Klimaændringer i Europa - EU's handlingsmuligheder (forhandling)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er mundtlig forespørgsel af Guido Sacconi for Det Midlertidige Udvalg om Klimaændringer til Kommissionen om grønbogen om tilpasning til klimaændringerne - hvad kan der gøres på EU-plan - B6-0014/2008).
Guido Sacconi
Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg er ikke det mindste i tvivl om, at det er bydende nødvendigt, at Parlamentet omsider kigger grundigt på tilpasning til klimaændringerne, hvis omfang vi faktisk har undervurderet hidtil. Kommissionens grønbog har derfor givet os en værdifuld lejlighed til at undersøge dette emne.
Som alle nu ved, udkæmper vi en meget hård kamp for bedst muligt at afbøde den globale opvarmning, og vi drøfter en lovpakke, der burde sætte os i stand til at tage et stort skridt i retning af dette mål. Vi ved dog, at virkningerne af klimaændringer allerede mærkes mange steder i verden, især i de fattigste egne såvel som i store dele af vores eget kontinent og i EU. Det er derfor nødvendigt at reagere ved at udvikle en passende politik, der går i den rigtige retning uden at være i modstrid med det primære mål, som er, og jeg gentager, at mindske emissionerne og afbøde den globale opvarmning.
Jeg mener, at der blev gjort vigtige fremskridt i Bali set ud fra denne synsvinkel, idet det blev besluttet at skaffe midler til Den Globale Miljøfond, sådan at der øremærkes en del af midlerne fra mekanismen for bæredygtig udvikling (CDM) til finansiering af tilpasningsprojekter i udviklingslandene. Jeg har også læst, mener jeg, at der i arbejdsprogrammet, som blev skitseret i Bangkok i sidste uge som en opfølgning på Bali - idet Bangkok er det første større møde siden Bali - er planlagt et nyt møde i Bonn i juni, som specifikt skal fokusere på tilpasning.
Årsagen til, at jeg har fremhævet dette aspekt, den internationale dimension, er, at det under udarbejdelsen af det beslutningsforslag, som er blevet vedtaget i Udvalget om Klimaændringer, og som nu fremlægges i Parlamentet til godkendelse, forekom mig, at internationalt samarbejde måtte have førsteprioritet. EU må tage fat på at udvikle partnerskaber og økonomisk, teknisk og videnskabeligt samarbejde med de lande, der har mest brug for hjælp, lande, som er mindre godt rustet til at tackle de til tider altødelæggende virkninger af global opvarmning. Vi behøver blot at tænke på stillehavsøerne; vi afholdt en høring med deltagelse af repræsentanter fra nogle af disse lande, og de forklarede os, hvor usikker deres situation er allerede nu.
Et andet højt prioriteret punkt er naturligvis at finde den rette balance, så vi bevarer den dynamiske forbindelse mellem afbødning og tilpasning.
Det tredje højt prioriterede punkt er at styrke forskning og eksperimenter. Med tanke på de meget forskellige situationer i forskellige regioner er sagkundskaben stadig utilstrækkelig til ordentligt at måle de sandsynlige virkninger af den globale opvarmning, og derfor er det vanskeligt at udtænke langsigtede politikker med henblik på tilpasning til og forebyggelse af de mest bekymrende udviklinger.
Den centrale opgave de næste par år bliver naturligvis at integrere disse politikker med andre, hvilket kræver politisk beslutsomhed fra alle parter på alle niveauer. Vi har især lagt vægt på den nytænkning, der er nødvendigt for at indtænke klimaændringer i vores samhørighedspolitik, en nytænkning, der må begynde med en tilpasning af landbrugspolitikken og mere generelt med jordforvaltningspolitikken. I den forbindelse mener jeg, vi bør støtte det fremlagte ændringsforslag, der opfordrer Rådet til langt om længe at vedtage en fælles holdning til direktivet om jordbundsbeskyttelse.
Endelig - jeg mener, at jeg stadig er inden for mine fem minutter - mener jeg også, at det er meget vigtigt at finde den rette balance mellem EU's politik og handling på lokalt niveau. Subsidiaritetsprincippet må fortolkes dynamisk, ikke på en bureaukratisk måde.
De meget store forskelle på situationen rundtomkring i Europa betyder, at man ikke kan udfærdige en enkelt politik. Vi har Sydeuropa, naturligvis, og også Alperne, hvor virkningerne er meget forskellige og meget markante. De forskellige udvalg må derfor skabe et meget tæt en til en-forhold med de regionale myndigheder. Jeg tænker her på store regionale organer som konventionen om beskyttelse af Alperne og konventionen om beskyttelse af Karpaterne, som er i gang med at udvikle nogle meget lødige initiativer, og som kan bruges som forbillede for internationalt samarbejde.
Tak, hr. kommissær! Jeg håber, De vil fortælle os, hvordan arbejdet skrider frem med udarbejdelsen af hvidbogen efter samrådet om grønbogen.
Stavros Dimas
medlem af Kommissionen. - (EL) Hr. formand! Tak for denne mulighed for at tale om Kommissionens arbejde. Det bliver udviklet for at hjælpe med til at tilpasse os til klimaændringerne i Europa og i resten af verden. I særdeleshed vil meget fattige lande uden at have bidraget til drivhuseffekten alligevel komme til at lide mest under de skadelige følger.
Hr. Sacconi nævnte, at Kommissionen er ved at udarbejde en hvidbog, der skal offentliggøres i efteråret 2008 som en opfølgning på grønbogen om tilpasning til klimaændringer, der blev offentliggjort i juni 2007. Det vigtigste mål med hvidbogen er, at EU skal have en ambitiøs og effektiv strategi til begrænsning af virkningerne af de uundgåelige klimaændringer. Disse ændringer er allerede indtrådt. De vil fortsætte de kommende år til trods for de foranstaltninger til reduktion af kuldioxidemissionerne, som jeg håber, vi vil træffe og vil kunne enes om i København i 2009.
EU vil fortsat spille en ledende rolle ved internationale initiativer om tilpasning. Disse initiativer bliver udviklet under FN's internationale traktat. I mellemtiden har Kommissionen fortsat samarbejdet med FN's klimapanel, IPCC, og med andre videnskabelige organisationer, der udfører forskning på tilgrænsende områder, for at fastslå de bedste måder, hvorpå det internationale samfund kan håndtere de udfordringer, som udpeges i den seneste tids rapporter.
Kommissionen glæder sig over Parlamentets beslutning om grønbogen, og jeg kan fortælle Dem, at vi støtter størstedelen af den. Jeg henviser i særdeleshed til behovet for at få størst muligt udbytte af harmoniseringen og tilpasningen af anstrengelserne for at reducere emissionerne. Der er brug for øget forskning og indsamling af mere videnskabeligt materiale, beskyttelse af økosystemerne og analyse og evaluering af nutidige og fremtidige finansieringsstrategier. Det er også vigtigt at styrke forbindelsen mellem forskning og forskellige politikker og integrere tilpasningsparametrene i EU's indre og ydre politikker, hvor det er nødvendigt. Vi må sikre fuld deltagelse af alle nationale administrative organer og det civile samfund, når vi tager fat på dette spørgsmål.
Ved udarbejdelsen af hvidbogen om tilpasning vil Kommissionen naturligvis gøre fuld brug af bidrag fra de berørte parter inden for rammerne af dialogen såvel som af Parlamentets synspunkter. Lad mig takke Dem for al Deres støtte indtil nu til Kommissionens bestræbelser.
Jerzy Buzek
for PPE-DE-Gruppen. - (PL) Hr. formand! Jeg vil gerne takke hr. Sacconi, ordføreren, for et glimrende dokument, som jeg fuldt ud støtter. Jeg vil gerne sige, at det har vist sig muligt at undgå at drøfte andre spørgsmål end tilpasning i dette dokument. Vi har fokuseret på tilpasning, og jeg vil gerne komplimentere ordføreren for at begrænse dokumentet til kun at dække spørgsmål, der har at gøre med tilpasning og reduktion af virkningerne af klimaændringer. Ikke desto mindre vil jeg gerne understrege fire punkter, som jeg finder meget vigtige.
Vi bør huske, at uden for Europa, dvs. i Asien, Afrika og Oceanien, føles virkningerne af klimaændringerne meget voldsomt, og de kan slet ikke sammenlignes med det, vi oplever på vores kontinent. For det andet må vi udvikle teknologi og måder at tilpasse os på, der vil reducere virkningen af de klimaændringer, der finder sted i øjeblikket, og sætte os i stand til at tilpasse os det, der sker med klimaet. En yderligere grund til at gøre dette er, at vi så kan dele vores erfaringer med fattigere lande og udviklingslande.
De må nok spørge, hvorfor vi skal gøre dette. Grunden er, at det er en afgørende politisk udfordring for EU at forhandle en efterfølger til Kyotoprotokollen på plads, fordi det er meget billigere at passe på at undgå klimaændringer og forhindre dem i at indtræde, end det er at tilpasse sig til dem. Enhver, der rejser til asiatiske eller afrikanske lande eller til øerne i Oceanien, vil snart mærke dette. Vores mål har derfor været at sikre, at hele verden forpligter sig til at forhindre klimaændringer. Det må ske i Poznań og København, og det er vores ansvar her i EU at sikre, at det sker.
Det sidste, jeg vil sige, er, at Unionens budget ikke har nogen poster til det, vi prioriterer. Det, vi prioriterer højest i øjeblikket, er at overvinde klimaændringer samt at forhindre dem. Det er forbundet med Unionens energipolitik. Vi har ikke sådanne poster på budgettet i øjeblikket. Budgetposterne bør revideres under midtvejsevalueringen, for vores budget bør afspejle, hvad EU finder mest vigtigt.
Katerina Batzeli
for PSE-Gruppen. - (EL) Hr. formand, hr. kommissær! Lad mig først og fremmest komplimentere ordføreren, hr. Sacconi, der har udnyttet sin erfaring i spørgsmålet om miljø- og klimaændringer og udarbejdet en glimrende betænkning.
Nu da vi virkelig begynder på debatten om klimaændringer, begynder problemerne alle sammen at tage form med større klarhed og fart. Det gælder i særdeleshed problemerne i forbindelse med miljø, økonomi og energi, som udviklingen og væksten af både den europæiske og den internationale økonomi er afhængige af. Denne udvikling synes at være fortsat uden formål, så naturlige og menneskelige ressourcer er blevet spildt med det klare formål at akkumulere kapital. Men miljøet har nået en farlig tilstand, som man kan se af naturkatastroferne, og man har nået en kreditkrise. Markedet for energiprodukter er uroligt, fordi der ikke længere er ligevægt. Geografisk planlægning af energikilder og fødevaremarkedet er i oprør, fordi landbruget bliver brugt til at levere energi. Alt dette vil fremkalde væsentlige forandringer i EU's produktionsmodel. Men andre rivaliserende magter, såsom Kina og USA, vil også tage skridt til handling for at omfordele produktionskapitalen og produktionsfaktorerne.
