan som det til gengæld ofte sker - lettere eller mere fordelagtige kampe, når det gælder om at forsvare befolkningernes ret til selvstyre. Dette princip kender ingen geografiske grænser og må aldrig være underlagt økonomiske diktater eller - værre endnu - finansernes indflydelse på politikken. Disse initiativer er det bedste instrument til at fremme principperne om frihed og selvbestemmelse - principper, som går på tværs af partier og institutioner. 
Reding,
    Kommissionen er alvorligt bekymret over den voldsomme forværring af den politiske situation i Nepal siden 1. februar.
Jeg behøver ikke at fortælle medlemmerne af Parlamentet, hvor vigtig respekt for menneskerettighederne, demokrati og lov og orden er i vores forhold til tredjelande. Formandskabets erklæring af 2. februar er meget klar. EU betragter kongens manøvre som et alvorligt tilbageslag for udsigterne til en forhandlet og demokratisk baseret løsning på den foreliggende konflikt. EU's trojka, som besøgte Nepal for kun to måneder siden, gav dengang udtryk for alvorlig bekymring over den hurtige forværring af menneskerettighedssituationen. Siden 1. februar har Nepal oplevet en voldsom krise for menneskerettighederne, som mange parlamentsmedlemmer nu har understreget.
FN har opregnet mere end 340 tilfælde af tilbageholdelse af politiske ledere, journalister, menneskerettighedsforkæmpere og almindelige aktivister. Vi i EU vil forsætte med at presse på for løsladelse af alle dem, der er arbitrært tilbageholdt, og vi vil benytte den lejlighed, som den kommende mødeperiode i FN's Kommission for Menneskerettigheder i Genève byder, til at minde begge parter i konflikten om deres forpligtelser i henhold til international ret.
Som medlemmerne måske ved, har EU endnu ikke givet udtryk for nogen holdning til spørgsmålet om fortsat ydre bistand til Nepal, fordi situationen er meget kompliceret. Kommissionens generelle holdning til forebyggelse af konflikter opfordrer os til at sikre, at Fællesskabets instrumenter og programmer bliver brugt til at opnå politisk og social stabilitet og demokrati. Som vi ofte har sagt, giver udviklingspolitik og andre samarbejdsprogrammer de stærkeste instrumenter, som Fællesskabet har til rådighed til at behandle de grundlæggende årsager til konflikter.
Vi har erfaret, at lande med konflikter undertiden behøver mere, snarere end mindre, bistand, og at anvendelse af grove politiske betingelser risikerer at straffe de svageste i samfundet. Det er derfor, vi mener, at de grundlæggende mål for samarbejdet med Fællesskabet stadig er opnåelige. Faktisk er de prioriterede mål, at støtte bekæmpelse af fattigdom samt menneskerettighederne og mægling i konflikter, mere påtrængende nødvendige i denne nye situation. Nu er det f.eks. ikke tiden for os til at indstille vores støtte til Nepals nationale menneskerettighedskommission, forudsat at denne institution fortsætter med at virke som et selvstændigt og uafhængigt teknisk organ, der forsøger at fremme lov og orden.
Men det betyder ikke, at alt vil gå som sædvanligt, når det gælder donorstøtte til Nepal, i særdeleshed på grund af de nye vanskeligheder, som vi står over for, hvis vi skal sikre, at alle parter respekterer donorernes grundlæggende retningslinjer i en nødsituation, efterhånden som konflikten eskalerer.
Derfor har Kommissionen indtaget følgende holdning. Kommissionens delegation i Kathmandu vil ikke acceptere en invitation på højt niveau fra kongen eller nogen af hans ministre, medmindre den får andre instrukser fra hovedkvarteret. Alle igangværende aktiviteter i forbindelse med samarbejde med Fællesskabet vil blive taget op til omhyggelig overvejelse, og situationen på området bliver hele tiden overvåget. I øjeblikket fortsætter aktiviteterne, men der vil indtil videre ikke blive foretaget nye vurderinger eller missioner, der skal identificere nye projekter i forbindelse med forberedelsen af en pipeline for samarbejdet i 2005.
