Livsmedelspriserna i Europa (kortfattad redogörelse)
Talmannen
Nästa punkt är ett betänkande av Katerina Batzeli, för utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling, om livsmedelspriserna i Europa.
Katerina Batzeli
föredragande. - (EL) Herr talman! Jag vill börja med att tacka skuggföredragandena i utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling och de fyra gemensamt behöriga kommittéerna från kommissionen som vi har haft ett ingående samarbete med för att ta fram detta betänkande.
Herr kommissionsledamot! Först vill jag ställa en mycket enkel fråga: när konsumenter går till affären för att köpa mjölk eller yoghurt, varför köper de den? För att få mjölken och yoghurten eller för att få flaskan och behållaren? Jag frågar detta eftersom konsumenterna på ett mycket skickligt sätt har getts intrycket av och föreställningen att de köper ett livsmedel där den industri som framställer det, marknadsför det och transporterar det numera är viktigare än jordbruksprodukten, själva råvaran. För ett femtontal år sedan stod jordbruksprodukterna för ungefär 50 procent av produktens slutvärde - i dag är det högst 20 procent.
Jordbrukare, oavsett om de odlar eller håller djur, är nu anonyma människor för konsumenterna. Deras förhandlingsposition - inte bara när det gäller slutpriset utan också i fråga om att bevara slutproduktens kvalitativa och näringsmässiga egenskaper - motsvarar inte alls den roll som de borde ha.
Vi försöker inte skapa skiljelinjer, dela upp de produktiva sektorerna i försörjningskedjan - jordbrukarna, tillverkarna, grossisterna, detaljhandlarna - som ”de goda”, ”de onda” och ”de fula”, eftersom jag inte anser att vi lever i ett vilda västernsamhälle eller i en vilda västernekonomi. Jag anser att vi lever i en ekonomi som bygger på bestämmelserna för EU:s inre marknad, en marknad som ger tillfälle till tillväxt och konkurrenskraft när den fungerar på ett öppet sätt, men som utestänger producenter och ekonomisk verksamhet när den genomsyras av orättvisa och ogenomskinliga funktioner.
Frågan vi alltså måste hantera här i dag och i framtiden har två aspekter:
För det första handlar det om att föra konsumenter och producenter närmare varandra genom en kvalitetspolitik i livsmedelssektorn och genom att stärka och gemensamt utforma vägar för att ge konsumenterna en mer direkt tillgång till produktiva jordbruksområden och jordbruksproducenter.
För det andra handlar det om att skydda - och jag menar inte att bestämma - producenters och konsumenters inkomst genom en öppen prispolitik som omfattar obligatoriska system för kontroll och tillsyn av mellanliggande produktionssektorer i hela försörjningskedjan.
Här tänker vi förstås främst på de små och medelstora företagen på lokal och nationell nivå likaväl som de stora EU-baserade moder- och dotterföretagen och på arbetstagarna som måste verka enligt villkoren för en öppen inre marknad och inte enligt villkoren för ekonomiska sidoskott som karteller och oligopol.
Det är alltså absolut nödvändigt med en samordnad EU-plan och integrerade insatser på livsmedelsområdet, från jord till bord, eftersom (bl.a.)
de reala producentpriserna faller på ett oroväckande sätt,
konsumentpriserna är nästan fem till tio gånger priset fritt gården och fortfarande är mycket höga, trots den minskade inflationen,
graden av koncentration inom detaljhandeln och andra bearbetningsföretag har fyrdubblats under de senaste fem åren och koncentrationen kommer att öka till följd av den ekonomiska krisen och konkurserna hos små och medelstora och lokala företag, en situation som kommer göra förhandlingarna mellan producenter, företag och konsumenter ännu svårare,
krångel i försörjningskedjan och dess metoder är ett uppenbart hot mot villkoren för en sund konkurrens.
Det skulle inte vara någon överdrift om kommissionens nästa ingripande efter regleringen och tillsynen av finanssystemet skulle riktas mot livsmedelssektorn, som dessutom även är direkt kopplad till spekulationerna inom just den sektorn.
Medborgarna får intrycket av att det är försörjningskedjorna, tillverkningsindustrin och detaljhandeln som bestämmer hemmafruns varukorg och inte statens och EU:s inkomstpolitik.
Därför menar jag att vi genom att rösta om betänkandet från utskottet för jordbruk och genom att vänta på EU:s slutliga förslag i denna fråga kommer att ta itu med de eviga problemen med livsmedelsmarknadens fungerande, som i sin tur måste fungera opartiskt till fördel för EU:s medborgare, EU:s jordbrukare och utvecklingsländer och skapa en känsla av säkerhet i fråga om lagarna för marknaden och institutionerna.
Louis Michel
Först vill jag tacka Katerina Batzeli och ledamöterna i utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling som utarbetat detta betänkande. Vi diskuterar detta i en tid av stora svårigheter, i ett avgörande ögonblick för EU:s livsmedelskedja.
Som ni alla vet har recessionen lett till en plötslig avmattning av verksamheten i de flesta ekonomiska sektorer inom EU. Jordbrukssektorn har upplevt en verklig kollaps i marknadspriserna, vilket allvarligt hotar jordbrukarnas inkomster. Läget är särskilt allvarligt i sektorer med högt mervärde, som kött och mejeriprodukter.
I detta sammanhang är det avgörande att livsmedelskedjan fungerar effektivt om vi vill lindra krisens effekter för jordbrukarnas inkomster och se till att konsumenterna kan köpa livsmedelsprodukter till lite lägre priser. Därför är livsmedelskedjan och livsmedelspriserna fortfarande högt prioriterade av kommissionen.