Vi håber, at politikken med at tilpasse sig klimaændringer vil forberede EU's nye europæiske udviklingsmodel. Måske vil den beskytte miljøet og beskæftigelsen og give ny energi til de sociale politikker, grænseoverskridende samarbejdsforanstaltninger og skattepolitikken. Hvis det skal ske, må ressourcerne og Fællesskabets budget omfordeles og styrkes, eftersom det, så vidt vi kan bedømme, er utilstrækkeligt til at tage højde for tilpasningen. Dette er afgørende, for det er politisk bekosteligt at håndtere problemet med tilpasning. Der må ikke være nogen kløft mellem de politikker, vi giver meddelelse om, og det budget, vi afsætter. Hvis der er, vil folk ikke stole på os, hverken borgerne i dag eller de kommende generationer.
Lad mig sige, at vi fuldt ud støtter hr. Sacconis betænkning og fremsætter tre fundamentale anmodninger. For det første bør tilpasningspolitikken føjes til de andre fællesskabspolitikker. For det andet bør lokale, regionale og centrale myndigheder samarbejde med hinanden, og alle politikker, såsom arbejds-, samhørigheds- eller landbrugspolitik, bør koordineres. Det er et vigtigt spørgsmål, som ordføreren har berørt. For det tredje, og det er det vigtigste, må man samarbejde om internationale aftaler. Vi må styrke disse politikker såvel som den fond, der er blevet nævnt.
Hr. kommissær, vi afventer også resultatet af hvidbogen, som De har nævnt. I betragtning af Deres opmærksomhed på dette spørgsmål og på interinstitutionelt samarbejde mellem Parlamentet og Kommissionen mener vi, at Europa-Parlamentet vil spille en vigtig rolle i Deres bestræbelser.
Vittorio Prodi
Hr. formand, mine damer og herrer! Denne debat er det første resultat af Det Midlertidige Udvalg om Klimaændringer, som vi ønskede at etablere for at have et forum for udvikling af en effektiv politik, der kunne sikre en tæt forbindelse mellem tilpasning og afbødning.
Vi taler her specielt om tilpasning, men vi bør faktisk ikke glemme nødvendigheden af at sikre, at ressourcerne til tilpasning delvis kommer fra emissionshandelsordningen. Eftersom det er de fattigste lande, der bærer den største byrde ved klimaændringerne, må vi sørge for, at udbyttet af emissionshandelsordningen først og fremmest bliver stillet til rådighed for udviklingslandene. Jeg mener, vi kan gøre det ved at anvende et generelt retfærdighedsprincip, nemlig ved at uddele gratis emissionsrettigheder, hvilket i alt væsentligt skal ske på basis af et retfærdighedsprincip, dvs. én emissionsret pr. person.
Hvis vi tænker på den halvanden milliard af fattige i verden og de tal, der nu nævnes i den nuværende Kyotoprotokol - ca. 20 euro pr. t - vil udstedelsen af en emissionsret på f.eks. 1 t stille 30 milliarder euro pr. år til rådighed for verdens fattige til afbødende foranstaltninger. Tænk blot på, at det kunne være det, der var brug for i Bangladesh for at gennemføre minimale foranstaltninger til afbødning. Visse afrikanske lande tænker allerede i de baner, og dette retfærdighedsprincip antyder også, at vi, de lande, der især er ansvarlige for fænomenet, påtager os vores ansvar for at komme videre med afbødningen.
Desuden betyder klimaændringer i vores egne lande mere intense regnbyger, længere tørkeperioder og mindre sne. Vi må derfor praktisere integreret jordforvaltning for at beskytte jordbunden, og her vil jeg understrege vigtigheden af det, hr. Sacconi sagde, for i situationer med udbredt mangel på vand må regnen gemmes der, hvor den falder, så den kan vande de skråninger, der ligger lavere. Desuden forøger længere tørkeperioder risikoen for brande, hvilket vi kan gøre noget ved ved at udtynde vores skovområder, så vi minimerer brandbelastningen. Men vi må straks gå i gang på alle fronter på en konsekvent og beslutsom måde.
Bogdan Pęk
for UEN-Gruppen. - (PL) Hr. formand! Klimaændringerne er virkelig et af de alvorligste problemer, som menneskeheden står over for i dag. I modsætning til, hvad man vil have os til at tro, kan menneskeheden imidlertid ikke gøre en væsentlig forskel med hensyn til klimaændringerne. De er en del af en naturlig miljømæssig cyklus, der er forbundet med solens aktivitet og med forandringer i jordskorpen. Der er ikke nogen væsentlige videnskabelige beviser for, at drastiske nedskæringer af kuldioxidemissionerne vil yde noget væsentligt bidrag til at reducere klimaændringerne. Jeg gentager, hr. kommissær, der er ikke noget videnskabeligt bevis for dette. Der er simpelthen en slags religion, som der bruges mange bestræbelser på at etablere. Under alle omstændigheder er en reduktion af kuldioxidemissionerne reelt kun mulig i Europa.
Hvis situationen er, som jeg beskriver den, og vi bruger ufattelige summer på at begrænse kuldioxidemissionerne, samtidig med at Indien, Kina og USA undlader at stå skulder ved skulder med os, kan vi lige så godt hælde disse enorme summer i kloakken. De penge kunne bruges på mange andre måder. De kunne f.eks. bruges til at skaffe folk i hele Europa rent vand. De kunne også bruges til at reducere forureningen og fjerne giftgasser, oxider, nitrider, sulfider, flourider og andre ting. Alle kunne nyde frisk luft og rent vand, og der ville stadig være penge tilovers til andre formål.
Jeg tror ikke, at der aldrig kommer klimaændringer, og at der ikke er grund til at økonomisere. Men jeg fastholder, at der ikke er noget grundlag overhovedet for den tilgang, man har valgt her, hvor det væsentligste problem bliver udledning af kuldioxid som den centrale drivhusgas, samt at menneskers handlinger kan forandre, reducere eller begrænse mulige klimaændringer. Det er simpelthen en myte.
Der findes i øjeblikket nogle meget seriøse undersøgelser. Der er dokumenter, der er underskrevet af flere hundrede klimaforskere, der sætter spørgsmålstegn ved denne form for løsning. Jeg appellerer til kommissæren, til Dem, og til de videnskabsmænd, De arbejder sammen med, om at overveje sagen omhyggeligt, inden der bliver truffet strategiske beslutninger, da disse kan være meget skadelige for menneskehedens udvikling fra nu af.
Rebecca Harms
Hr. formand! Som den forrige taler lige har vist, er vi i Parlamentet stadig langt fra at nå til enighed om global opvarmning. Jeg tror heller ikke, at vi i øjeblikket vil være i stand til at forlige de to lejre, nemlig de, der mener, at global opvarmning er et væsentligt problem, og de, der gentagne gange og grundlæggende tvivler på, at problemet faktisk eksisterer i denne form.
Jeg er imidlertid sikker på, at der er et argument, der må have vægt selv hos de af Dem, der indtager dette synspunkt. Den væsentligste udfordring, som frembydes af klimaændringerne, og den væsentligste udfordring, som frembydes af at sikre pålidelig, vedvarende energi til en rimelig pris i Europa og andre dele af verden, kan håndteres med de samme redskaber. Jeg tror derfor, at alt, hvad der er blevet drøftet i Europa indtil nu som reaktion på klimaændringerne, vil give god mening selv for skeptikerne. Begrænsede ressourcer eller vanskelig adgang til energikilder, der ofte ligger i verdens kriseregioner, må håndteres med idéer, der er baseret på vedvarende energi, effektiv brug af energi og energibesparelser. Det er gode instrumenter, som kan medføre fremskridt på begge områder. Måske er der trods alt en mulighed for at nå en konsensus.
Hvad angår den væsentlige debat om tilpasning til klimaændringerne, som vi førte i udvalget, synes der at være bred enighed, og det gør mig noget mistænksom. Så vidt jeg kan se, er spørgsmålet følgende: Hvorfor finder vi det let at enes om instrumenter til tilpasning og dog så vanskeligt at enes om måder, hvorpå vi faktisk kan bekæmpe den globale opvarmning?
Jeg er ikke rigtig overbevist om, at tilpasningsforanstaltningerne vil hjælpe os ret meget i Europa. Efter min mening bortleder de på visse måder opmærksomheden fra, at vi stadig forfølger de forkerte politiske strategier og de forkerte strategier for udvikling og industri og derved forværrer de problemer, vi står over for som følge af global opvarmning.
Med andre ord har vi helt forkerte politikker for bosættelse, en forkert landbrugspolitik, en forkert tilgang til forvaltningen af vores vandressourcer og dårlig beskyttelse af biosystemerne. Det forværrer alt sammen de problemer, vi står over for, mens vi sidder her og diskuterer tilpasning. Jeg tror, at når man ser på det i forhold til de instrumenter, vi bruger til at bekæmpe klimaændringer, må man altid se kritisk på disse tilpasningsforanstaltninger.
Jeg vil gerne understrege endnu en ting, nemlig de ændringsforslag, der er stillet til hr. Sacconis betænkning i dag. I vores ændringsforslag har vi i vid udstrækning koncentreret os om jordbundsbeskyttelse. Jeg håber, at der vil være støtte til dette, for jeg mener, det er et fundamentalt problem, som man endnu ikke har taget ordentlig fat på på europæisk niveau.
Umberto Guidoni
Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg tror, at selv hvis vi var i stand til at holde den globale opvarmning inden for 2°C, ville det stadig betyde enorm klimatisk variation i Europa med følger for den lokale økonomi, miljøet og befolkningen. Sådanne omvæltninger ville føre til en yderligere forøgelse af den regionale og sociale ulighed og skævhed inden for Europa.
Derfor kan vi ikke nøjes med en tilgang baseret på en cost-benefit-analyse, for i Europa som i resten af verden er det de fattige, der bliver ramt hårdest; det er dem, der bor i de mest udsatte områder, og generelt mangler de information og har ikke ressourcer til at reagere hurtigt på et miljø under forandring.
Vi må handle straks for at imødegå virkningerne af klimaændringer, f.eks. ved at begynde med nye bygninger og infrastruktur og sikre, at byplanlægning tager hensyn til en vurdering af de miljømæssige konsekvenser. Der bør ikke ske investeringer i infrastruktur, der allerede er forældet i forhold til de nye krav i forbindelse med klimaændringer. Vi må samtidig investere i politikker, der garanterer adgang til fælles goder, såsom vand, mad og sundhedspleje, i de mest udsatte områder. Vand er en ressource, der bliver stadig sjældnere, så den må forvaltes på en måde, der gør den tilgængelig for alle.
Endelig vil jeg gerne slutte af med at sige, at politikker til tilpasning til klimaændringer ikke kan løsrives fra foranstaltninger med henblik på den sociale ulighed. Vi har brug for en ny model for økonomisk udvikling, der indberegner de miljømæssige omkostninger og gør bæredygtighed til et afgørende middel til at tilskynde til beskæftigelse og nye sociale politikker.
