
Formanden
Mine damer og herrer, kære kolleger, jeg opfordrer Dem til at indtage Deres pladser, så vi kan indlede dette næsten historiske sidste fredagsmøde i Strasbourg.
Jeg er i øvrigt meget glad for at have fået æren af at være formand for det sidste møde i dette årtusinde, for næste gang, vi samles her i mødesalen, vil vi både være gået ind i et nyt århundrede og et nyt årtusinde.

Posselt
Hr. formand, jeg vil blot korrigere Dem lidt. Dette er ikke den sidste fredag, vi holder møde i Strasbourg, men den foreløbigt sidste fredag i Strasbourg, for vi fastlægger vores mødeplan for et år ad gangen, og jeg håber, at denne dyre, forkerte beslutning bliver revideret, at vi igen vil udnytte de fulde fem dage i Strasbourg og i stedet afskaffer de dyre minimøder.

Formanden
Jeg tror, at vi får en ny debat om dette spørgsmål.

Berthu
Hr. formand, jeg vil gerne bekræfte det, som hr. Posselt lige sagde. Det er ikke det sidste fredagsmøde i Strasbourg. Jeg er meget ked af, at den franske regering ikke har indbragt Europa-Parlamentets afgørelse for Domstolen, men jeg tvivler ikke på, at denne afgørelse bliver annulleret før eller senere. Efter min mening undlod den franske regering udelukkende at gøre dette af bekvemmelighedsgrunde, der skyldtes det franske formandskab.
Dommen fra 1997, som fastlagde mødekalenderen efter Europa-Parlamentets forsøg på at afskaffe en månedlig mødeperiode, var meget klar. Europa-Parlamentet kan ikke selv fastlægge mødekalenderen. Det skal overholde traktaten, og i den protokol, som er bilag til traktaten, står der meget tydeligt, at de 12 månedlige mødeperioder finder sted i Strasbourg. Det står fast, at generaladvokaten på daværende tidspunkt talte om 12 månedlige mødeperioder. Dette udtryk betyder, at der henvises til en eksisterende praksis, som ikke må ændres.

Formanden
For at gøre alle tilfredse vil vi sige, at det er den sidste mødeperiode i Strasbourg i det andet årtusinde, og vi får at se, hvordan det bliver i det tredje årtusinde.

Godkendelse af protokollen fra foregående møde
Formanden
Protokollen fra mødet i går er omdelt.
Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg den som godkendt.

Watson
Hr. formand, i protokollen er jeg registreret for at have stemt for punkt 11 og 12 i Theato-betænkningen. Det gjorde jeg ikke, jeg afholdt mig fra at stemme. Jeg ville være taknemmelig, hvis dette blev rettet.

Formanden
Det vil således blive rettet.

Blokland
Hr. formand, i går eftermiddags var der arrangeret et gruppebesøg. Besøgsgruppen var til stede på tilhørerpladserne under afstemningen. Da vi mødtes med gruppen om aftenen, blev vi spurgt - og fandt det ganske vanskeligt at svare på - hvorfor afstemningen i Europa-Parlamentet blev gennemført med kun 170 tilstedeværende. Ønsker vi, at befolkningen skal tage Europa-Parlamentet alvorligt, må det forudsættes, at vi er til stede under møderne. Også her til formiddag er salen tyndt besat. Det skal ikke lægges de tilstedeværende til last. I går eftermiddags var salen ligeledes tyndt besat. Det skal ikke lægges de tilstedeværende, men derimod de fraværende til last. Inden længe kan vi ikke gennemføre møderne torsdag eftermiddag, hvis der er så få tilstedeværende under afstemningerne. Vi bør efter min opfattelse overveje, hvordan vi sikrer, at der i alt fald fortsat er et tilstrækkeligt antal medlemmer, som deltager i møderne torsdag eftermiddag.

Formanden
Jeg betragter Deres indlæg som en opfordring til at være vedholdende.
(Protokollen godkendtes)

Velstand og solidaritet mellem generationerne
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0319/2000) af Sbarbati for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender om meddelelse fra Kommissionen om "Et Europa for alle aldersgrupper - Til fremme af velstand og solidaritet mellem generationerne."

Sbarbati
Hr. formand, kære kolleger og kommissærer, jeg var meget glad for at sige ja til at være ordfører for dette vigtige forslag til beslutning fra Parlamentet, hvor vi behandler et af de største problemer for Det Europæiske Fællesskab, nemlig befolkningens aldring.
Når vi står over for dette problem, er det nemlig nødvendigt med en betydelig lydhørhed, og det er nødvendigt, at vi arbejder på at skabe den solidaritet mellem generationerne, der er en absolut betingelse for, at vi kan føre nogle fornuftige og vigtige politikker med en holistisk indfaldsvinkel, indføre en social sikkerhed samt en social sikring og ikke mindst sørge for, at det bliver slået fast i de enkelte landes kulturopfattelse, at det ældre menneske ikke er en byrde for samfundet, men skal betragtes som en ressource. Det ældre menneske er først og fremmest en menneskelig ressource, dernæst en social ressource og en kulturel ressource, og endelig har det en meget værdifuld erfaring, som skal videregives til de unge generationer.
Dette var de hovedpunkter, der gjorde det muligt for mig og hele Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender at udarbejde dette forslag til beslutning og fuldende det med alles samtykke. Jeg vil derfor gerne takke alle kollegerne for de bidrag, de har givet, også i form af ændringsforslag, samt udvalgets teknikere, fordi de har gjort en værdifuld indsats for færdiggørelsen af dette forslag til beslutning.
Den Europæiske Union har beskæftiget sig med dette problem siden 1999, som var det år, FN erklærede for Internationalt Ældreår. Vi har nu fået en meddelelse fra Kommissionen, og vi skal i dag vedtage et forslag til beslutning.
Denne overgang er meget vigtig. Vi mener, at en politik, hvor man betragter befolkningens aldring på en aktiv måde, nemlig hvor man ikke betragter det ældre menneske som et menneske, der snart skal dø, men som et menneske, der ønsker at være levende - levende, når det gælder kærlighed, levende, når det gælder arbejdslivet, og levende, når det gælder ønsket om at kommunikere på alle niveauer og ikke bare give udtryk for sine tanker, men også for sine faglige evner og sin erfaring - er den bedste måde at udvikle og føre nye politikker på, som navnlig tager sigte på at fremme den sociale samhørighed og solidariteten mellem generationerne.
Der er naturligvis nogle komplekse spørgsmål, nemlig sikkerhedsspørgsmålet, pensionsspørgsmålet og pasningsspørgsmålet, som vi har forsøgt at tage op, og som jeg har forsøgt at tage op på en så afklaret og effektiv måde som muligt i dette forslag til beslutning, også fordi vi ved, at pasningen ofte er overladt til familierne og ikke mindst til kvinderne, som tit er alene om denne byrde, og som oven i købet gør det, uden at det på nogen måde tages i betragtning i medlemsstaternes socialpolitikker og beskæftigelsespolitikker.
Medlemsstaterne skal således gøre en større indsats. De skal stå sammen, de skal løse dette problem i fællesskab, og de skal ikke mindst sørge for, at fremtiden er sikret for den tredje og fjerde alder. Fremtiden er måske kun en dag, et minut eller et sekund, men man skal se på den med bevidstheden om, at det er et helt liv og ikke et halvt liv, der venter det ældre menneske, arbejdstageren, der er holdt op med at arbejde, den mand og kvinde, som nu befinder sig i sidste fase af sit liv, og som skal kunne gøre dette med den nødvendige sindsro og med vores alle sammens - ikke mindst politikernes og de offentlige forvaltningers - opfattelse af dem som mennesker. Det må vi ikke glemme.
Dette er hovedpunktet i forslaget til beslutning, som tager forskellige aspekter op, lige fra fritid til beskæftigelse. Når vi taler om indfaldsvinkler og uddannelse - og således om ønsket om at tilrettelægge sin egen uddannelse og livslange læring - er det nemlig nødvendigt at sørge for, at dette også gælder for de ældre, eftersom den teknologiske udvikling ofte udelukker de ældre arbejdstagere fra de nye arbejdsprocedurer og den nye teknologi. Det er derfor nødvendigt med en massiv videreuddannelse, ikke-forskelsbehandling på arbejdspladsen og også efter pensioneringen, når disse arbejdstagere og disse mennesker kan udnytte hele deres tid med en anderledes rigdom og frihed, og når de kan leve deres liv på en roligere måde.
Derfor går vi i denne retning, og det gør vi især, når det gælder de mennesker, som desværre bliver handicappede i den tredje og fjerde alder. Et godt helbred varer som bekendt ikke evigt. Medlemsstaterne skal iværksætte forskellige politikker til gavn for disse mennesker, og de skal både tage spørgsmålet op om den nødvendige omsorg og om udgifternes dækning, navnlig når der er tale om handicappede med familier, som reelt ikke er i stand til at tage sig endeligt og fuldstændigt af dem.

