

Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är en debatt om rapporten från Europeiska rådet och uttalandet av kommissionen om Europeiska rådets möte i Bryssel den 4–5 november 2004. 
Balkenende,
   . – Herr talman, ärade ledamöter, mina damer och herrar! Det gläder mig att inför er kunna redogöra för Europeiska rådets möte den 4 och 5 november, som blev produktivt.
Centrala punkter på mötet var områden som är av stor vikt för allmänheten, såsom ekonomin och området med frihet, säkerhet och rättvisa.
Vi diskuterade även frågan om att ”förmedla Europa till medborgarna”, det vill säga att förbättra kommunikationen och samspelet mellan politiker och medborgare runtom i Europa. Slutligen avhandlade vi ett antal aktuella utrikespolitiska frågor, däribland Irak.
Den senaste utvecklingen i mitt eget land ger mig inget annat val än att börja med ämnet frihet, säkerhet och rättvisa. Denna utveckling belyser på ett obehagligt men tydligt sätt att samarbetet på dessa områden måste föras ytterligare framåt.
Jag står i stor tacksamhetsskuld till er, herr talman, för de ord av stöd och solidaritet som ni den 15 november riktade till den nederländska regeringen och hela det nederländska folket. Tillåt mig att besvara dessa ord i min egenskap av nationell företrädare.
Nederländerna är stolt över sin mångfald. Sedan andra världskriget har vi tagit emot stora grupper av människor från många länder – några därför att de var förföljda, andra därför att de kunde bygga sig en bättre framtid med oss och var välkomna förstärkningar på vår arbetsmarknad. Dessa människors bidrag till vårt samhälles kvalitet är enormt och uppskattat.
I dag hör de och deras släktingar hemma bland oss, ett ”hemmahörande” som kräver hänsynstagande och ansträngning från båda parter. Integration är en komplex fråga som berör såväl identitet, normer och värderingar som viljan att lära känna och förstå varandra. Samtidigt kräver integration även att de grundläggande reglerna i vårt samhälle respekteras och följs: åsiktsfrihet, religionsfrihet och respekt för den demokratiska rättsstatsprincipen, som måste erbjuda enskilda det skydd som de har rätt till.
Förra gången jag hade förmånen att tala inför parlamentet sade jag, om Turkiets utsikter att ansluta sig till unionen, att det inte handlar om islam eller religion. Jag skulle vilja upprepa det i dag. I vårt europeiska samhälle finns alla förutsättningar för att människor med olika tro skall kunna leva vid sidan av och tillsammans med varandra. Vad som inte kan godtas är att religion används som förevändning att angripa människor, skolor, moskéer eller kyrkor. Detta är något vi alla, i hela Europa, måste bekämpa med övertygelse och beslutsamhet.
Herr talman! När ni i måndags uttryckte ert stöd underströk ni den betydelse de nyligen inträffade händelserna i Nederländerna har för hela det europeiska samhället, och jag håller med er om det. I Nederländerna är man övertygad om att vi måste arbeta effektivare tillsammans i kampen mot terrorismen. De våldsamma reaktionerna och motreaktionerna efter mordet på Theo Van Gogh har återigen visat att det finns spänningar i vårt samhälles struktur. Även i Europa måste vi lära av varandra när det gäller att integrera minoriteter. Jag skall strax mer i detalj gå in på det fleråriga programmet för rättsliga och inrikes frågor, Haagprogrammet, som syftar till en fördjupning på båda områdena.
I förra veckan hölls en ministerkonferens, där integrationsfrågan diskuterades ingående. Naturligtvis tillgrep vi den gångna veckan omedelbart de befintliga operativa instrumenten. Dessutom har ministrarna för rättsliga och inrikes frågor bett att få diskutera händelserna i Nederländerna och de europeiska aspekterna av dessa händelser med sina kolleger vid mötet i rådet (inrikes och rättsliga frågor) på fredag.
Låt mig nu återvända till min roll som rådets ordförande och till det faktiska ämnet för debatten. Europeiska rådet fastställde Haagprogrammet den 5 november. Programmet anger huvuddragen i vårt samarbete på området frihet, säkerhet och rättvisa under de kommande fem åren.
Vidare är Haagprogrammet det första omfattande åtgärdspaket som har blivit föremål för förhandlingar där 25 medlemsstater deltagit. Detta visar att vi i en utvidgad union även kan komma överens om viktiga och komplexa frågor, vilket bådar gott för framtiden.
I ett Europa utan inre gränser måste vi angripa problem såsom organiserad brottslighet, terrorism och människohandel gemensamt. Dessutom måste vi arbeta nära tillsammans på områdena asyl och invandring. När allt kommer omkring har asylsökande och invandrare rätt att få veta sin ställning i Europa.
Haagprogrammet bygger på Tammerforsprogrammet, som 1999 blev det första program i vilket man formulerade samarbetet på detta område. Det grundar sig på medlemsstaternas bidrag, kommissionens utvärdering av Tammerforsprogrammet och Europaparlamentets rekommendation av den 14 oktober i år, särskilt när det gäller metoder för beslutsfattande.
Haagprogrammet ger viktiga nya impulser. Kryphål i nationella system täpps till, vilket leder till att företeelser som gränsöverskridande brottslighet ges långt färre möjligheter. Större uppmärksamhet kommer att ägnas åt att se till att de vidtagna åtgärderna genomförs riktigt, och deras effektivitet kommer att undersökas regelbundet.
Vad betyder Haagprogrammet mer bestämt?
Unionen kommer att göra det lättare för medlemsstaternas polis, rättsväsende och underrättelsetjänster att utbyta information på grundval av principen om informationens tillgänglighet.
När det gäller terrorism har man enats om att medlemsstaterna skall gå längre än till att upprätthålla sin egen säkerhet; de skall även vidga sitt perspektiv till EU:s hela territorium. Institutioner såsom Europol och Eurojust kommer att ges en central roll i kampen mot brottslighet.
Vi kommer att fortsätta att arbeta hårt med ett europeiskt rättsligt område där det inte längre är möjligt att undfly sitt straff genom att flytta till en annan EU-medlemsstat.
Vid sidan av detta kommer vi att arbeta för ett gemensamt asylsystem till 2010, i vilket samma förfaranden kommer att följas i alla länder. Vi vill se ett enda system som är humant, men även otvetydigt, så att ”asylluffning” blir något som hör till det förgångna.
Olaglig invandring kommer också att angripas effektivare. Detta innebär en gemensam politik för återsändande och bättre gränskontroll.
Vi arbetar nu med grundprinciperna för integration, vilka om möjligt kommer att fastställas under det nederländska ordförandeskapet. Arbetet påbörjades under en informell ministerkonferens i Groningen.
En annan sak jag skulle vilja nämna särskilt är införandet av omröstning med kvalificerad majoritet och av medbeslutande på områdena asyl och invandring, något ni insisterade på i er rekommendation av den 14 november. Vi kommer att uppfylla er begäran genom att göra unionen mer beslutsam och demokratisk i detta hänseende. Detta gäller från den 1 april 2005. Även om några medlemsstater framhärdade i att olika undantag skulle göras, förblev dessa i slutändan begränsade till undantaget av laglig invandring.
Allt som allt är det ett ambitiöst och realistiskt program, för vilket Europeiska kommissionen nästa år kommer att lägga fram en handlingsplan. De separata lagstiftningsförslag som det omfattar kommer att föreläggas er i enlighet med samråds- och medbeslutandeförfarandena. Jag är särskilt glad över att medlemsstaterna nu har kommit överens om målen och hur vi skall nå dem.
Ett säkrare Europa för fria medborgare vars konstitutionella rättigheter skyddas effektivt. Det är vad detta handlar om.
Jag skulle nu vilja övergå till det andra viktiga ämnet vid Europeiska rådets senaste möte, nämligen den europeiska ekonomin, med andra ord förberedelserna för halvtidsöversynen av Lissabonstrategin.
År 2004 präglas av en svag återhämtning i den europeiska ekonomin. Återhämtningen är dock inte självklar. För att skydda vår europeiska sociala modell behöver vi göra ytterligare justeringar.
Kokrapportens största förtjänst är att den tydligt visar Lissabonstrategins betydelse, om inte nödvändighet. Strategins centrala mål är alltjämt i högsta grad levande. Det finns inget alternativ.
Världen omkring oss förändras, eftersom det förutom USA finns ekonomier, däribland Kina och Indien, som inte bara konkurrerar med arbetskostnaderna utan även alltmer med kvalitet och innovation. Men även Europa förändras: befolkningen blir äldre, med allt vad detta innebär för arbetsmarknadsdeltagandet och för pensionssystemens och sjuk- och hälsovårdens hållbarhet.
Trots detta är vägen framåt tydlig: endast genom att anta framtidens utmaningar kan vi bevara dagens landvinningar. Kunskap, innovation och konkurrenskraft måste vara de pelare som bär upp den europeiska ekonomins anpassningsförmåga. Europa måste vidareutveckla sina starka sidor. På grundval av en högutbildad befolkning med bred bas, flexibla arbetsmarknader, aktiverande socialsystem och innovativ ekologi, kommer Europa att kunna möta den globala utmaningen.
Kokrapporten visar således tydligt att Lissabonstrategin måste följas med kraft. Framsteg har gjorts på ett antal punkter: på områdena arbetsmarknadsdeltagande, den inre marknaden och spridning av informations- och kommunikationsteknik samt Internet i skolor, på universitet, i myndigheter och i hushåll. Men vi får inte lura oss själva. Wim Kok antyder samtidigt att ansträngningarna, särskilt av medlemsstaterna själva, måste intensifieras. Annars kommer vi garanterat inte att nå målen.
Det var just denna process, där strukturförändringar genomförs samtidigt som stödet från allmänheten bevaras, som blev föremål för en mycket livlig diskussion mellan mig själv och mina kolleger under Europeiska rådets möte. Vi utbytte praktiska erfarenheter och formulerade framtidsperspektiv. Det var en sund diskussion, särskilt eftersom Kokrapporten nämner medlemsstaterna själva. 
Vad som slog mig under denna upplysande diskussion var enigheten om behovet av reformer och om behovet av bra kommunikation om detta med allmänheten och det civila samhället.
Dessutom var regeringscheferna eniga i sin beredvillighet att påta sig politiskt ansvar för Lissabonstrategin på EU-nivå, men även där hemma, i sina egna länder. I det avseendet var det glädjande att den nya europeiska kommissionens blivande ordförande, José Manuel Barroso, också bekräftade att han betraktar Lissabonstrategin som en central del i sin politik och att han personligen kommer att ansvara för detta i kommissionen.
Jag har tagit upp de roller som Europeiska rådet, kommissionen och medlemsstaterna måste spela. Kokrapporten vänder sig dock även direkt till Europaparlamentet, som bör bli mer delaktigt i strategin. Till exempel föreslås i rapporten att ni skall inrätta ett ständigt parlamentsutskott med Lissabonstrategin, tillväxt och sysselsättning som arbetsområde. Jag tycker naturligtvis att det skall bli intressant att få veta hur ni svarar på denna rekommendation.
Herr talman! Jag skulle nu vilja övergå till ett annat ämne, ett ämne som ni själv har diskuterat med oss, nämligen att ”förmedla Europa till medborgarna”. Medvetenheten om att vi måste kommunicera effektivare med allmänheten om vad Europa är och vad det gör kräver ständig uppmärksamhet. Jag anser att det är positivt att framtida ordförandeskap har antytt att de kommer att fortsätta diskussionerna om denna fråga.
Ratificeringen av fördraget om upprättande av en konstitution för Europa är ett viktigt tillfälle att ytterligare förbättra kommunikationen med allmänheten. Europas medborgare delar väsentliga värderingar, och det är upp till politikerna – er och mig – att förmedla det europeiska projektet. För att skapa en verkligt öppen debatt krävs lagarbete mellan rådet, Europaparlamentet och Europeiska kommissionen. Jag välkomnar därför att kommissionens blivande ordförande, José Manuel Barroso, har uttryckt avsikten att ge en vice talman ansvar för kommunikationsfrågorna. Vi ser fram emot den aviserade kommunikationsstrategin, som kommer att läggas fram redan före Europeiska rådets möte i juni.
Jag har nu kommit till de utrikespolitiska områden som varit föremål för diskussion. Allra först Irak. Europeiska rådet lyckades komma överens om ett paket stödåtgärder för Irak på kort sikt. Vi lade fram paketet för den irakiske premiärministern, Iyad Allawi, som vi hade bjudit in särskilt för tillfället, under ett lunchmöte den 5 november. Vidare erbjöd vi Irak möjligheter till samarbete och dialog på lång sikt. Allawi tackade oss för stödet för den irakiska återuppbyggnadsprocessen. I denna process spelar valet en viktig roll. Jag sätter därför stort värde på premiärminister Allawis ord om att valet, trots ihållande säkerhetsproblem, kommer att äga rum senast i januari.
Vårt möte med Allawi och det biståndspaket vi lade fram för honom visar att Europeiska unionen vill och kan spela en mer framträdande roll i givandet av konkret stöd till den politiska och ekonomiska återuppbyggnadsprocessen i Irak. Dessutom har en liknande signal om enighet getts inom unionen när det gäller Irak.
En andra utrikespolitisk punkt där Europeiska rådet uttryckte sin åsikt var Iran. Låt mig göra en sak helt klar: vi vill att Iran skall avbryta all anriknings- och upparbetningsverksamhet fullständigt och varaktigt på frivillig grund. Endast då kan Europeiska unionen erbjuda Iran utsikter till diskussioner om ett långsiktigt samarbete som skulle gagna både Europeiska unionen och Iran. Även om den överenskommelse som nåddes med Teheran i helgen är ett steg i rätt riktning, bör vi först förvissa oss om att Internationella atomenergiorganet (IAEA) snabbt kan slå fast att verksamheten har avbrutits. Om även det försöket misslyckas, då tycks vi inte ha något annat val än att vända oss till FN:s säkerhetsråd.
Detta för mig till Mellanöstern, där det tycks finnas nya utsikter för fredsprocessen. Vi kan hoppas att Israels beslut att dra sig tillbaka från Gazaremsan kommer att innebära ett nytt tillfälle att genomföra färdplanen. Europeiska rådet har försökt att utnyttja detta. På Javier Solanas förslag har vi nu utarbetat ett omedelbart åtgärdsprogram för att stödja palestinierna på områdena säkerhet, reformer, val och ekonomisk utveckling. Det behöver inte sägas att både palestinierna och israelerna måste visa samarbetsvilja för att programmet skall bli framgångsrikt. Även om man för närvarande sörjer president Yassir Arafats död, hoppas jag att den palestinska myndigheten, när en ny president är vald i januari, kommer att starta om snabbt och beslutsamt.
Situationen i Sudan förblir oerhört svår. Europeiska rådet har uppmanat Sudans regering och övriga parter att uppfylla de internationella kraven. I detta avseende har vi en självklar piska, nämligen möjligheten att tillgripa sanktioner, om så behövs. Om det är vad som krävs, är det vad vi kommer att göra.
För tre veckor sedan höll Europaparlamentet en debatt om Ukraina med rådet. Jag hoppas att det budskap Europeiska rådet sände uppfattas riktigt av de ukrainska myndigheterna. Den andra omgången av presidentvalet äger rum på söndag. Denna omgång måste bli mer demokratisk än den första. Om så inte blir fallet, blir vi tvungna att överväga hur vi skall tolka det.
Som framgår av slutsatserna diskuterade Europeiska rådet inte unionens utvidgning. Det kommer vi att göra i december. Vi kommer då att veta hur den debatt som parlamentet kommer att ägna frågan har utfallit. De beslut vi står inför när det gäller de fyra kandidatländerna kan förändra unionen drastiskt. För att vi skall kunna se beslutsfattandet och genomförandet av besluten an med tillförsikt är det avgörande att parlamentets ståndpunkt är tydlig, positiv och framtidsinriktad. Jag hoppas att detta kommer att bli resultatet den 2 december.
Låt mig slutligen säga några ord om parlamentet självt och om kommissionen.
Först och främst delar jag er önskan att lösa den gamla frågan om stadgan för parlamentets ledamöter. Genom genomblickbara och otvetydiga överenskommelser om ledamöternas lön och andra arbetsvillkor undviks uppfattningar som undergräver förtroendet för institutionerna och unionen som helhet. Under de närmaste veckorna kommer ordförandeskapet genom Atzo Nicolaï, statssekreterare för europeiska frågor, att undersöka de möjligheter som finns att komma överens i denna fråga, som har förblivit olöst alltför länge. Herr talman! Även ni kommer att rådfrågas i ärendet inom de närmaste dagarna.
Egentligen stod utgången av den debatt som parlamentet höll för tre veckor sedan om den föreslagna kommissionen inte på Europeiska rådets dagordning. Herr talman! Ni gjorde likväl rätt i att uppmärksamma saken i ert tal till Europeiska rådet. Jag skulle nu vilja göra detsamma.
Unionen försattes inte i kris på grund av den debatten; tvärtom hämtade unionen styrka från den. Enligt fördraget har parlamentet tilldelats en viktig uppgift vid tillsättningen av kommissionen. Parlamentet är i sin fulla rätt att förkasta den föreslagna kommissionen. Om parlamentet hade gjort så till följd av en omröstning, skulle det ha varit ett uttryck för politisk självmedvetenhet.
På liknande sätt är det bra att José Manuel Barroso, den nominerade ordföranden, har dragit den politiska lärdom han behövde dra av debatten. Han har kunnat anpassa kommissionen så att den skall få bredast möjliga stöd i parlamentet. Han lägger härigenom en stadig grund för samarbetet mellan parlamentet och kommissionen.
Ur rådets synvinkel är utgången också positiv. Rådet vill skrida till verket med parlamentet och kommissionen. Vi står inför viktiga frågor och viktiga vägval. Jag har stora förhoppningar om att Europaparlamentet i morgon kommer att uttrycka sitt förtroende för kommissionen, och vi kommer därefter att kunna kavla upp skjortärmarna. 
Nielson,
   . – Herr talman! Som ni vet ägnade sig Europeiska rådet i första hand åt Lissabonstrategin och lanseringen av ett nytt program för frihet, säkerhet och rättvisa: Haagprogrammet. Man diskuterade också en fråga av särskild vikt för medborgarna: förmedla Europa till medborgarna. Man lyssnade till kommissionens ordförande Romano Prodis anförande om utvidgningen och man antog slutsatser i ett antal utrikespolitiska frågor, däribland Sudan, Irak, Mellanöstern och Iran. Slutligen träffade stats- och regeringscheferna Iraks premiärminister Iyad Allawi över en lunch. Vid det tillfället lade kommissionens nominerade ordförande José Manuel Barroso också fram en ändrad lista på kommissionärer som skall godkännas av rådet och överlämnas till Europaparlamentet för omröstning.
När Europaparlamentets talman Josep Borrell träffade ledamöter i Europeiska rådet den fjärde november, underströk han Europaparlamentets roll i denna process. Jag skall kortfattat redogöra för de viktigaste punkterna som diskuterades i Europeiska rådet.
Vad beträffar Lissabonstrategin bekräftade Europeiska rådet giltigheten och betydelsen av den process som man initierade år 2000, med siktet inställt på att förbättra de europeiska ekonomiernas konkurrenskraft genom en strategi som väger in sociala, ekonomiska och miljömässiga aspekter. Man uppmanade rådet att bevara drivkraften i det arbetet och upprepade vikten av att medlemsstaterna genomför överenskomna åtgärder.
Europeiska rådet välkomnade Wim Koks genomgång av rapporten från den högnivågrupp som han var ordförande för. Kommissionen kommer att arbeta fram förslag på grundval av Kok-rapporten till Europeiska rådets möte i mars, inför halvtidsöversikten av Lissabonstrategin. Det framgår tydligt att det har gjorts framsteg under de senaste fem åren men, som ordförande Prodi sade, vi har inte gjort tillräckligt och medlemsstaterna måste fortfarande genomföra det de utlovat i sina åtaganden. Jag är frestad att upprepa det: medlemsstaterna måste genomföra sina åtaganden!
Den nominerade ordföranden José Manuel Barroso, har redan antytt att kommissionens huvudprioritering blir att främja ett konkurrenskraftigt Europa genom ökad tillväxt och fler arbetstillfällen, och att kommissionen helhjärtat skall arbeta för att Lissabonstrategin genomförs i alla dess delar. I det sammanhanget fortsätter kommissionen också att aktivt arbeta för att regelverket blir bättre. Ordförandeskapet har satsat på åtgärder för förenkling, konsekvensanalyser och att bedöma den administrativa bördans storlek. Vi stöder dessa åtgärder och välkomnar den tekniska högnivågruppens arbete med att förbättra det ömsesidiga regelverket för parlamentet, kommissionen och rådet.
Vad gäller området för frihet, säkerhet och rättvisa, antog Europeiska rådet ett ambitiöst flerårigt program – Haagprogrammet – som är en följd av Tammerforsprogrammet, och som kommer att visa vägen för unionens arbete inom dessa områden under de kommande fem åren.
EU:s medborgare förväntar sig med rätta att EU, samtidigt som man garanterar respekt för grundläggande friheter och rättigheter, skall vidta mer effektiva gemensamma åtgärder mot gränsöverskridande problem som illegal invandring och människosmuggling, samt terrorism och organiserad brottslighet.
Haagprogrammet återspeglar de ambitioner som uttrycks i det konstitutionella fördraget. Tonvikten läggs vid resultat och genomförande, kommissionens utvärdering av Tammerforsprogrammet beaktas, liksom rekommendationen som antogs av Europaparlamentet den 14 oktober 2004 om kvalificerad majoritetsröstning och medbeslutandeförfarandet. Kommissionen kommer att lägga fram en handlingsplan 2005 för att omsätta målen och prioriteringarna i Haagprogrammet i konkreta åtgärder.
När det gäller frågan att ”förmedla Europa till medborgarna”, lyfte Europeiska rådet åter fram behovet av att öka allmänhetens förståelse för hur viktigt unionens arbete är. Politiker på både nationell och internationell nivå har ett ansvar för att förmedla hur viktigt det europeiska projektet är, att involvera medborgarna i beslutsfattandet genom offentliga debatter och ett aktivt medborgarskap. I det avseendet spelar EU-institutionerna också en roll. Kommissionen avser för sin del att lägga fram en kommunikationsstrategi i god tid före Europeiska rådets möte i juni 2005. Ratificeringen av det konstitutionella fördraget kommer också att utgöra ett aldrig tidigare skådat tillfälle att diskutera Europafrågor med medborgarna. Detta är varje medlemsstats ansvar, men det är mycket viktigt att debatten förs på EU-nivå snarare än i varje enskild medlemsstat.
Vad beträffar utvidgningen lade ordförande Romano Prodi vid Europeiska rådets möte fram framstegsrapporten, strategidokumentet och rekommendationer, samt studien om frågor som uppstår i samband med Turkiets medlemskap som kommissionen lade fram den 6 oktober. Som ni vet kommer Europeiska rådet att ta upp dessa utvidgningsfrågor vid sitt möte i december. 
Mayor Oreja (PPE-DE ),
   . – Herr talman! Av de många frågor som behandlades på Europeiska rådets möte skulle jag vilja koncentrera mig på två: främjandet av området med frihet, säkerhet och rättvisa samt processen för ekonomisk och social modernisering av EU, även känd som Lissabonprocessen.
Jag skulle vilja gratulera det nederländska ordförandeskapet till det uttömmande Haagprogrammet, som avser området med frihet, men jag skulle vilja tillägga en kort kommentar. Vi behöver fortfarande fastställa huvudfrågor och prioriteringar för att främja detta område. Att leda betyder att göra val och fastställa prioriteringar.
Tiderna har förändrats sedan Tammerfors I. Det är dags att välja prioriteringar och urskilja de mest trängande problem som påverkar européernas samlevnad, framför allt de problem som kommer att påverka denna samlevnad i framtiden. Vi måste ha modet att välja och att godta risken. Mod är vad framtiden för området med frihet och rättvisa i Europeiska unionen kommer att kräva.
Rådet säger till exempel att kampen mot terrorismen måste intensifieras, men den intensitet som behövs för att skilja ut islamistisk terrorism som det huvudsakliga hotet mot européernas samlevnad saknas fortfarande. Madrid, Beslan, tragedierna med europeisk gisslan och förra veckans händelser i Nederländerna bekräftar detta. Mer union betyder större möjlighet att välja och vraka. Detta område måste därför främjas på grundval av några få, mycket få, men solida och urskiljbara europeiska politiska projekt inriktade på de reella problem vi står inför – varav det främsta är islamistisk terrorism. Den största risken för Europa på detta område är overksamhet, förlamning och rådvillhet.
I Haagprogrammet nämns inte det nödvändiga skyddet för terrorismens offer, och jag beklagar att man i slutsatserna inte nämner vare sig parlamentets begäran om att upprätta den europeiska byrån för stöd till offren eller konsolideringen under kommande år av ett politiskt projekt, ett politiskt program med denna inriktning.
Herr talman! Efter att ha sett rapporten om halvtidsöversynen av Lissabonstrategin är det primära att vi inser att vi ligger långt efter tidsschemat. Europaparlamentet måste främja Lissabonprocessen på grundval av tre mycket enkla och väsentliga punkter: den första är att parlamentet måste uppmuntra regeringarna att visa tecken på mod och att främja de nödvändiga strukturreformerna, eftersom mer union kräver mer Europa och fler strukturreformer; den andra är att godta att sysselsättning utan tvivel är den bästa socialpolitiken, eftersom mer union betyder större betoning på skapande av arbetstillfällen; och slutligen behöver medlemsstaterna välskötta offentliga finanser för att genomföra Lissabonstrategin, eftersom mer union ställer högre krav på budgetstabilitet och ingen mer uppluckring av finanserna bland de europeiska staterna som helhet.
Herr rådsordförande! Jag tackar er för det arbete ni har utfört under de senaste månaderna. 
Schulz (PSE ),
   . – Herr talman, mina damer och herrar! Min kollega Harlem Désir kommer att tala på vår grupps vägnar och säga några ord om de frågor som Lissabonprocessen har gett upphov till, men jag skulle vilja påpeka att min grupp i parlamentet och, anser jag, unionen som helhet i första hand måste ägna sina ansträngningar åt att utvärdera utfallet av denna process, eftersom man i Kokrapporten, som ni diskuterar i rådet, har ett par sanningens ord att säga om det. Vi sköter oss helt enkelt inte bra nog, och det är på detta som alla våra ansträngningar – den nya kommissionens, rådets och parlamentets ansträngningar – måste koncentreras. Vi i socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentet kommer att lägga stor tonvikt på detta.
Men jag skulle i stället, i likhet med Jaime Mayor Oreja, som redan har talat, vilja säga något om området med frihet, säkerhet och rättvisa. Rådet beslutade att övergången till majoritetsomröstning och medbeslutande på områdena invandrings- och asylpolitik samt på andra områden för rättsliga frågor och inre samarbete skall ske senast den 1 april nästa år.
Som redan har sagts krävde vi detta i en resolution den 14 oktober. Det är bara det att det inte var enbart denna resolution av den 14 oktober, utan en långdragen process som varade i fem år, och jag vill därför nämna någon som inte är här, nämligen vår före detta kollega och kommissionär Antonio Vitorino, eftersom det är inte minst tack vare hans fasthet som vi är där vi är i slutet av Tammerforsprocessen. Detta är något jag vill säga klart och tydligt på min grupps vägnar.
Vad handlar detta om? Jag skall tala om hur kommissionen, rådet och parlamentet delar ansvaret för den balanserade politik vi kommer att sätta ihop. De ord ni använde i början av ert tal, när ni fäste uppmärksamheten på situationen i ert eget land, anser jag var oerhört väl valda. Europeiska unionen och medborgarna ställer säkerhetspolitiska krav, krav som är riktade till medlemsstaterna och unionen och som vi måste uppfylla. Det finns ingen tid att förlora; vi kan inte lämna något utrymme, något som helst utrymme, åt de grundläggande medborgerliga rättigheternas fiender, åt demokratins fiender, åt dem som ger uttryck för sitt blinda hat genom mord och avrättningar i avsikt att förstöra den ordning som vi försvarar. En stark demokrati har rätt att vara stark och att vidta kraftåtgärder mot sina fiender. I detta står vår grupp alltid vid er sida.
Men det är bara myntets ena sida. Den andra sidan är att staten, unionen, de krafter för lag och ordning som finns där för att försvara grundläggande demokratiska friheter, inte kan inskränka dessa rättigheter och samtidigt hävda att de försvarar dem. Detta är lättare att säga här i kammaren än att genomföra där ute i den verkliga världen – det vet jag –, men vi kan likväl inte spara på våra ansträngningar utan måste fortsätta att korrigera balansen mellan allmänhetens rätt att skyddas mot osäkerhet och garantin för deras grundläggande rättigheter.
Men när jag hör vissa diskussioner i rådet eller i kommissionen, när jag hör tal av misslyckade kommissionärskandidater, får jag ibland det intrycket att detta måste sägas med större eftertryck. Som tysk Europaparlamentariker kan jag inte föreställa mig att Libyen, för att ta ett exempel, är ett land med stor erfarenhet av respekt för grundläggande rättigheter. Härav följer att de snabba och lockande lösningar som erbjuds på mediemarknaden inte alltid är de bästa.
Låt mig upprepa att vi om vi vill bekämpa olaglig invandring – och det har en längre tid varit en av min grupps trosartiklar att vi vill det – äntligen måste skapa möjligheten till laglig invandring. Kammarens debatt om frågan, som inleds den 1 april nästa år, kommer att öppna dörren för det, dvs. för att vi som lagstiftare skall kunna – och vi gör det gärna – hjälpa till att åstadkomma en situation där vi, om vi vill uppnå säkerhet, inte bara kan tala om olagliga människor utan även kan upprätta en ram inom vilken de kan bli lagliga. Även det är en möjlighet som vi kommer att ha från och med den 1 april. 
Alvaro (ALDE ),
   . – Herr talman! Helt kort till Martin Schulz: Jag ber er, gör den tyske inrikesministern uppmärksam på det uttalande ni just har gjort. Han skulle verkligen behöva ta del av era ord.
Den 4 och 5 november i år fastställde Europeiska rådet sina prioriteringar för vidareutvecklingen av området med frihet, säkerhet och rättvisa. Det är troligt att denna utveckling kommer att göra mer än något tidigare gemensamt initiativ för att dana EU:s karaktär, för det är på förverkligandet av denna union, styrd av rättsstatsprincipen, som en samfälld europeisk gemenskap kommer att byggas. Vårt samhälles karaktär kommer att bestämmas inte bara av i vilken utsträckning Europeiska unionen vill att våra 450 miljoner medborgare skall skyddas mot bland annat terrorismens faror eller i vilken grad den vill se rättsligt samarbete förekomma i framtiden, utan även av gemensamma åtgärder på områdena asyl, invandring och integration. Vi får inte glömma bort att de grundvalar vi lägger under de närmaste fem åren kommer att bestämma inte bara 450 miljoner människors framtid, utan även deras barns och barnbarns framtid.
Jag skulle bara vilja ta tillfället i akt att inte bara påminna er utan även kanske på nytt göra er medvetna om det ansvar vi alla tog på oss när vi fattade beslutet att bli Europaparlamentariker. Vi danar samhällen och formar deras framtid, men det är tyvärr först när vi blickar tillbaka som vi kommer att få veta om våra ansträngningar kröns med framgång. Dock kommer vi då att vara tvungna att besvara våra barns frågor, liksom våra föräldrar och farföräldrar var tvungna att besvara våra, och jag kommer att kunna berätta för dem att jag minsann förhindrade att friheten offrades för säkerheten, att jag minsann hjälpte till att bevara detta storslagna samhälle öppet, tolerant och fritt – ett samhälle som aldrig skulle tolerera intolerans –, och att jag minsann erbjöd dem som var förföljda i främmande länder möjligheten att söka säkerhet i detta vårt EU och gav samma möjlighet till dem som ville bo och arbeta här.
Och när mina barn frågar mig hur jag lyckades med det hoppas jag att jag kommer att kunna berätta för dem att vi, medborgarnas direktvalda företrädare, inte tolererade att några få länders inrikesministrar sammanträffade i vad de kallade G5 och fattade väsentliga beslut utan att bry sig om parlamentet. Vi har sett hur viktigt det är att integrera de utlänningar som bor i Europa, på ett sätt som respekterar dem och även kräver att de respekterar oss. Jag kommer att berätta för dem att vi besegrade dem som sökte bränna ned ett fritt samhälle till grunden och att vi i kampen mot terrorismen alltid tog hänsyn till behovet av att värna medborgarnas rättigheter och friheter. Åtgärder som biometriska uppgifter i identitetshandlingar måste bedömas utomordentligt strängt utifrån deras nödvändighet och proportionalitet. Jag kommer att berätta för dem att vi utrotade alla former av människohandel, som var slaveri i modern förklädnad, genom att bekämpa den på alla nivåer och göra det möjligt för människor att komma in i Europa lagligt och att vi fullgjorde våra skyldigheter gentemot dem som sökte asyl, utan att göra det lätt för oss genom att vältra över vårt ansvar på stater utanför våra gränser och utan våra lagar. Jag kommer att berätta för dem att vi inte rätt och slätt skapade innehållslösa institutioner, utan sådana inrättningar som Europeiska byrån för mänskliga rättigheter, med både medel och mandat.
Haagprogrammet är en början men säkerligen inte ett slut. Innan vi genomför oåterkalleliga förändringar av vårt samhälle måste vi fundera, diskutera och argumentera, och göra det om och om igen. För det är skyddet för mänskliga och medborgerliga rättigheter och för frihet och säkerhet som bär upp detta vårt EU, som vi måste försvara – till och med inom dess egna institutioner, vilket är något speciellt.
Lambert (Verts/ALE ),
   . – Herr talman! Jag vill begränsa mina kommentarer till två saker i rådets presentation: Lissabon och Haagprogrammet. 
Till att börja med blir jag personligen alltid orolig när jag hör en politiker säga att ”det finns inget alternativ”, eftersom Margaret Thatcher brukade använda detta uttryck samtidigt som vi alla var mycket väl medvetna om att det fanns mängder av alternativ. Därför oroar jag mig för att vi bara ser Lissabonstrategin som ett slags helig Graal som vi måste söka efter, och jag välkomnar verkligen det nederländska ordförandeskapets erkännande av vidden av denna strategi.
Här i kammaren handlar Lissabonstrategin alltför ofta enbart om konkurrenskraften och vi bortser från alla andra aspekter, som fler och bättre arbetstillfällen, social sammanhållning och hållbar utveckling, något som därefter utvecklades mer i sin helhet i Göteborg. Om vi begränsar Lissabonstrategin till att bara handla om konkurrens, då underskattar vi oss själva och kommer inte att kunna lösa särskilt många av de problem våra samhällen står inför. Värdet av att bara läsa delar av strategin är högst tvivelaktigt, och det är delvis på grund av denna inkompletta läsning som vi har haft sådana problem med att genomföra stora delar av strategin.
Vi har fullständigt glömt bort vad Cardiffprocessen säger om att miljöfrågorna skall integreras i alla EU:s processer och politikområden. När man ser på frågor om social sammanhållning, som hänger samman med en del andra frågor som har kommit upp här i dag, tycks vi också ha glömt bort det dynamiska förhållningssätt som krävs för att genomföra artikel 13-direktiven mot diskriminering. Det vore bra om vi kunde omvärdera Equal-programmets framtida roll i stället för att förpassa det till papperskorgen. Att genomföra lagstiftning mot diskriminering handlar om frågor kring den marginalisering av många människor som sker i våra samhällen, det handlar också om en del av de frågor som har tagits upp här under förmiddagen gällande respekt för individer och deras förmåga.
En av de saker som inte har fått tillräcklig genomslagskraft när man studerar Haagprogrammet i sig är det politiska ledarskapet i frågor om antidiskriminering. Ett direktiv om åtgärder mot rasism och främlingsfientlighet sitter fortfarande fast i rådet och vi utövar inte det politiska ledarskap som Europeiska centrumet för övervakning av rasism och främlingsfientlighet har pekat på som nödvändigt för att nå framsteg. Jag undrar om EU:s byrå för mänskliga rättigheter kan utöva detta ledarskap.
Vi välkomnar naturligtvis de steg som tas i riktning mot kvalificerad majoritetsröstning och medbeslutande, och vi förutsätter att detta även involverar EG-domstolen, även om detta inte sagts klart ut än. Emellertid beklagar jag att laglig invandring ännu inte tagits med, eftersom, vilket rådet slagit fast och även nämnts här under förmiddagen, det inte går att skilja illegal invandring från laglig invandring. Detta är inte bara en fråga för justitiedepartementen. Det påverkar också sysselsättningspolitiken starkt. Människor föredrar att ha laglig status, och vi måste titta på de byråkratiska mekanismer som står i vägen för det, och som parlamentet tydligt fastställde under föregående mandatperiod.
Snarare än att fokusera enbart på de negativa aspekterna – vilket ett antal vittnesmål gjort nu på förmiddagen – strävar vi efter ett kraftfullare politiskt ledarskap som passar det Europa vi vill skapa. 
Zimmer (GUE/NGL ),
   . – Herr talman! Även jag häpnar över Jan Peter Balkenendes påstående att det inte finns något alternativ till Lissabonstrategin, vilket betyder att det inte finns något alternativ till det sätt som den genomförs på. Min grupp är kritisk till Lissabonstrategin fram till i dag, och vi är det inte därför att den syftar till mer och bättre, inte därför att den kräver social sammanhållning och hållbarhet; vi är kritiska till Lissabonstrategin därför att den förvärrar världens problem ytterligare. Det budskap som nu sprids efter rådets möte i Bryssel och efter de konferenser som hållits inom ramen för Nederländernas ordförandeskap är att skapandet av fler meningsfulla och skäligt betalda arbetstillfällen, förstärkningen av den sociala sammanhållningen och den rationella användningen av naturresurserna nu kommer i andra hand efter konglomeratens konkurrenskraft och EU:s förmåga att konkurrera som global aktör.
I stället för att höra talas om hur politiska prioriteringar ansvarsfullt har justerats till förmån för social, miljömässig och global hållbarhet och se förslag läggas fram för behandling på rådets vårmöte 2005, hör vi nu att Europa för det första skall göras mer konkurrenskraftigt, att arbetsmarknaderna skall göras mer dynamiska och att de sociala trygghetssystemen skall anpassas för att möta de utmaningar som behovet av konkurrenskraft samt befolkningsförändringar innebär. Låt mig klart och tydligt tala om för er att detta inte kommer att hjälpa oss att lösa världens och samhällets problem.
Wim Koks rapport lades fram under sammankomsten, och inte heller den har några alternativ att erbjuda. Den bidrar inte till att utveckla en social- och sysselsättningspolitik för vår tid. Jag har därför samma uppfattning om den som det europeiska nätverket för bekämpning av fattigdom (EAPN) och diskuterar mer än gärna dessa förslag om något som liknar en socialpolitisk dagordning för åren 2006–2010.
Med toppmötet i åtanke och med förväntningar på de förslag som kommissionen skall lägga fram i januari uppmanar jag kommissionen, Europeiska rådet och medlemsstaterna att justera sina politiska prioriteringar inom Lissabonstrategin längs de linjer som jag nämnde tidigare.
Blokland (IND/DEM ),
   . – Herr talman! Tillåt mig att gratulera premiärminister Jan Peter Balkenende till hans dynamiska sätt att hantera det chockerande mordet på Theo van Gogh och de efterföljande upploppen. Under dessa omständigheter är det nödvändigt med ledarskap. Om vi gav oss i kast med dem som hotar rättsstatsprincipen utan solidaritet och enhällighet skulle vi inte nå våra mål. Vad som är bra är att detta behov tycks finnas även i samhället. Jag önskar er guds välsignelse i ert arbete, särskilt i arbetet med att föra och hålla samman de olika etniska grupperna.
Under det senaste mötet mellan EU:s regeringschefer lade Wim Kok fram sin rapport om Lissabonstrategin, en rapport som vi i kammaren såg fram emot med stor förväntan. Slutsatserna och rekommendationerna är inte nya. Vad som nytt är att en rådgivare som rådet konsulterat har lagt tillbaka bollen på medlemsstaternas planhalva. Medlemsstaterna måste sätta i gång strukturreformer, vilket de synbarligen ännu inte har gjort. Inga val gjordes bland övermåttet av målsättningar. Det återstår dock att se om det skulle vara tillräckligt att minska antalet mål. Jag tvivlar på det. Mer måste göras, men detta förutsätter att det finns en vilja. Vilken medlemsstat blir den första att sticka ut hakan?
Sedan 2001 har vi i kammaren haft många debatter om frågan varför strategin inte fått önskad verkan. Parlamentet har begränsade befogenheter i Lissabonprocessen, och inom ramen för den öppna samordningsmetoden är det i alla händelser svårt att konkretisera unionens roll. Miljöpolitiken och socialpolitiken är satta under tryck. Trots det är vi tvungna att anta en hållbarhetsstrategi om vi vill bevara vår välstånds- och välfärdsnivå till framtida generationer på längre sikt. Parterna är i stort sett eniga om analysen. Men vilken medlemsstat kommer att ta det första egentliga steget? Min fråga till Jan Peter Balkenende är därför vad vi kan förvänta oss av det nederländska ordförandeskapet under de närmaste sex veckorna i form av uppföljning. När allt kommer omkring har Nederländerna alltid varit en framträdande förespråkare för reformer med avsikt att göra Lissabonprocessen till en framgång. 
Szymański (UEN ),
   . –  Herr talman, mina damer och herrar! Rådet har ställts inför oerhört svåra utmaningar på området för inre politik. Här innefattas säkerhet och ekonomisk tillväxt. I själva verket är den senare utmaningen lätt att se genom att den ekonomiska tillväxten är obefintlig i Europa som helhet, trots Lissabonstrategins ovanligt ambitiösa bestämmelser. Sakernas tillstånd beror i första hand på att vi alltjämt har en oerhört naiv tro på regleringarnas förmåga och kraft som faktorer för förändring, särskilt när det gäller regleringen av det ekonomiska livet. Denna naiva tro har lett till att Europa blivit helt försvarslöst på den globala marknaden och till att våra medborgare och företagare överhopas av stora mängder lagstiftning, lagstiftning som väldigt ofta är skadlig. Det andra skälet till dålig ekonomisk tillväxt är att våra samhällen verkligen åldras oerhört snabbt. Även en ekonomi som stod på höjden av sin utveckling – för att nu inte tala om den europeiska ekonomin – skulle bringas på fall om den åldrades i samma takt som den för närvarande gör i Europa.
Med tanke på det nära förestående rådet är det värt att beröra harmoniseringen av lagstiftning. Det finns några områden där harmonisering kan få positiva följder, men det finns även områden där harmonisering helt enkelt är omöjligt. Till dessa hör familjerätten, av det enkla skälet att man inom Europa hyser radikalt skilda åsikter om familjen. Buttiglioneaffären är ett utmärkt exempel på detta. Det vore ett allvarligt misstag att tro att det går att använda EU-rätten till att få homosexuella förhållanden lagligt erkända i länder som inte har samtyckt till ett sådant experiment.
Fortfarande med rådets möte i åtanke anser jag att rådet måste berömmas för att det intresserar sig för Ukraina. Det bör tilläggas att intresset har kommit för sent, och vi får verkligen hoppas att det inte har kommit alldeles för sent. Om krisen inte hade uppstått, skulle den osedvanligt passiva politiken gentemot öst antagligen ha bestått. Den kris vi bevittnar inom de väst- och EU-vänliga krafterna i Ukraina skulle antagligen aldrig ha inträffat om vår grannskapspolitik hade varit modigare politiskt sett, generösare ekonomiskt sett och framför allt öppnare för anslutning av länder som Ukraina till EU. 
Czarnecki, Ryszard (NI ).
    –  Herr talman, herr Balkenende, mina damer och herrar! På kommunisttiden sade myndigheterna att ideologin var bra och människorna dåliga eftersom de inte ville omsätta den i handling. När jag läste resolutionsförslaget fann jag ett påstående som går ut på att Lissabonstrategin är bra men att de dåliga medlemsstaterna, som inte vill omsätta den i handling, är ”det största hindret” för ett snabbare uppnående av målen. Detta låter oroväckande bekant, och jag måste instämma i Jean Lamberts och Gabriele Zimmers kommentarer i frågan. När det gäller punkt 4 i resolutionsförslaget kan författarnas omnämnande av investeringar i mänskliga resurser, forskning och innovation få en att befara att man tyvärr kommer att genomföra detta genom att favorisera de gamla medlemsstaterna på Polens, Tjeckiens, Slovakiens, Ungerns, Sloveniens, Lettlands, Litauens och Estlands bekostnad, som fallet är i bestämmelserna i förslaget till EU:s budget 2007–2013. Fina ord kan omsättas, och omsätts tyvärr ibland, i handling på ett sätt som är långt ifrån fint. Efter dessa kritiska ord skulle jag vilja berömma rådet för att det äntligen har erkänt den demografiska faktorns betydelse samt resolutionens författare för att de har bett rådet att den europeiska befolkningens åldrande skall behandlas som en prioriterad fråga. 
Eurlings (PPE-DE ).
   – Herr talman! För närvarande är Nederländerna ett land i förtvivlan, eftersom vi mer än någonsin är tvungna att ompröva inte bara frågan om balansen mellan frihet och tolerans utan även frågan om hur man fastställer gränser för att garantera säkerheten. Jag instämmer helt i Johannes Bloklands gratulationer till premiärminister Jan Peter Balkenende för dennes sätt att ta ansvar och ge vägledning för att kanalisera stämningen bland vår befolkning mot ett mer tolerant samhälle där människor respekterar varandra. Respekt för dessa värden är också något som vi i kammaren alltid måste försvara. Tolerans går dock hand i hand med fastställande och utstakning av gränser. Jag välkomnar att Haagmålen bygger på Tammerforsmålen. Mina gratulationer till sättet att komma överens. Jag håller verkligen med Jaime Mayor Oreja, som för en stund sedan förklarade att det viktiga nu är att vidta konkreta åtgärder och att prioritera konkreta åtgärdspunkter på kort sikt. Rådsordföranden får gärna uttala sig närmare om detta. Jag skulle i vilket fall som helst vilja nämna en av mina personliga prioriteringar, en som jag har nämnt tidigare. Jag anser att det är oacceptabelt att vi efter angreppen i New York och Madrid hör rådet (rättsliga och inrikes frågor) säga att vi nu automatiskt kommer att börja utbyta upplysningar om möjliga angrepp utan dröjsmål. Det är ofattbart att detta inte redan har gjorts, att angelägenheten har sjunkit till den nivån igen, samtidigt som vi ännu en gång har konstaterat att det kan finnas internationella kopplingar till det politiska mordet och de efterföljande händelserna i Nederländerna.
Jag skulle också helt kort vilja kommentera Lissabonstrategin. Lissabonstrategin är den enda vägen, enligt Balkenende, och han har rätt. Det är den enda vägen, och vi är tvungna att fortsätta längs denna. Det viktiga är hur vi förhandlar om den. Inte med den ”superkommissionär” som tidigare föreslagits av Tysklands förbundskansler Gerhard Schröder, utan genom att lära av varandra. Håller han för troligt att innovationsråd ledda av honom själv skulle bidra till ett effektivare utbyte av bra exempel? Håller han också för troligt att nationella parlament skulle kunna ställas till svars mycket mer eftertryckligt när det gäller fullgörandet av deras andel av ansvaret för detta?
Slutligen är även kommunikationen i Europa en viktig punkt. Herr Balkenende! Det är faktiskt nödvändigt att stadgan blir verklighet, för så länge en sådan saknas kommer vi att ha en negativ framtoning i varje val. Jag tackar er. Det blir intressant att se hur långt ni kommer att föra denna fråga. 
Désir (PSE ).
   – Rådet har mottagit Kokrapporten om översynen av Lissabonstrategin. De framsteg som gjorts med strategin ligger långt ifrån de mål som fastställdes år 2000, något som beror på att alltför många prioriteringar fastställdes. Framryckningar har gjorts när det gäller alla aspekter i samband med gemenskapsmetoden, eller avreglering, medan inga framsteg har gjorts med några aspekter som kräver åtaganden av medlemsstaterna och som är avhängiga den öppna samordningsmetoden, såsom investering i forskning, innovation, utbildning, kvaliteten på social dialog och humankapital. Inte heller har större nationellt ägande uppnåtts, och mycket återstår att göra på området.
Vi gläds åt att behovet av att upprätthålla en balans mellan Lissabonstrategins tre dimensioner – de ekonomiska, sociala och miljörelaterade dimensionerna – har upprepats, och det är vår tro att den europeiska ekonomin behöver högre tillväxt och ökad konkurrenskraft för att den europeiska miljömodellen och sociala modellen skall kunna bevaras. Vi måste likväl fortsätta att diskutera sambanden mellan dimensionerna och de erforderliga villkoren för hållbar tillväxt i Europa.
Frestelsen att välja den enkla utvägen, nämligen att tillgripa avreglering på ett ständigt växande antal områden, däribland tjänster, arbetsmarknaden och välfärdssystem, tycks öka. Om vi fortsätter längs denna väg, kommer det snart att finnas föga kvar av den europeiska modellen, av dess särdrag, dess starka sidor och dess fördelar, som inte ligger i en justering nedåt mot den sociala nivån hos några av våra nya internationella konkurrenter – och jag tänker här på Kina och Indien – utan i konkurrens för att uppnå spetskompetens, kvalitet, förstklassiga produkter och innovation.
Vi är därför säkra på att alla investeringar i humankapital, i högklassig livslång utbildning för anställda, i offentliga tjänsters kvalitet, i europeiska miljönormer och i bra social dialog är produktiva faktorer, konkurrensfaktorer och förutsättningar för att reformer skall vidtas i den mån som och när de behövs. Det är därför dessa saker inte bara medför kostnader, utgifter och stelhet, utan tvärtom ger ett stöd som säkrar framgången för en ny tillväxt- och utvecklingsstrategi för Europeiska unionen.
Vi vill att tillväxt och arbetstillfällen skall vara en prioritering, och jag anser att detta även omfattar bättre samband mellan alla europeiska politiska instrument, eller med andra ord en reform av stabilitets- och tillväxtpakten som stärker dess band till de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken, den nya budgetplanen och, för den delen, de reviderade Lissabonmålen.