Johannes Blokland
Hr. formand! Først vil jeg gerne takke Kommissionen og hr. Dimas for denne grønbog om "Tilpasning til klimaændringer - hvad kan der gøres på EU-plan?". Jeg vil også gerne takke hr. Sacconi for alt det arbejde, han har gjort på beslutningsforslaget. Jeg mener, at begge dokumenter indeholder meget værdifulde elementer.
Tilpasning til klimaændringer kan flettes ind i en masse eksisterende lovgivning inden for f.eks. vand, energi, landbrug og fiskeri og industri. Det er også vigtigt at hjælpe udviklingslandene med at tilpasse sig til klimaændringer, f.eks. når det gælder overførsel af miljøteknologi.
EU har efter min mening et historisk ansvar på dette område. På EU-niveau må vi især tale om at koordinere og indsamle viden til vores strategiske politik. Desuden er det afgørende, at medlemsstaterne, regionerne, de lokale myndigheder og erhvervslivet, men også individuelle borgere, tager ansvar for tilpasningsstrategierne. Heldigvis er der allerede skabt positive strategier på dette område. Jeg er meget glad for, at dette element også er blevet understreget i hr. Sacconis beslutningsforslag.
Jeg forventer, at Kommissionen og Rådet nøje overvejer disse anbefalinger fra Parlamentet. EU vil så kunne tale med én stemme til de andre parter i den internationale klimadebat ved de kommende klimakonferencer i Poznań og København.
Roger Helmer
(EN) Hr. formand! Jeg har fire hurtige spørgsmål om klimaændringer. For det første, finder global opvarmning faktisk sted? Svar: Nej, verden er blevet en anelse køligere i de seneste 10 år, og afkølingen accelererer.
For det andet, skyldes dette menneskene? Svar: Nej, der er stadig flere videnskabelige beviser for, at de klimaændringer, vi ser, er del af en naturlig cyklus og har meget lidt, om noget, at gøre med menneskelig aktivitet.
For det tredje, kan vi gøre en forskel? Selv de, der tror på global opvarmning, erkender, at hvis hele Kyotoprocessen blev fuldt ud implementeret - og det vil ikke ske - ville det kun gøre en lille forskel over 100 år på de globale temperaturer. Alle de bestræbelser, vi gør os, har praktisk taget ingen virkning.
For det fjerde, hvad vil det gøre ved vores økonomier? Det vil være umådelig skadeligt. Som hr. Pęk så rigtigt sagde, hælder vi spandevis af penge i et dødsdømt projekt og forårsager enorm ødelæggelse for os selv, for de europæiske økonomier og for vores børn og børnebørn.
Marian-Jean Marinescu
(RO) Hr. formand! Oprettelsen af Udvalget om Klimaændringer blev bestemt af den direkte virkning, klimaændringerne har på kloden, hvilket bringer menneskehedens eksistens i fare.
Vi drøfter EF-traktaten, vi vil styrke Fællesskabets institutioner, vi lægger planer for fremtiden. Vi bør være meget omhyggelige, vi får måske ingen grund til at gøre dette igen. Vores helbred, vores økonomi, økosystemerne, vores livsform, Europa, som vi kender det, er i stor fare.
Forskerne har givet udtryk for deres holdning, og vi er altovervejende enige med dem. Undersøgelserne er meget klare, og vi kan også se her, i Bruxelles, hvordan vejrfænomener fra alle fire årstider indtræffer på én dag, hvilket helt klart ikke er normalt.
Mandatet til Udvalget om Klimaændringer er yderst klart: Det skal analysere den nuværende situation, udarbejde lister over muligheder for at bekæmpe klimaændringer og formulere konkrete forslag til EU's politik på dette område på alle beslutningsniveauer.
Dagens beslutningsforslag indeholder et stort antal forslag om initiativer for udvalget. Ikke desto mindre mener jeg, at de for at kunne få virkning bør overvejes grundigt og måske medtages i udvalgets endelige betænkning med tilføjelse af forslag til deadlines for gennemførelse.
Desuden er det helt nødvendigt, at de europæiske institutioner så snart som muligt foreslår en klar strategi, der skal forhandles på plads på internationalt niveau. Det er nyttesløst kun at gøre noget i Europa. Vi bør fremme bekæmpelsen af klimaændringer på globalt plan.
Bare nogle konkrete initiativer, der kun tager hensyn til de argumenter, som angår stabiliteten af borgernes liv, kunne formindske virkningerne af klimaændringerne, og disse initiativer burde virkeliggøres så hurtigt som muligt.
Riitta Myller
(FI) Hr. formand! Tilbageholdenhed er tydelig nok den vigtigste ingrediens i kampen mod klimaændringer, men vi befinder os på et punkt, hvor vi også må finde måder at tilpasse os på.
Det er helt rigtigt at sige, at vi behøver en paneuropæisk ramme for vores tilpasningspolitik, hvor vi kan koordinere fælles mål - mål, der er så ambitiøse som muligt - og bane vej for samarbejdet. Ikke desto mindre må vi også huske, som det er blevet sagt her, at de midler, der skal bruges til tilpasningen, også er meget lokale og meget regionale, så beslutningen om at anvende disse midler skal træffes på regionalt niveau.
Vi ved også udmærket, hvad vi må gøre for bedre at kunne tilpasse os til fremtiden på en måde, der tillader vores livsstil at tilpasse sig de ændrede forhold. F.eks. har vi allerede nu den nødvendige byggeteknik til rådighed til at opføre bygninger, der ikke forbruger energi, men som derimod producerer den. Det er helt utroligt, at der endnu ikke er sket fremskridt på dette område, for det er en forholdsvis enkel sag.
Vi ved også, at klimaændringer vil have indvirkning på folks livsbetingelser. Vi har allerede i forskellige medlemsstater oplevet hedebølger og de store tab af menneskeliv, der følger heraf. Der kan også forekomme større hyppighed af sygdomsepidemier, når disse sygdomme optræder på steder, hvor de i øjeblikket ikke er kendt. Det er alt dette, som vores sundhedssystemer må kunne reagere på, så at alle har garanti for adgang til sundhedspleje.
Lena Ek
(SV) Hr. formand! Først vil jeg gerne takke Kommissionen og kommissæren, Stavros Dimas, for grønbogen om tilpasning til klimaændringerne. Det er et dokument, som alle beslutningstagere og alle virksomhedsledere, ja, alle europæere bør læse for at forstå, hvilke udfordringer vi står over for, og hvad vi må gøre. Det er jo netop tilfældet, som mange talere allerede har påpeget, at mange mennesker vil blive ramt af de klimaændringer, som vi kan se komme. Hidtil har vi talt meget i økonomiske termer i den europæiske debat, men klimaændringerne vil forandre hele det miljø, vi lever i.
Et emne, som vi endnu ikke har drøftet tilstrækkeligt, er sundheden. Verdenssundhedsorganisationen (WHO) har sagt, at 60.000 dødsfald sidste år kan føres tilbage til klimaændringer. Der kræves en helt anderledes samfundsplanlægning, en helt anden teknologi og enorme investeringer. Det kan virke skræmmende på mange mennesker, men vi må foretage disse investeringer for at håndtere klimaændringerne og den tekniske udvikling og for at klare os i konkurrencen med andre dele af verden. Som altid, når der indtræder en revolution på ingeniørområdet, vil der være vindere og tabere, men gennem EU-systemerne arbejder vi for at sikre, at den europæiske industri og de europæiske arbejdstagere vil blive vindere i denne situation. Det vil kræve betydelige investeringer, fremadrettede beslutninger og samarbejde på tværs af grænserne. Der kan ikke træffes beslutninger om transport, der ikke tager klimaændringerne med i betragtning. Der kan ikke ske drøftelser af folkesundhed eller uddannelse, der ikke tager fat på klimaændringerne.
Et af de vigtigste spørgsmål, som vi er begyndt at forholde os til, er naturligvis vand, i Europa og globalt. Vi har haft besøg i udvalget af repræsentanter fra Maldiverne, et land, hvor det højeste punkt ligger blot to meter over havets overflade. Maldiverne kommer delvis til at forsvinde, hvis vi ikke kan løse klimaproblematikken.
Det er de fattigste lande, der kommer til at lide mest. Jeg vil derfor gerne udfordre Kommissionen: Solidaritetsfonden må styrkes og have flere ressourcer, og bistand fra EU må fokuseres på klimaændringer. Ellers kan vi ikke hjælpe resten af verden, og desuden vil vi heller ikke få nogen god aftale ud af forhandlingerne i København i 2009.
Leopold Józef Rutowicz
(PL) Hr. formand! Den debat, der er blevet udløst af hr. Sacconis spørgsmål, er yderst relevant for borgerne i Europa.
Vi bør forbinde bekæmpelsen af klimaændringer med begrænsning af de skader på det globale marked, der rammer os. Jeg hentyder i særdeleshed til de voldsomme prisstigninger på gas og olie, som vi er den største importør af. Vi må også overveje situationen med hensyn til konsekvenserne af at forøge CO2. Det er et faktum, at træer og planter trivedes, da CO2-indholdet i atmosfæren var meget højere.
I det seneste årtusinde har det på et tidspunkt været muligt at rejse fra Polen til Sverige over den frosne Østersø. På et tidspunkt høstede man også korn og æbler i april i mit land. I øjeblikket er æbletræerne blot ved at begynde at blomstre. Det er grunden til, at den accepterede teori om den skadelige drivhuseffekt som en konsekvens af de forøgede CO2-emissioner bør efterprøves i forhold til de temmelig anderledes synspunkter, som mange forskere har. Der kan meget vel være andre årsager til disse usædvanlige klimatiske begivenheder og tørkeperioder.
En ufuldstændig forståelse af emnet vil naturligvis føre til unødvendige udgifter fra vores pengekasser. Det er sandt, at CO2-emissioner ledsages af kvælstof- og fosforforbindelser og af partikler, der er skadelige for miljøet og folkesundheden, særlig i de stadig voksende byområder.
Af hensyn til miljøbeskyttelse og økonomi bør sektorpolitikkerne fokusere på prioriteter såsom initiativer til nedsættelse af efterspørgslen på kulbrinter, udnyttelse af vedvarende energi, biobrændsel, fremme af atomkraft, anvendelse af kul til kemisk forarbejdning og ikke bare i kraftværkerne og anvendelse af eldrevne køretøjer i transport og kommunikation.
Disse prioriteter vil i væsentlig grad reducere CO2-emissionerne og andre skadelige stoffer og give Unionens borgere merværdi. Ressourcerne bør være skarpt afgrænsede for hvert af disse områder via positiv særbehandling og bevillinger.
Marie Anne Isler Béguin
(FR) Hr. formand, hr. kommissær! Jeg vil gerne stille kommissæren et spørgsmål. Føler De Dem ikke lidt alene i Kommissionen?
Det, De foreslår os, er noget revolutionært. Jeg taler ikke om tilpasning, for jeg mener, at det kun at tale om tilpasning måske ikke er den bedste løsning, eftersom vi endnu ikke har kvantificeret følgerne. Hvad er de reelle følger af klimaændringerne? I øjeblikket ved vi det faktisk ikke.