Kratsa-Tsagaropoulou
Hr. formand, de demografiske forandringer, som foregår i det europæiske samfund, gør det nødvendigt for os igen at undersøge de ældres rolle ud fra en samlet og langsigtet tilgang, som sigter på at beholde eller genindplacere aldrende mennesker i et aktivt liv, hvad enten der er tale om en produktionsproces eller en social aktivitet. I denne tilgang skal der inkluderes en sikring af et værdigt liv baseret på selvstændighed og uafhængighed for disse personer.
En sådan strategi kræver godt koordinerede mål, men er også baseret på solidaritet mellem generationerne og på respekt og anerkendelse af borgernes forskellige roller. Den problematik, som opstår, og den politiske aktivitet, som vi skal udvikle på dette område, har særlig betydning i denne tid, hvor EU forsøger at modernisere sin sociale model ved ubrydeligt at kombinere den økonomiske udvikling med de sociale fremskridt, livskvalitet og social indplacering af alle borgere.
Udfordringerne er ens i alle de europæiske samfund, men i nogle lande tynger de mere. Jeg tænker specielt på mit land, Grækenland, som ligger på førstepladsen med hensyn til fattige pensionister. Vi har ifølge oplysninger fra Eurostat en procentdel på ca. 31%. Vi er særligt tilfredse over Nice-topmødets godkendelse af den sociale dagsorden, og vi håber, at medlemslandene vil udnytte denne lejlighed til at fremme udviklingen og koordineringen af de sociale trygheds- og plejesystemer for ældre samt også at fremme de øvrige foranstaltninger, som skal sikre indplaceringen i et aktivt liv, som er en lære for livet.
Min politiske gruppe har arbejdet kreativt sammen med ordføreren fru Sbarbati, og det takker vi hende meget for. Betænkningen indeholder mange af vores fællesindstillinger. Vi har lagt særlig vægt på at undersøge begrebet aldring hos forskellige grupper ældre, for vi har konstateret, at der er forskel på de problemer, som de ældre står over for i byerne, og dem, de har i EU's ø- og landbrugsdistrikter.
Vi har især støttet de ældres aktivitet inden for forskellige former for frivilligt arbejde, idet vi hele tiden har understreget nødvendigheden af social tryghed på disse områder. Vi mener ikke, at de europæiske organer og medlemslandene skal negligere muligheden for en bred oplysnings- og bevidstgørelseskampagne, som ikke kun skal rette sig mod de regeringsinstitutioner, som er ansvarlige for socialpolitikkens implementering, men også mod hele samfundet, for borgerne skal selv blive bevidste om det behov, som vores samfund har for solidaritet mellem generationerne. Støtten til Europa-Kommissionens initiativ og den berigelse af det, som sker gennem dialogen med Parlamentet, vil efter min mening sende et budskab til Europas befolkning om, at EU er i stand til at forudsige ændringer og kriser og at skabe et samfund med deltagelse, samhørighed og solidaritet.

Myller
Hr. formand, på Den Socialdemokratiske Gruppes vegne takker jeg ordføreren. Vi kan i hovedsagen tilslutte os hendes tanker, og vi er tilfredse med resultatet af udvalgsarbejdet. Baggrunden er jo FN's Internationale Ældreår, og det har været vigtigt, at man overalt har hæftet sig ved, hvordan situationen for den ældre befolkning fremover udvikler sig f.eks. i lande i Den Europæiske Union.
Efter min mening er det yderst vigtigt, at man anser de ældre som selvstændige mennesker, og at deres uafhængige aktive liv bakkes op længst muligt. Vi har i alle lande i Den Europæiske Union fælles problemer og fremtidsudsigter. Spørgsmålene om, hvorledes vi kan holde de ældre på arbejdsmarkedet, og hvordan det vil påvirke arbejdsmarkedet, bliver aktuelle hos os. På den anden side kan vi se, at, idet befolkningen bliver ældre og ældre og sundere end nogensinde før, øges også lysten til tidligere at forlade arbejdsmarkedet. Her skal man så tage højde for, hvordan arbejdsmarkedet fungerer for de forskellige menneskers vedkommende. Hvordan støtter vi, at de ældre kan klare sig længere i erhvervslivet end før? Hvordan kan vi etablere livslang uddannelse, således at også de ældre modtager den viden, de har brug for, nye kundskaber og også motivation til at forblive mere erhvervsaktive? Det vil sige, der er mangesidige aspekter, der skal tages højde for i denne sag.
Jeg vil gerne påpege især et par aspekter vedrørende ældre kvinder. Alt det, der har forbindelse med kvinder i erhvervslivet, kommer selvfølgelig til syne i fremtiden, når de bliver ældre, f.eks. i pensionordningerne, og i øjeblikket, når f.eks. midlertidige ansættelser tager til, vil det vise sig som en forringelse af pensionen. Selvom vi på lang sigt vil opnå, at vi får samme løn for samme arbejde, skal vi huske på, at kvinderne har behov for særbehandling, når det drejer sig om social sikkerhed, fordi deres arbejdshistorie er anderledes, og det skal der tages hensyn til, fordi det senere f.eks. viser sig i form af pensioner.