In ’t Veld (ALDE ).
   – Herr talman! Jag skulle vilja börja med Lissabonprocessen. Jag anser att Wim Koks rapport är mycket välkommen och att den visar var felen ligger. Botemedlet är faktiskt redan rätt så känt: vad som saknas är handling. Sakta men säkert blir jag lite missmodig när jag inser att vi har sagt detta så många gånger men ändå inte har funnit ett sätt att få medlemsstaterna att handla. Jag skulle vilja höra från EU:s ordförandeskap vad det avser att göra åt detta.
För det andra hör jag då och då att en falsk klyfta skapas mellan konkurrenskraft och solidaritet. Dessa saker kompletterar varandra; de står sannerligen inte i strid med varandra. I Lissabon var vi alla överens om att avreglering är nödvändigt, och avreglering undergräver inte vår europeiska socioekonomiska modell utan stärker den i själva verket.
Om vi ser till fakta – och jag riktar mig här särskilt till vänstern i kammaren – har avreglering och fria marknader fört fler varor och fler tjänster inom räckhåll för fler människor. Det är verkligheten, och jag anser att vi inte bör tillgripa de gamla instrumenten protektionism eller statligt stöd, som är ett ineffektivt sätt att använda skattebetalarnas pengar, och monopol.
För det andra skulle jag vilja kommentera Haagprogrammet. Det är oerhört välkommet och kan naturligtvis inte betraktas avskilt från händelserna i Nederländerna. Detta är inte en nederländsk fråga utan en europeisk fråga. Vidare är frihet och ett fredligt samhälle Europeiska unionens existensberättigande, så vi bör kämpa utomordentligt hårt för att försvara dessa saker. Det betyder å ena sidan att vi kommer att arbeta väldigt hårt med säkerheten, och mot den bakgrunden skulle jag vilja understryka att jag inte kan förstå medlemsstaternas sätt att under de senaste åren ange nationell suveränitet som ett rättfärdigande för sin ovilja att utöka samarbetet. Människoliv, vår demokrati och vår sociala sammanhållning står på spel.
Slutligen bör vi vid sidan av detta ensidiga angreppssätt inriktat på repression och terrorism även betänka den andra sidan av dessa företeelser. Ett ensidigt angreppssätt för sig självt är ineffektivt; vi kunde lika gärna utkämpa en strid under flykt. Härav följer att vi även måste bekämpa hat och rasism. Och jag skulle vilja avsluta med att göra er uppmärksamma på tonen i debatten, som i hög grad bidrar till detta problems lösning. 
Evans, Jillian (Verts/ALE ).
   – Herr talman! Denna debatt avspeglar en ytterst viktig fas i EU:s utveckling. Vi har lagt så stor tonvikt på Lissabonstrategin och liksom Jean Lambert välkomnar jag rådets erkännande av behovet av en verklig balans mellan de sociala, ekonomiska och miljömässiga aspekterna. Men den kulturella aspekten måste också tas upp på ett bättre sätt, särskilt om vi vill lovsjunga vår mångfald, som ministern var inne på tidigare. 
Jag välkomnar också att kommunikation lyftes fram på detta möte. Inom Europeiska fria alliansens partier har vi olika åsikter om konstitutionen, men vi är alla överens om vikten av att snabbt förbättra relationen och kommunikationen mellan EU och dess medborgare. Det finns inget bättre sätt att göra det på än att använda människors eget språk, och därför skall jag utnyttja möjligheten i enlighet med presidiets beslut av den 13 oktober om att tillåta bruket av andra språk här i kammaren. Jag avslutar med att säga detta på walesiska, trots att någon officiell tolkning inte går att få.
Portas (GUE/NGL ). 
   –Herr talman! Jag vill kommentera rådets beslut om Irak. Jag anser att det paket som antagits är dyrt och meningslöst, och Falluja är beviset på dess misslyckande. Falluja är inte enbart ytterligare en mänsklig tragedi med ytterligare 1 500 döda, ytterligare tusentals sårade, ytterligare tiotusentals personer som blivit hemlösa, utan det innebär även att valet i januari begravts. På grund av vad som hänt i Falluja kommer varken sunni- eller shiamuslimerna, som motsätter sig ockupationen, att gå till valurnorna.
Ingenting är garanterat i valet i januari. Det ges ingen garanti för att väljarna kommer att kunna registrera sig eller att oppositionspartier kommer att delta eller att kandidaterna eller väljarna kommer att kunna röra sig fritt och säkert.
Valet i Irak skall inte vila på amerikanska eller brittiska stridsvagnar. Det är inte så man återger hopp och bygger upp förtroende. Däremot måste vi prioritera valet i Palestina. Yassir Arafats död visar på det akuta behovet av en ny ledare som på ett otvetydigt sätt förkroppsligar sitt folks vilja.
Vi måste därför finnas till hand för att observera hela valprocessen, så att det inte finns något tvivel om öppenheten. Men det är inte allt. Europeiska unionen måste säga till Israel att vad som nu krävs är ett återupptagande av den politiska dialogen och ett andrum i krigshandlingarna, inga självmordsbomber från ena sidan och inga kollektiva bestraffningar eller selektiva avrättningar från den andra. Det behövs signaler om att väljare får registrera sig i Jerusalem och att restriktioner i de ockuperade områdena kommer att hävas, så att rörligheten kan garanteras under kampanjen och, allra viktigast, att Marwan Barghouti friges.
Tvärtemot vad George W. Bush anser, så går vägen till Bagdad genom Jerusalem. Det är detta som Europeiska unionen kan tillföra. 
Knapman (IND/DEM ).
   – Herr talman! Till glädje för parlamentet vill jag informera om att UK Independence Party var den ledande aktören i kampanjen för ett nej till den nordöstra regionalförsamlingen i Storbritannien. 73 procent av befolkningen i regionen sade att de inte ville att EU-byråkratin skulle öka. Jag undrar hur många procent som skulle rösta för att bli av med de rådande regionala församlingarna med deras förskräckliga ledamöter och korrupta metoder? 
Vi kommer snart att få tillfälle att säga nej till en EU-konstitution och då menar jag alla former av Europeisk konstitution, eftersom klyftan mellan EU-retoriken och verkligheten aldrig har varit större. Svepskälet här är att integrationen inte kan gå vidare innan en folkomröstning ägt rum. I realiteten skjuts folkomröstningen allt längre fram i tiden medan integrationstakten ökas, genom till exempel en gemensam viseringspolitik till 2006 och ett europeiskt bevisupptagningsbeslut 2005. Jag skulle kunna nämna 25 andra exempel, varav det viktigaste exemplet är det gemensamma asylsystemet som kommer att införas 2005, med full samordning i slutet av det året. Allt detta kommer att finnas på plats innan en folkomröstning äger rum.
Som parlamentsledamöter kan vi därför med rätta fråga vad följden blir om en nation säger nej i en folkomröstning. Innebär det att vi kommer att fortsätta ingå i Fjärde riket? Betyder det att vi bara kommer att vara associerade medlemmar, eller kommer vi att åka ut? Innebär det, framför allt, att all föregående lagstiftning kommer att upphöra att gälla? Vi behöver få visshet i denna fråga.
Faktum är att EU inte kan tala om för oss vad ett nej betyder. En överväldigande majoritet i Storbritannien röstar nej i folkomröstningen och kommer att visa er vad ett nej innebär. 
Ó Neachtain (UEN ).
   – Herr talman! Att de europeiska ekonomierna samordnas är ytterst viktigt för EU:s utveckling. EU måste fullborda den inre marknaden, förbättra de europeiska regelverken och göra hela EU mindre komplicerat.
All ny EU-lagstiftning måste noga granskas, för att avgöra dess inverkan på näringsliv och konkurrenskraft. EU:s ledare har satt som mål att EU skall vara världens mest konkurrenskraftiga och dynamiska kunskapsbaserade ekonomi år 2010. Om EU skall kunna bli den mest konkurrenskraftiga ekonomin och uppfylla målet i strategin för social sammanhållning, krävs en stark och välfungerande inre marknad. Den inre marknaden har lett till 2,5 miljoner nya arbetstillfällen i Europa bara under de senaste tio åren.
Europa behöver ett förbättrat regelverk. Detta innebär inte mer reglering, utan det betyder faktiskt mindre. För att garantera att europeisk företagarpraxis håller högsta internationella standard måste stöd ges åt att en ny handlingsplan för företagsledning tas fram. Ett nytt system för gemenskapspatent måste komma på plats inom EU och gemenskapens tullkoder måste ändras för att stärka och modernisera EU:s tullpolitik.
Jag stöder initiativet för att främja tillväxt som kommer att se till att målet att tre procent av BNP inom EU investeras i forskning och utveckling uppnås till år 2010.
Detta är inga lätta utmaningar, men de måste prioriteras. EU:s ekonomi släpar efter våra motparters. Vi måste förbättra våra metoder. Detta är de viktigaste utmaningarna som parlamentet, rådet och kommissionen nu står inför. Vi måste se till att vi samarbetar. I likhet med Jillian Evans vill jag säga på gaeliska, ett språk som jag hoppas skall bli ett arbetsspråk här i parlamentet:
Det finns styrka i partnerskap. Låt oss sätta igång och arbeta tillsammans. 
Mote (NI ).
   – Herr talman! Här i kammaren talas om Lissabon, men även efter de ändringar som nu föreslagits i kommissionen är ni fortfarande tvungna att utse politiker, vars främsta kvalifikationer är att de misslyckats på hemmaplan, till befattningar med stor makt.
Ett fåtal, om ens några, bidrar med kompetens och erfarenhet till sina ansvarsområden, med undantag naturligtvis för kommissionären för konkurrensfrågor som har varit inblandad i korruption och manipulering av omfattande affärskontrakt för hennes egen och vänners vinning i nästan 20 års tid. Jag har sett bevis för detta, och också bevis för att Neelie Kroes å det grövsta, ihärdigt och avsiktligt, vilseledde utfrågningen av henne. I en rättsutredning undersöks över tusen sidor bevismaterial för tillfället och vi, en handfull parlamentsledamöter, kommer att avsluta det jobb som de nominerande regeringarna borde ha gjort från första början.
Rådet och José Manuel Barroso måste vara medvetna om att hans arbetslag, under förutsättning att det överlever morgondagen, troligen inte kommer att finnas kvar intakt under någon längre tid. 
Oomen-Ruijten (PPE-DE ). 
   –Herr talman! Innan jag ägnar den tid som tilldelats mig åt Lissabonmålen, vill jag göra en kommentar. Jag hyser stor beundran för de fina resultat som har uppnåtts genom det så kallade Haagprogrammet. Tyvärr har de resultaten knappast märkts i Nederländerna under de senaste veckornas tumult och oro. Jag skulle trots det vilja säga att det är tack vare Piet Hein Donner och de många kloka besluten på området rättsliga och inrikes frågor som vi åter har tagit ett steg närmare frihet för våra medborgare.
Låt mig så ta upp Lissabon. Jag håller fullständigt med om att de tre stöttepelarna i strategin, nämligen ekonomiska reformer, social sammanhållning och hållbarhet, kvarstår som ledande principer för Lissabonprocessen när det gäller balans och konsekvens, och här har det nederländska ordförandeskapet sannerligen spelat en roll.
Men social sammanhållning och hållbarhet kan enbart uppnås om vi kan få Europa att åter igen bli en viktig aktör på världsmarknaden. Ekonomiska framsteg är förresten inte ett självändamål, utan en nödvändig förutsättning om vi för kommande generationer vill bevara den europeiska sociala modell som skapades genom solidaritet mellan den arbetande befolkningen och de bidragsberättigade samt mellan unga och gamla.
Ordförandeskapet har även varit framgångsrikt inom ett annat område. Som Wim Kok nämnde i sitt betänkande var ordförandeskapets huvudmål att minska trycket från regler och bestämmelser. Tillåt mig att påminna er om Bert Doorns betänkande från april 2004. Vi är enligt uppgift det allra första parlament som också är berett att pröva effekterna av sina egna ändringsförslag. Detta är ett exempel som andra parlament borde följa.
Slutligen, Lissabon. Målet ligger fast. Jag hoppas verkligen att vi i mars 2005 ännu en gång kommer att kunna göra Lissabonstrategin till en möjligheternas strategi, men då med enklare metoder och striktare regler, speciellt för medlemsstaterna, som Lambert van Nistelrooij mycket riktigt framhåller, eftersom processen nu är alldeles för strategisk och följaktligen visar brist på positiva resultat. Europaparlamentet hjälper gärna till i detta avseende. 
Kósáné Kovács (PSE ). 
   –Det är svårt att acceptera att det trots alla grundläggande ideal och principer som håller samman Europeiska unionen ännu idag kvarstår brister i genomförandet av mänskliga rättigheter och att grundläggande mänskliga rättigheter kränks. Det skulle därför vara lämpligt om EU-institutionerna då och då försökte sätta in mänskliga rättigheter i deras sociala sammanhang när de granskar och bestämmer framtida mål. Det är ingen enkel uppgift. Hela vårt liv definieras av ett nätverk av mänskliga rättigheter som sträcker sig från den mänskliga värdighetens okränkbarhet till lika möjligheter för individer, samhällen och generationer. Därför skall vi efter de båda exemplen från Tammerfors och Lissabon vara tacksamma mot Nederländernas ordförandeskap för Haagprogrammet och deras analys av dessa frågor i ett socialt sammanhang.
Jag skulle vilja lyfta fram den del i dokumentet och i Europaparlamentets resolution som syftar till att samla besluten om skydd och utövande av de mänskliga rättigheterna i ett komplext system och där man föreslår att dessa beslut bör vara nära förbundna med varandra och bygga på varandra, i stället för att bara följa på varandra. Om detta skall bli verklighet, måste vi tänka tillbaka från Haag till Lissabon när det gäller mänskliga rättigheter.
Varför? Därför att budskapet om mänskliga rättigheter i dag även kommer från det strategiska programmet för konkurrenskraft och social sammanhållning. Människor som lever i ett förenat Europa kan endast bli europeiska medborgare om de inte marginaliseras, om deras säkerhet inte hotas av krig eller terrorism, av arbetslöshetens förbannelse, risken för hemlöshet eller risken för att inte få vård när de åldras och under förutsättning att de inte hotas av diskriminering eller mobbning. Samtidigt som jag välkomnar Haagprogrammet tror jag därför att Luxemburgs kommande ordförandeskap också kommer att ha mycket att arbeta med på det här området, och jag vill önska dem lycka till i det arbetet. 
Guardans Cambó (ALDE ).
   – Herr talman! Europeiska rådets möte i Haag ägde rum 48 timmar efter valet av en ny amerikansk president, jag upprepar, en ny amerikansk president. Det är det bästa sättet för oss att se på det presidentskapet om vi vill bevara den transatlantiska förbindelsen.
Det är mycket viktigt att EU, under rådets och kommissionens ständiga gemensamma ledarskap, nu klarar av åtminstone två mycket viktiga saker. Om vi gör det kan vi bibehålla den transatlantiska förbindelsen, eller i vilket fall inte få skulden för att ha skadat den.
För det första måste vi se framåt och sluta fundera på hur vi hamnade i den här situationen. Vi måste sluta tänka på det förflutna och allt som har hänt de senaste fyra åren, och i stället se framåt på ett kreativt och pragmatiskt sätt för att göra vårt bästa för att lösa den internationella dagordningens olika problem.
För det andra måste kommissionen, och i synnerhet rådet, göra allt för att förhindra att Förenta staterna – avsiktligt eller ej – delar upp Europa till sin egen fördel i en proamerikansk och en antiamerikansk del, för eller emot Bush. Vår styrka kommer bara att grunda sig på vår enighet. Om vi är eniga kommer det att stärka oss och då kan vi lösa många problem på den internationella dagordningen i ett kraftfullt samarbete med den nya demokratiskt valda ledaren för ett demokratiskt land, vare sig vi gillar honom eller ej. 
Flautre (Verts/ALE ). 
   –Herr talman! Jag skulle vilja återkomma till frågan om Haagprogrammet, som genom förslagen till beslut med kvalificerad majoritet i frågor som avser avdelning IV utan tvekan innebär en stor nyhet, och ställa ett antal frågor till rådet angående det. Några ledamöter har framfört reservationer när det gäller laglig invandring, men jag skulle vilja ställa mer detaljerade frågor om den externa dimensionen av asyl- och invandringspolitiken, något som får allt större betydelse. Det är tydligt att den politiken håller på att bli alltmer beroende av EU:s förmåga att ingå partnerskaps- och samarbetsavtal om återsändande, återtagande, ökade resurser, gränskontroller och polisiärt och rättsligt samarbete, eller med andra ord ett antal överenskommelser med tredjeland som inte är föremål för medbeslutande.
Vi är särskilt oroade eftersom vi inte har något som helst förtroende för personer som Otto Schily eller Giuseppe Pisanu, som har lagt fram olika förslag, till exempel om att man skall bygga läger, invandringsslussar eller kontrollstationer utanför Europeiska unionen. Trots att dessa högtflygande planer till största delen har tillbakavisats, trots att de inte ingår i Haagprogrammet och trots att de har väckt stark opposition från hundratals icke-statliga organisationer och från ett stort antal ledamöter i både nationella parlament och Europaparlamentet, förblir vi oroade. I Haagprogrammet finns det nämligen en hänvisning till en genomförbarhetsstudie om behandling av asylansökningar utanför EU och vi vet även att 1 miljon euro har betalats ut för att flyktingkommissarien skall kunna utöka sin kapacitet att hantera asylansökningar i nordafrikanska länder.
Den fråga som vi därför ställer oss är om inte detta innebär en kränkning av denna kammares demokratiska behörighet och att vi sviker de skyldigheter som åligger Europaparlamentet och Europeiska unionen när det gäller asyl och invandring och att de skyldigheterna i stället överlåts till tredjeländer vilkas kapacitet är mycket mindre utvecklad än vår egen. 
Catania (GUE/NGL ). 
   –Herr talman, mina damer och herrar! Jag är medveten om att ordförande Jan Peter Balkenende borde ha börjat med de dramatiska händelserna i Nederländerna, händelser som har upprört detta toleranta land, integrationens Nederländerna, även om det begreppet fullständigt saknades i dagens anförande från rådets ordförande.
Jag uppskattade emellertid inte alls att de allvarliga händelserna i Irak inte nämndes idag. I går trängde fruktansvärda bilder av amerikanska marinsoldater som dödar sårade irakier in i våra hem, som om all denna grymhet och fasa är rutin och därför inte ens vore värd att nämnas.
Europeiska unionen kan inte vara passiv åskådare till dessa händelser eller inskränka sig till att rösta om anslag för återuppbyggnad, som rådet precis har gjort, eller för den delen nöja sig med att möta president Allawi och hoppas att kommande val skall lösa konflikten.
I fråga om Haagprogrammet anser jag inte att det finns någon kontinuitet från mötet i Tammerfors. Tvärtom ser jag ett kvalitativt språng grundat på en missuppfattning. Faktum är att frågor som rör organiserad brottslighet, terrorism, människohandel och invandring inte kan dras över en kam som ett enda problem. Vad detta verkligen handlar om är ett regelverk för att begränsa Europeiska unionens handlingsutrymme till frågor om säkerhet och att utelämna rättvisa och frihet. Jag anser att islamisk terrorism bör bekämpas genom dialog mellan olika kulturer och religioner. Detta är inte vad den nederländske premiärministern Jan Peter Balkenende gjorde, när han dagen efter mordet på Theo Van Gogh förklarade krig mot islam eller vad ert land gör genom att finansiera religiösa skolor. Jag anser istället att vi måste skapa en skola där katoliker, muslimer, protestanter och ateister kan leva tillsammans.
Slutligen vill jag säga att människohandel och invandring inte är samma sak. Vi måste straffa brottslingarna, men framförallt måste vi tillgodose människors behov: behovet hos dem som flyr från krig och svält, som kommer in på vårt territorium och söker skydd i vårt medkännande och integrerade Europa. 
Giertych (IND/DEM ).
    –  Herr talman, mina damer och herrar! Jag hoppas att det inte har undgått er uppmärksamhet att Europeiska unionens råd redan har godkänt en av de mest kontroversiella punkterna i utkastet till konstitution, nämligen beslut med kvalificerad majoritet om invandring och asyl. Vad innebär detta i praktiken? Det betyder att Europeiska unionen med kvalificerad majoritet kan tvinga en medlemsstat att acceptera asylsökande, även om landet inte vill göra det. En kvalificerad majoritet i Europeiska unionen kan till exempel bestämma att mitt land, Polen, är för homogent ur etnisk synpunkt och att man skall skicka ett antal asiatiska eller afrikanska asylsökande för att det redan finns för många av dem i andra medlemsstater. Vi skulle inte kunna invända mot detta.
Länder tar emot invandrare på grund av den omedelbara närheten till olika grannländer, deras forna kolonialpolitik eller deras egna arbetsmarknadskrav, och varje land måste självt fatta beslut om det vill bevilja asyl, och i så fall till vem. Det är också upp till varje enskilt land att bestämma vem som skall få lov att invandra. Att förvägra varje enskild medlemsstat sin vetorätt i sådana frågor är en kränkning av suveräniteten när det gäller en extremt viktig fråga. Även om det konstitutionella fördraget kommer att förkastas i folkomröstningarna, så tvingar Europeiska unionens råd oss redan att genomföra en av dess mest kontroversiella idéer. Det finns ingen samsyn i denna fråga. 
Belohorská (NI ). 
   –Herr talman! Jag välkomnar den första samordningsåtgärd som har vidtagits av den utvidgade gruppen på 25 medlemmar under det nederländska ordförandeskapet. Ni har genomfört den utan några större problem. Tillåt mig dock att nämna någonting negativt. Trots att man i samtliga nyckeldokument som handlar om jämlikhet i ingressen nämner jämställdhet mellan män och kvinnor, är det en skam för 2000-talet och alla strategier att rådet under ert styre (speciellt i november) bestod av 25 män och två inbjudna gäster, herrarna Chirac och Schröder. Vi har alla kritiserat Rocco Buttiglione för hans åsikter, men så ser verkligheten ut idag i ett av Europeiska unionens nyckelorgan.
Ni har inte lyckats anta Europaparlamentets ledamotsstadga, därigenom bevarar ni den virtuella delningen av Europeiska unionen och diskrimineringen även inom detta organ. Vi arbetar under olika villkor här. Trots detta uppger vi som mycket viktigt i Lissabonstrategin att vi skall vara jämlika både när det gäller rättigheter och ansvarsområden.
Det är bra att ni har behandlat invandringen till Europeiska unionen från säkerhetssynpunkt. Det skulle också vara bra och jag skulle välkomna om ni tittade på de framtida effekterna av utvandringen. De mest värdefulla personerna lämnar Europa och hjälper direkt våra konkurrenter i andra länder. Tack. 
Kratsa-Τsagaropoulou (PPE-DE )
   – Herr talman, mina damer och herrar! Jag anser det vara mycket viktigt att Europeiska rådet bekräftade giltigheten i Lissabonprocessen och behovet av att främja den, och det är ett lyckosamt sammanträffande att denna process står i förgrunden för den politiska plattformen i den nya Europeiska kommissionen, som jag tror kommer att få parlamentets förtroende och därefter tillträda. Vi väntar därför med stort intresse på kommissions förslag i samband med granskningen av Lissabonstrategin. Denna granskning, som kommer att göras under Europeiska rådets vårmöte, kommer att bli ett bra tillfälle för en ärlig utvärdering och ett ingripande från vår sida, tillsammans med medlemsstaterna, de nationella regeringarna och samhällsaktörer på alla nivåer, därför att denna strategi är absolut central för dagens och framtidens ekonomiska och sociala utmaningar. Den inkluderar alla politikområden som direkt rör medborgare: arbetslöshet, fattigdom, osäkra arbeten, utbildningsstandard, hälsa och socialt skydd. Wim Koks rapport är ett viktigt verktyg i vårt arbete med denna halvtidsöversyn och kommer att ge oss den nya stimulans som vi behöver.
Det är viktigt att vi hittar rätt sätt att presentera denna strategi för medborgarna och olika samhällsorgan, för utan deras deltagande kan vi inte lyckas med sådana komplexa politiska program. Denna fråga hänger direkt samman med kommissionens allmänna information till medborgarna, och det var viktigt och uppmuntrande att rådet i november riktade uppmärksamheten mot frågan om en central informations- och kommunikationsstrategi när det gäller Europeiska unionens politik. Vi får inte glömma resultatet av EU-valet, som visar att medborgarna känner sig främmande för det europeiska projektets utveckling. Det är inte första gången vi noterar detta, men det är dags att vi tar det på allvar. Tiden är mogen för oss att inse att den kommunikations- och informationspolitik som vi tidigare använt inte fungerade. Vi måste handla, eftersom vi står inför stora social och strategiska val, val som till följd av utvidgningen kräver både information till och deltagandet av medborgarna. 
Napoletano (PSE ). 
   –Herr talman! Vi är mycket oroade över den förvärrade situationen i Irak. Attacken mot Falluja och civilbefolkningens lidande ger näring åt hatspiralen, förutom att detta bara är en i raden av kränkningar av internationell lagstiftning och Genèvekonventionen.
Jag skulle vilja att vi alla här låter våra medlidsamma tankar gå till Margaret Hassan som blev brutalt mördad igår. Både terrorism och krig på grund av terrorism gör att framtidsutsikterna för fred och demokrati i landet verkar än mer avlägsna. Vi uppmanar därför Europeiska unionen att fullgöra sin roll på Sharm el-Sheikh-konferensen den 23 november och göra sin röst hörd mot bakgrund av den enighet som vi uppnått, genom att insistera på att alla sidor erkänner FN:s resolution 1546 fullt ut, en resolution som bygger på respekt för internationell lag och mänskliga rättigheter. Under dessa omständigheter är det väl motiverat att betvivla att valet kommer att kunna hållas i januari 2005.
Resultatet av det amerikanska valet och utbytet av Colin Powell kan ge extremisterna ytterligare uppmuntran både i Irak och i Mellanöstern. När det gäller Mellanöstern är jag mindre optimistisk, eftersom det inte verkar som om Ariel Sharon gjorde fler eftergifter mot Abu Mazen under dennes tid som premiärminister än han gjorde mot Yassir Arafat. Förutom att vi förnyar vår solidaritet med det palestinska folket i deras förlust av sin historiske ledare, så kräver vi i denna fråga att Europeiska unionen engagerar sig politiskt och ekonomiskt för att garantera att lokal- och presidentvalen blir rättvisa i Palestina och för att få igång den fredsprocess som för närvarande har kört fast. Detta skulle göra det möjligt att ersätta, jag upprepar, ersätta, de ensidiga handlingarna från Sharon-regeringens sida med ärliga och riktiga förhandlingar som, om man löser de mer kontroversiella frågorna som bosättningarna och rätten att återvända, skulle kunna leda till att en palestinsk stat föds och till samlevnad mellan de två folken. 
Sbarbati (ALDE ). 
   –Herr talman, mina damer och herrar! Europeiska rådets beslut kommer under en ömtålig övergångsfas för EU-institutionerna, efter det historiska undertecknandet av det konstitutionella fördraget i Rom och i upphetsningen över den nya interinstitutionella dialektik som uppkommit genom parlamentets vägran att godkänna den nya kommissionen.
I rådets slutsatser finner vi ett parlament som är mer medvetet om den nya era av parlamentarisk demokrati som har startat i Europa och som kräver en del eftertanke. Först och främst krävs det mer energi och beslutsamhet när det gäller strävan att uppfylla Lissabonmålen, och mod att välja, som Wim Kok framhåller. Den globala konkurrensen tvingar oss att inte sänka vår ambitionsnivå och kräver en stark känsla av politiskt ansvar och beslutsamhet från regeringarna för att kunna genomföra strukturella reformer och stödja förändringar på området för social trygghet.
En rimlig balans är emellertid nödvändig för att Lissabonstrategin skall kunna fortsätta att vara den grundläggande politiska faktor för kommissionen, som ordförande Romano Prodi garanterade. Detta är också viktigt för att kunna nå framsteg med den viktiga Europeiska pakten för ungdomsfrågor, vars grundbultar är grundutbildning, yrkesutbildning, sysselsättning och forskning. Dessa frågor kräver en klok, generös och samordnad politik och framförallt att finansieringen säkras.
Slutligen behöver också programmet Förmedla Europa till medborgarna och ansträngningarna att göra människor bekanta med det konstitutionella fördraget en liknande finansiering, men hittills verkar det inte som om adekvata medel har avsatts för detta ändamål. 
Borghezio (IND/DEM ). 
   –Herr talman! Jag anser att Haagprogrammet för att bekämpa terrorism är otillräckligt och urvattnat, trots åtgärder som i slutändan borde ha varit effektiva. Dessutom kallas detta fenomen aldrig vid sitt rätta namn: islamisk terrorism, för det är det som sprider skräck i Europa.
Flera olika åtgärder behöver vidtas. Trots att man behöver förhindra penningtvätt, som är ett sätt att finansiera terrorism, så finns det inget tydligt uttalande om behovet av att övervaka banker och finansinstitut, för europeiska banker används också för att tvätta pengar från de till synes legitima aktiviteterna inom islamistisk fundamentalism, slakterier och till synes religiösa nätverk och stödcenter. Nederländerna lär sig!
Jag uppmanar Europeiska unionen att anta stränga åtgärder mot terrorism, åtgärder som börjar ta form först efter det förskräckliga mordet på filmregissören Theo Van Gogh. Europa måste följa Nederländernas goda exempel, Nederländerna som haft modet att rekommendera den viktigaste åtgärden, nämligen stängning av alla moskéer och islamiska center som har infiltrerats av extremist- och terrorpropaganda. Det är från sådana ställen som propaganda sänds ut och insamling sker för att understödja vidriga mord på oskyldiga människor, som i Madrid. 
Dillen (NI ). 
   –Herr talman, mina damer och herrar! Det talas mycket om mänskliga rättigheter i andra delar av världen i detta parlament, men faktum är att mitt eget parti, Vlaams Blok, förra veckan förbjöds av politiskt utnämnda domare i mitt land, ett spektakel som applåderades av de partier som anser sig vara demokratiska.
Efter en juridisk fars som höll på i fyra år förbjöd kassationsdomstolen vårt parti, som är det största oppositionspartiet, sedan ett politiskt centrum för kampen mot rasism, på uppmaning av statsministern och med offentliga medel, vidtagit rättsliga åtgärder mot partiet på grund av vad som helt klart var brottet att enbart ha framfört en åsikt. Politiskt utnämnda domare har, utan tvivel i utbyte mot någon utlovad framtida utnämning, pliktskyldigast uppfyllt den belgiska statens begäran att förbjuda Flanderns största parti.
Jag hoppas därför att det kommer högljudda protester från Europeiska unionen, om denna institution vill behålla sin trovärdighet, mot de totalitära metoder som används i en av Europeiska unionens medlemsstater för att förbjuda politiska partier. 
Peterle, Alojz (PPE-DE ). 
   – Herr talman, herr premiärminister, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Jag välkomnar Europarådets och framför allt Nederländernas ambitioner när det gäller genomförandet av Lissabonstrategin, samtidigt som jag känner en viss oro. Jag måste hålla med Europarådet om att denna strategi inte har givit de förväntade resultaten under de senaste fyra åren. Jag håller också med om slutsatserna i Wim Koks rapport om den blygsamma nivån på medlemsstaternas försök att genomföra strategin.
Jag talar inte om problem på avlägsna galaxer, utan om ett av Europeiska unionens nyckelprojekt, ett projekt som skulle åstadkomma den mest dynamiska och konkurrenskraftiga ekonomin till år 2010, tillsammans med en välavvägd respekt för utvecklingens sociala och miljörelaterade aspekter. Vi har mindre än sex år på oss.
Jag är övertygad om att vi inte kommer att lyckas genom att bara upprepa vad som i och för sig är acceptabla mål, utan vi måste utarbeta en strategi som från teknisk synpunkt i grund och botten är bra. Vad som verkligen saknas är politisk vilja och en europeisk anda. Det verkar som om alla tänker på sig själva i första hand under kristider, medan Europeiska unionens historia lär oss att unionen har utvecklats när den har agerat solidariskt och med en gemensam vilja.
De högstämda ambitionerna i Lissabonstrategin kan alltså inte uppnås genom motstridiga, splittrade och ofullständiga insatser med olika spelregler för olika medlemsstater. Det viktiga är att nyckelspelarna på alla viktiga fronter och på alla nivåer handlar gemensamt. Jag skulle vilja att Europaparlamentet, som är den mest legitima företrädaren för EU-medborgarnas intressen, stöder ett ansvarsfullt genomförande av Lissabonstrategin genom att bidra till en mer kraftfull politisk vilja hos medlemsstaterna och till ett utmärkt ledarskap av de deltagande kollektiva institutionerna.
Jag inser naturligtvis att den globala ekonomiska miljön är ogynnsam, men jag vill ändå inte se detta som en ursäkt, utan snarare som en sporre för ett utvidgat EU att finna svaren på de frågor som ingen annan kan besvara. 
Van Den Burg (PSE ). 
   –På gruppens vägnar vill även jag kommentera vårmötet och Kok II -rapporten. Ekonomisk politik, socialpolitik och hållbarhetspolitik är utmärkande för Lissabonstrategin och det är riktigt att rapporten och rådets slutsatser inte stör sambandet mellan dem. Även om tillväxt och arbetsmarknad står i centrum, så får de sociala och miljörelaterade målen absolut inte prioriteras ner.
Det är olyckligt att högnivågruppens mandat för att utveckla en samordnad strategi i ett försök att uppnå Lissabonmålen inte fokuseras mer på en gemensam makroekonomisk politik på EU-nivå. Det finns ju trots allt inte längre, och har under väldigt lång tid heller inte funnits, några ekonomier i plural, utan endast en europeisk ekonomi.
Vi blev glada över att Europaparlamentet gjordes mer delaktigt i förberedelserna inför vårmötet och Lissabonstrategin. Jan Peter Balkenende var intresserad av att höra om våra planer att inrätta ett ständigt utskott. Jag kan berätta för honom att vi faktiskt noggrant överväger hur vi skulle utforma ett sådant, men i gengäld skulle jag vilja be honom att ta hänsyn till tidsramen för de olika betänkandena, inklusive den planering som vi behöver göra här i denna kammare. Erfarenheten säger oss att det oftast finns för lite utrymme för att göra detta på ett adekvat sätt.
Vi tänker också engagera de nationella parlamenten tydligare i strategin. Jag anser att även detta är en mycket viktig aspekt. Tillsammans med ordförandelandet Luxemburg skulle vi vilja undersöka hur vi kan samarbeta med de nationella parlamenten när vi förbereder oss inför vårmötet.
Det är tydligt att Lissabonstrategins effektivitet först och främst beror på medlemsstaternas vilja att verkligen arbeta på EU-nivå. Enligt min åsikt är vi på väg mot en förändring från ömsesidig konkurrens mellan medlemsstaterna till mer fokusering på en starkare, gemensam europeisk strategi. Det är där vår styrka ligger i jämförelse med andra ekonomiska block, inklusive Förenta staterna och Kina, som också arbetar som enheter. I ljuset av detta bör vi därför inte enbart se till medlemsstaternas balans mellan inkomster och utgifter inom ramen för stabilitetspakten, utan som kommissionär Joaquín Almunia sade i i måndags bör vi även se till de offentliga finansernas kvalitet. Rådet, kommissionen, de nationella parlamenten och Europaparlamentet bör alla delta i diskussionen om nationell budgetpolitik. Då kan den ekonomiska politiken bli mer än bara summan av sina 25 beståndsdelar. Detta är den utmaning som vi står inför. 
Staniszewska (ALDE ).
    –  Herr talman! Jag skulle vilja tacka rådet för att man har riktat sin uppmärksamhet mot Ukraina, EU:s största grannland i öst. Landet har en befolkning på 50 miljoner invånare och en yta som är större än Frankrikes. För tillfället pågår ett presidentval i Ukraina. Rådet skall berömmas för att ha uppmärksammat oegentligheterna under den första valomgången, men jag anser inte att rådet har gått tillräckligt långt när det gäller att ta reda på vad som verkligen händer i Ukraina. Ett civilsamhälle håller på att skapas i landet. Det finns för närvarande inga tecken på att något liknande håller på att hända i Ryssland eller Vitryssland. Tiotusentals människor demonstrerar varje dag i Ukraina för att göra sitt land demokratiskt och ärligt och för att se till att band knyts mellan Ukraina och Europeiska unionen. Jag menar inte att det räcker att bara tillrättavisa de nuvarande ukrainska myndigheterna för deras misslyckande med att försvara de demokratiska valreglerna. Det är nödvändigt att stärka det ukrainska folkets hopp och öppna dörren för deras europeiska ambitioner. 
Radwan (PPE-DE ). 
   –Herr talman! Det kanske är ett tecken att jag talar om Lissabonstrategin när kommissionsledamoten med ansvar för utvecklingsstöd är närvarande. Även om ingen betvivlar att målet att göra Europeiska unionen till en av världens mest konkurrenskraftiga regioner är rätt mål, så måste vi reda ut vem som är ansvarig för vad inom Europeiska unionen. Låt mig säga följande till Jan Peter Balkenende. När jag tittar på rådet finner jag det oacceptabelt att regeringschefer och finansministrar träffas varje månad och varje år för att komma överens om ädla mål och göra Europa ansvarigt för att uppnå målen i Lissabonstrategin och sedan åker hem utan att göra läxan. De går faktiskt ännu längre och ställer sig i vägen för det som Europa måste bidra med. Ta till exempel det europeiska patentet, som skulle innebära ett steg framåt som ett led i ett europeiskt initiativ. Tänk på stegen mot avreglering och på hur den franske presidenten och den tyske förbundskanslern försenade dessa steg för slutanvändarna. Det man lyckas med i Europa omintetgörs i rådet, och det som de olika medlemsstaterna borde göra blir inte gjort. Slutsatsen är att det är Europeiska unionen som misslyckas med att få Lissabonstrategin att fungera.
Jag är tacksam över Kokrapporten. Vad vi nu verkligen behöver, eftersom Lissabonstrategin är helt rätt, är riktlinjer. Målet, som kanske är lite väl ambitiöst definierat, är rätt. Med medlemsstater som våra i Europa skall vi vara glada att klyftan mellan oss och Förenta staterna inte vidgas. Vi måste presentera ett koncept för detta i Europeiska unionen, ett som jämför medlemsstaterna och visar oss vilken europeisk regering som misslyckas med att tillämpa denna strategi och vilken som lyckas. Genom denna öppenhet i den politiska processen kan vi göra allmänheten medveten om att vi måste samarbeta för att lyckas. Förutom detta hoppas jag att närvaron av kommissionsledamoten med ansvar för utveckling och humanitärt bistånd inte är ett tecken på i vilken riktning Europa kommer att utvecklas i framtiden. 
Titley (PSE ). 
   –Herr talman! Utan tvekan befinner vi oss i ett avgörande skede i unionens utveckling. Vart vi än vänder blicken, vare sig det är mot Lissabonstrategin eller säkerhetsfrågan och kravet på ökat polisiärt och rättsligt samarbete, eller till och med veckans rapport från revisionsrätten, så ser vi om och om igen att medlemsstater som talar om europeiskt samarbete inte tillämpar det i praktiken. Vi kan inte behålla ett system där medlemsstaterna fritt kan avgöra vilka delar av besluten de tänker genomföra och när – och detta handlar om beslut som de själva tagit. 
Detta undergräver det politiska stödet i EU. Jag hoppas att när vi väl får en ordförande på heltid för rådet, att han eller hon då kommer att ge detta hög prioritet. Men under tiden borde kommissionen, för att kunna hålla Lissabonprocessen kvar på rätt spår, offentliggöra en årligen återkommande lista där det framgår vilka medlemsstater som gjort vad och när. Vi kan därefter döma, namnge och skuldbelägga de skyldiga.
Mina kolleger Harlem Désir och Margrietus J. van den Berg har lyft fram många av de nyckelaspekter som vi vill att Lissabonstrategin prioriterar. Jag vill lägga till behovet av en mer aktiv arbetsmarknadspolitik på nationell nivå. Det verkar som om vi gladeligen betalar för att hålla kvar folk på arbetslöshetens skräphög, betalar för att marginalisera och avskriva människor, när vi borde investera i att hjälpa dem tillbaka till arbetslivet. Detta betonas inte tillräckligt, även om det ursprungligen fanns med i Kok-rapporten och, hoppas jag, fortsätter att vara så.
Den sittande ordföranden sade att José Manuel Barroso förtjänar en applåd för att ha lärt sig läxan från förra månadens diskussion om kommissionen. Tyvärr kan inte detsamma sägas om det nederländska ordförandeskapet. Neelie Kroes har utan tvekan den erfarenhet och den sakkunskap som kan vara till nytta för kommissionen, men mot bakgrund av de farhågor som förts fram, är det fel att hon skall behålla ansvaret för konkurrensfrågorna. Så snart hon måste fälla ett avgörande i en kontroversiell fråga kommer hennes integritet, med rätt eller orätt, att ifrågasättas.
Ordförandeskapet borde handla i enlighet med EU:s intressen, inte efter trångsynta nationella intressen. Jag befarar att det nederländska ordförandeskapet har misslyckats i detta avseendet. 
Hennis-Plasschaert (ALDE ). 
   –Herr talman! Ministerpresidentens ord om situationen i Nederländerna var klara och tydliga och ledamöterna i denna kammare har också sagt en hel del efter det. Jag beklagar dock att rådet inte använde sig av Europeiska rådets möte den 4–5 november för att ta kraftigt avstånd från de vidriga händelserna i Nederländerna. Detta skulle enligt min åsikt nämligen ha varit den idealiska plattformen för oss, inklusive oss som union, att visa att vi väljer en hård linje mot radikala muslimer med en fundamentalistisk tolkning av Koranen.
Tyvärr utgörs EU-samarbetet i kampen mot terrorismen för närvarande av medlemsstaternas välkända heliga kor. Det uttalande som antogs efter attackerna i Madrid, utnämningen av Gijs de Vries eller Haagprogrammet har alla ringa betydelse, så länge medlemsstaterna inte omsätter de fina orden i handling. Här är beslutsamhet från Europeiska unionen och medlemsstaterna ett absolut krav. 
Harbour (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag vill lyckönska rådets ordförande och det nederländska ordförandeskapet i sin helhet till den mycket tydliga inriktning som man gett åt frågan om konkurrenskraften och genomförandet av Lissabonmålen.
Jag vill särskilt tacka er, herr ordförande, för det initiativ er regering har tagit när det gäller att ta itu med byråkratin och att förbättra företagsklimatet i EU. I ordförandeskapets slutsatser gladdes jag åt att se att ni, tillsammans med andra regeringar – jag känner till att den brittiska regeringen är knuten till detta – gjort ett betydande åtagande för att förbättra företagsklimatet. Jag blev besviken över att ni inte nämnde det i ert tal, eftersom detta är en av de verkligt viktiga delarna i ert ordförandeskap.
Det står fullständigt klart – och detta betonades i Kok-rapporten – att de lagstiftningsmässiga kostnaderna måste minskas och skapandet av nya företag främjas för att kunna genomföra Lissabonmålen. Vi känner till ert mycket effektiva arbete i Nederländerna, där jag förstått att ni fastställer mål för era ministrar att för varje år minska byråkratins kostnader. Det är ett exempel på bästa praxis som man borde söka efterlikna, inte bara i alla medlemsstater utan också inom Europeiska kommissionen.
Jag vänder mig till Poul Nielson, kommissionens företrädare i dag, och säger att vi förväntar oss att kommissionen skall uppfylla detta. Det är ett av de åtaganden som fastställts i rådets slutsatser.
Vår sida i kammaren ger vårt starka stöd åt detta och vill främja det, och jag vill säga till alla ledamöter att parlamentet har en roll att spela här.
Ni frågade oss, herr ordförande, hur vi skulle kunna bemöta Kok-rapportens uppfordran till ett ökat engagemang i Lissabonmålen. Vi behöver en effektiv kommitté i parlamentet som kan se över Lissabonmålen. Inte en som ersätter en kommitté liknande min egen, utan en som tar itu med övergripande parlamentsfrågor, som till exempel att förbättra lagstiftningsagendan och erkänna att det ibland är vi som försvårar situationen för EU:s företagare. Dessa är de sakfrågor som jag hoppas att parlamentet kommer att ta itu med i framtiden, och jag lyckönskar er och er regering till den grund ni har lagt för att hjälpa oss att föra dessa viktiga mål vidare. 