Men vi vil bestemt være i stand til at kvantificere følgerne af ikke at gøre noget. Vi ved også, hvorfor vi har nået dette punkt. Det er simpelthen resultatet af de politikker, vi har gennemført; landbrugspolitikken, den økonomiske politik osv. Det er klart, at vi så i dag må sætte spørgsmålstegn ved de politikker, vi fortsat anvender, f.eks. når det gælder stræben efter vækst. Vi bør da spørge os selv, hvilken slags vækst vi vil have i dag for at reducere klimaændringerne. Hvad betyder det i dag at bede om vækst i alle vores medlemsstater?
Det er fundamentale spørgsmål, som De anmoder os om at stille i dag, hr. Dimas, for det er ikke bare en sag for Kommissionen eller for Det Midlertidige Udvalg om Klimaændringer. Det er en sag, der påvirker hele verden i dag og hver eneste af os. Jeg kan ikke lide denne måde, hvorpå vi så at sige frikender os selv for ethvert ansvar og måske endda vildleder vores medborgere ved at forsøge at få dem til at tro, at vi kan tilpasse os klimaændringer, og at situationen i sidste instans måske ikke bliver så alvorligt, fordi vi vil have midlerne til at tilpasse os til den. Nej, det vil virkelig være at stikke dem blår i øjnene.
Eftersom vi er ved begyndelsen af forslagene om denne sag, er vi i en proces, der indebærer forberedelse af en energipakke, og vi ved, hvor meget modstand der vil blive mod at få det niveau af resultater, som vi ønsker, hvilket ikke desto mindre er et absolut minimum. Som De kan se, har vi en lang vej foran os. Jeg siger ikke, at det, De foreslår, er dårligt. Det er opmuntrende, men den revolution, De foreslår, skal kvantificeres for at overbevise de andre kommissærer om, at det er nødvendigt at gå i en anden retning. De må overbevise landsbrugskommissæren om, at vi skal gå i en anden retning. De må overbevise hr. Louis Michel om, at vi må nævne klimaændringer i partnerskabsaftalerne med Afrika. Vi må omforme vores Afrikapolitik, og denne politik må inkorporeres i den synergi, vi har skabt med landene i Afrika.
I dag eller i morgen vil hr. Sarkozy foreslå en union for Middelhavslandene. Hvad har han foreslået for at bekæmpe klimaændringerne? Disse lande er direkte involveret. Jeg ønsker Dem held og lykke, for Deres arbejde bliver utvivlsomt yderst vanskeligt.
Roberto Musacchio
(IT) Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg vil fokusere på to punkter. Selv i dag har milliarder af mennesker ikke adgang til vand, og hundreder af millioner dør som følge heraf. Klimaændringerne vil nødvendigvis forværre situationen. Det bliver især kontinenter som Afrika, der kommer til at betale prisen, og de er allerede udsat for forfærdelige forhold, og selv om de forurener mindre, bliver de hårdere ramt af klimaændringer.
Retten til vand må blive en førsteprioritet for tilpasningspolitikken. Jeg siger "ret", for denne ret er stadig ikke blevet stadfæstet. Internationale dokumenter nævner "behovet for vand", mens virkelige militære og økonomiske krige udkæmpes med henblik på at tilegne sig vand og gøre det til en vare. Det er derfor nødvendigt at stadfæste retten til vand og at fremme politikker, som gør det muligt at håndhæve denne ret. På denne måde kan det være nyttigt - og her henvender jeg mig til kommissæren - at formulere en vandprotokol til medtagelse i teksten i aftalerne efter Kyoto.
Sammen med vand hører jordbund. Vi har et europæisk direktiv, der skal vedtages. Vi må bekæmpe ørkendannelse og fremme jordbundens rolle i klimabalancen. Det er essensen i vores direktiv. God landbrugspraksis, modsat f.eks. produktion af biodiesel, kan garantere både fødevareproduktion og CO2-opsamling. Tilpasning betyder derfor ikke at overgive sig til klimaændringerne, men derimod at bekæmpe dem.
Graham Booth
- (EN) Hr. formand! EU er stolt af sin forpligtelse til IPCC's anbefalinger om, hvordan man skal bekæmpe global opvarmning ved at overtale medlemsstaterne til at investere massivt i projekter til kontrol af CO2-emissioner. Men har De satset på den forkerte hest?
I sidste måned mødtes mange prominente videnskabsfolk og klimatologer i New York, og efter to dages alvorlige drøftelser udsendte de Manhattanerklæringen, som kategorisk hævder, at der ikke er nogen overbevisende tegn på, at CO2-emissionerne fra den moderne industrielle aktivitet tidligere, nu eller i fremtiden vil forårsage katastrofale klimaændringer, og at tilpasning efter behov er massivt mere omkostningseffektivt end noget forsøg på afbødning. De anbefaler, at verdens ledere forkaster de synspunkter, som FN's klimapanel, IPCC, står for såvel som populære, men fejlagtige værker, såsom "En ubekvem sandhed", og at alle skatter, regler og andre indgreb, der skal reducere CO2-emissioner, straks opgives.
Endelig siger lord Lawson, der er medlem af det britiske Overhus' særlige udvalg om klimaændringer følgende: "The average temperature in Helsinki is less than 5°C. In Singapore it is in excess of 27°C - a difference of 22°. If humans can successfully cope with that, it is not immediately apparent why they should not be able to adapt to a change of some 3° when they are given 100 years in which to do so." (Den gennemsnitlige temperatur i Helsinki er mindre end 5 °C. I Singapore er den over 27 °C - en forskel på 22 °C. Hvis mennesker med held kan klare dette, så er det ikke umiddelbart indlysende, hvorfor de ikke kan tilpasse sig en forandring på 3 °C, når de får 100 år til at gøre det i.)
Jeg anbefaler, at De følger de råd, der gives i Manhattanerklæringen.
Jana Bobošíková
- (CS) Hr. formand! Til trods for min tvivl om, at de temperaturforandringer, vi iagttager, er forårsaget af menneskelige aktiviteter, vil jeg gerne støtte nogle af de vigtigste punkter i hr. Sacconis betænkning. Ligesom ordføreren mener jeg, at grønbogen mangler en undersøgelse af den socioøkonomiske dimension og en analyse af de forventede konsekvenser for de berørte befolkninger såvel som af spørgsmål om gensidig afhængighed mellem individuelle sektorer med hensyn til tilpasning til virkningerne. Jeg støtter også det krav, at Rådet skal sænke tærsklerne for mobilisering af EU's Solidaritetsfond, og at Kommissionen skal udføre et studium af økonomien i tilpasning og udvikle scenarier, der laver en sammenstilling af fordele og ulemper ved tilpasning.
Jeg er fast overbevist om, at hvis vi vil handle i EU's borgeres interesse, så bør vi investere i forskning, udvikling og uddannelse inden for atomenergiområdet. Videnskabelige resultater viser, at atomenergi ikke frembringer CO2, og at det minimerer forværringen af klimaændringerne. Samtidig er det den billigste teknologi, og det er også pålideligt og sikkert. Jeg mener, at det er en fejl, at Kommissionens grønbog, som vi drøfter her i dag, kun marginalt henviser til atomkraft.
Agnes Schierhuber
- (DE) Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Landbrug og skovbrug er blandt de økonomiske sektorer, der er hårdest ramt af klimaændringer, og derfor har de en stærk interesse i effektive foranstaltninger til klimabeskyttelse, også på globalt plan. Alle stater - især udviklingslandene - har brug for at blive involveret i systemet, der dækker perioden efter Kyoto. Bindende mål for udviklingslandene er afgørende nødvendige, men emissionerne må reduceres inden for en rimelig tidshorisont.
Gennem husdyrdrift og anvendelsen af gødningsstoffer bidrager landbruget til drivhusgasemissioner. Men i modsætning til industrien, transporten og opvarmningen drejer det sig om naturlige emissioner. Lad mig give Dem nogle eksempler: I Østrig producerer landbruget kun 8,66 % af emissionerne. Siden 1990 er disse emissionerne faldet med ca. 14 %. Bortset fra forvaltning af affald er østrigsk landbrug den eneste sektor, der allerede har opfyldt Østrigs Kyotomål på minus 13 %.
De muligheder, landbruget giver, går fra deponering af CO2 i jordbunden, optimal udnyttelse af humus og produktion af biomasse som energiressource. Jeg vil påpege, at industrien i Østrig også har gjort sig store bestræbelser for at holde sine emissioner så lave som muligt.
I øjeblikket kommer ca. 9 % af EU's samlede drivhusgasemissioner fra landbruget, hvilket betyder, at det forurener langt mindre end energianvendelse med 59 % eller transport med 21 %, f.eks. Hvis vi virkelig skal få hold på klimaændringerne, så må det være vores mål at spare på energien og udnytte den bedre.
Silvia-Adriana Ţicău
- (RO) Hr. formand! Klimaændringer er mere og mere tydelige, og menneskene bør ændre deres adfærd og være mere opmærksomme på beskyttelse af miljøet.
Europa står allerede over for meget høje temperaturer om sommeren, tørkeperioder fulgt af regnskyl og oversvømmelser, voldsomme storme og ørkendannelse i store områder, særlig i de sydlige og østlige regioner.
Rumænien har heller ikke været fri for virkningerne af klimaændringerne. I de seneste år har vi set ødelæggende oversvømmelser, hede dage, voldsomme storme, ørkendannelse i regioner i den sydlige og østlige del af landet, en mindskelse af nedbøren. Alle disse ting har ført til tab af menneskeliv, betydelige materielle skader og en formindskelse af landbrugsproduktionen.
Europa må i dag virkelig gøre noget for at reducere virkningerne af klimaændringerne. Det er nødvendigt, at Europa gør noget for en bedre forvaltning af vandet, beskyttelse mod oversvømmelser, renselse af spildevand, beskyttelse af kystområder, forøgelse af energieffektiviteten, reduktion af drivhusgasemissionerne, indførelse af mindre forurenende landbrug, indførelse af økologisk transport og standsning af skovtabet.
Man må være særlig opmærksom på områder, hvor der sker ørkendannelse. Europa bør se på mulighederne for at investere i et vandingssystem, der vil hjælpe de medlemsstater, der er i fare for at formindske deres landbrugsproduktion efter ørkendannelse, med at opbygge eller forbedre deres overrislingssystemer.
Jeg komplimenter Kommissionen for grønbogen om en ny politik for mobilitet i byerne. 20 % af Europas motorkørere bør bruge offentlig transport. Desuden vil en nedsættelse af hastighedsgrænserne tillade os at bekæmpe drivhuseffekten.
Indførelsen af lufttransport i emissionshandelsordningen er et første skridt fremad. Indførelse af søtransport i denne ordning overvejes også.
Desværre integrerer Unionens nuværende budget ikke de nødvendige initiativer til reduktion af klimaændringer i tilstrækkelig grad og på en sammenhængende måde. Budgettet til klimaændringer er beskedent.