Kommissionen opretholder omfattende kontakter om dette spørgsmål med medlemsstaterne og med andre donorer på stedet og vil deltage i et møde i Europa mellem donorer, der har samme opfattelse, i ugen omkring den 7. marts, for at fortsætte med at forsøge at finde en koordineret holdning.
Som altid i sådan en situation rammer omkostningerne ved konflikten de svageste i det nepalesiske samfund hårdest. Jeg tænker på de børn, som ikke får skolegang, eller som bliver tvangsudskrevet, de fattige, der bliver berøvet grundlæggende sundhedspleje og husly, og de mange ofre for brutal vold. Det største ansvar for at løse konflikten i Nepal ligger på de lokale aktører, og vi må ikke svigte dem nu.
Kommissionen arbejder tæt sammen med medlemsstaterne i EU og i særdeleshed med de forskellige formandskaber for Unionen, og den vil fortsat forfølge alle diplomatiske, politiske og udviklingsmæssige bestræbelser, som kan lette fredsprocessen og en tilbagevenden af demokratiet i Nepal. 
Formanden.
   - Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted efter forhandlingen.
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om seks beslutningsforslag om en særdomstol i Sierra Leone (TSSL): "Charles Taylor"-sagen(1).
Meijer (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, Liberia og Sierra Leone er ændret fra at være lande, hvor den samfundsmæssige elite var meget stærkt domineret af amerikanske og europæiske traditioner, til at være lande, som på ny har gjort de mest primitive dele af Afrikas historie aktuelle. Vi skal være klar over, at dette kaos og tilbagefald er et resultat af den vedvarende diskriminering af befolkningen i den indre del af landet. Denne befolkning er fattig, dårligt uddannet og mindst urbaniseret.
De gør oprør imod de engelsktalende indbyggere ved kysten, som de betragter som koloniale indbyggere. Det er især tilfældet i Liberia, som blev oprettet i det 19. århundrede som en koloni, hvor slaver af afrikansk oprindelse, som blev frigivet i Amerika, kunne vende tilbage til. Denne gruppe styrede landet, og den anden gruppe betragtede sig som styret af en kolonimagt, således som det skete med europæere i andre afrikanske lande.
I alle afrikanske lande spiller det også en rolle, at de nuværende statsgrænser er fastsat af udenlandske kolonimagter. Grupper, som hører sammen med et fælles sprog og en fælles kultur, er adskilt fra hinanden. Grupper, som har meget lidt med hinanden at gøre, er samlet i én stat. Det har også hr. Posselt i dag gjort opmærksom på, da vi drøftede situationen i Togo.
Eventyrere og profitmagere, som anvender børn, der er afhængige af narkotika, som mordere, og som pynter sig med døde ofres hoveder, har terroriseret alle, som ikke er underkastet deres kontrol. Charles Taylor er for øvrigt veluddannet i Amerika og tidligere godkendt som præsident, hvorefter det var meget svært at komme af med ham igen. Det er endnu vigtigere, at efter at én person er anholdt, får grupper i den indre del af landet, som er faldet tilbage til primitive levevilkår, chancen for at udvikle sig til det 21. århundredes fuldgyldige mennesker.
Jeg vil gerne advare mod at rette alt håb mod Nigerias indflydelse. Nigeria er ganske vist en regional stormagt, men landet har ligeledes en tradition med stammestrid i den indre del af landet, statskup og diktaturer, selv om det i den seneste tid heldigvis går meget bedre der. Problemerne i Liberia og i Sierra Leone bliver ikke varigt løst, uden at alle grupper af indbyggere bliver involveret på lige fod. 
Deva (PPE-DE ).
