Institutionella aspekter på Europeiska unionens anslutning till Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna - Konferensen för översyn av Romstadgan för den internationella brottmålsdomstolen i Kampala i Uganda (debatt)
Talmannen
Nästa ärende är den gemensamma debatten om
betänkandet från Ramón Jáuregui Atondo, för utskottet för konstitutionella frågor, om institutionella aspekter på Europeiska unionens anslutning till Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna och
rådets och kommissionens uttalanden om konferensen för översyn av Romstadgan för den internationella brottmålsdomstolen i Kampala i Uganda.
Ramón Jáuregui Atondo
Fru talman, kommissionsledamot, herr López Garrido! Jag anser att detta är en viktig dag. Jag vet att det finns många viktiga dagar här i parlamentet, men jag anser verkligen att sedan Lissabonfördraget antogs den 1 december 2009 har EU:s mandat för att ansluta sig till konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna varit en av de viktigaste punkterna i processen för europeisk integration.
Jag menar därför att vi upplever kulmen på en långvarig ambition som är en del av den historiska processen för europeisk integration, eftersom mänsklig värdighet, mänskliga rättigheter, demokrati och rättssystemet är en grundläggande del av vad som till stor del har varit den historiska processen för europeisk integration.
Det betänkande vi kommer att anta i morgon förverkligar detta mandat, som EU har haft sedan Lissabonfördraget krävde anslutning till konventionen. Jag skulle vilja sammanfatta innehållet i detta betänkande baserat på tre huvudidéer.
För det första skulle jag vilja peka på att det inte bara är medlemsstaterna som skyddar de mänskliga rättigheterna. Nu är det EU som skyddar de mänskliga rättigheterna, med sin nya juridiska person i enlighet med Lissabonfördraget. Det är EU-lag och det är utvecklingen av en EU-stat som medlemsstaterna kan uppnå. Det kan de göra om de följer principerna i Europeiska konventionen och underordnar sig en domstol som är extern i förhållande till EU och till medlemsstaterna och som garanterar att dessa principer alltid och överallt uppfylls.
Den andra idén handlar om att förse EU-medborgarna med en ny lag och en ny domstol: EU-medborgarnas rätt att vända sig till denna domstol för att garantera att de rättigheter som fastslås i konventionen uppfylls i relation till EU eller medlemsstaterna när de inför EU-lagstiftning.
Också EU:s aktiviteter som rör utrikespolitik, polisverksamhet, säkerhet utanför våra gränser och internationellt samarbete omfattas av principerna i Europeiska konventionen om de mänskliga rättigheterna. Vad innebär detta? Min uppfattning är att det är ett viktigt steg framåt, historiskt sett, i integrationsprocessen och i att bygga upp föreställningen om den europeiska idén om mänsklig värdighet som motsvarar EU-medborgarnas krav.
Det innebär också att vi stärker det europeiska systemet för skydd för de mänskliga rättigheterna eftersom det jämte stadgan om de grundläggande rättigheterna och Lissabonfördraget skapar en grund, ett juridiskt skyddande ramverk som är nästan perfekt och därmed det mest avancerade i världen. Det stärker också EU:s trovärdighet gentemot tredjeland, eftersom EU i sina bilaterala relationer alltid har krävt att andra lever upp till de mänskliga rättigheterna.
I detta betänkande beskrivs institutionella och juridiska aspekter som jag inte kommer att ta upp nu. Det jag vill göra är att här och nu peka på att en process inleds, eftersom kommissionen nu, i kombination med detta betänkande som tagits fram av utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor och utskottet för utrikesfrågor, har en ståndpunkt, ett förhandlingsramverk som gör det möjligt för kommissionen att komma tillbaka till parlamentet för att anta denna överenskommelse och som kommer att göra det möjligt för medlemsstaterna att ratificera anslutning till Europeiska konventionen. Jag vill tacka fru Reding för att kommissionen så snabbt antagit mandatet för förhandlingar och Europeiska rådet, som kommer att göra det inom kort. Jag vill också tacka fru Gál och herr Preda för deras samarbete i de två utskotten. Mina damer och herrar, jag anser att detta är stora nyheter.
Diego López Garrido
Fru talman! Som Ramón Jáuregui sade är den debatt som vi ska ha nu, jämte den vi just haft, utomordentligt viktig. Jag tror att mänskligheten tar ett historiskt steg framåt när försvar av de mänskliga rättigheterna inte bara blir ett ansvar för stater, vilka är och har varit de traditionella politiska aktörerna under de senaste århundradena, utan något som när det gäller att försvara mänskligheten, går utanför staternas gränser och upprättar en rad mekanismer och institutionella garantier för att bättre försvara deras universella värden.
Den europeiska konventionen om de mänskliga rättigheterna, vilken förmodligen är en av de största skatter som Europa äger, och Internationella brottmålsdomstolen som sträcker sig utanför Europa, är exempel på denna utveckling mot globalisering och försvar av mänskliga rättigheter som sker i vår tid.
I fråga om den europeiska konventionen om de mänskliga rättigheterna finns det föga att tillägga till det tal som Ramón Jáuregui höll och till hans utmärkta betänkande, vilket utarbetades tillsammans med Cristian Dan Preda och Kinga Gál, föredragandena för yttrandet om frågan om EU:s undertecknande av den europeiska konventionen om de mänskliga rättigheterna.
Jag skulle vilja återupprepa många av de saker som Ramón Jáuregui yttrade och påpeka att undertecknandet av konventionen utgör ett inslag av europeisk integration, vilket följaktligen stärker EU. Dessutom kommer det att samverka med det nya större element som införts av Lissabonfördraget, nämligen Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, och de kommer att fungera tillsammans. Detta är en av uppgifterna - inte bara politiska utan också tekniska uppgifter - för Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna och Europeiska unionens domstol utan att inkräkta det minsta på deras behörighet.
Dessutom ökar detta initiativ, vilket stadgas i Lissabonfördraget, också EU:s trovärdighet i att försvara de mänskliga rättigheterna, eftersom vi inte ber EU-länder utan europeiska länder att bidra till att stärka den europeiska konventionen om de mänskliga rättigheterna. Med andra ord ber vi dem att garantera att de rättigheter som fastlagts i konventionen respekteras och skyddas och på detta sätt omfattas EU självt, inte bara dess medlemsstater, av behörigheten för Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna. Detta ökar vår trovärdighet som det i Ramón Jáureguis betänkande mycket riktigt konstateras.
I fråga om Internationella brottmålsdomstolen tror jag att detta är en tid som vi också kommer att beskriva som ”historisk” och av viktig politisk betydelse, för om några dagar ska översynskonferensen för Romstadgan hållas. Detta är den enda obligatoriska konferensen som måste genomföras för att se över Romstadgan om det är nödvändigt och utvärdera det ytterst viktiga framsteg som Internationella brottmålsdomstolen utgör.
Detta är följaktligen en ytterst betydelsefull händelse som i dag prövas i kommittén för utrikes- och säkerhetspolitik och i morgon kommer att diskuteras i Ständiga representanternas kommitté (Coreper). Vi hoppas att rådets resolution kommer att antas nästa vecka så att vi kan delta i den mycket positiva utvärdering av Internationella brottmålsdomstolen som andra stater gjort, till exempel de latinamerikanska stater vilka deltar i Sydamerikanska nationernas union (Unasur).
Vi talar om en internationell brottmålsdomstol som representerar ett åtagande att försvara de mänskliga rättigheterna och således att beivra brott mot mänskligheten på universell nivå. Detta är ett åtagande som har gjorts av EU och av dess medlemsstater. Jag skulle vilja påminna om den gemensamma ståndpunkten 2003, handlingsplanen 2004 och också om EU-avtalet om samarbete med domstolen 2006. Alla EU:s medlemsstater är nu parter i Romstadgan och följaktligen underställda Internationella brottmålsdomstolen.
Jag anser att detta är ytterst viktigt för att framhäva den roll som Internationella brottmålsdomstolen spelar i världen och EU:s åtagande att stärka den. Internationella brottmålsdomstolen är för närvarande i huvudsak engagerad i Afrika, men Kampalakonferensen visar det afrikanska folket att vi inte är mot Afrika: tvärtom, vi är med Afrika.
Därför är också denna översynskonferens mycket viktig. Den är öppen för alla stater, jämte det civila samhället och internationella och regionala organisationer, och kommer att göra det möjligt för oss att bedöma situationen för internationell rättskipning i en tid när Internationella brottmålsdomstolen nu upprättas som den enda permanenta internationella brottmålsdomstolen.
Viviane Reding
Fru talman! Jag håller med alla de talare och alla de ledamöter som har arbetat med frågan. EU:s anslutning till Europeiska konventionen om de mänskliga rättigheterna är en åtgärd av konstitutionell betydelse. Den kommer att fullborda systemet för skydd av de grundläggande rättigheterna inom EU och ni vet mycket väl att Lissabonfördraget inte gör detta till ett fritt val utan till ett bestämt mål.
Jag välkomnar följaktligen att parlamentet visar så stort intresse för detta dokument - och har gjort det ända från början, i förbigående sagt - vilket klart visas av den resolution som parlamentet har lagt fram.
Särskilt vill jag tacka föredragandena för utskottet för konstitutionella frågor och utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor för deras utmärkta samarbete om dokumentet. Jag tackar dem för den utfrågning som organiserades och som var till verkligt stor hjälp för oss att ta fram detta dokument.
Det förslag till betänkande som presenterades av Ramón Jáuregui Atondo är till stor del i överensstämmelse med kommissionens inställning. Får jag bara nämna tre punkter som enligt min åsikt är mycket viktiga.
För det första delar kommissionen åsikten att EU:s anslutning till den europeiska konventionens tilläggsprotokoll - vilka inom parentes inte har ratificerats av alla medlemsstater - också är mycket önskvärd. Många av dessa protokoll är faktiskt potentiellt relevanta när det gäller EU:s maktutövning och vissa garantier som är förankrade i dessa protokoll återspeglas också i stadgan. Förhandlingsdirektiven borde därför uppdra åt kommissionen att förhandla fram en bestämmelse som garanterar att EU får ansluta sig till alla tilläggsprotokoll.
Beslutet om vilka protokoll vi ska ansluta oss till i praktiken, förutom till konventionen själv, måste då fattas enhälligt av rådet sedan parlamentet samtyckt. Enligt kommissionens åsikt borde sådana beslut helst omfatta alla tilläggsprotokoll och borde fattas tillsammans med det beslut som avslutar själva anslutningsavtalet.
För det andra är det viktigt att handlägga EU:s specifika situation som en tydlig rättslig enhet med autonom makt, vilken ska bli en avtalsslutande part i en mekanism som från början var avsedd enbart för stater. Därför är flera begränsade och tekniska anpassningsprocedurer till konventionen nödvändiga med tanke på EU-lagstiftningens specifika natur.
Bland dessa ska ”medsvarandemekanismen” ta hänsyn till medlemsstaternas decentraliserade genomförande av EU-lagstiftningen. Genom denna mekanism kommer EU att få rätt att delta i rättsliga förhandlingar som medsvarande i mål mot medlemsstater när EU-rätten står på spel. Jag är glad över att man i parlamentets betänkande också pläderar för detta.
För det tredje samtycker jag helt till betänkandet där man rekommenderar att företrädare för EU ska delta i konventionens organ på jämbördig fot med de avtalsslutande parterna. Ett sådant deltagande är faktiskt ett mycket viktigt inslag i EU:s smidiga införlivande och införande i konventionens system. Ni har nu tolkat detta så att det särskilt innebär att en domare som utses av varje avtalsslutande part ska närvara i Europadomstolen.
Kommissionen är därför starkt för att låta utse en permanent heltidsanställd domare för EU som har samma status och samma skyldigheter som sina likar. En tillfällig domare som skulle intervenera endast i de fall där det väcktes åtal mot EU eller där EU-rätten berördes, skulle enligt vår åsikt inte vara tillräckligt.