Anne Laperrouze
- (FR) Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Virkningerne af klimaændringen er tydelige og vil kun blive mere og mere fremherskende. Vi ved nu, at til trods for indførelsen af en ambitiøs politik til bekæmpelse af klimaændringer kan vi kun stabilisere fænomenet, og vi må derfor tilpasse os til følgerne af det.
At tilpasse sig til klimaændringer vil kræve ambitiøs finansiering på mange områder, og efter min mening er de vigtigste af disse sundhed, landbrug, vandbeskyttelse, boliger og migration. Med henblik herpå bør vores politik til støtte for europæisk forskning prioritere disse områder. At bekæmpe drivhusgasemissionerne og tilpasse sig til klimaændringer bør være en absolut forudsætning for tildeling af EU-midler.
Dette er et globalt problem, og derfor behøver vi globale svar. EU må gøre alt, hvad der er muligt for på globalt niveau at etablere en politik for tilpasning til klimaændringer. Denne politik bør tage hensyn til det voksende antal af naturkatastrofer, når vi udarbejder vores sundheds- og landbrugsplaner. Denne politik bør frem for alt fokusere på de mest sårbare lande, dvs. de fattigste lande. Ligesom vi kan håbe at drage fordel af europæisk forskning, må vi sikre, at udviklingslandene også får gavn af den. Vi bør overføre vores teknologi til tredjelande uden nødvendigvis at forvente nogen belønning.
Men at tilpasse sig til klimaændringer betyder ikke bare at benytte teknologi i højere grad. Vi må også se på nogle af de metoder, vi har arvet fra tidligere generationer. I min region, det sydvestlige Frankrig, vender de gamle gårde f.eks. direkte mod syd. Beboerne havde forstået, at den vej, husene vendte, beskyttede dem mod østenvind og vestenvind, og gjorde dem lysere og varmere om vinteren og køligere om sommeren takket være skygge fra træerne. Det var bioklimatiske huse.
I dag forsømmer man den slags praksis, og det er dog så simpelt. Vi må gå tilbage til disse enkle, fornuftige handlinger og fortsætte med at tilskynde til forskning i bedre boligforhold. Det er i denne sektor, at vi finder løsninger, hvorved vi f.eks. kan undgå at benytte energi til klimaanlæg i huse. Vi må understrege, hvor vigtigt det er, at bygninger er energieffektive.
Endelig må vi gå fra at øge offentlighedens opmærksomhed til at sætte fokus på uddannelse og oplæring. Vi må videregive passende og velovervejede handlinger til den yngre generation, og naturligvis må vores generation også lære dem.
Jeg vil gerne slutte med at komplimentere hr. Sacconi for hans fortræffelige og velskrevne betænkning.
Dimitrios Papadimoulis
- (EL) Hr. formand, hr. kommissær! Jeg har med interesse hørt på kommissærens indledningstale. De må vide, at De har mange allierede her i Parlamentet, men jeg er bange for, at der er langt færre, der støtter Deres mål i selve Kommissionen.
For at være forrest i kampen mod klimaændringer må EU frem for alt være konsekvent i det, vi melder ud. Følgelig, når De med rette taler om mainstreaming og siger, at vi må reducere drivhusgasserne, så kan Kommissionen ikke finansiere EU's fortsatte afhængighed af kul og olie. Kommissionens og Rådets udenrigspolitik må lægge pres på hr. Bush, ikke forsøge at besnakke ham til at forpligte sig på disse aftaler. Politikken må hjælpe de fattigere lande med overførsel af teknologier og ressourcepakker, så de kan deltage i den globale alliance. De må også lytte til den kritik, som er kommet til udtryk i Parlamentet om denne besættelse af biobrændstof, der ødelægger Amazonskovene og det globale klima, fordobler fødevarepriserne og således lægger pres på de fattigere dele af samfundet.
Afslutningsvis står vi alle sammen med Dem, hr. kommissær, men De må kæmpe hårdere for også at overbevise Kommissionen.
(Bifald)
Kathy Sinnott
- (EN) Hr. formand! Klimaændringer er en udfordring for os alle. Vi må huske, at vi deler denne verden ikke bare med menneskene i dag, men med dem, der kommer efter os. Men hvis vores politik skal være effektiv, må vi skelne mellem menneskeskabte og naturlige klimaændringer. Førstnævnte er et resultat af vores aktiviteter, sidstnævnte en naturlig proces. Vores landskaber, jord og flodsystemer er alle resultatet af naturlige og igangværende klimaændringer. Menneskeskabte klimaændringer kan ikke undskyldes. Reaktionen herpå er forandring - forandring med hensyn til brændstoffer, forbrug og sindelag.
Denne skelnen betyder ikke, at naturlige klimaændringer ikke er foruroligende, men reaktionen på dem er tilpasning. Arkæologerne fortæller os, at når klimaet ændrede sig før i tiden, så tilpassede de mennesker, der kunne, sig til det, og de andre gik til. I dag har vi mennesker gravet os dybt ned. Vores hjem og byer er indbygget i jordskorpen. Vores vaner og bosteder er blevet stive. En istid eller en periode med hede står simpelthen ikke på vores dagsorden i øjeblikket. Kom tilbage om en æon eller så.
Reaktionen på naturlige klimaændringer er langsigtet planlægning, intelligente forberedelser og almindelig sund fornuft. Byg ikke på flodsletter. Plant løvskove. Beskyt kyster, der er i fare. Vi må afbalancere vores holdning til klimaændringer mellem forandringer og tilpasning, mellem det menneskeskabte og det naturlige, og bruge vores penge fornuftigt, så de virker effektivt.
Koenraad Dillen
- (NL) Hr. formand! Kampen mod global opvarmning er ikke bare Europas kamp. Det må blive hele planetens kamp. Ellers vil alle vores store planer blive meningsløse, og europæerne alene vil gøre sig umådelige anstrengelser med et resultat, der kun er en dråbe i havet.
Desuden må vi sikre dynamikken i Europa i dag. Igen ligger der enorme og uopnåelige mål foran os. Det europæiske topmøde i marts i år krævede, at drivhusgasemissionerne skulle sænkes med 20 % i 2020, samtidig med at 20 % af Unionens energibehov blev dækket af vedvarende energi. Men et af de største spørgsmål, der står tilbage, er naturligvis, hvem der skal betale for det.
Virksomheder og forbrugere må hoste op med omkring 60 milliarder euro om året til klimaplanen, hvilket for mit land, Belgien, vil andrage 2 milliarder euro om året og globalt i det mindste 200 euro pr. borger. Det ikke alene truer med en enorm skatteforøgelse, det er også en faktor, der truer med at tvinge virksomhederne til at flytte til lande, hvor miljørestriktionerne er mindre strenge.
Vi må derfor holde os til at behandle symptomerne, så længe nogle af deltagerne i dette spil ikke er parat til at gøre sig de nødvendige anstrengelser.
Antonio López-Istúriz White
- (ES) Hr. formand! Tak. Først og fremmest vil jeg gerne komplimentere hr. Sacconi for hans spørgsmål, der giver os mulighed for at drøfte klimaændringer her i dag. Mine kolleger vil tale om mere tekniske aspekter, men jeg vil gerne benytte denne lejlighed til at takke kommissæren og især give udtryk for min støtte til alt det, han gør i denne forbindelse; han var en af foregangsmændene og en af de første, der talte om klimaændringer her i Bruxelles.
Hvad jeg frem for alt ønsker er, at man tager hensyn til særlige geografiske forhold og ét område i særdeleshed, hvilket ikke vil overraske Dem: ø-regionerne. De smukke græske øer kan - ligesom Balearerne, som jeg repræsenterer - være i fare i fremtiden på grund af mulige klimaændringer. Efter min mening kan Kommissionen ikke bare anerkende de fjerneste regioners særlige natur, den må også medtage den faktor, at det drejer sig om øer og naturligvis bjerg- og kystområder.
De studier, som det spanske oceanografiske institut og mange andre har foretaget, understreger, at Middelhavet undergår en opvarmningsproces i forøget tempo og en stigning af vandstanden. Det kan få betydningsfulde følger for kystlinjen, særligt strandene, der kan blive oversvømmede, hvilket vil få indvirkning på turismen, vores vigtigste indkomstkilde.
I det eksempel, jeg talte om, Balearerne, er temperaturen steget mærkbart i de senere år, hvilket giver anledning til bekymring.
Grønbogen må også indeholde en forpligtelse til at støtte de regioner, der kræver væsentlige investeringer for at modvirke virkningerne af klimaændringerne.
Jeg vil gerne slutte med at understrege min personlige og Det Europæiske Folkepartis ambition om, at EU skal føre an, når det gælder teknologier med ingen eller lav CO2-emission. Vi er fast overbevist om, at en hurtig og beslutsom overgang til mere moderne og effektive teknologier ikke bare vil gavne vores klima og give basis for en global løsning, men også vil være til fordel for økonomien, eftersom det vil gøre os langt mindre afhængige af import af fossilt brændsel.
Dorette Corbey
- (NL) Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Tilpasning til klimaændringer behøver større opmærksomhed fra os, og det snart, fordi hvad vi end gør ved klimaændringer, må vi også investere i at tilpasse samfundet til at håndtere stigende hav- og flodniveauer, og omvendt til mindre vand og til tørke. Alle disse ting har konsekvenser for sikkerheden, for vandforbruget, jordbunden, landbruget, men helt klart også for folkesundheden.
Nogle områder må forberede sig på alvorlige tørkeperioder og højere temperaturer. Vandingssystemer og ikkeforurenende afsaltningsanlæg er løsningen i dette tilfælde. Andre områder må klare sig med vand som en gene og må investere i styrkelse af digerne. Det er medlemsstaterne selv, der skal lægge planer for at analysere virkningen af klimaændringerne og gøre sig parat.
Men der er tre vigtige ting. For det første er det meget nødvendigt med solidaritet; nogle lande bliver båret med af andre, mens nogle har mere styrke end andre. Det siger sig selv, at EU også har et fælles ansvar.
For det andet må der også være en fælles finansieringskilde. Vi må eftersøge kilder til finansiering, og det indlysende er at se på strukturfondene, men også på indtægterne fra CO2-kvoterne.
For det tredje må solidariteten naturligvis også gælde for udviklingslandene. Mange afrikanske og asiatiske lande har selv næppe bidraget til klimaændringerne, men bliver alligevel negativ påvirket af dem. Vi må finde gode og solide finansieringskilder, og her er det indlysende at se på indtægterne fra emissionshandelssystemet.
Jens Holm
- (SV) Hr. formand! I denne betænkning beder vi om foranstaltninger til at få landbruget til at påtage sig sit klimaansvar. Landbruget indbefatter sektoren for dyreopdræt, der andrager 18 % af verdens drivhusgasemissioner. 18 %! Det siger FAO i sin rapport "Livestock's long shadow" fra 2006. Hvad kan vi gøre for at nedbringe denne andel på 18 % af emissionerne? Da formanden for IPCC, Rajendra Pachauri, talte til os i Det Midlertidige Udvalg om Klimaændringer, opfordrede han til en reduktion af forbruget af kød. Han har ganske ret. Aldrig før i verdens historie har vi spist så meget kød, som vi gør i dag. Siden 1950'erne er verdensproduktionen af kød mere end femdoblet. Det er ikke bæredygtigt. Jeg vil gerne spørge hr. Dimas, om han er enig med Rajendra Pachauri i, at vi bør spise mindre kød? Jeg opfordrer Kommissionen til at udvikle en plan til reduktion af kødforbruget.