Wyn
Hr. formand, det glæder mig at tale på vegne af Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliance og at lykønske ordføreren med en fremragende betænkning.
Dette er et meget vigtigt spørgsmål, navnlig med en voksende aldrende befolkning i Europa. Det er af vital betydning her med solidaritet fra forskellige aldersgrupper og aktører involveret inden for dette område. Man bør understrege, at sammenhold ikke blot mellem nationer og regioner, men også mellem folk er et område, hvor Den Europæiske Union har en rekord, man kan være stolt af, og denne betænkning understreger dette.
Lav arbejdsløshed blandt de aldrende arbejdstagere er en sag, som Europa-Parlamentet har beskæftiget sig med tidligere. Jeg er tilfreds med den vægt, der i betænkningen er lagt på at revidere skatte- og bistandsordninger for at give incitamenter til at tage imod jobtilbud. Dette er et initiativ, som er velkomment. Fremme af livslang uddannelse - et emne, der allerede er blevet nævnt af en anden taler - er også et spørgsmål, jeg støtter. Med ny teknologi og fjernundervisningsmuligheder, som er åbne for ældre, findes der nye muligheder for dem, og de bør have lov til at benytte sig af dette.
Hvad socialbeskyttelsespolitikkerne angår, lagde Kommissionen i sit arbejdsprogram for 1999 særlig vægt på at finde måder, hvorpå man kunne vende tendensen til at gå på førtidspension, udforske nye former for gradvis pensionering og gøre pensionsordningerne mere bæredygtige og fleksible.
Hvad politikkerne til bekæmpelse af forskelsbehandling og social udstødelse angår, skitserer det sociale handlingsprogram Kommissionens intentioner om at udforske mulighederne for at udvikle nye fællesskabshandlingsprogrammer med hjemmel i artikel 13, 129 og 139, som ændret i Amsterdam, og det er noget, vi alle hilser velkomment.
Den opmærksomhed, der er rettet mod lægevidenskabelig og social forskning relateret til aldring, er et fremragende træk ved betænkningen. Måske - og jeg siger dette som medlem af Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse, Medier og Sport - skulle man have lagt mere vægt på idræt og motion for at holde ældre i form og ved godt helbred - men det er noget, som jeg er sikker på, at ordføreren godt er klar over.
Jeg bifalder det fremragende initiativ fra ordføreren og giver det al mulig støtte på gruppens vegne.

Meijer
Hr. formand, to af mine slægtninge, som levede for et århundrede siden, opnåede at blive næsten 100 år. Også på det tidspunkt så man i sjældne tilfælde, at der var mennesker, som opnåede at blive 110 år. Det var dog undtagelsen dengang. De fleste døde i en forholdsvis ung alder på grund af de vanskelige forhold, man dengang levede under. I dag er der stadig flere, som opnår en høj alder takket være de forbedringer, der er sket på områder som sundhedsydelser, oplysning, pleje, boligforhold og pensionsordninger. Der er forskere, som mener, at mennesker har en maksimal levetidslængde på 120 år. De fleste vil dog dø tidligere på grund af svækkelse, fordi et vitalt organ ikke længere fungerer. Tilrettelægger vi plejen og levevilkårene optimalt, vil stadig flere kunne nå den maksimale levetid. Udgifter til offentlige ydelser forlænger livet. Vi har de sidste 10 år set, hvordan menneskers chancer for at overleve forringes i Central- og Østeuropa, i takt med at det offentlige trækker sig tilbage og overlader ældre til deres egen skæbne. Økonomisk vækst skaber mangel på arbejdskraft, og man søger at presse de ældre til at blive længere på arbejdsmarkedet. Mangelen på arbejdskraft bruges endog som argument for at forhøje pensionsalderen og for at tage de tidligere foreslåede initiativer til nedsættelse af samme af bordet. Det er en udvikling i den forkerte retning. Mennesker over 60 eller 70 år kan afgjort yde en nyttig indsats i mange henseender, men det er ikke rimeligt, at deres indkomst, når de har nået den alder, skal være afhængig af deres arbejdsindsats. Disse mennesker kan yde en langt vigtigere indsats som dem, der binder samfundet sammen og hjælper andre til at fungere bedre. Netop gennem frivilligt arbejde kan de bidrage til at videregive erfaringer og fremme samarbejdet, hvor de lever og bor. Tvinges de ældre til fortsat at udføre lønnet arbejde, kan de ikke påtage sig førnævnte nyttige opgaver. Endvidere vil sådanne arbejdsforpligtelser sandsynligvis forkorte levetiden.
Det er mit indtryk, at ordføreren lægger mindre vægt på de her påpegede aspekter - betydningen af offentlige sundhedsydelser og betydningen af pensionering i tide. Endvidere anlægger ordføreren efter min opfattelse en for optimistisk holdning, når det gælder de ældres muligheder for at klare sig, uden at de samfundsmæssige betingelser herfor sikres tilvejebragt. Vi kan imidlertid skærpe den holdning, der kommer til udtryk i betænkningen bl.a. ved at vedtage ændringsforslag 4, som er fremsat af min kollega, hr. Alavanos, og som anbefaler øget tilpasning af boliger og offentlig transport til ældres behov. Jeg håber, Europa-Parlamentet vedtager dette ændringsforslag.

Blokland
Hr. formand, dette er et typisk eksempel på en betænkning, som sættes på dagsordenen for mødet fredag formiddag, uagtet at Sbarbati-betænkningen indeholder flere værdifulde bemærkninger. Disse har imidlertid i vid udstrækning forkert adresse. Uden nærmere overvejelse kræves fællesskabsforanstaltninger. EU's institutioner har imidlertid kun meget begrænsede beføjelser på dette felt. Det er frem for alt medlemsstaternes regeringer, delstats- og landsdelsregeringer og de kommunale forvaltninger, som kan have glæde af størsteparten af de anførte forslag. Vi bør ikke påføre Kommissionen atypiske opgaver.
Faldende fødselstal og øget gennemsnitlig levetidslængde er faktorer, som i de kommende tiår vil medføre en aldring af befolkningen. Udgifterne til sundhedsydelser og pensioner vil derfor stige markant. OECD har gennem flere år undersøgt dette spørgsmål og har offentliggjort rapporter herom.
Undersøgelser, som er gennemført i Nederlandene, viser, at udgifterne til sundhedsydelser pr. person pr. år gennemsnitligt beløber sig til ca. 1.000 euro for personer under 50 år, mens udgifterne stiger til 4.000 euro for personer på 75 år, og de ligger på ca. 25.000 euro pr. år for personer på 95 år. Det vil kræve en langvarig indsats at vende udviklingen. Vi har nemlig selv båret ved til bålet ved i overdreven grad at fremme individualismen, hvilket indebærer, at ældre i langt højere grad gør brug af plejeinstitutionerne.
Også udgifterne til pensioner sprænger alle rammer i mange medlemsstater. Den Europæiske Centralbank advarede allerede i sit månedlige nyhedsbrev i juli 2000 klart om denne udvikling. I visse eurolande beløber pensionsbyrden sig til det dobbelte af bruttonationalproduktet. Dette forøger den i forvejen alt for høje offentlige gæld.
Det undrer mig meget, at den foreliggende betænkning ikke indeholder en eneste konkret anbefaling desangående. Mange medlemsstater må iværksætte drastiske foranstaltninger for at begrænse disse udgifter og må prioritere fondsdannelser højt med henblik på at holde pensionsudgifterne inden for rimelige rammer og begrænse stigningen i de samlede lønomkostninger. I modsat fald vil det være nødvendigt at reducere pensionsudbetalingerne. Højere pensionsalder, som Kommissionen foreslår, vil langtfra være en tilstrækkelig foranstaltning.
Jeg mener som ordføreren, at de ældre har krav på respekt og et værdigt liv. Næsten alt peger imidlertid i modsat retning. Er du ung, progressiv og udfarende, tæller du med. I vores kultur, hvor tempoet er hæsblæsende, er der netop behov for de ældres livserfaring og besindighed. Der er behov for en holdningsændring i samfundet. Vi har som mennesker brug for andres omsorg og opmærksomhed. Vi har forpligtelser over for hinanden. Grunden til dette livssyn lægges i familien, som er ramme om barnets opvækst. Det besynderlige er imidlertid, at familien ikke længere ses som samfundets kerneenhed og ikke tillægges behørig værdi. Det er endnu et eksempel på individualismens pris.
Hertil kommer, at vi oplever en undervurdering af arbejdet med opdragelse og pleje, hvilket giver næring til den absurde tanke, at hjemmegående mødre er mindre produktive. De yder et værdifuldt bidrag til samfundet, hvilket betænkningen dårligt nok omtaler.
Jeg støtter opfordringen til at bekæmpe forskelsbehandling på arbejdspladsen på grund af alder. Men jeg må igen spørge, om det er nødvendigt at udstede et EU-direktiv herom. Efter min mening kan medlemsstaterne langt bedre selv løse dette problem ved national lovgivning.
Afslutningsvis må jeg sige, at jeg ganske afgjort nærer sympati og agtelse for ældre, men af før nævnte årsager kan jeg ikke støtte den foreliggende betænkning.

