Volební právo v komunálních volbách pro osoby bez lotyšské státní příslušnosti (rozprava) 
Předsedající
Dalším bodem je rozprava o otázce k ústnímu zodpovězení o volebním právu v komunálních volbách pro osoby bez lotyšského státní příslušnosti, kterou pokládají David Hammerstein jménem skupiny Zelených / Evropské svobodné aliance, Alexandra Dobolyi jménem skupiny sociálních demokratů v Evropském parlamentu, Willy Meyer Pleite jménem skupiny Konfederace Evropské sjednocené levice a Severské zelené levice a Marian Harkinová ze skupiny Aliance liberálů a demokratů pro Evropu - B6-0007/2009).
David Hammerstein
Pane předsedající, Existuje členský stát Evropské unie, v němž se používá pojem "osoba bez státní příslušnosti", jímž se označují tisíce lidí žijících v této zemi. Drtivá většina z nich se v této zemi narodila, ale neustále se u nich opakuje, že nemají státní příslušnost. To je chyba Evropské unie.
Je to chyba, protože Evropská unie vychází z konceptu zákazu diskriminace, ze zásady rovnosti, což dnes tato země popírá: neuznává práva těchto lidí a tuto slupinu historicky diskriminuje pouze kvůli jejímu etnickému původu. To je nepřijatelné.
V rámci Petičního výboru jsme projednávali konkrétní případy. Prvním byl případ muže, který přišel a řekl: "Poprvé jsem mohl volit, když jsem studoval v Německu. Mohl jsem volit v německých komunálních volbách, ale v mé vlasti volit nesmím, protože mě neuznávají. Nemám další pas. Nejsem občanem jiné země. Mám pouze tuto vlast a nemohu volit." To je chyba.
V Petičním výboru jsme projednávali jiný případ týkající se muže, který v Lotyšsku složil jazykové zkoušky, znal všechny právní předpisy a který však nedostal občanství, protože se stát domnívá, že - opakuji, co nám sdělil velvyslanec - "tento muž není ke státu loajální." Jak je to možné? Jak je možné, že se tato situace týká 20-25 % populace členského státu Evropské unie?
Požadujeme dodržování základních lidských práv a aby byl každý informován o tom, jestliže některé země vstoupí do Evropské unie a nedodržují kodaňská kritéria. Požadujeme rovněž vyvinutí tlaku na Komisi, protože dosud Evropská komise ukázala pouze slabost a celkový nedostatek zájmu nebo obav.
Alexandra Dobolyi
autorka. - Pane předsedající, je smutné pozorovat, že dnes, skoro pět let po rozšíření, není příliš důkazů o tom, že by Lotyšsko ukázalo respektování své největší menšiny. Doporučení Evropského parlamentu a dalších institucionálních organizací jsou ignorována.
Významná část lotyšského obyvatelstva je odříznuta od státu a jeho institucí. Není divu, že je naturalizace pomalá. Proměna lidí v cizince a vydávání cizích pas je neinspiruje k pocitu náležitosti k tomuto státu. Neúčastní se. Nerozhodují. Nevolí, ani ve městech, kde představují až 40 % procent obyvatelstva a kde politická rozhodnutí přímo ovlivňují jejich životy.
Je tato situace pro Evropskou unii dobrá nebo špatná? To je otázka pro Komisi a Radu. Demokracie nemůže vzkvétat bez občanské společnosti a občanská společnost neexistuje bez účasti. Účast začíná na úrovni místních komunit.
Tito lidé se v této zemi narodili, nebo zde strávili své životy, a hovoříme o více než 15 % lotyšského obyvatelstva, čili nějakých 372 000 osobách. EU musí jejich jménem jednat. Proč Komise v tomto případě nejedná? Občané jiných členských států EU s pobytem v Lotyšku mohou volit a být voleni v komunálních volbách a ve volbách do Evropského parlamentu, ale stovky a tisíce lidí, kteří se v této zemi narodili, nebo zde strávili většinu svého života, toto právo nemají.