   - Hr. formand, Sierra Leone, Nigeria og Liberia er alle medlemmer af AVS og har underskrevet Cotonou-aftalen. Denne aftale sikrer god regeringsførelse. Men Sierra Leone er placeret som det mindst udviklede land i verden. Det er sørgeligt, at de kriterier, der er formuleret i Cotonou-aftalen som essentielle for langsigtet udvikling, også kan bruges som en liste over det, Sierra Leone trænger mest til.
I januar 2002 oplevede Sierra Leone afslutningen på en brutal borgerkrig, der havde varet i 10 år. Konflikten i Sierra Leone kostede titusinder af liv og førte til forflytning af millioner. Charles Ghankay Taylor, den tidligere præsident for Liberia, er for nylig blevet anklaget af særdomstolen for Sierra Leone for aktivt at støtte Den Revolutionære Forende Front, der var ansvarlig for de udbredte grusomheder i Sierra Leone.
Ifølge Amnesty International omfattede Taylors forbrydelser bl.a. systematiske drab på civile, lemlæstelser, voldtægt, andre former for seksuel vold, brug af børnesoldater, bortførelser og tvangsarbejde. Særdomstolen i Sierra Leone, som er oprettet af det internationale samfund, og som EU støttede med ca. 800.000 euro sidste år, har anklaget Taylor for 17 tilfælde af krigsforbrydelser, forbrydelser mod menneskeheden og andre alvorlige overtrædelser af international humanitær lovgivning. Men Nigeria har givet Taylor asyl. Den internationale lov råber nu på, at de, der er mistænkt for at have begået krigsforbrydelser eller forbrydelser mod menneskeheden, bliver gjort til genstand for efterforskning og stillet for retten.
Under Genève-konventionen af 1949 skal de nigerianske myndigheder arrestere Taylor og udlevere ham til særdomstolen for Sierra Leone. Der er ikke noget som helst retsgrundlag for, at Taylor kan blive beskyttet af præsident Obasanjo i Nigeria. Hvis Taylor forbliver i Nigeria, er det imidlertid tvivlsomt, om denne mand, der er anklaget for grove forbrydelser, nogensinde vil blive dømt. Desuden bør vi, hvis han søger ly i et andet AVS-land, anvende Cotonou-aftalen i sin fulde kraft mod dette land. 
Kusstatscher (Verts/ALE ).
   - Den forrige talers engagerede indlæg og det foreliggende beslutningsforslag med de fremsatte begrundelser, som støttes af alle politiske grupper i Parlamentet, beviser, at der er et påtrængende behov for handling. Vi, som lever i rige lande, aner ikke, hvad der sker i mange afrikanske stater. Umiddelbart efter at de havde fået såkaldt frihed efter århundreders udnyttelse som kolonier, oplevede mange lande et nyt tyranni af værste skuffe, f.eks. i Liberia under Charles Taylor.
Vi kan ikke være ligeglade med den liste over forbrydelser, som en særdomstol i Sierra Leone fandt Charles Taylor skyldig i i 2003, og vi må gøre alt, hvad vi kan for at sikre, at denne forbryder, som fra sit eksil fortsætter med at forsøge at destabilisere Liberia og dets nabolande, bliver udleveret til domstolene. Jeg støtter alle de initiativer, som Parlamentet har krævet, men jeg noterer med bekymring, at hverken FN, FN's Sikkerhedsråd eller nogen andre endnu har noget, der bare ligner den autoritet, som verdensfreden har så hårdt brug for. Folkeretten og menneskerettighederne kræver, at alle velmenende mennesker overvinder deres ligegyldighed, og at alle mulige midler tages i brug for at finde mere retfærdige og fredelige løsninger. Jeg takker alle i Parlamentet, som har medvirket til dette beslutningsforslag. 
Maaten (ALDE ).