Fatuzzo
Hr. formand, først vil jeg gerne takke ordføreren, fru Sbarbati, for som jeg allerede har sagt i udvalget, har hun udarbejdet en betænkning, som jeg ikke selv kunne have udfærdiget så perfekt. Jeg vil derfor gerne lykønske ordføreren sammen med alle de ældre og pensionister, som har valgt mig ind her på plads nr. 274 i Parlamentet.
Jeg vil gerne henlede Deres opmærksomhed på punkt 18 i betænkningen. Man "opfordrer medlemsstaterne til at påtage sig at sørge for ældre, der er indlagt på hospital og ikke kan klare sig selv, eller til at godtgøre udgifterne til de familier, der hjælper dem". Dette punkt var et ændringsforslag, som jeg, Fatuzzo, stillede, og som blev godkendt af Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender. Jeg vil gerne understrege dette punkts vigtighed. I mange af vores medlemsstater - naturligvis i Italien, men sikkert også i Storbritannien, i Grækenland og i andre lande - arbejder vi hele livet. Arbejdstagerne arbejder fra morgen til aften. De står op kl. seks om morgenen og kommer trætte og udkørte hjem kl. otte eller ni om aftenen. Årene går. De pådrager sig arbejdssygdomme, de betaler deres pensionsbidrag og sygesikringsbidrag, og de betaler skat og afgifter. Det sker meget ofte, at vi i de sidste år af vores liv bliver alvorligt syge og helt uarbejdsdygtige, og at vi får brug for alles hjælp. Men staten betaler ingenting, ikke engang til dem, der er ubemidlede og ikke har nogen indkomst. Derfor må arbejdstageren, der har ofret alt for samfundet, sælge sit hus for at pleje sit helbred, bruge alle sine penge og gøre sine familiemedlemmer fattigere netop på det tidspunkt, hvor han forventer, at staten og de andre hjælper ham i hans sidste leveår, når det hele ser sort ud, og han håber på hjælp fra sin næste.
Lad os derfor give de ældre borgere i hele Europa et håb ved at vedtage denne betænkning og dens punkt 18!

Koukiadis
Hr. formand, jeg synes, at Kommissionens meddelelse er en vigtig milepæl i socialpolitikkens historie, for den sætter punktum for en periode, hvor den tredje alder blev omtalt og betragtet som en generation af udstødte eller veteraner. Ordføreren har behandlet emnet samvittighedsfuldt, og hun påpeger, at de negative stereotyper skal bekæmpes, og at der skal etableres ligestilling mellem generationerne som grundlag for den europæiske socialmodel. Med hendes forslag om et aktivt liv i alderdommen, vinder samfundet en hel generation.
Aktiveringen af de ældre på frivillig basis til de roller, som de kan udfylde, vil også gøre det lettere at fjerne fagforeningernes protester, for de ser med mistænksomhed på forlængelsen af det aktive liv. Den medfører samtidigt også, at andre politikker skal revideres. Politikker, som kun er skabt for de yngre generationer, mens den i øvrigt også tilstræber at få de andre aldres interesse over på sin side ved på ny at definere alle aldre i forhold til en social og økonomisk deltagelse i landet og en indbydes omfordeling af indtægterne.
Dette ambitiøse mål kræver en radikal ændring af de sociale parters praksis og aktive bidrag. Men eftersom de ældre ikke udgør en homogen gruppe, sådan som det rigtigt påpeges i meddelelsen, er det først og fremmest op til de sociale parter at udvikle en systematisk kategorisering af de ældre, som svarer til nutidens behov. Det forbinder på rigtig vis denne politik med pensionssystemernes politiske levedygtighed. Omfordelingen af midlerne, som ligger i politikken om en modernisering af pensionssystemerne - et sprængfarligt problem - er et yderligere mål for den nye politik for alle aldre. Forslaget om pensionssystemernes uafhængighed af de demografiske forandringer for at skabe et selvforsynende system har forbindelse med en højere beskæftigelsesprocent hos de ældre. Men de udbredte tilfælde af for tidlig pensionering og de mangeartede inddelinger i pensionsbetingelserne forudsætter et enormt arbejde med revurdering af disse politikker, for de er ikke alle inspireret af social bevidsthed.
Til sidst vil jeg gerne betone noget om den lægelige omsorg. Kvaliteten af den lægelige omsorg har nemlig direkte forbindelse med livskvalitetspolitikken, især for de ældre. Men meddelelsen burde være mere klar i forbindelse med problemet med de nye, medicinske teknologiers øgede serviceomkostninger, som skaber nye former for ulighed ved sygdom og død.

Seppänen
Hr. formand, Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender har udarbejdet en vigtig betænkning om Kommissionens meddelelse. Fordi markederne kun er interesseret i de unge og de unges købekraft, forbliver sagen om den ældre generation politikkernes arbejdsområde. I flere EU-lande drøftes det, om de opnåede pensionsrettigheder og -goder kan sikres fremover. I flere lande er der lovet pensioner, til hvis udbetaling der ikke findes opsparede fondsmidler. Når den fælles valuta euroen tages i brug, og pengepolitikken i alle lande er den samme, vil disse lande blive ramt af et særligt stærke pres om at nedsætte pensionerne. Det, som er lovet om pensioner, skal holdes, men pensionerne skal sikres i disse lande gennem egne midler og ikke på bekostning af EU's fælles pengepolitik. Den største sikkerhed får de ældre borgere gennem et sikkert levebrød. Arbejde er også en af de grundlæggende menneskerettigheder. I fru Sbarbatis betænkning er der taget grundigt højde for aldersdiskriminering og aldersracisme i arbejdslivet. Politikkerne skal sikre ligeværdigheden inden for beskæftigelsen, markederne er ikke i stand til det.