Endelig nogle forslag: en informationskampagne om vegetarisk kost, en opfordring til medlemsstaterne til at indføre afgifter på kød, så kød bliver dyrere og vegetariske fødevarer billigere, fremme af grønne måltider i vores egne EU-institutioner - f.eks. ville en vegetarisk uge i Europa-Parlamentet, Kommissionen og Rådet være en god, moderne og grøn start på en mere bæredygtig Union.
Christine De Veyrac
- (FR) Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Jeg siger ja til klimapakken, for Europa må sende et stærkt signal til verden her lige før påbegyndelsen af de internationale forhandlinger i København.
Jeg må fortælle Dem, at ansatte og arbejdsgivere i min egen valgkreds er meget bekymrede over forslaget om at afskaffe de gratis kvoter for CO2-emissioner og gøre det muligt at bortauktionere dem.
Med dette forslag vil Europa pålægge erhvervslivet en dobbelt byrde, når det skal betale for overtrædelser i form af CO2-emissioner ud over kvoten, men også for CO2-emissioner fra det første ton, der produceres. Europas erhvervsliv vil således stå over for en omkostningsstigning uden fortilfælde.
Hvis denne standard skulle anvendes på verdensplan, ville det være fint; alle ville være i samme båd. Men denne tvang bliver kun anvendt over for europæiske virksomheder. De vil blive straffet økonomisk, og der er alvorlig fare for omdirigering af arbejdspladser til lande uden for Unionen. Skal vi da opgive denne idé om at betale CO2-emissionsafgifter af det første ton, der produceres? Det synes jeg ikke, for det endelige mål fortjener ros.
Ikke desto mindre må Europa i dette tilfælde have en rimelig mekanisme til rådighed, som består i at beskatte import fra tredjelande, der ikke tager samme miljømæssige hensyn som europæiske virksomheder. Ja, lad os skabe en kul-skat; snarere end at være et forsigtigt og protektionistisk instrument er det et instrument, der vil sikre fair og lige handel på globalt plan, hvilket er det basale mål for EU og WTO.
Hvad resten angår, glæder jeg mig over Kommissionens forskellige forslag. Det er et positivt initiativ at sikre, at så mange økonomiske sektorer som muligt bliver medtaget i mekanismerne - emissionshandelssystemet eller andre - til bekæmpelse af klimaændringer. Jeg noterer i særdeleshed, at transportsektoren, som vi ofte peger fingre ad, forbereder sig på at yde sit bidrag, og det er noget, jeg hilser velkommen.
Afslutningsvis håber jeg, at vi vil være i stand til hurtigt at nå en aftale, dvs. inden årets udgang, og at denne klimapakke således kan gennemføres så hurtigt som muligt.
Matthias Groote
- (DE) Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Der er klimaændringer på vej; det er en videnskabeligt fastslået kendsgerning. IPCC's fjerde vurderingsrapport siger ganske klart, at ingen region i Europa vil gå fri af virkningerne heraf.
Det er vigtigt at holde temperaturstigningerne under 2 °C. Men selv en global opvarmning på mindre end 2 °C vil få negative økonomiske og miljømæssige konsekvenser for visse regioner i Europa.
Der er derfor, Europa må handle nu. Vi må iværksætte tilpasningsforanstaltninger nu og på mange politiske områder. Men klimaændringer giver også muligheder, og en af disse muligheder er, at vi kan forberede os på klimaændringer ved hjælp af tilpasningsforanstaltninger.
Når vi tænker på tilpasningsforanstaltninger, bør vi også tilpasse Lissabonprocessen til de krav, klimaændringerne stiller. Det giver mulighed for at skabe en industripolitik, der drives af miljøet og en økonomisk og industriel politik, der adskiller økonomisk vækst fra CO2 og drivhusgasemissioner. Det vil være nøglen til succes. Lad mig stille et spørgsmål til kommissæren her: I hvilken udstrækning drøfter Kommissionen Lissabonprocessen i forbindelse med klimaændringer?
Det andet punkt er følgende: Det er også vigtigt at sikre, at lokale og regionale beslutningstagere bliver informeret om virkningerne af klimaændringer i deres område. Hvordan vil klimaændringer påvirke de enkelte regioner? Det vil f.eks. være meget vigtigt for planlægning af udviklingen, hvilket er grunden til, at jeg støtter det forslag i beslutningsforslaget, der opfordrer til etablering af en europæisk database tilgængelig for regionale beslutningstagere som vejledning for deres planlægning af udviklingen.
Mairead McGuinness
- (EN) Hr. formand! Må jeg bede om, at vi holder op med at piske os selv på grund af klimaændringerne og bebrejde hver sektor, som om den ene er mere skyldig end den anden? I særdeleshed kommer dette indtryk via det bidrag, som landbruget yder. Europa er ude af stand til på egen hånd at gøre noget ved klimaændringerne, men det kan give den ledelse, som der er hårdt brug for. Vi behøver koordinerede aktioner på verdensplan, og det er der forståelse for.
Lad mig i særdeleshed se på debatten om landbruget. Det bidrager til klimaændringerne, men påvirkes også af dem; det er allerede blevet sagt. Men det er vigtigt at huske, at landbruget producerer fødevarer, og uden fødevarer kommer vi ikke langt. Hvis man ser på den globale efterspørgsel efter mad, så vil den stige med 50 % om 20 år, men landbruget kan via CO2-binding, anaerobisk nedbrydning, skovplantning - og det tror jeg er nøglen - og vindenergi bidrage til denne debat.
Med hensyn til situationen i Irland har vi faktisk reduceret vores emissioner fra landbruget med 3 % siden 1990, men se hvad der er sket med transporten, hvor emissionerne er steget med 163 %. For industrien er tallet 23 %, og for energien 32 %. Faren ved at gøre landbruget til skydeskive er, at vi nedsætter antallet af kreaturer og emissionerne i Europa, men vi flytter produktionen andetsteds hen, og det gør absolut ikke nogen forskel. Så vi må være forsigtige her.
Traditionel praksis som at grave have om efteråret og lade den stå vinteren over er nu forbudt. Nuvel, jeg er skyldig, for jeg gør det stadig. Lad os være fornuftige i denne debat. Lad os gennemføre forskning og udvikling, så vi ikke går baglæns, men fremad med positive løsninger. Se på Indien. Det har 17 % af verdens befolkning og bidrager kun med 4 % af de globale drivhusgasemissioner. Det må udvikle sig for at kunne tage sig af sine fattige. Det vil bidrage til debatten om klimaændringer, men det kan kun gøre det på en måde, der erkender dets reelle nuværende situation.
Må jeg afslutningsvis sige, at Lissabontraktaten for første gang giver os håb om global aktion mod klimaændringer, når Europa går i spidsen. På basis heraf håber jeg, at den irske befolkning vil møde op og med stort flertal stemme ja til Lissabontraktaten.
María Sornosa Martínez
- (ES) Hr. formand! Tak. Og tak, hr. Sacconi, for alt Deres arbejde.
Vi har et problem. Derfor er det vitalt med offentlige og private investeringer i forskning og udvikling til bekæmpelse af klimaændringer for at sikre, at tilpasnings- og afbødningsinitiativer bliver så effektive som muligt i relation til begrænsningerne og følgerne af klimaændringerne.
Vi har et umådeligt stort arbejde foran os. Vi må gennemføre foranstaltninger med hensyn til energieffektivitet, fremme af vedvarende energi, effektiv kraft-varme-produktion, effektiv brug af brændsel til motorkøretøjer, energibesparende offentlig transport og belysning, bedre administration af landbruget og græsland og reduktion af skovtab, uden at glemme bedre anvendelse af vand, fordi der er så lidt af det.
Men jeg vil gerne benytte denne lejlighed til at fremsætte to anmodninger. Den første er til Dem, hr. kommissær: Jeg beder Dem om omgående at revidere politikken for biobrændsler, både hvad angår første og anden generation.
Den anden er henvendt til Rådet: Til trods for, at temperaturstigningerne og ændringer af nedbørsforholdene, som skyldes klimaændringerne, vil påvirke jorden, er der endnu ikke indgået nogen aftale om en tilstrækkelig europæisk ramme til beskyttelse af jorden.
Vi må ufortøvet forpligte os hertil.
Lambert van Nistelrooij
- (NL) Hr. formand, hr. kommissær, hr Sacconi, mine damer og herrer! Som PPE-DE's koordinator for regionalpolitikken vil jeg gerne understrege, at nogle meget vigtige punkter fremhæves i denne beslutning. Der etableres en forbindelse mellem samhørighedspolitikken og risikoforvaltningen, og der er idéen om de integrerende og eksplicitte komponenter i den fremtidige regionalpolitik i Europa. Desuden ændres regionernes position inden for Unionen af klimaændringerne. Der vil på den ene side blive tørke og på den anden for meget vand, med stigende vandstand i havene. Det sidste er noget, jeg må understrege som repræsentant for Nederlandene. Halvdelen af vores jord ligger under havoverfladen. Diger må bygges højere, men der er også flere teknologiske udfordringer at overveje. Dette gælder i endnu højere grad andre dele af verden. Det er også positivt, at vi ser på at koordinere med FN's strategi for reduktion af katastrofer.
Samhørighed - og jeg vil henvise til Lissabontraktaten i denne forbindelse - har en ny territorial dimension, som vi må udvikle, og som må medtages i vores finansielle programmering. Det er noget, der er tæt på folk i regionerne og i byerne, og Europa har en rolle at spille i denne forbindelse.
PPE-DE støtter ikke første del af punkt 13, fordi vi på dette tidspunkt går ind for at omfordele midlerne i stedet for at omprioritere; det sker faktisk allerede. Mere end 15 milliarder euro bliver i øjeblikket overført fra strukturfondene til f.eks. biobrændsel. Vi vil gerne fortsætte ad denne vej. Vi vil således gerne igen se på forordningen om strukturfondene for at få større energieffektivitet. Det er PPE-DE's holdning, og vi vil tage del i debatten om de langsigtede finansielle overslag, der nævnes i anden del af punkt 13, og føre an ved en mulig re-allokering eller omprioritering, men ikke denne gang. Det kan gøres med større succes ved at indgå forpligtelser for budgetter og sektorer end ved at omfordele i øjeblikket.
Justas Vincas Paleckis
- (LT) Hr. formand! Jeg må rose hr. Sacconi for de væsentlige tilføjelser til Kommissionens betimelige grønbog om klimaændringer.