Dessutom ger analysen av de strukturella faktorerna anledning att frukta ytterligare prishöjningar för jordbruksråvaror på medellång och lång sikt. Genom att förbättra livsmedelskedjans funktion borde det i framtiden gå att undvika dessa stora höjningar av livsmedelspriserna och dämpa instabiliteten i konsumentpriserna. Jag håller med om de flesta av de farhågor som nämns i betänkandet när det gäller behovet av att förbättra livsmedelskedjans övergripande funktion. Framför allt finns det ett behov av ökad insyn i hela kedjan för att ge konsumenterna bättre information och förbättra fördelningen av mervärdet i hela kedjan.
Kommissionen har det senaste året tagit en rad initiativ för att förbättra livsmedelskedjans funktion. Detta har lett till att högnivågruppen för livsmedelsindustrins konkurrenskraft nyligen utfärdade en uppsättning strategiska rekommendationer. Dessutom lades en grönbok om jordbruksprodukters kvalitet fram förra året.
I meddelandet om livsmedelspriser som antogs i december föreslog kommissionen också flera lösningar i form av en färdplan för att förbättra livsmedelskedjans funktion i EU. Det är absolut nödvändigt att genomförandet av denna färdplan går framåt. Vi måste framför allt göra framsteg med införandet av ett permanent europeiskt observationsorgan för livsmedelskedjan och livsmedelspriserna. Genom att tillhandahålla pålitlig prisinformation från ena änden av kedjan till den andra kommer vi att kunna bidra till att bekämpa bristen på insyn och samtidigt öka vår kunskap om hur kedjan fungerar.
Vi måste också förbättra analysen av hur mervärdet fördelas längs kedjan. Jag tycker att denna fråga är särskilt viktig. Precis som bekräftas i meddelandet om livsmedelspriserna får den bristande balansen mellan jordbruksproducenternas förhandlingsposition i förhållande till resten av kedjan allvarliga konsekvenser för producentmarginalerna inom jordbrukssektorn. Det behöver inte sägas att en insats för att skapa klarhet och kunskap om hur mervärdet fördelas skulle vara ett första steg mot att återställa balansen i förhandlingspositionen längs hela kedjan. Här bör det betonas att konkurrenskraften inom EU:s livsmedelskedja inte får byggas på bekostnad av någon av dess länkar. Det är avgörande att livsmedelsproducenter och återförsäljare inom sektorn för jordbruksprodukter kan fortsätta att lita på en hållbar och konkurrenskraftig plattform för jordbruksproduktionen inom EU.
Jag är övertygad om att den färdplan som kommissionen har föreslagit när den är fullständigt genomförd kommer att ge oss de flesta svaren på de frågor och farhågor som tas upp i Batzelibetänkandet.
Talmannen
Punkten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum torsdagen den 26 mars 2009.
Skriftliga förklaringar (artikel 142)
Roselyne Lefrançois  
Syftet med det betänkande som vi måste besluta om på torsdag är att i konkreta termer hantera de svårigheter som miljontals av våra medborgare möter på grund av de ökande livsmedelspriserna.
När köpkraften sjunker i EU är det viktigt att parlamentet fattar ett beslut om ett problem som vi ändå känner till lösningarna på. Skillnaden i pris i början och i slutet av livsmedelskedjan kan vara så stor som ett till fem, och även om liberalerna fortfarande vägrar ett erkänna det behöver vi ta itu med marknadens problem för att ge konsumenterna rimliga priser och jordbrukarna rimliga inkomster. Jag har själv föreslagit att betydelsen av marknadsregeringsinstrument - som är mer nödvändiga än någonsin med tanke på den kris vi går igenom - ska bekräftas i texten.
För att se till att ”överkomligt pris” inte bara är ett annat sätt att säga ”produkt av låg kvalitet” har jag också begärt att frågan om stimulans för de ekologiska sektorerna ska tas upp i betänkandet. Det är önskvärt att konsumenterna får tillgång till produkter av hög kvalitet till rimliga priser genom en ambitiös politik med finansiell stimulans för den typen av jordbruksproduktion.
Maria Petre  
Livsmedelspriserna har stigit kraftigt på senare tid. Det finns två skäl till detta: för det första den globala jordbruks- och livsmedelskrisen och för det andra marknadskoncentrationen, som har ökat från 21,7 procent 1990 till över 70 procent i dag.
Konsumentpriserna är i genomsnitt fem gånger högre än producentpriserna. Affärskedjor inför väldigt ofta orättvisa villkor och gör det svårt för jordbrukare och små leverantörer att få tillgång till marknaden.
Jag stöder kommissionens förslag om att inrätta en europeisk marknadsövervakning. Jag stöder också tanken på ett europeiskt konkurrensnätverk.
Medlen från programmet för landsbygdens utveckling bör i högre grad anslås till stöd för producenter.
Tanken att fräscha upp konceptet med lokala produkter och ge effektivare stöd till traditionella livsmedelsmarknader är lösningar som jag tycker är mycket bra.
Theodor Dumitru Stolojan  
Jag välkomnar Batzelibetänkandet där de stora skillnaderna mellan livsmedelspriserna i affären och producentpriserna lyfts fram. Detta gäller tyvärr också i länder vars levnadsstandard ligger betydligt under EU-genomsnittet, t.ex. Rumänien.
Även om vi avvisar alla förslag om priskontroller kan vi inte undvika att lägga märke till att de stora affärerna har en alltför stark förhandlingsposition jämfört med producenterna. Detta är också ett område där vi kan vidta starkare politiska åtgärder för att skydda konkurrensen och konsumenterna.