Flemming
Hr. formand, mine damer og herrer, det vigtigste punkt i den foreliggende betænkning er opfordringen til Kommissionen om i forbindelse med artikel 13 i Amsterdam­traktaten at stille forslag til et direktiv, som gør det umuligt at diskriminere på grund af alder. Der finder diskriminering sted, der er lande i Den Europæiske Union, hvor forsikringerne ikke mere dækker operationer fra en bestemt alder. Som for at sige, hvad skal dette gamle menneske dog med en operation. Rehabilitering ydes i vid udstrækning ikke mere til gamle mennesker fra forsikringerne. Det er forskelsbehandling på grund af alder.
I et medlemsland diskuterede man i parlamentet, om man ikke skulle fratage mennesker valgretten fra det 70. år. Diskussionen er allerede ovre igen, men man diskuterede det. Der er i alle medlemsstaterne love, som ganske enkelt forbyder arbejde fra en bestemt alder. Det er forskelsbehandling på grund af alder. Kom venligst ikke med Deres: "Så fratager vi jo de unge arbejdspladserne". Det minder mig om diskussionen i 60'erne, hvor det drejede sig om at holde os kvinder væk fra arbejdspladserne. Dengang sagde man også, at kvinder skulle ud af erhvervslivet, for at mændene kunne få arbejde. Det var den diskussion, som fagforeningerne førte gennem lang tid. De fører også i dag den forkerte diskussion.
Lad os nu langt om længe holde op med det! Næsten alle talere har anvendt udtrykket "aldring". Hr. Blokland har sågar talt om at blive olding. En kollega har sagt, at det ikke er os, der lever for længe, at det ikke er vores samfund, der er ældet, men at menneskene århundreder før måtte dø meget tidligere, end Vorherre har lagt det i vores gener. 110, 120 år, det er rigtigt! Vi har oplevet den største samfundsmæssige revolution i de sidste 100 til 150 år, idet vi menneskers levealder er blevet fordoblet. Vi har fået et andet liv forærende. Vores gennemsnitlige levealder var for 150 år siden 40 år, i dag er den 80 år. En pige, som fødes i dag, har chance for at blive 100 år og mere end det. Vi bør ikke tale om aldring, om at blive olding. Hold op med at bruge disse udtryk, for allerede det er diskriminering. Deres alle sammens fremtid er alderen. Jeg vil råde Dem til at drage omsorg for Deres fremtid!

Caudron
Hr. formand, ligesom vores ordfører, som jeg gerne vil lykønske, vil også jeg tage udgangspunkt i noget, som alle let kan konstatere, nemlig at Europa er et aldrende kontinent, når det gælder alderspyramiden.
Ved første øjekast er der måske mange, der synes, at det er et handicap. Der er dog også mange - og der bliver flere og flere - der ligesom jeg er af den opfattelse, at det kan være en fordel, hvis man er i stand til at gøre den nødvendige indsats for, at alle borgere bliver betragtet som fuldgyldige borgere uanset deres alder, og at erfaring igen bliver en af de vigtigste værdier i et samfund, som i de senere år har prioriteret hurtighed, flygtighed og tendenserne med hensyn til tid, varighed og erfaring alt for højt, uden at vi glemmer mennesket.
Derfor kan jeg i dag kun glæde mig over, at vi har fået denne meddelelse og denne betænkning, der tager sigte på at skabe et Europa for alle aldersgrupper og på at fremme velstand og solidaritet mellem generationerne.
Udfordringerne er velkendte, ikke mindst de økonomiske udfordringer. Dem vil jeg ikke komme ind på igen. For at kunne tage disse udfordringer op og gøre virkelige problemer til virkelige fordele er det efter min mening nødvendigt med en stærk vilje og en kraftig åndelig, holdningsmæssig og politisk mobilisering. Sidstnævnte punkt er naturligvis i modstrid med den moderne individualistiske ideologi, som fører til færre offentlige udgifter og en ringere beskatning af de erhvervsaktive. Det er en forkert måde at regne tingene ud på i betragtning af den nuværende og kommende demografiske situation og i betragtning af, at dem, der er erhvervsaktive i dag, ikke vil være det i fremtiden set ud fra et økonomisk synspunkt.
Endelig er jeg af den opfattelse - og det er uden tvivl det vigtigste - at en investering i livet under alle omstændigheder er en god økonomisk investering. Og at tilføje noget liv til årene er et skridt, som er grundlæggende for den menneskelige værdighed. Kun dette skridt giver den matematiske forlængelse af levealderen, som de lægevidenskabelige fremskridt har muliggjort, sin fulde mening.

Cauquil
Betænkningens titel er "Til fremme af velstand og solidaritet mellem generationerne", og det er en hensigt, som vi kun kan bifalde.
Foruden bekræftelsen af en række gode hensigter, som vi stemmer for, er der desværre flere fortænkte formuleringer, der giver indtryk af, at ældre mennesker skal opnå den såkaldte velstand ved at arbejde ud over den normale pensionsalder.
Det kan dog ikke passe, at arbejdstagerne skal arbejde længere, fordi deres bidrag skal kompensere for nærigheden hos arbejdsgiverne, som ønsker at mindske den arbejdsgiverbetalte del af pensionsbidragene.
Vi tager kraftigt afstand fra alt, hvad der har til formål at udskyde pensionsalderen, for vi tænker først og fremmest på arbejderne i produktionen, og mange af dem er udslidte længe før den lovbestemte pensionsalder, selv i de lande, hvor denne alder er forholdsvis lav.
Man kan i øvrigt ikke love de ældre velstand og solidaritet uden at fastslå den enkelte arbejdstagers ret til en ordentlig pension, og det, jeg kalder en ordentlig pension, er den fulde løn.
Vi undlader derfor at stemme om denne betænkning.

Mann, Thomas
Hr. formand, det glæder mig at kunne tale her på årets sidste fredag - forhåbentlig bliver det ikke den sidste i Strasbourg overhovedet. Som medlem af den ganske vist ikke officielle, men reelt eksisterende fredagsklub tilhører jeg skaren af medlemmer, som også er til stede i dag ligesom De selv, og jeg håber, at det også lykkes til næste år. Vi skal nok vide at finde midler og veje til det.
Hvad jeg i egenskab af endnu-ikke-senior fandt interessant ved betænkningen om et Europa, som omfatter alle aldersgrupper, altså også de ældre, er følgende: Mine to udvalg om Beskæftigelse og Sociale Anliggender samt om Kvinders Rettigheder og Lige Muligheder har ikke beklaget det faktum, at vores samfund bliver stadig ældre, men derimod hilst det velkomment. Fru Flemming har med rette henvist til, at det er positivt, at menneskene kan blive ældre og alligevel forblive raske. Det negative ligger dels i, at mange af dem skubbes ud, og dels i, at mange føler sig udstødt.
At mennesker diskrimineres på grund af alder har min betænkning om artikel 13 jo bekræftet, som jeg forelagde Europa-Parlamentet i oktober. Ældre arbejdstagere hindres i efter- og videreuddannelse, de forhindres også i at tilegne sig nye teknologier, selv om de ville kunne lære dem. Man hævder sågar, at deres indlæringsevne er væk og særlig evnen til fornyelse. Der udøves mobning for at få dem til at føle sig små og efter sigende frivilligt forlade jobbet. Diskriminering kræver modforholdsregler. De skal udvikles gennem modelprojekter, og det skal på den anden side fremmes gennem fællesskabsinitiativer som f.eks. Equal.
Med rette kræver fru Sbarbati Kommissionens støtte til forslaget om at indskrænke den tvungne førtidspensionering. Jeg supplerer det med erfaringer fra Tyskland. De af politikerne i første omgang velmente bestemmelser om førtidspensionering blev radikalt misbrugt af nogle virksomheder. De lod sig betale - hele samfundet tog altså del i det - ældre arbejdstagere tog deres afsked, men der blev ikke ansat yngre arbejdstagere, og der blev nedlagt mange stillinger. Når vi taler om økonomien: Den, der forlader erhvervslivet, har krav på en pension og på ikke at blive diskrimineret ved, at man siger: "I får en almisse for det". Trods store forskelle i de nationale pensionsordninger i Europa - så skal de være løn- og præstationsbaserede.
Jeg håber på informationskampagner i medlemsstaterne, som giver de ældre borgere mod på at deltage aktivt både samfundsmæssigt, kulturelt og socialt i nabocentre, i børnepasning og ældreomsorg, i foreninger og forbund. Vi har brug for disse mennesker og ikke kun de såkaldte unge, dynamiske og succesrige! Med til en effektiv strategi hører også at fremme dialogen mellem generationerne. Jeg tænker på samvær på seminarer, vurdering af best practices, hvor ældre videregiver deres viden og deres erfaring til yngre i virksomheden. Mange mennesker på 70 år er yngre end andre på 17, som bare flyder med strømmen og hverken vil vække anstød eller vække opsigt. Den, der stiller sig tilfreds med gennemsnittet, vil aldrig opleve det eventyr, det er at leve et engageret liv. De talrige aktive gamle bør motivere os alle til at kæmpe for et samfund, hvor solidariteten mellem generationerne ikke er en tom frase!