Vad beträffar metoden för att utse en EU-domare bör det normala förfarandet som konventionen stadgar tillämpas.
Detta innebär att Europarådets parlamentariska församling utser en domare från ett förslag om tre kandidater som presenteras av EU och jag instämmer i förslaget till betänkande om att ett lämpligt antal ledamöter av parlamentet borde få delta i församlingens sammanträden när den utser Europadomstolens domare.
Förfarandet med att ta fram en förteckning på tre kandidater är inte anslutningsavtalets sak: det är vår. Vi måste göra detta genom interna rättsregler, och tanken att parlamentet borde involveras på ett sätt som liknar det som stadgas i artikel 255 angående valet av kandidater för Europeiska unionens domstol är mycket intressant och förtjänar en noggrann undersökning.
Ärade ledamöter! Det spanska ordförandeskapet prioriterar detta dokument mycket starkt, som ni vet, och skulle vilja nå ett avtal före slutet av juni. Om rådet kunde nå ett avtal till dess - vilket jag hoppas - kommer det att låta oss påbörja anslutningsförhandlingar efter sommaren. Som jag redan sade för två veckor sedan i Bryssel kommer jag att se till att kommissionen - som EU:s förhandlare - håller parlamentet fullt underrättat under hela förhandlingsprocessen.
Allt detta rör europeiska frågor, men vi har också frågan om internationella mänskliga rättigheter på agendan. Som ni vet tog 138 stater ett stort steg framåt 1998 när de antog Romstadgan och för första gången i historien skapade en permanent internationell domstol för att förövare av folkmord, brott mot mänskligheten och krigsbrott ska ställas till ansvar. Domstolen började fungera 2003 och nu sju år senare har vi översynskonferensen i Kampala som uppmanar oss att göra en tidig analys av domstolens verksamhet, av utmaningarna som ligger framför oss och EU-stödets effektivitet.
Vad beträffar domstolens verksamhet vet vi att domstolen är fullt funktionsduglig men fortfarande i sin linda. Inget rättsförlopp har fullföljts men Internationella brottmålsdomstolen, ICC, överväger situationen i fem länder: en rättegång har startat, ytterligare en ska starta den 5 juli och ytterligare ett fall befinner sig på ett förstadium till rättegång - allt för Leverans och installering av utrustning för luftfartssäkerhet i Dar-es-Salaam och Europeiska unionens rådgivnings- och biståndsuppdrag för reform av säkerhetssektorn i Demokratiska republiken Kongo.
Vi får inte glömma att detta endast är en domstol i sista hand, så det primära ansvaret ligger hos staterna själva. I de flesta fall agerar domstolen som en katalysator för att staterna ska undersöka och åtala fall i de nationella domstolarna. Samtidigt har domstolen under sin korta tillvaro varit ett mäktigt avskräckningsmedel för kommande illdåd eftersom förövare nu vet att rättvisan kommer att segra och i den meningen möter domstolen utmaningar.
När Bangladesh ratificerade blev antalet statsparter i Romstadgan 111. Det står emellertid mycket klart att vi måste eftersträva ett universellt godkännande av stadgan och av domstolen. Domstolen behöver deltagande och samarbete av alla statsparter och tredjestater, liksom av internationella och regionala organisationer. Domstolen kan inte utöva sin verksamhet om inte staterna griper de personer för vilka en häktningsorder utfärdats av ICC; inte heller om inte vittnena kan skyddas; eller om det inte finns fängelser för dem som dömts och därför har EU stött domstolen under de tio sista åren för att bidra till att lösa dessa problem.
Vi, liksom EU, har redan från början trofast stött upprättandet av domstolen som en väsentlig mekanism i den nya internationella världsordningen för att få slut på straffriheten, vilken som ni vet, har fått bevittna hur miljontals människor under den senaste tiden har varit utsatta för brott medan bara en handfull av dem som är ansvariga har hamnat inför rätta.
EU anser att ett effektivt ICC är ett absolut nödvändigt instrument för det internationella samfundet för att bekämpa denna straffrihet och verka för en regelbaserad internationell världsordning. Därför har vi stött domstolen och använt de olika instrument som står till vårt förfogande som ministern redan har nämnt. Den gemensamma ståndpunkten övergick till en handlingsplan. Vi var den första organisation som ingick ett samarbets- och biståndsavtal med domstolen 2006 och vi ger ICC fullt politiskt och diplomatiskt stöd med demarscher, politiska dialoger och uttalanden. Införandet av ICC-klausuler i internationella avtal är nu standard för EU.
Sedan 2000 har det europeiska initiativet - senare kallat Europeiskt instrument för demokrati och mänskliga rättigheter - bidragit med 29 miljoner euro för att stödja domstolen direkt eller indirekt, särskilt genom globala kampanjer av det civila samhället. EU har också antagit flera beslut på rätts-, frihets- och trygghetsområdet för att stärka samarbete mellan medlemsstaterna för att utreda och åtala brott mot Romstadgan på nationell nivå, så vi gör vårt bästa för att främja systemet. Systemet behöver ytterligare finslipning men det krävs att alla nationer runt hela världen engagerar sig starkt för att det ska ske.
Cristian Dan Preda
Jag ska referera till Ramón Jáuregui Atondos betänkande. Jag vill börja med att gratulera honom till att ha utarbetat detta utmärkta betänkande som enligt min åsikt ger en uttömmande beskrivning av de fördelar och utmaningar som uppkommer genom EU:s anslutning till den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna.
Med utgångspunkt från det yttrande som jag utarbetade för utskottet för utrikesfrågor skulle jag vilja betona den viktigaste fördelen med EU:s anslutning till den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. Detta steg kanske verkar fullkomligt självklart i dag, i en post-Lissabonera, men det har varit en ständigt återkommande förhoppning under de 30 senaste åren. Jag anser att anslutningen till den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna kommer att öka EU:s trovärdighet i alla dialoger om de mänskliga rättigheterna med tredjeländer och bekräfta för alla än en gång att EU framför allt är en rättsgemenskap.
EU:s institutioner, liksom medlemsstaternas i Europarådet, kommer därför att vara föremål för yttre, oberoende kontroll av Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna i Strasbourg, baserat på uttalandet ”en gemensam standard för mänskliga rättigheter, en gemensam domstol”. Med utgångspunkt från att ha en gemensam standard för mänskliga rättigheter måste jag betona att anslutning till Europakonventionen samtidigt erbjuder en möjlighet för EU att ansluta sig till andra Europarådsfördrag också. Jag avser naturligtvis tilläggsprotokollen, den reviderade europeiska sociala stadgan, som, vilket ni vet, kompletterar och förstärker detta skydd på alleuropeisk nivå. Jag tror också att de europeiska myndigheternas ökade engagemang i Europarådets organ som specialiserar sig på skydd av mänskliga rättigheter är en logisk konsekvens av denna gemensamma skyddsstandard.
Ytterligare en punkt som jag också betonade i det yttrande som jag utarbetade för utskottet för utrikesfrågor är att man måste finna en avvägning mellan att å ena sidan bevara det europeiska rättssystemets specifika drag och å andra sidan bevara det rättskipningssystem i Strasbourg som har visat sig så effektivt för att skydda mänskliga rättigheter på alleuropeisk nivå.
Kinga Gál
Mina damer och herrar! Jag vill först tacka den person som är ansvarig för betänkandet från utskottet för konstitutionella frågor, Ramón Jáuregui Atondo, för hans samarbete. Jag anser att det nära samarbetet mellan utskottet för konstitutionella frågor och utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor tillsammans med underutskottet för mänskliga rättigheter, som kompletterade vårt arbete, framgångsrikt har åtgärdat raden av frågor som rörde vår anslutning till konventionen och korrekt har indikerat de nya frågor som återstår att klargöra.
Jag beslöt personligen för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor - som i sista hand bekräftade mitt beslut - att verkligen se till att vår anslutning verkligen representerar ett mervärde för EU:s medborgare och att de är medvetna om dessa värden och möjligheter, även om vi också bör undvika att väcka överdrivna förväntningar.
Det finns otaliga centrala frågor som måste klargöras under den närmaste tiden under förhandlingarnas gång; däribland förhållandet mellan domstolarna i Strasbourg och Luxemburg, eftersom det inte kommer att bli någon förändring i behörighetssystemet för någon av dessa domstolar. Jag anser att det är viktigt att betona att reformeringen av Strasbourg-domstolens verksamhet sammanfaller med anslutningen och detta bör vara en betydelsefull synpunkt. Jag skulle också vilja peka på att denna anslutning endast kommer att bli framgångsrik om den verkligen förstärker de nuvarande institutionerna, och medlemsstaternas rättssystem måste vidta nödvändiga åtgärder för detta. EU:s anslutning till konventionen är ett unikt experiment, men det får inte äventyra vad som redan fungerar vad beträffar tillämpningen av de mänskliga rättigheterna. Det är mycket viktigt att vi är medvetna om att anslutningen kommer att bli framgångsrik om den förstärker de institutioner som redan finns och verkligen medför ett mervärde för medborgarna.
Laima Liucija Andrikienė
Fru talman! Översynskonferensen för Internationella brottmålsdomstolen (ICC) är en efterlängtad och viktig händelse i utvecklingen för domstolen i sig och i ett vidare perspektiv för den internationella straffrätten.
Översynskonferensen är ett bra tillfälle för intressenterna att överväga de brister som finns med ICC och föreslå eventuella förändringar eller reformeringsanvisningar. Jag skulle vilja nämna flera frågor som EU:s medlemsstater, likaväl som parlamentets delegation, borde ha på agendan.
En av frågorna är självfallet våra transatlantiska partners inställning till ICC. Jag vill påpeka att Förenta staternas brist på deltagande i ICC är den enskilda mest betydelsefulla faktor som minskar ICC:s relevans och auktoritet. Det vore därför mycket fördelaktigt om våra amerikanska partner tydligare kunde uttrycka sin aktuella inställning till och engagemang för ICC.
Jag vill också uppmana EU att insistera på att diskutera - och förhoppningsvis revidera - artikel 124, också känd som övergångsbestämmelsen, i Romstadgan vilken tillåter stater att välja att inte låta sina medborgare tillhöra ICC:s behörighetsområde om krigsbrott under en sjuårsperiod efter ratificeringen av stadgan. Detta är ett beklagligt kryphål som borde avlägsnas från Romstadgan.
Sist men inte minst vill jag påpeka att EU bör bemöda sig om den mest omfattande ratificeringen och tillämpningen av Romstadgan i relationerna med de länder som ännu inte gjort detta. Det måste vara ett mål för EU under utvidgningsförhandlingarna och anslutningsfaserna med de nya EU-medlemsstaterna. Det borde stå högt på dagordningen i våra förbindelser med Ryssland också, särskilt med tanke på att vi för närvarande förhandlar om modaliteterna i partnerskapsavtalet med våra ryska partner.
Debora Serracchiani
Fru talman, mina damer och herrar! Jag tackar föredraganden för hans utmärkta arbete om EU:s medlemskap i konventionen om de mänskliga rättigheterna, vilken gynnar EU-medborgare: tack vare denna konvention kommer det att finnas en ny domstol, utanför EU, för att garantera att EU-medborgares rättigheter alltid respekteras av EU och av medlemsstaterna.
Enligt demokratiprincipen bör EU och medlemsstaterna alltid ha rätt att kunna försvara sig. Jag tror därför att det är avgörande att varje nation som tillhör konventionen borde ha en domare för att förklara sammanhanget i varje överklagande, precis som jag tror att det är viktigt att parlamentet borde ha ett informellt organ för att koordinera informationsutbyten mellan parlamentet och Europarådets parlamentariska församling och att parlamentet också borde rådfrågas under förhandlingsprocessen.