Roure (PSE ). 
   –Herr talman! Genom att anta Haagprogrammet den 4–5 november har rådet gjort nya prioriteringar för Europeiska unionen när det gäller att stärka området med säkerhet, frihet och rättvisa. Vi gläder oss åt att rådet har lyssnat till parlamentets krav, i synnerhet när det gäller utvecklingen i riktning mot medbeslutande och beslut med kvalificerad majoritet på områden som asyl- och invandringsfrågor samt kampen mot terrorismen och sist men inte minst civil rättvisa.
Trots det beklagar vi att detta program verkar vara ytterligare ett exempel på att rådet inte gör mycket mer än att uttala sina goda intentioner. Det är i och för sig trevligt att rådet gratulerar sig självt till de framsteg som gjorts under de senaste fem åren, speciellt när det gäller den gemensamma asyl- och invandringspolitiken, harmoniseringen av gränskontroller och förbättringen av det straffrättsliga samarbetet, men det hade inte varit mer än rätt att nämna de hinder som vissa medlemsstater har lagt ut för framstegen på det rättsliga området och att konstatera att endast ett minimum av harmonisering har uppnåtts när det gäller asylpolitiken. Även om rådet beklagar att alla mål inte har uppfyllts, så har man inte vidtagit några specifika åtgärder för att förhindra att detta händer igen i framtiden.
Slutligen är vi särskilt oroade över de jämförelser som görs mellan kampen mot terrorismen, den organiserade brottsligheten och den olagliga invandringen. Detta innebär att illegala invandrare på förhand antas vara potentiella brottslingar eller terrorister, ett antagande som är fullständigt oacceptabelt. Vi talar om människor som har tvingats att lämna sina hemländer på grund av odrägliga levnadsvillkor eller förföljelse. Även om det är sant att vi behöver en global strategi för politikområden som asyl, invandring och kontroller vid de yttre gränserna, så är jag säker på att ni håller med mig om att en sådan strategi inte bör antas på bekostnad av invandrarnas grundläggande rättigheter. 
Nicholson of Winterbourne (ALDE ).
   – Herr talman! I dag ges ett välkommet tillfälle att tacka Poul Nielson och hans kolleger för det utmärkta arbete som de har utfört under hans tid som kommissionsledamot. Det är också mycket positivt att höra från ordföranden om hans framgångsrika möte med president Allawi. 
Jag var i Irak i förra veckan. Jag har ett förslag att komma med när det gäller hur vårt bistånd mest effektivt skall kunna riktas. Som vi alla är medvetna om, är säkerheten huvudfrågan. Ett EU-stöd som är noggrant riktat skulle göra stor skillnad när det gäller att utbilda och utrusta det irakiska polisväsendet. Det irakiska folket behöver säkerhet och bristen på en strategisk plan kan redan ha kostat många människoliv och kommer att kosta många fler om vi inte tar itu med det här på ett effektivt sätt. Vi behöver en strategisk plan som utarbetats tillsammans med det irakiska inrikesministeriet och, som ett brådskande ärende, vederbörliga rättsliga resurser. Man bör tillämpa västinfluerade metoder i syfte att nyttja dessa resurser och vi bör tillhandahålla avancerad övervakningsutrustning och lämplig utbildning.
Därtill finns ett verkligt behov av att utbilda erfarna irakiska polistjänstemän i strategisk planering och ledning, vilket bör förenas med etiska normer för tjänstgöring och rättvisa inom det irakiska polisväsendet. Vi måste med andra ord utvecklas från att tidigare helt ha litat på militära metoder för att bekämpa uppror till att tillämpa en blandad metod. Polisen skall inte längre behandlas som en andra klassens militära styrka, utan ges – med EU-medel, engagemang och utbildning – en verklig chans att bli ett riktigt polisväsende.
Slutligen önskar det irakiska folket att valet hålls i januari. För att valet skall genomföras med framgång krävs ett ordentligt utbildat och effektivt polisväsende. Med vår finansiering och vår utbildningskompetens kan vi i Europeiska unionen spela en avgörande roll. 
Karas (PPE-DE ). 
   –Herr talman, mina damer och herrar! Låt oss minnas våra starka sidor, låt orden följas av handling, låt oss göra oss av med våra inre hinder och inte bli sjuka av oro. Låt oss utforma en gemensam europeisk politik för Europa, istället för flera olika från varje medlemsstat!
Herr rådsordförande! Det är nödvändigt att ni snarast gör Lissabonmålen konkreta och möjliga att arbeta med. Alla måste veta vem som skall göra vad och när. Dessutom bör ni se till att varje medlemsstats regeringschef gör ett officiellt uttalande efter varje vårmöte i sina respektive länder, att de nationella parlamenten debatterar sina länders specifika handlingsplaner och röstar om dem och att ni stärker kommissionens behörighet att följa upp, samordna och ta initiativ när det gäller Lissabonprocessen. Låt oss både på EU-nivå, i de nationella regeringarna och i de nationella parlamenten införa en styrkommitté för Lissabonmålen med ett övergripande mandat!
Vi är inte en kopia av Förenta staterna. Vi européer spelar inte ut konkurrenskraft mot social sammanhållning, eftersom båda är uttryck för den europeiska modellen för en hållbar social marknadsekonomi.
Jag skulle vilja poängtera en annan sak när det gäller konstitutionen. Alla har skrivit under den. Var det allt? Hur skulle det vara med en gemensam informationskampanj från rådet, kommissionen, Europaparlamentet och Regionkommittén? Hur skulle det vara med en konstitutionsvecka, då samtliga medlemsstater skulle kunna ratificera konstitutionsfördraget? Varför var ni så emot en gemensam europeisk folkomröstning? Det finns mer att göra och mer är möjligt, förutsatt att vi visar politisk vilja och större beslutsamhet.
Ni har nämnt ledamotsstadgan, herr rådsordförande. Låt mig säga er att ni endast behöver godkänna Europaparlamentets resolution för att vi skall få en ledamotsstadga och nya bestämmelser om utgifter. Det finns några, men endast ett fåtal, medlemsstater som håller på med taktiska spel. Se till att de slutar med det! 
De Keyser (PSE ). 
   –Herr talman! Yassir Arafats död innebär en ny era för Palestina, en era fylld av osäkerhet. Enligt den palestinska konstitutionen måste presidentval hållas inom 60 dagar. Men om valet skulle hållas idag, skulle det stå inför ett antal hinder.
Det första hindret gäller palestiniernas rörelsefrihet i Gaza, på Västbanken och i östra Jerusalem, något som är långt ifrån garanterat men ändå livsviktigt både för valkampanjen och förberedelserna inför valet och för valets genomförande och rösträkningen. I östra Jerusalem finns de största problemen, eftersom israelerna där vägrar låta palestinierna registrera sig på vallängderna. Jag uppmanar därför rådet att förena sig med Förenta staterna för att med gemensamma påtryckningar förmå Israel att dra tillbaka de trupper som nu är utplacerade i de ockuperade områdena.
Det andra hindret är ifrågasättandet av en kandidats valbarhet. Det är de palestinska myndigheterna och endast de, som skall bestämma vem som är kvalificerad enligt deras egna kriterier.
Det tredje hindret avser praktiska organisatoriska frågor och en försäkran om att valet går rättvist till, vilket är ett område där EU:s praktiska erfarenhet och stöd kommer att bli avgörande.
Det fjärde hindret är att garantera säkerheten under valet, något som måste garanteras för kandidater, väljare och observatörer. Palestinska poliser bär inte vapen men kämpar för att garantera civilbefolkningens säkerhet. Den politiska säkerheten är beroende av i vilken utsträckning extremistgrupper hålls under kontroll. De senaste försöken från al-Fatah att få med Hamas i en nationell enhetsregering, så länge som de avstår från väpnad kamp, är något som Europeiska unionen bör övervaka noggrant. 
Jag vill veta vilka planer som i detta skede har utarbetats med palestinierna för att garantera att valet går säkert till. Jag är ledsen att behöva säga det, herr talman, men hittills har Europeiska unionens röst inom kvartetten varit nästintill ohörbar, och vi bör utnyttja detta tillfälle att göra vår stämma hörd. Vi måste nu ge Palestina vårt starka stöd för att se till att valet genomförs fritt på alla nivåer, och vi kommer självklart alltid att göra detsamma när det gäller Israel, för att se till att de urskillningslösa attackerna, som gör att hela familjer drabbas av sorg, upphör. Det är min fasta övertygelse, mer än någonsin tidigare, att en viss nations framtid oupplösligt hör ihop med andra nationers framtid.
Kelam, Tunne (PPE-DE ).
   – Jag skulle vilja tala om det nuvarande läget för Lissabonprocessen. Jag minns den tid då den sovjetiske diktatorn Chrustjov förklarade att Sovjetunionen inom sju år skulle vara i kapp USA. Jag minns också att han misslyckades.
Även om Europeiska unionen har alla möjligheter att nå sina mål är Lissabonrapporten likafullt en källa till oro. Precis som Wim Kok har sagt har drömmarna om att komma i kapp USA satts på sparlåga. Istället sysselsätter sig EU med frågan om hur man skall hejda den ekonomiska nedgången.
Jag vill instämma med min kollega Alexander Radwan och berömma det nederländska ordförandeskapet och dess djärva och kraftfulla ledarskap. Det bådar gott. Men för att ta igen förlorad tid måste vi i högre grad koncentrera oss på en sak – motivationen bakom processen. Det är nämligen den starka och tydliga motivationen som tillsammans med resultatinriktat arbete har utgjort drivkraften bakom våra konkurrenters framgångar i USA och Japan.
För det andra måste EU sträva efter att utforma en genomtänkt strategi för forskning och utveckling och innovation. Wim Kok understryker i sin rapport behovet av att ge högsta prioritet åt forskning och utveckling, men man borde särskilt lyfta fram den tillämpade sidan av forskningen. Vad som krävs är därför inte mindre forskning, utan mer utvecklingsarbete.
För det tredje är det särskilt viktigt att i alla våra planerade verksamheter utgå från behovet av innovation i stort och att motivera affärsledarna utifrån det perspektivet.
För det fjärde är de nuvarande finansieringsprogrammen för innovation inom forskningen tyvärr alltför teoretiskt inriktade och främjar inte den praktiska tillämpningen av forskningsresultaten. Ett av de största problemen är att anslagen ofta går till slutna och ineffektiva system. Därför är det i dag vår uppgift att inte bara förlita oss på attraktiva program, utan också att visa den politiska viljan att verkligen genomföra dessa program. Detta är vårt ansvar gentemot väljarna. Tack skall ni ha. 
Grabowska, Genowefa (PSE ).
    –  Herr Balkenende! Jag vill uttrycka mitt deltagande med anledning av den senaste tidens händelser i Nederländerna. Fram till nu har vi associerat namnet Van Gogh med konst och djärva färger. Målningen symboliserar sol, värme och frihet. Är det inte en historiens ironi att en person med samma namn skall dö på grund av att han utövade sin rätt att tänka och tala fritt och för att han sökte sanningen?
Mot den bakgrunden får det en särskild betydelse att det var det nederländska ordförandeskapet som tog upp den komplicerade frågan om säkerhet för EU, EU:s medlemsstater och medborgare. Allmänheten förväntar sig med rätta att EU, som är en organisation som respekterar mänskliga rättigheter och grundläggande friheter, skall anta effektiva lösningar inom området med frihet, säkerhet och rättvisa. Dessa förväntningar skall uppfyllas genom Haagprogrammet. Jag vill betona att man genom detta program ställer upp mål som ingick redan i det konstitutionella fördraget. Det uppfyller faktiskt merparten av förväntningarna. Beskedet om att programmet skall omfatta en strategi mot narkotika måste också välkomnas, liksom att rådets ordförandeskap har valt att göra EU-information till en prioriterad fråga. Det är uppenbart att medvetenheten om EU måste öka bland medborgarna, särskilt med tanke på det senaste valet till Europaparlamentet. EU måste komma närmare medborgarna, men kommer det målet att nås genom att man låter rådets sammanträden föregås av offentliga TV-debatter om EU-frågor, ett uppslag som finns med i slutsatserna? Kommer detta att räcka för att få medborgarna att närma sig EU? Jag är också oroad över meddelandet att vi måste vänta till juni 2005 innan vi får en heltäckande informationsstrategi. Varför skall vi vänta så länge? Vi behöver en sådan strategi nu, särskilt med tanke på att kampanjerna för att informera allmänheten om den europeiska konstitutionen drog igång så snart konstitutionen hade undertecknats.
Slutligen vill jag ta upp en sista fråga som handlar om framtiden. Ledarna för fyra medlemsstater hade alldeles rätt när de betonade de demografiska aspekternas betydelse för EU:s framtida ekonomiska och sociala utveckling och när de efterlyste en europeisk pakt för ungdomsfrågor. Detta är ett värdefullt initiativ. Ungdomar har en annan syn på Europa. De är välutbildade, fulla av energi och befriade från den äldre generationens rädslor och fördomar. Det är ett gott omen för Europa och för oss alla. Pakten för ungdomsfrågor måste därför utformas så snart som möjligt och ungdomar måste delta i utformandet. 
Buzek (PPE-DE ).
    –  Jag vill gratulera Nederländernas förre premiärminister Wim Kok. Med stöd av en grupp har han lagt fram rapporten om Lissabonstrategin. Arbetet sammanföll med det nederländska ordförandeskapet. Alla stöder vi slutsatserna i rapporten. Europeiska unionen har hamnat klart på efterkälken, och ansvaret för detta vilar huvudsakligen på medlemsstaterna och de nationella regeringarna. Jag instämmer i att vi måste dra upp nationella strategier för Lissabonprocessen och genomföra dem konsekvent, men dessa strategier måste vara enhetliga och inte utformas var och en för sig. Vi måste skapa mervärden som bygger på regionalt samarbete mellan EU-medlemsstater som gränsar till varandra och jag kan ge er tre exempel på hur detta skulle kunna ske. Polen har en särskilt hög andel ytterst välutbildade ungdomar, medan grannländerna Tyskland och Sverige har framstående högteknologiska företag. Det finns utvecklingsmöjligheter om vi slår samman våra starka sidor. De baltiska länderna har särskilda möjligheter att samarbeta inom området för en trygg energiförsörjning, en viktig fråga för Europa som helhet. Tjeckien, Tyskland och Polen kan bidra mest till genomförandet av Kyotoprotokollet. För att göra detta måste tekniker för ren kolanvändning och minskade utsläpp av koldioxid utvecklas.
Regionalt samarbete omfattar även samarbete med EU:s nya grannländer, och rådets ståndpunkt i frågan om grannförbindelserna med Ukraina är därför av central betydelse. Vi måste försäkra Ukraina att dörren står öppen för landets Europaambitioner och vi måste snabbt upprätta en handlingsplan för Ukraina i syfte att främja det civila samhällets utveckling. Dessutom finns det sannerligen behov av åtgärder för att förbättra det civila samhället inom EU. Om så inte sker kommer vi inte att uppnå våra ambitiösa mål och till syvende och sist kommer miljontals medborgare inte att kunna förstå Lissabonprocessen. 
Lambrinidis (PSE ).
   – Herr talman, herr rådsordförande! En grekisk vän som nyligen besökte Nederländerna berättade för mig att vad som gjorde störst intryck på honom var att polisen på Amsterdams gator verkade vara där för att skydda medborgarna och deras mångfald och inte för att bevaka och misstänkliggöra dem.
De tragiska händelserna med Theo Van Gogh och extremisterna på den andra sidan illustrerar tyvärr att terrorismen fungerar och vad den är ute efter – nämligen att slutligt undertrycka det självklara. Rasistiskt våld förtjänar nolltolerans, men terroristernas seger kommer att bestå i att vi i Europa precis som på andra håll tyvärr också anser att krig är fred i våldsbekämpningens namn och att begränsningen av individens frihet är ett sätt att skydda den. Därför är det nederländska ordförandeskapet värt att gratulera för att det i samma veva som dessa fasansfulla händelser ägde rum organiserade en informell konferens för de elva gemensamma myndigheterna på temat integration. Ni har rätt fokus. Integration. Inte polisövervakning.
Jag har bara tre kommentarer till vad som har sagts.
För det första innehåller det femåriga Haagprogram som vi i dag diskuterar bestämmelser om särskilda anslag för att återbörda invandrare och bevaka gränserna, men inga bestämmelser om en särskild integrationsfond, även om integration är en av huvudåtgärderna. Vi vill ha ett åtagande om att finansieringen av integrationsfrågor skall ges samma prioritet, så att vi går från ord till handling.
För det andra kan vi när vi utformar riktlinjer på integrationsområdet inte bortse från att miljontals EU-medborgare i länder världen över själva är invandrare. Deras erfarenheter får inte tappas bort. Ur den synvinkeln måste vi vara beredda att ge invandrare som slår sig ned i EU-länder en behandling som är likvärdig den vi kräver att EU-medborgare skall få i länder utanför EU. Annars är vi inte konsekventa.
För det tredje måste vi vara uppmärksamma på individens rättigheter när vi hanterar terrorismen. Biometriska data i pass och andra liknande åtgärder kanske är viktiga. Å andra sidan kanske de inte tillför så mycket i form av ökad säkerhet jämfört med vad man förlorar i form av medborgerliga friheter. Som jag ser det får de bara komma i fråga om de är absolut nödvändiga och effektiva och används för att uppnå mycket tydligt definierade mål. 
Dimitrakopoulos (PPE-DE ).
   – Herr talman, herr rådsordförande! Framför mig har jag slutsatserna från rådets novembermöte om unionens utrikespolitik. Jag anser det vara en god sak att rådet har riktat uppmärksamheten mot frågor som rör EU:s utrikespolitik, men jag måste samtidigt säga att den senaste händelseutvecklingen har gjort att vi har prioriterat åtminstone två av dem.
Den första frågan rör situationen i Irak. Nu krigas det på nytt och kriget är förkastligt precis som terroristhandlingar och kidnappningar självklart är förkastliga. Väpnade konflikter och väpnade insatser löser inga problem. Tvärtom ökar de kravet på Europeiska unionen att sent omsider lägga fram en fullständig och integrerad plan för att ta itu med krisen i Irak. Det första steget i den processen måste vara att hålla val. Val måste hållas i Irak och så många krafter som möjligt måste medverka, så att valet inte blir ett självändamål utan ett sätt att ge Irak möjlighet att inom kort utvecklas till en progressiv demokrati.
Den andra frågan, som sammanhänger och är besläktad med den förra, är situationen i Mellanöstern. Tiden efter Arafat är givetvis ett nytt historiskt skede i denna region. EU har först och främst en skyldighet att ingripa här så att Yassir Arafats politiska testamente respekteras, för det är tveklöst så att krisen i Mellanöstern måste hanteras med hjälp av det politiska testamente Yassir Arafat lämnade efter sig. 
Herrero-Tejedor (PPE-DE ).
   – Herr talman! Den 4–5 november gjorde Europeiska rådet som vi alla vet en mycket klarsynt analys av den situation vi står inför, när man övervägde hur EU-informationen skall gå ut till medborgarna. EU saknar fortfarande en egen karaktär. EU har inget eget ansikte. Kunskapen om EU har svårt att nå fram till medborgarna och man har därför en lång väg att gå innan man kan vinna gehör för tanken om en europeisk politisk union.
Rådet var givetvis ytterst oroat, med tanke på de starkt överhängande utmaningar vi står inför, inbegripet alla medlemsstaters ratificering av den europeiska konstitutionen. Utifrån ett praktiskt förhållningssätt som jag vill berömma gjorde man också en mycket specifik rekommendation genom att förorda TV-sända debatter i alla medlemsstater i syfte att stimulera medborgarnas intresse för denna ratificeringsprocess.
Jag vill uppmärksamma ledamöterna på ett problem som vi står inför. Det första land som har beslutat att genomföra en folkomröstning om ratificeringen av konstitutionen för Europa är Spanien. Spanien styrs av socialistpartiet, samma parti som parlamentets talman Josep Borrell Fontelles tillhör, vilket vi alla vet eftersom han inte gör något för att dölja det. Med tanke på hans roll som skiljedomare borde han bemöda sig om att hålla sina ideologiska ståndpunkter lite mer hemliga.
Vi står inför ett dilemma. Europaparlamentet, som bör inta en vaksam hållning, skall varken stödja partipolitiska ställningstaganden eller institutionella ställningstaganden. Herr talman! Ur den synvinkeln vill jag uppmana alla att hålla denna vaksamma roll i minnet och inte överge den, och vi bör vara mycket tydliga med att denna EU-institution även måste lägga sekteristiska och partipolitiska metoder åt sidan och tänka på det gemensamma projekt vi har framför oss.
Coelho (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag gratulerar det nederländska ordförandeskapet till att ha utvecklat området med frihet, säkerhet och rättvisa. Det är nödvändigt att slå vakt om allmänhetens säkerhet och grundläggande rättigheter, ömsesidigt förtroende och rättssamhällets principer över hela EU.
Jag gratulerar rådet särskilt till beslutet att genomföra artikel 67 i fördraget fullt ut, så att kvalificerad majoritetsomröstning och medbeslutandeförfarandet kan tillämpas för en rad frågor under rubrik IV. Detta är ett framsteg inte bara från effektivitetssynpunkt utan även med avseende på den demokratiska legitimiteten, eftersom det förstärker parlamentets centrala roll i arbetet med att anta normer i så känsliga ämnen som asyl- och invandringspolitik och alla politikområden som berör allmänhetens grundläggande rättigheter.
Femårsperioden efter Tammerfors har nu löpt ut och lett till viktiga resultat inom området med frihet, säkerhet och rättvisa. Alla mål har inte uppnåtts, men framsteg har gjorts. Kontot står helt klart på plus, något som kommissionsledamot Antonio Vitorino starkt bidragit till genom sina insatser. En imponerande lagstiftningsram har byggts upp, men vi beklagar att det har visat sig finnas stora brister i medlemsstaternas sätt att införliva reglerna i sin nationella lagstiftning, både när det gäller att hålla tidsfrister och själva kvaliteten på införlivandet.
Jag välkomnar Haagprogrammet under den kommande femårsperioden. Kommissionen måste nu presentera konkreta initiativ och lägga fast en tidsplan för att anta och genomföra dessa initiativ. Jag välkomnar Haagprogrammet, men jag vill påpeka att vi även här kommer att behöva de nödvändiga ekonomiska resurserna, om vi skall kunna bygga upp Europa. Det är ingen vits med att redovisa vilka frågor vi prioriterar om vi inte avsätter tillräckliga medel.
Jag välkomnar särskilt att den andra fasen i inrättandet av det europeiska asylsystemet nu är på gång. Bara med hjälp av en gemensam europeisk asyl- och invandringspolitik kommer vi att kunna ta itu med problem som olaglig invandring och människohandel. När det gäller frågor som individuell och kollektiv rättvisa, straffrättsligt samarbete samt säkerhet inom EU, som kvarstår som en av de mest prioriterade frågorna (vikten av att fördöma alla typer av våld och särskilt terrorism kan inte betonas starkt nog) är det nödvändigt att Europol och Eurojust bedriver ett nära samarbete. Tack så mycket. 
Őry (PPE-DE ).
   –Först av allt vill jag gratulera gruppen till dess rapport och kommer bara att kommentera en aspekt, nämligen Lissabonprocessen. Kok-rapporten är utan tvekan ett värdefullt steg på den knaggliga vägen mot uppfyllandet av de mål som formulerades i Lissabon. Det är i dag uppenbart att det kommer att vara i det närmaste omöjligt att hålla den ursprungliga tidsplanen utan mer djupgående politiska åtaganden och allvarliga ansträngningar.
Den framlagda rapporten är ett värdefullt bidrag till påskyndandet av Lissabonprocessen, och varje rekommendation i dokumentet – låt mig betona ordet – är värd att beaktas. Särskilt värdefullt är helhetsperspektivet, som visar att det finns ett direkt samband mellan frågan om sysselsättningsskapande åtgärder, behovet av att öka sysselsättningen och utvecklingen av den makroekonomiska miljön. I rapporten betonas även att avmattningar och uppgångar i den ekonomiska tillväxten spelar en viktig roll.
Vissa av påståendena i denna rapport bör dock tas med en nypa salt. Jag är säker på att inte heller ni missade vissa meningar som hade en ganska kritisk ton mot stabilitets- och tillväxtpakten. När det gäller att främja den ekonomiska tillväxten ger rapporten en tämligen negativ bild av detta så viktiga instrument för offentliga finanser och budgetdisciplin. Vi får inte glömma att stabilitets- och tillväxtpakten spelar en viktig roll för att garantera ekonomisk stabilitet och följaktligen för att se till att pengarna behåller sitt värde. Det måste betonas att det är något av en förenkling av de ekonomiska lagarna att anta att en reform av stabilitetspakten och lösare budgetdisciplin i sig skulle skapa arbetstillfällen genom ökade utgifter. Det är uppenbart att detta antagande bara skulle stämma om regeringarna använde den ökade budgetmarginalen för utvecklingsändamål. Det är emellertid långt ifrån sanningen.
Därför anser jag inte att en genomgripande reform av stabilitets- och tillväxtpakten ligger i linje med EU:s ekonomiska intressen, utan snarare tvärtom. EU:s konkurrenskraft skulle även på kort sikt minska. Den kritik mot stabilitetspakten som kommer till uttryck i Wim Koks rapport berör dock onekligen något som utgör en källa till verklig oro, nämligen den centrala roll som den ekonomiska tillväxten spelar för att skapa arbetstillfällen och öka sysselsättningen. För egen del vill jag föreslå ett annat sätt att angripa problemet. Jag tänker då i första hand på att skapa ett företagsvänligt näringsklimat. 
Balkenende,
   . – Herr talman! Först och främst vill jag rikta ett varmt tack till parlamentsledamöterna för deras bidrag. Ni har tagit upp frågor som direkt och i stor omfattning påverkar EU:s medborgare. Jag har också noterat att det på många håll i parlamentet finns stöd för de hörnstenar som rådet har diskuterat, nämligen utökat samarbete inom området för rättsliga och inrikes frågor, åtgärder för att förbättra säkerheten i Europa, åtgärder för en mer balanserad ekonomisk tillväxt, Lissabonstrategin och åtgärder för att öka allmänhetens medverkan.
Låt mig börja med Haagprogrammet. Martin Schulz gjorde rätt i att uppmärksamma kommissionsledamot Antonio Vitorinos viktiga roll, eftersom det utmärkta resultat som har uppnåtts delvis kan tillskrivas hans insatser och inflytande. Jag anser att det nu är ett lämpligt tillfälle att tacka Vitorino för detta. Jaime Mayor Oreja gjorde rätt i att tala om vikten av de prioriteringar som gjorts i programmet för frihet och säkerhet. Exempelvis har man nu gjort dessa prioriteringar inom det första området, som är asyl- och invandringspolitik. Vi arbetar på att förbättra beslutsfattandet. Omröstning med kvalificerad majoritet håller på att införas och ett asylförfarande kommer att träda i kraft under 2010. När det gäller terrorismen måste vi agera kraftfullt för att bekämpa den och det är just därför samarbetet mellan polis, rättsväsen och underrättelsetjänster måste byggas ut, vilket Sophia in ‘t Veld redan har påpekat. Terrorismen kommer också att diskuteras mer i detalj vid Europeiska rådets möte i december. I övrigt vill jag uppmärksamma er på den handlingsplan som skall utarbetas av Europeiska kommissionen.
Schulz hade rätt i att påpeka att vissa inslag alltid måste vara med, nämligen trygghet för medborgarna i kombination med åtgärder för att främja säkerheten å ena sidan, och respekten för grundläggande rättigheter å andra sidan. Jag menar att man i Haagprogrammet lyckats hitta rätt balans i detta avseende. Magda Kósáné Kovács har uppmärksammat er på behovet av grundläggande rättigheter i Europa och försvarade i det sammanhanget Haagprogrammet. Alexander Nuno Alvaro talade om en bra kombination av utrymme för investeringar och respekt för grundläggande rättigheter.
Sedan har även frågan om vad som menas med kvalificerad majoritetsomröstning tagits upp. Detta har redan införts inom många områden, men inte när det gäller olaglig invandring. Detta kommer att förändras när det nya konstitutionella fördraget träder i kraft, för då kommer kvalificerad majoritetsomröstning att användas över hela linjen. Maciej Marian Giertych nämnde att medlemsstaterna får tvingande invandringskvoter. Saken är den att det är ett gemensamt ansvar att utforma förfaranden för asylinvandringen. Därför är också Haagprogrammet så viktigt, men det betyder inte att invandringskvoter kan påtvingas medlemsstaterna genom kvalificerad majoritetsomröstning.
Camiel Eurlings sade några kloka ord när han talade om vad värden och tolerans betyder i ett samhälle. Särskilt i Europa bör människor närma sig varandra med respekt, men detta förutsätter två saker. Å ena sidan måste vederbörlig hänsyn tas till respekten för de olika värden som kännetecknar Europa och å andra sidan måste gränser dras när folk hemfaller åt hat, kränkningar och förödmjukelser. Just så vill vi bygga vidare på frihet och ett fredligt samhälle. Det betyder också att vi måste vara vaksamma på vilken plats hat och rasism tar i debatten. Respektfullt samarbete och samexistens är exakt vad som krävs. I det avseendet måste även ni noga välja era ord. Även i mina kontakter med företrädare för den islamiska gemenskapen har jag noterat att extremism och terrorism tveklöst fördöms också i den islamiska gemenskapen. Därför är det farligt att omedelbart koppla islam till exempelvis terrorism. Det är just terroristerna som utnyttjar religionen i syfte att begå omoraliska handlingar som med eftertryck måste fördömas. Därför är det också viktigt för olika grupper, vare sig de är kristna, humanistiska, icke-religiösa eller islamiska, att förena sina krafter för att få ett slut på våldet och extremismen. Här i parlamentet nämndes hur viktigt det är att stödja offren, och det med all rätt. Den frågan togs upp av Jaime Mayor Oreja. Det finns en europeisk handlingsplan mot terrorism som fastställdes vid Europeiska rådets möte i mars och som innehåller ett avsnitt om solidaritet med terrorismens offer. Det nederländska ordförandeskapet planerar att gå vidare med den aspekten vid Europeiska rådets decembermöte.
Jean Lambert dryftade tanken om ett centrum för mänskliga rättigheter. Kommissionen har offentliggjort ett meddelande om att förvandla Europeiska centrumet för övervakning av rasism och främlingsfientlighet i Wien till ett Europeiskt centrum för mänskliga rättigheter. Frågan diskuteras för närvarande i rådet och beslut kommer att fattas under Luxemburgs ordförandeskap.
När det gäller Haagprogrammet har slutligen Hélène Flautre talat och uttryckt sin oro över flyktingmottagandet i området. När vi talar om flyktingmottagandet i regionen är det värt att notera att vi alltid kommer att sköta detta i samråd med FN:s flyktingkommissariat UNHCR.
Jag skulle nu vilja övergå till Lissabonstrategin. Jag har noterat att det också i parlamentet finns gott om stöd för denna strategi, som är inriktad på att stärka Europas ekonomi, och behovet av reformer har betonats. I det sammanhanget vill jag också hänvisa till Wim Koks rapport, som sammanställts av sysselsättningsgruppen och som diskuterades för en stund sedan. Utöver dessa positiva kommentarer har dock även en del kritiska röster hörts. Jag kommer att tänka på Jean Lambert och Gabriele Zimmer. De hävdar då och då att det inte finns något alternativ till Lissabonstrategin. Är det sant? Jag skulle än en gång vilja påpeka att Lissabonstrategin kombinerar en dynamisk ekonomi, social sammanhållning och värnandet om en hållbar utveckling. Kombinationen av dessa tre komponenter har också trätt i förgrunden i slutsatserna från Europeiska rådets möte. Jag vill därför markera att jag är av en annan mening än de som hävdar att Kok och högnivågruppen inte tillräckligt har uppmärksammat de sociala och miljömässiga dimensionerna. Miljön har fått tillräckligt med utrymme, i synnerhet som man utgår från en situation som alla parter vinner på. I Europeiska rådet hävdar Kok att vi behöver tillväxt just för att bevara den europeiska sociala modellen.
Slutligen vill jag hänvisa till artikel 5 i slutsatserna från Europeiska rådets möte, där det med rätta fastslås att det krävs en balanserad strategi med ekonomiska, sociala och miljömässiga dimensioner för att stärka konkurrenskraften.
Johannes Blokland påstod att Kok skickat tillbaka bollen till medlemsstaternas planhalva och fortsatte med att förhöra sig om det nederländska ordförandeskapets planering för den närmaste framtiden. Jag vill i det avseendet uppmärksamma er på tre saker.
Först och främst analyserade vi regeringschefernas påpekanden, förslag och synpunkter under den informella arbetslunchen.
För det andra kommer vi att rådfråga ordförandelandet Luxemburg om framtida slutsatser och vi kommer, vilket knappast behöver påpekas, att stå i kontakt med kommissionens ordförande José Manuel Barroso, förutsatt att han får ert godkännande.
Jag har också noterat att ni kräver konkreta åtgärder. Det krävs inte bara uttalanden, utan också att vi helt enkelt undersöker vad det är för en fråga vi står inför och tar itu med den. I det sammanhanget är Eurlings förslag intressant. Han hävdar att olika medlemsstater ståtar med innovationsplattformar och att dessa när så är möjligt borde slå sig ihop. Ieke van den Burg gjorde rätt i att rikta uppmärksamheten mot samarbetet mellan Europaparlamentet och de nationella parlamenten. Även Sophia in 't Veld betonade behovet av åtgärder. Vi kommer att föra budskapet vidare till ordförandelandet Luxemburg. Det är bra att påminna oss om att liberaliseringen, som är just den komponent vi behöver för att stärka marknadskrafterna, inte behöver strida mot den europeiska sociala modellen. Ria Oomen-Ruijten hade rätt när hon påpekade att åtgärderna måste vara konkreta och att man faktiskt måste ta sitt ansvar på nationell nivå. Det är också skälet till att jag som ordförande för Europeiska rådet har valt en annorlunda arbetsmetod, nämligen en mycket djuplodande dialog under arbetslunchen för att utbyta erfarenheter kring reformpolitiken i de olika medlemsstaterna. Jag anser att det var en bra metod. Jag menar också att Oomen-Ruijten hade rätt när hon talade om behovet av ett förbättrat regelverk och en uppmjukning av reglerna för att stärka företagsklimatet i EU och den ekonomiska tillväxten. Jag instämmer i att Europaparlamentet även där kan spela en viktig roll.
Slutligen nämnde Grażyna Staniszewska Lissabonmålen och satte dem i relation till budgetplanerna. Lissabonmålen kommer helt klart att få en framträdande roll i den nya budgetplanen. Jag kanske inte behöver påpeka att det återstår för oss att enas om nivån på dessa belopp.
Jag skall nu ta upp den tredje frågan, som rör kommunikation. Personer med olika politisk övertygelse har pekat på behovet av bra kommunikation. Eurlings påpekade med rätta att man snabbt måste hitta en lösning på problemet med ledamotsstadgan och bestämmelsen om era inkomster, eftersom ständiga diskussioner om denna fråga inte ger något gott intryck. Min Europaminister Atzo Nicolaï kommer av detta skäl även att ägna sig åt den frågan. Vissa ledamöter har tagit upp språkfrågan, och vi har haft nöjet att lyssna till walesiska och iriska. Jag har uppfattat budskapet. Även konstitutionen nämndes. I det sammanhanget berördes frågan om folkomröstning. Saken är den att förutsättningarna för en folkomröstning ser olika ut i medlemsländerna. Lagstiftningen är inte överallt densamma. Det finns ett antal praktiska och rättsliga invändningar mot att anordna alla folkomröstningar inom loppet av en vecka. Nicolaï diskuterade denna fråga med parlamentets utskott för konstitutionella frågor i går, vilket resulterade i följande tre punkter.
Först och främst slogs det fast att detta i första hand berör nationella angelägenheter. För det andra kan den europeiska dimensionen understrykas exempelvis genom gemensamma och samtidiga åtgärder, vilket också passar in i vad ni påpekade här förut. Vi kommer även att arbeta med osynlig samordning, exempelvis genom att se till att det finns ett bra samarbete mellan ministrarna för Europafrågor inför planeringen av valkampanjer och liknande.
Roger Knapman tog upp de situationer som skulle kunna uppstå om folkomröstningar och beslut i medlemsstaterna får en negativ utgång. Ni vet hur uppgörelsen ser ut. Man har i Europeiska rådet enats om att diskutera läget om ratificeringen har slutförts i fyra femtedelar av medlemsstaterna och om vissa medlemsstater i detta läge säger nej. Ett fördrag kan inte undertecknas och ratificeras om inte alla länder undertecknar det. Jag uppmanar er emellertid att göra allt ni kan för att få en positiv utgång och för att vinna stöd för det konstitutionella fördraget. Helt uppriktigt har jag stora förhoppningar och höga förväntningar. Tro dock inte något annat än att detta verkligen kräver en utmärkt kommunikation.
Till sist nämnde professor Genowefa Grabowska en pakt för ungdomsfrågor, också detta på kommunikationens område. Hon gav oss stöd i detta och jag välkomnar vad hon sade.
Slutligen har det gjorts olika kommentarer om yttre förbindelser, utrikespolitik och den oro som finns över olika händelser i världen. Jag kommer här in på de synpunkter som Giusto Catania, Giorgos Dimitrakopoulos och Pasqualina Napoletano uttryckt rörande situationen i Irak. Vi kan inte blunda för händelserna i Irak. Självklart är det nödvändigt att följa internationella rättsregler. Vi förutsätter att de amerikanska myndigheterna omedelbart kommer att genomföra en grundlig utredning av de bilder vi såg i går och vidta åtgärder för att förhindra liknande händelser i framtiden. Jag vill också uttrycka min avsky för de upprepade attackerna och gisslantagningarna i Irak, där den senaste skändligheten är mordet på hjälparbetaren Margaret Hassan. Vi hyser medkänsla med släktingarna till offren för det avskyvärda våldet i Irak. Samtidigt måste vi alla bidra till att skapa stabilitet i Irak. Den konferens som skall hållas i Sharm el-Sheikh nästa tisdag är ett bra tillfälle för grannländer och större internationella aktörer att skicka ett gemensamt budskap till Irak och till det irakiska folket. Jag hoppas och tror att det blir ett tydligt budskap till stöd för den irakiska interimsregeringen samt för demokrati, frihet, säkerhet och rättvisa i Irak.
Véronique De Keyser uttryckte oro för Mellanöstern. Jag vill betona att unionen kommer att göra allt för att se till att det palestinska valet blir en framgång. Det var också skälet till det kortfristiga program som vi godkände i Europeiska rådet. Bernard Bot och EU:s höge representant Javier Solana för diskussioner med arabländerna och med medlemmarna i Mellanöstern-kvartetten. I ordförandeskapet arbetar vi också i nära samråd med Javier Solana på ett paket med direkta åtgärder för att stödja palestinierna, särskilt under upptakten till presidentvalet.
Låt mig till sist ta upp Grażyna Staniszewskas påpekande om Ukraina. Det råder ingen tvekan om att EU erbjuder Ukraina en möjlig väg för framtiden, och det är inte för inte som vi har utarbetat en handlingsplan med och för Ukraina, inom ramen för det europeiska grannskapsprogrammet. Förhoppningsvis kommer detta formellt att fastställas under december och ge oss en nyetablerad grund för det framtida samarbetet. Vi kommer i detta sammanhang inte att ha synpunkter på vem som vinner valet, utan på det sätt valet hålls på. Bara genom ett fritt och rättvist val kan den ukrainska regeringen visa att den når upp till europeiska standarder inte bara i ord, utan också i handling. Därmed har jag kommit till slutet av mitt anförande. På ordförandeskapets vägnar vill jag tacka parlamentsledamöterna för deras initierade och intressanta bidrag. Ni har gett signaler som är viktiga för utformningen av den internationella politiken i framtiden. EU betyder mycket för allmänheten. Kommunikationen kommer att förbättras oerhört när EU bidrar till sysselsättning, till goda ekonomiska framtidsutsikter, när EU bidrar till att förbättra säkerheten och om EU lyckas uppnå resultat inom dessa områden. Jag kommer självklart att vidarebefordra era synpunkter till rådet och jag vill än en gång tacka er för ert bidrag. 
Nielson,
   . – Herr talman! Under debatten framkom det att man kan ifrågasätta huruvida det saknas något alternativ till Lissabonstrategin, men det återspeglar en felaktig uppfattning om vad det verkligen handlar om. Någon enkel och lätt knipa ligger inte bakom att vi fastställde denna hållning i Lissabon, det handlar om en mer komplex och brett definierad strategi. Det är ingen -lista som är användbar för selektivt politiskt handlande, utan en välbalanserad meny. Naturligtvis är den komplex, och det var därför vi behövde omvärdera var vi står och hur vi kan förbättra utförandet. Om den inte alls hade funnits hade vi varit tvungna att uppfinna den. 
En aspekt förenar utmaningen med EU:s åldrande befolkning med utmaningen att öka konkurrenskraften. I vid bemärkelse handlar detta om utbildning. Enligt min uppfattning har vi inte rätt till en livslång inkomst utan ett livslångt lärande och detta bör fastställas i stora drag. Det handlar inte bara om att upphöja Europaeliten, det är också viktigt att undersöka utbildningens vidare definition för arbetsmarknaden. I sammanhanget handlar utmaningen för EU om att förbättra konkurrenskraften genom att säga ”arbeta smartare”, inte ”arbeta mer”. Detta är den enda vägen framåt och det är också därför det är nödvändigt att satsa på utbildning.
Det behövs också pengar. En procent räcker inte! Att tala om ambitioner och att utgå ifrån Lissabonmålen, utan att något görs åt budgeten, är inte förnuftigt. Detta handlar inte endast om gemenskapens budget, men den omfattar detta. Vi kan inte ha trovärdiga mål för EU om vi saknar en trovärdig budget för EU.
Gary Titley föreslog en lista som visar hur väl medlemsstaterna lyckas när det gäller genomförandet. Jag anser att Kok-rapporten är ett första steg i den riktningen. Jag är fullständigt övertygad om att ordförande José Manuel Durão Barroso och den tillträdande kommissionen kommer att göra sitt yttersta i detta avseende.
Malcolm Harbour nämnde behovet av att kommissionen minskar byråkratin och förenklar förfarandena. En viktig fråga på EU:s dagordning borde vara att återigen se över gemenskapens befintliga regelverk av direktiv, och undersöka om det skulle kunna ändras i syfte att förenkla och förtydliga så att man får fler förordningar och färre direktiv. De ekonomiska aktörerna i EU skulle därmed lättare kunna ta reda på vilket som är det rådande rättsläget, genom att läsa det i en förordning i stället för att tvingas utröna hur ett direktiv har genomförts i de olika medlemsstaterna.
För att bara nämna ett exempel, har Prodikommissionen minskat de olika anbudsförfarandena från 48 till 8. Detta löser inte alla problem och jag anser att budgetförordningen fortfarande är monstruös. Vi har inte nått den grad av förenkling som vi hade hoppats på. En av orsakerna till detta är att vi kanske införde alltför många nivåer av meningslösa förhandskontroller när vi reagerade på den förra kommissionens problem. Jag hoppas att kommissionen och parlamentet kommer att fortsätta att se över budgetförordningen. Det är nödvändigt att öka förtroendet EU-institutionerna sinsemellan, men för tillfället är det nödvändigt att öka självförtroendet. Vi kan bli bättre. 
Låt mig nu slutligen ta upp externa förbindelser. Jag instämmer i den uppskattning som har riktats till biståndsarbetaren Margaret Hassans familj, i synnerhet eftersom vi i kommissionen finansierade hennes och hennes organisations arbete i Irak under många år.
Det tycks ständigt vara nödvändigt att påminna världens stormakt om behovet att respektera internationell humanitär rätt. Jag blev helt chockad häromdagen av att höra att biståndsarbetare från Röda halvmånen hade nekats tillträde till Falluja av Förenta staternas armé där. Detta är väldigt tråkigt, och det internationella samfundet – om vi har något sådant – borde reagera mycket kraftfullt gentemot den här typen av beteende. Som européer kan vi inte skapa en trovärdig grund för våra förbindelser med det nya demokratiska Irak om vi inte investerar eller förtydligar att det är möjligt att vår uppfattning skiljer sig från vissa andras i en del frågor.
När det gäller frågan om återtagande vill jag påpeka att det är nödvändigt att öka förtroendet. Det handlar inte bara om att tala om för våra grannländer och vissa avlägset belägna utvecklingsländer att de måste återta avvisade asylsökanden som härstammar från deras eget land eller eventuellt från deras grannland. Vi måste ta hänsyn till EU:s hållning i denna fråga. Vi måste erbjuda oss att dela bördan till viss del när vi gör detta. Vi måste klargöra att vi inte kommer att finansiera denna verksamhet med medel som öronmärkts för utvecklingssamarbete. Vi måste tala om tillskott, eftersom vi utökar att göra-listan.
Detta är sista gången jag talar till denna kammare. Jag vill personligen tacka er för fem mycket positiva år, både i fråga om de resultat som vi har uppnått tillsammans och på ett personligt plan.
Jag tackar er och önskar er lycka till.
Talmannen. 
   – Tack, herr Nielson. På parlamentets vägnar vill jag också tacka er för ert arbete.
Jag har fått in sex resolutionsförslag för att avsluta debatten och en omröstning om dessa kommer att äga rum kl. 12.30 i dag. Debatten om rådets och kommissionens uttalanden har nu avslutats och jag vill tacka alla talare liksom Jan Peter Balkenende och Poul Nielson. Sammanträdet kommer att återupptas kl. 12.00, då vi skall behandla frågan om … då vi kommer att ha ett högtidligt möte om Sydafrika.
Figueiredo (GUE/NGL ).
   – Europeiska rådets möte den 5 november var det första sedan fördraget om upprättandet av en konstitution för Europa undertecknades i Rom den 29 oktober. Det är därför viktigt att understryka att vi är emot detta fördrag och att vi är kritiska mot den ekonomiska politiken, penningpolitiken och konkurrenspolitiken. Fördraget har en starkt nyliberal slagsida, på bekostnad av socialpolitiken, och ett trångsynt perspektiv på sociala rättigheter och grundläggande friheter med tonvikten lagd på olika former av centralism och federalism. Såsom vi betonade i det resolutionsförslag som lades fram av gruppen Europeiska enade vänstern, innehåller idén om en europeisk säkerhetspolitik i fördraget en tung militär dimension och för med sig ett nära samarbete med Nato och en ökning av medlemsstaternas militära insatser.
När det gäller översynen efter halva tiden av Lissabonstrategin är vi mycket kritiska mot Kok-rapportens halvtidsutvärdering av Lissabonstrategin, särskilt med tanke på betoningen av ”konkurrenskraften”, flexibiliteten på arbetsmarknaden, strukturreformer på den inre marknaden och liberaliserings- och privatiseringspolitiken, trots de katastrofala konsekvenser denna politik redan har lett till. Vi är övertygade om att stabilitets- och tillväxtpakten måste upphävas och ersättas med en tillväxt- och sysselsättningspakt, enligt vad som anges i vår grupps resolutionsförslag. 

Talmannen.
   – Herr president för Republiken Sydafrika, mina damer och herrar! Det är en stor ära och glädje för mig att på Europaparlamentets vägnar välkomna Republiken Sydafrikas president Thabo Mbeki. Jag vill också säga välkommen till fru Mbeki och de ministrar och parlamentsledamöter som följer med presidenten och som tagit plats på åhörarläktaren.
Herr president! Europaparlamentet har alltid följt händelseutvecklingen i ert land mycket noga. Under apartheidtiden, som inte är så avlägsen i tid, antog vi ett stort antal resolutioner med fördömanden av apartheidsystemet och till stöd för det humanitära bistånd som Europeiska kommissionen ger via ett stort antal frivilligorganisationer. En delegation från parlamentet deltog också som observatörer vid det första demokratiska val som hölls i ert land i april 1994.
När vi nu firar tioårsdagen av ert lands frihet, är det verkligen fantastiskt att se vilka djupgående förändringar som har skett i det sydafrikanska samhället på mindre än tio år, mellan apartheidsystemet och ert presidentskap.
Herr president! Vi vet att ert liv har präglats av kampen för frihet och demokrati. Ända sedan 14 års ålder har ni deltagit i ANC:s verksamhet i Sydafrika och i många länder utomlands, därefter som vice president under Nelson Mandelas regering och nu som president för er nation.
Ja, vi måste alla förundras och glädja oss åt den otroliga utvecklingen i ert land under de senaste tio åren av demokrati, de förbättrade levnadsvillkoren, tillgången till bostäder, rinnande vatten, utbildning och hälsovård. De ekonomiska resultaten är också mycket positiva. Ni har nu åter en hållbar tillväxt, inflationen är under kontroll och valutareserven ökar starkt. Bortsett från dessa resultat är dock det viktigaste ni har uppnått den nationella försoningen.
Det hedrar er, och inte bara er utan hela mänskligheten, att ni har fått slut på rasåtskillnaden, inte bara i fysisk bemärkelse, utan också i medborgarnas själ och hjärta, där det förvisso är svårare att åstadkomma förändringar, i den process det innebär att gå från ett apartheidsystem till ett rasblandat samhälle, som är mer jämlikt och där det inte heller finns någon ojämlikhet mellan könen.
Ett årtionde är självklart inte tillräckligt lång tid för att helt lösa dessa problem. Vi vet att ni står inför svåra utmaningar, särskilt när det gäller bekämpningen av aids och säkerheten för era medborgare. Våra förbindelser har utvecklats väsentligt tack vare det multilaterala arbete som framgår av Cotonouavtalen och även tack vare avtalet mellan EU och Republiken Sydafrika inom området för handel och utveckling, vilket nu har trätt i kraft efter att ha ratificerats av EU:s samtliga medlemsstater.
Till sist vill jag nämna den viktiga roll ert land spelar som medlare i regionala konflikter och inbördeskrig på er kontinent. Ert land och ni personligen har visat detta i regionen kring de stora sjöarna, och ni visar det just i dessa dagar i Elfenbenskusten.
Herr talman! Tro mig när jag säger att Europaparlamentet har följt bildandet av det all-afrikanska parlamentet med stort intresse, vilket nu har sitt säte i Republiken Sydafrika och som vi hoppas kunna upprätthålla täta kontakter med framöver. Herr president! Av alla dessa skäl är det en ära för Europaparlamentet att ha er här i dag, och jag är säker på att vad ni nu kommer att säga är av största intresse för oss alla.
Herr president, ni har nu ordet.
Mbeki,
   . – Herr talman, mina damer och herrar! Den 31 januari förra året publicerade en artikel av en David Harland, som i tidningen beskrevs som ”politisk rådgivare i humanitära frågor vid Förenta nationerna i Genève”. I artikeln, med rubriken ”Krissamtal missar poängen”, diskuterades situationen i Afrika. 
Där stod bland annat: ”I skuggan av Irakkrisen har en hel del hänt i Afrika den senaste tiden. Elfenbenskusten, som först tog ett steg bort från kriget, verkar nu röra sig tillbaka mot avgrundens rand. Sudan balanserar mellan krig och fred, där ett avtal är möjligt för att få ett slut på den hittills längsta konflikten i Afrika.”
Där stod: ”Inbördeskrigen i Burundi och till och med i Kongo kan vara lite närmare en lösning än vad de var för ett år sedan. Sierra Leone tycks ha lämnat sitt fasansfulla inbördeskrig bakom sig, liksom Angola, som fram till nyligen utgjorde skådeplatsen för Afrikas trettioåriga krig.” Där stod att freden mellan Etiopien och Eritrea håller i sig, och sedan ställdes frågan: ”Är det så att Afrika gläds i kulisserna medan världen oroar sig för Irak?” Och svaret löd: ”Inte alls.” Där stod att trots små glimtar av goda nyheter befinner sig Afrika än i en fruktansvärd situation. Där stod att Plinius den äldre sade att ”från Afrika kommer alltid något nytt”, . David Harland påstod att nuförtiden är fallet det motsatta: från Afrika kommer alltid något sorgligt välbekant. Afrikas svaga stater behöver långsiktigt bistånd.
Den 13 juli, sex månader efter att denna artikel stod att läsa, publicerade ännu en åsikt om Afrika. Denna artikel, med rubriken ”En inbjudan till katastrof”, var skriven av en Arnold Beichman, som beskrevs som ”en forskardocent vid Hooverinstitutet”. För att återgå till Plinius välkända uttryck skrev Arnold Beichman: ”Plinius den äldre, romersk naturalist och filosof, skrev i sitt flerbandsverk : , eller för dem som har glömt sitt gymnasielatin: ’Från Afrika kommer alltid något nytt.’”
Han frågade sig vad som kunde vara nyare än Afrika söder om Sahara, som understött av Förenta nationerna vädjar till Europa och Förenta staterna att låta de västerländska trupperna återvända för att åstadkomma fred i Liberia? Man vädjar, om ni så vill, till de amerikanska trupperna att fördriva Liberias president Charles Taylor, eftersom det var befriade amerikanska slavar som 1847 skickades i väg för att bilda sitt eget land.
Arnold Beichman menade att det var underligt att Europas tidigare afrikanska kolonier hade bett om något sådant, trots att det skulle kunna innebära att Liberia ockuperades under många år framåt av de en gång så hatade västerländska arméerna. Från Afrikas frigörelse till Afrikas återockupering.
Han fortsatte: ”Så vad är det jag babblar om? Inga amerikanska trupper i Liberia eller någon annanstans i Afrika. Inte en enda. Vi har tagit vår del av ansvaret, mer än vår del, i Afghanistan och Irak. Och vi är fortfarande inte klara i dessa två länder, och det kommer vi inte att vara i många år framöver. Låt Europa – Storbritannien, Frankrike, Belgien, Italien, Tyskland, Nederländerna, som alla är före detta kolonialmakter – skicka sina trupper. Det är redan nog.”
Arnold Beichmans svar på David Harlands yttrande att Afrikas svaga stater behöver långsiktigt bistånd var att föreslå att EU-länderna, som företräds i detta högaktade parlament, hellre än Förenta staterna, skulle återockupera Afrika och vara inställda på att stanna där en viss tid, på samma sätt som Förenta staterna, enligt Beichman, är inställt på att stanna i Afghanistan och Irak.
Om detta verkligen vore den eventualitet vi alla måste brottas med, att för att lösa problemen i de södra utvecklingsländerna måste de utvecklade nordliga länderna återuppväcka de gamla kolonialväldena, så skulle man ovillkorligen vara tvungen att skriva om det ofta använda uttrycket så att det inte bara innefattade Afrikas kuster.
Jag är säker på att ni förstår att vi, i egenskap av afrikaner, definitivt inte har någon lust att överväga Arnold Beichmans önskningar, och vi önskar inte heller säga att det senaste från Afrika är dess återkolonialisering. Jag är likaledes säker på att varken ni, eller de människor i EU som ni företräder, önskar påtvinga er det som den brittiska författaren Rudyard Kipling arrogant beskrev som ”den vita mannens börda”.
Men låt mig innan jag fortsätter återvända till Plinius den äldre. Sydafrikanska museet, det främsta museet i vårt land, har ett motto som på latin lyder: . Det betyder ”Afrika bidrar alltid med något nytt”.
Ni kanske undrar över upphovet till denna förvanskning av det latinska ordspråk som till synes är så älskat av dem som följer Afrikas situation. Om jag får göra en kort utvikning till området för studier i klassiska språk och litteratur, låt mig då förklara hur Sydafrikanska museet kom fram till denna särskilda tolkning av det välkända ordspråket av Plinius den äldre.
Det har visat sig att Plinius översatte till latin vad som ursprungligen skrivits av den grekiska filosofen Aristoteles. Med hänvisning till vad han beskrev som ett allmänt grekiskt ordspråk skrev Plinius .
Uttrycket är en senare anpassning till vad Plinius i själva verket skrev. Det är av denna anledning som Sydafrikanska museet, i fråga om dess motto, återgick till den ursprungliga Plinius.
Som en förvaringsplats för extraordinära utställningsföremål som bidrar med något nytt till förståelsen av vår gemensamma världs utveckling, och vars tidigaste föremål är de första fossilerna av förhistoriska djur som hittats i vårt land, valde museet ett motto som säger att Afrika alltid bidrar med något nytt till den mänskliga kunskapen.
Jag vill göra gällande att Afrika, i likhet med EU, numera är delaktigt i ett extraordinärt och konstruktivt försök, som kan bidra med något nytt till förståelsen om människans kapacitet och förmåga att övervinna motgångar och bygga en ny hoppfull värld.
Jag kommer från ett afrikanskt land vars framtid var ytterst osäker för bara ett decennium sedan. Allteftersom vi närmade oss slutet av de trehundrafemtio grymma åren av vitt minoritetsstyre var det många människor i världen som höll andan och förutsåg en katastrofartad raskonflikt som skulle förvandla gatorna i våra städer till floder av blod.
På grund av det sätt som Sydafrikas svarta och vita afrikaner agerade på, och genom insikten att om än någon bragtes om livet så skulle det varken avlägsna den stora skada som hade hemsökt miljontals människor under århundraden, eller skapa en möjlighet att reparera den skada som hade skett, befinner sig emellertid dagens afrikanska Sydafrika i fred med sig själv.
Svarta och vita sydafrikaner, och andra från andra håll i världen som har valt att ansluta sig till denna kraftansträngning, arbetar hårt och kämpar tillsammans varje dag för att bygga ett nytt afrikanskt land som i alla avseenden verkligen kommer att tillhöra alla dem som lever där.
Många av de människor runt om i världen som fruktade det värsta beskriver det som har uppnåtts som ett mirakel. Om så är fallet är det synnerligen ett mänskligt mirakel som har framkallats av det triumferande återuppvaknandet av allt det goda och fulländade i människosjälen. I egenskap av afrikaner är vi stolta över att detta dessutom är ett afrikanskt mirakel.
För tio år sedan, endast 21 dagar före det att Sydafrika höll sitt första demokratiska val, som gav oss frihet, inleddes det mest fasansfulla folkmordet i det afrikanska landet Rwanda. Under hundra dagar mördades en miljon afrikaner av andra afrikaner på ett så barbariskt och grymt sätt att det varit svårt att föreställa sig och fortfarande är svårt att förstå.
Efter det att denna mordiska galenskap tagit slut lät regeringen och folket i Rwanda en del av platserna för massakern förbli orörda.
Så i dag, tio år senare, kan man se skelett med spruckna eller genomborrade kranier från dem som obarmhärtigt och utan anledning mördades. Det är ett uttryck för samma brottsliga hat mot andra människor som det som ledde till utrotningen av miljontals judar under förintelsen, och som ägde rum i Europa när nazismens genomförde sitt avskyvärda projekt.
Men även som sydafrikan, väl medveten om människans ohämmade barbari gentemot andra människor, har jag undrat över vad som kan ha drivit dessa folkmördare till att utföra dessa allvarliga förbrytelser mot Rwandas folk. 
Men inte nog med det, jag har förundrat mig över förlåtelsens ofattbara djup, som har gjort det möjligt för folket i Rwanda att sitta ned tillsammans i byförsamlingarna och diskutera vad som hände, mördarna tillsammans med dem som bär på outplånliga ärr från barbariet eller som förlorade släktingar och vänner under detta besinningslösa blodbad.
Jag har förundrat mig över att enkla afrikaner kunde samlas under den afrikanska himlen – jägarna och de jagade tillsammans – utan att ens ha något så avancerat som en enkel samlingssal, och besluta sig för att förlåta genom att välja nationell försoning hellre än förbittrad hämnd.
När allt kommer omkring har jag känt mig stolt över att andra afrikaner, rwandierna, kunde ge vår kontinent och hela mänskligheten den ovärderliga gåvan och miraklet att förstå vad det innebär att ”glömma och förlåta”.
Eftersom dånet från gevär bröt den oroliga tystnaden i Etiopien och Eritrea, i Demokratiska republiken Kongo och Burundi, i Algeriet och Elfenbenskusten, i Sudan och Uganda, har vissa ansett att Afrika kännetecknas av krigets smattrande vapen snarare än strävan efter fred, en strävan som kan exemplifieras av det som afrikaner i Sydafrika och Rwanda har försökt uppnå under de senaste tio åren, dvs. att ta itu med några av de grövsta orättvisor som har förekommit på afrikansk mark, eller den fred som rått i en överväldigande majoritet afrikanska länder. I min egenskap av afrikan skall jag ändå tillåta mig att redogöra för några obestridliga fakta om min kontinent.
Under ledning av afrikanska Algeriet kunde kriget mellan Etiopien och Eritrea upphöra. I Afrika kommer man att göra det som krävs för att se till att dessa två afrikanska grannländer inte börjar kriga igen för att lösa gränstvister. Som afrikaner gläds vi åt att freden i den här delen av vår värld håller i sig och kommer att hålla i sig.
Under afrikansk ledning har krigen i Demokratiska republiken Kongo och Republiken Burundi fått ett slut. Som afrikaner gläds vi än en gång åt att freden i den här delen av vår värld håller i sig och kommer att hålla i sig, och att dessa två grannländer, mot alla odds, närmar sig ett bildande av nya regeringar. Dessa regeringar skall utses av Afrikas folkmassor i demokratiska val under 2005.
Under ledning av den afrikanska republiken Kenya håller Sudan på att avsluta det långdragna kriget mellan de norra och södra delarna i detta afrikanska grannland, och gå vidare till att utforma en ny nationell enhetsregering.
Under ledning av Afrikanska unionen kommer likaledes konflikten i Darfur och andra delar av Sudan att lösas, vilka de aktuella svårigheterna än är. Det kommer bland annat att leda till att det sudanesiska styrelseskicket omformas för att befästa principerna om tolerans och förening i mångfald.
Terrorkrigen i Algeriet och Uganda håller också på att ta slut.
Även om detta kan vara svårt att förstå för en del, har vi som afrikaner inga tvivel på att folket i Elfenbenskusten kommer att kunna mötas och tillsammans etablera en varaktig fred, återförena sitt land och samla sig i valet av en regering som företräder hela folket i Elfenbenskusten. Ledningens löfte att hålla val i oktober 2005 är därför en viktig signal om deras gemensamma åtagande.
Ni har säkert insett att jag har försökt förmedla exempel på det nya Afrika som kämpar för att kunna existera. Detta är det nya Afrika, som det definieras av Afrikanska unionen och dess socioekonomiska program Nytt partnerskap för Afrikas utveckling (Nepad). Följaktligen talar jag om ett Afrika som tillämpar bindande rättsliga instrument för att engagera sig i de grundläggande målen fred, demokrati, respekt för mänskliga rättigheter, god förvaltning, utveckling och ett bättre liv för alla.
Detta är ett nytt Afrika som håller på att växa fram, som har etablerat eller håller på att etablera institutioner, som t.ex. en afrikansk kommission liknande Europeiska kommissionen, ett panafrikanskt parlament, ett freds- och säkerhetsråd, panafrikanska domstolar för brottmål och mänskliga rättigheter, ett ekonomi-, social- och kulturråd som företräder det afrikanska civilsamhället, en afrikansk mekanism för expertgranskning särskilt ägnad åt målet att verka för god politisk, ekonomisk och kollektiv förvaltning, och naturligtvis Nepadprogrammet.
Detta är ett nytt Afrika som har vidtagit bestämda åtgärder för ge konkret innebörd åt målet med Afrikas politiska och ekonomiska integration, i strävan att uppnå en afrikansk sammanhållning som grundar sig på insikten att vi, som afrikaner, delar ett gemensamt öde. Det är ett nytt Afrika som slutligen har konstaterat för sig självt att man måste ta ansvar för sitt öde och självt avgöra sin egen framtid.
Därför talar jag om ett Afrika där man säger att man själv måste befria sig från de missförhållanden som råder under krig och konflikter, diktaturer, korruption och det förfall som har kännetecknat en stor del av Afrika under de senaste decennierna.
I detta sammanhang bestrider vi därför David Harlands påstående att ”från Afrika kommer alltid något sorgligt välbekant”. Jag bestrider också det argument som lades fram av Arnold Beichman, att EU bör skicka expeditionsstyrkor till vår kontinent för att rädda de olyckliga afrikanska massorna i svaga stater.
En lång historia av samspel och ömsesidigt beroende binder samman Europa och Afrika. Denna historia, såväl som rådande förhållanden, dikterar att våra två kontinenter borde bygga ett ömsesidigt fördelaktigt partnerskap för förändring.
Det Afrika ni så väl känner till är fattigt, men väl så engagerat i kampen mot fattigdomen. Det är en underutvecklad kontinent. Men man är fast besluten att frigöra sig från denna hemska situation. Afrika drabbas än av sådana konflikter som den ni fick erfara för inte så länge sedan på Balkan. Man är icke desto mindre fast besluten att agera bestämt och konsekvent för att se till att fred uppnås.
Ett antal av Afrikas mest kompetenta personer flyttar till era länder, vilket gynnar er. Afrika måste återföra inom sina gränser de människor som drivna av hunger, illegalt och efter en riskfylld resa tar sig in i Europa. Människor som ni därefter tillfångatar och utvisar.
Dagens globala realiteter som är ett hot mot oss alla, dvs. stater som kollapsat, till synes oöverstigliga ideologiska skillnader och internationell terrorism, är andra faktorer som förmedlar budskapet att inget land eller kontinent kan isolera sig under denna tid av globalisering. I slutänden kommer inte Europeiska unionen att lyckas med sina högt uppsatta mål om grannen Afrika misslyckas med att uppnå samma mål.
På samma sätt som ni har arbetat för att bygga det nya Europa efter det kostnadskrävande andra världskriget och kalla krigets slut, har ni kraftfullt tagit er an två besläktade och livsviktiga mål, dvs. sammanhållning och solidaritet inom EU. På denna grundval har ni beslutat att vara en för alla och alla för en.
Genom er tidigare och er nuvarande regionalpolitik har ni lyckats kombinera det praktiskt nödvändiga med det moraliskt riktiga. Som en följd av detta har miljontals människor över hela unionen kunnat bevara sin mänskliga värdighet genom att de garanteras möjligheten att utvecklas då fred, vänskap, ömsesidigt fördelaktigt samarbete och välstånd råder.
Vi vill gärna tro att er erfarenhet, som sträcker sig många sekel tillbaka, har låtit er förstå att om murarna till ett Fästning Europa någonsin skulle resas skulle de alltid vara lätta att rasera.
Vi vill också tro att eftersom ni verkar för att hjälpa miljontals afrikaner att hjälpa sig själva, så torde ni förstå att i den mån ni kommer för att hjälpa oss afrikaner att skydda vår mänskliga värdighet så tillförsäkrar ni er själva, såväl som oss, möjligheten att utvecklas då fred, vänskap, ömsesidigt fördelaktigt samarbete och välstånd råder.
Enkelt uttryckt är det svårt att se hur Afrika skulle kunna klara sig ur sin hemska situation med fattigdom och underutveckling utan att tillgripa den utvecklingsmodell som EU:s regionalpolitik står för och som visat sig så framgångsrik när det gäller de fattiga och underutvecklade regionerna inom EU.
I detta hänseende anser jag att vi gemensamt måste diskutera detta på allvar, för att besvara frågan om den befintliga ramen för samarbetet mellan Afrika och EU präglas av ett hänsynstagande likt det som präglar er egen interna regionalpolitik. Kanske kunde Europaparlamentet och det panafrikanska parlamentet ta initiativ till denna dialog.
Det torde vara självklart att vi skulle undvika varje självuppfyllande profetia där vi, på grund av det som inte gjorts, kunde säga att David Harland hade rätt när ha sade att ”från Afrika kommer det alltid något sorgligt välbekant”.
Jag vill hjärtligen tacka er för möjligheten att få tala till er, och jag är fullständigt medveten om den uppriktiga betydelsen av denna solidaritetsgest. Jag vill också ta tillfället i akt och önska er all framgång då ni brottas med utmaningen, bland andra, att lyckas med den utvidgade unionen.
Jag är övertygad om att ni förstår detta bättre än mig, att ju bättre ni lyckas med att skapa en stark, effektiv och framgångsrik europeisk union, desto större kommer ert ansvar att bli när det gäller att förverkliga en bättre värld för alla.
Framgång föder sina egna förpliktelser. Och en av de största förpliktelserna i vår tid är att få ett slut på den inhemska fattigdomens vidriga verklighet för miljontals människor, när det nu finns medel och kunnande inom det mänskliga samhället för att alla skall kunna leva ett bättre liv.
När jag nu avslutar och återigen tackar er så mycket, herr talman och ledamöter av Europaparlamentet, för att vi fick komma hit, och hedrar er för att ni stött apartheidsystemets upphörande, en seger vars tionde årsdag vi firar i år, vill jag försäkra er om att oavsett vad skeptikerna må säga: . Något nytt, Afrika bidrar alltid med något nytt.
Jag tackar er så mycket, herr talman, och jag tackar er alla för er uppmärksamhet.
Talmannen.
   – Tack så mycket för era ord, herr president. Jag är säker på att er närvaro här i dag har motsvarat våra förväntningar.
Herr president! Jag vill också tacka Europeiska rådets tjänstgörande ordförande Jan Peter Balkenende för att han är hos oss i dag. Parlamentet sätter värde på hans närvaro.

Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är omröstningen.
(1)

 – Herr talman! Jag vill påpeka att sammanträdestjänsten har gjort ett misstag och att detta ändringsförslag inte har lagts fram av PPE-DE-gruppen. Vi är självklart emot.
–Tack för att ni påpekade detta, herr Salafranca. Jag noterar att det inte är ett ändringsförslag från PPE-DE-gruppen.
(2)
–Omröstningen är avslutad. 

Manolakou (GUE/NGL ),
   . – Genom det föreslagna direktivet privatiseras också certifieringen av utsäde, som har blivit en handelsvara. Staten har med andra ord delat ut certifieringen till enskilda individer, som kommer att kontrollera utsädet slumpvis och framför allt i mycket liten skala.
I betänkandet anses inte detta nya förfarande försämra utsädeskvaliteten på ett märkbart sätt. Med andra ord förväntas kvaliteten sjunka, men inte så att det märks. Den fråga man då ställer sig är: varför föreslå att ett system skall ersättas, när det nya systemet inte på något vis förbättrar det befintliga systemet utan dessutom är sämre och dyrare?
Målet är att öka lönsamheten för det privata kapitalet, som utöver produktion och försäljning även skall svara för certifiering, och minska motsvarande offentliga utgifter i medlemsstaterna, som i stället lämpas över på bönderna många gånger om.
De sanktioner som i direktivet föreskrivs för enskilda individer saknar relevans för bönder, eftersom sanktionerna varken skyddar dem från förluster eller erbjuder dem kompensation. I mitt land har kvaliteten på utsäde för trädgårdsodling, som skall garanteras av tillverkaren, försämrats så till den grad att bönder som använder detta utsäde gått i konkurs, inte fått ersättning och blivit indragna i fruktlösa och kostsamma domstolsförfaranden.
Av dessa skäl kommer vi att rösta mot betänkandet och förslaget till rådets direktiv. 
Queiró (PPE-DE ),
   .– Jag röstade för förslaget till rådets direktiv om utsäde som producerats i tredjeland, eftersom jag ser positivt på detta förslag, som syftar till att förenkla förfarandena inom området för officiell certifiering av utsäde, att utvidga fältinspektionerna till alla grödor av vilka det produceras certifierat utsäde och att utvidga EU:s likvärdighetssystem till att omfatta alla typer av utsäde som produceras i tredje land. Jag menar heller inte att förslaget skadar portugisiska bönders eller konsumenters intressen. 
Ribeiro e Castro (PPE-DE ),
   .– Efter en lång tid av experimenterande med provtagning och kontroll av utsäde, för att bedöma om sådana tekniker skulle kunna vara ett bättre alternativ än de officiella certifieringsförfarandena, drog man slutsatsen att det var möjligt att förenkla förfarandena utan att utsädets kvalitet försämrades på ett märkbart sätt.
Förslaget till direktiv, som omfattar fyra produktionsområden (utsäde av foderväxter, utsäde av stråsäd, betutsäde och utsäde av olje- och spånadsväxter), kan därför vara ett led i den önskvärda förenklingen och bidra till att utvidga fältinspektionerna under officiell övervakning till att omfatta alla grödor och utvidga EU:s likvärdighetssystem till att omfatta alla typer av utsäden som produceras i tredjeland.
Med tanke på att de föreslagna ändringarna i lagstiftningen syftar till att undanröja byråkrati och att de bidrar till utveckling, har jag röstat för förslaget. 

Queiró (PPE-DE ),
   .– Jag röstade för Jean-Paul Gauzès betänkanden om beskattning av inkomster från sparande i form av räntebetalningar (Andorra och Liechtenstein), eftersom jag anser att det inte är till skada för allmänhetens frihet att främja den inre marknaden och en rättvis konkurrens men att man med hjälp av dessa och andra mekanismer bidrar till att bekämpa penningtvätt. 
Ribeiro (GUE/NGL ),
   .– Vi är medvetna om påtryckningarna för att ge EU skattesuveränitet – det vill säga möjlighet att ta ut skatter – och motsätter oss bestämt detta, eftersom suveränitet inom detta område är en avgörande aspekt för ett lands självbestämmande. Vi är på samma sätt medvetna om farorna med en harmonisering av den progressiva beskattningen, i syfte att steg för steg närma sig ett federalt Europa. Vi skulle emellertid aldrig motsätta oss en ökad skattesamordning i syfte att beskatta ohämmade kapitalrörelser, bekämpa skattebedrägerier och skatteflykt och få ett slut på skatteparadis och penningtvätt.
Besparingsdirektivet, som är en del av vad som brukar kallas Montipaketet, bidrar trots sina risker och brister till ett system för informationsutbyte mellan medlemsstaternas skattemyndigheter – där hävandet av banksekretessen ingår – så att de kan beskatta sina medborgares ränteinkomster från andra medlemsstater. Rådet har därför givit kommissionen tillstånd att förhandla om avtal med Schweiz, USA, Andorra, Liechtenstein, Monaco och San Marino om genomförandet av åtgärder för att förhindra kapitalflykt. Vi välkomnar dessa avtal, inte som föredraganden hävdar på grund av hinder för den internationella handeln, utan därför att det behövs samordning för att beskatta kapital och skatteparadis, inte minst som …
Ribeiro e Castro (PPE-DE ),
   .– Detta förslag är resultatet av att rådet givit kommissionen tillstånd (enligt ett beslut av den 16 oktober 2001) att förhandla om avtal med Schweiz, Förenta staterna, Andorra, Liechtenstein, Monaco och San Marino i syfte att förhindra de fall då enskilda individer eller grupper lyckas undvika varje form av beskattning i det land där de är bosatta på ränteinkomster från ett annat land.
Förslaget främjar mekanismer för att bekämpa orättvis skattekonkurrens och kommer naturligt nog att leda till att den inre marknaden fungerar bättre. Dessutom inrättas ytterligare ett effektivt instrument i kampen mot penningtvätt, när det gäller förbindelserna med Andorra.
Att förslaget antogs enhälligt i det behöriga utskottet är ett gott bevis för den önskan som finns om att gå vidare med alla dessa målsättningar.
Jag röstade ja till förslaget. 

Coelho (PPE-DE ),
   .– Målen i Argoprogrammet uppnåddes inte under 2003, på grund av att anslagen underutnyttjades. Detta beror dels på att programmet inte är tillräckligt känt av de nationella myndigheterna, dels på att de nationella myndigheterna har svårt att utverka den samfinansiering som krävs.
Syftet med detta finansieringsprogram är främst att främja samarbetet mellan medlemsstaterna inom området för asyl och invandring, yttre gränser och visering.
Det föreliggande förslaget syftar till att ändra Argobeslutet för att göra det möjligt att finansiera projekt som endast genomförs i en enskild medlemsstat och som inte omfattar direkt deltagande av andra medlemsstater. Med tanke på att sådana projekt berör EU:s yttre gränser, som ingår i ett område med fri rörlighet, är de självklart av gemensamt intresse för samtliga medlemsstater.
Jag har röstat för de föreslagna ändringarna. Skälet är att detta förvisso inte är en idealisk situation, men ändå det bästa vi kan göra för stunden för att bidra till en ansvarsfördelning inom ramen för en integrerad förvaltning – innan den nya budgetplanen för perioden efter 2006 …
Figueiredo (GUE/NGL ),
   . Olika aspekter av Argoprogrammets målsättningar måste diskuteras, ett program som vi anser bör förkastas helt.
Syftet med programmet är att främja att medlemsstaternas gränser och viserings-, asyl- och invandringspolitik i allt högre grad läggs under EU:s förvaltning, med anslag från EU-budgeten som kräver nationell medfinansiering. Med andra ord är det ytterligare ett instrument för att bygga en ”fästning Europa”, som bygger på att begränsa medlemsstaternas självbestämmande inom viktiga ansvarsområden.
Det slår mig att genomförandet av detta program är ett av exemplen på hur den otåliga arrogansen hos de mest federalistiska planerna går stick i stäv mot verkligheten.
Skälet är för det första att det inte finns något som tyder på att myndigheterna i medlemsstaterna – tillsammans med sina partner från andra medlemsstater – verkligen behöver organisera och uppbåda de resurser som krävs för att genomföra projekten. För det andra har medlemsstaterna som vi har påpekat inte kunnat uppbåda de nationella resurser som krävs för att utverka anslag till detta program med tanke på valutapolitiken och ECB:s och de 12 euroländernas genomförande av stabilitets- och tillväxtpakten. Inget ont som inte har något gott med sig, som talesättet säger. 
Goudin, Lundgren och Wohlin (IND/DEM ),
   .– Betänkandet syftar till att ändra det s.k. Argoprogrammet, genom att göra det möjligt att lämna ekonomiska bidrag till nationella projekt rörande EU:s yttre gränser. Junilistan stödjer tanken på en solidarisk finansiering av gränsbevakningen av de yttre områdena, särskilt då östutvidgningen medfört att ekonomiskt svaga medlemsländer drabbas av stora kostnader för detta.
Dock utgör Argoprogrammet en del av EU:s mål att steg för steg upprätta ett ”område med frihet, säkerhet och rättvisa”. Detta innebär genomförandet av en gemensam politik för åtgärder avseende visering, asyl och invandring, något som Junilistan motsätter sig. Dessa frågor skall hanteras av medlemsländerna själva i deras egna nationella parlament.
Således röstar vi emot förslaget. 
Pafilis (GUE/NGL ),
   . – I Argoprogrammet, som fastställdes inför toppmötet i Sevilla i juni 2002 (och som är känt för de repressiva besluten mot invandring), anslogs 25 miljoner euro till finansiering av gemensamma åtgärder av minst tre medlemsstater inom området gränskontroll under en fyraårsperiod.
Anslagen utnyttjades inte, inte på grund av att det rådde oenighet om programmets inriktning, utan därför att medlemsstaternas beslutande organ åtminstone i nuläget vill behålla ansvaret för sitt lands gränser och utifrån sitt lands intresse besluta hur många invandrare som landet skall suga musten ur. Trots detta föreslås i kommissionens förslag till rådet att den ursprungliga anslagssumman skall fördubblas och att medlemsländernas åtgärder skall kunna finansieras enskilt, vilket tydligt visar att EU:s envishet när det gäller att skapa ett bepansrat europeiskt område med nedtryckning och polisarbete kvarstår.
Huvudsyftet med programmet är uppenbart: att bana väg så att det hela kan sättas i mer påtaglig rullning i dag i ljuset av det nya, mer reaktionära Haagprogrammet som följde efter Tammerfors och som fastställdes vid det senaste toppmötet.
Parlamentets betänkande går helt i stil med EU-institutionernas beslut och kommissionens förslag.
Queiró (PPE-DE ),
   .– Jag röstade för betänkandet om Argoprogrammet, i första hand därför att gränsförvaltning är en av de viktigaste frågorna när det gäller genomförandet av ett verkligt område för frihet inom EU, i andra hand därför att programmets medel har underutnyttjats, trots att medlemsstaterna borde ägna mer uppmärksamhet åt dessa frågor, och i sista hand därför att Portugal under de senaste åren har förespråkat en förenkling av programmet. 
Ribeiro e Castro (PPE-DE ),
   .– Det praktiska genomförandet av Argoprogrammet – ett handlingsprogram för administrativt samarbete om yttre gränser, visering, asyl och invandring som fastställdes genom rådets beslut i juni 2002 – har lidit flera nederlag, särskilt på grund av att de åtgärder som föreslogs visade sig vara överdrivet byråkratiska. Ett annat problem var de svårigheter som medlemsstaterna tillsammans med sina partner från andra medlemsstater stötte på när det gällde organisationen och genomförandet av den samfinansiering som krävdes för att genomföra projekten.
För att främja Argoprogrammets allmänna mål föreslår kommissionen därför att öka antalet och variationen på de olika åtgärder som föreslås för de yttre gränserna.
Tilldelningen av finansiellt stöd till nationella projekt inom området yttre gränser, som syftar till att kompensera vissa strukturella brister som har förekommit vid strategiska gränsövergångar, uppfyller ett önskemål som ofta uttryckts av rådet och parlamentet om bättre samordning mellan medlemsstaterna som en viktig reaktion på de hot som finns i världen i dag.
Jag skulle vilja poängtera att den nya utvidgningen praktiskt taget fördubblade EU:s yttre gränssträcka.
Därför röstade jag för betänkandet. 

Figueiredo (GUE/NGL ),
   .– Huvudsyftet med det förslag till direktiv vi har framför oss är att ta hänsyn till att EU nyligen har utvidgats och till de nya medlemsstaternas särskilda situation när det gäller att uppnå målen för återvinning och materialutnyttjande, genom att ge dessa länder mer tid att anpassa sina nationella system efter gemenskapens mål. Detta har vi i princip inga invändningar mot.
Men trots att kommissionen har gått med på att lägga fram en rapport om direktivets genomförande senast den 30 juni 2005 måste vi än en gång framhålla vikten av återanvändning och förebyggande åtgärder när det gäller förpackningar och förpackningsavfall. Återanvändning och förebyggande åtgärder måste prioriteras framför återvinning.
För att minska förpackningarnas negativa effekter på miljön måste förebyggande åtgärder komma i första hand, återanvändning i andra hand, och allt som inte kan återanvändas skall återvinnas. I detta hänseende kan det nuvarande direktivet få motsatta effekter på befintliga återanvändningssystem. Därför borde det införas mer lockande motiv för att upprätta nya återanvändningssystem för förpackningar när de befintliga systemen inte medför några positiva effekter på miljön. 
Manders (ALDE ),
   .– Som företrädare för det nederländska folkpartiet för frihet och demokrati (VVD) i Europaparlamentet har Toine Manders röstat mot Dorette Corbeys ändringsförslag 4 till förpackningsdirektivet eftersom ändringsförslaget inte åberopar en undersökning om vilken sorts återanvändning av förpackningsmaterial som passar den gemensamma marknaden bäst.
Detta innebär inte att VVD-representationen i parlamentet röstar mot miljön, men den kan inte se hur ändringsförslaget skulle kunna erbjuda några ytterligare förbättringar för miljön, eftersom det, när det gäller refill av engångsförpackningar, är oklart vilka kostnader detta medför i form av extra transporter, användning av rengöringsmedel och de vattenföroreningar detta medför. Dessutom återvinns redan mellan 80 och 90 procent av engångsförpackningarna med gott resultat. 
Ytterligare miljöskyddsåtgärder får inte heller leda till rubbningar på den gemensamma marknaden, så som deponeringssystemet för engångsförpackningar gjorde i Tyskland. Detta system, som fortfarande väntar på en slutlig dom från EG-domstolen, har sedan det infördes lett till skador för ungefär 500 miljoner euro för kunden, dvs. industrin, och det har inte minst inneburit ett förödande slag för miljön. 
Queiró (PPE-DE ),
   .– Jag röstade för betänkandet av Corbey (A6-0027/2004) om förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring av direktiv 94/62/EG om förpackningar och förpackningsavfall.
Den 31 december 1994 trädde direktiv 94/62/EG om förpackningar och förpackningsavfall i kraft. Då förslaget till det ändrade förpackningsdirektivet lades fram för parlamentet och rådet pågick anslutningsförhandlingar med tio länder. De nya medlemsstaterna har nu anslutit sig till EU från och med den 1 maj 2004. Då det ändrade förpackningsdirektivet antogs hade emellertid inte övergångsperioderna för det ursprungliga direktivet fastställts för alla anslutande länder.
Dessutom var informationen otillräcklig om förutsättningarna för mer ambitiösa mål för återvinning och materialutnyttjande i de anslutande staterna. Förslaget till ändrat förpackningsdirektiv innehåller därför inte några särskilda bestämmelser i artikeltexten för de anslutande staterna. Enligt det aktuella förslaget skall de tio nya medlemsstaterna nå målen för återvinning och materialutnyttjande av förpackningsavfall senast den 31 december 2012. Jag anser att hela betänkandet är mycket viktigt eftersom det gynnar system för återanvändning av förpackningar med syftet att säkerställa …
Ribeiro e Castro (PPE-DE ),
   .– Som jag har sagt vid ett flertal tillfällen måste materialutnyttjande och återvinning av förpackningar påskyndas över hela EU för att minska de negativa effekterna på miljön.
De positiva resultat som medlemsstaterna i EU-15 har uppnått kan och måste även uppnås av de nyanslutna länderna. Förslaget som vi har framför oss ger de anslutande staterna tillfälliga undantag när det gäller de fastställda målen i ”det ändrade förpackningsdirektivet”, vilket kommer att göra det möjligt för dem att ta steget snart.
Jag välkomnar föredragandens förslag om att alla medlemsstater fortfarande bör uppmuntras att införa system för återanvändning av förpackningar, vars syfte är att uppnå en hög miljöskyddsnivå och att ge de nya medlemsstaterna en viss tid att anpassa sig ordentligt. 

Fatuzzo (PPE-DE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Låt mig först få gratulera er till ordförandeskapet. Jag har särskilt lagt märke till att er engelska är perfekt. Nu skall jag förklara varför jag röstade för Samuelsenbetänkandet som fastställer Europeiska byrån för återuppbyggnad.
För några dagar sedan var jag i Venedig och såg operan på La Fenice-teatern tillsammans med min kära kollega Karl von Wogau. I närheten av oss bland publiken satt en mycket gammal dam från Serbien och jag frågade henne hur jag skulle rösta om betänkandet, som bland annat innehåller åtgärder för återuppbyggnaden av Serbien. Hon svarade: ”Ni måste naturligtvis rösta för det. Det är bra att återuppbygga det som kommunismen och Milosevic förstörde i vårt land, men ni som har en premiärminister, Silvio Berlusconi, som till och med har återställt sitt ansikte, skulle inte ni kunna återställa ansiktet på oss gamla? Det skulle göra oss så glada.” 
Figueiredo (GUE/NGL ),
   .– Det här förslaget till rådets förordning om ändring av rådets förordning om Europeiska byrån för återuppbyggnad innebär politiska konsekvenser för Republiken Cypern som vi anser är oerhört allvarliga.
Som sagts tidigare föreslås det att en EU-byrå skall användas till att förvalta framtida gemensamma ekonomiska resurser som är öronmärkta för den turkcypriotiska befolkningsgruppen trots att byrån inrättades för att förvalta gemensamma ekonomiska resurser som var öronmärkta för Balkan, efter Jugoslaviens sönderfall.
Med andra ord är planen nu att använda byrån som hanterar finansiella resurser öronmärkta för tredjeländer, vilket helt uppenbart inte innefattar Cypern, för att ge ”stöd” åt den turkcypriotiska befolkningsgruppen som lever under turkiska truppers ockupation. Faktum är att detta kommer att leda till ett underförstått erkännande av de ockuperande myndigheterna och av den olagliga Turkiska republiken Nordcypern, som bara har erkänts av Turkiet.
Det som därmed föreslås är ett ekonomiskt stödpaket till den turkcypriotiska befolkningsgruppen, som inte alls låtsas om att en del av området i republiken Cypern, en EU-medlemsstat, står under turkisk militär ockupation, och det är oacceptabelt.
Jag vill även betona det paradoxala i att rösta om användningen av byrån för det praktiska genomförandet av en förordning
Goudin, Lundgren och Wohlin (IND/DEM ),
   .– Det finns skäl att ifrågasätta upprättandet av nya EU-organ för att stödja regioner i deras ekonomiska utveckling. Vi ser risken att dessa organ blir permanenta och att detta i sin tur skapar en växande, och allt mera kostsam byråkrati. Därför anser vi att Europeiska byrån för återuppbyggnad bör vara avvecklad till år 2008.
Ekonomiska incitament bör användas för att främja fred och stabilitet. Därför måste det finnas en samlad lösning för en fredlig och stabil utveckling på Cypern innan EU bidrar med medel, genom Europeiska byrån för återuppbyggnad, för att stödja turkcypriotiska befolkningsgrupper. Vi stödjer därmed kommissionens ursprungliga skrivelse i denna del. 
Krarup, Seppänen, Sjöstedt och Svensson (GUE/NGL ),
   .– Vi är för Europeiska byrån för återuppbyggnad och vi är för att ge bistånd till den turkcypriotiska befolkningsgruppen.
Vi vill emellertid inte ge något slags erkännande till den så kallade regeringen i de ockuperade områdena på Cypern.
Cypern är en medlemsstat i EU och även om gemenskapens regelverk är upphävt inom det ockuperade området så upphör det inte att vara Republiken Cyperns territorium.
Därför måste vi lägga ned vår röst i den slutliga omröstningen om Samuelsenbetänkandet. 
Pafilis (GUE/NGL ),
   . – Genom Europeiska byrån för återuppbyggnad, som är verktyget för det ekonomiska och politiska daltandet med de stater som har uppstått till följd av de vidriga ingripandena på Balkan, tar Europeiska unionen ytterligare ett steg mot en europeisk delning av Cypern.
Kommissionen följer det cypriotiska folkets vägran att acceptera Kofi Annans delningsplan och betraktar i praktiken Cypern som ett tredjeland och lägger finansieringen av det ockuperade Cypern under Europeiska byrån för återuppbyggnad av Balkan.
Detta avslöjande beslut visar att Cyperns integrering i EU utnyttjas för att den direkta eller indirekta delningen av ön skall accepteras.
I och med beslutet om finansiering erkänner EU den norra delen av Cypern, som ockuperas av den turkiska armén, som en självständig stat.
Parlamentsledamöterna från Greklands kommunistiska parti röstar mot de två betänkandena om stöd till skenstaten ockuperade Cypern och stöder den fasta ståndpunkten om ett enat, självständigt och demilitariserat Cypern. 
Queiró (PPE-DE ),
   .– Jag röstade för betänkandet av Samuelsen (A6-0031/2004) om förslaget till rådets förordning om ändring av rådets förordning (EG) nr 2667/2000 om Europeiska byrån för återuppbyggnad.
Jag anser att byråns arbete är nödvändigt, särskilt därför att Sydosteuropa är ett område som är viktigt för EU. Parlamentet måste emellertid ta sitt ansvar som budgetmyndighet och säkra en strukturerad och stabil framtid genom de behörigheter och verksamheter som åligger Europeiska byrån för återuppbyggnad.
I stort sett verkar byrån arbeta effektivt med sin uppgift att förvalta de viktigaste programmen för gemenskapsstöd i regionen. Parlamentet ser fram emot kommissionens rapport med en tydlig beskrivning av fördelningen av arbetsuppgifter och ansvarsområden mellan byråns operativa center och kommissionens delegationer och en analys av hur förordningen kommer att fungera. 
Ribeiro e Castro (PPE-DE ),
   .– Europeiska byrån för återuppbyggnad har enligt nya utvärderingar visat sig vara mer än kapabel när det gäller genomförandet av politiken för bistånd till utvecklingen i Balkanregionen som ingår i gemenskapens biståndsprogram för återuppbyggnad, utveckling och stabilisering (Cards), och har uppnått målen för sitt ämbetsområde.
Europeiska rådet i Lissabon i mars 2000 fastställde att ett av huvudmålen fortfarande var att integrera länderna i Balkan så mycket som möjligt i EU:s politiska och ekonomiska huvudinriktning och att stabiliserings- och associeringsprocessen var grundvalen för rådets politik i Balkan. Europeiska rådet i Feira i juni 2000 gav dessa länder status som potentiella kandidater för EU-anslutning.
Därför måste vi fullfölja upp de biståndspolitiska åtgärder som har genomförts, och som bevisligen har varit relevanta och effektiva, genom att förlänga byråns mandat, med tanke på att det finns stabila gemensamma ekonomiska ramar till 2006.
Jag röstade för betänkandet. 
Toussas (GUE/NGL ),
   . – Europeiska byrån för återuppbyggnad är en EU-mekanism för kontroll, ekonomisk plundring och politiskt daltande med människorna i länderna på Balkan som utformades efter omsvängningen i de före detta socialistiska länderna genom militärt ingripande från USA, NATO och EU och som resulterade i att Jugoslavien delades upp och att människor dödades.
Den här sortens ”stöd” är rent gyckel och en ursäkt för politiskt daltande som stärker storföretagen och tvingar på länderna i området en kapitalistisk omstrukturering. De kriminella bombningarna med utarmat uran som USA och NATO genomförde, med vissa EU-medlemsstaters deltagande, och som ledde till tusentals civila offer, de fördärvade monumenten och den allmänna miljöförstörelsen innebär smärtsamma konsekvenser för människorna på Balkan.
Problemen på Balkan och i området som helhet kan inte lösas där de imperialistiska makterna själva har väckt etniskt hat för att rättfärdiga sina ingripanden och sin ständiga militära närvaro i området.
Den ökade graden av arbetslöshet och misären och fattigdomen i länderna i hela området är en tidsinställd bomb som USA och EU är beredda att avfyra genom att uppmuntra albanska nationalisters expansionistiska avsikter på hela Balkan.
Vi anser att all utländsk inblandning måste avbrytas och att de utländska trupperna måste dras tillbaka från området.

Fatuzzo (PPE-DE ).
   – Herr talman! För några dagar sedan undrade jag om de anslag som är avsedda för den turkcypriotiska befolkningsgruppen, vilka uppgår till 114 miljoner euro 2005 och 139 miljoner euro 2006, åtminstone delvis skulle gå till pensionärerna som bor i den turkiska delen av Cypern.
Medan jag funderade över detta slöt jag ögonen och i min fantasi såg jag klart och tydligt Mechtild Rothe som svarade mig: ”Men herr Fatuzzo, varför tvivlar ni? Största delen av de här pengarna kommer främst att gå till de gamla och till pensionärerna på ön.” Hur skulle jag då kunna rösta mot det här dokumentet? 
Figueiredo (GUE/NGL ),
   .– En av de viktigaste frågorna i förslaget är respekten för republiken Cyperns fulla integritet.
Parlamentet ber cyniskt rådet att fatta ett ”opartiskt” beslut. Ur vems synvinkel skulle ett sådant beslut vara opartiskt? Vi måste fråga oss: Kan man någonsin kräva opartiskhet mellan den ockuperade och ockupanten, eller mellan anfallaren och offret?
Parlamentet vill ha ett ”rättvist” beslut. Vi vill påstå att det inte finns någon lösning som är helt rättvis som inte innehåller något fördömande av den turkiska ockupationen av Nordcypern och uppmaningar till Turkiet att dra tillbaka sina trupper och rätta sig efter FN:s resolutioner.
Därför måste respekt för republiken Cyperns territoriella integritet och självständighet vara en förutsättning för en lösning som syftar till en ”ekonomisk utveckling inom den turkcypriotiska befolkningsgruppen”.
Det skulle vara oacceptabelt för EU att fortsätta de direkta handelsförbindelserna med det ockuperade Cypern som är skadliga för den cypriotiska regeringen och kringgår denna.
Som de cypriotiska myndigheterna med all rätt har hävdat måste EU:s handel med det ockuperade Cypern i grunden gå via den cypriotiska regeringen.
Därav vår röst. 
Gollnisch (NI ),
   .– Vi har inte glömt att Cypern invaderades av militära styrkor för 30 år sedan, vid en tidpunkt då det internationella läget onekligen var spänt. Vi har inte heller glömt att landet delades, och fortfarande är delat i två delar, eller att den grekiska befolkningen kördes iväg från den norra delen av ön och berövades sina egendomar och sin mark. Vi har inte heller glömt att norra Cypern fortfarande är ockuperat av en utländsk makt som har skickat tiotusentals av sina egna medborgare till ön och i och med detta följt upp den militära ockupationen med en storskalig kolonisation.
Vi motsätter oss i princip inte Turkiet som land eller den turkiska befolkningsgruppen som har varit cypriotiska medborgare i flera generationer.
Men så länge problemet med den militära ockupationen är olöst anser vi att det skulle vara opassande av EU att anslå betydande summor pengar till Turkiet, som är det land som ockuperar ön och som unionen fortfarande förbereder sig för att ta emot i sitt led.
Vi kan inte stödja ett sådant förhållande och vi kommer att rösta mot Rothebetänkandet. 
Lang (NI ),
   .– De senaste 30 åren har en tredjedel av ön Cypern varit ockuperad av den turkiska armén. Armén har utfört etnisk rensning genom att köra iväg ortodoxa cyprioter från deras mark för att överlämna den till turkiska bosättare från Anatolien.
EU:s institutioner har inte bara misslyckats med att fördöma detta brott mot internationell lagstiftning som drabbar en medlemsstat, utan nu skall de dessutom stödja det. Varför?
Skälet är att våra ledare vill ta bort alla hinder för det asiatiska och muslimska landet Turkiets anslutning till EU. Efter att ha trotsat geografins grundregler som säger att Turkiet inte är ett europeiskt land trotsar de nu de internationella rättsprinciperna, trots att de ständigt hävdar att de håller sig till dessa för att predika för övriga världen.
Det enda sättet som återstår för EU-länderna att agera på är att förkasta konstitutionen för detta Bryssel-inspirerade EU nästa år. 
Matsis (PPE-DE ),
   . – Jag röstar för betänkandena av Rothe och Samuelsen därför att jag anser att den turkcypriotiska befolkningsgruppen på Cypern behöver ekonomiskt stöd och utvecklingsstöd i syfte att återförena ön. Jag måste emellertid motivera min röst eftersom det finns vissa tvetydigheter som redan har berörts offentligt. Den första tvetydigheten gäller ändringsförslag 3, artikel 1, led 5 i Samuelsenbetänkandet och den andra gäller punkt 5 i yttrandet från budgetutskottet i Rothebetänkandet.
Jag röstade för utifrån följande kriterier: För det första därför att rådets slutliga beslut inte kommer att lämna några oklarheter. Republiken Cyperns självständighet och andra rättigheter kommer inte att undergrävas och biståndet till turkcyprioterna kommer inte att så några delningens frön utan leda till Cyperns återförening. För det andra därför att beslutet i Europaparlamentets budgetutskott kommer att ange att finansieringen till turkcyprioter skall anslås under utgiftskategori 3, varifrån pengar betalas ut till medlemsstater, och inte under kategori 7 eller 4 som rör kandidatländer och externt stöd. 
Meijer (GUE/NGL ),
   .– Efter 40 år av faktisk uppdelning och 30 år av turkisk militär närvaro i norr fanns det i början av året äntligen en möjlighet att göra Cypern till en enad förbundsstat. Lösningen innebar i huvudsak garanterat självstyre för både de grekisktalande och de turkisktalande i respektive del av landet och byggde på den framgångsrika modell som användes i Belgien för att komma tillrätta med konflikten mellan flamländare och valloner.
Den grekisktalande majoriteten har i en folkomröstning tyvärr sagt nej till denna fredliga lösning, som lades fram av FN:s generalsekreterare Kofi Annan. Ingen lösning som väsentligt skiljer sig från denna kommer någonsin att godkännas av båda folkgrupperna separat. Jag har full förståelse för de greker och grekcyprioter som vill att Turkiet intar en minoritetsställning i ett land där en överväldigande majoritet talar grekiska, vilket var fallet mellan 1960 och 1964, men det förblir en omöjlighet.
Delningen kommer därför att bestå tills vidare. Jag välkomnar Europeiska kommissionens försök att förhindra att den turkisktalande minoriteten, som ville ha fred och försoning och därför röstade för fredsplanen i folkomröstningen, blir lidande för att deras landsdel inte hade möjlighet att gå med i EU den första maj. Så länge nuvarande situation råder …
Queiró (PPE-DE ),
   .– Oavsett resultatet av folkomröstningen på Cypern måste EU fortsätta att ge den turkcypriotiska befolkningsgruppen ekonomiskt stöd, under förutsättning att detta sker helt i enlighet med EU:s ståndpunkt i frågan.
Jag röstade därför för Rothebetänkandet (A6-0032/2004) – Ekonomisk stödordning (Cypern). 
Ribeiro e Castro (PPE-DE ),
   .– Det förslag till rådets förordning som vi har framför oss syftar till att främja den ekonomiska utvecklingen inom den turkcypriotiska befolkningsgruppen och på så sätt ge praktisk form åt den avsikt som uttrycks i rådets uttalande av den 26 april 2004 ”att få ett slut på den turkcypriotiska befolkningsgruppens isolering och underlätta återföreningen av Cypern genom att stimulera den ekonomiska utvecklingen inom den turkcypriotiska befolkningsgruppen”.
Vid folkomröstningen den 24 april 2004 uttryckte den turkcypriotiska befolkningsgruppen en tydlig önskan om att få bekräftat att deras framtid är inom EU. Denna önskan har också uttryckts av EU vid ett flertal tillfällen. Som vi vet gjorde helhetssituationen det till sist ändå omöjligt att använda det belopp som hade avsatts i budgetplanen för 2004–2006.
Därför håller jag med om att EU bör stödja den turkcypriotiska befolkningsgruppen, särskilt när det gäller ekonomisk utveckling, ekonomisk integration av ön och förbättrade förbindelser mellan de båda befolkningsgrupperna och med EU, för att underlätta återföreningen av Cypern, vilket också föreslås i förordningen.
Jag välkomnar detta viktiga förslag och röstade för. 

Fatuzzo (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag var i Reggio Calabria för att ta flyget till detta sammanträde i Europaparlamentet. Den lokala organisatören av Pensionärspartiet i Kalabrien, Carlo Rositani, följde med mig till flygplatsen. Vi var tidiga och jag kom att tala med honom om denna förordning, som syftar till att begränsa och reglera EU:s vapenexport.
Han slog ut med armarna och sade till mig: ”Herr Fatuzzo, ni måste inte bara rösta för denna förordning utan också kräva att inga fler vapen exporteras alls, med eller utan förordningar. I Europa, vid Europaparlamentet, måste alla världens regeringar förmås att inse att vapen inte skall exporteras någonstans ifrån.”
Jag instämmer i detta yttrande och det är med nöje som jag i dag upprepar det här i kammaren. 
Ribeiro e Castro (PPE-DE ).
   – Blockbildningen före den kommunistiska totalitarismens fall ledde till att båda sidor vårdslöst sålde och distribuerade vapen till alla och envar, vapen som sedan användes mot lokala ideologiska motståndare.
Med tanke på den strategiska situation som råder i världen blir det allt viktigare att kontrollera vapenexporten och garantera insyn på detta område. Det breda spektrum av hot mot den fria världen, som har åskådliggjorts genom tragedierna den 11 september och den 11 mars, visar verkligen att man måste ställa hårda krav på den internationella vapenhandeln för den allmänna säkerhetens skull.
EU:s uppförandekod är ett betydande framsteg. De prioriterade åtgärderna och dubbelkontrollen av konfidentiell information bidrar till att öka vår kunskap om EU:s vapenhandel. Olika missionsorganisationer har upprepade gånger varnat för den kraftiga spridningen av lätta vapen, särskilt i Afrika, och för de våldsamma sammanstötningar som underblåses och förvärras av dessa vapen. Man har också vittnat om de miljontals oskyldiga som så tragiskt faller offer för dem. Jag har vid ett flertal tillfällen instämt i dessa fördömanden och vädjanden. Romeva i Rueda-betänkandet, som jag välkomnar, och uppförandekoden utgör steg i rätt riktning och inger nytt hopp. Jag röstade för. 
Ford (PSE ),
   .– Jag kommer att stödja detta betänkande. För närmare tio år sedan lade jag fram för parlamentet det första betänkandet någonsin om vapenhandel, där jag efterlyste en uppförandekod för vapenförsäljning. År 1998 infördes denna banbrytande åtgärd. Redan nu kan vi se att den behöver förstärkas, bli lagligt bindande och vidgas till att omfatta vapenförmedling, transithandeln och EU-medborgares verksamhet utanför EU.
I debatten diskuterades det fortsatta embargot mot vapenexport till Kina. Det var helt och hållet rätt att införa ett embargo efter de fasansfulla händelserna på Himmelska fridens torg 1989. Men Kina har nu förändrats. Ekonomin blomstrar, miljontals människor lyfts ur fattigdom. De mänskliga rättigheterna – om än långt ifrån fullkomliga, har börjat förbättras. Demokratiska metoder håller på att införas på lokal nivå.
I och med att uppförandekoden finns är detta embargo inte längre nödvändigt. Kina bör behandlas på samma sätt som varje annat land. En stor del av vapenexporten skulle vara förbjuden enligt uppförandekoden och det med rätta. Men det skulle uppmuntra Kina att fortsätta de påtagliga framsteg som gjorts när det gäller mänskliga rättigheter om varje affär skulle bedömas efter dess individuella kvaliteter snarare än genom ett allmänt förbud. 
Goudin, Lundgren och Wohlin (IND/DEM ),
   .– Vi är av den uppfattningen att övervakningen av vapenexport skall skötas av respektive medlemsland genom deras nationella lagstiftning samt genom samarbete inom Förenta Nationernas ram. Vi motsätter oss bestämt att en EU-byrå för kontroll av vapenexport skall tas i övervägande.
När det gäller frågan om vapenembargo mot folkrepubliken Kina så har vi valt att avstå i de omröstningar som gäller denna fråga i betänkandet. Vi anser att det är en fråga för vart och ett av de nationella parlamenten, som till exempel Sveriges riksdag, att avgöra.
Vi har också valt att avstå vid slutomröstningen om detta betänkande eftersom det behandlar frågor som de nationella parlamenten bör besluta om. 
Hedkvist Petersen, Jan Andersson, Anna Hedh, Inger Segelström och Åsa Westlund (PSE ),
   .– Delegationen valde att rösta emot punkten 25. Vi stöder helhjärtat uppförandekoden, men motsätter oss att på detta stadium tala om rättsligt bindande föreskrifter och fullständig harmonisering av medlemsstaternas politik för kontroll av vapenexport. Vi föredrar politiska beslut på detta område och vill att medlemsstaterna skall få behålla den yttersta beslutanderätten.
Vi anser visare att frågan om en särskild skatt på handel med vapen (punkt 40) inte hör hemma i detta betänkande. Det är också motsägelsefullt att ju fler vapen som säljs, desto mer gynnas offren. Vi kan inte stödja detta förslag utan vidare information och beredning. 
Howitt (PSE ),
   .– Europeiska socialdemokratiska partiet stöder resolutionen och begär i synnerhet att uppförandekoden stärks genom den pågående översynsprocessen.
Den intressanta diskussionen om en eventuell framtida EU-skatt på handel med vapen ligger dock fortfarande i sin linda och det finns många konsekvenser, som det nederländska ordförandeskapet redogjorde för i gårdagens debatt, som utförligt måste undersökas och diskuteras. 
Lulling (PPE-DE ),
   .– Jag röstade för de ändringsförslag som syftar till att upprätthålla det vapenembargo som infördes mot Folkrepubliken Kina 1989 efter ingripandena mot demonstrationerna för demokrati på Himmelska fridens torg i Peking, eftersom Kina fortfarande är en diktatur som inte respekterar de mänskliga rättigheterna.
Jag anser inte att detta embargo skall hävas enbart på grund av att Pekingregimen har utövat påtryckningar eller till och med utpressning, och framför allt bör det inte hävas av ekonomiska skäl, med tanke på att Kina har 600 missiler riktade mot Taiwan.
Det vore ett allvarligt misstag att häva embargot utan att kräva att de missiler som utgör ett hot mot stabiliteten och freden i Taiwansundet först dras tillbaka. I detta sammanhang bör vi komma ihåg att av de länder där de fyra stora kinesiska befolkningsgrupperna i Asien bor är Taiwan är det enda där det råder demokrati och respekt för de mänskliga rättigheterna.
I Folkrepubliken Kina finns ingen demokrati och ingen respekt för de mänskliga rättigheterna. I Hong Kong respekteras de mänskliga rättigheterna, men där råder inte demokrati. Varför fortsätter vi då att undvika diplomatiska förbindelser med Taiwan, samtidigt som vi tar varje chans att i denna kammare försvara demokrati och mänskliga rättigheter? 
Mann, Thomas (PPE-DE ),
   .– Jag har just röstat för Romeva i Rueda-betänkandet. Vi européer har förbundit oss att bidra till global fred och säkerhet genom rustningsbegränsningar och nedrustning. Vi ger hög prioritet åt en rigorös kontroll av vapenexporten.
Det finns ingen som helst anledning att häva vapenembargot mot Folkrepubliken Kina bara för att medlemsstaterna har intresse av att stärka sina lönsamma handelsförbindelser med landet.
När rådet 1989 enhälligt beslutade att införa embargot som en konsekvens av massakern på Himmelska fridens torg i Peking var det helt rätt beslut. Varför skall det då avskaffas nu? Har Kina kanske ratificerat FN:s konvention om politiska och medborgerliga rättigheter? Har de medborgerliga rättigheterna skrivits in i konstitutionen? Har tortyr och dödsstraff avskaffats? Har de politiska fångarna fått rättvisa rättegångar? Tillåts tibetanerna att utöva sin religion eller sin kultur? Har uigurerna och mongolerna fått fler rättigheter? Trots att reformer har genomförts under de senaste åren har Kina långt kvar innan landet uppfyller rättssäkerhetskraven.
Det är absolut nödvändigt att EU behåller sina restriktioner på vapenförsäljningen till kineserna. När det gäller dialogen mellan EU och Kina får mänskliga rättigheter inte längre betraktas som underordnade – de förtjänar hedersplatsen. 
Pafilis (GUE/NGL ),
   . – Själva titeln på debatten är en skymf mot de människor som sörjer dödsoffren för den nya imperialistiska världsordningen, och en skymf mot arbetstagarna inom EU som får betala ett högt pris för dessa vapen.
En debatt av det här slaget är ironisk med tanke på att ΕU stöder finansieringen av forskning på det militära området, utvecklingen av vapenindustrin och en ökad försäljning av alla typer av vapen till olika länder.
Hänvisningar till barn som har fallit offer för konflikter är en skymf mot människors intelligens, eftersom ΕU ingriper militärt i länder för att öka sitt inflytande och sin kontroll över nya marknader och därmed underblåser lokala och regionala kriser och konflikter, samtidigt som medlemsstaterna och unionen själv är allierade med ockupationsmakter.
Hänvisningarna till smuggling och framför allt till ökad användning av privata säkerhetsstyrkor eller tillhandahållandet av polis- och säkerhetstjänster är oerhört skenheliga, eftersom det är just de vapentillverkarna och Europeiska unionen själv som förordar dessa bestämmelser.
Ett ΕU som rustar upp och samarbetar med USA och Nato mot folket har ingen rätt att åberopa uppförandekoder om vapenexport och nedrustning.
Nedrustning uppnås genom folkets kamp för att störta de suveräna politiska makterna. Att förvänta sig sådana insatser från ett Europa präglat av imperialism och krig är att lura sig själv. 
Queiró (PPE-DE ),
   .– Även om jag opponerar mig mot vissa punkter finns det viktiga skäl att rösta för Romeva i Rueda-betänkandet (A6-0022/2004) om vapenexport.
Jag delar framför allt åsikten att en effektiv global vapenexportkontroll endast kan komma till stånd genom ett internationellt system för vapenkontroll. Man bör därför verka för rigorösa internationella bestämmelser för vapenexporten inför FN:s översynskonferens om handeldvapen 2006, vars målsättning är att upprätta ett rättsligt bindande internationellt fördrag om vapenhandel som inbegriper åtgärder för att konvertera och omstrukturera verksamheter som producerar militär utrustning.
Upprätthållandet av embargot mot vapenförsäljning till Kina är ett välkommet tecken på vilka EU:s prioriteringar är på detta område. 
Wijkman (PPE-DE ),
   .– Idag har Europaparlamentet antagit ett betänkande om Europeiska unionens uppförandekod för vapenexport.
Jag röstade för betänkandet i sin helhet. Viktiga signaler i betänkandet är att uppförandekoden för vapenexport bör bli bindande samt att rådet och medlemsstaterna uppmanas att upprätthålla vapenembargot mot Kina.
Betänkandet behandlar också inrättandet av en speciell skatt på vapenexport. Principen med en sådan skatt, där intäkterna är tänkta att komma offer för väpnade konflikter och fattigdomsbekämpning i allmänhet till del, är lovvärd. För att vara effektiv bör dock en sådan skatt ligga på global nivå snarare än europeisk. Dessutom bör en skatt på vapenexport ses i sammanhanget av övriga eventuella globala skatter. Det är inte heller klarlagt hur systemet för beskattning skall genomföras i praktiken. Därför har jag i dag valt att lägga ned min röst i den specifika frågan om en skatt på vapenexport. 

Posselt (PPE-DE ).
   – Herr talman! Althea är ett praktiskt prov på Europeiska unionens förmåga att genom sin utrikes- och säkerhetspolitik säkra stabiliteten på den egna kontinenten, och vi ser med stor spänning fram emot denna operation, som kan bli framgångsrik endast om den en gång för alla ger vår politik för Sydösteuropa ett ansikte och ett namn. I regionen råder kaos och djup misstro mot de många olika internationella organisationerna, som är dunkla och inte tycks övervakas av någon. Paddy Ashdown, EU:s särskilda representant i Bosnien och Hercegovina, tycks till exempel i likhet med dem arbeta i fullständig isolering.
Althea ger en unik möjlighet för EU att agera kraftfullt – till en början när det gäller säkerhetspolitiken och förhoppningsvis även politiskt efter hand – och se till att de åtgärder som vidtas står under demokratisk kontroll av Europaparlamentet, som sig bör, så att de mellanstatliga organisationer som är dunkla och avskilda från folket en gång för alla kan lämna plats åt ordentlig och öppen övervakning av ett Europaparlament som tar sina utrikes- och säkerhetspolitiska åtaganden på allvar. 
Goudin, Lundgren och Wohlin (IND/DEM ),
   . – Fred och förtroendeskapande åtgärder i Bosnien och Hercegovina är ytterst eftersträvansvärt. Dock vänder vi oss emot en del av det som skrivs i förslaget till resolution från utskottet för utrikesfrågor.
Vi vill som utskottet föreslår beklaga oss över att denna militära operation finansieras utanför EU:s allmänna budget (punkt 2).
Vi stöder inte heller formuleringen att ”denna operation ytterligare kommer förstärka den kollektiva kapaciteten för planering och hantering av militära operationer på EU-nivå” (punkt 11).
Skrivningarna ovan samt den allmänna andan i förslaget till resolution för en utökad militär kapacitet för EU är skälen till att vi röstar emot denna resolution. 
Meijer (GUE/NGL ),
   .– EU behandlar Bosnien och Hercegovina som ett protektorat genom att bestämma hur regeringen skall vara utformad, hur polisen och gränskontrollen skall arbeta och till och med hur skattesystemet skall se ut.
Tyvärr har man inte utnyttjat möjligheten att genomföra en kritisk granskning av hur nio års utländsk militär närvaro har påverkat landet. Samtidigt informerar enorma affischtavlor över hela landet om att EU i december kommer att ta över Natos ansvar för utländska styrkor.
Detta är enligt affischtavlorna EU:s bidrag till landets integration i EU, och det ger ett intryck av att Bosnien och Hercegovina införlivas med EU genom ockupation. Detta kommer utan tvivel att väcka negativa reaktioner hos serberna som kan betrakta detta som ett sätt att utestänga dem från Serbien för alltid. Jag förespråkar en EU-politik som tar särskild hänsyn till de tre folkens olika viljor och som begränsar sig till att hjälpa dem att lösa sina inhemska problem på ett fredligt sätt och leva sida vid sida som goda grannar.
Queiró (PPE-DE ),
   .– Jag röstade för förslaget till resolution om den militära operationen Althea i Bosnien och Hercegovina (B6-0162/2004). Jag anser att Althea-operationen kommer att stärka EU:s övergripande strategi när det gäller Bosnien och Hercegovina och stödja utvecklingen i landet.
Operationens syfte är att förstärka den lokala polisens kapacitet och att bekämpa den organiserade brottsligheten genom att gradvis lämna över ansvaret för säkerheten till de lokala myndigheterna. Stabiliserings- och associeringsprocessen i Bosnien och Hercegovina utgör en viktig ram för landets väg mot stabilitet och utveckling.
Jag vill upprepa att landet i första hand bör förlita sig på sina egna insatser på sin väg mot fred och stabilitet. Jag välkomnar EU:s beslut att utnyttja Natos resurser och kapacitet för operationen Althea. Detta är en bekräftelse av samarbetet mellan de båda organisationerna och en tillämpning av avtalet från december 2002 om EU:s tillgång till Natos planerings- och kommandostrukturer (Berlin Plus). 
Ribeiro (GUE/NGL ),
   .– Parlamentets resolution handlar om ”EU:s första större militära operation” med ungefär 7 000 man.
Andra tillägger att detta framför allt handlar om att lämna över befälet från Nato till EU ”utan större förändringar av sammansättningen av marktrupper”.
Det har skrivits att denna operation kommer att intensifiera ”förberedelserna för Bosnien och Hercegovinas eventuella inträde i EU”.
Slutligen beklagar parlamentet, bland många andra punkter som är för omfattande för att räkna upp här, att de cirka 71 millioner euro som officiellt har avsatts för operationen inte täcks av gemenskapsbudgeten.
Vi menar att detta handlar om att fortsätta Natos militära ockupation av detta land på Balkan, nu genom sin europeiska stöttepelare EU, som en del av en ökad transatlantisk militarisering.
För att hänvisa till den grekiska mytologin, såsom vår tids krigsherrar – de som bär ansvaret för de fruktansvärda konsekvenserna av krig – cyniskt har gjort, kan man säga att krigsguden Mars som hade viktigare saker att tänka på, till exempel kriget mot Iraks folk, gav sin hustru Althea uppgiften att se efter Bosnien och Hercegovina, men alltid under hans militäriska ”beskydd”.
Förlorarna är folket och freden. 
Ribeiro e Castro (PPE-DE ),
   .– Det faktum att Althea är EU:s hittills största militära operation gör detta till ett lämpligt tillfälle att inleda en politisk och allmän debatt om vilka begränsningar och vilken grad av oberoende (och vilket eventuellt ömsesidigt beroende) som skall gälla för medlemsstaternas försvarspolitik.
Det vore värdefullt att övervaka operationen noggrant och att inom ramen för EU inleda en debatt om försvaret, kanske i samband med debatten om det konstitutionella fördraget.
Jag välkomnar Natos planer på att upprätta ett högkvarter i Sarajevo och fortsätta att vara djupt delaktigt i operationen. Tack vare den erfarenhet som finns, den framgång som nåddes i Bosnien och att detta är den viktigaste militära enheten, som omfattar trupper från de flesta medlemsstaterna, kommer vi inte att glömma bort operationens betydelse och viktiga roll för en framtida geostrategisk situation som ivrigt eftersträvas på båda sidor av Atlanten.
De svårigheter som Bosnien och Hercegovina fortfarande står inför i dagsläget är uppenbara. Förutom terrorism, korruption och problem med att skapa gott styre kommer rapporter från militär personal från tidigare operationer om att det fortfarande finns ett underliggande hat, som ännu kan utlösa etniska konflikter.
Mot bakgrund av behoven hos folket i Bosnien och Hercegovina och EU:s skyldighet att visa solidaritet röstade jag för. 
Toussas (GUE/NGL ),
   . – Kommissionens förklaringar och EU:s beslut att inleda en operation med kodnamnet ”Althea” och skicka en expeditionsstyrka på 7 000 soldater till Bosnien och Hercegovina som vaktavlösning, för att ersätta USA:s och Natos ockupationsstyrkor, bekräftar EU:s aggressiva och imperialistiska karaktär och identifikation med USA:s krigföring mot folket.
Syftet med denna nya EU-armé är att upprätthålla ockupationen av Balkan för att skydda och stödja storföretagens intressen i regionen som helhet.
EU:s demagogiska påståenden om att expeditionsstyrkans närvaro i Bosnien och Hercegovina kommer att främja demokratin är en förolämpning mot folket på Balkan, som har fått betala för de imperialistiska militära ingripandena i regionen med blodspillan och misär.
Trots att man förde samtal med Grekland inom ramen för FN och trots att 2005 kommer att bli avgörande för situationen i Kosovo när det gäller konkurrensen mellan de imperialistiska krafterna och deras ingripanden i regionen som helhet, innebär den senaste utvecklingen efter USA:s ingripande i f.d. jugoslaviska republiken Makedonien ett minfält för folket.
Folket i Serbien och Montenegro och på hela Balkan måste gå samman i kampen mot imperialistiska planer och ingripanden för att få bort alla utländska militära styrkor och baser i regionen. 