Chtěla bych se dotázat Komise a Rady, co učinily pro vyřešení této otázky s lotyšskými orgány, a požádat je, aby neprodleně podnikly další opatření.
Willy Meyer Pleite
Pane předsedající, moje skupina, Konfederace Evropské sjednocené levice a Severské zelené levice, neváhala položit tuto otázku Komisi, protože jsme během několika schůzí Petiční výboru získali informace o situaci, v níž se nachází mnoho občanů Lotyšska.
Členové Komise, komisaři, je nepřijatelné, abychom byli v Evropské unii ve 21. století svědky segregace občanů. To neodpovídá Evropské unii, jejím zásadám a jejím hodnotám. V zemi, která je součástí Evropské unie od roku 2004 a jejíž obyvatelstvo čítá téměř 2,5 milionu osob, platí právní předpisy, jež prostě brání půl milionu lidí ve vykonávání jejich občanských práv.
Tito lidé jsou nazýváni osobami bez státní příslušnosti. Mají černé pasy, a proto se jim říká "černí" nebo "baklažáni". Tak je nazývá i státní správa, stát, vláda a jsou to občané, kteří nemají svá legitimní práva volit nebo být voleni.
Proto jsme přesvědčeni, že by Evropská komise měla na tuto vládu vyvinout značný tlak, aby zabránila jejímu nedodržování mnoha doporučení vydaných mnoha institucemi, například Výborem OSN pro lidská práva, Výborem OSN pro odstranění rasové diskriminace, Parlamentním shromážděním Rady Evropy, Kongresem místních a regionálních orgánů Rady Evropy, komisařem Rady Evropy pro lidská práva a závažným doporučením tohoto Parlamentu během přístupových jednání s Lotyšskem, usnesením ze dne 11. března, v němž se jasně stanoví, že pro problém segregace otázku těch občanů, kteří musí dokázat, zadli se narodili před rokem 1940, je třeba nalézt skutečné řešení. To je prostě nepřijatelné.
Nemyslím si, že by to mělo být tolerováno. Nemůžeme společně existovat v Evropské unii, zatímco tato situace nadále trvá, a proto jsem přesvědčeni, že je velmi důležité, aby Komise, evropské orgány a my všichni předkládali návrhy se stejným cílem ukončení tohoto stavu.
Proto naše skupina očekává, že Komise předloží konkrétní návrhy o otázce, kterou jsme položili v rámci této rozpravy. S ohledem na jazyk se obáváme, že podle nové úpravy - loni kvůli tomu demonstrovali studenti - musí být 60 % osnov vyučováno v lotyštině, čímž vzniká zřejmé diskriminace ruského jazyka.
Měl bych připomenout, že v mojí vlasti, ve Španělsku, bylo během Francovy diktatury zakázáno mluvit baskicky, katalánsky nebo galícijsky. Tyto jazyky byly jednoduše zakázány. Dnes jsou společnými úředními jazyky. Jsem přesvědčen,. Že se jedná o situaci, kterou je třeba prosadit, aby již žádným obyvatelům Evropské unie nebylo zakazováno vyjadřovat se ve svém rodném jazyce, jejich vlastní řečí, která by měla požívat stejného oficiálního postavení jako ostatní jazyky, jež se v dotčeném státě mohou používat.
Proto vyzývám Komisi, aby jednala dynamicky a jednou provždy zabránila segregaci, jež se odehrává v členském státě Evropské unie.
Christopher Beazley
Pane předsedající, procedurální poznámka, poslanci této sněmovny mají odlišné názory na projednávanou otázku, ale vy, jakožto náš předsedající, máte právo, a vlastně i povinnost, poradit kolegům, jak mohou vyjádřit své názory, na což mají právo.