Nogle lande, især de nordiske, har allerede udviklet en langsigtet strategi til håndtering af klimaændringer uden nogen opmuntring fra Bruxelles, idet de har forudset, at der skal tages initiativer i relation til klimaændringer; man må beskytte kystområderne, træffe foranstaltninger mod oversvømmelser ved kysterne, samt bygge særlige huse. Vedtagelse af hvidbogen vil tilskynde andre lande til at følge deres eksempel.
EU's lande, der grænser op til have og oceaner - og dem er der 22 af - bør i mellemtiden studere Nederlandenes erfaringer med at modstå havet. Halvdelen af landets territorium ligger lavere end havoverfladen. De bestræbelser, nederlænderne i øjeblikket gør sig på at modstå angreb fra havet, og de enorme ressourcer, de bruger til beskyttelse imod det, har ikke forhindret dem i at skabe et af verdens stærkeste og mest blomstrende samfund. Derfor viser det, at det er muligt at tilpasse sig.
Ved det møde, der fandt sted i Rådet i EU for nylig, blev det erklæret, at spørgsmålet om klimaændringer vil være af den største betydning for udarbejdelsen af EU's forebyggelses- og beskyttelsespolitik. Konflikter og krige om at finde områder, der stadig er til at leve på, såvel som dem, der giver vand og føde, bør forebygges, før det er for sent. Dette gælder især de fattigste lande i verden, der har bidraget mindst til klimaændringerne. De, der har gjort fremskridt på andres bekostning, bør ufortøvet betale deres gæld.
I fremtiden bør EU fortsat gå i spidsen for andre kontinenter og stater ved at være et eksempel til efterfølgelse for, hvordan man vedtager foranstaltninger til forebyggelse af klimaændringer, tilpasse sig nye forhold, og ændre borgernes vaner og praksis.
Ari Vatanen
(EN) Hr. formand! Nuvel, vi skal holde hovedet koldt, når vi følger en debat, men denne debat er løbet løbsk og er virkelig kommet i vinden, og sammen med den er ærlighed og fornuft forsvundet. Vi skal være ærlige, men at male fanden på væggen har altid været politisk fordelagtigt. Det har altid givet pote. Men vi skal være seriøse, og vi skal se på tallene og forblive fornuftige og ærlige.
Folk kan bo i Helsinki med en gennemsnitstemperatur på 6 °C, eller de kan bo i Dakar i 30 °C. For 2.000 år siden marcherede Julius Cæsar på Rhinen, fordi den var frosset til. For 1.000 år siden var vikingerne i Grønland - det er derfor, det hedder Grønland. Derfor er temperatur ikke et mål i sig selv, men folks velstand er et mål i sig selv, og det er det, vi glemmer.
Hvorfor har vi emissioner? Det er et resultat af velstand, og to tredjedele af verdens befolkning lever stadig i fattigdom. Den menneskelige familie er opstillet på en trappe. Vi, de privilegerede, står på toppen, og så er der fire milliarder under os, der bogstaveligt talt gerne vil frem i lyset, for to milliarder mennesker har ikke engang elektricitet.
Så hvad er vores svar? Vores svar er at forbedre vores teknologi. Dertil har vi brug for penge, og vi har brug for, at vores økonomi skal vokse. Vi kan ikke få penge, hvis vi forspilder og skader vores økonomi ved at indføre foranstaltninger, der virker imod hensigten og er meget bekostelige.
Kommissæren nævnte ikke engang nøgleordet "atom" i sine indledende bemærkninger. Hvis vi ikke er ærlige i denne debat, er vi ikke seriøse ledere. For at opsummere er det med os lidt som med manden, hvis tag lækker, men som begynder at tapetsere kælderen i stedet for at ordne det. Nuvel, det er ikke sådan, vi skal opbygge vores fremtid.
Cristina Gutiérrez-Cortines
(ES) Hr. formand! Tak. Jeg tror, at den rolle, tilpasning skal spille, og dokumentet om det, er vigtige. Ikke desto mindre er problemet med klimaændringer en pågående proces. Vi lærer og forstår hele tiden, hvad det er, der sker, og hvad de mulige løsninger er.
Jeg tror, det er afgørende at sikre, at politikken under ét ikke virker oppefra og ned. Hvis vi vil tage føringen på dette område, må vi sikre, at de andre følger med; ellers vil anføreren stå alene. Der er risiko for, at hvis Europa går for hurtigt frem, hvis det fører til en krise for industrien, hvis det kun gennemfører politikker - jeg burde sige "metapolitikker" - oppefra og ned, så vil det ikke virke. Vi må bruge alle de handlemuligheder, vi har på stedet, få samfundet begejstret og inddraget og tilpasse os til vores samfunds evne til justering, for vi må ikke lade det gå ud over velfærden.
I denne forbindelse vil jeg også understrege, at dokumentet ikke siger meget om tilpasning på stedet, og det er noget, vi må tale om. I særdeleshed i forbindelse med vand, der er afgørende, og som bliver det aspekt, der vil blive påvirket mest af klimaændringer, hvis det da ikke allerede er tilfældet. Her er det vigtigt at huske fokus på metoder og handling på stedet - som ofte er ganske simple - med hensyn til jordbundens vandgennemtrængelighed, genplantning af skov, opsamling af vand, benyttelse af eksisterende reservoirer til at opsamle overskydende vand og ordentlig fordeling af de få ressourcer, vi har tilbage, i stedet for at lade vandet løbe ud i havet og gå til spilde. For at nå dette må vi sommetider se på fortiden, på traditionerne, og undertiden må vi skille os af med vores fordomme mod løsninger som kunstig tilførsel af vand til grundvandslag og andre vigtige foranstaltninger.
Derfor opfordrer jeg til integrerede politikker, politikker, der dækker hele feltet, og som vi kan tilpasse samfundet, der må lytte til vores anbefalinger og rette sig efter dem. Hvis samfundet ikke står bag os og ikke er begejstret for sagen, kan vi ikke opnå noget. Derfor må vi stræbe efter enighed og lytte til alle.
Zita Pleštinská
(SK) Hr. formand! Det beslutningsforslag, der er udarbejdet som svar på den mundtlige forespørgsel af Det Midlertidige Udvalg om Klimaændringer, synes at være konsekvent, men efter min mening tager det ikke nok hensyn til vand, der kan afbøde mikro- og makroklimatiske problemer forårsaget af afvanding af jord og således bidrage til et sundere klima.
Parlamentets forslag ligger på linje med et forældet paradigme, der er baseret på effektiv forvaltning af de eksisterende vandressourcer.
Det nye vandparadigme går ind for en fornyelse af vandressourcerne på landet. Det går ind for en forbedring af vandets cyklus med henblik på gradvis at sikre, at der er vand nok til alle. Målet for dette paradigme er at tilpasse den nuværende situation med hensyn til afvanding af store områder som følge af skovtab, landbrug og spildevand.
Afvanding af jorden formindsker fordampning, omdanner solvarme til modningsvarme og omdanner enorme energistrømme samtidig. Selv den mindste reduktion på 1 mm gennem fordampning på et område på størrelse med Slovakiet svarer på en solskinsdag til en frigivelse af modningsvarme, der svarer til den årlige energiproduktion på alle kraftværker i Slovakiet.
Jeg vil gerne takke hr. Sacconi og hr. Dimas for deres bestræbelser. Jeg håber, det er lykkedes mig at henlede Deres opmærksomhed på disse nye idéer.
Avril Doyle
(EN) Hr. formand! Først vil jeg gerne påpege, at nogle kolleger og jeg oprindelig stillede et antal ændringsforslag til denne sag, der i særdeleshed tog fat på nøglespørgsmål såsom virkningen af klimaændringer på biodiversiteten og de katastrofer, de allerede forårsager i udviklingslandene - begge spørgsmål, som vi må forholde os til uden yderligere tøven.
EU's troværdighed på det klimapolitiske område og vores påstand om at være centralt placeret i enhver international aftale om emissionshandel efter 2012 vil afhænge af vores politiske vilje til at støtte vores fælles ord med penge, når det gælder at øremærke indtægterne fra bortauktioneringen af emissionskvoter, og det kan være op til 40 milliarder euro om året.
En gavmild finansiering af teknologioverførsel, tilpasning og foranstaltninger til afbødning og andet vil være et udtryk for vores accept af vores historiske ansvar over for tredjelande, der sandsynligvis må bære de fleste omkostninger ved klimaændringerne i form af dårligt vejr, ørkendannelse, oversvømmelse af kystdistrikter og alvorlig mangel på vand.
På dette punkt må lovgivningen om EU's handelssystem for emissionsrettigheder, som jeg er ordfører for, indbefatte nogen ledelse med hensyn til indtægterne fra auktionerne, der vil være en prøve på Det Europæiske Råds engagement, beslutsomhed og forståelse for målet om 2 °C og, hvis jeg må sige det, dets forståelse af den alvorlige globale virkning af klimaændringer, når vi stræber efter at skabe økonomier med lille CO2-udledning i hele EU som vores bidrag til en global aftale i København.
Erna Hennicot-Schoepges
(FR) Hr. formand! I sidste uge var jeg i Argentina med Mercosurdelegationen. Jeg noterede mig, at ingen af vores politiske repræsentanter var bekymret over klimaændringerne. Der var mere drøftelse af en forøgelse af den mængde jord, der skulle være til rådighed for sojaproduktion samt skovfældning for at få mere agerland. Selv vores delegation havde ikke været særlig opmærksom på dette spørgsmål.
Jeg vil derfor stille følgende spørgsmål: Er vi i gang med at udtænke en politik med to hastigheder i Europa? Ville det ikke være bedre at koordinere vores holdning alle steder i forvisning om, at politikken om klimaændringer er en politik om omfordeling af ressourcer? Det er en afgørende politik om retfærdighed, som må anvendes på globalt niveau.
Anni Podimata
(EL) Hr. formand, hr. kommissær! Lad mig komme ind på et spørgsmål i forbindelse med klimaændringerne. I dagens debat er der ingen, der har nævnt Kommissionens meddelelse for nylig om styrkelse af Unionens kapacitet til reaktion på katastrofer. Et af bilagene til denne meddelelse hedder "skovbrande". Det omtaler de store, katastrofale brande, der ramte Sydeuropa, og i særdeleshed Grækenland, sidste sommer.
Disse brande har forbindelse med klimaændringer. Jeg mener, der er behov for omgående at træffe forebyggende foranstaltninger i hele Europa og i særdeleshed mod syd, da dette område ifølge FN's klimapanel, IPCC, har størst risiko for brande og allerede står over for hyppige perioder med ekstreme vejrforhold. Derfor er der et påtrængende behov for, at EU skal træffe både øjeblikke foranstaltninger og foranstaltninger på mellemlang sigt for at sikre, at begivenheder som dem sidste år ikke gentages næste sommer.