Jag vill också tillägga att EU-medborgarna har rätt att förstå mekanismerna som styr detta medlemskap, precis som de har rätt att veta vilka deras rättigheter är. Därför anser jag att det är nödvändigt för rådet och EU att överväga att upprätta riktlinjer som tydligt förklarar alla effekter och implikationer som följer av ett medlemskap.
Andrew Duff
Fru talman! EU:s anslutning till Europakonventionen har låtit vänta på sig länge. Den är en väsentlig bit i det pussel vars slutbild ska vara ett högre rättssystem stött av EU-domstolen och med yttre tillsyn av domstolen i Strasbourg.
Anslutningen är ovillkorligen en komplicerad åtgärd eftersom det gäller att ge och ta för att göra stadgan om de grundläggande rättigheterna bindande. Den signalerar ett viktigt nytt samförstånd mellan dem som i likhet med de traditionella britterna har stött det mellanstatliga Europarådets strategi, och federalisterna, som jag, som har stött den överstatliga strategin. En sådan samverkan är ytterst lämplig i denna tid av koalitionspolitik i Storbritannien mellan de brittiska liberaldemokratiska och konservativa partierna.
Barbara Lochbihler
Fru talman! Att anta Romstadgan och att upprätta Internationella brottmålsdomstolen (ICC) har varit en stor framgång. Det finns många exempel som visar detta, men det avgörande är att det för första gången i historien nu är möjligt att högt uppsatta företrädare för en stat - civil eller militär - ställs till svars för att ha gett order om krigsbrott eller brott mot mänskligheten.
EU har stött upprättandet av ICC och dess arbete på flera mycket positiva sätt och det måste fortsätta att i framtiden stödja och stärka domstolen och skydda dess oberoende. Den kommande översynskonferensen i Kampala kommer att göra bokslut och fråga vad som har varit bra och vad som behöver förbättras. Just nu är det exakt rätt tid att tydligt erkänna att staterna måste sträva efter att på nationell nivå anta lagar och konsekvent genomföra befintliga lagar så att man stöder ICC.
Många agerar fortfarande långsamt när det gäller att gripa högt uppsatta personer för vilka ett häktningsbeslut har utfärdats. Kommissionsledamot Viviane Reding har påpekat detta. Ofta väger rädslan för diplomatiska svårigheter tyngre än förståelsen för att ICC behöver konkret stöd för att bli effektivt.
Konferensen i Kampala behöver arbeta på definitionen av ”anfallskrig”. En engagerad arbetsgrupp från Förenta staterna som är part i Romstadgan har utfört en del lyckat förberedande arbete på detta och har redan lagt fram en passande text, vilken också finns i vår resolution. Vi uppmanar kommissionen och medlemsstaterna att arbeta hårt för att denna definition ska införlivas i stadgan och på så sätt tillhöra domstolens behörighet.
När man gör det måste man verkligen se till att inga restriktioner införs i samband med domstolens oberoende. Får jag också innan jag slutar betona hur viktigt kravet är på att EU vid konferensen ska representeras av så högt uppsatta personer som möjligt. Det vore ett tecken på vårt stöd för Internationella brottmålsdomstolen, och också ett föredöme för andra regeringar
Ashley Fox
Fru talman! Min grupp har åtagit sig att skydda de mänskliga rättigheterna, men vi är inte övertygade om att det är klokt att låta EU underteckna konventionen. Mot bakgrund av att alla medlemsstater redan har undertecknat konventionen, vad tjänar det då till att EU också undertecknar den? Jag skulle bli mycket glad om någon i denna kammare kunde ge mig ett praktiskt exempel på hur de mänskliga rättigheterna för en av mina väljare blir bättre skyddade som ett resultat av att EU undertecknar konventionen.
För närvarande kräver man inte att medlemsstaterna tillämpar konventionen direkt i sin nationella lagstiftning. Jag vill ha en återförsäkran om att den inställningen inte förändras om EU undertecknar konventionen. Jag vill inte att det brittiska parlamentets makt att förändra det sätt som vi beslutar att skydda de mänskliga rättigheterna på ska undergrävas. Jag misstänker att ett av motiven bakom detta förslag är en önskan att öka EU:s status för att visa att det är en aktör på den internationella arenan. Enligt min åsikt är det ett mycket bra skäl till att inte låta EU underteckna konventionen.
Helmut Scholz
Fru talman! Min grupp välkomnar starkt EU:s anslutning till den europeiska konventionen om de mänskliga rättigheterna. Den är utan tvekan Europas viktigaste instrument för de mänskliga rättigheterna och den Strasbourg-baserade Europadomstolens betydelse framgår klart - kanske även för Ashley Fox - av att den hanterar i genomsnitt 30 000 klagomål om året. År 2009 var det för övrigt 57 000 och domstolen utfärdade 2 000 domar det året eller mer exakt den måste avkunna dessa domar.
I form av EU-domstolen har EU också en domstol, men till skillnad från Europadomstolen är EU-domstolen inte ensamt ansvarig för att skydda de grundläggande rättigheterna och det är inte heller helt fel att vid det här laget fastslå att EU-domstolen tidigare inte innehade den enda ledande rollen i att utveckla europeiska grundläggande rättigheter.
Både Europarådet och EU kallar den kommande anslutningen för historisk, och jag tror att vi i plenum kommer att ge majoritetsstöd för denna i vår omröstning. Jag hoppas först och främst att anslutningen verkligen kommer att visa sig historisk för Europas medborgare eftersom den kommer att skapa ett område av tillämpliga mänskliga rättigheter, till vilket inte bara 47 regeringar utan också EU:s institutioner är knutna. På det sättet kommer EU att sända en stark signal till EU:s medborgare att EU inte står över lagen när det gäller de mänskliga rättigheterna och att de, medborgarna, kan väcka talan om gemenskapsinstitutionerna skulle överträda deras mänskliga rättigheter.
Den specifika formen av själva anslutningsprocessen kommer säkert att skapa vissa problem och det är därför viktigt att vi snabbt och konstruktivt, med öppet sinne och kreativitet, finner de bästa lösningarna på de ytterst svåra tekniska och rättsliga problemen.
Morten Messerschmidt
Fru talman! Det är lätt att se fördelarna med EU:s anslutning till Europeiska konventionen om de mänskliga rättigheterna. Den kommer att gynna dem som har varit anställda inom EU och har avskedats för att de vägrat underteckna falska räkenskaper och för att de dragit i bromsen. De kan väcka talan av det här slaget inför Europadomstolen enligt artikel 6. Den kommer att gynna ledamöter i detta parlament som får extremt höga böter för att de fritt uttryckt sina åsikter och som inte har någonstans att vända sig för att överklaga detta. Sådana fall kan tas upp i Europadomstolen i Strasbourg enligt artikel 10. Det är följaktligen lätt att se fördelarna.
Skälet till att min grupp och jag ändå motsätter oss EU:s anslutning till Europeiska konventionen om de mänskliga rättigheterna är att nackdelarna klart överväger fördelarna. Till exempel råder det inget tvivel om att särskilt EU-domstolen skulle använda anslutningen för att än en gång utsträcka EU:s makt. På allt fler områden - den sociala sfären, invandringspolitiken och grundläggande friheter - kommer vi att se hur det blir möjligt att använda anslutningen till konventionen om de mänskliga rättigheterna som ytterligare ett argument för att fler beslut ska tas på EU-nivå, vilket innebär att färre beslut tas av medlemsstaterna. Vi vill inte se en situation där medlemsstaterna inte kan bestämma över sin egen invandringspolitik eller frågor rörande sina friheter, yttrandefrihet och allt annat som täcks av konventionen. Detta måste förbli nationella frågor och därför bör inte EU gå denna väg.
Nicole Sinclaire
(EN) Fru talman! Föredraganden konstaterar i sitt betänkande att anslutningen till Europeiska konventionen om de mänskliga rättigheterna kommer att ge medborgarna skydd mot EU:s åtgärder. Jag skulle vara mycket mer intresserad av att skydda invånarna i min valkrets, West Midlands i Storbritannien, mot åtgärder från konventionen om de mänskliga rättigheterna.
Naturligtvis införlivade vi i Storbritannien detta i vår lagstiftning 1998 och lät Europeiska konventionen om de mänskliga rättigheterna få effekt i alla våra domstolar. I den nya konservativa regeringens programförklaring lovade de att de skulle upphäva stadgan om de mänskliga rättigheterna men, vilket de borde ha känt till, Lissabonfördraget gjorde EU till en rättslig enhet och EU har större makt än Storbritanniens valmanskår. Vi erinrar oss George Orwell. Skriften finns på väggen och, som vi vet, är vissa människor mer jämlika än andra när det gäller mänskliga rättigheter.
Tidigare denna månad drabbades mina väljare i Meriden och Hatton av invasioner av ”resandefolket”, som har stört friden och nu uppför obehöriga och förmodligen olagliga bostadsområden på det lilla som återstår av våra dyrbara grönområden. Tack vare konventionen om de mänskliga rättigheterna har detta resandefolk särskilda skyddade rättigheter. De har förtur i hälsovården och utbildningen, allt på skattebetalarnas bekostnad.
Föredraganden vill att vi ska engagera våra nationella domstolar och justitiedepartement i denna process. Jag säger att konventionen om de mänskliga rättigheterna redan har gjort tillräcklig skada. Kanske skulle föredraganden vilja besöka min valkrets och med egna ögon bevittna skändningen av vår mark. Kanske vill han tala med de hårt arbetande byborna som har fått se värdet på sina hus rasa. Han kan inspektera raderna av polismän som kallats in för att bevara lugnet och, givetvis, skydda resandefolkets särskilda rättigheter. Han skulle till och med kunna njuta av skådespelet med 90 lastbilar lastade med grus som rör upp landsvägarna där föräldrarna promenerar med sina barn. Han skulle kunna hjälpa invånarna när de skyndar sig att installera säkerhetsutrustning till förekommande av den våg av brottslig verksamhet som ofta åtföljer sådana bosättningar.
Naturligtvis är detta bara mindre tragedier och ett intet jämfört med det viktiga politiska projekt som EU utgör, men låt oss tänka på att när vi föreslår särskilda rättigheter för en grupp medborgare så försämrar vi automatiskt andras rättigheter.
Konventionen om de mänskliga rättigheterna har försämrat mina väljares rättigheter. Det borde inte vara icke-valda tjänstemäns rätt att avgöra vem som är speciell och vem som inte är det. Vi har en nyvald regering i Storbritannien som har gjort utfästelser på detta område. Låt dem i demokratins namn genomföra dessa löften!
Íñigo Méndez de Vigo
(ES) Fru talman! För mer än 20 år sedan - faktiskt för 23 år sedan - hade jag turen att bevittna undertecknandet av ett avtal i den andra parlamentsbyggnaden mellan dåvarande ordföranden för kommissionen, Jacques Delors, och generalsekreteraren för Europarådet, Marcelino Oreja, för att vad som då var Europeiska gemenskaperna skulle ansluta sig till den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna. Det var för 23 år sedan.
Detta påminner mig om det svar som poeten Heinrich Heine gav när han tillfrågades: ”Var skulle ni vilja dö?” Han svarade:”I England, därför där händer allt 100 år senare.” På grundval av några tal som vi hört förefaller det som om allt händer 200 år senare. Jag litar emellertid på att Ashley Duffs inflytande i den nya koalitionsregeringen av liberaldemokrater och konservativa kommer att förbättra denna situation.
Därför har min grupp, Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater), varit för denna anslutning sedan en lång tid tillbaka och vi välkomnar varmt Ramón Jáureguis utmärkta betänkande. Det är hans första betänkande och jag är säker på att det inte blir hans sista.