Jsem přesvědčen, že poslední prohlášení obsahovalo prvky, které takřka urážely jednu z vlád zemí Evropské unie. Proti tomu se ohrazuji. Domnívám se, že když si přečteme jednací řád, řádné vedení rozpravy neumožňuje poslancům použít takový druh výrazových prostředků, jakého jsme právě byli svědky.
Předsedající
Protože jsem si nevyložil projev poslance způsobem, o jakém hovoříte, neuchýlil jsem se k pravomocím, jež mám podle jednacího řádu.
Willy Meyer Pleite
(ES) Pane předsedající, protože o mně byla řeč, prohlašuji, že si stojím za každým svým slovem.
Jacques Barrot
Pane předsedající, byl vznesen příklad Španělska, ale ve skutečnosti je to Španělsko, které řeší problém.
Komise si je vědoma specifických okolností, v nichž se nachází rusky mluvící menšina v Lotyšsku. V rámci předvstupní strategie bylo vynaloženo v souladu s doporučeními Organizace pro bezpečnost a spolupráci v Evropě a Rady Evropy značné úsilí na podporu naturalizace a integrace těchto lidí.
Komise opakovaně zdůrazňuje, že je třeba, aby všechny zúčastněné strany, včetně samotných menšin přispěly k tomuto složitému problému a navrhly řešení.
S ohledem na konkrétní otázku účasti nelotyšských občanů na komunálních volbách, vše, co zaručuje Smlouva o založení Evropského společenství zaručuje, je ohledně volebního práva účast občanů EU na evropských a komunálních volbách v členském státě jejich pobytu, i když nejsou státními příslušníky tohoto státu.
Volební účast lidí, kteří nejsou státními příslušníky členské země EU, není otázkou upravenou právem Společenství.
Komise proto nemůže s Lotyšskem hovořit ohledně otázky účasti těchto lidí na komunálních volbách. Rozhodnutí v této záležitosti je věcí členského státu.
Chápu situaci, jak ji vylíčili spoluautoři otázky k ústnímu zodpovězení, ale naneštěstí jim nemohu dát jinou odpověď než tu, že musíme nechat na Lotyšsku, aby se tímto problémem zabývalo, neboť Unie není v takovém právním posatvení, aby ho mohla vyřešit.
Rihards Pīks
jménem skupiny PPE-DE. - (LV) Děkuji vám, pane předsedající, musím vám připomenout, že v mé malé zemi, v Lotyšsku, žije 2,3 milionu obyvatel, z nichž 1,6 milionu tvoří etničtí Lotyši. Avšak v Lotyšsku poskytuje základní vzdělání stát a místní správní orgány v osmi menšinových jazycích, z nichž některé jsou velmi malé, například romština nebo estonština. Pokud hovoříme o rusky mluvících osobách bez lotyšské státní příslušnosti, nemůžeme použít koncept "tradiční menšiny". Podle vnímání západních zemí by se dalo říci, že se jedná o nově příchozí osoby nebo přistěhovalce, kteří přišli do Lotyšska v době sovětské okupace a požívali mnoha privilegií. Zaprvé měli privilegium neučit se jazyk země a lidí, do které přišli, a mluvit pouze rusky. Moje vlast přijala jeden z nejvelkorysejších naturalizačních zákonů v Evropě přesně proto, aby vyhověla těmto osobám na půli cesty. Během deseti let, kdy je tento zákon v platnosti, získalo zhruba 50 % osob bez státní příslušnosti právo trvalého pobytu. Když však byl nedávno, na konci roku 2008, prováděn průzkum mezi osobami, jež dosud nebyly naturalizována, 74 % si lotyšské občanství nepřeje. Zadruhé, práva zapsat jako lotyšské občany děti narozené po vyhlášení lotyšské samostatnosti využila jedna třetina osob bez státní příslušnosti - pouze jedna třetina. Nevím,proč tomu tak je. Paní Ždanoková, která byla zvolena v Lotyšsku a zastupuje lotyšské občany ruského původu, se netají tím, že poté, co osoby bez státní příslušnosti získají volební právo, bude dalším krokem požadavek na uznání ruštiny jako druhého státního nebo úředního jazyka. Co to znamená? Zaprvé to znamená zachování privilegované postavení lidí, kteří přišli do Lotyšska z Ruska, a zadruhé je to trest smrti pro lotyštinu a lotyšskou kulturu, protože za rusky hovořícími osobami stojí více než 140 milionů lidí v Rusku, kteří mají stále nacionalističtější ambice. Pro lotyštinu to není možné, neboť jsme malí a je nás málo. A na závěr, nevstoupili jsme do Evropské unie proto, abychom zachovali rozdělenou společnost vytvořenou sovětskými okupanty, ale abychom tento problém překonali a zachovali si vlastní identitu. Děkuji vám.