Lulling
Hr. formand, den betænkning, som vi diskuterer her, bærer den smukke titel "Et Europa for alle aldersgrupper, velstand og solidaritet mellem generationerne" og refererer til en meddelelse herom fra Kommissionen, som allerede er halvandet år gammel.
Vores Udvalg om Beskæftigelse og Sociale Anliggender har gjort sig stor umage med sit meget lange beslutningsforslag. I min høje alder glæder jeg mig naturligvis over, at der i denne beslutning står, at de ældres store erfaring og evner skal udnyttes, det vil sige, at man ikke bør skrotte mennesker, heller ikke dem over 75 år.
Som led i bekæmpelsen af forskelsbehandling i henhold til artikel 13 og 137 i traktaten tilstræbes foranstaltninger, der skal sikre, at ældre mennesker ikke mere udelukkes fra arbejdet, hvilket egentlig betyder, at den obligatoriske aldersgrænse og også den tvungne førtidspensionering er forskelsbehandling.
I denne forbindelse opfordres Kommissionen sågar til at udarbejde et forslag til et direktiv, der skal gøre det muligt at bekæmpe forskelsbehandling på grund af alder målrettet. Vi skal naturligvis passe på, at vi ikke modsiger os selv i de mange lange beslutninger, som vi vedtager her. Det vil sige, at vi på den ene side vil af med de gamle gennem obligatoriske aldersgrænser for at frigøre arbejdspladser til de unge, men på andre områder praktisk talt kræver den obligatoriske aldersgrænse afskaffet. Jeg ønsker heller ikke ubetinget, at alle kvinder skal være erhvervsaktive, for vi kræver jo, at kvindernes deltagelse i erhvervslivet skal styrkes gennem familie- og skattepolitik. Jeg er ikke af den mening, at alle kvinder og heller ikke alle mænd skal være erhvervsaktive, hvis de beslutter sig for at afbryde eller indstille deres erhvervsarbejde for at hellige sig familien. Familie- og skattepolitikken bør i stedet bevirke, at kvinder og mænd, som har familieforpligtelser, frit kan afgøre, om de vil være i arbejde eller ej.
Ganske vist er jeg glad for, og fru Flemming har gjort opmærksom på denne forskelsbehandling, at denne forskelsbehandling af kvinder ikke findes mere. Da jeg begyndte at arbejde i fagforeningerne, meddelte man mig, at jeg ville blive afskediget, hvis jeg giftede mig. Og jeg er desværre stadig ungkarl!
Hvis vi virkelig vil gøre noget for ældre erhvervsaktive kvinder, bør pensionsselskaberne i medlemsstaterne opfordres til at fjerne de ødelæggende følger af den lønforskelsbehandling, som kvinderne blev udsat for indtil 1975, hvor de fuldstændig legalt kun tjente 80 eller 90% af mændenes løn, og som har konsekvens for den senere pension, idet der i pensionsberegningen tilskrives 100% af mændenes daværende løn.
Det ville virkelig være en god ting, og på den måde ville man fjerne følgerne af en sådan skrækkelig forskelsbehandling. En sidste kommentar: Jeg vil gerne tage afstand fra punkt 18 i beslutningsforslaget. Det kan da ikke passe, at medlemsstaterne opfordres til at overtage plejeomkostningerne for de mennesker, som er anbragt i hjemmet. Jeg tror, at medlemsstaterne - som led i nærhedsprincippet - skal afgøre, hvordan de løser problemet, enten med en plejeforsikring eller på anden måde. Jeg vil naturligvis støtte betænkningen, men har lagt vægt på at klarlægge disse ting.
(Bifald)

Bastos
Hr. formand, jeg vil lykønske ordføreren, fru Sbarbati, med hendes fremragende betænkning. Det er en alvorlig og dybtgående betragtning om de ældres problemer, men det er også en modig og innovativ betænkning med hensyn til de fremlagte forslag til fremme af de ældres aktive deltagelse i arbejdslivet og det sociale og kulturelle liv.
Det stigende antal ældre er i dag en ubestridelig kendsgerning, som lægger et betydeligt pres på nogle medlemsstaters sociale sikringsordninger. En sund og aktiv aldring er i dag en stor udfordring og kræver en samordnet aktion mellem Fællesskabets politikker og de nationale sikringsordninger, herunder offentlig sygesikring. Det drejer sig ikke kun om at begrænse spørgsmålet om solidaritet mellem generationerne til det finansielle område, men derimod om at fremme en helhedsstrategi for støtte til de ældre og til de familiemæssige strukturer, i særdeleshed kvinderne, som passer de ældste medborgere.
Den nuværende samfundsmodel dyrker ungdommen. Det drejer sig om en rodfæstet holdning, som går tværs igennem alle sektorer af samfundslivet, og som skal bekæmpes ved hjælp af effektiv solidaritet mellem generationerne. På grund af den betydelige forlængelse af levealderen og de enorme fremskridt inden for lægevidenskaben skal man være særlig opmærksom på befolkningens demografiske udvikling. Der skal udarbejdes en koordineret strategi for beskæftigelsen med foranstaltninger mod diskriminering på grund af alder og en modernisering af pensions- og sygesikringsordningerne.
Det haster med at få udviklet konkrete politikker og særlige programmer for hver kategori af ældre. Disse foranstaltninger skal tilpasses de ældres forskellige situationer med hensyn til livskvalitet og grader af økonomisk uafhængighed. Og fordi man ikke kan behandle det, der er forskelligt, ens, skal medlemsstaterne på den ene side sikre de helt ubemidlede ældres situation og på den anden side sørge for, at der skabes en forsikring, som giver de ældre en værdig og rolig afslutning på livet.