Vi välkomnar betänkandet eftersom vi anser att det kommer att öka allmänhetens garantier eftersom det vi gör är att ge fler garantier till folk att EU:s lagstiftning som tillämpas av medlemsstaternas och EU:s lagar är i överensstämmelse med de rättigheter som erkänns i den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna.
Detta betänkande öppnar vägen för att lösa många av de tekniska rättsliga problem som kommer att uppstå, för vi får inte glömma att konventionen var tänkt att ratificeras och tillämpas av medlemsstaterna. Hur än propagandan låter från vissa sidor av parlamentet, är EU inte en stat eller en superstat. Det är en internationell organisation och därför blir det svårt att anpassa en internationell organisation till något som var tänkt för stater.
Marietta Giannakou, som var vår skuggföredragande och utförde ett utmärkt arbete för vilket jag uppriktigt tackar henne, kommer att tala om de specifika frågorna. Allt jag vill nu är att förena mig med vice ordförande Viviane Reding och uppmana rådet att ge kommissionen i uppdrag att förhandla snabbt och jag är säker på att min vän Diego López Garrido, kommer att se till att det blir fallet. Det innebär att vi snart kommer att kunna fira att EU ansluter sig till den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna.
Juan Fernando López Aguilar
(ES) Fru talman! Jag vill också gratulera föredraganden, Ramón Jáuregui, och föredragandena för yttrandet, vilka har arbetat på att utarbeta detta betänkande. Jag gör det framför allt för att framhäva att på samma sätt som vi har gripit oss an den ekonomiska krisen i den monetära unionen under detta år av parlamentets mandat är detta rätt tid att konstatera att Europa inte kommer att byggas genom den gemensamma marknaden eller den gemensamma valutan utan genom folket.
Folkets rättigheter stärks genom EU:s stadga om de grundläggande rättigheterna, denna ”rättighetslista” som måste ta hänsyn till den europeiska integrationens politiska och officiella dimension.
De stärks också av mandatet i artikel 6 av fördraget om EU:s anslutning till Europeiska konventionen om de mänskliga rättigheterna.
Detta förminskar inte några av de grundläggande rättigheter som garanteras EU-medborgare genom medlemsstaternas lagstiftning på grund av att de är medborgare i de medlemsstaterna. Tvärtom, det mångfaldigar, stärker och ökar de rättigheter som vi alla har som deltagare och aktörer i ett gemensamt projekt.
Jag vill också framhäva, som ordförande för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor att vi har diskuterat alla problem - som kommer att uppstå - med att införliva Europeiska konventionen om de mänskliga rättigheterna med den gemensamma kulturen vi har att stärka och garantera rättigheter och medborgarskap. Vi har organiserat ytterst givande besök till Europeiska unionens domstol och Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna och vi har kallat till en tredje konferens den 21 juni där viktiga specialister och domare från Europadomstolen och EU-domstolen kommer att närvara för att ställa samman ett gemensamt förhandssvar på vad den rättsgarantin bör vara för medborgarrättigheter.
En brittisk juridisk expert vid namn Hart har skrivit att det inte finns några rättigheter utan rättsgaranti och det finns ingen rättsgaranti utan domare, på samma sätt som det inte kan finnas ett Europa utan medborgare och det finns inga EU-medborgare om de inte är medvetna om att den europeiska integrationen får oss att växa och stärker de grundläggande rättigheter vi redan har som EU-medborgare.
Marietje Schaake
(EN) Fru talman! När vi ser över Internationella brottmålsdomstolens Romstadga, så låt oss komma ihåg att dess inrättande verkligen markerar en framgång för liberal demokrati och ett engagemang för effektiv internationell rätt. När alla EU-medlemsstater ratificerat att följa Romstadgan börjar vi ett nytt kapitel med att uppfylla våra ambitioner och skyldigheter på området för mänskliga rättigheter, fred och rättvisa.
En kritisk utvärdering är viktig men ICC är redan en viktig institution genom se till att dessa grundläggande värden inte bara är europeiska utan universella. Det är en sista utväg, som kommissionsledamot Viviane Reding sade, men en viktig sådan. EU och medlemsstaterna borde fortsätta sitt engagemang för ICC, eller de principer som den söker garantera, genom att anta EU:s riktlinjer om ICC. Det är en primär skyldighet att utreda och åtala dem som begår krigsbrott, folkmord och brott mot mänskligheten.
Med Lissabonfördraget arbetar vi mot en effektiv gemensam utrikespolitik för EU. Den höga representanten borde aktivt stödja anslutningen till Romstadgan av andra globala aktörer - Kina, Indien, Ryssland och viktiga kandidatmedlemsstater, som Turkiet - men också EU:s allierade sedan många år, Förenta staterna, borde engageras i en dialog om att bidra till global rättvisa och borde allvarligt överväga att ansluta sig till sin allierade. Som nederländsk europé skulle jag vilja försäkra våra medborgare om att ”Hague Invasion Act” aldrig kommer att åberopas.
EU behöver arbeta konstruktivt med Turkiet och Förenta staterna för att stoppa straffriheten i Iran, vilket är ett av de mest angelägna fallen av angripande stater och där avrättning, våldtäkt och tortyr utövas mot medborgarna av deras egen regering som en daglig och systematisk rutin. Vi måste arbeta på verklig globalisering eller universalisering av mänskliga rättigheter, rättvisa och rättsstat, och ICC är ett viktigt instrument för att uppfylla detta mål. Stöd för denna domstol måste också globaliseras. Parlamentet har arbetat konstruktivt och är enigt i denna fråga.
Gerald Häfner
(DE) Fru talman, mina damer och herrar! Vad vi arbetar med här i dag är en utvidgning av lagen på överstatlig nivå. Betydelsen av detta kan man se om man betraktar mitt eget lands fruktansvärda historia och de överträdelser av de mänskliga rättigheterna som för närvarande äger rum. I realiteten genomförde tyskarna inte de mest avskyvärda brotten i historien för att de bröt mot lagen, utan för att de stiftade lagar som gjorde det oetiska lagligt och som till exempel gjorde mordet på judar, kommunister, kristna, homosexuella och andra till en laglig plikt. Om sådana människor, och framför allt de som gav order om dessa åtgärder, senare säger att de bara gjorde vad lagen föreskrev vid den tiden och det inte var möjligt att åtala dem senare, så skulle det visa en otrolig svaghet i lagen och i mänskligheten.
Av det skälet representerar vad vi har gjort här med Internationella brottmålsdomstolen ett stort steg framåt genom att alla sådana människor i framtiden kommer att veta att det finns en domare bortom den nationella lagstiftningen och att de under resten av sitt liv kommer att behöva leva med att de kommer att ställas till svars. Det är ett stort steg framåt precis som EU:s anslutning till Europeiska konventionen om de mänskliga rättigheterna, något som vi, och jag personligen, har kämpat för under ganska lång tid. Jag är glad över att vi kommer att kunna genomföra detta tillsammans här i dag och jag vill tacka föredraganden, Ramón Jáuregui Atondo, för hans utmärkta betänkande.
Charles Tannock
(EN) Fru talman! Mitt nationella parti, de brittiska konservativa - för dem som inte vet det, är jag konservativ - har uttryckt allvarlig oro tidigare över ICC och dess tillämpning av internationell straffrättsvetenskap, som den är uttryckt i Romstadgan, på områdena brott mot mänskligheten, krigsbrott och folkmord.
Men tio år efter det att stadgan trätt i kraft får vi nu en ny möjlighet att göra en klar utvärdering av ICC:s roll och enligt min åsikt har domstolen till sin heder strikt hållit fast vid sina mål, undvikit skadliga åtal och försökt att bara ställa de värsta förtryckarna inför rätta.
Domstolens chefsåklagare, Luis Moreno-Ocampo, har skickligt hjälpt domstolen att stärka sin opartiskhet globalt. Den aggressiva jakten på politiskt motiverade fall har tack och lov uteblivit, vilket var ett av våra amerikanska allierades stora bekymmer. Storbritannien gick med i ICC under den förra Labourregeringen. Kanske inrättandet av en konservativ-liberal koalition i Storbritannien förra veckan nu erbjuder oss en chans att omvärdera Storbritanniens förhållande till ICC och i Kampala ändra några av de ifrågasatta områdena, som befälsansvar.
Vi får inte låta Storbritanniens vitala nationella intressen komprometteras genom ICC men samtidigt borde vi också erkänna att under vissa omständigheter kan ICC ha en konstruktiv roll att spela genom att stoppa ett ”straffrihetsklimat” för folkmordsdiktatorer.
Marie-Christine Vergiat
(FR) Fru talman, fru kommissionsledamot, herr minister, mina damer och herrar! Jag tänker tala både om anslutningen till Europeiska konventionen om de mänskliga rättigheterna och om anslutningen till Internationella brottmålsdomstolen (ICC).
Först vill jag tacka våra föredragande för den utmärkta kvaliteten på deras betänkanden och för deras beredvillighet att ta med allas förslag i en storartad anda av samförstånd.
Förutom allt som sagts till förmån för denna anslutning skulle jag vilja betona två punkter som jag tycker är viktiga: inrättandet av en kontroll utanför EU och konventionens exterritorialitet; med andra ord dess tillämpning på alla EU:s rättsakter, däribland dem utanför EU:s territorium. Låt mig få uttrycka en förhoppning om att klausulerna om ”mänskliga rättigheter och demokrati” på det sättet blir lite begripligare. Därför måste inte bara kommissionens förhandlingsmandat röra själva konventionen, alla protokoll och avtal som redan förankrats i stadgan om de grundläggande rättigheterna, utan vi måste mycket snabbt göra ett åtagande att ansluta oss till alla rättsliga instrument i Europeiska konventionen om de mänskliga rättigheterna för att få ett sammanhängande system för skydd av de mänskliga rättigheterna.
Vad beträffar ICC har jag två önskemål. Först att EU är särskilt vaksam när det gäller offrens och deras rättsliga företrädares rättigheter. Det innebär särskild rättshjälp som ger tillgång till juristexperter utifrån.
Därefter, fru kommissionsledamot, att EU ska använda all sin tyngd, all sin energi, för att se till att medlemsstaterna som helhet anpassar sin lagstiftning till internationell lagstiftning. Särskilt Frankrike har ännu inte gjort detta. Jag beklagar det, precis som jag beklagar att några stora länder, som Förenta staterna, inte deltar i genomförandet av denna internationella lagstiftning på området brott mot mänskligheten.
Andrew Henry William Brons
(EN) Fru talman! EU:s anslutning till Europarådets konvention om de mänskliga rättigheterna kommer att följas av lagstiftning som såväl gör konventionen till en del i EU:s lagstiftning som till att vara en annan organisations dokument som ett yttre riktmärke. Det innebär att EU-domstolen i Luxemburg kommer att få behörighet att tolka och tillämpa två potentiellt konkurrerande dokument - EU:s stadga och rådets konvention.
Jag har frågat flera experter i utskottet för konstitutionella frågor och i utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor vad som skulle hända om det blev en konflikt mellan de två dokumenten eller mellan olika avsnitt av samma dokument. Vilket dokument eller vilket avsnitt skulle ha företräde?
Man sade att först skulle det dokument eller det avsnitt som gav störst frihet ha företräde över det som gav mindre frihet. Jag frågade senare vad som skulle beslutas om det var två parter i en konflikt och båda krävde olika men konkurrerande, och förmodligen motstridiga rättigheter - till exempel rätten att utöva sin religion utan att kränkas och rätten till yttrandefrihet innefattande kritik av lärosatser och anhängare till en religion. Detta är inte en helt teoretisk fråga som fallet med de danska teckningarna visar.
Detta var fallet med hunden som inte skällde eller snarare med en expert som inte vågade ha en åsikt. Tystnaden var lika bedövande som tydlig för alla som ville höra och förstå. Yttrandefrihet kommer alltid att offras eftersom det är EU:s standardinställning. Att vägra yttrandefrihet är det som EU är bäst på!