Cederschiöld, Hökmark och Ibrisagic (PPE-DE ),
   .– Den moderata delegationen i Europaparlamentet har i dag röstat för resolutionen om klimatförändringar. Vi beklagar emellertid att resolutionen inte behandlar frågan om hur vi skall klara den framtida energiförsörjningen på ett seriöst sätt.
Resolutionen borde understryka att den förtida avveckling av säker kärnkraft som flera medlemsländer ägnar sig åt obestridligen leder till ökade koldioxidutsläpp. Dessa länder borde istället uppmanas till fortsatt användning av kärnenergi, en effektiv energikälla som inte påverkar klimatförändringarna negativt. Annars kommer det inte vara möjligt att leva upp till resolutionens krav. 
Goudin, Lundgren och Wohlin (IND/DEM ),
   .– De globala klimatförändringarna utgör ett problem som vi anser att det finns goda skäl att behandla på internationell nivå. Vi ifrågasätter dock om det behövs en gemensam strategi för hur EU skall agera på den konferens om klimatförändringar som kommer att hållas i Buenos Aires. Enligt vår uppfattning bör de enskilda medlemsstaterna självständigt bestämma respektive nationell position inför denna konferens.
Utöver detta grundläggande ställningstagande ifrågasätter vi punkt fem i resolutionen, dvs. att Europaparlamentet skall uppmana de länder som ännu inte har ratificerat Kyotoprotokollet att göra detta. Vi är av uppfattningen att respektive land skall avgöra ställningstagandet till detta protokoll på nationell nivå.
Vidare motsätter vi oss tanken att kommissionen och medlemsländerna skall framhålla behovet av klimatskydd i samband med att dialoger förs med andra länder. Vi anser att respektive medlemsland måste få avgöra den nationella positionen på egen hand.
Europaparlamentet använder här en viktig global miljökonferens för att utöka det överstatliga inslaget i EU-samarbetet. 
Manolakou (GUE/NGL ),
   . – Resolutionen är en önskelista som inte står i proportion till de allvarliga problem som hotar planetens framtid.
Det är visserligen bra att direkta fördelningsmetoder stöds men de nämns inte uttryckligen. De begränsar sig helt till förnybara energikällor, till förbättring av energieffektiviteten och till produktion av energi från biomassa, utan att ta med andra åtgärder som att delvis ersätta mineralbränslen med biobränslen, att göra större bruk av den värme som genereras i elkraftverk, förbättra teknikerna att minska utsläppen av växthusgaser per producerad energienhet och att ge nödvändigt skydd åt skogar som absorberar koldioxid från atmosfären och odla upp nya skogar.
EU:s ambition att föregå med gott exempel motbevisas av kommissionens uppgifter, som visar att EU med 15 medlemsstater ligger långt efter tidtabellen om de skall kunna uppfylla målet att ha minskat växthusgaserna med 8 procent 2010 jämfört med 1990.
Vi upprepar vårt ovillkorliga och orubbliga avståndstagande från handel med växthusgaser eftersom det är ineffektivt och hycklande. Handel med föroreningar inte bara godtas utan tillstyrks i resolutionsförslaget, vilket bevisar att multinationella bolag och deras politiska språkrör kan förorena så länge som de betalar och att de är föga intresserade av att verkligen vända denna farliga utveckling, och därför kommer vi att rösta mot förslaget. 
Queiró (PPE-DE ),
   .– Jag röstade för förslaget till resolution om klimatförändring, B6-0129/2004. Jag anser att Kyotoprotokollet bara är ett första initiativ av världssamfundet i kampen mot klimatförändringarna. Det betyder inte att andra åtgärder för att minska utsläppen av växthusgaser som vidtas på nationell nivå skall spela en underordnad roll. Tvärtom bör de betraktas som komplement.
EU måste inta en ledande roll i förhandlingarna under klimatförändringskonferensen i Buenos Aires. Konferensen utgör ett bra tillfälle inte bara att vidareutveckla de beslut som fattats under tidigare partskonferenser om tillämpningen av Kyotoprotokollet, i synnerhet i Bonn, Marrakech, New Delhi och Milano, utan även att inleda en omfattande diskussion om huvudfrågorna inför den andra åtagandeperioden i syfte att uppnå EU:s mål att den genomsnittliga globala uppvärmningen inte skall överstiga högst +2 °C i förhållande till nivåerna före industrialiseringen. Vi upprepar vår hållning att man på längre sikt måste tillämpa principen om lika rättigheter för varje världsmedborgare. 
Ribeiro e Castro (PPE-DE ),
   .– Frågan om klimatförändring och dess effekter på planeten utgör en del av den alltmer uttalade globaliseringen och tvingar oss att ompröva vår bild av världen och de utvecklingsmodeller som är i bruk.
Studier av klimatförändring tyder på att dess inverkan kraftigt har förvärrats. Fenomen som orsakas av klimatförändring, och som fortsätter att uppträda, får allvarliga sociala, miljömässiga, ekonomiska och folkhälsomässiga konsekvenser.
Jag anser visserligen att förhindrandet av klimatförändring måste inbegripa att varje medlemsstat fattar politiska beslut och vidtar åtgärder i syfte att minska utsläppen av växthusgaser, men jag tror också på betydelsen av Kyotoprotokollet, som är det viktigaste internationella medlet i kampen mot klimatförändring.
EU-delegationen till Buenos Aires-konferensen måste enligt min mening inta en ledande roll i förhandlingarna. Den måste försöka varna sina internationella partner om behovet av att skydda klimatet och inleda en rättfram, öppen och förnuftig dialog med Förenta staterna för att förmå det landet att ompröva sitt beslut att inte ratificera protokollet.
Jag röstade för. 

Fatuzzo (PPE-DE ).
   – Herr talman! För några dagar sedan lämnade jag Genua, där jag hade sammanträffat med den lokala funktionären för Pensionärspartiet, Mauro Rossi. Att bli välkomnad av honom och min älskade hemstad, vackra Genua – en stad som jag med tanke på att det nu är lunchdags mest av allt med glädje ihågkommer för dess berömda trenette med pesto – bad jag Mauro Rossi om råd inför omröstningen om detta betänkande om Kuba.
”Det är enkelt, herr Fatuzzo”, sade han. ”Resolutionstexten är välformulerad. Men som företrädare för Pensionärspartiet måste ni be Europaparlamentet att sända er till Havanna för att tala med Fidel Castro och erbjuda honom en bra pension. Fidel Castro kommer inte att ge upp makten eftersom han inte är säker på att få en bra och skälig pension. Se till att de sänder er dit och övertala honom att lämna arbetet. Det är inte mer än rätt att han skall få en bra pension precis som alla andra. Enligt min mening skulle detta lösa Kubaproblemet”, sade Mauro Rossi till mig och jag håller med honom. 
Posselt (PPE-DE ).
   – Herr talman! Det är viktigt att vi sänder ett helt otvetydigt budskap till Kuba om att Castros diktatur måste avskaffas en gång för alla. För det första har vi här att göra med ett förtryckt folk som tvingas att kämpa mot en av de sista kommunistdiktaturer som har funnits sedan andra världskriget, eller i det här fallet sedan 1960-talet. För det andra fortsätter Kuba att vara vad man skulle kunna kalla en infektionshärd för Latinamerika. Vi ser plötsligt att Castro har fått förnyad auktoritet i en hel rad latinamerikanska stater, och det är något som vi inte bara kan blunda för.
Visserligen är vi inte för ensidiga sanktioner som politik men vi anser att demokrati och mänskliga rättigheter är av avgörande betydelse, och om respekt för mänskliga rättigheter inte till sist införs i Kuba blir inte bara regelrätta förbindelser mellan Kuba och Europeiska unionen omöjligt, utan det lägger också en börda på Latinamerika som helhet. 
Goudin, Lundgren och Wohlin (IND/DEM ),
   .– De framlagda resolutionerna från de olika partigrupperna innehåller många välformulerade och väl utformade förslag för att nå målet som vi alla eftersträvar – ett öppet, demokratiskt och parlamentariskt styrt Kuba.
Vi anser dock att EU-parlamentet är fel forum för att behandla denna fråga. Arbetet för att uppnå ett demokratiskt Kuba skall bedrivas inom FN:s ram samt genom ett utbyte med Kuba vars omfattning och upplägg avgörs genom de nationella parlamenten runtom i världen.
Vi accepterar en gemensam handelspolitik för EU och uppmanar därför unionen att påbörja förhandlingar om ett handelsavtal med Kuba, liksom med övriga latinamerikanska länder. 
Howitt (PSE ),
   .– Europeiska socialdemokratiska partiet stöder delar av resolutionen, i synnerhet motståndet mot USA:s embargo mot Kuba och den djupa oro som uttrycks för situationen för de mänskliga rättigheterna och inskränkningarna av grundläggande friheter på Kuba. I resolutionen gör man rätt i att kräva omedelbara åtgärder från Kubas sida för att försvara yttrandefriheten och friheten att ansluta sig politiskt samt att politiska fångar och åsiktsfångar släpps.
Vi kunde emellertid inte stödja resolutionen eftersom man i paragraf 6 försöker underminera ansatserna att återuppta en konstruktiv dialog och förbindelse med Kuba genom att sätta som förhandsvillkor att alla politiska fångar släpps för att EU:s gemensamma ståndpunkt överhuvudtaget skall ses över. 
Pafilis (GUE/NGL ),
   . – Kommissionens uttalande att EU är välvilligt inställd till att tillämpa en ny politik mot Kuba har att göra med bättre och effektivare skötsel av dess ekonomiska intressen och handelsförbindelser med Latinamerika. Det utgör inte en politisk omsvängning. Tillsammans med USA försöker de att störta socialismen på revolutionens ö. Det är därför som de under så många år har tolererat USA:s skamliga embargo och inte har fördömt de nya åtgärder som det landet vidtagit mot Kuba.
Det var därför som de under förevändningen av påstådda brott mot de mänskliga rättigheterna vidtog oacceptabla åtgärder under det grekiska ordförandeskapet. De har inget att säga om Ana Palacios föraktliga uttalanden.
Vi uttrycker vår solidaritet med Kubas regering och folk och deras revolution, vi kräver att embargot skall upphöra, att USA:s nya åtgärder skall fördömas, att imperialistisk inblandning i Kubas inre angelägenheter och stöd till legoknektar som kallar sig för oppositionen och politiska fångar skall hejdas.
Vi är för att förbindelserna med Kuba normaliseras och att de åtgärder som EU vidtagit upphävs. Vi stöder Kubas begäran att få ratificera Cotonouavtalet.
Försvaret av Kuba är folkets sak. Det är varje progressiv människas plikt att stödja de ideal av oberoende, frihet och socialism som är svaret på imperialistiskt barbari. 
Queiró (PPE-DE ),
   .– Jag röstade för förslaget till en gemensam resolution om läget i Kuba. Jag är bestört över de brott mot de mänskliga rättigheterna som ständigt begås i Kuba och som vi dagligen hör talas om.
De kubanska myndigheternas utvisning av tre parlamentsledamöter från EU:s medlemsstater och av två företrädare för frivilligorganisationer är oacceptabel. Kubas politiska framtid måste grundas uteslutande på dess medborgares vilja. Vidare måste alla politiska fångar friges, Oswaldo Payá Sardiñas måste ges utresetillstånd och betydande framsteg måste göras i främjandet av demokratin och respekten för mänskliga rättigheter och grundläggande friheter innan det kan bli någon förändring av EU:s gemensamma ståndpunkt om Kuba och om de åtgärder som enhälligt beslutades den 5 juni 2003. 
Ribeiro (GUE/NGL ),
   .– Ännu en gång talar ”husbondens röst” och de flesta ledamöter av Europaparlamentet basunerar ut USA:s Kubapolitik som om den vore deras egen.
De tog naturligtvis med en punkt som understryker att ”USA:s pågående embargo mot Kuba motverkar sitt syfte och bör hävas”. Det allt överskuggande budskapet var dock att de försöker hindra rådet från att ändra EU:s gemensamma ståndpunkt om Kuba eller de sanktioner som EU tillgripit mot det landet. Det är det centrala syftet med resolutionen.
Det förekommer dock – från lite varstans på båda sidor om Atlanten – också maningar om solidaritet med Kuba och med dess uthålliga och intelligenta folk, och dessa maningar blir allt kraftfullare. Människor höjer sina röster mot det olagliga och kriminella embargo som USA införde mot landet för fyrtio år sedan. Människor kräver ett slut på EU:s ”gemensamma ståndpunkt” och dess oacceptabla sanktioner mot Kuba.
Människor kräver ett slut på embargot, som ännu en gång godkänts av FN:s generalförsamling med 179 röster för, endast fyra – Förenta staterna, Israel, Marshallöarna och Palau – röstade mot, och en nedlagd röst, Mikronesien. 
Ribeiro e Castro (PPE-DE ),
   .– Utan att syfta på dem som lade fram förslaget till ändring av EU:s gemensamma ståndpunkt har jag, för att citera Vargas Llosas uppriktiga formulering, inget annat val än att oreserverat beklaga och fördöma initiativet.
Med hänvisning till Oswaldo Payás brev av den 11 november anser jag att den bestämda etiska ståndpunkt som EU intagit i fråga om brott mot de mänskliga rättigheterna i Kuba inte kan ”vattnas ur” utan att det framstår som en genant reträtt. Om EU vill ta på sig uppgiften att främja och skydda de medborgerliga och mänskliga rättigheterna har EU inget annat val än att fördöma en totalitär regim som inte bara skamlöst utmanar den internationella ordningen utan också förkväver sitt eget folk.
Naturligtvis vill vi ha en dialog med Kuba. Vi hoppas att Kuba åtminstone återgår till den svåra, men ändå hoppfulla tiden i december 2002 när Oswaldo Payá kunde komma till Strasbourg och ta emot Sacharovpriset. För att det skall bli fallet är det dock Fidel Castro och hans regim som måste ändra sig, och det måste ske snart.
Jag röstade för förslaget från gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater, som är det förslag som bäst förmedlar denna tankegång och som jag var en av författarna till.
Trots vänsterns förfärliga angrepp förblev parlamentet uppenbarligen på frihetens sida. Det ger anledning till tillförsikt och hopp. 

Fatuzzo (PPE-DE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Jag röstade för Europeiska rådets resolution. Jag måste dock tillstå att jag ännu hellre skulle ha röstat för om rådet hade insett att återupprättandet av förtroendet mellan medborgarna och regeringarna i Europeiska unionens länder borde ha funnits med bland de många mål som rådet uppställde för sig självt.
Hur? Att återställa förtroendet för regeringarna innebär att garantera att medborgarna under alla omständigheter alltid får pension, utan ständiga ändringar av pensionssystemet så fort statistikerna upptäcker att gamla människor lever längre. Med denna tanke önskar jag er och ber om ursäkt för att ha uppehållit talmannen, mina kolleger ledamöterna och alla tolkarna. 
Ribeiro e Castro (PPE-DE ).
   – Vid sitt möte i Bryssel den 4–5 november konstaterade Europeiska rådet uttryckligen att Lissabonmålen ännu inte har uppnåtts så som vi hade hoppats. Det stämmer att den önskade kunskapsbaserade ekonomin inte har utvecklats så som vi hade velat och det är tydligt att den inre sammanhållning som en sådan ekonomi skulle kräva inte har kommit till stånd.
Eftersom jag välkomnar framsteg mot det övergripande målet förstår jag att man i medlemsstaterna på goda grunder är angelägen om att främja detta genom praktiska och genomförbara åtgärder. Oavsett hur nära parlamentet samarbetar eller övervakar Lissabonagendan tror jag att det kommer att vara otillräckligt utan medverkan av medlemsstaternas nationella parlament, medborgarnas direkta företrädare.
Jag välkomnar att rådet har lagt stor vikt vid området med frihet, säkerhet och rättvisa och jag bekräftar återigen det som under föregående mandatperiod uttrycktes i ett betänkande om detta ämne, som jag hade glädjen att utarbeta. Jag vill framhålla behovet av att respektera åsiktsskillnader i Europa och poängterar därför att initiativet ”Förmedla Europa” inte bör genomföras, eftersom det skulle orsaka att en med orätt inskränkt och ensidig uppfattning spreds om vad det europeiska projekt varit och kommer att vara. Jag röstade för förslaget från gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater. Tack så mycket. 
Figueiredo (GUE/NGL ),
   .– Vi röstade mot den gemensamma resolutionen eftersom vi inte stöder innehållet och eftersom de förslag vi lagt fram inte antogs. Förslagen gällde så viktiga områden som frihet, säkerhet och rättvisa samt Haagprogrammet, som vi starkt motsätter oss eftersom förevändningarna att bekämpa terrorism och kampen mot ”illegal invandring” gör att vi löper ökad risk att ensidigt prioritera ”säkerhet” på bekostnad av ”rättvisa” och ”frihet”.
Vi beklagar att exempelvis följande förslag som lagts fram av vår grupp inte antogs:
- avvisar den allmänna idén om att införa biometriska kännetecken i identitetshandlingar, såsom visum, uppehållstillstånd eller pass, på grund av den stora risken när det gäller dataskydd och personlig integritet, på grund av att det inte lagts fram några bra förklaringar till behovet, syftet, effektiviteten och de sannolika sidoeffekterna av att införa sådana kännetecken i identitetshandlingar.
- motsätter sig starkt att en europeisk fond för återvändande inrättas och att kommissionen utser er särskild representant för en gemensam återtagandepolitik.
Gollnisch (NI ),
   .– Vi är förmodligen de enda parlamentsledamöter som finner att slutsatserna från Brysseltoppmötet är oacceptabla.
Vi kan inte ge vårt stöd till Lissabonstrategin som helhet. Om man skalar bort strategins lovvärda mål, bland annat sysselsättning, utbildning och ekonomisk tillväxt, och hur målen förmodas ha uppnåtts, nämligen genom samordning, återstår ett instrument vars verkliga syfte är att öka harmoniseringen av nationell ekonomi- och socialpolitik. Det yttersta syftet är att nedrusta samhällsservicen och försämra våra sociala välfärdssystem.
Vi motsätter oss starkt en accelererad europeisering av invandringspolitiken, en politik vars syfte enbart är att organisera migrationsströmmarna så att Europas åldrande befolkningar kompletteras. Europeisering av det slaget leder till ännu färre inre gränskontroller utan någon garanti att Europeiska unionens yttre gränser förstärks. Att ge kommissionen initiativrätt och parlamentet medbeslutanderätt i sådana frågor samtidigt som de nationella parlamenten berövas all makt, må så vara endast kontrollmakten, och medlemsstaterna fråntas vetorätten är ett säkert sätt att se till att obetänksamma förslag görs ännu mer obetänksamma av det här parlamentet.
Det är därför som vi kommer att rösta mot samtliga resolutionsförslag som lagts fram i dag. 
Goudin, Lundgren och Wohlin (IND/DEM ),
   .– Detta resolutionsförslag utanför lagstiftande procedurer innehåller en del kloka synpunkter på olika områden, men också en del synpunkter som vi inte kan instämma i, bland annat när det gäller kravet om en ”enhetlig och heltäckande europeisk asyl- och invandringspolitik” (punkt 11). Likaså är många ändringsförslag som lagts en fråga för de nationella parlamenten att handha.
Vi har valt att avstå vid omröstningen om de flesta ändringsförslagen till det gemensamma resolutionsförslaget samt vid omröstningen om resolutionsförslaget i sin helhet. Vi har också röstat nej till ändringsförslag 2 från liberalerna, då vi inte tror på idén att grunda en ”European School for Judges” – en skola för domare inom EU. 
Manolakou (GUE/NGL ),
   . – Vid toppmötet den 4–5 november fattades beslut av strategisk betydelse för att accelerera antigräsrots- och förtryckspolitiken, vilket tveklöst kommer att drabba gräsrotsrörelsen och arbetstagarna i Europeiska unionen under de kommande fem åren.
Påskyndandet av Lissabonstrategin och den kvävande kontrollen när det gäller framsteg i medlemsstaternas genomförande av strategin visar enligt vad som sägs i Kokrapporten att de europeiska monopolen har bråttom att införa medeltida arbetsvillkor med partiellt och temporärt slaveri utan arbetstider, trygghet eller rättigheter för arbetstagarna.
Eftersom de anser att gräsrotsrörelserna kommer att intensifieras förstärker de samtidigt sina inhumana exploateringssystem med nya repressiva åtgärder: Haagprogrammet. Med invandringspolitiken och förhindrandet och bekämpandet av terrorism som förevändning, inför de biometriska uppgifter, de förstärker centrala system för informationsutbyte, de lägger fast en strategi för krishantering inom EU som påverkar livsviktig infrastruktur och allmän ordning och säkerhet inom EU, åtminstone enligt vad de själva påstår. Med andra ord, de rustar de europeiska monopolen för att tygla den växande gräsrotsrörelsen.
De gör också anspråk på att få ta del av krigsbytet i Irak, vilket är orsaken till att de förstärker den irakiska ockupationsregeringen med hundratals miljoner euro av folkets pengar, samtidigt som de kallar det irakiska motståndet för terroristvåld.
Vi parlamentsledamöter från Greklands kommunistparti röstar mot betänkandet.
Queiró (PPE-DE ),
   . – Jag röstade för förslaget till en gemensam resolution om Europeiska rådet den 4–5 november 2004, som handlade om nyckelfrågor och vid vilket viktiga åtgärder beslöts, inte minst vad gäller Lissabonstrategin.
Jag välkomnar att Lissabonstrategin är giltig och relevant och är glad att en balanserad strategi som kombinerar ekonomiska, sociala och miljömässiga dimensioner har utarbetats. Balansen är av avgörande betydelse både för samhällets syn på Europeiska unionen och för EU:s konkurrenskraft i världen. I fråga om frihet, säkerhet och rättvisa uttalade Europeiska rådet tydligt att olaglig invandring måste minskas och att det enda sättet att åstadkomma detta är genom att anta en konsekvent och heltäckande asyl- och invandringspolitik för Europeiska unionen.
Rådet betonade att Mellanösternkonflikten endast kan lösas genom att ett bindande och definitivt fredsavtal förhandlas fram i enlighet med fredsplanen. I fråga om Irak är oron stor över instabilitet, urskillningslöst våld, terroristattacker och gisslantagande, vilka alla skördar oräkneliga offer, med hänsyn till de svårigheter som har kommit i dagen vid upprättandet av säkerhet och de förhållanden …
Sudre (PPE-DE ),
   .– Det gläder mig att vi i dag, tack vare ett flertal EU-medlemsstaters insatser som reaktion på parlamentets påtryckningar, kan vara förvissade om att en majoritet kommer att rösta för installerandet av José Manuel Barrosos nya arbetslag torsdagen den 18 november.
Ett annat positivt beslut under toppmötet var att ge ny kraft åt Lissabonstrategin, vars syfte är att göra Europeiska unionen med 25 medlemsstater till ett av de mest konkurrenskraftiga områdena i världen under kommande år. Europeiska unionen måste visa sin vilja att göra våra företag mer konkurrenskraftiga samtidigt som vi måste värna om den europeiska sociala och ekonomiska modellens framtid.
I motsats till vad de franska socialisterna vill få oss att tro, kan ekonomisk dynamik inte uppnås genom minskade arbetstider och ökade kostnader och ökad byråkrati. Den kan endast uppnås genom flexibilitet och skatteinitiativ.
Europeiska unionens diskussioner om konstitutionen och om Turkiets plats i Europa är förstasidesnyheter i alla våra länder. Jag kan endast uppmana ordförandelandet Nederländerna, liksom dess efterträdare, att använda sin fantasi.
Talmannen.
   – Röstförklaringen är avslutad. 


Talmannen.
   –Nästa punkt på föredragningslistan är debatten om uttalandet av José Manuel Barroso, tillträdande ordförande för kommissionen. 
Barroso,
   . –Herr talman, mina damer och herrar! Jag skulle först vilja hälsa rådsordföranden Jan Peter Balkenende, Nederländernas premiärminister, välkommen.
Mina damer och herrar! För tre veckor sedan föreslog jag att vi skulle stoppa klockan. Det är nu dags för oss att sätta i gång den igen och underställa mitt arbetslag parlamentets godkännande. Beslutet att uppskjuta omröstningen välkomnades av många inom och utanför parlamentet som ett sätt att skapa grundförutsättningarna för att processen skulle få en positiv utgång. Det är en process som visar att Europeiska unionens demokrati fungerar i praktiken.
I morgon har parlamentet möjlighet att ge den tillträdande kommissionen ett rungande bifall och att därigenom ge Europeiska unionens demokrati ännu en seger. Det ligger i era händer att godkänna kommissionen och, som jag tydligt angav i juli när jag hade äran att få ert stöd som nominerad ordförande, att se till att kommissionen kommer att åtnjuta nära förbindelser med parlamentet – eller dess aktiva medverkan, som jag skulle vilja kalla det. Detta är en kommission som med ert stöd och partnerskap kan genomföra en europeisk dagordning som gör Europeiska unionen betydelsefull för dess medborgare. 

Mina damer och herrar! Jag har ägnat era kommentarer en hel del uppmärksamhet. Ni har betonat behovet av en stark och kompetent kommission, och en kommission som finns till för alla medborgare i Europeiska unionen. För att uppfylla dessa krav har jag gjort ett antal ändringar, som jag anser är rimliga och nödvändiga, men som inte har medfört en helt ny laguppställning. Därvid var jag tvungen att ta hänsyn till ett rad olika och ibland motstridiga förväntningar, både från politiska grupper i parlamentet och från medlemsstaterna. Som ni kommer att märka var jag tvungen att välja medlemmarna i min grupp i samförstånd med varje medlemsstat, och ansvaret är därför delat, vilket är något jag skulle vilja betona. Under diskussionerna med mina kolleger i rådet såg jag till att parlamentets farhågor togs upp, och jag föreslog de ändringar jag anser nödvändiga.
Sammanfattningsvis har jag tagit in två nya kommissionärer i min grupp, Franco Frattini och Andris Piebalgs, och jag har tilldelat László Kovács ett annat ansvarsområde. Alla dessa tre kommissionärer har nu frågats ut av parlamentsutskotten, och på så sätt har både parlamentsledamöterna och den breda allmänheten fått lära känna dem närmare och veta mer om deras vision av Europa. Jag skulle också vilja tacka parlamentet för tillmötesgåendet i samband med dessa utfrågningar, som inte desto mindre bevarade all sin saklighet och stringens. Utfrågningarna gav er möjlighet att ställa svåra och invecklade frågor till de nominerade kommissionärerna, och jag menar att de gav mycket bra svar.
När jag presenterar mitt arbetslag för er i dag vill jag naturligtvis återigen bekräfta min föresats att inrätta en ny kommissionärsgrupp med ansvar för grundläggande rättigheter, kampen mot diskriminering och för lika möjligheter, liksom min avsikt att föreslå en rad ambitiösa åtgärder i syfte att förstärka vår respekt för grundläggande rättigheter. Detta är en fråga som berör samtliga områden och som alla kommissionärer måste ha i åtanke, och det är därför som jag själv kommer att fungera som ordförande för den gruppen med kommissionens vice ordförande, Franco Frattini, som vice ordförande.
Slutligen har jag som meddelats före oktobersammanträdet vidtagit andra åtgärder, bland annat för att införa ytterst strikta förfaranden för att undvika intressekonflikter i fråga om konkurrenspolitiken.
Sammantaget har dessa ändringar gjort det möjligt för oss att bevara det ursprungliga lagets balans. Den nya kommissionen har fortfarande en högre andel kvinnor än någon kommission tidigare har haft, och kommissionärerna tillför en bred politisk erfarenhet och djupgående kunskap om Europeiska unionen. Vi får dock inte glömma att kommissionen hämtar sin styrka från sin kollegialitet, vilken är stadfäst i fördragen och utgör en del av kommissionens historia och principer. Enligt fördraget skall kommissionen godkännas i sin helhet. Jag vill därför uppmana er att när ni röstar bedöma oss efter vår förmåga att tjäna Europeiska unionens intresse, både individuellt som kommission och tillsammans med parlamentet.
Jag kan försäkra er att vi har för avsikt att arbeta öppet och med full insyn. Jag hoppas att vårt gemensamma arbete skall grundas på den ömsesidiga respekt som har förstärkts under godkännandeprocessen och som jag hoppas kommer att återspeglas i ett förnyat ramavtal. Då kommer vi att kunna ge konstruktiva svar på de frågor som har ställts i de resolutionsförslag ni kommer att bli ombedda att rösta om. Frågorna tänker jag besvara i morgon. 

Jag vill återgå till mitt erbjudande från juli att upprätta ett partnerskap för Europa, ett partnerskap för välstånd, solidaritet och säkerhet. Nu måste vi omedelbart ta upp arbetet igen. Både i juli och förra månaden framförde jag våra politiska prioriteringar och frågor ganska detaljerat, så jag vill inte upprepa dem i dag. Vilka prioriteringar och målsättningar vi än har, kan vi åstadkomma mer om vi agerar tillsammans än om vi agerar var för sig.
Låt mig lägga till två saker. För det första anser jag att EU, kommissionen och parlamentet kan gå starkare ur denna godkännandeprocess. Vi kanske inte kommer överens i varje fråga. Som alla familjer, kommer vi att vara oense och ha meningsutbyten. Jag kan emellertid försäkra er om att denna kommission kommer, med er hjälp, att axla sin ledarskapsroll. Den kommer att arbeta för att leda en dynamisk koalition som återspeglar parlamentets åsikter och främjar EU:s gemensamma intressen.
För det andra innebär denna nya styrka ett större ansvar, ett ansvar att arbeta tillsammans, ett ansvar att kämpa för en förbindelse byggd på ömsesidig respekt och gemensamt förtroende för EU:s framtid, ett ansvar att leverera resultat som får betydelse i EU-medborgarnas liv.
Det är dags att ändra fokus från vilka vi är och var vi har kommit ifrån till vart vi vill nå. Vi måste genomföra en bestämd dagordning för att få en förändring till stånd. Vi måste skapa villkor för tillväxt och sysselsättning, dela på välståndet och på möjligheterna inom hela EU. För att åstadkomma detta måste vi premiera innovation, utbildning och forskning. Vi måste använda den kunskap som finns för att främja tillväxten.
Om jag tar upp ekonomin först är det inte för att den är ett självändamål utan för att en stark och dynamisk ekonomi är en nödvändig förutsättning för våra ambitiösa sociala och miljörelaterade mål. Vi måste stärka EU:s demokrati genom att närma medborgarna EU och arbeta för ratificeringen av vår nya konstitution. Vi måste nå ut över vår kontinent för att lyckas med vår nyligen gjorda utvidgning. Vi måste arbeta för att förbättra livskvaliteten enligt en modern europeisk modell grundad på ekonomisk dynamik och social rättvisa. Vi måste på nytt bekräfta att EU har den mest framstående rollen som ett frihetens och rättvisans område och vi måste befästa vårt ledarskap genom att arbeta för fred, säkerhet och hållbar utveckling i hela världen. Vi måste därför forma ett EU för kommande generationer och fånga våra ungdomars fantasi och entusiasm.
I dag ber jag om ert förtroende så att vi kan påbörja denna uppgift. Med ert stöd kan vi bygga ett bättre EU. Mitt arbetslag är redo och ivrigt att spela sin roll. Så låt oss nu sätta fart med vårt arbete!
Poettering (PPE-DE ),
   . – Herr talman, herr rådsordförande, herr kommissionsordförande, mina damer och herrar! Vi kritiserar ofta rådet när vi ser att deras platser ännu en gång är tomma, men i rättvisans namn måste vi uttrycka vår uppskattning när platserna är intagna.
När ordföranden för Europeiska rådet är närvarande förtjänar han vår uppskattning för det. Herr rådsordförande! Jag skulle vilja be er att övertyga er efterträdare om att följa ert exempel när viktiga parlamentsdebatter hålls i framtiden.
Herr kommissionsordförande! Det var den 29 juni som stats- och regeringscheferna nominerade er till er befattning. Gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater välkomnade starkt denna nominering och det är fortfarande vår ståndpunkt i dag, eftersom vi vet att ni har förmågan och viljan att leda en stark kommission. Den 22 juli, återigen i denna kammare, valdes ni till ordförande för kommissionen med 413 röster, vilket är betydligt mer än den absoluta majoriteten. Det var med stor enhällighet som vår grupp uttryckte sitt förtroende för er, vilket den fortfarande har i dag utan förbehåll. Den 27 oktober tog ni ert lag till omröstning utan visshet om att få majoritet för dem. Om en omröstning hade ägt rum skulle kommissionärskollegiet ha fått PPE-DE-gruppens praktiskt taget enhälliga godkännande. Däremot skulle det inte ha fått stöd från två av de andra grupperna, vilket det kanske förväntade sig att få. I detta läge var ert beslut att inte låta er kommission bli föremål för omröstning den 27 oktober rätt. Jag skulle kunna lägga till att det var vad vi rekommenderade er. Vid en presskonferens i Rom den 1 november tillkännagav Rocco Buttiglione, vars uppfattningar väckt en känslostorm av hittills okänt slag både i kammaren och hos Europeiska unionens allmänhet, att han inte längre var tillgänglig för tjänstgöring i kommissionen, och han tillade att han ville öppna vägen för ett brett stöd för kommissionen med er, herr Barroso, som dess ordförande. På PPE-DE-gruppens vägnar skulle jag vilja uttrycka min tacksamhet och uppskattning till Rocco Buttiglione för hans nobla gest.
Rocco Buttigliones beslut öppnade dörren för fler ändringar. Den italienska regeringen föreslog Franco Frattini som sin nya kandidat. Utfrågningarna visade att Franco Frattini är en framstående person, övertygande och skarpsinnig med djupgående kunskaper om sitt ansvarsområde. Andris Piebalgs, den nye kandidaten från Lettland, gav en övertygande och imponerande presentation av sig själv. Låt mig också lugnt och sakligt lägga till att många i vår grupp skulle ha välkomnat att den ungerska regeringen följt den lettiska regeringens exempel och bytt ut sin kandidat.
Vilka slutsatser kan vi nu dra av de senaste veckornas händelser? Låt mig presentera tre av dem. För det första bör vi erinra oss våra europeiska värden. Vårt liberala europeiska samhälle bygger på respekt för den enskilda individens värde, liksom på tolerans, mångfald och rättssäkerhet. Varje människa har rätt till tanke-, samvets- och religionsfrihet. Vår europeiska kulturella identitet hämtar sin styrka från vårt erkännande av och tolerans mot kulturella skillnader. Överger vi den inställningen är jag övertygad om att Europeiska unionen går mot ett sammanbrott, och denna inställning innebär att ingen i Europeiska unionen, ingen i Europa, ingen i hela världen får utsättas för diskriminering, inte ens på grund av sin religiösa övertygelse.
Min andra slutsats är följande. Vi vill ha en stark kommission och ett starkt Europaparlament. Kommissionen och Europaparlamentet är allierade i försvaret av det europeiska samhället. Samtidigt utövar parlamentet parlamentarisk kontroll över kommissionen, och det som vi därför väntar oss av er, José Manuel Barroso, och av kommissionen som helhet, är att ni och alla kommissionsledamöterna står till parlamentets förfogande så snart Europaparlamentet kräver det. Vi föreslår att vi håller en debatt i kammaren i december om parlamentets politiska prioriteringar för lagstiftningsperioden fram till 2009, och av vad som sägs under debatten kommer ni att kunna dra era egna slutsatser om det program vi väntar oss från er från januari och framåt.
För det tredje måste rådet och regeringarna i framtiden ge ordföranden större bestämmanderätt när det gäller att utse enskilda kommissionärer och att tilldela dem ansvarsområden. Vår förväntning på regeringarna är därför att de i framtiden samarbetar bättre med den nominerade kommissionsordföranden.
Avgörandets stund är nu kommen. Vid omröstningen kommer en mycket stor majoritet av PPE-DE-gruppen att uttrycka sitt förtroende för kommissionen. Herr Barroso! PPE-DE-gruppen önskar er och hela er kommission lycka till med er svåra uppgift att arbeta för EU-medborgarnas välfärd och för vår kontinents sammanhållning.
Schulz (PSE ),
   . – Herr ordförande, mina damer och herrar! Herr Barroso! Det anförande som ni höll i dag visar att betydande ändringar har gjorts sedan ert senaste anförande när ni lade fram era förslag till kommission. Det är ändringar i rätt riktning, ändringar som visar att ni har dragit lärdom av vad som hände före det senaste sammanträdet här i Strasbourg. Vi anser att ni borde ha lärt er läxan tidigare, men hur som helst har ni kommit fram till rätt svar och de förslag ni tillkännagav i dag och kommer att lägga fram i morgon är bättre än de som ni föreslog för fjorton dagar sedan. Denna kommission håller en högre nivå. Det är ett framsteg, men den kunde ha varit mycket bättre än så. Här vill jag vända mig till Jan Peter Balkenende och säga att den kunde ha varit mycket bättre om er regering hade verkat för att lösa ett problem som vi har diskuterat livligt och kommer att fortsätta att diskutera.
Hur mycket aktning jag än hyser för ert ordförandeskap för rådet och för er personligen, finner jag det beklagligt att den italienska regeringen valde ett mer följsamt förhållningssätt än sin nederländska motsvarighet. Jag anser att vi behöver fortsätta att diskutera vilka slutsatser vi bör dra av det som hänt. José Manuel Barroso har berört några av dem, och det är ett ämne som jag strax kommer att återvända till.
En sak är dock helt klar och det är att i den mån parlamentet har stärkt sin ställning i förhållande till kommissionen och också till rådet – och det har parlamentet gjort – har min grupp spelat en avgörande roll för att det blivit så. Det är jag stolt över, men som vi just har hört är det alltid många som vill ta på sig äran för segern. Att de som gömde sig i buskarna under striden nu av allt att döma är de som mest högljutt utropar segern kan vara mänskligt, men det är inte politiskt berättigat.
Det finns två andra punkter som jag skulle vilja reda ut med José Manuel Barroso. För det första har ni meddelat att ni kommer att stå fast vid de överenskommelser som Romani Prodi träffade med parlamentet efter kommissionsbytet 1999. Ni måste vara mer exakt med vad ni menar med det. Detta är en fråga som vi har återvänt till i de resolutioner vi har lagt fram. För att vara mer exakt så förmodar vi att det åtagandet fortfarande gäller, enligt vilket kommissionärerna lämnar kommissionen om och när ni kräver att de skall göra det och att detta inledningsvis hanteras inom kommissionen. Vi tar också för givet att ni i enskilda fall, där det utifrån kommissionärernas tjänsteutövning finns klara belägg för intressekonflikter med deras tidigare verksamheter, accepterar att tillgripa detta när parlamentet så kräver. Det är detta som vi väntar oss av er, och att döma av det ni sade i dag tycks ni acceptera det och tänker ta upp det mer i detalj i morgon. Det nämns också i vår resolution och är något som vi kommer att insistera på.
Herr Barroso! Under det föregående sammanträdet försökte ni – enligt min mening mindre välbetänkt – att samla majoritet för att besegra socialdemokratiska gruppen, men det lyckades ni inte med. Om det har blivit ändringar i den här kommissionen är det på grund av de förslag som socialdemokratiska gruppen har lagt fram och de kraftfulla påtryckningar som den gruppen har utövat. Om ni vill ha bred majoritet i parlamentet får ni inte det utan socialdemokratiska gruppen.
Av den anledningen, och också därför att en stor andel av era kommissionärer hör hemma i vår politiska familj, rekommenderar jag er att söka vår grupps samarbete. En kommission som stöds av en bred majoritet i parlamentet är en stark kommission. Detta skulle under alla omständigheter vara bättre än att vara beroende av extremhögerns röster. Detta är något som jag i dag vill slå fast.
Om ni får vårt godkännande är det ett godkännande av kommissionens sammansättning och en signal om att arbetet kan börja. Det är inte ett uttalande om det lagstiftningsprogram som ni kommer att lägga fram i januari och som vi kommer att bedöma, dock inte efter vilka som sitter i kommissionen, utan efter dess innehåll. De 200 socialdemokrater som sitter i parlamentet valdes eftersom människorna i Europeiska unionen har förväntningar. De vill inte att de sociala framsteg som vi, den europeiska vänstern, framgångsrikt har kämpat för i Europeiska unionens medlemsstater, skall reduceras av en kommission i Bryssel, tvärtom väntar de sig att kommissionen skall garantera dem. Detta gäller i synnerhet Lissabonprocessen, som är en tillväxtprocess men som också måste leda till social sammanhållning och social stabilitet. Utifrån detta skall vi bedöma er.
Av den anledningen är vi villiga att samarbeta konstruktivt med er och med er kommission. Herr Barroso! Jag har haft många tillfällen att diskutera med er under de senaste veckorna, och senast igår kunde jag själv bevittna ert hårda arbete, för vilket ni har min personliga uppskattning. Ibland undrar jag om det hårda arbetet är en reaktion på situationens påfrestningar. Om det inte vore mer än så, skulle det vara en dåligt sak. Men om vi här har ett exempel på en bestående ambition, om ni – som ni sade i ert anförande – är medveten om att den kommission vars ordförande ni är består av olika politiska inriktningar, samma inriktningar som återfinns i rådet och den sammansättning av de regeringar som är företrädda där och i detta parlament, och i alla dessa tre institutioner spelar socialdemokraterna en avgörande roll, och om ni har detta i åtanke i ert eget arbete, i kommissionens arbete och i era lagförslag, då kan ni vänta er att parlamentets socialdemokrater kommer att stödja er. Om ni inte tar till er detta, kom då ihåg oktober 2004, för det är vad som kommer att hända igen. 
Watson (ALDE )
   . – Herr talman! Alla som besöker den medlemsstat som José Manuel Barroso bäst känner till lär sig att Portugals nationalsymbol föreställer den tuppkyckling som steg upp från middagsbordet och gol för att rädda livet på en dödsdömd man. Herr ordförande! För fyra veckor sedan vägrade er tupp att gala. I morgon tror jag att den kommer att göra det.
På det hela taget var liberaler och demokrater nöjda med den nya ombildade kommissionens framträdande. Andris Piebalgs och László Kovács gjorde bra ifrån sig. Franco Frattini var vek i specifika frågor men skarp i allmänhet. Han har potentialen att bli en verkningsfull kommissionär för rättsliga och inrikes frågor även om han under processens gång kanske behöver ta avstånd från mycket av vad hans beskyddare i Rom har i bagaget.
Detta är en bättre kommission. Jag utmanar vem som helst i kammaren att säga emot. Jag utmanar vem som helst att säga att parlamentet inte gjorde rätt i att kräva att ni ombildade den.
Liberaler och demokrater står för vårt godkännande med samma övertygelse som fick oss att gå emot Rocco Buttiglione. Vi tvingades fastställa ert kollegium via dess svagaste länk. Denna länk har ersatts och vi erkänner i dag kollegiets styrka. Där finns verklig talang och stark kompetens i beredskap.
Vårt parlament ombeds granska kommissionen i detalj men har bara de grövsta verktygen till förfogande för uppgiften. Fördraget ger parlamentet det trubbigast möjliga redskapet, den tyngsta möjliga sanktionen och ingenting annat. Politiskt sett erbjuder fördraget endast möjligheten att förstöra staden för att kunna rädda den.
Ett maktfördelningssystem som inte har något mittläge mellan kosmetiska förändringar och kris är inte värdig en EU-regering och därför måste Alliansen liberaler och demokrater för Europa sätta ett pris på vårt stöd i morgon. Vi förväntar oss att om parlamentet, under er mandatperiod, drar tillbaka sitt förtroende för någon av era kommissionärer, så kommer ni till denna kammare för att ta itu med problemet. Antingen försvarar ni personligen kommissionären i fråga eller kräver att denne avgår.
I juli hade ni med principen om kommissionärernas personliga ansvar i era tal. I dag vill vi att det löftet spikas för all framtid.
Gällande ramavtal understryker att kommissionsordföranden ”allvarligt skall överväga” alla sådana tillbakadraganden av förtroende. Det räcker inte. Kammaren vill ha mer än ”allvarligt övervägande” och vi kommer inte att ta er kommission på allvar utan det.
För vår del måste vi nu som konsekvens visa oss mogna utmaningen med kritiskt partnerskap som vi fastställde för en månad sedan. Det har pratats för mycket om politisk vedergällning här i kammaren. Det har funnits för många försök, här och på annat håll, att leda denna process som om den vore en bisak i parlamentets internpolitik och inte valet av EU:s regering.
Herr Schulz! Min grupp kanske inte håller med er bedömning av enskilda kommissionärer men vi uttrycker vår erkänsla för att ni har sökt en dialog med José Manuel Barroso som tar hänsyn till en nödvändig och oundviklig kompromiss. Till den ständiga oppositionens gröna och röda sammanslutningar vill jag säga detta: det finns ingen värdighet eller ära eller ens något glamoröst oliktänkande i att rösta emot en överenskommelse om denna kommission som i största möjliga mån tar hänsyn till parlamentets klagomål.
Herr ordförande! Alliansen liberaler och demokrater för Europa är redo att ge er och er kommission sitt stöd.
Frassoni (Verts/ALE ),
   . – Herr talman, mina damer och herrar! Gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen har bedömt att det är mycket viktigt att kämpa för att Europaparlamentet gör sin röst hörd i en viktig fråga, dvs. respekten för en gemensam europeisk känsla när det rör frihet och icke-diskriminering.
De personer – bland vilka jag inkluderar er, herrar Poettering och Watson – som ropade helgerån och apokalyptisk kris om något så trivialt som ett krav på att förändra en grupp som inte fungerade, gjorde ett val som har visat sig vara felaktigt. I motsats till vad man trodde har allmänheten fullständigt förstått och stött det som skett här. Jag anser att detta är något som verkligen måste betonas. Min grupp har emellertid enhälligt beslutat att inte stödja er kommission.
De ändringar som ni har gjort är minimala, men trots att ni har tagit itu med Rocco Buttigliones underliga närvaro har ni inte löst de mer allvarliga problemen. Framför allt har kommissionen fortfarande en svag och sårbar ställning. Visst är det så, herr Watson, att denna kommission är bättre än den vi hade den 27 oktober, men vi kunde ha haft en ännu bättre.
Vi betraktar det fortfarande som ett misstag, om vi lämnar hans personliga kompetens därhän, att utnämna en kommissionär för rättsliga frågor som har undertecknat en farsartad lag om intressekonflikt och som kommer från en regering som leds av en man, Silvio Berlusconi, som man just nu riktar anklagelser om korruption emot, vilket kan ge åtta års fängelse.
Emellertid fortsätter tyvärr berlusconiseringen av Europa i snabb takt, och med er kommission blir intressekonflikt en europeisk svaghet. Det är just i Nederländerna, ett land som gärna vill läxa upp andra i moralfrågor, som det uppstått ett fall som vi ser som mer problematiskt. Utan att vilja underskatta de negativa konsekvenser som Mariann Fischer Boels intressekonflikt kan få för den gemensamma jordbrukspolitiken, är det tydligt att Neelie Kroes-fallet är en tidsinställd bomb när det gäller trovärdigheten för er kommission, herr Barroso.
Den löjliga statistik från kommissionen som grundas på felaktiga beräkningar kan inte dölja det faktum att Neelie Kroes skulle ha fått stiga undan i inte mindre än 35 fall om hon hade haft Mario Montis tjänst. Statistiken visar dessutom att det för närvarande finns tre fall där kommissionen blir maktlös och utan trovärdighet: reformeringen av konkurrensbestämmelserna inom sjötransportsektorn, de pågående undersökningarna i samband med den s.k. ”bitumenkartellen” (som är ett särskilt allvarligt fall, eftersom Neelie Kroes var ledamot i en av de aktuella företagsstyrelserna så sent som för några veckor sedan), och slutligen undersökningen om eventuellt missbruk av dominerande ställning av den brittiska mobiltelefonoperatören .
Konkurrens – uppriktigt sagt är det lite löjligt att en ”grön” ledamot skall behöva göra parlamentet uppmärksamt på detta när både det och kommissionen är fulla av liberaler – är en av hörnstenarna när det gäller unionens trovärdighet, och den ansvarige kommissionären måste stå över alla misstankar.
Kan ni vara vänlig och förklara för oss varför ni vill utsätta EU för denna risk. När vi nu har gått igenom Santerkrisen, Eurostatpolemiken och Buttiglionepsykodramat, varför tar ni då på er ansvaret att försvaga kommissionen i så pass hög grad? Det är visserligen så att ni inte är ensam om att dela detta ansvar, Martin Schulz, Hans-Gert Poettering och Graham Watson har hjälpt till med att axla det. De blev skrämda av sin stora framgång den 27 oktober och ville att parlamentet skulle återgå till att vara ett fogligt parlament.
Detta är inte vår uppgift och ansvaret kommer inte att vara vårt om det blir problem. Ansvaret för vår institutions framtid ligger hos er och hos grupperna som har erbjudit sig att gå med på att följa partiernas intressen och räkna hur många kommissionärer som tillhör deras egna politiska familjer.
Herr talman! Vi menar avslutningsvis att valet av Stavros Dimas som miljökommissionär inte är slumpmässigt. Det återspeglar den exakta prioritetshierarkin i er kommission, där man inte kan hitta miljöfrågorna. Vi är förvisso beredda att försöka oss på en slags charmoffensiv mot kommissionär Dimas och även erkänna att vi hade fel om det visar sig att han har mer energi och större kompetens.
Herr talman! Jag skulle mycket snabbt vilja avsluta med att säga att det inte bara är er kommissions sammansättning som är ett problem, utan det gäller även den riktning den vill arbeta i. Vi skall försöka uppföra oss som opposition i en fullständigt konstruktiv anda, och vi hoppas att vi ibland skall kunna övertyga er om att vår väg är den rätta. 
Wurtz (GUE/NGL ),
   . – Herr talman! Min grupp har lämnat ett i grunden kritiskt omdöme om den första versionen av Barrosokommissionen. Denna bedömning omfattade inte bara toppen på isberget, dvs. Buttiglioneaffären, utan även denna kommissions övergripande profil, som utmärks av fullständig liberalism. Vi riktade särskilt in oss på de kommissionärer som innehade följande ansvarsområden: konkurrens, den inre marknaden, handel, jordbruk, miljö och några till. Vi riktade även in oss på ansvarsområdena rättsliga frågor, frihet och säkerhet. Under tiden tvingades kommissionens ordförande att ta avstånd från den person som skapade skandalen, för att inte riskera ett ytterligare och i detta fall förmodligen ett slutgiltigt nederlag inför parlamentet.
Om vi lämnar denna viktiga eftergift därhän måste man säga att José Manuel Barroso har utfört homeopatisk behandling trots att sjukdomen kräver kirurgiska ingrepp. Patienten riskerar att få lida väldigt i framtiden p.g.a. detta allvarliga diagnostiska misstag. Men uppriktigt sagt fruktar jag att det inte är så mycket ett diagnostiskt misstag som ett medvetet val. Man behöver bara titta på det som jag har haft anledning att kalla, om ni ursäktar termen, den dubbla provokation som drabbat en stor minoritet av parlamentsledamöterna och de miljontals personer de företräder, genom bekräftandet att den mycket viktiga konkurrensportföljen och ansvaret för rättvisa, frihet och säkerhet har tilldelats Neelie Kroes respektive Silvio Berlusconis högra hand.
Den förstnämnda är känd för sitt mycket omfattande deltagande i näringslivet, en ställning som särskilt bidrar till förvirring mellan offentligt ansvar och privata intressen. Ordförande Barroso riskerar alltså att sätta igång en veritabel maskin som skapar intressekonflikter, och att detta sker inom kommissionens huvudsakliga behörighetsområde, dvs. där den kan göra skönsmässiga bedömningar.
Sistnämnde kandidat har kommit från en exklusiv skara personer som knappast kommer att gå till historien som de mest nitiska försvararna av rättvisa eller som oöverträffade förespråkare för fri- och rättigheter. Det datum då kommissionen börjar arbeta riskerar t.o.m. att sammanfalla med de italienska domarnas generalstrejk i protest mot gudfadern till den framtida kommissionären med ansvar för rättsliga och frihetsfrågor, som anklagas för att korrumpera domstolar och som, vilket jag har hört, kan komma att dömas till åtta år i fängelse.
Europeiska rådet har just beslutat sig för att inleda programmet ”Förmedla Europa till medborgarna”. När det gäller kommissionen har denna fått en ganska dålig start. Det vi har här är tyvärr inte bara misstag när det gäller valet av kommissionärer, utan även misstag som är medvetna val. Detta är mycket värre.
Herr Barroso! Ert lag kommer i morgon utan tvekan att få klartecken att börja arbeta, men det kommer att ske utan vårt stöd. 
Bonde (IND/DEM ),
   . – Herr talman! Nästan alla ledamöter i min grupp röstar emot Barrosokommissionen. Det faktum att man nu har avlägsnat en kristen EU-skeptiker har inte lugnat oss. Vi har inte fått de garantier när det gäller öppenhet och offentlig granskning som vi har begärt. Barrosokommissionen ville inte lova att EU:s revisorer och Europaparlamentets budgetkontrollutskott nu skulle få tillstånd att granska vartenda litet kvitto som har att göra med EU-pengar.
Barrosokommissionen har inte heller lovat att ge oss fullständig information om kommissionens över 3 000 arbetsgrupper. Vilka deltar i dessa grupper, vad arbetar grupperna med, vem har inrättat dem och vad kostar de skattebetalarna? Var finns viljan att understryka de tidigare synderna och misstagen? När kommer man att be heroiska uppgiftslämnare som Paul van Buitenen och Dorte Smith Brown om ursäkt? När kommer den sparkade chefsrevisorn Marta Andreasen att få sitt meddelande om avsked utbytt mot en medalj som ett erkännande av hennes tjänster? De anställda som hjälper till med att reda ut bedrägerier och som förhindrar bedrägerier måste belönas istället för att bestraffas. 
De som skall straffas är de som döljer bedrägerier, de som är ansvariga för att det går att genomföra bedrägerier och som vägrar att tillämpa den offentliga granskning som finns i alla EU-länder. Vi behöver en kommission som inför lag och ordning. Låt oss hoppas att José Manuel Barroso kommer att stödja sin vice ordförande, Siim Kallas, och att de tillsammans visar en kompromisslös öppenhet och nolltolerans mot bedrägeri.
Varje land bör välja sin egen kommissionär och hålla honom eller henne politiskt ansvarig, samtidigt som Europaparlamentets ledamöter skall kunna övervaka deras uppförande som EU-administratörer och, om så skulle behövas, begära att domstolen avskedar dem för tjänstefel. 
Angelilli (UEN ),
   . – Herr talman! Vi sätter stort hopp till denna nya kommission, som vi kommer att rösta för i morgon. Helt kort förväntar vi oss skapandet av ett Europa som äntligen skall kunna spela en effektiv och realistisk roll. Det finns många mål som vi inte längre kan skjuta upp: först och främst behöver vi den ofta diskuterade översynen av stabilitetspakten, så att den också blir en pakt för tillväxt och utveckling. I detta sammanhang skall vi verka för att den s.k. gyllene regeln omfattas – regeln som gör det möjligt att inte ta med finansiering för forskning och utveckling när man beräknar offentliga skulder.
En annan grundläggande fråga är kampen mot olaglig invandring och terrorism. Denna får inte bara reduceras till repression, utan måste riktas mot genomförandet av en plan för ekonomiskt bistånd till de fattigaste länderna i Mellanöstern och till utvecklingsländerna. Därigenom tar man itu med de mest grundläggande orsakerna till problemet, som främst kan återfinnas i samband med fattigdom och social utslagning.
Till sist har vi den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken. Efter genomförandet av den monetära unionen måste vi till sist vidta realistiska åtgärder för att se till att EU spelar en huvudroll på den internationella arenan. Det är därför mycket viktigt att inleda en diskussion om en reformering av FN:s säkerhetsråd så att EU sedermera kan spela en tongivande roll. Det som är viktigt är att detta EU inte bara fortsätter att titta på, i sin dvala och retorik, utan istället ser till att bli aktivt och verksamt i praktiken på den internationella scenen.
Avslutningsvis skulle jag vilja påminna Martin Schulz om att Europeiska kommissionen har den precisa och demokratiska plikten att hantera hela parlamentet och får inte nå en uppgörelse – som han påstod – med endast en politisk grupp. Hans observationer är liktydiga med – och jag ber om ursäkt för att jag använder en term som kanske är lite för stark – vag utpressning, och är ovärdiga en så stor grupp som den han företräder.
Låt mig säga några avslutande ord: vi hoppas att samma grad av nitiskhet som en del av parlamentet uppvisar i korståget mot Buttiglione, och även till viss del mot Italien, i framtiden kommer att användas för att skapa ett EU som är en praktisk och effektiv exponent för EU:s medborgare. 
Kozlík (NI ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Trots arrangemanget mellan Europaparlamentets oberoende ledamöter betraktar jag mig som EU-realist och jag vill på Slovakiska folkpartiets och mina andra EU-realistiska kollegers vägnar stödja valet av den nya kommissionen, när den nu inleder sitt arbete. Jag vill samtidigt göra den uppmärksam på frågor som rör ekonomisk tillväxt. EU började sin verksamhet främst som en ekonomisk sammanslutning som, p.g.a. en växande ekonomisk makt, skulle kunna få positiv effekt på de utrikespolitiska processerna. Jag anser därför att det är oroande att tillväxten i Euroområdet så påtagligt sackar efter tillväxten i de större konkurrerande ekonomierna i världen, t.ex. USA, Kina, Ryssland m.fl.
Lissabonstrategin har strandat utan att ens ha nått halvvägs till de uppsatta målen, och EU:s viktigaste utvecklingsinstrument har inte fungerat. De enorma resurser som investerats i jordbrukssektorn tjänar huvudsakligen till att kompensera ineffektiv produktion eller stödja en minskande produktion. Resurser som används till strukturella projekt för att stimulera EU:s ekonomi har minskat i stor utsträckning, samtidigt som åtagandena kvarstår. Vi är alltså stumma vittnen till att totalsumman för EU:s rättsligt fastställda budgetåtaganden når 200 miljarder euro, vilket motsvarar fem års tillskott. Bidragen till de nya medlemsstaterna, som ges både före och efter anslutningen, har också sackat efter. Experterna i kommissionen måste, tillsammans med parlamentet och rådet, undersöka de grundläggande orsakerna till den låga ekonomiska tillväxten, den höga arbetslösheten och de ökande statsskulderna i Euroområdet. Vi säger alltså till den nya kommissionen: sätt igång med arbetet! 
Pinheiro, João de Deus (PPE-DE ).
   – Herr talman, herr kommissionsordförande! Ni har tidigare sagt, både i och utanför parlamentet, att ni skall göra de förändringar som krävs för att skapa en kommission som har trovärdighet och framför allt – jag betonar ”framför allt” – en som har förmågan att samarbeta med rådet och parlamentet.
Jag måste gratulera er, eftersom utfrågningarna har visat att ni har handlat snabbt och på ett intelligent sätt. Ni har lyckats att skapa det klimat som krävs för att detta nödvändiga samarbete skall kunna äga rum. Detta är nödvändigt därför att allmänheten och parlamentet – låt oss inte lura oss själva – hoppas att den nya kommissionen skall ha en tydlig vision och tydliga riktlinjer för åtgärder i samband med Lissabonstrategin, de transatlantiska förbindelserna, budgetplanerna, utvidgningen och förhandlingarna med Turkiet. Man hoppas kort sagt att det till sist skall komma en kommission med visioner, en kommission som inte är rädd för att ta risker, en kommission med mål och en kommission som har förmågan att samarbeta med rådet och parlamentet.
I vår grupp är vi säkra på, och jag tror att jag i dag kan säga att detta även gäller parlamentet, att ni har de nödvändiga personliga egenskaperna och att ni har inrättat en kommission med de nödvändiga egenskaperna för att den skall kunna tjäna EU på ett utmärkt sätt, en kommission som tjänar alla tre institutionerna på ett utmärkt sätt. Lycka till. Tack så mycket. 
Swoboda (PSE ).
   – Herr Barroso! Låt mig börja med att gratulera er till en kraftigt förbättrad kommission, en som är er inte minst genom vårt samarbete – och för detta kan ni verkligen vara tacksam mot oss. Jag menar att detta är en seger för er personligen, men även för kommissionen, för denna kammare och – framför allt – för folket, för väljarna i vårt Europa. Saken är den att ganska många väljare har sagt till mig – och säkert också till andra ledamöter, ”Nu vet jag varför jag röstade i valet till Europaparlamentet”. Jag hoppas att skälet till att alla de som säger detta till mig röstade har att göra med att de kommit på att själva röstandet, och hur de röstade, spelar roll. Jag anser att detta innebär att det inte bara är en seger för enskilda personer, utan en seger för oss alla, och jag anser också att både kommissionen och parlamentet har stärkts av denna process.
För det andra, herr Poettering, låt mig helt kort ta upp Buttiglionefrågan, som det har samlats så många myter omkring. En av era vice ordförande sade under en diskussion i Wien att det var mycket förvånande att en kommunist kunde bli ledamot av Europeiska kommissionen medan en katolik inte kunde det, och det är just detta jag finner oerhört problematiskt mot bakgrund av de myter som håller på att uppkomma. Vi känner alla till och respekterar många av kommissionens ordförande som var katoliker, och jag godtar utan vidare att f.d. kommissioner – naturligtvis den befintliga, även om jag inte har kontrollerat saken – innefattade eller innefattar många katoliker och personer med andra trosbekännelser. Det är fullständigt godtagbart, men detta är inte vad det handlade om. Det handlade om huruvida Rocco Buttiglione var lämplig för den tjänst man hade planerat att erbjuda honom. 
Herr Poettering! Det är något annat jag måste säga till er, eftersom ni hade mycket att säga om tolerans och eftersom jag verkligen kan hålla med om mycket i ert tal: när samma ledamot deltog i utfrågningen av László Kovács och använde samma argument med hänvisning till honom – en man som hjälpte till att störta kommunistregimen, en man som spelade en aktiv roll när det gällde att få till stånd ett enda och gemensamt Europa – fanns det personer i er grupp som ansåg det vara skamligt att en av era partikolleger intog en sådan linje. Denna ledamot är inte här, men jag hoppas att man – i dag eller i morgon, när vi ger vårt breda stöd till kommissionen – stoppar lömska beteenden av detta slag, och att vi skall kunna samarbeta på ett konstruktivt sätt med den nya kommissionen. Jag hoppas också att det är just det som ert godkännande av kommissionen innebär.
Låt mig ta upp ytterligare två viktiga frågor, av vilka den första har att göra med den sociala dimensionen. Martin Schulz har redan grundligt redogjort för detaljerna: under valet såg vi hur många medborgare – absolut inte alla som röstade på oss, även om de flesta gjorde det – som påverkas av höga arbetslöshetsnivåer och av den förnyade fattigdomsökningen i Europa; detta innebär att kommissionen är skyldig att göra allt som står i dess makt för att skapa fler arbetstillfällen och även se till att de sociala trygghetssystemen blir hållbara. Detta är inget argument mot reformer, men vi är djupt skeptiska mot mycket av det som finns i t.ex. direktivet om arbetstid eller i tjänstedirektivet. Problemet är inte att det finns mer konkurrens, utan det problematiska är när konkurrenskraft vinns till priset av sämre sociala förmåner eller försämrade förhållanden på arbetsplatser.
Jag måste till sist säga att det är särskilt viktigt att vi samarbetar med USA. USA håller just nu på att få en ny förvaltning, som delvis är samma som den gamla. De kommer att få en ny utrikesminister. Vår kommissionär med ansvar för yttre förbindelser måste i framtiden samarbeta ofta med Condoleezza Rice, men låt mig påminna om vad ni, herr ordförande, sade i början av ert ordförandeskap, dvs. att vi ville samarbeta med USA på ett jämbördigt sätt, och det vi förväntar oss av er kommission är ingen form av USA-fientlig politik, vilket skulle vara dåraktigt, utan vi förväntar oss en oberoende politik som vi kan vara stolta över som européer, och ett förtroendefullt samarbete med USA som vi kan justera när misstag begås. Vi måste också vara öppna, ärliga och tydliga under detta samarbete. Detta är våra förväntningar på er kommission och jag hoppas att ni kan uppfylla dem. 
Koch-Mehrin (ALDE ).
   – Herr Barroso! Demokrati är inte bekvämt, och det är inte heller Europaparlamentet som vi sitter i. Ni har säkert lagt märke till det. Jag är emellertid övertygad om att man måste kämpa dagligen för demokratin, och att vi – om vi vill ha demokrati i Europa – inte kan vänta på att få tillstånd innan vi ger oss ut och kämpar för den. Vi uppmanar er alltså att göra er beredd; vi liberaler och demokrater kommer att bli en kritisk partner under de kommande åren. Vi förväntar oss att ni, även nu med den nya kommissionssammansättningen, sätter folket och medborgarnas rättigheter främst. Vi kräver också att ni för en ekonomisk politik som uttryckligen vägleds av marknadsekonomiska principer och att ni samtidigt tar till er sanningen att man inte kan fördela något som inte finns.
Detta kommer att bli en politik som kräver reformer av det slag som är så oerhört viktiga i många medlemsstater, däribland mitt hemland, så jag ber er att mycket noggrant observera varifrån kritik mot er politik eller t.o.m. mot enskilda kommissionär kommer. Det kanske inte handlar så mycket om den enskilde; kanske kommer den från det läger som ifrågasätter marknadsekonomins principer och som fruktar liberalism.
Herr Barroso! Vi hoppas även att ni tillsammans med oss kommer att arbeta för att skapa mer demokrati i Europa. Vi – er kommission och vi i parlamentet – bör tillsammans kämpa mot de nationella försvarare av det status quo som framför allt finns i rådet. Det är då nödvändigt att ni respekterar parlamentet i alla lägen, inte bara i extrema lägen, och att ni tar oss för vad vi är – de europeiska medborgarnas församling. Karl Popper sade en gång i tiden att det viktiga inte är vem som regerar; det som är viktigt är att man skall kunna rösta bort dåliga regeringar. Vi stöder oss på detta. 
Joan i Marí (Verts/ALE ).
   – Herr talman! Det som hände under förra plenarsessionen var viktigt för Europaparlamentet. Den demokratiska viljan i kammaren tvingade José Manuel Barroso att dra tillbaka sitt förslag. Det var viktigt för att stärka EU-institutionerna och själva EU som politisk enhet.
Faran med en kommission som inte har parlamentets stöd tvingade José Manuel Barroso att lämna nya förslag och det var en bra dag för vår institution. Det mest synliga problemet antogs vara Rocco Buttigliones kontroversiella uttalande under utfrågningen men det var bara symtomatiskt. Vi har tidigare haft flera kommissionärer med samma åsikter och ingenting hände då. Problemet var att majoriteten i parlamentet ansåg att kommissionen borde vara bättre, mer i fas med de verkliga behoven i EU och med EU-institutionerna och mer lyhörd för de europeiska folken och de statslösa nationerna.
Ledamöterna i Europeiska fria alliansen, som tillhör Verts/ALE-gruppen, är övertygade om att ert nya förslag inte väsentligen skiljer sig från det gamla. Herr Barroso! När ni bad om mer tid för tre veckor sedan i Strasbourg hoppades vi att ni skulle ge oss ett bättre förslag. Men vi har sett att ni på sätt och vis är fången i medlemsstaternas vilja. Ni är inte fri att bilda en kommission grundad på EU:s allmänna intressen, till skillnad från varje medlemsstats intressen. Vi parlamentariker har ingen frihet att välja kommissionen och dess enskilda ledamöter på egen hand. Därför kan vi inte stödja ert förslag, herr Barroso. 
McDonald (GUE/NGL ).
EU genomgår en period av enorma förändringar och nästföljande månader kommer länder att diskutera och rösta om nyckelfrågor, i synnerhet EU:s konstitution. Det fanns en verklig möjlighet efter utvidgningen att komma fram med en kommission som var öppen och framstegsvänlig och som kunde ha en positiv inverkan på dem innanför och utanför EU:s gränser. Tyvärr har så inte skett.
Förra månaden uttryckte vi i Sinn Féin vårt motstånd mot den tillträdande kommissionen för att vi var djupt oroade över kommissionens politiska inriktning. För vår del handlade det aldrig om individer eller personliga övertygelser hos vissa inom kommissionen. Vår analys är förankrad i det manifest vi lade fram för den irländska väljarkåren i årets val till Europaparlamentet. I manifestet framförde vi en tydlig och radikal EU-vision grundad på principerna om jämlikhet, rättvisa och mänskliga rättigheter. Vi framförde också tydligt vårt motstånd mot det fortsatta urholkandet av samhällsservice och socialvård inom EU och den roll som EU spelar i detta hänseende.
Under utfrågningarna i september uttryckte många av de föreslagna kommissionärerna sitt stöd för en social och ekonomisk politik som aktivt kommer att underminera jämlikhet, rättvisa och social samhörighet. Som föregående talare har påpekat, är det också flera föreslagna kommissionärer som har viktiga frågor att besvara om sitt förflutna som ministrar i sina hemländer.
Herr Barroso! Hur fint det än låter står den kommission ni presenterar i dag endast för en minimal och kosmetisk förändring av ert arbetslag. På grund av detta, och inte för att vi önskar något glamoröst oliktänkande, kan Sinn Féins parlamentsledamöter inte stödja kommissionen.
Coûteaux (IND/DEM ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! De som kämpar för fransk suveränitet kommer att rösta emot Barrosokommissionen först och främst av de principiella skäl som jag redan har tagit upp i kammaren. Vi stöder inte denna parodi på en stat som EU vill vara och inte heller en kommission som leker regering och som tydligen måste godkännas. Vi kan naturligtvis inte tolerera allt detta.
Vi kan inte heller tolerera den stämning som rått i samband med utnämningen av er kommission, herr Barroso, dvs. en häxjaktliknande stämning. Låt oss först och främst uppmärksamma att medlemsstaterna har blivit av med sina sista prerogativ när det gäller kommissionen, eftersom två av dem har tvingats att vika sig. Vi anser naturligtvis att detta är ett oroande fenomen. Sedan har vi offrandet av Ingrida Udre som ingalunda bara påstods komma med undanflykter, utan även anklagades för att vara EU-kritisk. Det är tydligt att det diktatoriska företaget, känt som EU, inte kan tolerera minsta lilla interna kritik. Vi tycker slutligen illa om den allmänna stämningen p.g.a. det öde som drabbade Rocco Buttiglione, som kastades till lejonen på Colloseum. Genom att underteckna den blivande konstitutionen för Europa i Capitolium den 29 oktober, vände även stats- och regeringscheferna ryggen åt Vatikanen och åt våra kristna rötter. Detta är ett egensinnigt steg som vi anser vara oacceptabelt.
Jag hoppas att franska katoliker – eller, faktiskt, franska och europeiska kristna – kommer att komma ihåg denna episod och förstå att EU utan tvekan är i färd med att vända ryggen åt sina rötter. Jag anser att det är en illusion att vi under sådana förhållanden – dvs. genom att skära av våra rötter – kan göra några särskilda framsteg. 
Kamiński (UEN ).
    –  Herr talman, mina damer och herrar! Delegationen från PiS-partiet i gruppen Unionen för nationernas Europa ställdes inför ett allvarligt dilemma. Å ena sidan stödde vi José Manuel Barroso och vi skäms inte över det. Vi anser att vi gjorde rätt, eftersom han är en garanti för att denna kommission kommer att nå goda resultat och bli en bra kommission. Vi anser också att det ligger i många medlemsstaters intresse, särskilt när det gäller dem som har svaga ekonomier, att vi får en stark kommission, och vi hoppas att José Manuel Barrosos kommission blir en stark kommission som kommer att arbeta för ett solidariskt Europa.
Å andra sidan konfronterades vi med en mycket oroande händelse, dvs. att den extrema vänstern i kammaren utövade en sådan påverkan – som också hade att göra med ideologiska fördomar från olika ledamöter – att utnämningen av Rocco Buttiglione drogs tillbaka. Vi menar att han skulle ha blivit en bra kommissionär. Saken är den att Rocco Buttiglione inte längre är ledamot av denna kommission. Däremot var kammaren beredd att bortse från vissa kommissionärers totalitära förflutna och deras medlemskap i det kriminella kommunistpartiet. Vi anser att detta innebär att man just nu tillämpar dubbelmoraliska normer. De normer som tillämpas av europeiska medborgare med ett konservativt synsätt, särskilt katoliker, är inte desamma som de som tillämpas av kommunister, dvs. personer som stödde en kriminell ideologi och underkuvandet av sina hemländer. 
För ledamöterna i delegationen från PiS-partiet i gruppen Unionen för nationernas Europa är emellertid principen om medlemsstaternas suveränitet av största betydelse. Vi inser att den aktuella kommissionen är ett resultat av förhandlingar mellan suveräna stater och suveräna regeringar i suveräna europeiska nationer, och vi förkastar därför denna kammares rätt att ifrågasätta medlemsstaternas beslut. Av de skäl jag nämnde tidigare kommer vi emellertid inte att kunna rösta för denna kommission, trots vår stora respekt för José Manuel Barroso och många av hans kommissionärer. Utan att vilja hindra kommissionens val avser vi att avstå från att rösta, samtidigt som vi önskar José Manuel Barroso och hans kommission lycka till i arbetet i EU:s tjänst. 