Proinsias De Rossa
jménem skupiny PSE. - Pane předsedající, odpověď komisaře Barrota mne velmi zklamala. I přes právní omezení, kterým podléhá, jsem od něj očekával pozitivnější reakci. Domníval jsem se, že řekne, že by v Lotyšsku podpořil změnu v duchu evropské zásady rozmanitosti.
Jsem z Irska, mluvím anglicky. Angličtina je můj mateřský jazyk, ale nejsem Angličan - jsem Ir. Skutečnost je taková, že Evropskou unii tvoří mnoho států. Téměř všechny naše státy mají menšiny a většiny, které v dějinách byly součástí říše, říší nebo kolonií. Museli jsme se s tím vypořádat.
Kdybych se odstěhoval do Lotyšska a nějakou dobu tam žil a pracoval, mohl bych volit v komunálních volbách. Avšak v Lotyšsku žijí stovky a tisíce lidí, kteří v komunálních volbách volit nemohou. Je to nespravedlivé, ale - jak bych rád řekl panu Pīksovi - je to rovněž sebezničující, protože abychom překonali obtíže a obavy, musíme v našich státech přivítat všechny lidi. Musíme je podporovat v politické účasti. Kdyby měli možnost hlasovat v komunálních volbách, umožnilo by jim to, aby se cítili jako součást komunity a součást správy jejich vlastních místních komunit, a pomohli by jim to, řekněme, v překonávání překážek.
Jednou z největších komunit migrantů v Irsku jsou Britové. Všichni mohou volit v irských komunálních volbách. Nemohou volit v parlamentních volbách, protože všichni nemají irské občanství, ale všichni mohou volit v irských komunálních volbách, a velmi významně tak přispívat k irskému politickému životu. Proto bych rád požádal lotyšské poslance této sněmovny - a vlastně všechny ostatní z našich členských států, jež mají problémy s menšinami nebo většinou - aby myslili na to, že abychom překonali tyto obtíže a překonali obavy, musíme lidi přivítat a začlenit je do našeho politického procesu, nikoliv je od něj držet stranou.
Georgs Andrejevs
jménem skupiny ALDE. - Pane předsedající, především musíme myslet na to, že po roce 1945, kdy se Britové, Francouzi, Belgičané a Nizozemci začali vzdávat svých kolonií, Rusové v nich začali posilovat svůj vliv. Rovněž v roce 1949, kdy Ženevská konvence zakázala usazování civilních obyvatel na okupovaných územích, se rusifikace Lotyšska zintenzívnila a sovětské orgány organizovaly tok dvou milionů přistěhovalců.
Proto je možné prohlásit, že když Lotyšská republika obnovila v roce 1991 svou nezávislost, byli zde tito přistěhovalci z doby sovětské éry protiprávně. Takže Rusové dnes získávají občanství prostřednictvím naturalizace jako humanitární akt, nikoliv jako právo.
Podle Charty OSN náleží právo na udělení občanství běžně mezi vnitřní záležitosti dotčené země a jiná země do něj nesmí zasahovat, dokonce ani samotná OSN. Proto je stanovisko lotyšských orgánů vůči možnosti udělení volebního práva osobám bez státní příslušnosti pevné a neměnné: volební právo tvoří nedílnou součást občanství.