   - Hr. formand, som Liberias præsident har Charles Taylor gjort sig skyldig i alvorlige forbrydelser mod menneskeligheden og i krigsforbrydelser. Grusomheder såsom mord, lemlæstelse, voldtægt og rekruttering af børnesoldater blev begået af væbnede oppositionsgrupper i Sierra Leone, aktivt støttet af Charles Taylor. Under hans regime var Liberia ramt af vold og magtmisbrug, og alt dette har ført til store menneskelige lidelser. Det må ikke forblive ustraffet. Det er derfor nødvendigt, at Nigeria tilskyndes til at udlevere Charles Taylor til den særlige domstol for Sierra Leone for på den måde at øve retfærdighed mod de utallige ofre og efterladte, også i Liberia, og for at skabe fred i Vestafrika. EU stræber efter fred, sikkerhed, stabilitet og respekt for menneskerettighederne og de demokratiske principper. Vi kan derfor ikke lukke øjnene for den kendsgerning, at Charles Taylor fuldstændigt ustraffet opholder sig i Nigeria, og at det stadig lykkes ham derfra at manipulere fredsprocessen i regionen. Nigeria har ikke blot en moralsk forpligtelse til at udlevere Charles Taylor til domstolen, men det er oven i købet en forpligtelse, som følger af folkeretten. Folkeretten fastsætter bl.a. i form af Genève-konventionerne, at krigsforbrydelser til enhver tid skal bringes for en domstol. Denne folkeretsregel sikrer, at stater afstår fra at tilbyde international beskyttelse af den slags forbrydere. Nigeria skal udlevere Charles Taylor til Sierra Leone-domstolen, for at domstolen kan dømme ham. 
Tannock (PPE-DE ),
   Hr. formand, Afrika har i alt for lang tid været sønderrevet af borgerstridigheder, sult, økonomisk dårlig forvaltning og grov korruption. Det begynder nu endelig at få sit eget hus i orden med regionale blokke og overnationale institutioner, der omfatter hele kontinentet og har til opgave at holde øje med den internationale menneskerettighedslovgivning såsom Det Økonomiske Fællesskab af Vestafrikanske Stater (ECOWAS) og Den Afrikanske Union.
Som tidligere krigsherre og blodig diktator styrede Charles Taylor Liberia brutalt mellem 1997 og 2003, og tillod voldtægt og summariske henrettelser ved afslutningen af landets 14 år med borgerkrig, men han blev tvunget i eksil som en del af en fredsskabende aftale, der blev formidlet af Nigeria. Under Taylors regering indførte ECOWAS sanktioner mod Liberia på grund af de overtrædelser, han begik. Mens han var ved magten, støttede han Den Revolutionære Forenede Front i nabolandet Sierra Leone, der i alliance med deserterede soldater afsatte præsident Kabbah i 1997, efter at have hærget landet siden 1991, med titusinder af civile, der brutalt blev dræbt, og med anvendelse af børnesoldater.
Krigsforbrydertribunalet i Freetown, Sierra Leone, er en hybrid mellem national og international ret, der er accepteret af alle parter og støttes af FN, og som har til formål at være en model for andre krigsdomstole, der ikke har mandat i FN-resolutioner under kapitel 7. Taylor blev anklaget for krigsforbrydelse af denne domstol i 2003, men Nigeria nægter at udlevere ham, idet de hævder, at han har immunitet som statsoverhoved og er beskyttet af den asylaftale, de gik ind på.
En børnerettighedsgruppe ved navn FOCUS opfordrer nu til at overgive ham til retten i Sierra Leone, idet de direkte giver Taylor skylden for amputationer af lemmer på tusinder af kvinder og børn i Sierra Leone såvel som for at have beordret blodige overfald over grænserne ind i nabolandet Guinea. Vi ved nu, at immunitet som statsoverhoved ikke længere gælder for krigsforbrydere, men gruppen har også påpeget, at Taylor havde overtrådt betingelserne for sit asyl ved at blande sig i liberiansk politik forud for det valg, der var planlagt der i oktober, og ved at finansiere grupper, der havde sympati for ham, med penge, han havde fået ved korruption gennem diamanthandel, da han var ved magten som præsident. Han håber formodentlig på, at han efter et regeringsskifte vil få lov til at vende tilbage.