Martin, Hans-Peter (NI ).
   – Herr kommissionsordförande! De som inte är blinda för Bryssels tillkortakommanden gnuggar sina ögon och säger att berget EU har fött en ny Berlusconiråtta. Inget annat har förändrats; vi vet nu att de utnämnda har diverse lik i garderoben. Vad vill Neelie Kroes fatta beslut om? Hur försiktig måste Mariann Fischer Boel vara för att inte fatta fel beslut? När det gäller László Kovács har han tydligen under loppet av nio dagar blivit skatteexpert, fast han tidigare inte hade några kunskaper i ämnet. Om detta är möjligt kan vilken europé som helst – snart kanske t.o.m. en kvinna – bli påve på fjorton dagar.
Så här skall man inte sköta saker och ting; man håller på att kasta bort en möjlighet. Det finns ingen öppenhet och kommissionen är mer nyliberal än någon av sina föregångare. Det är synd att det finns så många i kammaren som har förlorat sitt mod; det har faktiskt inte har skett så stora förändringar ännu. Vi måste återigen acceptera – vi vet faktiskt att så redan är fallet – att partiledarna och regeringscheferna, det må vara Gerhard Schröder, Tony Blair eller vem som helst, har talat i telefon med andra än bara er, herr Barroso. De har talat med väldigt många av sina kolleger.
Ni själv, herr kommissionsordförande, sade att ni skulle på ”blindträff”, eftersom ni inte själv kunde välja folk. För EU är det en bitter kalk att tömma; det är en strukturell defekt. En annan strukturell defekt är att raka motsatsen till det ni sade är sann, herr kommissionsordförande: demokratin stärks inte genom att vi utser er nu, utan den stärks om vi fortsätter att motsätta oss en sådan praxis. 
Thyssen (PPE-DE ).
   – Herr talman, herr rådsordförande, herr kommissionsordförande! Vi känner till er grupp, vi har frågat ut aktörerna och det är med tillfredsställelse som jag förväntar mig att starten skall äga rum i morgon, så att er grupp kan komma igång under gynnsamma förhållanden.
I vilket fall som helst måste vi följa EG-fördragets bestämmelser. Sammansättningen av kommissionen kräver samarbete mellan institutionerna. Det är respektive institutions ansvar, även vårt, att se till att det faktiskt finns en kommission vid en specifik tidpunkt. Denna gång har det inte varit lätt att åstadkomma detta, men, herr kommissionsordförande, så snart som barnet är tillräckligt starkt kommer det förvisso att kunna utvecklas och frodas.
För att nå detta måste vi göra gemensamma ansträngningar, och vi har alla våra specifika uppgifter. Låt oss alltså samarbeta på ett ärligt, troget, konstruktivt och produktivt sätt – inte för vår egen bekvämlighets skull, utan därför att det är det som folk nu förväntar sig av oss. Folk bryr sig inte om vem som gör vad; de tittar på slutresultatet och på vad EU gör för dem, och de vill ha sitt ord med i laget. Herr kommissionsordförande! Låt oss sålunda se till att det partnerskap som ni har hänvisat till två gånger tidigare fungerar – ett partnerskap mellan institutionerna, medlemsstaterna, arbetsmarknadens parter, konsumenterna och allmänheten. 
Låt oss därför börja arbeta med ett ambitiöst program och sluta avtal som ger oss maximala möjligheter att ta itu med de verkliga utmaningar vi står inför. Samtidigt som detta uppenbarligen innebär att vi skall komma igång efter utvidgningen och arbeta för ratificeringen av konstitutionen, åligger det oss också att först och främst tänka ut hur vi kan bidra till att förverkliga Lissabonmålen, dvs. tillväxt, arbetstillfällen, välstånd och bättre livskvalitet. För oss innebär det att vi reder ut asyl- och invandringspolitiken, och att detta sker på ett humant sätt. Det innebär att vi bekämpar terrorism utan att blanda oss i grundläggande fri- och rättigheter och att EU kan spela en viktig roll på den internationella scenen.
Vi önskar er verkligen lycka till, herr ordförande. Ni kan räkna med vårt samarbete. 
Wiersma (PSE ).
   – Herr talman! I dag genomför vi den andra debatten om utnämningen av den nya kommissionen under José Manuel Barrosos ledning. Den första debatten, för tre veckor sedan, handlade huvudsakligen om problemen kring utnämningarna av en rad nya kommissionsledamöter och om bristen på samarbete mellan parlamentet och den utnämnde ordföranden när det gällde den nya kommissionens sammansättning. Alla medier i Europa riktade då uppmärksamheten mot parlamentet. Alla frågade sig om en majoritet av Europaparlamentet skulle vara beredd att godta den logiska följden av det arbete som genomförts under de föregående veckornas utfrågningar. Den uttryckliga frågan var om en majoritet av parlamentet skulle lyckas uppbringa den disciplin och det mod som krävs för att i den slutliga resolutionen komma med en konkret faktabaserad bedömning av de förtjänster som de enskilda kommissionsledamöterna och den nya Europeiska kommissionen som helhet besitter.
Slutresultatet blev uttalandet ”Nej, vi hyser inte förtroende för att kommissionen, enligt det nuvarande förslaget, på bästa möjliga sätt kommer att kunna försvara den europeiska allmänhetens intressen”, och detta uttalande utgör en klar seger för parlamentet. Bland annat genom min egen grupps eniga inställning stod det klart att Europaparlamentet var berett och i stånd att på bästa möjliga sätt utnyttja de alternativ det hade till hans för att få José Manuel Barroso att göra de nödvändiga justeringarna av den kommission som han hade föreslagit. De utfrågningar vi har genomfört denna vecka med de nominerade kommissionsledamöterna tyder på att kommissionen kvalitetsmässigt sett har förbättrats av detta.
Det skall sägas att alla tycks ha gått starkare ur tvisten i samband med utnämningen av den nya kommissionen. Parlamentet formulerade sin ståndpunkt i en seriös och öppen debatt och i en öppen process av utfrågningar. Detta gav parlamentet möjligheten att klargöra sin ståndpunkt, som hade nåtts öppet och i beaktande av sakuppgifter. Denna ståndpunkt är värd att respekteras och bör allvarligt övervägas av de andra EU-institutionerna, dvs. kommissionen och rådet. Parlamentets ställning och prestige har därigenom utan tvekan förstärkts avsevärt.
Kommissionen och dess framtida ordförande har emellertid, om än i ett mycket sent skede av förfarandet, funnit ett sätt att samarbeta med parlamentet och lösa de återstående problemen. Detta nya samarbetssätt kommer till syvende och sist även att medföra att kommissionens ställning stärks, vilket den kommer att ha nytta av i de diskussioner och förhandlingar som skall föras med medlemsstaterna under de kommande åren.
Som vi ser det har en enad grupp lyckats klargöra att det i EU-politiken inte är möjligt att genomdriva resolutioner med stöd av bara en politisk kraft i parlamentet. Vi är beredda att ta ansvaret för Europeiska unionens framtida politik.
Kärnpunkten i vad jag vill ha sagt är dock att de verkliga vinnarna är EU:s allmänhet, som har fått se att parlamentet är villigt att på allvar kämpa för att göra EU så bra som möjligt. Debatten om sammansättningen av kommissionen, som stundtals var häftig, har gett deras röster i valet till Europaparlamentet ett klart mervärde. Parlamentet och kommissionen har enligt min åsikt också en viktig skyldighet att under de kommande åren bygga vidare på det mervärde som vi har vunnit under de senaste veckorna. Enligt de erfarenheter som jag har gjort i mina kontakter med personer som röstade på mig i Nederländerna, har dessa händelser under alla omständigheter avsevärt ökat parlamentets prestige. 
De Sarnez (ALDE ).
   – Herr talman, herr tillträdande ordförande! Jag röstade på er i juli, men i dag vill jag dela mina farhågor med er.
Vid den första presentationen av er kommission dröjde det i själva verket till allra sista stund innan ni slutligen insåg att det fanns ett problem. Ni gav efter för parlamentet, inte så mycket av respekt för vår institution som för att ni inte hade något annat alternativ. Som jag ser det visade detta hur ointresserad ni under en tid var för det vi sade. Faktum är att det var ert ansvar och er plikt att ha förståelse för oss, att lyssna till och stödja oss i denna fråga. Ni borde ha ställt er på vår sida. Ni valde felaktigt att ställa er på stats- och regeringschefernas sida. Sedan valde ni medvetet att endast erbjuda oss ett partiellt och begränsat svar.
Under loppet av några få veckor hade ni, herr Barroso, två historiska tillfällen att bekräfta ert oberoende av rådet, och ni beslutade att inte göra detta. Detta är illavarslande för dem som inte vill ha ett mellanstatligt EU, utan som i stället vill bygga upp ett verkligt politiskt och demokratiskt EU. I morgon kommer det inte att råda någon ovisshet. Ni kommer att få parlamentets officiella godkännande. Ni kommer dock fortfarande att ha den allra viktigaste uppgiften framför er: att slutligen vinna majoriteten av parlamentsledamöternas förtroende. 
Aubert (Verts/ALE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Jag vill på gruppen De gröna/Europeiska fria alliansens vägnar göra er uppmärksam på vikten av den gemensamma jordbrukspolitiken och den betydelsefulla roll som kommissionsledamoten med ansvar för jordbruksfrågor kommer att spela.
Den gemensamma jordbrukspolitiken, som fortfarande upptar nästan hälften av Europeiska unionens budget, antar sannerligen enorma proportioner. Dessutom står framtiden för våra landsbygdsområden, våra livsmedel, vår hälsa och våra förbindelser med utvecklingsländer på spel, och det är även viktigt att se till att utvidgningen blir en framgång.
De flesta jordbrukare befinner i själva verket nu i en mycket svår situation, trots att livsmedelsindustrin blomstrar. Små och medelstora jordbruk försvinner på grund av de orättvisa villkor som fortfarande finns kvar när det gäller beviljande av stöd. Det uppstår handelskonflikter, som har mycket litet att göra med den rättvisa konkurrens som vi skall idka i andra avseenden, och den gemensamma jordbrukspolitiken har, enligt vår åsikt, mycket att stå till svars för när det gäller miljöförsämringar, bland annat av mark och vatten inom EU, och alltmer standardiserade och konstgjorda livsmedel.
Den reform som antogs 2003 och som fortfarande är mycket liberalt inriktad gör det tyvärr omöjligt att komma till rätta med dessa problem på ett tillfredsställande sätt, och era svar på denna fråga har varit särskilt otydliga och svävande. Vi ber er därför att omedelbart ta en mycket allvarlig titt på dessa frågor. Vi kan inte godkänna en kommission som kommer med så otydliga svar på detta område. 
Catania (GUE/NGL ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Jag vänder mig till er, herr kommissionsordförande, genom att parafrasera det första av Ciceros tal mot Catiline i senaten: herr Barroso Kommer ni att fresta vårt tålamod under de kommande fem åren? Ni fortsätter att säga att ni kommer att vara beroende av parlamentets stöd, och sedan, genom ett konstgrepp, presenterar ni en grupp kommissionärer som över huvud taget inte besvarar de frågor som denna institution ställer.
En nederländsk kommissionsledamot kritiserades för att hon hade en intressekonflikt, och den kvarstår fortfarande, en ungersk kommissionsledamot var olämplig för att ha hand om energifrågor och befordrades till ansvarig för skattefrågor, en italiensk kommissionsledamot för frihet, säkerhet och rättvisa har med rätta tagits bort från listan och ännu en kommissionsledamot, en italienare igen, har nominerats för rättvisa, frihet och säkerhet, för att betona att regeringen för detta land – vars premiärminister har allmänt kända juridiska problem – måste skyddas av kommissionen. Ni vet, ordförande Barroso, att den italienska regeringen, som minister Franco Frattini fortfarande ingår i, har agerat i rättsliga frågor på ett sätt som har utlöst en gemensam strejk bland domare och advokater.
Låt slutligen parlamentet avgöra hur kommissionsledamöterna har svarat i utfrågningarna, och jag försäkrar er att utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågors skrivelse om kommissionsledamot Franco Frattini absolut inte är ett godkännande med full poäng. Jag ber om ett svar – hur länge kommer ni att fresta på vårt tålamod? 
Piotrowski (IND/DEM ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Gruppen Självständighet/Demokrati motsatte sig och motsätter sig fortfarande Europeiska kommissionen, såväl den avgående kommissionen som den nyutnämnda kommissionen, eftersom kommissionen inte är ett demokratiskt och öppet organ, utan behåller omfattande beslutsfattande befogenheter för sig själv. Vi observerade därför de nominerade kommissionsledamöter som deltog i utfrågningarna inför de enskilda parlamentsutskotten mycket noggrant. En av dessa 25 nominerade kommissionärers duglighet var obestridlig, och som advokat, politisk forskare och erfaren statsman, uppfyllde han de erforderliga kriterierna i alla avseenden. Ändå föll Rocco Buttiglione offer för en uppenbar diskriminering i parlamentet på grund av sin katolska tro, även om denna tro, vilket han försäkrade oss om, inte skulle ha något att göra med kvaliteten på hans arbete. Jag delar följaktligen fullständigt den uppfattning som kardinal Friedrich Wetter, ärkebiskop av München, hyser. Ärkebiskopen påpekade att ingen av Europeiska unionens grundare skulle ha någon chans att bli kommissionsledamöter i dagens Europeiska union. Av det jag sagt tidigare följer att det sätt som EU för närvarande fungerar på är en ren parodi på de åsikter som Jean Monnet, Alcide de Gasperi, Robert Schuman och Konrad Adenauer hyste. 
Camre (UEN ).
   – Herr talman! Kommissionsledamöterna utses av de nationella regeringarna, och precis som regeringarna har olika politiska färger, är kommissionsledamöternas politiska ståndpunkter olika. Av respekt för medlemsstaternas regeringars rätt att utse kommissionärer, tänkte jag rösta för den kommission som ursprungligen lades fram av José Manuel Barroso. Den var ett uttryck för pluralismen i EU-politiken, och parlamentet var tvunget att acceptera att det fanns kommissionsledamöter som hade en annan uppfattning än vi. Det är väl känt att en majoritet av parlamentet inte ville godkänna kommissionen på grund av en enda konservativ katolsk nominerad kommissionsledamot, Rocco Buttiglione, som hade vissa gammalmodiga åsikter om homosexualitet och kvinnornas ställning i samhället. Nu har Buttiglione ersatts efter förhandlingar mellan kommissionens ordförande och parlamentets gruppordförande – inte på grund av sina handlingar, utan på grund av sina personliga åsikter. Det finns fortfarande nominerade kommissionsledamöter med ett kommunistiskt förflutet. En person, som knappast har det oberoende som krävs för posten, är fortfarande nominerad kommissionsledamot för konkurrensfrågor.
Medlemsstaternas rätt att själva utse kommissionsledamöter bestrids följaktligen när de berörda kommissionsledamöterna är katoliker med högerorienterade sympatier, men inte när de är kommunister eller personer med särskilda finansiella intressen.
Jag är inte katolik, och jag delar inte Rocco Buttigliones synpunkter på homosexuella eller kvinnlig jämställdhet, men mot bakgrund av den klart diktatoriska åsiktscensuren i oppositionen mot Rocco Buttiglione, tänker jag rösta mot denna kommission, som har inrättats på ett sätt som inte avspeglar de olika politiska ståndpunkterna i EU. I EU finns det till exempel såväl kommunister som katoliker med högerorienterade sympatier, som delar Buttigliones ståndpunkter. Endast den första av dessa politiska ståndpunkter är tillåten enligt parlamentets majoritetsåsikt. Detta är en mycket farlig påtvingad ortodoxi, och jag vill inte vara med om att godkänna detta. 
Bobošíková (NI ).
   – Herr kommissionsordförande! I morgon kommer jag att lägga min röst på er. Innan jag gör detta vill jag emellertid påminna er om era kommentarer när ni bad parlamentet om dess förtroendevotum i juli. Ni sade att EU först måste göra sig förtjänt av att vara en välfärdsstat, och jag är övertygad om att ni varken kommer att tappa modet eller rygga tillbaka inför uppgiften att effektivt stärka EU-ekonomin.
I dag talade Jan Peter Balkenende, rådets ordförande, om för oss att medlemsstaternas ledare skulle vilja ha ett parlamentsutskott för sysselsättning och tillväxt. Ett parlamentsutskott skulle dock inte garantera nya arbetstillfällen, det skulle bara ta mer pengar ur skattebetalarnas fickor. Det finns bara ett sätt att öka den ekonomiska produktiviteten och skapa arbetstillfällen, och jag är säker på att ni är väl medveten om vad detta innebär: företagen måste övertygas om att Europeiska unionen är den rätta platsen om de skall blomstra. Det är den uppgiften som ni och er kommission har framför er.
Jag har här en EU-flagga som jag köpte på våningen under denna. Det är inget anmärkningsvärt med den egentligen, förutom en liten etikett som det står ”Tillverkad i Kina” på. Detta visar att det i dag är billigare för företagen att tillverka EU-flaggor i Kina och sedan importera dem ända från Kina till Europeiska unionens medelpunkt. Detta är olyckligtvis ett direkt resultat av den ekonomiska politik som har förts hittills, och detta måste erkännas.
Herr Barroso! Jag tror att ni kommer att göra era kommissionärskolleger medvetna om att vi inte kan bygga upp en välfärdsstat på kredit, och därigenom kasta bort våra barns framtid. Jag vill be er att uppmuntra vissa av ledarna för EU:s 25 medlemsstater att visa lika stort mod, så att de, i stället för att inrätta parlamentsutskott, börjar reformera sina välfärdssystem, börjar sänka skatterna och börjar spara. Jag håller tummarna för er och er kommission. 
Grossetête (PPE-DE ).
   – Herr talman, herr kommissionsordförande! Rådet hade tagit er som gisslan. I morgon kommer parlamentet att befria er, och det är på tiden att vi gör det, eftersom ni har arbete som väntar er. Er uppgift har inte varit lätt; ni har ställts inför rådets inaktivitet, som bekymrar sig mer om att försvara nationella intressen än om att presentera en vision av EU. Herr Barroso, de senaste veckornas händelser kommer, hoppas jag, att föra er närmare Europaparlamentet.
Vi beklagar onekligen en del saker. Vi beklagar att den nederländska regeringen inte godtog vår rekommendation om en ändring av ansvarsområdet för Neelie Kroes. Hennes uppgift kommer inte att bli lätt, eftersom alla hennes beslut kommer att ifrågasättas. Vi beklagar att ni har varit tvungen att behålla László Kovács. Med hänsyn till hans ursprung hyser jag mycket allvarliga tvivel när det gäller hans kompetens att ansvara för skattefrågor. Vi uppskattar dock tillbakadragandet av Ingrida Udres nominering, och hyllar Franco Frattini för hans mycket lovvärda prestation. Vi var redan kunnat bedöma hans intresse för ett effektivare EU.
Vi kommer därför att ha förtroende för er kommission, herr Barroso, eftersom ni har visat prov på ansvarskänsla. Låt oss nu se på framtiden. Parlamentet har talat och har för avsikt att fylla sin funktion jämsides er. Parlamentet kommer att vara er partner, eftersom EU som sagt endast kan göra framsteg med hjälp av en stark kommission och ett starkt parlament som arbetar sida vid sida. Vi är i själva verket bara alltför medvetna om att rådet har lamslagit processen. Ni har mycket viktiga uppgifter framför er, däribland en röst för konstitutionen och de frågor som berör sysselsättning, konkurrenskraft samt stöd till våra små och medelstora företag och egenföretagare. Det vi förväntar oss av er är en verklig industripolitik som bidrar till att främja tillväxt.
Framför allt bör dock försvaret av EU-medborgarnas intressen prioriteras. Det jag fäste mig vid i ert uttalande var er önskan att skapa ett EU som vänder sig till de unga och deras generation. Jag anser att EU bör bana väg för deras framtid genom att se till att yrkes- och språkutbildningar blir tillgängliga för alla. Två stora utmaningar väntar er: den åldrande befolkningen och den demografiska nedgången. Om ni har den vilja och ambition som krävs, ordförande Barroso, kommer ni att kunna räkna med oss. Det vi begär av er är att ni leder ett visionärt arbetslag för EU.
Rasmussen (PSE ).
   – Herr Barroso! Det som i själva verket har hänt är inte bara en seger för Europaparlamentet, utan även en seger för er själv. Att övervinna svårigheter gör alltid människor starkare, och jag anser att även ni har blivit starkare nu när ni har klarat av problemen. Ni har nu satt ihop en kommission som är bättre än den ni valde att inte presentera inför parlamentet. Ni förtjänar det erkännandet, som även min grupps ordförande gav er. Även jag vill ge er detta erkännande från socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentet.
Ni sade i dag att ni ville stärka förbindelserna mellan vanligt folk och Europeiska unionen. Detta är oerhört viktigt, och jag anser att er vice ordförande, Margot Wallström, har den talang och förmåga som krävs för att nå ut till människor. Jag hoppas uppriktigt att detta i motsvarande grad kommer att vara en stark prioritering för hela kommissionärskollegiet.
Europeiska unionens problem är dock inte bara kommunikationen, unionen har även problem med agerandet. För oss i PSE-gruppen och för det parti som jag är ordförande för, är det nu mycket viktigt att ni bekräftar att er främsta prioritet –som ni uttryckte det inom ramen för Europeiska unionen – är arbetstillfällen, arbetstillfällen och åter arbetstillfällen. Ni måste förstå att det råder allmän osäkerhet bland människorna i EU. De undrar om de kommer att få arbete i framtiden och vad som kommer att hända med deras barn och familjer. Dessa frågor kan endast besvaras genom att Europeiska unionen lägger fram en omfattande strategi för att tillhandahålla arbetstillfällen, arbetstillfällen och åter arbetstillfällen. Om vi skall kunna ta itu med globaliseringen på ett aktivt, snarare än ett defensivt sätt, och om vi skall kunna ge ett aktivt svar under de förestående handelsförhandlingarna med USA, Kina, Indien och alla utvecklingsländerna, måste vi kunna skapa arbetstillfällen, arbetstillfällen och ännu fler arbetstillfällen inom EU.
När det gäller den senaste analysen anser jag följaktligen att det kanske är regeringarna som är de viktigaste deltagarna. Lissabonprocessen – som vi alla, eller många av oss i alla fall, kraftfullt ställer oss bakom – måste tas på allvar av regeringarna. Jag vill be er att göra en insats för att se till att de ansvariga ministrarna i regeringarna – det vill säga särskilt finansministrarna och naturligtvis premiärministrarna – inser att social säkerhet och ekonomisk tillväxt inte är oförenliga, utan att det ena är en nödvändig förutsättning för det andra. Jag skulle verkligen uppskatta om ni bekräftade detta i ert svar. 
Riis-Jørgensen (ALDE ).
   – Herr talman, herr Barroso! Jag deltog i omröstningen delvis för att utverka en kommission med fler kvinnor än i den nuvarande kommissionen. Jag formulerade detta krav i min grupps skrivelse till er före omröstningen om er kandidatur i juli. Ni ville uppfylla vårt krav och lovade därför åtta kvinnliga kommissionsledamöter. Eftersom ni gav oss detta löfte var det ett nöje att godkänna er som ordförande för kommissionen. Ni infriade mina förväntningar när ni snabbt och effektivt satte ihop en kommission med åtta kvinnliga kommissionsledamöter och duktiga liberala personer med förstklassig kompetens på viktiga poster. Mot bakgrund av detta har jag stött er fullt och fast, inte minst under de senaste veckornas turbulens.
Jag beklagar därför att jag nu tyvärr måste påpeka att ni har brutit ert löfte om åtta kvinnor i kommissionen. Mitt stöd belönas således med ett brutet löfte, och jag måste följaktligen dra en ofrånkomlig slutsats. Jag kan tyvärr inte rösta för er kommission i morgon. Jag beklagar detta djupt, men jag kommer inte att bryta mitt löfte till mina väljare. Jag måste kunna möta blicken hos de personer som känner starkt för vårt ursprungliga krav på åtta kvinnliga kommissionsledamöter. De kan nu rättmätigt ställa den mycket relevanta frågan: är inte kravet på åtta kvinnliga kommissionärer ett ultimatum? Nej, uppenbarligen inte. Jag kan dock inte heller rösta mot den kommission som ni har satt ihop och som är så liberal och positivt inställd till reformer. Jag kommer följaktligen inte att delta i morgondagens omröstning. Detta är inte vad jag skulle ha önskat. 
Jonckheer (Verts/ALE ).
   – Herr talman, herr Barroso! Jag anser att vi delar intresset att se en kompetent och visionär kommission. Jag vill dock öppet säga er att jag, när jag lyssnar till er i dag, fruktar en reträtt från Prodikommissionens syn på EU:s tillväxtpolitik.
Jag lyssnade till er igen alldeles nyss. Är det inte så, herr Barroso, att ni har ekonomin och konkurrenskraften på den ena sidan och den sociala dimensionen och miljön på den andra? Jag instämmer i det som Poul Nyrup Rasmussen sade, men jag vill tillägga att om vi inte anammar slutsatserna från Europeiska rådet i Göteborg, som omfattar hela EU och som verkligen står i centrum för den europeiska strategin för en kvalitativ tillväxt, och om Indien och Kina dessutom skulle följa den linje som ni sade, skulle världens ekosystem hamna i ett katastrofalt tillstånd under detta århundrade.
I januari, när ni lägger fram era förslag för oss, vill jag be er att återgå till de huvudsakliga slutsatserna från Europeiska rådet i Göteborg när det gäller en politik för kvalitativ tillväxt som gynnar sysselsättningen och miljön.
Meijer (GUE/NGL ).
   – Herr talman! Även om socialdemokraterna dominerade i den föregående kommissionen, stödde de den nyliberala politik som blev resultatet av Lissabon 2000. Den nya kommissionen domineras av kristdemokrater och liberaler, som ganska öppet tillkännager sin avsikt att genomföra det högerorienterade politiska programmet i utkastet till konstitution.
Bortsett från denna ändring av kommissionens politiska färg är det uppenbart att några av kandidaterna i det förflutna har haft för vana att prioritera sin egen privata affärsverksamhet framför alla allmänintressen. Neelie Kroes, om hon får ansvar för konkurrens, kommer att bli tvungen att kontrollera om andra gör det hon själv har gjort i flera årtionden, nämligen att förmånsbehandla ett företag framför ett annat, sluta hemliga avtal och ge en klick av vänner möjlighet att tjäna på dem. När hon under utfrågningen tillfrågades om tilldelning av subventioner till kriminella vänner, gav hon samma förklaring som den nederländska regeringen enhälligt förkastade 1997. Dessutom har hon nu för första gången erkänt att hon för tio år sedan sände en hemlig skrivelse i syfte att ge ett företag hon hade kontakter med en andel i en transaktion som genomfördes av det nederländska exportkonsortium som hon ledde. Den nederländska regeringen hävdar att endast ordförande Barroso kan bestämma att hon inte skall godkännas, medan han sparkar tillbaka bollen på deras planhalva. Det skulle vara bra om parlamentet kunde förkasta omtvistade kandidater genom att rösta om kandidaterna en och en. 
Borghezio (IND/DEM ).
   – Ordförande Barroso! Den lekmannafundamentalism som dominerar parlamentets utskott för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor, har tvingat er kommission att ersätta professor Buttiglione med en annan kommissionsledamot, som utsattes för en störteld av frågor och som var tvungen att hålla sig strängt till en mycket strikt politiskt korrekt linje.
Trots allt detta finns en person som Louis Michel konstigt nog kvar i kommissionen, som, när han var belgisk minister, till och med begärde att vårt land skulle uteslutas med sanktioner från de europeiska demokraternas led, endast på grund av att den politiska rörelsen ingick i vår regering. Vilken fin förkämpe för demokrati och tolerans! Vi kommer sannerligen att ge akt på honom, ordförande Barroso, under de kommande åren.
Kommissionen är glad över att omröstning med kvalificerad majoritet till och med tillämpas för så känsliga frågor som asyl och invandring. Dock skulle enskilda nationer, stater och till och med regioner vara direkt ansvariga för dessa frågor, vilket kräver stor känslighet från deras sida.
Denna kommission vidmakthåller envist EU-lagstiftningens företräde framför enskilda nationers lagstiftning. Detta säger en hel del om den pågående exproprieringen av nationella regioner. Denna kommission fortsätter att nonchalera och trampa ned minoritetsfolkens grundläggande rättigheter, som måste upprätthållas av någon: de statslösa nationernas rättigheter – korsikaners, baskers, elsassares, sardiniers och occitaniers rättigheter – som inte erkänns av kommissionen. 
Kilroy-Silk (NI ).
   – Herr talman! De där knölarna där nere påstår sig vara EU:s regering. Är detta det bästa ni har att komma med? Är det gräddan, eliten? De är ett skämt! Hur ni än blandar kortleken hamnar jokern överst. De är en skock ratade, misslyckade, föredettingar, betydelselösa, lögnare, svekfulla personer och kommunister, personifierade av den brittiske kommissionären Peter Mandelson, som ljög i sina hypotekshandlingar så att han kunde leva över sina tillgångar, som vid två tillfällen blev utkastad ur brittiska regeringen och som i sitt eget hemland likställs med lögner, svek, undanflykter och friserade nyheter. Och han och de där typerna där nere skall nu stifta mitt lands lagar för invandring, asyl, utrikespolitik och försvar? Det tror jag inte! Det är inte dessa personer som har förmågan eller möjligheten ...
Oj! Jag ser att ordförandeklubban faller väldigt snabbt när jag talar, herr talman!
Mitt land förtjänar bättre och kommer att få det bättre!
Jag noterar att ordförandeklubban faller efter exakt en minut, och inte 30 sekunder senare, som den har gjort för alla andra. 
Talmannen.
   – Herr Kilroy-Silk! Ni kan var glad över att jag inte avbröt er när ni talade. Ingen i parlamentet skall behöva lyssna till förolämpningar, inte ens när de kommer från Förenade kungarikets högst ärade herr Kilroy-Silk. 
Ferber (PPE-DE ).
   – Herr talman, herr tillträdande kommissionsordförande, mina damer och herrar! Vad handlar dagens debatt om? Den handlar helt enkelt om huruvida vi i EU kommer att få en kommission som framgångsrikt kan klara av de kommande årens utmaningar. Får vi en kommission som är kapabel att motsvara medborgarnas förväntningar? Får vi en kommission som kan ge EU ett starkt ledarskap och som kommer att vara en respekterad aktör och partner på världsarenan?
Som talesman för gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater, som till antalet trots allt är den starkaste gruppen i Europaparlamentet, vill jag säga att vi verkligen kommer att få en sådan kommission, en kommission som är kapabel att fullgöra dessa uppgifter, som åtnjuter vårt förtroende och som har gjort sig förtjänt av förtroendet från EU-medborgarna, som vi i Europaparlamentet företräder. I morgon kommer vi att ge uttryck för detta förtroende och denna tillit.
Jag vill dock göra det lika klart att vi också hoppas på ett mognare samarbete mellan den nya kommissionen och parlamentet och att det samarbete som har utvecklats under de senaste tre veckorna inte kommer att visa sig vara kortlivat, utan att man kommer att fortsätta att söka detta nära samarbete. Som jag ser det har vi i Europaparlamentet vårt mandat, och ni har ert mandat som den sittande kommissionen, och vi skall utöva dessa mandat i allmänhetens intresse. Vi är redo att göra detta, och jag uppmanar er att göra detsamma med alla parter, inte bara med Martin Schulz och hans grupp – som inte är så homogen som den alltid vill ge intryck av att vara i parlamentet – utan med alla grupper i parlamentet, och i synnerhet med de som verkligen har tagit över ledningen för EU. 
Goebbels (PSE ).
   – Herr talman! För att säga som Mao Tse-tung: så länge man faller har man fortfarande inte nått botten.
Ordförande Barroso nådde botten av den politiska avgrund i vilken Rocco Buttiglione och Ingrida Udre knuffade denna kommission när han, kvällen den 26 oktober, insåg att den enighet som råder i den socialistiska gruppen i Europaparlamentet skulle göra en majoritet i parlamentet till hans fördel osannolik. Barroso gjorde rätt i att inte framhärda i sitt misstag. Kommissionen som institution skulle ha lidit nederlag. Även om en oförutsedd majoritet skulle ha gett Barroso en alltför kortvarig seger, skulle kommissionen inte ha gått stärkt ur detta.
I morgon kommer den ändrade kommissionen att kunna räkna med en mycket bekväm majoritet. Antalet röster för den kommer dock absolut inte att garantera ett obegränsat förtroendevotum eller något slags carte blanche. Vi kommer att ge vårt samtycke till något som långtifrån är ett drömlag, men som förefaller vara mer kompetent än den första Barrosokommissionen. Den nya kommissionen måste verkligen lägga manken till för att vinna det stora flertalet parlamentsledamöters förtroende, som vill se ett aktivt och välmående EU som värnar om sin sociala och miljömässiga modell.
Europaparlamentet fungerar inte som andra parlament. När det gäller att stödja eller motsätta sig ett styrelseprogram, finns det varken någon parlamentarisk majoritet eller någon strukturerad opposition. Alla politiska grupper är på samma gång i majoritet och i opposition, och majoriteter bildas kring bestämda politiska mål.
Gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater har lyckats bygga en bred koalition av personer som är både för och emot EU, som är löst sammanhållen av några få konservativa värderingar. Denna grupp har följaktligen blivit den största politiska gruppen i vårt parlament, men det betyder inte att den bestämmer över allt, herr Ferber.
Jag hoppas att ordförande Barroso har insett faktum och förstått att han inte kommer att kunna förlita sig endast på det parti han hör till, inte ens på alla på högerkanten, och att han i synnerhet kommer att bli tvungen att räkna med PSE-gruppen, som med sina 200 ledamöter är av central vikt för att nå kvalificerad majoritet i alla lagstiftningsförfaranden. Jag hoppas, herr ordförande, att ni kommer att ta hänsyn till detta faktum. 
Duff (ALDE ).
   – Herr talman! Ibland gör EU:s parlamentariska demokrati framsteg genom att sätta upp en schavott och skicka en kung till giljotinen. Vid andra tillfällen bläddrar vi fram en dunkel sida i våra parlamentsförfaranden och moderniserar förhållandet mellan verkställande och lagstiftande församling och löser problem genom förhandlingar.
Det föreslagna ramavtalet stärker parlamentet men det stärker också kommissionen, framför allt dess ordförande och dess ställning till rådet. Kommissionen kommer att åtnjuta dubbel legitimitet, från medlemsstaterna och från medborgarna. Jag hoppas att ni tycker om detta, men jag litar också på att ni använder det klokt.
Krisen har gett medborgarna ett lugnande besked om att den demokratiska andan segrar i EU. Det kommer i framtiden att vara befängt om människor skulle hävda att kommissionen är fylld av icke-valda byråkrater. EU och demokratin är vinnarna i denna kris. 
Horáček (Verts/ALE ).
   – Herr talman, herr nominerade kommissionsordförande! Jag är tämligen besviken; när jag lyssnade till debatten hörde jag nämligen Graham Watson säga att en tupp skulle gala för er, men allt som har kommit av detta är bara ett mycket litet ägg. Varför är det så? Är det för att Hans-Gert Poettering egentligen inte vill ha László Kovács? Martin Schulz vill egentligen inte ha kommissionsledamoten för konkurrens. Andra grupper kritiserar andra kommissionsledamöter, och jag frågar mig själv på vilket sätt denna kommission är en förbättring. Enligt min mening har ni säkert sprungit ut på arenan med ett lejons raseri, men ni har slutat som rådets dörrmatta. Därför godtar jag inte er kommission. 
Papadimoulis (GUE/NGL ).
   – Herr talman, herr Barroso! Ert förnamn är Manuel, som uttalas Manolis eller Manolios på grekiska. Den nya kommissionen påminner mig därför om ett grekiskt ordspråk, ”Manolios ändrade sig och satte hatten bak och fram”.
Ni föreslår att Franco Frattini, som är Silvio Berlusconis högra hand, och som Berlusconi gav rättslig asyl, skall ta den obeskrivlige Rocco Buttigliones plats som kommissionär för det känsliga ansvarsområdet rättvisa, frihet och säkerhet. Samtidigt behåller ni Nederländernas Neelie Kroes för konkurrens, trots att hennes yrkeskarriär visar att hon är fullständigt opassande.
Den nya kommission som ni föreslår oss är mycket nyliberal och befinner sig mycket längre till höger än vad Europaparlamentet rekommenderade. I månader har ni gjort reklam för er själv som oberoende. Detta är dock ett trångsynt, selektivt oberoende. Någon enstaka gång säger ni nej till Frankrikes och Tysklands regeringar, men ni säger alltid ja till Italiens och Nederländernas regeringar, som, precis som ni, säger ja till George Bush, vilket ni gjorde på Azorerna.
Jag är verkligen ledsen, men om vi skall kunna komma överens, är detta inte alls ”politiskt korrekt”, herr Barroso. 
Lundgren (IND/DEM ).
   – Herr talman! Ärade parlamentsledamöter! Det svenska partiet Junilistan avsåg att rösta nej till Barrosos första förslag av två skäl. För det första ansåg vi att han hade förhandlat med regeringarna för att få fram en extremt federalistisk kommission. För det andra ansåg vi att han hade visat mycket dåligt omdöme genom att föreslå Buttiglione som ansvarig för kvinnans jämställdhet och homosexuellas rättigheter. Däremot hade vi ingen invändning mot Buttiglione som medlem av kommissionen på annan post. Diskriminering av katoliker eller andra religiösa riktningar får naturligtvis inte förekomma.
Nu är detta senare misstag reparerat men det nya förslaget är ännu mer federalistiskt än det förra. Det återspeglar den politiska elitens vilja istället för folkviljan. Junilistan har fått sitt mandat från väljare som motsätter sig fortsatt centralisering och byråkratisering av det europeiska projektet. Vi kommer därför att rösta nej till Barrosos förslag. Tack för ordet. 
Czarnecki, Ryszard (NI ).
    –  Herr talman, herr Barroso, mina damer och herrar! Jag instämmer inte i Robert Kilroy-Silks kommentarer, och detta beror inte enbart på att han tills nyligen var ledamot av arbetarpartiet i Förenade kungarikets parlament, vilket jag vill uppmärksamma när det gäller en del av hans kritik. Daniel Marc Cohn-Bendit citerade nyss Mao Tse-tung i ett av sina yttranden här i kammaren, en ledare vars skrifter ni är bekant med, herr Barroso. Jag skulle vilja citera Lenin, som sade att det ibland är nödvändigt att ta ett steg bakåt för att kunna ta två steg framåt. Ni lyssnade inte till Lenins råd. I stället tog ni två steg bakåt, men bara ett steg framåt. Jag är fortfarande inte övertygad om att kommissionens nuvarande uppställning alls är bättre än den föregående, och ändå inser jag att vi måste rösta för denna kommission, eftersom det redan har varit tillräckligt med förvirring inom EU:s strukturer. Jag instämmer sannerligen i att det har varit så. Herr Barroso, jag vill säga att ledamöterna av det polska politiska partiet Självförsvar (Samoobrona) kommer att rösta för den kommission som ni har föreslagit, även om vi fortfarande har reservationer när det gäller några av de nominerade kommissionsledamöterna. Vi kommer att rösta för kommissionen, men detta är inte ett förtroendevotum för de närmaste åren. Vi röstar endast ja i denna omröstning och kommer att noga ge akt på vad ni gör.
Slutligen, herr kommissionsordförande, vill jag säga att vi också röstar för er kommission eftersom ni tycks vara en ärlig person, och det saknas ärlighet i EU-politiken. Jag hoppas att ni kommer att råda bot på denna brist. 
Kirkhope (PPE-DE ).
   – Herr ordförande! I juli var mina konservativa kolleger i Förenade kungariket beredda att stödja er, herr Barroso, och trots vissa förbehåll, er kommission. Ni har tydligt visat er reformvänliga inställning både som Portugals premiärminister och även i ert program för EU, framför allt med Lissabonstrategin.
Vi var dock fortfarande bekymrade över att objektiviteten i bedömningen av er kommission förstördes av vänsterpolitiker här i kammaren. Vi ställer oss mycket tvekande till framför allt László Kovács. Vi var mycket ledsna över att förlora en bra man som Rocco Buttiglione. László Kovács förträfflighet är dessutom ännu långt från bevisad. Inkonsekvensen i vårt misslyckande att ge åtminstone en utvisande röst åt denna kandidat, när vi har gett Rocco Buttiglione en, är en något bekymmersam fråga.
Herr Barroso! Vi vill dock ge er vårt stöd i det arbete ni har framför er. Vi välkomnar er som tillträdande kommissionsordförande. Komplikationerna med ratificeringsförfarandet måste emellertid tjäna som en ordentlig läxa för oss i framtiden. Vi på denna sida av kammaren är alltid villiga att lära oss. Jag tycker att socialisterna och liberalerna aldrig verkar lära sig. De kan vara skadeglada, men de lär sig inte.
Till sist har Robert Kilroy-Silk, som talade tidigare, uppenbarligen inte ens hittat till sitt rum på dagis.
Leinen (PSE ).
   – Herr talman, herr Barroso! Alla kriser kan även bli till en möjlighet, och jag anser att såväl parlamentet som kommissionen har gått stärkta ur de senaste omvälvningarna. Idén att parlamentet skall förstärka kommissionens legitimitet, vilken finns med i den europeiska konstitutionen, har börjat tillämpas redan innan konstitutionen har ratificerats, vilket jag som ordförande för utskottet för konstitutionella frågor bara kan välkomna. Vi bör ge denna insats en permanent plats i det interinstitutionella avtalet och säkra den för framtiden.
Er kommission omfattar en kommissionsledamot som särskilt har utnämnts för att ha ansvar för kommunikationspolitik, en nyskapelse som vi varmt välkomnar. Det har aldrig funnits någon sådan post tidigare, och genom att inrätta en sådan post fyller ni ett tomrum som under tidigare år har gett upphov till stor osäkerhet och har bidragit till att gynna uppkomsten av EU-skepsis. De politiska beslut som fattas i Bryssel når helt enkelt inte ut till allmänheten eller de enskilda, så jag kan bara gratulera er till ert beslut, som är helt riktigt, och som vi stöder. Precis som alla här vet jag att de nationella regeringarna mycket ofta utnyttjar den felaktiga föreställningen att allt dåligt kommer från Bryssel, och att allt bra kommer från de nationella huvudstäderna. Detta har naturligtvis påverkat människor: de är förvirrade, och detta måste rättas till.
Europeiska konstitutionen erbjuder er nu, under de närmaste två åren, ett unikt tillfälle att lägga fram de värderingar och grundtankar som EU bygger på för omvärlden. Ett så bra tillfälle som detta kommer sällan. Jag hoppas att ni kommer att vara aktiva, i stället för att sitta med armarna i kors och låta saker och ting hända. Det är vår uppgift som EU-institution att göra vår del. De nationella regeringarna måste naturligtvis fylla sin funktion, som är viktig, men vi är förkämparna för den europeiska konstitutionen, och det är vi som måste försvara den mot falsarier och förvanskningar. Jag vill säga er att parlamentet, tillsammans med er kommission och rådet, kommer att göra allt som står i dess makt under de närmaste två åren för att se till att detta historiska projekt slutförs framgångsrikt. 
Bourlanges (ALDE ).
   – Herr ordförande! Vad skall vi rösta om i morgon? Om två saker: för det första, och i enlighet med artikel 214, skall vi rösta om en förteckning över kommissionsledamöter som har utarbetats av ministerrådet. Den kunde ha varit bättre och den kunde ha varit sämre. Jag anser inte att det finns något skäl till att bestrida den.
Vi kommer emellertid också, i enlighet med artikel 217, att rösta om hur kommissionens ordförande har skött sina förpliktelser när det gäller att organisera uppgifterna, och här ser vi tydligt att saker och ting inte har gjorts på ett tillfredsställande sätt. Det gjordes inte på ett tillfredsställande sätt från början. Det är befängt att utse en företrädare för Berlusconis regering som ansvarig för rättvisa, frihet och säkerhet. Det är befängt att ge konkurrensportföljen till en person som, vilka meriter hon än har, inte kommer att ha förutsättningar att utöva sina befogenheter fullt ut.
En avgörande sak framgår av dessa två överväganden: antingen är José Manuel Barroso ansvarig för dessa val, och då är det en allvarlig fråga eftersom han har träffat dåliga val, eller också har han tillåtit regeringarna att påtvinga honom dessa val, vilket skulle vara ännu värre.
Schlyter (Verts/ALE ).
   – Herr Barroso! Istället för att genomföra en storstädning när ni flyttade in så har ni sopat några av problemen under mattan. Där kommer de ligga och jäsa och pyra och en dag kommer de hoppa upp och skapa problem. Genom att skjuta upp problem har ni själv skapat hinder för en framgångsrik kommission. Ni skulle ha bytt portfölj på de kommissionärer som har ekonomiska intressen i sina egna domäner.
Skidlärare Frattini har åkt skicklig politisk slalom mellan förhören, men han faller på att inte ha tagit en seriös kamp mot kollektiva utvisningar. Dimas inger förtroende men han verkar mer intresserad av företagspolitik än av miljön. Om det nu finns Viagra för att öka lusten för miljöfrågor så hoppas jag att ni har ett lager i beredskap åt honom så att kommissionen inte får en impotent miljöpolitik.
Tills dess ni fixat dessa problem så måste jag tyvärr rösta nej till kommissionen. 
Figueiredo (GUE/NGL ).
   – Herr talman! Mellan juli och november har José Manuel Barroso följt en slingrig väg, full av hinder såsom oktoberkrisen, som ledde till att han blev tvungen att ändra sin lista med kommissionsledamöter och därmed visa att högmod går före fall.
Denna kommission lutar fortfarande mot nyliberal kapitalism, för det första med tanke på några av dess ledamöters kända kopplingar till stora europeiska företagsgrupper, och i synnerhet med hänsyn till de förslag som de har för avsikt att lägga fram, vilka kommer att leda till att man fortfarande inte kommer att ta itu med allvarliga frågor, såsom sociala och ekonomiska problem, arbetslöshet, omfattande sociala och territoriella skillnader, fattigdom och socialt utanförskap.
Vår ståndpunkt är följaktligen klar, och den är densamma som i juli. Vi kommer att rösta mot kommissionen – inte på grund av att vi känner till José Manuel Durão Barroso och hans katastrofala politik i Portugal, utan därför att vi kämpar för en ny politik för att skapa rättigheter för arbetstagarna, samhällsservice av hög kvalitet och ett allvarligt engagemang för att arbeta för fred, och då menar vi fred i hela världen, inklusive Irak. 
Sinnott (IND/DEM ).
   – Herr talman! Det har varit mycket prat om olämpliga kommissionärer de senaste veckorna, faktiskt så mycket att det nästan kunde uppfattas som den verkliga frågan. Men icke. När jag sållar de senaste veckornas stoff står det klart för mig att denna kommissionskris handlade om makt. Vem kontrollerar våra lagstiftare, nationerna eller parlamentet? 
Om ni hade vågat ställa nationernas kommission framför oss i oktober skulle ni ha fått min röst. I dagsläget, var så säker, har parlamentet den makten. Det nationerna förlorade, vann parlamentet. Till en början kanske vi använder den makten sparsamt, men föreställ er en tid då vi inte gör det. Vad skulle då hindra de två största grupperingarna i parlamentet att använda sin sammantagna majoritet för att kräva kommissionärer med en politisk uppfattning som mer liknar deras egen? Eller låt oss ta det ett steg längre. Vad skulle hindra dem att göra en lista med 25 namn och informera nationerna att det är den enda listan de kommer att godkänna? Kanske 13 åt PPE-DE-gruppen och 12 åt PSE-gruppen. Vad måste kommissionärerna lova nästa gång, med hotet om avvisande hängande över dem? En institution har vunnit, 25 länder har förlorat och vi är inte längre en union av nationer. 