Vi talar om två olika rättskategorier - den politiska rätten till yttrandefrihet mot förföljelse av staten och rätten att inte bli kränkt av kritik. Rätten att inte bli kränkt anses mycket viktigare än rätten att debattera en fråga av allmänt intresse. Borde det inte finnas några inskränkningar i yttrandefriheten? Det bör finnas inskränkningar för dem som framkallar våld, men kritik som inte går så långt borde vara fri från ingripande från straffrätten.
Marietta Giannakou
(EL) Jag vill särskilt gratulera Ramón Jáuregui Atondo till hans betänkande och till vårt utomordentliga samarbete, och naturligtvis Cristian Dan Preda och Kinga Gál till deras bidrag från två olika utskott.
EU:s betydelsefulla anslutning till Europeiska konventionen om de mänskliga rättigheterna och därmed till domstolens behörighetsområde är naturligtvis baserat på att EU fick egen rättskapacitet enligt Lissabonfördraget. Naturligtvis undrar några personer varför vi sedan vi införlivat stadgan om de grundläggande rättigheterna måste ansluta oss till behörighetsområdet för Europadomstolen i Strasbourg.
För det första har domstolen i Strasbourg, i betydelsen res judicata, fått mycket mer vidsträckta befogenheter än dem som stadgas enligt de grundläggande rättigheterna, som både ordförandeskapet och kommissionsledamot Viviane Reding har låtit förstå.
För det andra skapar detta på något sätt en länk mellan EU och vad som händer i Europa som helhet och därmed med Europarådets länder. Naturligtvis undrar en del om detta kommer att orsaka mer allmänna komplikationer men betänkandet betonar att det inte borde bli några transnationella överklaganden och inte heller är någon domstol högre eller lägre än den andra. Varje domstol kommer att ha behörighet för de makter som innehar den, som EU därmed kommer att ha för domstolen i Luxemburg.
Jag anser att anslutningen till Europeiska konventionen om de mänskliga rättigheterna är ett viktigt steg eftersom den är proceduren för anslutning till de protokoll som rör motsvarande makter. Detta kommer givetvis att ge parlamentet möjlighet att bli aktivt engagerat i förhandlingar och att bidra till att utse en domare genom Europarådets parlamentariska församling.
Richard Howitt
(EN) Fru talman! Jag är stolt över att vara ordförande för parlamentets delegation till översynskonferensen för Internationella brottmålsdomstolen, för att fira hur inrättandet av den har bidragit till att skapa global rättvisa och bekämpa straffrihet för brott mot mänskligheten och att företräda vårt EU:s beslutsamhet att i vår gemensamma utrikes- och säkerhetspolitik arbeta för domstolens universella behörighet.
Genom att yrka på bättre tillgång till rättvisa för offer borde vi uttrycka erkänsla över att 15 av de 24 länder över hela världen som har bidragit till förvaltningsfonden för offer är våra egna medlemsstater - men vi borde också notera med ödmjukhet att det innebär att tolv EU-länder inte har gett sådan finansiering och att 14 av våra länder varken har utsett nationella kontaktpunkter eller svarat på den årliga enkäten som krävs av stadgan. Universell behörighet utomlands börjar med universellt genomförande här hemma och jag måste beklaga att ett av de första besluten för Storbritanniens nya koalitionsregering är att åka till översynskonferensen för att motsätta sig behörighet för anfallsbrott och för att opponera mot Belgiens förslag att inberäkna användning av förbjudna vapen i interna konflikter som ett krigsbrott.
Anfall, det olagliga bruket av våld mot en annan stat, åtalades av domstolarna i Nürnberg och Tokyo i slutet av andra världskriget, och jag tycker det är svårt att förstå varför ICC inte skulle användas för att åtala 2000-talets krigsbrott. Under tiden förstår jag inte hur de motiverar att användningen av giftgas eller dumdumkulor är olaglig om man går över gränsen men inte om man stannar innanför den. De säger att när Saddam Hussein lät gasa träskaraberna eller när demonstranter i Gaza avsiktligt skjuts med kulor som splittras inuti deras kroppar kan förövarna göra det utan rädsla för att behöva stå till svars. De har helt enkelt fel.
Charles Goerens
(FR) Fru talman! Den efterlängtade internationella brottmålsdomstolen, som var menad att åtala förövarna av folkmord, brott mot mänskligheten och krigsbrott, är en första respons på de offer som alltför ofta och sorgligt nog förgäves begärt kompensation och rättvisa.
Innan den inrättades ville många av oss att domstolen skulle få en förebyggande roll. Skulle verkligen inte ett internationellt organ, som var behörigt att straffa förövare av brott så avskyvärda som dem som begicks i Bosnien, Rwanda, Kambodja och Darfur, kunna avråda en känd diktator/mördare som visste att så fort som hans brott hade begåtts skulle han inte längre känna sig säker utanför gränserna till sitt land, där han kunde agera med fullständig straffrihet?
I det avseendet skulle jag vilja fråga kommissionen och rådet om de anser att förebyggandemålet har nåtts. Till exempel, skulle kommissionen kunna tala om för mig om, enligt deras åsikt, det häktningsbeslut som utfärdats av Internationella brottmålsdomstolen mot president Omar al-Bashir utgör en del av lösningen eller en del av problemet? Personligen fortsätter jag att anse att den är en del av lösningen.
Det må vara hur som helst, vilka lärdomar kan man dra av den korta period som domstolen har existerat?
När kommissionen tagit till sig dessa lärdomar tänker den då - och det är min sista fråga - lägga fram ändringsförslag under översynskonferensen för ICC i Kampala, vilken kommer att vara ett tillfälle att lägga fram och om nödvändigt anta ändringsförslag till texten som utgör domstolens rättsliga bas?
Konrad Szymański
(PL) När vi ansluter oss till Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna måste vi till varje pris undvika flera allvarliga risker.
Vi har ett viktigt problem som rör konkurrensen mellan två domstolar: den i Strasbourg och EU-domstolen. Det faktum att två dokument kommer att vara i kraft - stadgan om de grundläggande rättigheterna och Europeiska konventionen - kommer att skapa problem. Det kommer att bli mycket svårt att förklara för våra medborgare vilken domstol som är den rätta för deras klagomål. Som en följd av det kommer antalet fall med avslag på undersökningen av ett rättsfall på grund av en konflikt om domstolarnas behörighetsområde och de rättsliga skäl som är involverade att öka. Det finns också en risk att EU:s anslutning till Europeiska konventionen kommer att minska respekten för medlemsstaternas konstitutionella traditioner, vilka utgör rättens allmänna principer i dag. Särskilt bör inte EU:s anslutning till konventionen vara ett medel att kringgå Lissabonfördragets protokoll, vilket garanterar Storbritannien och Polen undantag från alla oväntade effekter av stadgan om de grundläggande rättigheterna.
Csanád Szegedi
(HU) Mina damer och herrar! Tyvärr har jag bara en minut på mig att kommentera detta viktiga ämne. Låt mig därför, oberoende av hur kort tid jag fått, informera er om att en fruktansvärd översvämning just nu har drabbat norra Ungern, Slovakien och Polen. Hundratals människors liv står på spel. Vi bör försäkra dem om att vi i Europaparlamentet i Strasbourg är solidariska med dem och känner deltagande med offren, och att vi hoppas att denna katastrofala översvämning ska försvinna så fort som möjligt. Jag vill be ledarna i Europaparlamentet att hjälpa offren om det skulle behövas. I detta ögonblick står flera dussin byar i norra Ungern helt under vatten. Vi hoppas att ödet och Gud förbarmar sig över dessa katastrofdrabbade regioner.
Huvudproblemet med detta betänkande är att det är viktigt för samtliga närvarande, i egenskap av parlamentsledamöter, att lyfta frågan om mänskliga rättigheter till en högre nivå, nämligen skyddet av de mänskliga rättigheterna. Anslutning till konventionen innebär dock inte ett ökat skydd av de mänskliga rättigheterna. Det enda som framträder är en ideologi om ett Europas förenta stater, vilket vi inte stöder, eftersom medlemsstaterna, i egenskap av suveräna stater, redan har anslutit sig till konventionen. Vi motsätter oss även föreställningen om att detta symboliska beslut ska fattas som en antydan om att vi är en del av ett stort imperium.
Carlo Casini
(IT) Fru talman, herr rådsordförande, fru kommissionsledamot, mina damer och herrar! Detta medlemskap är ett säkert tecken på ett av Europeiska unionens uppdrag: uppdraget att försvara och främja de mänskliga rättigheterna.
Ett uppdrag som redan är formulerat och demonstrerat under historiens gång genom att enskilda medlemsstater redan skrivit under Europarådets konvention och genom att vi upprepar att konventionens allmänna principer och medlemsstaternas konstitutioner nu är en del av EU:s lagstiftning. Så denna symboliska gest är mycket viktig.
Att översätta detta idealistiska koncept till faktiska juridiska regler är dock inte så enkelt: i betänkandet hänvisas huvudsakligen och i sista hand endast till institutionella frågor, och är fullständigt godtagbart. Jag vill också tacka Ramón Jáuregui Atondo, och jag kan meddela att utskottet för konstitutionella frågor (AFCO) - som jag är ordförande i - har godkänt dokumentet praktiskt taget enhälligt. Vi är därför nöjda med betänkandet och jag kommer inte att ta upp enskilda delar av det, eftersom vi helt stödjer allt som rådets ordförande och kommissionsledamoten tidigare sagt.
Uttalandet om den institutionella närvaron av ledamöter från Europaparlamentet vid Europarådets parlamentariska församling när den ska välja en eller flera domare är något vagt. Jag menar att det finns ett visst problem med förhållandet mellan Europas och EU:s befolkning och befolkningen i övriga länder. Lyckligtvis framgår det redan av förordningen som styr medlemskap och representation i Europarådets parlamentariska församling att det inte får finnas färre än två representanter per medlemsstat, och inte fler än 18 sammanlagt. Med tanke på Europeiska unionens betydelse föreslår jag att vi drar gränsen vid 18.
Avslutningsvis vill jag dock säga att denna resolution visar på ett problem som är värt att undersöka noggrannare, ett problem som vi redan tidigare har lyft fram flera gånger, nämligen förbindelserna mellan domstolarna. Jag anser att vi måste reflektera lite mer kring detta men, framför allt, över problemet med den europeiska andan. Vi är Europeiska unionen och grundar oss därmed, enligt vad som anges i artikel 2 i Lissabonfördraget, på mänsklig värdighet och mänskliga rättigheter - och jämlikhet bygger på mänsklig värdighet. I EU är vi inte eniga kring denna punkt, så därför bör vi noga fundera över begreppet mänsklig värdighet, dess begränsningar och vad det omfattar. Det är dock inte ämnet för detta beslut och detta mycket uppskattade betänkande. Jag vill tacka föredraganden.
Maria Eleni Koppa
(EL) Fru talman! Europeiska unionen är och förblir en ivrig anhängare av Internationella brottmålsdomstolen och dess uppgift att försvara allmängiltigheten i de mänskliga rättigheterna. Vi hoppas att konferensen för översyn av Romstadgan för Internationella brottmålsdomstolen i Kampala kommer att bli en verklig milstolpe i domstolens fortsatta utveckling.
Det internationella samfundet uppmanas att stärka institutionens giltighet, främja skyddet och fortsätta stärka den internationella rättens oberoende och effektivitet. Inom ramen för denna översynsprocess har flera förslag redan lagts fram, av vilka det viktigaste otvivelaktigt är det som handlar om aggressionsbrott. Det viktigaste i dag är dock att se till att Europaparlamentet betonar att avskyvärda brott mot mänskligheten inte får gå ostraffade. Vad vi vill ha är ett förtydligande av lagstiftningen och ett samarbete mellan så många länder i det internationella samfundet som möjligt för att, med hjälp av en rättvis och opartisk process, förhindra straffrihet.