Præsident Obasanjo i Nigeria er i øjeblikket formand for Den Afrikanske Union, og hans land må foregå med et eksempel over for det internationale samfund og gøre en ende på straffrihed for blodige tyranner ved at udlevere Taylor. 
Matsakis (ALDE ),
   Hr. formand, Charles Taylor, den tidligere krigsherre og præsident i Liberia, påstås at have været ansvarlig for grove overtrædelser af menneskerettighederne, herunder tusinder af drab, udbredt tortur, massiv tvangsforflyttelse af befolkninger og sammenbrud af den sociale og økonomiske struktur, i den 10-årige periode, hvor han regerede Liberia.
I juli 2003 flygtede Taylor fra landet og accepterede den nigerianske regerings tilbud om asyl. I marts 2003 blev Charles Taylor anklaget af anklageren for særdomstolen i Sierra Leone for 17 tilfælde af forbrydelser mod menneskeheden og krigsforbrydelser, herunder mord, lemlæstelse, voldtægt, seksuelt slaveri og rekruttering af børnesoldater.
Det er en fornærmelse mod international ret og en krænkelse af menneskelig værdighed, at denne påståede massemorder fortsat får asyl i Nigeria. Den nigerianske regering har ikke blot en pligt over for menneskeheden, men også i henhold til Genève-konventionen, som den har ratificeret, til umiddelbart at udlevere den berygtede Charles Taylor til særdomstolen i Sierra Leone, så han kan blive stillet for retten og straffet, hvis han bliver fundet skyldig. Hvis den ikke gør det, bør og vil den stå over for alvorlige konsekvenser, både fra EU og det internationale samfund i almindelighed. Vi bør stille os selv et spørgsmål: Hvorfor fik Taylor lov til at regere i 14 år i Liberia, når han allerede havde udført alle sine rædselsfulde handlinger, før vi besluttede at foretage os noget afgørende?
Coveney (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg er glad for at få denne korte mulighed for stærkt at støtte beslutningsforslaget. Måske er den faktor, der stærkest bidrager til sandsynligheden for igangværende og kommende overtrædelser af menneskerettighederne og krigsforbrydelser, at personer med magt tidligere har fået lov til at handle straffrit uden frygt for retsforfølgelse eller retssager i henhold til international ret.
Det er især tilfældet i Afrika. Dette beslutningsforslag understreger et meget omtalt tilfælde i det internationale samfunds nødvendige kamp for at gøre en ende på den svøbe, der udgøres af mennesker, som overalt i verden straffrit overtræder menneskerettighederne.
Den 7. marts 2003 blev Charles Taylor anklaget af anklageren ved særdomstolen i Sierra Leone for 17 tilfælde af forbrydelser mod menneskeheden. Disse forbrydelser indbefattede lemlæstelse, voldtægt, seksuelt slaveri og rekruttering af børnesoldater - alle sammen bemærkelsesværdige overtrædelser af menneskerettighederne, som Parlamentet og EU forsøger at modarbejde på en positiv måde.
Charles Taylor bliver beskyttet og får asyl i Nigeria i øjeblikket til trods for, at Nigeria har ratificeret Genève-konventionen, hvori det hedder, at de, der har begået krigsforbrydelser, ikke kan få status som flygtninge. Jeg opfordrer Rådet, Kommissionen og FN til at handle og tage denne beslutning alvorligt.
Reding,
    Hr. formand, det beslutningsforslag, Parlamentet har fået forelagt, opsummerer baggrunden for dette spørgsmål på en udmærket måde. Charles Taylor er anklaget for grove forbrydelser, herunder likvidering, mord, voldtægt, slaveri, umenneskelige handlinger og forbrydelser mod menneskeheden.
I beslutningsforslaget anerkendes betydningen af den fredsskabende proces i regionen også, en proces ført og gennemført af de afrikanske lande og organisationer. Det er blevet sagt flere gange her i Parlamentet, at det er meget vigtigt, at de afrikanske lande selv tager hånd om en hovedrengøring af kontinentet.