Romagnoli (NI ).
   – Herr kommissionsordförande! Det är inte ett solur som ni har satt igång, utan en juridisk klocka, som inte har någon förankring i historien och inte tillhör vår civilisation. Jag kommer att rösta nej till er kommission på grund av att ni inte har löst de många intressekonflikterna. Genom hårt arbete, och med hjälp av logik och mekanismer som är karakteristiska för och symboliserar den allra värsta sortens styre genom kompromisser, har ni bara lyckats möblera om bland de nominerade kommissionsledamöterna.
Ni har lätt övertalat de mest proatlantiska och proamerikanska personerna i Europarådet att ersätta professor Buttiglione – som, även om jag inte instämmer i de fördomar mot arbetande mödrar som han har gett uttryck för, har diskriminerats alltför lätt – medan László Kovács och Neelie Kroes, som båda är inblandade i affärer där det finns en klar intressekonflikt, finns kvar bland era kommissionsledamöter.
Ni talade om social rättvisa, om unionens ledande roll och om stöd till hållbar utveckling, och ni påstår hela tiden att detta inte öppet strider mot den politik som ni och många av era kommissionsledamöter stöder – en politik som är emot nationer och emot nationernas medborgare, såsom den europeiska konstitutionen, denna ojämna byråkratiska avskyvärdhet som ni alla vill tvinga på EU:s medborgare.
Om denna kommission strävar efter att undanröja diskriminering, om den kommer till rätta med politik som gör livet otryggare, om den stöder politik för att främja befolkningstillväxt och är för familjen, om den försvarar våra producenter mot attacker från konkurrenter utanför EU, om den sätter stopp för alla utvidgningar om inte EU-medborgarna först har tillfrågats om vad de anser om förslagen, kan den mycket väl få vårt stöd. Annars kommer ni att möta män och kvinnor i EU på er väg, som är lika hårda som Karnaks stenar och lika solstekta som Parthenons stenar och som kommer att fortsätta att vara lika starka motståndare till er som de är i dag. 
Mauro (PPE-DE ).
   – Fru talman, herr kommissionsordförande, mina damer och herrar! Ni känner till den djupa hängivenhet som den italienska delegationen från gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater känner inför Barrosokommissionen. Eftersom jag anser att denna angelägenhet är en historia med lyckligt slut, kommer jag följaktligen att begränsa mig till att uttrycka min tacksamhet, om än med några frågor.
Först vill jag tacka er mycket hjärtligt. Ni sade att ni ville göra det som är nödvändigt och tillräckligt för att utverka parlamentets godkännande. Jag förstår faktiskt inte varför det har varit nödvändigt att ersätta kommissionär Buttiglione, men Italien har i alla händelser fått behålla ansvarsområdet rättvisa, frihet och säkerhet och har en utmärkt ledamot och vice ordförande för kommissionen. Detta är mer än tillräckligt för mig.
Våra vänner i gruppen Alliansen liberaler och demokrater för Europa är värda ett stort tack: de har verkligen gett en tolkning till de förvirrade italienska parlamentariker som har diskuterat frågan om intressekonflikter i åratal. Tack vare deras obeskrivliga sätt att kämpa för parlamentets privilegier vet vi nu hur intressekonflikter skall försvaras, eller snarare bekämpas: genom att göra gällande att det inte det inte föreligger några intressen. När ni frammanar monstret Berlusconi från dessa bänkar vet vi att det kan stavas som Berlusconi, men att det uttalas som Kroes.
Jag vill även tacka våra vänner i Europaparlamentets socialdemokratiska grupp. Jag har inte riktigt förstått varför deras motstånd mot Barrosokommissionen helt plötsligt skulle ha försvunnit. Jag tror dock att det kanske har att göra med att inga åtgärder har vidtagits mot den ungerska kommissionsledamoten. För detta vill jag framför allt tacka den tappre ledaren för den socialdemokratiska gruppen, men jag kommer att inte göra det eftersom Martin Schulz blir befordrad till ett högre ämbete varje gång som någon på min sida i kammaren nämner honom.
Jag kommer att begränsa mig till att ställa en sista fråga: Består kanske begreppet nödvändig och tillräcklig, som ni uttryckte det, i att beröva en nominerad kommissionsledamot hans yttrandefrihet och tankefrihet? Ni sade att demokrati är hälften plus en, men kanske demokratin i parlamentet är lika med alla minus en – den mest usle och mest katolske Rocco Buttiglione. 
Arif (PSE ).
   – Fru talman, mina damer och herrar! Jag vill först och främst varmt tacka alla de parlamentsledamöter som under den senaste sammanträdesperioden vägrade att sätta sin tillit till den kommission som föreslagits av er, herr Barroso, eftersom den inte alls motsvarade värderingarna tolerans, solidaritet och öppenhet, som skall känneteckna Europeiska unionen.
Sedan dess har ni gjort ett skickligt strategiskt tillbakadragande, men ni har inte i något avseende gett upp era värderingar, som ni även har tillämpat i praktiken i Portugal, på såväl det sociala som det utrikespolitiska området. Nu vill ni förvandla denna taktiska manöver till en politisk seger. Jag anser att detta innebär att ni brister i respekt för oss parlamentsledamöter. Ni har gjort några smärre ändringar, frivilligt eller inte. Vi noterar dessa men de är absolut inte tillräckliga. Rocco Buttiglione var syndabocken. Genom att offra honom trodde ni att ni hade lyckats få oss att glömma resten av komissionen. Ni lade ut en rökridå, men ni kan i synnerhet inte få oss att godta den nominerade kommissionären för konkurrens. Som det redan har sagts kommer ni att upptäcka att hon blir ett streck i räkningen för er, innan er mandatperiod har tagit slut.
När det gäller ert förslag till oss vet jag att ni inte har övergett era avsikter och att den sociala dimensionen och samhällsservicen, för att bara nämna två områden, egentligen inte tillhör er kommissions prioriteringar. Ni ber oss emellertid att tänka över saken igen och ge er en majoritet som ingen kommissionsordförande har lyckats få tidigare. Detta skulle vara en otrolig helomvändning, herr Barroso, men också ett otroligt exempel på att ni vänder oss parlamentsledamöter ryggen. Parlamentet är mycket stolt över sin nya legitimitet, och parlamentet är mer än bara en simpel registreringsbyrå eller ett ”rumpparlament”, och detta kan inte bestridas av en skicklig presentation och en viss fallenhet för retorik. Det finns alltid ett samband mellan ett program och de personer som genomför det. Därför kan jag, som fransk socialist, inte göra annat än att ge uttryck för mitt motstånd mot den kommission som ni föreslår oss. Jag kommer att förbli trogen mina värderingar och vara konsekvent i mina val, och eftersom det är viktigt för mig att parlamentet respekteras kommer jag att rösta nej till er kommission. 
Samuelsen (ALDE ).
   – Herr Barroso! Jag vill tacka er för att ni nu presenterar en klart bättre laguppställning än ni gjorde för några veckor sedan. Ni lägger fram en kommission utan Rocco Buttiglione, som parlamentet inte kunde respektera – inte för att han var, och är, katolik, och inte för att han var och är konservativ, utan på grund av att han inte kunde ta på sig de uppgifter han utsågs att ansvara för. Hans åsikter och tidigare handlande bevisade att hans ställning helt enkelt var ohållbar.
Jag ser nu en kommission som kommer att vara i stånd att kämpa för jämställdhet mellan kvinnor och män och skydd av minoriteters rättigheter, en kommission som kommer att kunna kämpa för reformer i EU. Jag deltog själv i utfrågningen av bland andra den nominerade kommissionsledamoten för budgetfrågor, och detta var en utmärkt erfarenhet där man inte lade fingrarna emellan när det gällde frågan om de nödvändiga reformerna. Jag ser fram emot vårt samarbete. Jag är övertygad om att ert samarbete med parlamentet kommer att bli konstruktivt, men att ni inte heller kommer att klara er undan kritik, och detta kommer att vara till förmån för EU och för oss alla. 
Dehaene (PPE-DE ).
   – Fru talman! Jag är övertygad om att vi i morgon kommer att godkänna den nya kommissionen med stor majoritet, och detta är bra, eftersom detta är en nödvändig förutsättning för en stark kommission. Detta beror även på ett gott samarbete mellan de två institutionerna under denna valperiod. Somliga har betecknat de senaste veckornas händelser som en institutionell kris; ingenting kan vara längre från sanningen, vilket rådsordföranden med rätta sade tidigare i dag. Detta beror inte på att det är första gången som detta inte skulle vara ett normalt förfarande. Det hedrar otvivelaktigt José Manuel Barroso att han följde spelreglerna, och detta har stärkt hans ställning; det kan även leda till en starkare kommission.
Kommissionens tillträdande ordförande har inte haft det lätt, och det är också uppenbart att även vi kan lära oss mycket av detta. Detta förfarande ställer helt klart kommissionens blivande ordförande i en svår position. Å ena sidan har medlemsstaterna gett honom liten eller ingen handlingsfrihet i valet av kommissionsledamöter, å andra sidan behandlar parlamentet denna fråga som om han verkligen hade ett fritt val.
För att undvika en sådan situation hade konventet föreslagit att varje medlemsstat skulle lägga fram förslag på tre kommissionsledamöter, däribland minst en man och minst en kvinna. Den nominerade ordföranden skulle följaktligen ges ett verkligt val och skulle kunna sätta ihop en välavvägd kommission. Regeringskonferensen avskaffade tyvärr denna lösning. Mot bakgrund av våra senaste erfarenheter anser jag att det är nödvändigt att överväga att tillämpa denna bestämmelse i praktiken, även om det endast blir i form av en överenskommelse mellan institutionerna. Det kan mycket väl bli så att detta inte tas med i konstitutionen, men en sådan bestämmelse skulle inte heller strida mot konstitutionen.
Jag anser att parlamentet måste bedöma alla aspekter av detta förfarande. Andrew Duff kommer att utarbeta ett förslag till betänkande om detta. Jag anser att det är nödvändigt att garantera kommissionens kollegiala karaktär, vilken skulle sättas på prov om parlamentet skulle godkänna kommissionsledamöterna en och en. Vi får inte bli en . Vi måste hålla ett vaksamt öga på balansen mellan institutionerna. 
Tabajdi (PSE ).
   – Fru talman, herr Barroso! Ni har visat prov på den nödvändiga och oundvikliga flexibilitet som kommer att ge er möjligheten att få majoriteten av parlamentets röster i morgon. I dag har ni lovat oss ett verkligt partnerskap, och detta är absolut nödvändigt, eftersom Europeiska unionen står inför mycket stora utmaningar.
För det första är det nödvändigt att ge ny livskraft åt Lissabonstrategin, eftersom den är kliniskt död. För det andra beror fördjupningen av Europeiska unionen på genomförandet av det konstitutionella fördraget. För det tredje måste den nuvarande utvidgningen konsolideras, de nya medlemsstaterna måste integreras fullt ut och garanteras likabehandling, och den utvidgade unionen måste göras till en sammanhängande helhet. Slutligen är det nödvändigt att informera om EU, eftersom det finns en enorm klyfta mellan EU-medborgarna och Europeiska unionen.
För oss – det vill säga för de nya medlemsstaterna – är likabehandling en central fråga. Vi vet mycket väl att det inte återstår några ekonomiska reserver, men liksom de ungerska socialisterna och den före detta portugisiska ministern som visade förståelse för de nya medlemsstaterna ber vi er att göra det som Mariann Fischer Boel lovade oss under sin utfrågning, nämligen att finna nya medel och metoder som är lämpligare för särskilda förhållanden, till exempel när det gäller landsbygdsutveckling.
Vi önskar er och EU-regeringarna all framgång med dessa uppgifter och hoppas att ni kommer att nå de gemensamma mål som är nödvändiga för den utvidgade Europeiska unionen. 
Di Pietro (ALDE ).
   – Herr kommissionsordförande! Den ommöblering som ni har gjort efter det dundrande misslyckandet när det gäller många av de nominerade kommissionsledamöterna är både sen och otillräcklig. Ordförande Barroso, ni har in i det sista försökt nonchalera parlamentets vilja. När ni slutligen tvingades gjorde ni så få ändringar av er laguppställning som möjligt och glömde till exempel bort att ersätta Neelie Kroes som ansvarig för konkurrensfrågor, trots de uppenbara och allvarliga intressekonflikter som föreligger.
I den bemärkelsen vill jag lugna Mario Mauro från PPE-DE-gruppen. Jag, en liberal, kommer att rösta mot er kommission, just därför att ni inte har ersatt liberalen Neelie Kroes. Att Rocco Buttiglione har ersatts av Franco Frattini anser vi inte heller vara tillfredsställande, trots den otvivelaktiga yrkesmässiga kompetens som vi erkänner att kommissionsledamot Frattini har. Han har emellertid ställt sin yrkesmässiga kompetens till Italiens premiärministers förfogande för att utarbeta en lag om intressekonflikter på ett verkligt partipolitiskt sätt, vilket gör oss illa till mods.
Jag kommer därför att rösta mot Barrosokommissionen på grund av brist på förtroende, och jag hoppas uppriktigt att jag kommer att få anledning att ändra mig i framtiden. 
Coelho (PPE-DE ).
   – Fru talman, mina damer och herrar, herr Barroso! För det första vill jag gratulera er. Under den sista veckan i oktober fanns det en del som inte förstod – och som även kritiserade – ert beslut att skjuta upp omröstningen om kommissionen. Ni förtjänar gratulationer för detta, eftersom ni gjorde rätt och eftersom alla nu erkänner detta.
De europeiska idealen och gemenskapsprocessen kräver effektiva förbindelser mellan kommissionen och parlamentet. Ni talade med rätta om detta som positiv delaktighet. Detta ligger i vårt gemensamma intresse, och vi måste se till att det blir varaktigt. Ni har klargjort era avsikter under de senaste veckorna, och nu är det vi som skall klargöra våra avsikter genom att säga ett rungande ja till den kommission som ni är ordförande för.
Vi behöver således en stark kommission som ger prov på auktoritet och legitimitet. De utmaningar som väntar oss gör att detta är nödvändigt. Vi räknar med er och er kommission för att värna om gemenskapens anda. Vi räknar med att ni kommer att stärka den ekonomiska och sociala sammanhållningen. Vi kommer inte att ha något gemensamt projekt om skillnaderna och obalanserna ökar. Vi räknar med att ni kommer att se till att lämpliga medel anslås för detta. Det är ologiskt att begära att kommissionens ansvar och verksamhet skall utökas utan att bevilja de nödvändiga medlen. Vi räknar med att ni skall främja kulturell och språkliga mångfald. Det europeiska projektet kommer att stärkas om vi kan främja alla samhällens kulturella identiteter och om alla medborgare får information och kan meddela sig med EU-institutionerna på sitt eget språk. Vi räknar med att ni kommer att ge ny drivkraft åt arbetet att föra EU närmare medborgarna och att ni rättar till bristen på information och deltagande i EU:s demokratiska process.
Herr Barroso! Jag talar inte enbart som medlem av samma parti, utan jag talar främst som portugis och europé, och det är som portugis och engagerad och plikttrogen europé som jag önskar er och er kommission all framgång. Lycka till med ert nya arbete. 
Pahor, Borut (PSE ).
   – Fru talman, herr kommissionsordförande! Jag har bett om ordet för att högt och tydligt välkomna de senaste veckornas händelser och säga att jag är nöjd med hur nomineringen av kommissionen har hanterats, både av er och av oss.
Herr ordförande! Att ni beslutade att skjuta upp omröstningen om kommissionen, att ni lyssnade till parlamentets åsikter och att ni gjorde välkomna förändringar av kommissionens sammansättning innebär att ni faktiskt visade respekt för parlamentet och bidrog till att stärka parlamentets anseende och göra det starkare.
Nu är det dags för parlamentet att ta ett lika förnuftigt steg genom att stödja er kommission och bidra till att stärka kommissionens anseende och göra den starkare.
Enligt min mening måste de viktigaste EU-institutionernas funktioner stärkas på ömsesidig väg, vilket förhoppningsvis skulle leda till att EU-medborgarnas förtroende ökar, både för de europeiska idealen och för Europeiska unionen.
Herr kommissionsordförande! EU förtjänar ett starkt parlament. EU förtjänar en stark kommission. De uppgifter som väntar oss under denna valperiod kräver visioner, mod och, som ni mycket riktigt har påpekat, ett kraftfullt institutionellt partnerskap. I alla händelser behöver EU ett starkt politiskt ledarskap.
Det finns minst två grundläggande uppgifter. Ett framgångsrikt genomförande av Lissabonstrategin och en framgångsrik ratificering av den europeiska konstitutionen.
När det gäller den första uppgiften, herr kommissionsordförande, har ni sagt mycket, men när det gäller den andra uppgiften har ni sagt alltför lite. Låt mig avsluta med att uppmana er att se till att den europeiska konstitutionen ratificeras med lyckat resultat som en del av ert personliga och kollektiva politiska ansvar. Jag önskar er lycka till med denna uppgift. 
Ek (ALDE ).
   – Fru talman! Herr Barroso! Er nya kommission har ett stort ansvar för den europeiska ekonomiska utvecklingen och för att den sker med hänsyn till miljön och också tar ett stort socialt ansvar.
Lissabonprocessen är idag som en elefant, en för stor elefant i en exklusiv glasaffär. Mycket svår att hantera. Jag hoppas att den nya kommissionen finner kraft och mod att utveckla nya arbetsmetoder och att tänka nytt när det gäller denna – för Europa så oerhört viktiga – fråga, den hållbara ekonomiska tillväxten. Den är inte ett prestigeprojekt, utan ett projekt som är oerhört viktigt för de människor som bor och lever i det geografiska område som parlamentet och kommissionen tillsammans har ett mycket stort politisk ansvar för. 
Salafranca Sánchez-Neyra (PPE-DE ).
   – Fru talman! Häromdagen i Bryssel påpekade jag att när den berömde filosofen Ortega y Gasset fick frågan om vilket avstånd händelser måste ses från för att vi skall kunna skriva ned vår historia, svarade han att avståndet var tillräckligt långt när man inte längre kunde se profilen av Kleopatras näsa.
Om vi lämnar anekdoterna därhän, fru talman, anser jag att vår historia i dag skrivs i presens och att Europeiska unionen, i den historiska tid vi nu upplever, träder fram som en av huvudaktörerna. Med sammanlagt 450 miljoner medborgare, av vilka 300 miljoner använder en gemensam valuta, är EU den viktigaste kommersiella, finansiella och industriella makten, den största givaren av utvecklingsstöd och en nyckelaktör, om än fortfarande nybörjare, på världsarenan.
Fru talman! Jag anser, precis som José Manuel Durão Barroso har sagt, att kommissionen nu måste ta itu med den interna dimensionen av projektet, den inre marknaden och den ekonomiska och monetära unionen – i enlighet med den inriktning och de åtaganden som stakas ut i Lissabonprocessen och med sikte på att nå hållbar tillväxt och att skapa arbetstillfällen – och börja arbeta med de externa frågorna, fru talman, genom att exportera vårt system av värderingar, bidra till fredsprocessen i Mellanöstern och återupprätta förbindelserna med USA på grundval av våra övertygelser.
Herr Durão Barroso! Don Quijote sade: de skäller, ett tecken på att vi rycker framåt. En majoritet av parlamentet kommer att investera ett stort politiskt kapital i er i morgon. Använd detta kapital ansvarsfullt, skapa en stark kommission som tjänar medborgarnas intressen, försvara de gemensamma intressena och fastställ framför allt inriktningen för integrationsprojektet.
Gör detta, herr Durão Barroso, genom att uppfylla ert åtagande att i en strategisk allians med parlamentet skapa en positiv delaktighet – som Carlos Coelho sade för ett ögonblick sedan – och jag är övertygad om att ni kommer att göra det europeiska integrationsprojektet, som är ett av vår tids mest spännande projekt, till en framgång.
Herr tillträdande kommissionsordförande! Jag önskar er lycka till med den uppgiften.
Fava (PSE ).
   – Blivande herr kommissionsordförande! Ersättandet av kommissionsledamot Rocco Buttiglione är förvisso ett steg framåt, men denna goodwillgest är enligt vår uppfattning fortfarande inte är tillräcklig.
Vi är fortfarande tämligen förbryllade över beslutet att utse Neelie Kroes till ansvarig för konkurrensfrågor, trots att ni vet att detta helt klart kan leda till att det uppstår intressekonflikter. När det gäller en ansvarspost, och detta säger jag med anledning av de smärtsamma erfarenheter vi har från den italienska regeringen, ger intressekonflikter upphov till den allra värsta sortens politik.
Avslutningsvis finns det fortfarande ett visst motstånd mot några av de grundläggande politiska alternativ som ni lade fram för oss i juli: Jag avser tvetydigheterna när det gäller frågor som rör krig och fred, den överdrivna tonvikt som ni har lagt vid marknads- och konkurrenskraftsfrågor och att ni vill påskynda avregleringarna. Jag menar några av de politiska alternativ som vi helt klart skulle likställa, om jag kan uttrycka mig så, herr ordförande, med högerpolitik. Av dessa skäl, herr Barroso, kommer ni inte att få vårt förtroende i morgon. 
Maaten (ALDE ).
   – Fru talman! Jag skall försöka avsluta det jag har att säga innan taket störtar in. Herr Barroso, ni övertalade mig att rösta för er i somras, och nu när krutröken har lagt sig och jag kan inspektera slagfältet måste jag säga att jag gjorde rätt i att ge er min röst då. Vid det tillfället sade jag att jag ansåg att kommissionens ordförande måste vara ledare och demokrat på samma gång. Att vara båda dessa saker är en enormt svår balansakt, och ni har skickligt gått balansgång under förhandlingarna.
De grönas klappjakt på Neelie Kroes kräver ett svar. Den logiska slutsatsen av deras tankebanor skulle vara att en doktor inte kan ansvara för folkhälsan, att en före detta fackföreningsledare inte kan ha hand om socialpolitiken, att en kvinna inte kan ta itu med kvinnornas frigörelse och att en person som tillhör De gröna inte kan leda miljöpolitiken. Om jag någonsin behöver en domare föredrar jag att välja någon som kan spela fotboll. Dessutom finns det ingen som är bunden av så stränga uppförandekoder som en kommissionär, och även detta är en institutionell reform. Herr Barroso! Er kommission har enastående ambitioner när det gäller ekonomisk nydaning och kampen mot diskriminering. Liksom min grupp väntar jag mig även mer demokratisering.
Sammanfattningsvis har Europeiska kommissionen som institution i själva verket gjort uppehåll i arbetet med att lägga fram lagstiftningsförslag sedan förra julen, och jag anser att den har sovit tillräckligt länge nu. Ordförande Barroso, fortsätt att väcka törnrosa och börja arbeta. I morgon tror jag att parlamentet kommer att ge er möjlighet att göra detta. 
Saryusz-Wolski (PPE-DE ).
    – Fru talman! Jag hoppas att ljudet inte förebådade någon storm, och att vädret fortsätter att vara fint.
På den polska delegationens vägnar inom gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater stöder jag Barrosos andra kommission. Det är med tungt hjärta som vi gör det, för de ändringar som gjorts i kommissionen är dels orättvisa, dels otillräckliga. Men det utvidgade EU behöver en ny kommissionen och ert starka ledarskap, herr Barroso. Ett sådant ledarskap ligger i vårt gemensamma europeiska intresse. Den avgörande frågan är därför innehållet i den nya kommissionens politik, inte de individuella kommissionärerna.
Vad förväntar vi oss av den nya kommissionen? Vi förväntar oss tre prioriteringar. För det första hoppas vi att kommissionen kommer att fullborda utvidgningen. Utvidgningen har påbörjats men är inte fullbordad. För det andra måste kommissionen behålla och utveckla EU:s solidaritet och sammanhållning. För det tredje måste kommissionen utveckla EU:s östra dimension. Som jag sade har utvidgningen genomförts formellt, men den är inte fullständigt genomförd. Det viktiga är att de nya medlemsstaterna får ta samma del av EU-politikens alla dimensioner som de övriga, att de får fullständiga och jämlika rättigheter och att de behandlas jämlikt.
Den andra prioriteringen, och den som är särskilt viktig för de nya medlemsstaterna, är EU:s sociala och ekonomiska sammanhållning, något som grundar sig på den alltid nödvändiga solidaritetsprincipen. Kommissionens mest brådskande uppgift blir att övertyga rådet om att budgeten för de närmaste sju åren bör motsvara de uppgifter som EU:s utvidgning medför. Herr Barroso! Som ni sade i juli så kan man inte få mer Europa för mindre pengar. Vi förväntar oss att ni håller ert ord och stöder de budgetförslag som Prodis kommission har lagt fram. Parlamentet kommer att stå vid er sida, herr Barroso.
Den tredje prioriteringen är den östra dimensionen och den nya grannskapspolitiken. Vi förväntar oss att ni aktivt tar itu med denna politik, herr Barroso. Vi behöver en politik som är generös utan att vara eftergiven, som är krävande men samtidigt effektiv, en politik som exporterar den europeiska modellen för demokrati och marknadsekonomi, en politik som motsätter sig kränkningar av demokratiska principer, lagbestämmelser och mänskliga rättigheter och en politik som stöder det civila samhället och främjar hederliga och fria val i Vitryssland och Ukraina samt stöder den öppna dörrens politik när det gäller de europeiska ambitionerna för ett demokratiskt Ukraina.
Sammanfattningsvis stöder vi er kommission, herr Barroso. Vi litar på att kommissionen koncentrerar sig på dessa prioriteringar och hoppas att det blir en stark kommission och att ni blir en stark ledare. 
Xenogiannakopoulou (PSE ).
   – Fru talman! De förändringar som José Manuel Barroso har utlovat var resultatet av Europaparlamentets starka hållning. Men vi är fortfarande oroade över viktiga frågor och vi efterlyser tydliga garantier och löften från Barrosos kommission. Vi ger er inte någon blankocheck.
Vi är särskilt oroade över konkurrenspolitiken, och vi vill ha en garanti för att den fungerar och för att det finns effektiva kontroller i händelse av intressekonflikter. Löften som gäller medborgerliga fri- och rättigheter och avskaffandet av diskriminering skall hållas, och vi kommer att noga följa kommissionens agerande inom detta område. Vi kräver att avtalet om institutionella förbindelser med Europaparlamentet skall stärkas, och framför allt, herr Barroso, uppmanar vi er att koncentrera er på hållbar utveckling, sysselsättning, solidaritet och sammanhållning och att stärka EU:s roll som fredsbevarande och samarbetsvillig kraft när ni lägger fram er kommissions programförklaring.
Fru talman, herr Barroso! Vi känner ansvar inför EU:s medborgare, och vi kommer att vara stränga i våra omdömen. Vi kommer varje dag att granska kommissionens politiska initiativ och politiska agerande och hur ni uppfyller era löften. Jag upprepar detta: vi kommer inte att ge er någon blankocheck. 
Sbarbati (ALDE ).
   – Fru talman, ordförande Barroso! Vår italienska delegation anser att ni har missat det historiska tillfälle som Europaparlamentet erbjöd er: att ge oss en kommission som motsvarar de utmaningar som unionen ställs inför.
Rocco Buttiglione var inte det enda problemet i er svaga grupp: ni har inte gjort tillräckligt för att få vårt fulla förtroende, och av ansvarsskäl kommer vi inte att ge er det. I själva verket har vi fortfarande den allvarliga frågan om intressekonflikt när det gäller den viktigaste portföljen – konkurrensfrågor – som tidigare på ett utmärkt sätt sköttes av Mario Monti. Till Mario Mauro och de andra gruppledarna vill vi säga följande: vi gjorde inga eftergifter åt Rocco Buttiglione, vi brännmärkte den italienska regeringens fräckhet när den krävde att få portföljen med rättsliga frågor, och vi uppskattar Franco Frattinis förberedelser och tillmötesgående, utan att underskatta det som förblev osagt. Vi skulle emellertid ha önskat oss samma hårda villkor när det gällde intressekonflikten och övriga svåra problem som förlamar er kommission, där vissa kommissionärer inte kommer att kunna utföra sina uppgifter fullt ut. 
Varvitsiotis (PPE-DE ).
   – Fru talman, herr Barroso! Den 27 oktober visade ni att de ståndpunkter ni yttrade från samma talarstol under ert tal när ni valdes i juni var både precisa och konkreta.
Ni sade då att ni noga skulle beakta de synpunkter som yttrades av ledamöterna i Europaparlamentet, även om de stred mot era egna. Den 27 oktober lyssnade ni till det som sades i parlamentet och handlade i enlighet med detta, med respekt både för parlamentets roll och det förtroende man visade er i juni.
Att ni agerade på detta vis betyder att ni är fast övertygad om att politiken är det kitt som håller samman själva Europeiska unionen. Ni sade själv att den viktigaste rollen för kommissionens ordförande var att förvalta det dynamiska samtycke som EU behöver, och ni visade att ni redan troget följde den principen.
Vi menar att den nya sammansättning som ni har presenterat är effektivare och kommer att reagera på frågorna om välstånd, solidaritet och säkerhet. Men jag minns att ni uppgav att ni inte skulle tveka att begära att några av kommissionens ledamöter skulle avgå, om det visade sig att de inte kunde utföra sina åtaganden. Detta, tillsammans med den vikt som ni fäster vid parlamentets demokratiska granskning, ger oss garantier för en förnuftig förvaltning. 
Vi, de 11 grekiska parlamentsledamöterna från gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater, kommer att stödja kommissionen med våra röster, men vi kommer att hålla ett vakande öga på ert arbete och vi kommer att lägga fram vår kritik om vi anser att ni har svikit era löften.
Herr Barroso! Vi önskar er ett brett stöd för er nya kommission och all framgång i ert svåra arbete. 
Panzeri (PSE ).
   – Ordförande Barroso! Ni har kommit tillbaka hit till Europaparlamentet med ett nytt förslag, och det är bra. Jag tror och hoppas att ni i allt väsentligt har förstått att den europeiska demokratins framtid inte uteslutande vilar på två ben, nämligen rådet och kommissionen, utan att det finns en tredje part som räknas och vill räknas. Den tredje parten är Europaparlamentet.
Jag noterar de ansträngningar som ni har gjort i denna riktning, vare sig det handlar om att erkänna parlamentets roll, vilket jag definitivt hoppas, eller om att ändra sammansättningen på den grupp som ni kommer att arbeta tillsammans med under de kommande åren. Vissa problem är dock fortfarande olösta, och de får inte undervärderas. Jag vill betona två av dem: det första problemet är riktlinjerna för socialpolitiken som – för att bara nämna en sak – inte i tillräcklig utsträckning tar upp EU:s behov av arbetstillfällen, välfärd och rättigheter enligt Lissabonmålen. Det andra problemet är Neelie Kroes närvaro i er grupp. Jag har intrycket att denna kommissionär snart kommer att omges av en mängd problem. Hennes intressekonflikter är nu alla medvetna om, och när ni godkänner henne, ordförande Barroso, undergräver ni er själv och era åtgärder.
Trots att jag uppskattar en del av era ändringar gör de problem jag nämnt det omöjligt för mig att uttrycka mitt förtroende för er kommission. Jag önskar er ändå lycka till i ert arbete, framför allt för EU:s bästa. 
Tajani (PPE-DE ).
   – Herr kommissionsordförande! Under de senaste veckorna har vi sett hur ni behandlar parlamentet. Metoden visar på en utpräglad känsla för EU:s institutioner. Vi är därför övertygade om att ni kommer att leda kommissionen under de närmaste fem åren på ett nytt sätt, som skiljer sig från de senaste åren, och att ni kommer att genomföra en sorts kopernikansk revolution.
Vi är säkra på att vi får en ordförande som inte är allierad med det ena eller andra politiska lägret. EU behöver kvinnor och män som på detta sätt kan spela rollen av suveräna företrädare för alla institutioner, inbegripet Europaparlamentet och parlamentsutskotten – jag refererar till min kollega Jean-Louis Bourlanges, som inte är närvarande i kammaren.
Kort sagt behöver vi förbättra institutionerna kontinuerligt. Därför skulle vi ha önskat att andra regeringar, och till att börja med socialistregeringen i Ungern, hade visat samma institutionella känslighet som den italienska regeringen under dessa veckor.
Endast en kommission som inte ägnar sig åt att påverka den nationella politiken kan ha tillräcklig status och tyngd för att tillåta att EU har ett jämlikt institutionellt system så att parlamentet slutligen kan få fullständiga lagstiftningsbefogenheter. En kommission med en sådan profil måste se till att konstitutionsfördraget snabbt godkänns.
Skapandet av Europeiska unionens första grundlag är en stor framgång för oss alla, även om jag, tillsammans med ledamöterna i gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater, är besviken över att den inte innehåller någon uttrycklig hänvisning till vårt kristna ursprung. Men tillsammans är vi alla skyldiga att låta detta stora konstitutionella byggnadsarbete genomsyras av politisk vilja. Kort sagt behöver EU fyllas med liv och själ. Annars riskerar vi att få ett EU som bara består av valuta och byråkrati.
Därför har parlamentet förklarat sig positivt till att Europeiska unionen skall sitta med i FN:s nya säkerhetsråd. Målet är att EU skall få allt större betydelse på det internationella schackbrädet, ett EU som skapar fred, liksom det har gjort inom sina egna gränser under de senaste femtio åren.
Vi är säkra på att ni kommer att stödja parlamentets ståndpunkter och inte företräda ett parti, utan institutionen. Eftersom ni kommer att vara institutionens man och uteslutande tjäna våra medborgare, får ni det fulla förtroendet från den italienska delegationen i gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater. 
Berès (PSE ).
   – Fru talman, herr kommissionsordförande! Ni kommer inte att få någon hjälp från rådet eftersom rådet inte strävar efter att öka er makt. I annat fall skulle det berömda grupptrycket, som rådet vill få oss att tro är den bästa metoden för att åstadkomma något, ha fått det nederländska ordförandeskapet att gå med på att det var ett misstag att låta italienarna fortsätta med sin envishet. Varken det nederländska ordförandeskapet eller Europeiska rådet har hjälpt er, så ni har en svag kandidat på en mycket viktig post i er kommission. Er institution blir på så vis svagare, så lyssna till vad Europaparlamentet säger er.
I den skrivelse som Josep Borrell Fontelles sände er och som sammanställts av det utskott där jag är ordförande, frågade vi vilken öppen metod för varning och kontroll som skulle användas i händelse av en intressekonflikt, en konflikt som jag förmodar kommer att gå mycket längre än de fall som er rättstjänst har belyst, eftersom det inte handlar om vilken styrelse Neelie Kroes har suttit med i, utan snarare inom vilket område som hon lärt sig att försvara ett särskilt företag eller kämpa mot ett annat.
Ni lämnade inte någon försäkran i ert anförande, vare sig på den punkten eller i fråga om hur ni kommer att frånta Neelie Kroes hennes ansvar i händelse av en intressekonflikt. Det kan inte bli generaldirektören som blir den tjugosjätte kommissionären ...
Hökmark (PPE-DE ).
   – Fru talman! Den stora utmaningen nu är att se till att göra utvidgningen framgångsrik och att se till att ge Europa en dynamisk ekonomi. Men det handlar också om att bryta upp från ett Europa som varit delat och som har en historia som aldrig kan förlåtas.
Det är mot den bakgrunden som jag måste säga att det är beklagligt att en kommissionär efter tjugo år i diktaturens tjänst inte anser sig ha någonting att ångra. Ingenting att ångra efter tjugo år i diktaturens tjänst. Det säger mer om den ungerska regeringen och den socialistiska gruppen än om kommissionen, därför att ansvaret inte faller vare sig på kommissionen eller på ordföranden.
Det är också intressant att notera den debatt vi har haft här i dag. Den socialistiska gruppen anser uppenbarligen att det är värre att ha sin bakgrund i ett fritt näringsliv än att ha sin bakgrund i en av Europas brutala diktaturer utan att i dag känna någonting att ångra. Det faller hårt på er och är svårt att förklara och svårt att försvara.
Men nu är uppgiften att ge fart åt Europa och det är mot den bakgrunden vi ger ordförande Barroso med kommissionen vårt stöd. Det handlar om att avreglera, det handlar om att öppna upp för frihet och öppenhet. Det handlar om att företräda ett Europa som bygger på frihetens och demokratins ideal, det handlar om att få fart på Lissabonprocessen och det handlar om att ge européerna största möjligheter. Där kommer denna kommission vara bra och vi ger den vårt stöd.
Gebhardt (PSE ).
   – Fru talman! Så här får man inte behandla en kommissionär som utmärkt sig genom att öppna järnridån. Jag måste säga till parlamentet att jag anser detta vara absolut skandalöst. Den kommission som det är meningen att vi skall godkänna i morgon är fortfarande behäftad med skamfläckar. Ni, herr Barroso, pressas av regeringarna, men ni bör inte underskatta parlamentets vaksamhet. Tillsammans med min grupp kommer jag att gå i spetsen när det gäller att undanröja fiaskon i er omgivning. Vi tar er på orden. Ni åtog er att göra er av med ledamöter i kommissionen som inte visade sig passa för arbetet på ett eller annat sätt, och det är ett löfte som ni måste hålla om ni inte skall misslyckas på samma sätt som Jacques Santer gjorde. Var och en som följt rapporteringen av det som har hänt under de senaste veckorna känner till att detta fritt valda parlament har fastslagit vissa punkter. Vårt åtagande gentemot EU och dess medborgare har blivit mer synligt än det någonsin tidigare varit. Människorna i de nu 25 medlemsstaterna kommer i framtiden att kunna betrakta oss, och förhoppningsvis även José Manuel Durão Barrosos kommission, med välvilja. 
Brok (PPE-DE ).
   – Fru talman! Låt mig säga att vi nu har en kommission som består av 25 ledamöter, och vi kan väl alla säga att vi inte gillar den ena eller andra ledamoten. Men det är helt normalt här i världen i en sådan lagidrott. Nu är matchen över, det viktiga är att skaffa sig handlingskraft.
Men jag måste säga till Evelyne Gebhardt att om någon som Rocco Buttiglione skall kritiseras för sina värderingar, så måste också de konservativa få lov att kritisera socialisterna utan att detta beskrivs som otillbörligt. Här anser jag att vi måste se till att få jämvikt, och det vill jag uppmana oss till. Låt mig därför – som exempel – vädja till De gröna och andra genom att säga att spelet är över, att parlamentet har vunnit sina poäng och att det nu är viktigt att kommissionen får stöd av en stor majoritet för att den skall legitimeras och för att det skall bli möjligt för den att under de närmaste fem åren utföra det arbete som det är vår uppgift att kontrollera.
Det arbetet är omfattande. Man har redan hänvisat till konsolideringen av det utvidgade EU, till Lissabonmålen och även till EU:s roll i världen och dess transatlantiska förbindelser. Hur skall terrorismen övervinnas och vilken roll skall vi här spela? Hur skall vi säkerställa stabiliteten för vår valuta när somliga av dem som deltar i debatterna försöker påstå att det inte finns någon stabilitetspakt?
Detta är mycket viktiga utmaningar, och därför vill jag uppmana parlamentet att vid omröstningen visa kommissionen stort förtroende. Samtidigt vill jag säga till kommissionen att ett stort förtroende också innebär att arbetet kommer att granskas noga samtidigt som vi kommer att ha ett gott samarbete. Det kommer nämligen att vara de två gemenskapsinstitutionerna parlamentet och kommissionen som skall genomföra konstitutionen och på så vis göra detta vårt EU till en gemenskap snarare än ett mellanstatligt arrangemang. Detta innebär att samarbetet mellan våra två institutioner är av synnerligen stor vikt för EU:s framtid, och vi bör sluta upp med att racka ned på varandra och i stället sätta i gång med arbetet. 
Berger (PSE ).
   – Fru talman! Det har redan sagts vid upprepade tillfällen att parlamentet har hjälpt EU att få en bättre kommission. Detta stämmer särskilt när det gäller den kommissionär som skall vara ansvarig för rättsliga och inrikes frågor, en portfölj som när allt kommer omkring är av särskild vikt för allmänheten. Som samordnare för min grupp inom utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden kan jag bekräfta att vi var enormt imponerade av den stora skicklighet som den nominerade kommissionären och vice ordföranden Franco Frattini visade i olika frågor, däribland mycket komplexa rättsliga frågor. Han har i varje fall mycket bättre förståelse för vad parlamentet förväntar sig av en kommissionär.
Vi menar också att Franco Frattini kan lägga sin tid som minister i Berlusconis regering bakom sig, även om vi är något förvånade över att han stannade kvar så länge som minister i Berlusconis regeringar samtidigt som han hyste de åsikter som han yttrade under utfrågningen, då han visade sig vara starkt engagerad när det gäller grundläggande rättigheter och rättsstatsprincipen. Hur kunde regeringen med tanke på detta anta så många lagar som var diskutabla med tanke på rättsstatsprincipen och som de italienska och europeiska domstolarna nu måste tillämpa? Vi måste därför anta till hans försvar att han, som utrikesminister, alltid befann sig utomlands när dessa lagar antogs. 
Doyle (PPE-DE ).
   – Fru talman! Jag vill tacka José Manuel Barroso för att han lyssnade på Europaparlamentet. Den senaste tidens stridslystna ordväxlingar mellan parlamentet och kommissionen har inneburit tre saker för EU. För det första har det på nytt bekräftats att EU verkligen i grund och botten är ett politiskt, och inte ett byråkratiskt, projekt.
För det andra har EU:s beslutsfattande förmåga stärkts genom att de interinstitutionella förbindelserna har förbättrats. Slutligen, och vad som är viktigast, har EU:s demokratiska legitimitet stärkts genom att våra medborgare engagerats i en äkta EU-debatt med parlamentet som forum.
Personligen känner jag mig nu säkrare på att stödja ett starkare kollegium, stärkt av kloka justeringar som gjorts på vissa ansvarsområden. Om ni bara kunde ha sträckt er längre, herr Barroso, men ni har dödat två fåglar med en sten när ni bytte ansvarsområden mellan den ungerska och den lettiska kommissionären. Jag välkomnar dessutom Andris Piebalgs till energiuppdraget som en lovande och kunnig kandidat obesmittad av påstådda oegentligheter, till skillnad från den ursprungligen nominerade i hans land.
László Kovács, som visade sin inkompetens och sitt totala förakt för det parlamentariska förfarandet under den första vändan av utskottsutfrågningar, har ingett aningen mer förtroende i rollen som föreslagen skattekommissionär. Även om jag inte instämmer med hans politiska åsikter, blev jag personligen lugnad av hans uttalande om att medlemsstaterna fortfarande själva kommer att besluta om harmonisering av bolagsskatter.
Även om jag inte alls tvivlar på hennes yrkeskompetens – och jag understryker det – vill jag åter hävda min oro över en rad intressekonflikter som Neelie Kroes eventuellt förknippas med som ett direkt resultat av hennes till dags dato framgångsrika karriär inom näringslivet. Det kanske är rätt kvinna på fel position den här gången, herr Barroso, men jag önskar henne lycka till.
Jag godkänner i huvudsak er kommission som företrädare för det demokratiskt valda parlamentets ståndpunkter. Eftersom vi endast kommer att ha en röst för eller emot hela kommissionen vill jag be er, herr Barroso, att i dag tydligt protokollföra ert fulla stöd för principen om varje kommissionärs personliga ansvar. Det hade varit bättre att inte vänta med era ändringar till sista sekunden men resultatet av hela den här episoden är att samarbetet mellan parlamentet, kommissionen och rådet har stärkts. Parlamentet har blivit ett mycket starkare forum och något man inte skall ta för lätt på. Vi har gett er ett tydligt budskap. Vi är inga nickedockor. Jag önskar er och ert kollegium lycka till. 
De Veyrac (PPE-DE ).
   – Herr kommissionsordförande, mina damer och herrar! Beträffande den kommission som har presenterats för parlamentet finns det flera punkter som gläder mig. Särskilt en sak jag vill ta upp. Det gäller valet av färgstarka och erfarna personer, som vi har sett i den absoluta majoriteten av utfrågningar inför parlamentet, inbegripet utfrågningen i utskottet för regionalpolitik, transport och turism för kommissionär Jacques Barrot, där jag var närvarande. Jag vill emellertid inte förtiga, herr ordförande, att vissa problem fortfarande återstår att lösa.
Herr Barroso! Ni arrangerade toppmötet på Azorerna för president Bush och i dag, arton månader efter att kriget började, pågår detta krig fortfarande. Vi känner tyvärr till hur många offer som kriget kräver varje dag: Jag skulle vilja veta vad ni anser om detta i dag.
Den andra punkt som bör behandlas, och som just har nämnts, är ommöbleringen i kommissionen. Ommöblering – det är ett bra ord, eftersom föga har förändrats. Herr Barroso! Är ni inte rädd när ni till kommissionär med ansvar för konkurrensfrågor utser en person som, oavsett de nämnda personliga förutsättningarna, ständigt kommer att riskera att hamna i intressekonflikter? Är ni inte rädd för att de beslut som er kommission måste fatta på ett så känsligt område som konkurrensfrågorna ständigt kommer att ifrågasättas?
Den tredje och sista punkten, som ligger mig mycket varmt om hjärtat, är Turkietfrågan, och alla här känner till era åsikter i frågan. Som vi många gånger har sagt anser vi att Turkiet inte bör bli medlem i Europeiska unionen, och det finns många anledningar till detta. Jag skall bara nämna en av dem: Denna anslutning skulle sätta stopp för gemenskapsprojektet. Genom att utvidga i det oändliga kommer unionen snart att bli ett enormt frihandelsområde eller en klassisk internationell organisation, och därigenom förlora hela sin individualitet.
Herr Barroso! I flera år har vår grupp – och jag gjorde det själv i november 2002 – uppmuntrat till ett privilegierat partnerskap mellan Europeiska unionen och Turkiet. Är ni öppen för denna tredje möjlighet, som skulle lösa dilemmat mellan anslutning och uteslutning?
Som ni ser, herr ordförande, återstår vissa frågor, och vi hoppas att denna debatt i kväll kommer att ge oss ny tillförsikt. 
Karas (PPE-DE ).
   – Fru talman, herr Barroso, mina damer och herrar! Barrosos kommission och Europaparlamentet har stärkts. Men det är ett sorgligt faktum att vissa ledamöter på ett otillbörligt och felaktigt sätt har låtit sin uppfattning om kommissionen som helhet och de utmaningar vi står inför grumlas av avvikande uppfattningar om enskilda kommissionärer.
Kommissionen och parlamentet utgör en kommunikationskanal, och vi behöver varandra. Vi behöver en stark kommission som visar initiativ och som är dynamisk och kompetent. Vi behöver ett starkt Europaparlament. Utan EU:s medborgare, eller deras företrädare, bör och får ingenting beslutas i EU, eftersom vi måste föra EU närmare dess medborgare och göra EU mer öppet och demokratiskt. Vi måste göra allt som står i vår makt för att se till att EU:s interna politik slutligen kan föras på grundval av konstitutionen, så som är fallet i världen utanför, i stället för att politiken i första hand baseras på nationell politik och partipolitik. Detta säger jag medan jag erinrar mig de kommentarer som Schulz gjorde.
Låt oss göra allmänheten till deltagare och förklara våra mål, motiv och framgångar. Jag förväntar mig av er, herr Barroso, att ni finner ett praktiskt uttryck för Lissabon- och Barcelonamålen och gör dem genomförbara, och att ni gör båda dessa saker på ett sätt som människor finner lätt att förstå. Jag förväntar mig också av er att ni undanröjer hindren inom EU och driver på den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken. Jag förväntar mig att ni ser till att stabilitets- och tillväxtpakten förblir stark, att ni genomför prov på subsidiariteten innan ni lägger fram förslag och att ni klart och begripligt försvarar mervärdet i EU:s förordningar samt når en överenskommelse med rådet om att de 12 stjärnorna skall synas överallt där EU har investerat euro. Bara på detta sätt kan man skapa ett europeiskt medvetande och minska på avståndet.
Tillsammans med cirka 500 ledamöter ser jag fram emot ett framgångsrikt och hederligt samarbete, byggt på självförtroende. Jag önskar er lycka till. 
Busuttil (PPE-DE ).
   – Jag är en av dem som skulle ha föredragit om er kommission hade valts för tre veckor sedan. I så fall skulle ni redan ha påbörjat ert arbete. Men när jag tänker närmare efter anser jag att man kan dra nytta av det som har hänt.
Den första lärdomen är att Europeiska unionen – och särskilt kommissionen – måste inse att den inte skall lägga sig i sådant som har att göra med tro, moral och etik. Jag tänker särskilt på ömtåliga frågor som aborter, dödshjälp, kloning, familj och äktenskap, vilka alla är mycket känsliga ämnen där man har olika synpunkter i EU:s olika medlemsstater.
Efter det som hänt de senaste veckorna anser jag att ni, herr Barroso, skulle göra klokt i att hålla er borta från sådana frågor och undvika alla incidenter. När allt kommer omkring är det så att vi, om vi verkligen tror på subsidiaritetsprincipen och på en enhet i mångfald, måste tillåta de enskilda staterna att reglera sådana ärenden i enlighet med respektive nations förhållanden.
Den andra lärdom som vi kan dra av det som hänt är att Europaparlamentet stärker sin position och blir alltmer bestämd i sin roll när Europeiska unionen fattar beslut. Denna stärkta roll för Europaparlamentet gör att kommissionen kommer att utsättas för en noggrannare granskning och ställas till svars i större utsträckning.
Men samtidigt kommer kommissionen på detta sätt att bygga upp sin egen styrka eftersom den kommer att öka sin legitimitet i allmänhetens ögon. Detta betyder, herr ordförande, att vi nu har ett starkare parlament efter det som har hänt. Men vi har också en kommission som är starkare, eftersom den är mer öppen för inspektion och granskning från EU-medborgarnas direktvalda företrädare. Vi har alltså minskat det demokratiska underskottet i Europa och har fört Europeiska unionen ett steg närmare dess medborgare. Tack så mycket. 
Queiró (PPE-DE ).
   – Fru talman, herr Barroso! För tre veckor sedan var den kommission där ni är ordförande en bra kommission. Era riktlinjer var positiva och er hållning var fast och tydlig. De mål som ni lade fram var både till gagn för EU som helhet och rättvis mot sammanhållningsländerna. Av exakt samma skäl är det i dag fortfarande en bra kommission. Majoriteten av dess ledamöter var och är fortfarande värda vårt godkännande, eftersom man har undvikit all osämja när det gäller superkommissionärer respektive andraklasskommissionärer, eftersom kommissionen ligger nära våra ideologiska värderingar och eftersom den som helhet har åsikter som ligger närmare dem som majoriteten av EU:s medborgare hyser.
Fru talman, herr ordförande! Det EU som jag tror på är ett EU av frihet, mångfald, säkerhet, välstånd och solidaritet. Detta skall vara våra ledande principer och det var i själva verket de värderingar som ni lovade att försvara, herr Durão Barroso. EU måste komma ihåg att utan säkerhet finns det ingen frihet, utan konkurrens finns det ingen hållbar social modell och utan subsidiaritet finns det ingen enhet i mångfald, utan det blir en sammanslagning av separata enheter, vilket är något som vi inte vill ha.
Slutligen stöder vi Barrosos kommission därför att den erbjuder ett tillfälle att återställa de transatlantiska förbindelserna. Definitionen av EU är inte att det står i opposition till något land, särskilt inte i opposition till – och helt säkert inte underkastade – vår viktigaste allierade, men jag tror att alla inser detta.
Innan jag slutar vill jag säga ett par ord till Durão Barroso, som var en bra premiärminister i Portugal. Jag ber er inte att vara vår kommissionär, och jag vill inte heller att ni skall vara vår kommissionär. Jag ber er att vara ordförande för den kommission som aldrig skall glömma de frågor som är viktiga för medborgarna och medlemsstaterna, oavsett deras ekonomiska, demografiska eller geografiska dimensioner, och jag litar på att ni inspireras av detta när ni genomför era nya och viktiga åtaganden. Lycka till, herr Durão Barroso. Tack så mycket. 
Talmannen.
   – Mina damer och herrar! Innan jag ger ordet till Atzo Nicolaï för rådet, vill jag meddela att jag avslutningsvis har mottagit sju resolutionsförslag. Omröstningen om dessa resolutionsförslag kommer att äga rum i morgon kl. 11.00.
Jag ger nu ordet till Atzo Nicolaï, som skall tala för rådet. 
Nicolaï,
   . – Fru talman! Som både ni och kammaren är medvetna om deltar varken rådet eller dess ordförandeskap formellt sett i diskussionerna mellan parlamentet och kommissionen och dess ordförande. I rådet har vi naturligtvis varit mycket engagerade, och som ni säkert vet, fru talman, har vi godkänt denna nya lista över kommissionärer.
Jag vill klart deklarera här i kammaren att jag är nöjd med det som José Manuel Durão Barroso, den nye ordföranden i den nya kommissionen, har presenterat för oss i dag, och jag vill gratulera honom till det. Jag vill också gratulera Europaparlamentet. Jag har alltid hävdat att Europaparlamentet naturligtvis har all rätt – och i själva verket är förpliktigat – att framhäva sin ståndpunkt när det gäller den nya kommissionen och dess ledamöter. Jag har också alltid hävdat att vi naturligtvis är helt övertygade om att parlamentets ståndpunkt kommer att vara noga genomtänkt. Vi ser fram emot morgondagen. Jag är helt övertygad om att ni kommer att fatta ett klokt beslut. Inom ordförandeskapet har vi aldrig betraktat denna situation som en kris. Den är i stället ett tecken på att konflikter kan uppstå i en mogen demokrati och visar tydligt hur man kortfristigt kan finna en lösning på dem. Jag har stora förhoppningar om att vi i morgon får se att man har kommit fram till en lösning.
Med er tillåtelse, fru talman, vill jag ta tillfället i akt att tacka Romano Prodi och hans kommissionärer för att de har fortsatt sitt arbete. Låt mig också säga att vi verkligen ser fram emot att arbeta tillsammans med den kommission som just har presenterats.
Låt mig avslutningsvis säga att om ni, Europaparlamentet, kommer fram till ett gynnsamt beslut i morgon så tror jag att vi alla kommer att kunna sluta oss till att Europeiska unionen i allmänhet och gemenskapsdemokratin i synnerhet har fått förnyad styrka genom det man gått igenom. 