Tento postoj rovněž odpovídá mezinárodnímu právu a mezinárodním zvyklostem. Současně Lotyšsko za výrazné finanční pomoci dalších zemí - s výjimkou Ruska - vynaložilo velké úsilí o usnadnění naturalizačního procesu a integrace osob bez státní příslušnosti v Lotyšsku, přičemž se podíl osob bez státní příslušnosti snížil do konce roku 2008 na 16 %.
Naším cílem je zajistit, aby mohli všichni obyvatelé Lotyšska požádat o občanství a zcela a účinně využívat svých práv. Cílem Lotyšska je mít plnoprávné občany, nikoliv osoby bez státní příslušnosti s mnoha právy.
Chápu, že tento lotyšský postoj odporuje politice, kterou v roce 1992 zveřejnil v ruských novinách Diplomatic Herald pan Karaganov, a politice jeho podporovatelů zde v Evropském parlamentu, ale nikdy se nevzdáme obrany naší země před těmito dezinformačními kampaněmi.
Ģirts Valdis Kristovskis
Pane komisaři, dámy a pánové, lotyšské liberální právo umožňuje každému, aby prokázal svoji loajalitu Lotyšsku a západním demokratickým hodnotám. Proto se počet osob bez státní příslušnosti snížil od roku 1993 o 59 %. Většina lotyšských podniků patří ruským podnikatelům. To jsou argumenty, které nám umožňují odmítnout stížnosti proti Lotyšsku. Kromě toho je cenné poukázat na skutečnost, že v Lotyšsku žijí lidé, kteří jako členové skupiny Intergroup bojovali proti lotyšské nezávislosti., požadovali zachování zločinné říše, jakou byl Sovětský svaz, stále popírají fakt okupace Lotyšska, stále omlouvají zločiny sovětské totality spáchané v pobaltských státech a hlasovali proti členství Lotyšska v Evropské unii a NATO. Je možné, že toto jejich přesvědčení tvoří závažnou překážku jakémukoliv přání získat lotyšského občanství. Proto jim nebraňme, aby žili ve svém světě minulých hodnot!
Tatjana Ždanoka
jménem skupiny Verts/ALE. - Pane předsedající, podrobně se zabýváme lotyšským případem, protože je jedinečný. Lotyšské osoby bez státní příslušnosti nejsou státními příslušníky žádné země a nemají právo účastnit se jakýchkoliv voleb. Všechny dospělé osoby se statutem osob bez státní příslušnosti měly na začátku devadesátých let v Lotyšsku trvalý pobyt. Naposledy mohly využít svého volebního práva před 19 lety, tj. v březnu 1990, ve volbách do lotyšské Nejvyšší rady. O rok a půl ta samá Nejvyšší rada zbavila jednu třetinu svých voličů volebních práv. V parlamentní historii se jedná o jedinečný případ.
Pan komisař hovořil pouze o integraci osob bez státní příslušnosti a jejich naturalizaci. Avšak takový přístup obrací věci vzhůru nohama: osoby bez státní příslušnosti již tvoří součást společnosti - 32 % se jich zde narodilo - a pro mnoho z nich je postup žádosti o občanství ve vlastní zemi ponižující, takže naturalizaci nepodstupují ze zásady.
Pro lotyšskou politickou elitu je zbavení menšinové populace jejích práv nástrojem pro zachování moci. Používají starou metodu rozděl a panuj, a proto musí opatření jménem lotyšských osob bez státní příslušnosti podniknout Evropská unie.
Jsem přesvědčena, že základní hodnoty EU, například zákaz diskriminace z důvodu etnického původu a participativní demokracie, musí mít přednost před vnitrostátními pravomocemi.