Purvis
Hr. formand, min far, Robert Purvis, er 90 og har det ikke alt for godt lige nu. Han er en stor del af grunden til, at jeg befinder mig her - som medlem af Europa-Parlamentet, skotte og europæer. I begyndelsen af 30'erne tilbragte han megen tid i Tyskland. Han havde gode tyske venner. Han var vidne til og bekymrede sig over nazismens fremmarch. Da jeg var meget lille, var han væk i lange perioder, blev sendt ned med faldskærm over det sydlige Serbien for at støtte de royalistiske serberes kamp imod nazismen. Derefter blev han sendt ned med faldskærm over Les Hautes-Alpes i Frankrig til modstandsbevægelsen for at forberede den del af Europa på befrielsen. Jeg har fotografier af ham, hvor trikoloren atter blev hejst i Mont-Dauphin og Briançon. Umiddelbart efter krigen tog han tilbage til Tyskland for at hjælpe med til at genoprette landbruget og levnedsmiddelforsyningerne i Nordrhein-Westphalen, Hamburg og Slesvig-Holsten. Min bror og jeg sluttede os til ham dér. Vi legede imellem murbrokkerne i Hamburg og fik også selv gode tyske venner.
På min første dag her i Parlamentet i 1979 kom tyske kolleger hen til mig og sagde: "Er De Purvis?" "Ja". "Jeg kan huske at have rokket Dem på mit knæ i Deres kilt i Hamburg i 1946. Vi respekterede Deres far meget højt ", sagde han. "Han kunne have udnyttet os, men det gjorde han ikke. Han gjorde alt, hvad han kunne for retfærdigt at fordele knappe ressourcer og genopbygge vores land."
Far er nu i 90'erne. Jeg er i 60'erne, mine børn er i 30'erne og mine børnebørn er mellem 0 og 5 - fire generationer af en skotsk og europæisk familie. Det er denne Europæiske Union, dette Parlament, som er vores familiers garanti for, at den fred og sikkerhed, som min far kæmpede og arbejdede for i sin levetid, virkelig vil fortsætte i fremtidige generationer - solidaritet mellem generationer.

Verheugen
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil gerne på Kommissionens vegne først lykønske ordførerne og begge udvalg med denne betænkning. Det glæder mig især, fordi det har vist sig, at Kommissionen og Europa-Parlamentet viser en høj grad af overensstemmelse og har udviklet en fælles forståelse for aldringens udfordringer. Forhandlingen har vist bred enighed vedrørende de egnede politiske reaktioner på området beskæftigelse, social sikkerhed, sundhed og social integration.
Vi står givetvis over for gevaldige udfordringer. Kun fælles vedvarende anstrengelser kan hjælpe os. Jeg tror, det er vigtigt at bevare en høj grad af konsensus, for at det skal lykkes os at tilpasse os aldringsprocessen i vores samfund på en rimelig måde.
For det andet vil jeg fremhæve denne meddelelses betydning. Meddelelsen indeholder ganske vist kun få konkrete forslag til foranstaltninger og initiativer, men den giver dog en innovativ diagnose af aldringens største udfordringer. Af den fremgår en yderst vigtig sammenstilling af brugbare politiske reaktioner inden for spørgsmål om beskæftigelse, social beskyttelse, sundhed og social integration. Den groft skitserede agenda blev ganske nøje overholdt i forslag fra Kommissionen i tilslutning dertil. Den vil uden tvivl også i fremtiden informere mere om politiske trends.
Bekymringen om at overvinde alderskløften i Europas arbejdsstyrke har vist sig meget tydeligt i beskæftigelsesprocessen, fra retningslinjerne over anbefalingerne til NLP- og Peer Review-metoderne. Det viste sig desuden i planerne om fællesskabsinitiativet Equal og i anvendelsen af bevillingerne fra Den Europæiske Socialfond fra 2001 til 2006. Aldersspørgsmål tæller ydermere til de vigtigste mål, som bestemmer den nye samarbejdsproces i forbindelse med social beskyttelse. I de nyeste meddelelser om pensioner lyder ledemotivet: "Mobilisering af samfundets fulde potentiale", det vil sige, at forøgelse af beskæftigelseskvoten for samtlige personer i den arbejdsduelige alder er det afgørende instrument til varige pensioner i et aldrende samfund. Initiativer i forbindelse med lige muligheder, bekæmpelse af diskrimination og social integration er analogt udtryk for aspekter i et scenarie over aktiv alderdom. På dette sted vil jeg gerne understrege, at direktivet om bekæmpelse af diskrimination på arbejdspladsen, som blev vedtaget den 12. oktober 2000, forbyder diskrimination på grund af alder.
Fremtidige initiativer inden for offentlig sundhed retter sig snarere mod sundheds- og plejespørgsmål i alderdommen og på fremme af en sund aldring. Endelig beskæftiger en passage i det 5. forskningsrammeprogram sig med udforskning af aldersspørgsmål inklusive de sundhedsmæssige følger af aktiv adfærd i alderdommen. Således står det fast, at det politiske paradigme på den aktive aldring kan findes i mange vigtige initiativer, og vi kan med sikkerhed gå ud fra, at det yderligere vil inspirere til en række fremtidige initiativer.
Lad mig afslutningsvis svare på nogle punkter, som har givet anledning til, at Europa-Parlamentet bekymret har udtalt sig om konsekvenserne af de foranstaltninger, som Kommissionen havde foreslået. En bekymring, som dukker op igen og igen i Deres betænkning, vedrører spørgsmålet om, hvorvidt en betoning af politiske foranstaltninger til fremme af en aktiv og sund aldring går hånd i hånd med dårligere betingelser og ringere rettigheder for plejekrævende, for de meget gamle og for de uarbejdsdygtige. Jeg vil gerne udtrykkeligt forsikre Dem om, at Kommissionen med sikkerhed ikke har dette til hensigt. Tværtimod, i meddelelsen har Kommissionen lagt stor vægt på at konstatere, at de politiske foranstaltninger kommer ind på forskellene mellem menneskene. Førtidspensionering må som før være mulig for personer, som ikke mere er arbejdsdygtige. Ikke alle kan eller skal frivilligt forlade arbejdsmarkedet. Der skal være et spillerum for skøn til individuelle præferencer og afgørelser. Desuden er følgerne af en for stor betoning af aktive politiske foranstaltninger efter vores opfattelse præcis det modsatte. Faktisk er dét en forudsætning for vores evne til at skaffe tilstrækkelige bevillinger til de plejekrævende, for at de formuende blandt os er i stand til og motiverede for at yde højere bidrag og blive mere selvstændige med alderen.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Vi går nu over til afstemning.
Om ændringsforslag 2 og 3

Sbarbati
Hr. formand, jeg godkender ændringsforslagene af vores kollega Pronk, både ændringsforslag 2 og 3, hvor han anmoder om en ændring af teksten og foretrækker begrebet "demografisk udvikling" i stedet for "befolkningens aldring".
Problemet er, at når det gælder os selv som Europæisk Union, kan vi ikke tale om udvikling, eftersom vi ikke har nogen ægte demografisk udvikling. Fødselsraten er nemlig meget lav, mens aldringen er tiltagende. Jeg foreslår derfor - og jeg tror, at vores kollega Pronk godkender dette forslag - at vi taler om "befolkningens forlængede levealder", så vi undgår et begreb, der kan virke negativt, og så vi beskriver spørgsmålet med nogle mere tekniske og mere korrekte termer.
(Forslaget til beslutning vedtoges)
Stemmeforklaring