Krigsförbrytare måste få veta att de kommer att straffas för sina handlingar. Det är den vissheten om straff som kan hjälpa till att förhindra liknande handlingar i framtiden och bana väg för försoning efter våldsamma konfrontationer.
Vi vill därför bekräfta vårt fulla stöd för Internationella brottmålsdomstolens uppgift och vår hängivenhet för de mänskliga rättigheterna och internationell humanitär rätt och önskar att konferensen för översyn i Uganda blir en framgång.
Filip Kaczmarek
(PL) Konferensen för översyn av Romstadgan för Internationella brottmålsdomstolen ger oss en viktig möjlighet att engagera EU-medlemsstaterna i värderingar som för oss är avgörande. Lyckligtvis finns det en allmän övertygelse bland européer om att de grövsta brotten och dess förövare ska bestraffas.
Med tanke på det är det en bra sak att konferensen om översyn äger rum i Afrika. Afrika är en kontinent där många brott gått ostraffade. Internationella brottmålsdomstolen håller för närvarande på med utredningar i fem afrikanska länder: Kenya, Demokratiska republiken Kongo, Sudan, Uganda och Centralafrikanska republiken.
Vi måste förhindra att förövare som begår fruktansvärda brott mot sina egna och andras medborgare går ostraffade. Internationella brottmålsdomstolens roll i denna fråga är avgörande. Om Internationella brottmålsdomstolen hade existerat för 70 år sedan hade kanske inte massakern i Katyń ägt rum. Existensen av en effektiv domstol kan i sig ha en förebyggande effekt.
Europas stater bör stärka domstolen i dess grundläggande roller: utredning och lagföring av krigsförbrytelser, folkmord och brott mot mänskligheten. Det är viktigt att fler stater ansluter sig till Romstadgan, eftersom domstolens effektivitet är beroende av samarbetet mellan staterna och internationella organisationer. För att domstolen ska bli så effektiv som möjligt bör samtliga stater som anslutit sig till Romstadgan därför delta i ett sådant samarbete.
Ana Gomes
(PT) Det finns viktiga punkter på dagordningen vid konferensen i Kampala, som till exempel krigsförbrytelser. Det viktigaste steget för att befästa Internationella brottmålsdomstolens universella jurisdiktion är dock att föra den åtalade Omar al-Bashir inför rätta.
Det var tack vare påtryckningar från EU som FN:s säkerhetsråd valde att ta upp målet med brotten i Darfur i Internationella brottmålsdomstolen. De arresteringsorder som utfärdades av Internationella brottmålsdomstolen inkluderar en som avser en av de nuvarande statscheferna i Sudan för brott mot mänskligheten och krigsförbrytelser.
Europeiska unionen måste agera i enlighet med den bedömning som gjordes av dess observatörer vid valet i Sudan, där slutsatsen drogs att valet inte hade uppfyllt internationella normer. Även om Omar al-Bashir hade valts på ett lagligt sätt skulle EU ändå kräva att han ställdes inför rätta. EU kan inte fortsätta att ge motstridiga signaler.
Det är absolut nödvändigt att president Omar al-Bashir överlämnas till Internationella brottmålsdomstolen. Det skickar en stark signal som kan avskräcka andra diktatorer från att bruka våld mot sina befolkningar. Om vi misslyckas med detta kommer det att få motsatt effekt.
Monica Luisa Macovei
(EN) Fru talman! Jag vill tala om EU:s anslutning till den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. Jag vill understryka att jag talar i egenskap av jurist.
Jag vill uppmärksamma EU-domstolens roll i Europeiska unionens anslutning till den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. I synnerhet måste konventionens villkor om att nationella rättsmedel ska ha uttömts innan käranden ansöker om att väcka talan vid Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna införlivas i ett förfarande som vid varje mål ger EU-domstolen möjlighet att besluta som sista nationella rättsmedel innan Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna i Strasbourg tar över ärendet. Jag hänvisar huvudsakligen till mål där medlemsstater tillämpar EU-rätten och där enskilda käranden stämmer medlemsstater på grund av tillämpningen av EU-rätten. EU-domstolen i Luxemburg måste först få möjlighet att tillämpa konventionen i sådana mål. Låt oss inte glömma att EU-domstolen har tillämpat konventionen i flera år. När det gäller detta vill jag påminna om Europadomstolens dom i målet Bosphorus mot Irland 2005. Enligt den domen kan skyddet av de grundläggande rättigheterna som följer av gemenskapsrätten betraktas som likvärdig med den för konventionssystemet.
Tillsammans med mina kolleger välkomnar jag Europeiska unionens anslutning till konventionen. Samtidigt vill jag se en noggrann bedömning av det förfarande som vi inför, eftersom vi behöver skydda medborgarnas intressen och samtidigt hålla fast vid det som fungerar bra.
Paulo Rangel
(PT) Jag vill understryka att Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och dess portugisiska ledamöter med stor tillfredsställelse ser att Europeiska unionen inlett sin anslutning till den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna.
I slutänden kan ett land som Portugal - som alltid stått i främsta linjen när det gäller mänskliga rättigheter i och med slaveriets avskaffande i Portugal redan år 1761 och som var en pionjär när det gällde att avskaffa dödsstraffet - endast vara intresserade av att stödja anslutningen.
Jag vill dock gärna fästa er uppmärksamhet på att vi anser att det är väldigt viktigt för Europaparlamentet att övervaka EU:s anslutning till den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. Vi anser att det är nödvändigt utifrån ett tekniskt, juridiskt och politiskt perspektiv, eftersom Europaparlamentet är ett parlament för de mänskliga rättigheterna och en institution där de mänskliga rättigheterna är av enorm betydelse. Jag vill även uppmärksamma att vi anser det vara av stor vikt att vi står i förbindelse med många tredjeländer. Detta skickar en viktig signal till medlemmarna i Europarådet som inte är medlemmar av EU (nämligen att EU nu blir medlem av Europarådet).
Till medlemmarna i Europarådet skickar det ett budskap om att EU stärker sitt åtagande för demokrati och respekt för de grundläggande rättigheterna.
Milan Zver
(SL) Ärade kommissionsledamöter och rådsmedlemmar! Det var länge sedan de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna begränsades till den enskilda nationsstaten. Det gör det grundläggande dilemmat om EU ska bygga på mellanstatliga överenskommelser eller borde bli någon form av överstatlig enhet överflödigt. Jag anser att EU:s anslutning till den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna är ett steg mot ett utökande av människans och individens frihet. Detta steg kommer även att ge ett mervärde och vi måste ha som målsättning att göra Europeiska unionen till ett område där standarden för mänsklig frihet är den högsta i världen.
Jag tror inte att EU, efter att ha anslutit sig till konventionen, helt plötsligt kommer att bli ett frihetens rike. Tvärtom kommer det fortfarande att förekomma kränkningar av de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. Däremot är det viktigt att systemen som ska skydda dessa rättigheter och friheter inte hela tiden hotas.
Vi måste stärka domstolarnas funktion och övriga strukturer och bestämma deras behörigheter. Med dessa ord vill jag avsluta mitt anförande.
Janusz Władysław Zemke
(PL) Jag vill säga något om ämnet för dagens diskussioner. Vi bör komma ihåg att Afrika tyvärr är en kontinent där det har förekommit flera brott och regelbundna folkmord. EU får inte förbli passiv inför denna situation. Lyckligtvis får Internationella brottmålsdomstolen i Kampala allt större betydelse när det gäller åtgärder som vidtagits mot dessa brott. Förbrytare måste veta att de inte kommer undan ostraffade. När det gäller detta är jag en av dem som är bestämt för att Europeiska unionen stöder Internationella brottmålsdomstolens arbete. Jag tror inte att det kan råda några tvivel om detta i dag. Jag anser att vi bör diskutera och överväga hur vi kan göra så att brottmålsdomstolen i Kampala kan bli ännu effektivare.
Monika Flašíková Beňová
(SK) Som tidigare nämnts är Europeiska unionens anslutning till konventionen framför allt en symbolhandling. Trots detta anser jag att den bara kan stärka integrationsprocessen och bli ytterligare ett steg mot EU:s politiska enande.
Förutom symboliken har denna rättsliga åtgärd även en praktisk betydelse för EU:s politik när det gäller de mänskliga rättigheterna. På formell nivå kommer den även att undanröja dubbla standarder. Tidigare var EU inte skyldig att iaktta de mänskliga rättigheterna. Från och med nu kommer dock EU:s lagstiftning att utsättas för regelbundna juridiska kontroller, som kommer att övervaka att konventionen efterlevs.
Ytterligare en praktisk fördel med EU:s anslutning till konventionen är en garanti om skydd, inte enbart för EU:s medborgare och övriga personer inom EU utan även för samtliga individer som omfattas av Europeiska unionens befogenheter utanför dess territorium. Personligen gläder jag mig åt idén att EU:s mål kommer att bli att uppfylla konventionens samtliga bestämmelser fullt ut i alla sina externa förbindelser och verksamheter.
Det är viktigt att de eventuella tekniska och administrativa komplikationerna i hela förfarandet nämns i det inlämnade betänkandet och att förslag ges till hur man kan minska komplexiteten så mycket som möjligt. I egenskap av icke-statlig medlem som ansluter sig till en konvention som var utformad för stater, bör EU vara försiktig så att den inte kräver onödiga förändringar i konventionen eller dess juridiska system. Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna är redan tillräckligt överansträngd. Dessutom kan onödiga komplikationer undergräva legitimiteten och populariteten i förfarandet för Europeiska unionens anslutning till konventionen.
Krisztina Morvai
(HU) Mina damer och herrar! Jag har varit ledamot av Europaparlamentet i snart ett år nu och jag börjar vänja mig vid det omöjliga, nämligen att debatten om varje enskilt betänkande följer samma mönster. Vi är cirka 20 eller 30 ledamöter närvarande i denna kammare utav nästan 800 parlamentsledamöter, där en del av oss inte ens är närvarande på grund av en viss pliktkänsla utan endast för att vi inte vill rösta utifrån partilinjen utan bygga vårt beslut på personlig övertygelse och sund information, och som alla har haft liknande erfarenheter. Vi ställer frågor men får aldrig några svar, förutom några allmänna uttalanden ibland. Jag vill uppriktigt be kommissionsledamoten med ansvar för rättvisa, grundläggande rättigheter och medborgarskap att göra ett undantag denna gång och ge ett exakt svar på min fråga. Frågan är: vilket mervärde ger och hur gynnas EU:s medborgare av Europeiska unionens anslutning till den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna som varje enskild EU-medlemsstat redan har anslutit sig till? Jag ber er att ge mig ett exempel på hur denna anslutning kan bidra till att skydda EU-medborgarens mänskliga rättigheter. Jag vill tacka er på förhand för att ni för en gångs skull, till sist, gör ett undantag från denna allmänna regel.
Barbara Matera
(IT) Fru talman, fru kommissionsledamot, mina damer och herrar! Att bli medlem av Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna innebär ett avgörande steg för Europeiska unionens tillväxt. De två systemen kommer garanterat att stärka skyddet av individens grundläggande rättigheter, både inom och utanför våra 27 länder, om vi beaktar Europarådets samtliga medlemsländer. Detta är därför en möjlighet som vi inte får missa och en som vi har väntat på i flera år.
Doktrinen och rättspraxisen hos både EU-domstolen och Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna i Strasbourg har nu under en viss tid arbetat för detta ögonblick, eller snarare banat väg för detta mål, eftersom det för mig är ett mål. Det är ett mål för oss alla. Jag vill därför understryka vikten av medlemskap för samtliga EU:s medborgare, som därmed kommer att kunna väcka talan vid domstolen i Strasbourg mot en EU-institution eller en medlemsstat tack vare det mer omfattande skydd som de kommer att åtnjuta.