De forbrydelser, Charles Taylor er anklaget for, er forfærdelige og har fået Interpol til at føje hans navn til listen over de mest eftersøgte forbrydere i verden. Taylors indsigelse mod særdomstolens anklage på grund af immunitet som præsident var en fornærmelse mod dem, der led under grusomhederne. Taylors påståede indblanding i Liberias økonomiske og politiske liv og hans åbent udtrykte ønske om at vende tilbage til landet udgør en trussel for den fortsatte fredsskabelse i Liberia og dette års valgproces.
Det, at den arrestordre, som særdomstolen har udstedt, ikke er blevet gennemført, underminerer denne domstols legitimitet. Særdomstolen i Sierra Leone fik, i modsætning til de internationale domstole for Jugoslavien og Rwanda, ikke et mandat under kapitel 7 i FN's charter, der kræver, at alle FN-medlemmer retter sig efter rettens afgørelser. For at denne særdomstol kan få succes er der derfor brug for samarbejdsvilje fra alle lande, der huser kriminelle.
Kommissionen støtter formelt EU's bestræbelser på at sikre udlevering af Taylor til domstolen. Det sidste FN-initiativ fandt sted under et møde på højt plan med trojkaen i Nigeria i december. Nigerias holdning har været som følger, og jeg citerer: (Der kan ikke være tale om straffrihed for Taylor. Men i øjeblikket er han den nigerianske regerings gæst, og han bliver udleveret til den første demokratisk valgte liberianske regering, der anmoder om det).
Kommissionen mener, at tilbuddet fra EU må fortsætte, og at vi må gøre det klart, at Charles Taylor på et eller andet tidspunkt - og vi håber, at dette punkt ikke er langt borte - bliver nødt til at møde op i retten. Det er også af afgørende betydning, at der tages effektive initiativer i Nigeria og andre steder til at forhindre Taylor i at fortsætte med at blande sig i Liberias anliggender og destabilisere andre lande i regionen. 
Formanden.
   - Forhandlingen under ét er afsluttet.
Vi går nu over til afstemning.

Deva (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg ville bare gerne gøre det helt klart, hvordan særdomstolen blev etableret. Derfor foreslår jeg, at vi ændrer første henvisning i det fælles beslutningsforslag, så der står: "der henviser til den særlige domstol for Sierra Leone, der blev oprettet ved en aftale mellem FN og Sierra Leones regering i overensstemmelse med FN's Sikkerhedsråds resolution 1315 af 14. august 2000, og som har til formål at retsforfølge personer, der anklages for krigsforbrydelser, forbrydelser mod menneskeheden og overtrædelser af international ret begået i Sierra Leone". Det er en oprydningsmanøvre.
Desuden vil jeg på grund af dette spørgsmåls vigtighed for det internationale samfund, Kommissionen og medlemsstaterne gerne anmode om afstemning ved navneopråb ved den endelige afstemning. 
Grossetête (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg tilslutter mig min kollegas anmodning om, at afstemningen skal foregå ved navneopråb.
Formanden.
   - Så betragter vi denne anmodning som stillet af en politisk gruppe og går over til afstemning om dette fælles beslutningsforslag ved navneopråb med hr. Devas mundtlige ændringsforslag indarbejdet heri. 
Rübig (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg har naturligvis ikke noget at indvende mod denne beslutning. Jeg vil dog gerne bemærke, at vi i morges blev enige med kommissær Potočnik om at kræve, at der skulle holdes en Formandskonference, som er åben for alle medlemmer, den 6. april kl. 14.30 - og det vil jeg gerne have ført til protokols - for at præsentere det syvende rammeprogram for forskning og teknologisk udvikling. Vi vil også gerne bede kommissionsformand Barroso, kommissær Reding og kommissær Potočnik om at være til stede ved denne lejlighed for at forklare det syvende rammeprogram for Parlamentet, og jeg vil gerne bede om, at Formandskonferencen træffer en beslutning om dette. 
Formanden.
   - Jeg erklærer Europa-Parlamentets session for afbrudt.