Miloslav Ransdorf
(CS) Hr. formand! Hvor ny og enestående denne æra end kan forekomme, er det også sandt, at der har været store klimaændringer og cykliske omskiftelser i fortiden. Jeg tror, at studiet af historisk meteorologi vil være blandt de vigtigste redskaber for at kunne reagere på denne udfordring. Vi har til rådighed værker som "A Green History of the World" af Clive Ponting eller den franske historiker Emmanuel le Roy Laduries værker. Efter min mening må vi forstå, at folk i fortiden var i stand til at håndtere ændringerne i miljøet. F.eks. findes et af de mest harmoniske naturmiljøer i Tjekkiet, som jeg kommer fra, i det sydlige Bøhmen. Der er ikke mange, der er klar over, at det er et kunstigt landskab. Dette område, der blev skabt af mennesker, var tidligere moseland, hvor det i dag rummer en sø og er et populært turistmål.
Stavros Dimas
Hr. formand! Jeg vil gerne takke alle talerne for deres vigtige og interessante bidrag, og når vi afslutter hvidbogen om tilpasning, vil vi tage hensyn til, hvad der er blevet sagt i dag, og hvad der anbefales i beslutningen fra Parlamentet.
Jeg vil gerne understrege, at uden fortsat støtte fra Parlamentet ville de fleste af de politikker, der er på plads i dag, ikke være blevet vedtaget, og den ledende rolle, som EU har i verden, ville ikke give håb om, at man vil nå en international aftale i København i 2009.
Det er vores vigtigste mål at få en international aftale til bekæmpelse af klimaændringer og til at tilpasse os ændrede klimaforhold, en aftale, som alle lande i verden vil deltage i, og i særdeleshed USA og andre store udledere, for så vil kampen mod klimaændringer blive effektiv. Naturligvis vil EU's bestræbelser ikke være tilstrækkelige, men vi kan ikke håbe at få en international aftale, hvis vi ikke aktivt fører an i denne sag.
Jeg hørte igen i dag nogen tvivl om de videnskabelige fakta. Jeg mener, at dette spørgsmål er mere eller mindre afgjort. Der er almindelig enighed blandt forskerne om, at klimaændringerne har menneskelige årsager: De forårsages af menneskelige aktiviteter. Der er et lille antal forskere, der har en anden opfattelse. Nogle mener stadig, at Jorden er flad, men selv i USA bliver det ikke længere taget alvorligt.
I sidste uge understregerede en rapport fra WHO den virkning på sundheden, der skyldes klimabetingelser og ændringer i klimaet, og NASA advarede os om, at klimaændringerne sker hurtigere, end vi troede. Derfor må vi handle i tiltro til det, videnskaben fortæller os.
Med hensyn til omkostningerne skal vi betale mere, hvis vi handler senere. Hvis vi handler nu, skal vi betale meget mindre, og så vil vi også undgå uoprettelige indvirkninger fra klimaændringerne på vores planet. Vi har en pligt over for os selv og de kommende generationer til at efterlade verden i mindst samme stand, som vi arvede den.
Vi har også, som mange medlemmer har understreget, en moralsk pligt over for dem, der ikke har bidraget til skabelsen af drivhusfænomenet - de mindst udviklede lande i verden, som ikke blot har en meget lav gennemsnitlig indtægt, men også kun har bidraget med en lille brøkdel til skabelsen af fænomenet.
Derfor er det helt nødvendigt med tilpasning sammen med bestræbelser på at afbøde virkningerne, og vi må gøre dette ved at hjælpe de mindst udviklede lande og også ved at træffe de rigtige foranstaltninger i EU.
Jeg har hørt forskellige eksempler på, hvad der sker lige nu, f.eks. det vigtige spørgsmål om vand. Vi har lovgivning - vandrammedirektivet - som håndterer denne kostelige og sjældne ressource, men vi har for ganske nylig vedtaget en meddelelse om vandmangel og tørkeperioder, for det er ved at blive et vigtigt og påtrængende problem, som vi må håndtere.
Igen med hensyn til omkostninger var der enkelte talere, der nævnte spørgsmålet om auktioner, og hvordan det vil påvirke vores energiintensive industrier eller andre sektorer af økonomien. Jeg vil gerne udrydde en misforståelse for at afdramatisere dette spørgsmål. De indtægter, der kommer fra bortauktionering, vil ikke gå i EU's eller nogen andres kasser, men vil gå til medlemsstaternes finansministre, som vil bortauktionere kvoterne. Dette må man klart forstå. Disse penge kan andrage mellem 30 og 50 milliarder euro om året, og vi har anbefalet - og jeg håber, at Parlamentet er enig - at en del af disse vil gå til tilpasningspolitikker. Så vi har finansieringen på plads, hvis vi har den politiske vilje til at gå videre med at acceptere dette princip om, at vi øremærker en vis mængde af disse 30-50 milliarder euro om året til tilpasningspolitikker.
Jeg ville gerne have talt længere, for dette er en meget stor sag, og der er stillet mange spørgsmål, men jeg vil endnu en gang takke Dem for Deres bidrag. Vi vil fortsætte med at arbejde tæt sammen med Dem og Det Midlertidige Udvalg om Klimaændringer om at formulere vores politikker og arbejde hårdt, særligt i disse to år, for at nå en international aftale i København.
Formanden
Som afslutning på forhandlingen har jeg modtaget et beslutningsforslag, jf. forretningsordenens artikel 108, stk. 5.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 11.00.
Skriftlige erklæringer (artikel 142)
Bairbre de Brún  
skriftlig. - (GA) Det bør være helt klart for alle på nuværende tidspunkt, at vi må forberede os på klimaændringer. Vores samfund og vores økonomi må ændres, efterhånden som vores klima ændres.
Som en overnational organisation har EU en særlig rolle med hensyn til at tillade sine medlemsstaters forberedelse og koordinering. Handlinger, der sker på EU-niveau, bør være ambitiøse og i overensstemmelse med nutidens videnskabelige realitet. Fremadrettet planlægning kan hjælpe os med at håndtere de værste virkninger af klimaændringerne.
EU bør være generøs i forhold til tredjelande, når vi har at gøre med udviklingslande, og hjælpe dem til at tilpasse sig klimaændringer - et fænomen, som de ikke er ansvarlige for, men som de vil komme til at lide uforholdsmæssigt stærkt under. Kommende handelsforanstaltninger, der indgås med udviklingslandene, bør tage hensyn til dette, hvis de på nogen måde skal være retfærdige.
András Gyürk  
Det, at Kommissionens grønbog opsummerer alle de redskaber, vi har til rådighed til afbødning af de negative konsekvenser af klimaændringerne, er noget, man kan glæde sig over. Hvor fremadrettet EU's forslag drevet af ønsket om at bekæmpe klimaændringer end kan være, lever vi allerede med virkningerne af klimaændringerne.
De data, der er til rådighed, viser, at nogle lande i højere grad end andre rammes af det forøgede tempo i den globale opvarmning. Et af disse lande er Ungarn, hvor omfanget af ændringer i de sidste årtier i høj grad har ligget over gennemsnittet. At dette ikke bare er et abstrakt fænomen, har Ungarns befolkning selv fået at føle. Antallet af tørkeperioder er forøget, mens nedbørsmængden er aftaget, hvilket har væsentlig indvirkning på landbrugsproduktionen.
Den mest spektakulære manifestation af de ekstreme klimabegivenheder er sandsynligvis de rekordstore oversvømmelser, som er indtruffet i Det Karpatiske Bassin de seneste 10 år. Vi er fast overbevist om, at beskyttelse mod oversvømmelser er et af de områder, hvor der er brug for hurtige og energiske indgreb. EU og medlemsstaterne må lægge mere vægt på at sikre, at de sjældnere og sjældnere, men så langt mere intense regnskyl ikke kommer til at belaste vores floder på én gang. Med henblik på dette må man undersøge mulighederne for naturlig oplagring af vand i områder med fladt, åbent land, samtidig med at vi reducerer risikoen for oversvømmelser ved at plante skove i bjergområder.
Lad os håbe, at beslutningstagerne ikke venter med at handle til næste gang, vi hører forfærdelige nyheder om oversvømmelser.
Anneli Jäätteenmäki  
skriftlig. - (FI) Klimaændringer er et faktum. Der er ikke mange, der betvivler de resultater, panelet af videnskabsfolk er kommet frem til. Uenigheden skyldes vores vurdering af virkningen og de konklusioner, der drages.
Naturbevarelsesfolkene er helt på linje med de nationale ledere og en lang række eksperter, virksomhedsledere og investorer. Miljøekspertisen og økoindustrien har en afgørende rolle at spille med hensyn til overvindelse af miljøudfordringer.
Vi i Finland har tendens nu til at tro, at det kun er en dagdrøm at investere i træ, brændselspiller, biobrændsel og vind- og solenergi. Det er som at gå tilbage til primitive tider. I Californien, hvor de udnytter sol-, vind- og bioenergi, er det seriøs business. Der investerer alle fornuftige investorer og spekulanter kun i vedvarende energi, når det drejer sig om energiteknologi.
"Ecobusiness" er en vigtig international vækstsektor og en stor arbejdsgiver. Virksomhederne har aldrig før haft bedre muligheder for at tjene penge ved at gøre noget godt.
Det globale marked for ecobusiness andrager 600 milliarder euro. Markedet vokser med 10 % om året. Det hurtigst voksende marked er det for rene teknologier. F.eks. er væksten i sol- og vindkrafteknologier på 30 % om året.
Virksomheder med ren teknologi skaber produkter og tjenesteydelser med mindre skadelig indvirkning på miljøet end før. Ren teknologi sammen med vedvarende energi indebærer et sundere miljø med færre sundhedsrisici.
Luftkvaliteten i Beijing er så dårlig, at forskerne har beregnet, at det forkorter indbyggernes gennemsnitlige livslængde med syv år. Den dårlige luftkvalitet i Bruxelles afkorter den forventede levetid med syv måneder. Et dårligt miljø er derfor en helbredsrisiko.
Klimaændringerne har også mulighed for at skabe nye arbejdspladser - nye grønne Nokiaer. It-sektoren flytter sine arbejdspladser til Asien; grøn teknologi kan skabe ny beskæftigelse for det finske folk.
Richard Seeber  
Det er klart for os alle, at klimaændringer er en stor udfordring. Mange dele af verden kæmper allerede for at håndtere de negative virkninger af de stigende globale gennemsnitstemperaturer, og denne tendens vil fortsætte i de kommende år.
Også mennesker i Europa vil føle de truende virkninger af klimaændringer på deres miljø, økonomi og dagligdag. En sammenhængende strategi til bekæmpelse af klimaændringer er derfor ønskværdig. Vi må forsøge at tackle klimaændringer på to fronter samtidig; det er afgørende. Europa må ikke bare drastisk reducere sine emissioner af drivhusgasser, det må også tilpasse sig global opvarmning. Det er den eneste måde, hvorpå vi kan begrænse klimaændringerne i fremtiden. En mere effektiv udnyttelse af energi og vores allerede sparsomme vandressourcer er en af de foranstaltninger, der må træffes.
Jeg mener, at det vigtigt, at de medlemsstater, der allerede har gjort mere end andre for at bekæmpe klimaændringerne, ikke får ulemper af det. Alle stater bør tvinges til at yde et passende bidrag til en afbødning af klimaændringerne. Prisen for ikke at gøre noget vil simpelthen være for høj.