Jag avslutar med vetskapen om att de två domstolarnas oberoende ställning förblir oförändrad. Det förklaras tydligt och ratificeras i detta betänkande och det överensstämmer med alla våra önskningar, med det uppenbara undantaget för ett samarbete mellan de två institutionerna som respekterar deras egna ansvarsområden. Jag vill dessutom gratulera min kollega till detta betänkande.
Íñigo Méndez de Vigo
(ES) Fru talman! Jag vill klargöra två saker. För det första är artiklarna som finns i stadgan om de grundläggande rättigheterna och som även finns i den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna desamma och betyder samma sak, artiklarna 52 och 53 i stadgan. Det råder därför ingen motsättning.
För det andra är behörigheten för Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna överstatlig. Om någon vill väcka talan hos Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna om ett beslut som Europeiska unionen har fattat eller om tillämpningen av EU-rätten, måste de därför först väcka talan hos EU-domstolen för ett förhandsavgörande.
Jag förstår att EU-skeptiker alltid vill rösta emot EU, men åtminstone för parlamentarisk artighets skull bör de läsa Rámon Jáuregui Atondos betänkande, som tydligt förklarar allting.
Diego López Garrido
Fru talman! När det gäller den första punkten om den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna vill jag också gratulera föredraganden och även kommissionen till det sätt på vilket de väldigt snabbt har lagt fram ett förslag till uppdrag för förhandling. Jag välkomnar också Andrew Duffs anförande, där han mycket tydligt konstaterar att den nya regeringen i Storbritannien, som bildats av de konservativa och liberaldemokraterna är för att Europeiska unionen undertecknar den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna, och därmed följer Lissabonfördraget.
Några av Andrew Duffs landsmän sade dock precis tvärtom. Det gäller representanter för gruppen Europeiska konservativa och reformister och representanten för gruppen Frihet och demokrati i Europa - som inte är brittisk - liksom Nicole Sinclaire och sedan Krisztina Morvai, som mycket tydligt sade: ”Varför behöver Europeiska unionen underteckna den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna om medlemsstaterna redan är anslutna?”
Det som har hänt är att medlemsstaterna har överfört en viss del av sitt ansvar och sina befogenheter till EU, vilket innebär att de inte längre utövas av medlemsstaterna utan av EU. Europeiska unionen skulle därför teoretiskt sett kunna kränka den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. Så ligger det till, såvida man inte anser att EU inte har någon makt eller några som helst befogenheter utan bara makt och befogenheter som har förts över från medlemsstaterna. Det innebär att det räcker inte med att medlemsstaterna har undertecknat konventionen. Europeiska unionen måste också underteckna för att skapa ett fullständigt skydd för de mänskliga rättigheterna i hela Europeiska unionen.
Jag förstår inte varför personer som till exempel representanterna för de två grupper som jag nämnde tidigare, som så tydligt visat sin EU-skepsis, vägrar en överstatlig kontroll över Europeiska unionen. Det är helt motsägelsefullt att någon som vill att EU ska övervakas och som anser att allt som Europeiska unionen gör är dåligt eller att usla byråkrater gör ett dåligt jobb, ska vägra en överstatlig kontroll av Europeiska unionen. Det är fullständigt motsägelsefullt. Det kan finnas andra skäl som handlar om de mänskliga rättigheterna eller som har att göra med att en internationell organisation som försvarar de mänskliga rättigheterna ska vara mer legitim, starkare eller stabilare. Det kan finnas andra skäl men inte de skäl som angetts hittills.
Jag anser att behovet av att underteckna konventionen är väldigt tydligt och jag anser också att det behöver ske med den hastighet som kommissionen redan har agerat. Som Íñigo Méndez de Vigo sade har kommissionen agerat snabbt och rådet behöver göra detsamma. Jag är säker på att mandatet att inleda förhandlingar kommer att antas den 4 juni vid rådets möte (rättsliga och inrikes frågor) i Bryssel, så han behöver inte oroa sig.
När det gäller frågan om Internationella brottmålsdomstolen anser jag att konferensen för översyn är väldigt viktig. Det är ett väldigt viktigt möte som ordförandeskapet, för vars räkning jag talar, kommer att närvara vid i syfte att tydligt fastställa och på nytt bekräfta att medlemsstaterna måste samarbeta med Internationella brottmålsdomstolen och att de kommer att arbeta utifrån de riktlinjerna, naturligtvis utifrån komplementaritetsprincipen, som är en grundprincip för Internationella brottmålsdomstolen.
Jag håller med om att de viktigaste målen för denna konferens är att införa aggressionsbrott, samt att från Romstadgan stryka möjligheten att dröja sju år innan man överlämnar möjliga och påstådda krigsförbrytare. Jag håller även med om att användningen av särskilda vapen i konflikter i sig självt innebär en krigsförbrytelse - något som diskuteras efter ett förslag som lagts fram av Belgien.
Ordförandeskapet kommer i alla fall att göra ett uttalande som stöder Internationella brottmålsdomstolen och kommer även att utvärdera vad Internationella brottmålsdomstolen har inneburit. Jag antar även att flera ledamöter kommer att närvara vid diskussionerna i Kampalakonferensen. Jag anser därför att detta är en väldigt viktig konferens, med stor politisk, symbolisk och juridisk betydelse. Beslut kommer att fattas som påverkar juridiska texter.
Jag vill naturligtvis tacka Europaparlamentet för debatten i dag. Den har hjälpt oss att på nytt bekräfta våra gemensamma värderingar och även påminna oss om att när vi talar om Internationella brottmålsdomstolen talar vi i princip om människor som har utsatts för de brott som Romstadgan försöker åtala, och att det i slutändan handlar om att bekämpa straffriheten och att klargöra att det inte finns någon plats för straffrihet på 2000-talet.
Viviane Reding
Fru talman! Stadgan om de grundläggande rättigheterna och den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna är extraordinära texter. De är värdegrunden på vilken vi bygger vårt samhälle och Europeiska unionen. Jag anser att de är alldeles för viktiga och historiska för att överlämnas åt partipolitisk polemik. Jag måste säga att jag faktiskt är väldigt stolt över att vi i det här skedet av byggandet av Europeiska unionen, kan gå vidare genom att tillämpa stadgan om de grundläggande rättigheterna i praktiken och genom att ansluta oss till den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna.
När jag hör vad föredraganden Diego López Garrido och medföredragandena Cristian Dan Preda och Kinga Gál har sagt för Europaparlamentets räkning förstår jag också att ni är mycket medvetna om den historiska uppgift som vi nu står inför. Mervärdet av anslutningen har förklarats mycket väl i dessa texter och i bidragen från flera av parlamentsledamöterna.
Samtliga medlemsstater har undertecknat den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna, men de har även - som rådets ordförande precis förklarade - överfört betydande befogenheter till Europeiska unionen. Det är därför normalt att Europeiska unionen, när den agerar som union, ska underkastas samma externa kontroll som medlemsstaterna från den specialiserade Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna.
Ett konkret exempel är att det kan förekomma ett beslut från Europeiska kommissionen mot ett företag inom ramen för konkurrenslagstiftningen som skulle kunna överklagas direkt inför Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna i Strasbourg, något som är väldigt svårt att göra i dag. Som ni tidigare har påpekat, kommer det att förekomma en hel del väldigt konkreta exempel: konkreta exempel som kan hjälpa medborgarna, eftersom - och detta är någonting nytt - de nu kommer att ha en dubbel garanti. EU-domstolen i Luxemburg kommer att döma utifrån stadgan om de grundläggande rättigheterna som dessutom är bindande för samtliga medlemsstater. Det bör konstateras en gång för alla.
Jag förstår inte hur någon som har ett mandat efter att ha valts av sina medborgare kan ifrågasätta rättigheterna för dessa medborgare. Det är bättre för medborgarna att ha rättigheterna två gånger i stället för inte alls. Här ger vi dem dubbelt så många rättigheter, och det är vad EU handlar om. EU innebär rättigheter för de europeiska medborgarna och jag är väldigt stolt över att denna kammare försvarar dessa rättigheter. Ja, vi kommer nu att få lagar om rättigheter där medborgarna kommer att veta att de kan gå till domstol för att få sina rättigheter tagna på allvar.
Frågan om EU ska ansluta sig till den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna är inte längre en fråga, eftersom artikel 6 i fördraget förpliktigar unionen att ansluta sig till den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. Jag anser därför att vi inte bör diskutera frågan vidare eftersom den redan är utagerad.
Vi bör också veta att denna anslutning kommer att lämna de enskilda medlemsstaternas ställning gentemot konventionen oförändrad så länge som ingen EU-lag står på spel. Så kommer det att vara även i fortsättningen. Det enskilda förhållandet mellan en medlemsstat och konventionen kommer att förbli exakt detsamma. Nu kommer det att finnas kompletterande garantier gällande EU-rätten.
Självklart måste frågan om risken för konflikter mellan olika rättssystem undersökas. Den håller på att undersökas och jag är tacksam mot föredragande som har tagit med denna fråga. Hittills har vi sett att dessa konflikter anses vara minimala, eftersom konventionen redan är en del av de normer som EU-domstolen i Luxemburg beaktar i dag och konventionen kommer att fungera som en miniminorm. Kommissionen förväntar sig att rättspraxisen i Strasbourg och Luxemburg kommer att utvecklas på ett harmoniskt sätt och stråla samman under de kommande åren.
Jag vill nu ta upp mer specifika frågor.
När det gäller rättstvister så är det inte en fråga för Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna eller för EU-domstolen. Just nu är det en fråga för det brittiska systemet för tvistlösning och jag har redan börjat diskutera detta med den brittiska regeringen för att se om de kan se över sitt system för tvistlösning, som i vissa fall faktiskt kan vara skadligt när det gäller till exempel pressfriheten.
Europaparlamentet har så här långt, tack vare sina föredragande, gjort ett utmärkt arbete. Jag räknar med att Europaparlamentet fortsätter att delta i en process som säkert blir svår och lång, där vi kommer att behöva lösa de tekniska problemen - och tekniska problem kan faktiskt bli till politiska problem - så jag räknar med att Europaparlamentet fortsätter att delta i denna väldigt svåra uppgift.
När det gäller förbindelserna mellan Europaparlamentet och Europarådets parlamentariska församling, lämnar jag det helt och hållet till Europaparlamentet att avgöra. Om ni behöver en hjälpande hand så kan jag i detta avseende hjälpa er men det är upp till parlamentsledamöterna själva att hitta en gemensam grund och jag anser att det inte borde vara så svårt.
När det gäller Internationella brottmålsdomstolen har Europaparlamentet redan tagit emot åklagaren Luis Moreno-Ocampo och rättens ordförande Song Sang-Hyun. Jag anser att det var en mycket stark politisk signal från Europaparlamentet om att parlamentet tar de mänskliga rättigheterna på allvar, inte enbart inom EU men även utanför EU.
Vi anser också att Kampalakonferensen är den viktigaste internationella konferensen om internationell rätt under det senaste årtiondet. Vi måste se till att den gör skillnad. Återigen räknar jag med Europaparlamentet, eftersom jag vet att parlamentsledamöter kommer att närvara och uttala sig vid Kampalakonferensen.
Vi vet att EU har spelat och kommer att spela en viktig roll genom att integrera resultaten från konferensen i dess politik om internationell rätt, stöd för tredjeländer och framför allt i alla de förhandlingar som kommer att äga rum under de kommande månaderna och åren. Vi kommer särskilt att fortsätta stödja uppbygganden av nationell kapacitet i syfte att stärka och göra det möjligt att i nationella jurisdiktioner göra trovärdiga och effektiva nationella utredningar och genomföra rättegångar av brott enligt Romstadgan.