Christopher Beazley
Pane předsedající, během této rozpravy jsme slyšeli o tom, jak byla lotyšská demokracie, nezávislost a slušné normy společnosti rozdrceny dvěma zločinnými diktátory minulého století. Lotyšsko přepadl Stalin, poté Hitler a znovu Stalin. Obyvatelstvo Lotyšska zažívalo věznění, deportace a popravy. Stalin poté nechal dovézt nejen osoby hovořící rusky, ale i ukrajinsky a bělorusky.
Všichni, včetně paní Ždanokové, bychom dnes měli odsoudit Stalina a jeho činnost, ale uděláme to, pane komisaři? Mohl byste veřejně ujistit, že nejen nemáte žádné oprávnění k zásahu, ale také že všechny členské státy Unie budou dodržovat své právní požadavky v oblasti volebního práva? Myslím, že to je důležité nejen pro Lotyšsko, nýbrž i pro všechny země.
Odpovědí určitě bude, že pokud si v tomu bude jistý, jako mnoho rusky hovořících Lotyšů, kteří občanství přijali, měl byste se rozhodnout pro občanství země, na níž jste hrdý, kde jste se narodil a kde žijete. Neodmítejte to. Neptejte se na privilegia, pokud nechcete hrát sám za sebe. Můžete občanství přijmout.
Jeden člen palestinského exilu lotyšské občanství přijal. Pokud se on mohl naučit lotyšsky, jsem přesvědčen, že to rusky mluvící Lotyši dokáží také. Samozřejmě musíme mít na paměti, že velká většina občanství přijala. Domnívám se, že jste-li součástí nějaké země, máte práva i povinnosti.
Csaba Sándor Tabajdi
(HU) Chtěl bych poblahopřát paní Alexandře Dobolyiové a jejím spoluautorům. Toto je dnes jedna z nejzávažnějších otázek v oblasti lidských práv v Evropské unii. Chápu všechna historická příkoří našich lotyšských přátel, kterým byli podrobeni během asimilace za stalinské sovětské éry. Znám velmi dobře tyto praktiky, ale nic nemůže ospravedlnit historickou pomstu. Rád bych poradil mým lotyšským přátelům, aby následovali příklad Finska., které trpělo po staletí útlakem Švédů, a Finové se na švédsky hovořících finských občanech nikdy nemstili. Je nemožné deportovat nebo asimilovat několik stovek tisíců obyvatel, takže jim musí být přiznána práva v rámci EU. Velmi mě rozesmutnila slova pana komisaře Barrota, protože místo toho, aby EU vyslala jasný signál o neudržitelnosti situace a jejím nesouladu se základními hodnotami EU, pan Barrot zvedl ruce a řekl, že Evropská unie nemůže udělat nic. A to je docela smutné. Mezi lotyšskou většinou a ruskou menšinou je třeba nalézt historický kompromis. To je jediné řešení, žádné další neexistuje. Děkuji vám za pozornost.
Inese Vaidere
(LV) Dámy a pánové, loni na podzim jsem položila paní komisařce Ferrero-Waldnerové otázku k písemnému zodpovězení, v níž jsem vyjádřila obavy, aby privilegium udělené lotyšským a estonským osobám bez státní příslušnosti týkající se bezvízového vstupu na území Ruska nemělo negativní dopad na jejich přání stát se občany. Paní Ferrero-Waldnerová se mnou souhlasila, ale dnes někteří poslanci - autoři otázek - ukazují naprosté nepochopení situace Lotyšska. Pokud osobám bez státní příslušnosti udělíme další práva a zahneme mezi ně právo účastnit se komunálních voleb, počet osob bez státní příslušnosti, který se od roku 1995 snížil na polovinu, už dále se vší pravděpodobností klesat nebude. Lotyšské právní předpisy o občanství jsou jedny z nejvelkorysejších v Evropě. Každá osoba bez státní příslušnosti může získat plná občanská práva, včetně volebního práva, tím, že se stane občanem. Lotyšské osoby bez státní příslušnosti jsou důsledkem padesátileté sovětské okupace. Některé politické síly podporující kremelskou politiku ochrany krajanů stále prostřednictvím takových lidí manévrují, aby navýšily vlastní politický kapitál. Děkuji vám.