Tack så mycket, herr Nicolaï.José Manuel Durão Barroso har ordet. 
Barroso,
   . – Herr talman, mina damer och herrar! Jag vill börja med att tacka er. Jag tackar er för denna debatt, för ert i stort sett positiva mottagande och för att ni har uttryckt olika synpunkter. Jag har noterat stödet från majoriteten av er, era önskemål, era förslag och även era prioriteringar.
Jag vill särskilt ta upp tre punkter: för det första sammansättningen, för det andra eventuella intressekonflikter och för det tredje samarbetet mellan Europaparlamentet och kommissionen, särskilt med tanke på ramavtalet.
Jag skall börja med sammansättningen. Vissa av er har kritiserat mig därför att jag har tagit hänsyn till medlemsstaternas önskemål. Det stämmer: jag har tagit hänsyn till medlemsstaternas önskemål. Det är vad som sägs i fördraget. Kommissionens sammansättning är inte ett ansvar som enbart åligger kommissionens blivande ordförande: det är ett ansvar som delas mellan ordföranden och rådet. Det jag presenterar här är därför redan resultatet av en kompromiss. Jag säger detta så att det tas till protokollet, så att det står fullständigt klart. Det är redan resultatet av en kompromiss mellan kommissionens tillträdande ordförande och rådets medlemmar, naturligtvis också med hänsyn till Europaparlamentets vilja så som jag har kunnat analysera den. Därför var debatten i oktober positiv. I själva verket var det tack vare den debatten som jag kom på det klara med era huvudsakliga önskemål och har kunnat försöka uppfylla dem.
Men jag vill också säga att jag inte har kunnat lösa alla de problem som uppstått, och jag måste tala om varför. I viss utsträckning har ni uttryckt motstridiga önskemål. Till exempel önskar vissa av er behålla en viss kommissionär, medan andra inte vill ha den kommissionären. Jag blev förvånad över att höra vissa ledamöter i en av parlamentets grupper uttrycka allvarlig kritik mot en kommissionär, i det här fallet kommissionären med ansvar för konkurrensfrågor, medan samma grupp hade insisterat på att jag skulle behålla kommissionären i fråga på denna post, vilket gör att vi hamnar i en egendomlig situation när det gäller förbindelserna mellan parlamentet och den tillträdande ordföranden. Under dessa förhållanden måste jag säga att det är alltför förenklat att helt enkelt säga att kommissionens sammansättning är ett problem för kommissionens blivande ordförande och rådet. Nej! När kommissionens ordförande delar ut portföljer så råkar han ut för motstridiga önskemål inte bara från de olika politiska grupperna, utan också från ledamöter inom en och samma politiska grupp, vilket vi har sett i dag.
Jag säger allt detta med tanke på framtiden, eftersom det finns två aspekter som jag anser är helt väsentliga. För det första respekten för fördragen. Som ni vet är kommissionen fördragens väktare, vilket innebär att jag måste respektera dem. Jag är absolut för kommissionens institutionella karaktär, inte genom institutionell själviskhet, utan därför att vi mer än någonsin verkligen behöver en stark kommission för att kunna komma framåt med det europeiska projektet. Jag är därför beredd att arbeta tillsammans med er på ett ärligt och öppet sätt. Jag är redo för detta positiva samarbete med Europaparlamentet, men jag måste säga att detta inte får ske till förfång för kommissionen. Det skulle jag inte kunna acceptera, eftersom vi alla i EU behöver en oberoende, trovärdig och stark kommission, i enlighet med fördragen. Det är mycket viktigt att jag klargör detta för er, så att vi alla är medvetna om våra skyldigheter. Jag har således tagit hänsyn till medlemsstaternas vilja och samtidigt naturligtvis hela tiden respekterat fördragen. Jag måste också säga att vissa av er har samarbetat mer än andra. Det stämmer att vissa medlemsstater har visat större förståelse för mina önskemål än andra. Jag anser att detta bör påpekas, eftersom jag menar att det är viktigt att dra alla tänkbara lärdomar av denna erfarenhet, med tanke på kommissionens framtid och våra institutioners korrekta funktion.
När det gäller intressekonflikter vill jag säga följande. För det första har jag tagit hänsyn till de slutsatser som drogs av det utskott som höll utfrågningen med Neelie Kroes. Jag måste citera utskottets slutsatser. Jag kommer att läsa dem på engelska eftersom jag har originalet på engelska. Utskottet har bekräftat att Neelie Kroes hade, och jag citerar: 

 ”... den personliga och yrkesmässiga förmåga som krävs för att inta den höga post hon har föreslagits till och att hennes agerande och åtaganden, varav några går utöver det som egentligen krävs, räcker för att handskas med risken för framtida intressekonflikter.” 

 Så står det i den skrivelse som talmannen för Europaparlamentet sänt till mig och som hade sammanställts av ordföranden för utskottet i fråga. Utskottet frågade mig också, och det gjorde även talmanskonferensen, vilka garantier jag som kommissionsordförande kunde ställa när det gällde mekanismerna för att förhindra intressekonflikter. I själva verket har vi vidtagit en hel rad åtgärder, alltför många för att nämnas här, men filosofin ser ut på följande vis: om en enhet, och särskilt den generaldirektör som är ansvarig för konkurrensfrågor, upptäcker en intressekonflikt, är det hans plikt att påpeka den, men inte att undersöka den, och detta är viktigt, eftersom det inte är generaldirektören utan snarare kommissionens ordförande som är ansvarig för att fatta beslut i frågan.
Naturligtvis kan kommissionsordföranden inte hålla jämna steg med de hundratals och tusentals konkurrensfrågor som kommissionen måste behandla. Generaldirektören, som har kommissionens rättstjänst till stöd i sitt arbete, är därför skyldig att utfärda varningar. Det är då som kommissionens ordförande – vilken som ni vet enligt fördraget är ansvarig för sammanhållningen och kontinuiteten inom kommissionen – om han anser att det föreligger en möjlig intressekonflikt, fattar beslutet att tilldela en annan kommissionär denna portfölj, respektive själv fattar beslutet inom kollegiet. Det finns därför en mekanism.
Vissa kommentarer har gjorts. Monica Frassoni har nämnt tre fall som undersöks för närvarande, vilka skulle kunna omfattas av antitrustlagstiftningen och innebära intressekonflikter. Jag kan godta detta, fru Frassoni, men det rör bara tre fall av 561 av samma slag som för närvarande undersöks av kommissionen, bland totalt mer än tusen fall som gäller antingen fusioner eller statligt stöd. Det finns alltså fall som helt klart skulle kunna leda till intressekonflikter. Vi har emellertid mekanismer som är öppna för insyn för att förhindra att dessa intressekonflikter får någon verklig effekt. Denna mekanism är demokratisk eftersom kollegiet är ansvarigt, och detta åligger kommissionens ordförande.
Vidare har några av er sagt att en kommissionär som kommer från den italienska regeringen inte bör få ansvaret för rättsliga frågor, enbart därför att han är italienare eller ingår i den italienska regeringen. Jag måste säga att detta är något som jag inte kan godta på grundval av principen om icke-diskriminering. Ansvaret hänger i första hand samman med personen, med individen. Uppfattningen att en person från ett särskilt land eller från en särskild regering som ett resultat av detta inte kan visa ett visst mått av ansvar trots att han eller hon har den nödvändiga politiska, intellektuella och yrkesmässiga bakgrunden, är inte acceptabel. Medlemsstaterna är demokratiska länder. Det är inte vår sak, inte kommissionens sak, att besluta vilka regeringar som är acceptabla och vilka som inte är det. Det är inte vårt ansvar. Det är väljarkåren i de olika länderna som skall besluta detta.
Samma sak gäller en annan kommissionär, dvs. den kommissionär som nominerats av den ungerska regeringen. Den ungerska regeringen är en demokratisk regering. Om den inte var det tror jag inte att landet skulle kunna vara medlem av Europeiska unionen. Att påstå att någon som nominerats av en demokratisk regering i vår union, dessutom någon som hittills har varit ordförande för det största partiet i detta demokratiska land, av den anledningen och enbart av politiska skäl inte kan utses till ledamot av kommissionen, anser jag vara oacceptabelt. Därför anser jag att vi bör försöka behålla denna kommissionär.
Det behöver helt klart göras kompromisser, mina damer och herrar. Som någon helt korrekt påpekade har kommissionen tjugofem ledamöter. Jag vill ställa följande fråga till er: i vart och ett av era länder, när ert parti har makten, är då alla ledamöter i era nationella regeringar sådana som ni vill godkänna? Det tror jag inte. Varför skall ni därför begära mer av EU-institutionerna än ni begär av era egna nationella institutioner?
Det är här vi har problemet. Jag håller utan vidare med om att det måste finnas mer öppenhet och fler krav, men ibland undrar jag om vissa personer, ibland på grund av naivitet, ibland av andra skäl, inte försöker försvaga de EU-institutioner som vi vill skall vara starka. Vi är villiga att godta omfattande önskemål, men ibland blir jag misstänksam när jag märker att kommissionens ledamöter utsätts för mycket strängare önskemål än de nationella myndigheterna. Jag undrar hur många av era nationella regeringar som faktiskt skulle godkännas om alla deras ledamöter skulle utsättas för den typ av utfrågningar som ni har ordnat här i parlamentet.
När det gäller kommissionens sammansättning har somliga sagt att den är alltför liberal. Här får det inte råda något tvivel: sammansättningen återspeglar faktiskt pluralismen i våra medlemsstater. Om det fanns någon kommunistregering i våra stater skulle jag ha kommunistiska kommissionärer. Om det fanns regeringar som leddes av De gröna skulle jag ha kommissionärer med denna övertygelse. Det skulle inte vara något problem för mig. Det är regeringarna, som företräder majoriteten i sina länder – eftersom vi i alla våra länder har en majoritetsregel – som lägger fram förslagen. Det är därför helt oberättigat att kritisera kommissionen därför att sammansättningen är alltför vänster- eller högerinriktad. Kommissionen är verkligen frukten av pluralismen, och jag vill upprepa det som jag redan har sagt er, framför allt till socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentet, nämligen att jag inte kommer att bli en partipolitisk ordförande. För att vidare direkt reagera på de önskemål som uttryckts av Martin Schulz, Johannes Swoboda och Poul Nyrup Rasmussen måste jag påpeka att jag, även om jag har en särskild ideologisk politisk övertygelse, inte desto mindre anser att jag som ordförande för kommissionen inte kan vara ordförande för högersidan mot vänstern eller för vänstersidan mot högern. Jag menar att vi på EU-nivå, alla vi som är för EU, först och främst måste hålla samman och arbeta för det europeiska gemensamma bästa.
Låt mig också säga något till ledamöterna från socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentet, med all erforderlig respekt för dem: ni kommer mycket ofta att finna att ni, när det gäller till exempel social sammanhållning, kommer att få mindre problem med mig i kommissionen än ni skulle ha haft med vissa socialdemokratiska regeringar som för närvarande har makten. Vi kommer att upptäcka detta när vi diskuterar budgetplanen. Vi kommer då att upptäcka vem som verkligen försvarar den sociala sammanhållningen och vem som försvarar en mer aktiv omfördelningspolitik.
Vi säger ofta att vi måste försvara den europeiska sociala modellen, och det stämmer. Men vet ni att det i flera medlemsstater, särskilt i dem som nyss har anslutits, inte finns någon europeisk social modell än? Därför är deras problem inte hur den europeiska sociala modellen skall bevaras. Deras problem är hur man skall åstadkomma den europeiska sociala modellen. Vi måste därför arbeta för att göra utvidgningen till en framgång. Det är i den riktningen vi måste gå.
När det gäller frågan om samarbete mellan kommissionen och parlamentet vill jag inte föregripa resultatet av omröstningen om era resolutioner i morgon. Men eftersom några av er har frågat mig direkt, särskilt Graham Watson, skulle jag när det gäller det resolutionsförslag som lagts fram av Hans-Gert Poettering, Íñigo Méndez de Vigo, Andrew Duff, Martin Schulz, Johannes Swoboda, Brian Crowley med flera, vilja säga att punkt 5 a i sin nuvarande form är helt godtagbar. Principen är följande: om parlamentet genom en omröstning beslutar att återkalla förtroendet för en kommissionär, måste kommissionens ordförande noggrant undersöka om det är lämpligt att begära att denna ledamot skall avgå. Därpå måste ordföranden antingen be ledamoten att avgå eller också motivera för parlamentet varför han inte gör det. Detta är innebörden i den text som lagts fram för mig, och jag är övertygad om att det är det åtagande som min föregångare Romano Prodi har gjort. Jag har inte behov av att ändra någonting.
Den viktiga frågan nu är hur man skall få principen om individuellt ansvar att stämma överens med kommissionens kollegiala karaktär. Den balansen är inte så lätt att åstadkomma. Som ni är väl medvetna om är kommissionens kollegiala karaktär inskriven i fördragen, och den är rättsligt bindande. Därför kan jag inte godta att man handlar i strid mot fördragen. Jag kan inte godta idén att en kommission skulle avgå automatiskt för den händelse att ni drar tillbaka ert förtroende, eftersom detta inte är inskrivet i fördragen, och det är inte heller i enlighet med vare sig andan eller bokstaven i fördraget. Som kommissionens ordförande bör jag vara den främste väktaren av fördragen.
Kollegialitetsprincipen är inskriven i fördragen, vilket inte innebär att jag på politisk nivå på något vis skulle vara ovillig att mycket noggrant undersöka de frågor ni har rörande en ledamot av kommissionen, eller att motivera mitt beslut. Dessutom har jag bett kommissionärerna att godkänna principen om avgång för den händelse att ordföranden begär detta, och de har godkänt det.
I dagens EU med 25 medlemmar menar jag att ordförandens auktoritet, som ökades ytterligare genom Nicefördraget, som fortfarande är i kraft, har blivit livsviktig också ur medlemsstaternas synvinkel. Det är därför som kommissionsledamöterna vid informella sammanträden har accepterat principen att de bör avgå om deras ordförande begär detta. I vissa avseenden går vi alltså längre än vad ni ber om. Det jag inte kan göra är att ändra den jämvikt mellan institutionerna som upprättats i fördraget.
Jag förmodar att vi i morgon kommer att få tillfälle att reagera och komma med uttalanden efter er omröstning. Om ni så önskar skulle jag kunna ge er fler detaljer. Men jag vill säga att från och med nu kommer vice ordförande Margot Wallström och jag att vara beredda att arbeta tillsammans med er för att förnya ramavtalet och därvid ta särskild hänsyn till den skrivelse som Josep Borrell Fontelles sänt mig och även till vissa initiativ, särskilt det som kom från Hans-Gert Poettering, som har bidragit med flera viktiga milstolpar i den institutionella debatten. Jag ser därför en äkta vilja till att vi på ett konstruktivt sätt skall vara öppna gentemot parlamentet.
Jag vill avsluta genom att hänvisa till den fråga om transatlantiska förbindelser, som togs upp. I det avseendet anser jag att vi måste arbeta tillsammans med Amerikas förenta stater på värdig och jämlik fot, i en anda av ömsesidig respekt. Mer än någonsin behöver vi detta, och hela världen behöver detta samarbete.
I dag har ni här tagit emot Sydafrikas president. Jag träffade honom i går och han sade till mig, så som alla ledare för utvecklingsländerna gör, att ett närmare samarbete mellan EU, som för närvarande är den största ekonomiska och kommersiella makten, och Förenta staterna är mycket viktigt även för dem, och att vi på ett positivt sätt måste engagera oss i en progressiv transatlantisk agenda tillsammans med Förenta staterna. Detta kommer jag naturligtvis att göra, samtidigt som jag försvarar gemenskapens intressen, det behöver inte sägas.
Avslutningsvis vill jag säga att debatterna denna vecka har berikat oss alla. Jag avvisar idén om att det skulle finnas en vinnare och en förlorare. Jag anser att EU:s institutioner kan stärka varandra och att vi alla kan bli vinnare genom denna konstruktiva debatt. Jag vill upprepa min önskan till er, och hela kommissionens önskan, att vi skall ha ett nära samarbete med er och sätta upp en positiv agenda för EU, för vi har mycket som måste göras. Denna idé om positiv samverkan med parlamentet kommer att bli mycket viktig under de närmaste fem åren. Det kommer att bli tuffa år. Vi ställs inför allt fler krav, men vi kan arbeta tillsammans, Europaparlamentet och kommissionen, utan någon partipolitisk småskurenhet, utan meningslösa motsättningar, och framför allt försöka att ena alla dem som tror att EU har en framtid och som anser att vi kan inspirera våra ungdomar att stödja EU. På den grundvalen kan jag garantera att jag är villig att på ett nära, konstruktivt och öppet sätt samarbeta med er institution.
Talmannen.
   – Tack så mycket, herr Barroso.
Robert Kilroy-Silk har ordet för en ordningsfråga. 
Kilroy-Silk (NI ).
   – Herr talman! Jag är angående en ordningsfråga tacksam för möjligheten att få tala till er.
Ni minns nog att jag tidigare i dag, i slutet av min tilldelade talartid på en minut, märkte att ni höll upp klubban efter 59 sekunder. Jag påpekade detta faktum och sade att det verkade lite orättvist att ni var beredd att stoppa mig när andra hade talat i en och en halv minut. Man har sagt mig – jag har inte hört er säga det – att jag hade tur att ni inte använde klubban tidigare eftersom jag sade saker som inte var sanna.
Jag skulle vara väldigt tacksam om ni kunde säga mig två saker. Vad var det jag sade som inte var sant, och vilken är regeln som tillåter parlamentets talman att censurera ledamöters tal? 
Talmannen.
   – Herr Kilroy-Silk! Ni måste respektera talartiden på samma sätt som alla andra. Dessutom är det ni sade inte något som rör arbetsordningen. 
Batten (IND/DEM ).
   – Herr talman, Robert Kilroy-Silks anmärkningar på kommissionen var korrekta, särskilt i Peter Mandelsons fall, vars namn har blivit en synonym för korruption i Förenade kungariket. Era anmärkningar som anklagar Robert Kilroy-Silk för förtal visar på parlamentets och alla EU-institutioners antidemokratiska natur om ytterligare ett sådant exempel ... 
Toubon (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag har inte för avsikt att delta i denna charad. Jag vill bara säga, herr talman, när det gäller arbetsordningen, att jag var närvarande vid middagstid på måndagen, men att mitt namn inte fanns med i protokollet. Jag önskar att detta rättas till. 
Talmannen.
   – Tack så mycket, herr Toubon. Vi skall kontrollera detta och göra erforderliga ändringar. 

Mina damer och herrar! Nästa punkt på föredragningslistan är frågestunden med frågor till rådet. 
Talmannen.
   – Jag vill börja med fråga 1 från Dimitrios Papadimoulis som rör arresteringsordern mot Kenan Akin. Jag ger nu ordet till Atzo Nicolaï så att han kan besvara frågan för rådets räkning. 
Talmannen.
Den 15 augusti 1996 deltog Kenan Akin, före detta ”minister” i den så kallade staten Nordcypern, i mordet på den grekcypriotiske demonstranten Solomos Solomou under en fredlig demonstration i den neutrala zonen på Cypern. Demonstrationen upplöstes med våldsamma metoder genom vilka många människor kom till skada och som kulminerade i mordet på den grekcypriotiske demonstranten. Sedan dess föreligger en internationell arresteringsorder från Interpol mot Kenan Akin. I en resolution (B4-0994, 1024, 1039, 1043, 1058 och 1073/96)(1)som antogs efter händelserna krävde Europaparlamentet bland annat ”att Turkiet samarbetar i genomförandet av alla åtgärder som krävs för att identifiera, arrestera och [ställa] alla de som tog del i mordet på och i beskjutningen mot de obeväpnade demonstranterna […] inför domstol”.
Den efterlyste greps nyligen i Istanbul misstänkt för smuggling, men trots Interpols arresteringsorder släpptes han åter på fri fot.
Vilka åtgärder tänker rådet vidta för att få Ankara att respektera sina internationella förpliktelser och de åtaganden man gjort gentemot EU så att arresteringsordern omedelbart kan verkställas och Kenan Akin utlämnas? 
Nicolaï,
   . – Rådet känner inte till detaljerna kring utfärdandet och hanterandet av den internationella arresteringsordern och begäran om utlämnande som den ärade parlamentsledamoten hänvisar till. Det är inte heller rådets uppgift att avgöra huruvida Turkiet har agerat i strid mot sina internationella skyldigheter i detta specifika fall.
Det Interpollarm som utfärdats i enlighet med detta beslut är inte baserat på något EU-instrument eller på något internationellt instrument som är bindande för Europeiska unionen och Turkiet. Det verkar därför som om frågan som den ärade ledamoten tar upp, faller helt inom ramarna för inrikeslagstiftningen i de inblandade länderna, och det är därför inte rådets uppgift att uttrycka sig i denna fråga. 
Papadimoulis (GUE/NGL ).
   – Fru talman, herr rådsordförande! Europaparlamentet begärde efter dessa händelser i sitt förslag att alla erforderliga åtgärder skulle vidtas så att de personer som är ansvariga för dessa mord och för beskjutningen mot obeväpnade demonstranter skulle dras inför domstol. Jag känner inte till vad Interpol gör eller inte gör, men har rådet för avsikt att göra något för att reagera på det som Europaparlamentet begärde i sin resolution? 
Nicolaï,
   . – Jag kan utveckla det jag just sade. Eftersom rådet, som jag sade, inte har kännedom om de omnämnda detaljerna angående den internationella arresteringsordern och begäran om utlämnande som frågan hänvisar till, kan jag inte delge någon ny syn på det. Vi skall dock vara medvetna om att internationella arresteringsorder utfärdade av Interpol, inte av sig själva är bindande för staten som mottar dem. De är snarare förfrågningar från en stat till en annan och garanterar inte automatiskt häktning och/eller utlämnande av en misstänkt. Frågan om utlämnande hanteras i stället till stor del av existerande bilaterala fördrag om utlämning, om några sådana finns.
Till skillnad från EU:s arresteringsordersystem, som Turkiet inte är del av, finns det ingen gällande princip om gemensamt godkännande av juridiska beslut mellan de inblandade staterna.
Den europeiska konventionen om utlämning som står under Europarådets beskydd, som Turkiet är del av, fungerar på ett liknande sätt. 
Talmannen.
Varför måste rådet vänta ända till april 2005 innan det fattar och genomför ett beslut om att övergå till omröstning med kvalificerad majoritet och medbeslutande i frågor om asyl, invandring och gränskontroll, vilket Nicefördraget föreskriver? Vad förhindrar ett tidigare genomförande? 
Nicolaï,
   . – Den 5 november 2004 antog Europeiska rådet ett nytt flerårigt program, som kom att kallas Haagprogrammet, för de följande fem åren, vilket stärker frihet, säkerhet och rättvisa i Europeiska unionen.
I slutsatserna från Europeiska rådet som belyser Haagprogrammet tas hänsyn till rekommendationen om användning av omröstning med kvalificerad majoritet och det medbeslutandeförfarande som Europaparlamentet antog den 14 oktober 2004.
I själva Haagprogrammet ber Europeiska rådet rådet att anta ett beslut baserat på artikel 67.2 i EG-fördraget direkt efter formell konsultation av Europaparlamentet och senast den 1 april 2005, med beaktande av kommissionens utvärdering och de starka åsikter som Europaparlamentet uttrycker i sin rekommendation, för att genomföra det förfarande som tillhandahålls i artikel 251 avdelning IV i EG-fördraget, åtgärder för att stärka friheten som omfattas av Nicefördraget, utom för legal invandring.
Ordförandeskapet har för avsikt att framlägga ett förslag till beslut till rådet så snart som möjligt. Europaparlamentet kommer att behöva konsulteras om detta förslag. Tack vare protokollet om Förenade kungariket och Irlands ståndpunkt, kommer dessa två medlemsstater att ha rätt att inom tre månader uttrycka sin önskan att delta i antagandet av beslutet.
Med dessa krav på förfarande i åsyn, räknar Europeiska rådet med att övergången till medbeslutandeförfarande skall äga rum senast den 1 april 2005. 
Ludford (ALDE ).
   – Jag välkomnar naturligtvis det faktum att Europeiska rådet har fattat detta beslut att gå vidare framåt. Jag gratulerar det nederländska ordförandeskapet och rådsordföranden själv till att få till stånd denna överenskommelse. Det verkar dock visa en motvilja från medlemsstaternas sida att detta händer ett år senare än Nicefördraget angav. En övergång till medbeslutande som skulle göra besluten mer demokratiska, och omröstning med kvalificerad majoritet som får dem att bli snabbare och av högre kvalitet, skulle säkert förbättra de hittills föga imponerande resultaten av inrättandet av en gemensam asyl- och invandringspolitik.
Vi måste ändra de inskränkta attityderna i nationella ministerier, en attityd som är orsaken till att vi var tvungna att ändra Argoprogrammet så att endast ett ministerium kan framlägga ett projekt, eftersom det inte har varit möjligt att få tre länder att samarbeta. En övergång till omröstning med kvalificerad majoritet kommer säkert att hjälpa till att ändra på detta. 
Nicolaï,
   . – Tack för era kommentarer, men jag har inget att tillägga till det jag sade i mitt första svar. 
Martin, David (PSE ).
   – Jag skulle vilja leda rådsordföranden ur sin motvilja att fälla någon ytterligare kommentar. Det är ganska uppenbart att invandring och asyl endast kan fungera om det finns en samordning mellan de 25 medlemsstaterna. Tror rådsordföranden att de nationella förvaltningarna nu stöder EU:s agerande på ett sätt som de helt enkelt inte gjorde för ett år sedan? Tror han särskilt att Irland och Förenade kungariket den 1 april kommer att underteckna en gemensam strategi för att tackla dessa problem? 
Nicolaï,
   . – Detta är snarare en ny fråga som jag tyvärr måste säga att jag inte genast kan svara på. 
Talmannen.
I juli 2004 kom Europeiska unionens medlemsstater, på förslag av Spanien, överens om att se över den gemensamma ståndpunkten om Kuba samt de diplomatiska påtryckningar som utövas i förbindelserna mellan Europeiska unionen och Kuba.
Har rådet gjort en bedömning av hur effektiva den gemensamma ståndpunkten och de diplomatiska påtryckningarna på Kuba har varit?
Kan rådet ange vilka initiativ man tagit sedan dess, eller vilka initiativ man planerat för att återuppta den politiska dialogen med Kuba och genomföra denna översyn, samt på vilken nivå de diplomatiska förbindelserna med Kuba befinner sig för närvarande? 
Nicolaï,
   . – Rådet har börjat se över följderna av och effektiviteten hos de åtgärder som antogs den 5 juni 2003 i ljuset av målen med den gemensamma ståndpunkten gentemot Kuba. De mål som eftersträvats med den gemensamma ståndpunkten gäller fortfarande, särskilt det om att stödja en fredlig förändring och respekten för de mänskliga rättigheterna i Kuba genom att föra en dialog med de kubanska myndigheterna och med samtliga sektorer i det kubanska samhället. Undersökningen pågår ännu och jag kan därför inte i detta skede lämna någon information om möjliga slutsatser. 
Martínez Martínez (PSE ).
   – Jag har noga noterat det svar som vi har fått. Enligt rådet syftar den revidering som aviserats till att samma mål skall bibehållas, men jag förmodar att man genom revideringen vill försöka uppnå dessa mål genom mer effektiva åtgärder än de hittillsvarande, vilka inte bara varit resultatlösa, utan rentav fått negativa effekter.
Ordföranden har meddelat mig att han för ögonblicket inte har något mer att säga. Jag förstår att man måste vara diskret under förhandlingarna, och av det han sade lade jag märke till att det finns en vilja att förbättra instrumentet för att kunna uppnå de mål som vi har kommit överens om. 
Nicolaï,
   . – Jag kan inte säga mycket mer, men jag kan utveckla lite grand.
Ni kanske har läst i tidningarna att en inledande diskussion om revisionen av den gemensamma ståndpunkten ägde rum i går i en av rådets behöriga förberedande instanser. Vi kommer att fortsätta diskussionen, som, bland andra ämnen, behandlar firandet av nationaldagar de kommande veckorna. För tillfället finns det inget samförstånd. Men jag skulle dock vilja poängtera att alla medlemsstater är överens om vikten av att föra en bred strategisk EU-politik gentemot Kuba, baserad på den gemensamma ståndpunkten. Detta innefattar ett åtgärdspaket som syftar till att utöka och strukturera förbindelsen med oliktänkande och det civila samhället liksom med de kubanska myndigheterna. 
Salafranca Sánchez-Neyra (PPE-DE ).
   – Fru talman! Jag vill fråga rådets ordförande om man i rådet anser att situationen innan man fastslog den gemensamma ståndpunkten var tillfredsställande med tanke på främjandet av demokratiutvecklingen och respekten för de mänskliga rättigheterna på Kuba. Jag vill också fråga om EU inte borde ha vidtagit några åtgärder efter vågen av förtryck och slutligen om rådet känner till att Europaparlamentet i förmiddags med stor majoritet begärde att den gemensamma ståndpunkten inte skulle ändras och att de ytterligare åtgärder som slogs fast efter vågen av förtryck i juni skulle bibehållas. 
Nicolaï,
   . – Jag har ingenting att tillägga. Jag hoppas att mitt svar var tillräckligt för att förklara ståndpunkten. 
Talmannen.
Antalet rapporter ökar på senaste tiden om att Förenta staternas tullmyndigheter på grund av de strängare säkerhetsåtgärderna behöver lång tid på sig för att inspektera varor som tillverkats av europeiska företag. Detta leder till längre leveranstider och högre driftskostnader. Eftersom det är omöjligt att veta hur lång tid det tar tills varorna inspekterats försenas leveranserna.
Vilka åtgärder kommer rådet att vidta, inom sin behörighet, för att underlätta de europeiska företagens handel med Förenta staterna? 
Nicolaï,
   . – Rådet är medvetet om problemet som orsakas av behovet av att skapa en balans mellan säkerhetsproblem och handelseffektivitet. Frågan om utvecklingen av konsekventa lastsäkerhetskrav och ett behov av att garantera minimal skada på handeln tas regelbundet upp inom ramarna för den politiska dialogen mellan EU och Förenta staterna om säkerheten vid transport och vid gränserna.
I detta sammanhang syftar överenskommelsen mellan EU och Förenta staterna om initiativ för säkra containrar, som undertecknades förra april, till att komma överens om ömsesidigt godtagbara och gemensamma normer, som skulle göra att det inte blev nödvändigt med ytterligare betungande kontroller när last kommer till Förenta staterna. I synnerhet bildar denna överenskommelse en arbetsgrupp utformad bland annat för att förbättra och etablera normer som industripartnerskapsprogrammen kan använda sig av, för att förbättra säkerheten för försörjningskedjor och för att förenkla rörelsen av legitim handel.
EU söker aktivt samarbete med Förenta staterna angående deras bioterrorismlagstiftning, även det inom ramarna för den politiska dialogen mellan EU och Förenta staterna om säkerheten vid transport och vid gränserna, i syfte att utradera all potentiell negativ inverkan från denna lagstiftning på EU:s export till Förenta staterna.
Rådet uppmanar den ärade ledamoten att ställa frågan angående de praktiska åtgärder som skall genomföras för att förenkla internationella handelsaktiviteter med Förenta staterna, till fördel för EU-företag, till kommissionen. 
Brejc, Mihael (PPE-DE ).
   – Tack så mycket, herr talman. Jag vill tillägga att det inte handlar om mindre problem för europeiska företag. Här hänvisar jag naturligtvis särskilt till slovenska företag. Det handlar om de allvarliga problem som dessa har i Förenta staterna eftersom de aldrig vet hur lång tid det kommer att ta för tullmyndigheterna där att granska varorna. Här vill jag föreslå att ni och naturligtvis hela kommissionen undersöker möjligheten att tullmyndigheterna, inom ramen för handelsbestämmelserna, i förväg lämnar information om hur lång tid det kommer att ta att undersöka containerförpackade varor. På så vis skulle leverantörerna inte missa sina leveranstider, och kunderna i Förenta staterna skulle bli glada. Kort sagt skulle detta undanröja hinder för handeln mellan EU och Förenta staterna. Tack så mycket. 
Nicolaï,
   . – Det var det jag försökte förklara i mitt första svar. Det är i själva verket en uppgift för kommissionen. Jag förstår dock kommentarerna. EU:s ordförandeskap försöker i allmänhet förbättra relationerna med Förenta staterna på skilda områden, till exempel genom en dialog om handeln. Att stimulera ömsesidig förståelse för å ena sidan relevant oro för säkerheten, och å andra sidan möjliga handelssvårigheter, hoppas jag kommer att leda till praktiska lösningar som uppnår rätt balans mellan dessa olika intressen. 
Purvis (PPE-DE ).
   – Herr rådsordförande, om jag förstår er rätt, så håller ni med om att det finns oacceptabla förseningar från de amerikanska myndigheternas sida när det gäller europeiska varor som importeras av Förenta staterna? Skulle ni därför acceptera att eventuellt vidta motåtgärder i syfte att säkerställa att våra exporter behandlas på ett korrekt sätt av de amerikanska myndigheterna? 
Nicolaï,
   . – Jag hoppas ni förstår att jag inte kan tillägga något till vad jag redan har sagt, och att detta är en fråga för kommissionen. 
Crowley (UEN ).
   – Jag inser vilka svårigheter rådsordföranden kan ha med att ge ett direkt svar på frågor som ställs till honom. En rapport från det amerikanska ministeriet med ansvar för intern säkerhet, ger riktlinjer för de åtgärder som det måste vidta för att öka säkerheten när det gäller last. Trots vissa omänskliga åtgärder som införts av den amerikanska förvaltningen under de två senaste åren, har dessa inte genomförts. De förseningar som europeiska exportörer möter i handeln med Förenta staterna, verkar drabba just europeiska varor, snarare än vara resultatet av en allmän inriktning på lastsäkerhet.
Skulle ni, i egenskap av ordförandeskap, kunna närma er de amerikanska myndigheterna för att undersöka om det skulle gå att göra en inspektion från europeisk sida före leverans, som sedan skulle göra varorna klara för direkt transport till Förenta staterna, i stället för att de blir fördröjda i Förenta staterna? 
Nicolaï,
   . – Jag har verkligen inget att tillägga på ordförandeskapets vägnar. Detta är en diskussion som ni borde ha med kommissionen. 
Purvis (PPE-DE ).
   – Jag tycker bara att er roll här, fru talman, är att försvara parlamentsledamöternas intressen. Det är inte mödan värt att komma till frågestunden för oss om ministern inte kommer att svara eller försöka att svara på våra frågor, vilket han mycket väl skulle kunna göra. Jag tänker inte bry mig om att sitta kvar här och lyssna till dessa icke-svar! 
Talmannen.
   – Om jag förstår det rätt, herr Purvis, så var detta en kommentar och inte en punkt som rör arbetsordningen. Jag har noterat det. 
Talmannen
Vad vet rådet om fallet med algeriern Abdelkadar Bouchama, som är försvunnen sedan han blev häktad den 18 maj 1994, alltså för tio år sedan? Kommer rådet med hänsyn till detta fall och på grundval av associeringsavtalet med Algeriet att arbeta för att den algeriska regeringens kommission för de mänskliga rättigheterna äntligen blir tillsatt med oberoende ledamöter, också från frivilligorganisationer, vilka beviljas vidsträckta arbetsmöjligheter? 
Nicolaï,
   . – Fru talman! Rådet känner väl till det fall som den ärade ledamoten hänvisar till, nämligen fallet med Abdelkadar Bouchama, vars familj inte har hört av honom sedan han arresterades den 18 maj 1994. Detta fall, tillsammans med dussintals s.k. ”försvunna personer” som kidnappats under den konflikt som haft landet i sitt grepp sedan 1992, är ett av cirka 7 000 försvinnanden som fortfarande behandlas av Algerian League for the Defence of Human Rights (ung. Algeriska förbundet för försvar av de mänskliga rättigheterna).
I september 2003 tillsatte president Bouteflika en tillfällig kommitté för att undersöka försvinnandena. Eftersom denna kommitté inte har behörighet att genomföra undersökningar, har den ännu inte slutgiltigt kunna klara upp dessa försvinnanden. Med bedömningen att staten var ”ansvarig men inte skyldig” beviljade Farouk Ksentini allmän amnesti för alla berörda medlemmar av säkerhetsstyrkorna, på samma sätt som tidigare hade gjorts i Sydafrika. Ekonomisk kompensation har nyligen erbjudits familjerna till de försvunna personerna, under förutsättning att de drar tillbaka sina anklagelser. Rådet har regelbundet satt upp försvinnanden på sin agenda för diskussioner, och räknar med att göra detta också under de kommande mötena inom ramen för den politiska dialogen med Algeriet. Detta är en fråga som vi uppmärksammar. I detta sammanhang utgör den pågående ratificeringen av associeringsavtalet en viktig del av utvecklingen av EU:s förbindelser med Algeriet. När avtalet träder i kraft kommer det att bli möjligt för Europeiska unionen att med större kraft utöva påtryckningar på Algeriet när det gäller respekten för de mänskliga rättigheterna i allmänhet, och särskilt i samband med försvinnanden. 
Posselt (PPE-DE ).
   – Ja, jag har två särskilda tilläggsfrågor. Är rådet för det första berett att än en gång ingripa hos de algeriska myndigheterna i fråga om det fall som jag särskilt hänvisade till? För det andra vill jag fråga om det inte vore möjligt att inom ramen för den dialog som nu har underlättats genom avtalet föreslå ett effektivare instrument än den kommitté som ni själv har beskrivit som synnerligen ineffektiv? 
Nicolaï,
   . – Fru talman! Vi i rådet kan inte lägga fram enskilda fall på det sätt som har föreslagits. Jag räknar med att nästa ministertrojka med Algeriet på ministernivå kommer att hållas under 2005 – med andra ord nästa år – och jag är säker på att detta blir ett tillfälle för Europeiska unionen och Algeriet att diskutera frågan om mänskliga rättigheter, och då kan också dessa frågor behandlas. 
Talmannen.
Internationella sjöfartsorganisationen (IMO) har en sammansättning och behörigheter som tillsammans med bristen på tvingande instrument för att se till att antagna konventioner efterlevs gör att den tillåter att länder med bekvämlighetsflagg endast ratificerat hälften av de undertecknade konventionerna och att de i själva verket inte ens tillämpar dem som faktiskt redan ratificerats.
Vilka förslag har rådet för avsikt att lägga fram avseende Internationella sjöfartsorganisationen (IMO) och vilka åtgärder planerar rådet att vidta på gemenskapsnivå i syfte att undvika denna allvarliga situation som i högsta grad inverkar negativt på de internationella transporternas säkerhet? 
Ortuondo Larrea (ALDE ).
   – Tack för ert svar, herr rådsordförande. Ni sade det: Europeiska unionen som sådan tillhör inte WTO. Icke desto mindre är miljön enligt konstitutionsfördraget Europeiska unionens särskilda ansvarsområde. Jag skulle vilja veta hur rådet ser på idén att kommissionen skall delta i WTO för unionens räkning.
I den ändring av direktivet om skadestånd för föroreningar till havs som godkändes vid första behandlingen av Europaparlamentet föreslås det att fartyg med gemenskapsflagg skulle bära ansvaret i alla delar av världen. Rådet motsatte sig detta. Jag skulle vilja veta vilka medlemsstater som motsätter sig denna åtgärd. Kan det möjligen röra sig om europeiska stater med bekvämlighetsflagg? 
Nicolaï,
   . – Tack för er kommentar.
Jag vill betona vikten av den status som särskilt känsliga havsområden (PSSA) har. Inom ramarna för Internationella sjöfartsorganisationen kan skyddsåtgärder för ett PSSA innefatta skeppsruttsåtgärder som exempel ett område som skall undvikas – ett område inom bestämda gränser i vilket det antingen är särskilt riskfyllt att navigera eller det är synnerligt viktigt att undvika skador och som är ett område som bör undvikas av alla fartyg, eller vissa klasser av fartyg. 
Talmannen.
   – Herr Ortuondo Larrea! Jag tänkte ta upp ytterligare en fråga, och sedan kommer frågestunden att avslutas. 
Ortuondo Larrea (ALDE ).
   – Ni har inte på något vis besvarat min fråga. 
Talmannen.
   – Som ni känner till är det faktiskt min sak som talman att ge ordet till talarna. När det gäller hur bra eller dåligt frågorna besvaras har ni rätt att ha er egen åsikt.
Jag vill sluta med fråga 9 från Proinsias De Rossa. Men först vill jag påpeka att fråga 7 från Willy Meyer utgår, eftersom han inte är närvarande. Fråga 8 från Edith Mastenbroek har återkallats, vilket leder oss till fråga 9 från Proinsias De Rossa om statsägda företag och oljeproduktion i Myanmar. Herr Nicolaï! Ordet är ert, och jag tror att ni ville ge ytterligare ett svar på föregående fråga. 
Talmannen
Kan rådet förklara på vilken grund det upprättade förteckningen över statliga företag i Myanmar i sin gemensamma ståndpunkt 2004/730/GUSP(2)? Kan rådet i synnerhet förklara varför Myanmar Oil and Gas Enterprise (MOGE), Myanmar Timber Enterprise och Myanmar Post and Telecoms inte finns med i den förteckningen och varför inga delvis EU-ägda företag heller finns med i den?
Hur anser rådet att man stoppa EU-företags inblandning i Myanmars betydande energisektor? Hur avser rådet att se över och uppdatera sin förteckning genom att inbegripa även andra relevanta företag? Har rådet för avsikt att identifiera de europeiska företag som redan ingått kontrakt eller avtal och att försöka påverka dem till att avsluta dessa kontrakt eller avtal så snart det är möjligt med tanke på deras kontraktuella skyldigheter? Avser rådet mot bakgrund av kommissionens svar till H-0339/04(3) att arbeta för att medlemsstaterna till fullo skall efterleva den gemensamma ståndpunkten? 
Nicolaï,
   . – Den ärade ledamot som ställde den sista frågan har gått härifrån. Jag kan hursomhelst säga att vi undersöker möjligheterna till den anslutningsgrad som han efterfrågade.
Som svar på fråga 9 informerar rådet den ärade ledamoten att förslaget till gemensam ståndpunkt, inklusive dess bilaga, diskuterades inom rådets behöriga förberedande instanser. Medlemsstaternas lokala diplomatiska representationer rådfrågades. Enligt den gemensamma ståndpunkten, kommer den att gälla i en tolvmånadersperiod och kommer att följas upp kontinuerligt. Den kommer att förnyas med ett lämpligt mandat, särskilt rörande de burmesiska statsägda företagen, som listas i bilaga 2, om rådet bedömer att dess mål inte har uppnåtts.
Besluten att ändra bilaga 2 fattas därmed med enhällighet. Rådet kan inte kommentera de enskilda företag som inkluderas. Vad gäller övervakningen av genomförandet, kan det noteras att rådet våren 2004 skapade en arbetsgrupp på teknisk nivå, avsedd för utbyte av erfarenheter och utveckling av bästa praxis för genomförande och tillämpning av restriktiva åtgärder.
Gruppen har inlett sitt arbete och övervakar hur riktlinjerna tillämpas och utvärderar restriktiva åtgärder inom ramarna för GUSP som rådet antog förra året, särskilt för att undersöka huruvida EU:s restriktiva åtgärder påverkas. 
De Rossa (PSE ).
   – Herr rådsordförande, den mest anmärkningsvärda delen av ert svar är att ni inte kan uttala er om de enskilda företag som jag har ställt frågor om. Jag kan inte förstå varför ni inte kan berätta för mig och för kammaren varför dessa tre statliga energi-, skogs- och telekomföretag är undantagna från den gemensamma ståndpunkten. 
Kan ni berätta för mig vilka stater som satte sig emot att dessa tre viktiga burmesiska statliga företag inkluderades? Har företag, antingen statliga företag eller privata företag i dessa stater, redan en gemensam verksamhet med dessa viktiga företag i Burma? 
Nicolaï,
   . – Det är en fråga som diskuteras i rådet. Jag kan inte tillägga något till det jag sade tidigare. 
De Rossa (PSE ).
   – Kan ni inte informera kammaren om vilka medlemsstater som motsätter sig att dessa tre företag inkluderas? Rådet är antingen öppet eller så är det inte det. Varför motsätter det sig att dessa tre företag i den gemensamma ståndpunkten inkluderas och hur kan dessa sanktioner bli effektiva om de inte inkluderar energi-, skogs- och telekomsektorerna? 
Nicolaï,
   . – Min reaktion är densamma. Jag kan inte berätta för er vad som diskuteras i rådet och mellan medlemsstater. 
Talmannen.
   – Herr De Rossa! Det är inte ni som har ordet just nu. Kanske kunde ni ta upp frågan igen med rådets ordförande i en diskussion mellan fyra ögon. Frågestunden är redan överskriden – den skulle ha avslutats kl. 19.00 – och ni har redan haft tillfälle att ställa frågan.
Frågorna 10–15 kommer att besvaras skriftligen.
Frågestunden är avslutad. 
Talmannen.
   – Nästa sammanträde kommer att äga rum i morgon, torsdagen den 18 november, kl. 10.00–13.00 och 15.00–17.00.