Vår strategi i detta avseende förblir oförändrad och oförminskad, med den skillnaden att vi nu har ett nytt verktyg till vårt förfogande. Det nya verktyget är Lissabonfördraget som ger oss förnyad kapacitet att vara mer konsekventa och effektivare i vårt stöd till Internationella brottmålsdomstolen. I linje med den uppmuntran som Europaparlamentet uttryckt och som framkommit i resolutionen samt under debatten, kommer den vice ordföranden/höga representanten och hennes tjänsteavdelning att kraftfullt fortsätta att främja universell anslutning till Romstadgan. Vi kommer systematiskt att göra det under samtliga av våra diskussioner med partner utanför EU.
Det ställdes två väldigt specifika frågor som jag skulle vilja besvara kortfattat.
Den första frågan var om en arresteringsorder för president al-Bashir är en del av lösningen eller en del av problemet. Kommissionen ser detta tydligt som en del av en långsiktig lösning, eftersom denna arresteringsorder visar att i och med domstolens domar verkställs rättvisan omedelbart. Oavsett vem personen är, även om personen är en statschef, och även om denna arresteringsorder inte verkställs omedelbart, kommer den inte att försvinna, eftersom Internationella brottmålsdomstolen är en permanent domstol, så jag kan försäkra er om att EU kommer att fortsätta uppmana Sudan att samarbeta fullt ut med Internationella brottmålsdomstolen.
När det gäller frågan om kommissionen kommer att presentera några ändringsförslag vid Kampalakonferensen är svaret nej, eftersom EU inte är en part - det är medlemsstaterna som kommer att förhandla om ändringsförslagen. Kommissionen kommer dock att spela en aktiv roll i inventeringsdelen av konferensen och vi räknar fullständigt med att det spanska ordförandeskapet ska leda de europeiska nationerna så att deras röst gör stor skillnad på denna konferens.
Ramón Jáuregui Atondo
Fru talman! Jag vill tacka alla som har talat eftersom de allra flesta har uttalat sig mycket positivt om anslutningsavtalet som vi ska rösta om i morgon. Så gott som alla har varit eniga om det.
Jag vill särskilt tacka Vivane Reding som har gjort det möjligt för oss att arbeta tillsammans. Förhandlingarna kommer att bli komplicerade och parlamentet måste följa dessa förhandlingar mycket noggrant.
Jag vill snabbt svara på några frågor och göra några förtydliganden. Anslutningen är inte en symbolisk handling, den har ett rättsligt värde. En del undrar vad syftet med den är och vad den tillför. Jag ska ge ett exempel.
Om vi till exempel antar att ungerska jurister blir diskriminerade vid en upphandling av EU-personal på grund av en rättsteknisk orsak eller någon annan orsak. Vart ska då de ungerska juristerna vända sig för att klaga? Till Europeiska unionens domstol. Vad tillför en anslutning? Dessa jurister kan då klaga hos Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna om deras rätt till lika möjligheter inte erkänns av Europeiska unionens domstol. Det är en ny domstol som gör det möjligt att garantera att de grundläggande mänskliga rättigheterna efterlevs, till exempel rätten till lika behandling. Därför är det uppenbart att denna företeelse inte utgör ett symboliskt tillskott utan ett rättsligt sådant.
Jag vill klargöra två saker. Ledamöterna vill inte att förhandlingarna ska begränsas till anslutningen till den europeiska konventionen om de mänskliga rättigheterna, utan att även de protokoll som under årens lopp har upprättats inför konventionen ska ingå. Det gäller särskilt protokollen om de rättigheter som behandlas i stadgan om de grundläggande rättigheterna eftersom det skulle innebära att de två dokumenten blir likvärdiga.
Till sist uppmanar parlamentet även till att man ansluter sig till konventionens och Europarådets organ och myndigheter eftersom skyddssystemet för de allmänna mänskliga rättigheterna då kan erkännas, däribland den europeiska sociala stadgan.
Talmannen
Jag har tagit emot ett resolutionsförslag i slutet av debatten.
Den gemensamma debatten är härmed avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum onsdagen den 19 maj 2010.
Skriftliga förklaringar (artikel 149)
Elena Oana Antonescu  
I och med att Lissabonfördraget har trätt i kraft har man skapat en rättslig ram för EU:s anslutning till den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna (ECHR) och EU blir därigenom den 48:e undertecknaren av konventionen. EU:s anslutning till ECHR kommer att komplettera den skyddsnivå som i Lissabonfördraget fastställs genom stadgan om de grundläggande rättigheterna, som är rättsligt bindande.
Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna i Strasbourg får befogenhet att utöva domstolsprövningar av åtgärder som EU:s institutioner, organ och byråer vidtar och även av beslut som fattats av Europeiska unionens domstol när det gäller konventionens efterlevnad. Därigenom skapas ytterligare ett skikt av rättslig kontroll av grundläggande rättigheter inom EU. När EU har anslutit sig till konventionen kommer det i den att anges en miniminivå för skyddet av mänskliga rättigheter och grundläggande friheter i Europa. Den kommer att tillämpas obligatoriskt, särskilt i situationer där EU:s skyddsnivå är lägre än den som anges i konventionen.
Både medlemsstaterna och kommissionen måste ta fram information där man förklarar alla de konsekvenser och den påverkan anslutningen får, så att EU:s medborgare är fullt medvetna om processens betydelse.
Corina Creţu  
EU:s anslutning till Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och grundläggande friheterna är ett naturligt steg efter Lissabonfördragets ikraftträdande och i och med detta kan ett gemensamt politiskt område införlivas och upprättas på ett mer grundligt sätt. EU:s anslutning till ECHR kommer att innebära en större samstämmighet mellan EU och de länder som ingår i Europarådet och dess alleuropeiska system för mänskliga rättigheter.
Jag anser att det viktigaste resultatet med att ansluta sig till ECHR är att det skyddar medborgarna mot EU:s åtgärder, liknande det skydd som de har mot medlemsstaternas åtgärder. Det är en betydande utveckling, förutsatt att medlemsstaterna har överfört viktiga befogenheter till EU. Det är följdriktigt att ha möjligheten att vända sig till Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna när det gäller beslut som EU som helhet har fattat. När vi talar om europeiskt medborgarskap måste vi även fylla det med ett särskilt innehåll, där denna valmöjlighet ingår.
Jag hoppas att det nya verktyget som EU-medborgarna får blir lättillgängligt och att beslutet att ansluta sig till konventionen verkligen bidrar till att skapa en mer enhetlig struktur för mänskliga rättigheter inom EU.
Lidia Joanna Geringer de Oedenberg  
Med anledning av de kommande förhandlingarna om EU:s anslutning till den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och grundläggande friheterna skulle jag vilja uppmärksamma frågan om yttre förbindelser. Detta område kommer att påverkas särskilt av unionens anslutning till konventionen. Varför? För det första tänker jag påminna om att Europeiska unionens domstol i och med Lissabonfördraget har mycket begränsad jurisdiktion inom området utrikespolitik. En anslutning till konventionen kommer delvis att kompensera dessa begränsningar genom att se till att alla aspekter av unionens verksamhet undergår en extern rättslig kontroll. Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna i Strasbourg får rätt att bedöma hur unionen följer grundläggande rättigheter på alla verksamhetsområden, även inom utrikespolitiken. För det andra vet alla hur ofta det uppstår diskussioner, även inom Europaparlamentets forum, om att man måste uppmärksamma mänskliga rättigheter i unionens relationer med tredjeländer. En anslutning till konventionen kommer därför att ge trovärdighet åt unionens dialog om mänskliga rättigheter med tredjeländer. Det råder ingen tvekan om att unionen har ett bra tillfälle att stärka människorättsaspekten inom utrikes- och säkerhetspolitiken när unionen nu ska övervakas av domstolen för de mänskliga rättigheterna. Då kan man främja begreppet mänskliga rättigheter mer effektivt världen över, i den mån som EU tar sina egna människorättsförpliktelser på allvar. Vi får hoppas att det är så det blir.
Jarosław Kalinowski
(PL) EU:s anslutning till konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och grundläggande friheterna är utan tvekan ett steg i rätt riktning mot att ge våra medborgare lika och rättvisa rättigheter. Vi måste se till att dess principer upprätthålls i alla medlemsstater. Det kommer även att förbättra samstämmigheten i lagstiftningen mellan unionen och de länder som ingår i Europarådet och medborgarna kommer att ha fler institutioner att vända sig till om deras rättigheter har kränkts. Det skulle också ge större vikt och trovärdighet åt flera av parlamentets initiativ för att skydda grundläggande friheter, som alla människor har rätt till. Men vi ska inte glömma att unionen, förutom att försvara rättigheterna för människor i tredjeländer, i första hand bör se till att dessa rättigheter inte kränks i medlemsstaterna.
Alexander Mirsky  
Det finns ett land i EU där man i nästan 20 år har kränkt de mänskliga rättigheterna och grundläggande friheterna för omkring 20 procent av befolkningen. Trots detta fick Lettland bli medlem i EU 2004. När Lettlands anslutningsförhandlingar ägde rum lovade den lettiska regeringen den dåvarande kommissionsledamoten för utvidgning, Günther Verheugen, att man skulle lösa problemet med icke-medborgare, men trots löftet är frågan inte löst än i dag. Som en följd av detta bor ungefär 340 000 icke-medborgare i EU. I Lettland är de andra klassens medborgare som inte får arbeta inom den offentliga sektorn eller inneha officiella befattningar, inte ens i områden där mer än 60 procent av befolkningen är icke-medborgare. I den lettiska staden Daugavpils är mer än 90 procent av befolkningen rysktalande. Trots detta är det förbjudet att använda ryska som officiellt språk i staden och 30 procent av befolkningen får inte rösta i de lokala valen. Kommunfullmäktige, som har valts i en rysktalande stad, får inte använda sitt modersmål på möten. Märkligt nog har Europeiska kommissionen än i dag varken funnit tillräckliga argument eller tid för att få den lettiska regeringen att upphöra med denna språkdiskriminering. Det är nödvändigt att skapa en arbetsgrupp som undersöker situationen i Lettland snarast möjligt, annars ser jag inte meningen med att EU ansluter sig till den europeiska konventionen om mänskliga rättigheter och grundläggande friheter. Alla ska vara medvetna om att det finns ett land i EU där rättigheterna för mer än 25 procent av befolkningen i många år har kränkts på ett cyniskt sätt.
Rafał Trzaskowski  
När vi talar om EU:s anslutning till den europeiska konventionen om skydd för mänskliga rättigheter handlar det om ett arbete som har pågått i tio års tid och om farhågorna för att det kan uppstå konkurrens mellan Europeiska unionens domstol och Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna, bland annat. Det kommer säkerligen leda till problem på jurisdiktionsområdet och när det gäller domstolens självstyre. Jag anser emellertid att det vi har uppnått efter dessa tio år kan innebära att de två systemen kompletterar varandra, så man kanske inte ska tänka så hierarkiskt. Domstolen har under lång tid följt arbetet vid Europadomstolen i Strasbourg och tvärtom. De båda systemen existerar sida vid sida utan konkurrens, så farhågorna kanske är obefogade. Vi behöver ansluta oss till konventionen av symboliska orsaker, men framför allt behöver vi konventionen eftersom den kommer att komplettera skyddssystemet för de mänskliga rättigheterna i EU. EU kommer även att framstå som mer trovärdigt i medborgarnas ögon eftersom de kommer att skyddas mot EU och dess institutioner och inte bara mot medlemsstaterna, som har varit fallet hittills. Så vi bör vara glada över att systemet kommer att stärkas. Men en viss lojalitet krävs, så att vi inte undergräver systemets trovärdighet. Därför föreslår vi att medlemsstaterna inte ska väcka åtal mot varandra i EU-rättsliga frågor även om konventionen ger den möjligheten.