Roberts Zīle
(LV) Pane předsedající, pane komisaři, míra, do které tato rozprava zajímá autory otázky, je zřejmá ze skutečnosti, že se z nich už nikdo nenalézá ve sněmovně, takže nemohli slyšet to, co právě pronesla paní Inese Vaidere - že je ruská vízová politika zbraní používanou nikoliv k posílení naturalizačního procesu v Lotyšsku, nýbrž pro dosažení přesného opaku. Naneštěstí průzkumy veřejného mínění potvrzují, že se většina těchto lidí nikdy nestane lotyšskými vlastenci, ale většinu z nich tvoří vlastenci jiné země. Kdyby získali moc prostřednictvím místních správních orgánů, byl by dalším krokem samozřejmě požadavek na autonomii a pro úřední status jejich jazyka. Již teď můžeme vidět, jaké by mohly být další kroky, což dokládá vývoj dlouhodobé situace na místech, jako je Abcházia a Jižní Osetie - v těchto samosprávných oblastech budou rozdávány ruské pasy. Děkuji vám.
Laima Liucija Andrikien
(LT) Za normálních okolností by bylo možné navrhnout, aby se osoby s trvalým pobytem účastnily komunálních voleb, ale všichni příliš dobře víme, že se okolnosti příchodu většiny osob bez státní příslušnosti do Lotyšska stěží dají popsat jako normální. Jejich příchod byl přímým důsledkem sovětské okupace Lotyšska. Je rovněž výsledkem rusifikačního procesu trvajícího padesát let, který porušoval normy mezinárodního práva. Všichni máme právo volby - být občany nebo být loajální vůči své vlasti, nebo nemáme? Avšak i každá volba má svoje důsledky, a proto můžeme vinu dávat pouze sobě, nikoliv státu, který nám tuto svobodu výběru umožnil.
Henrik Lax
(SV) Jaké jsou důsledky padesáti let sovětské okupace pro lotyšské obyvatele? Proč tak rozsáhlá část rusky hovořící populace nechce zažádat o občanství? Jakou úlohu v tom všem hraje Rusko? Lotyšsko potřebuje naši podporu, nikoliv naše odsouzení, aby mohlo své osoby bez státní příslušnosti vybízet k tomu, aby o občanství požádaly. Pane Tabajdi, rád bych se vás na něco zeptal: Proč by mělo Finsko chtít pomstu na Švédsku a co to má co do činění s tímto tématem?
Paul Rübig
(DE) Pane předsedající, pane komisaři, dámy a pánové, v Evropě je normální povinná školní docházka. To zahrnuje seznámení se zvyky a kulturou země, v níž žijete, abyste tam žít mohli. Povinná školní docházka zahrnuje výuku jazyka dotčené země a případně i dalších jazyků. Tvoří rovněž základ odborné přípravy a ukazuje na stav vývoje kultury této země a kam směřuje. Kromě toho se studenti učí o historii. Povinná školní docházka, jak ji chápeme, pomáhá lidem, aby společně žili v souladu. Pokud žijete v nějaké zemi, je zřejmé, že musíte být schopni rozumět jazyku této země. Tomuto účelu slouží správný systém povinné školní docházky. Z těchto důvodů bych rád řekl, že by mnoho evropských problémů mohlo být vyřešeno prostřednictvím účinného stanovení povinné školní docházky pro všechny obyvatele dotčené země.
Jacques Barrot
Pane předsedající, pozorně jsem poslouchal obě strany.
V této souvislosti je pro Komisi velmi obtížné převzít od lotyšské vlády řešení tohoto problému. Vše, co mohu za tohoto stavu učinit, je, že je vybídnu k vnitřnímu dialogu, který by podle mne byl žádoucí. Naneštěstí to je vše, co mohu říci.
Předsedající
Rozprava je ukončena.