Fatuzzo
Hr. formand, dette er den sidste stemmeforklaring i år 2000. Jeg vil gerne benytte mig af lejligheden til at takke Dem og de andre formænd for tålmodigt at have lyttet til mig i årets løb. Dette år 2000 begyndte ikke særlig godt for hr. Fatuzzo. I foråret fik jeg stjålet min tegnebog og mine kreditkort i Barcelona, i sommers fik jeg stjålet min nye cykel i Strasbourg, og i efteråret fik jeg stjålet min kalender og mine telefonnumre i Bruxelles. Men i dag har vi vedtaget Sbarbatis betænkning til fordel for de ældre, derfor faldt der en sten fra mit hjerte, og jeg blev glad igen.
Jeg vil gerne slutte af med at sige til fru Flemming, som sidder her ved siden af mig, at det, at man lever længere, ikke betyder - sådan som du så rigtigt sagde, kære fru Flemming - at man bliver ældre, men at man bliver yngre. For nogle år tilbage var man gammel, når man var fyldt 40, nu er man ung. Du er ung, fru Flemming, og hvis ikke jeg var gift, ville jeg gøre kur til dig!
(Munterhed og bifald)

Formanden
Hvis der er nogen, der finder de ting, som vores kollega mangler, så vær venlig at levere dem tilbage, og det gælder navnlig hans briller, for fru Flemming sad bag ved Dem, hr. Fatuzzo.

Oplysningskampagner og salgsfremstød for landbrugsprodukter
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0385/2000) af Dary for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter om forslag til Rådets forordning om oplysningskampagner og salgsfremstød for landbrugsprodukter på det indre marked.

Dary
Hr. formand, kære kolleger, dette forslag fra Kommissionen tager sigte på at samle de 12 sektoropdelte salgsfremstødsordninger, som i dag er gældende på forskellige betingelser, i én enkelt ordning. Dette tiltag er yderst ønskeligt i lighed med det, der allerede sker med salgsfremstød for landbrugsprodukter i tredjelande. Forslaget omhandler både produktoplysninger og produktionsmetoder. Det overlapper ikke de reklame- og salgsfremstød, der foretages af de erhvervsdrivende inden for de pågældende sektorer eller af de offentlige myndigheder. Idéen er at lægge vægt på nogle spørgsmål, der tages op på europæisk plan, f.eks. oplysninger om produkternes væsentlige egenskaber såsom kvalitet, næringsværdi, økologisk produktion osv. Dette skulle gøre det muligt at iværksætte yderligere tiltag med en sikker synergieffekt.
Forslaget indebærer nogle umiddelbare fordele, nemlig én enkelt ordning, som sikrer oplysninger og salgsfremstød for alle landbrugsprodukter og for produktionsmetoderne, foranstaltninger, der gør det muligt at rationalisere de gode oplysninger for forbrugeren, når det gælder fødevarer, samt en decentralisering og generel anvendelse af udbudsbetingelserne for de pågældende sektorer. Selv om jeg finder hele forslaget interessant og velstruktureret, var jeg dog af den opfattelse, at det kunne være nyttigt at belyse og forbedre visse punkter, så vi kan udnytte hele et sådant forslags potentiale bedst muligt.
Mine kolleger fra Landbrugsudvalget, Budgetudvalget og Miljøudvalget har gjort det samme, og teksten er blevet forbedret af de ændringsforslag, som blev godkendt, og som jeg vil nævne et par stykker af. Efter min mening var det vigtigt at medtage produktionsmetoderne i denne oplysningspolitik, da de er afgørende for produkternes kvalitet. Jeg mener ligeledes, at det er nødvendigt at tage højde for en større medfinansiering fra Fællesskabets side under særlige omstændigheder, som begrunder dette, f.eks. en alvorlig markedskrise eller tiltag af klar fællesskabsinteresse.
Når det gælder betingelserne for forordningens anvendelse, forekommer de forskellige eksisterende ansvarlige forvaltningskomitéer mig ikke at være de mest velegnede til dette horisontale initiativ. Det foreslås at oprette en ad hoc-forvaltningskomité, som er ansvarlig for salgsfremstød for landbrugsprodukter. Fastlæggelsen af retningslinjerne for listerne over omhandlede emner og produkter skal finde sted oftere. For at bevare en vis fleksibilitet i ordningen foreslås det, at denne fastlæggelse finder sted hvert andet år. Det samme foreslås for Kommissionen, nemlig at den hvert andet år fremsender en rapport til Rådet og Parlamentet. I denne rapport vurderes forslagets gennemførelse, og det undersøges bl.a., hvorvidt bevillingerne er blevet brugt, og hvad der eventuelt er behov for.
Eftersom det er de erhvervsdrivende, der skal tage initiativ til tiltagene, er det i øvrigt vigtigt at sikre, at de ikke bliver stillet over for nogle alt for stive retningslinjer, som i højere grad ville hæmme deres initiativer end lægge nogle rammer for dem. Denne nye bestemmelse vil sandsynligvis først træde i kraft i 2002. Det vil være hensigtsmæssigt at fastsætte forordningens ikrafttrædelsesdato til den dato, hvor gennemførelsesforordningen vedtages, så man ikke mister de disponible bevillinger for 2001. Endelig bør man i teksten udtrykkeligt genindføre muligheden for tiltag til fordel for regionerne i den yderste periferi og deres logoer.
Dette ændrede forslag fortjener vores fulde støtte. En konsekvent politik for salgsfremstød for produkterne er et af de redskaber, der gør det muligt at give de europæiske landbrugsmodeller en konkret eksistens. Den er også et vigtigt redskab for kommunikationen med forbrugerne, som i vore dage ikke længere ved, hvad de skal komme på deres tallerken.
Til sidst vil jeg gerne sige, kære kolleger, at formanden mindede om, at han i dag var formand for det sidste møde i dette årtusinde. Jeg vil gerne henlede Deres opmærksomhed på, at afstemningen om denne betænkning også vil være den sidste i denne periode. Ved denne afstemning kan De give udtryk for en enighed, der uden tvivl - da vi kender Kommissionens store lydhørhed - vil få Kommissionen til at godkende alle vores ændringsforslag. Jeg vil gerne takke Dem, kære kolleger, og ønske alle dem, der er til stede her i salen, et godt nytår.

Mulder
Hr. formand, også Budgetudvalget ser i princippet positivt på Kommissionens forslag. Der er fortsat behov for salgsfremstød for landbrugsprodukter, ikke mindst set i lyset af de faldende priser. Der opnås afgjort ikke fuld kompensation herfor.
Budgetudvalgets holdning adskiller sig på visse punkter fra Landbrugsudvalgets. Først og fremmest bør salgsfremstødet efter Budgetudvalgets mening ikke udelukkende være rettet mod levnedsmidler. Fremstødet bør også omfatte nonfoodprodukter fra landbrugssektoren. Alle landbrugsprodukter bør være omfattet af ordningen. Landbrugsudvalget forkastede beklageligvis dette forslag. ELDR-Gruppen har imidlertid genfremsat forslaget. Det drejer sig om ændringsforslag 27, som jeg hermed varmt anbefaler.
Ud over de normale salgsfremmende foranstaltninger er der efter vores opfattelse grund til at understrege en række aspekter. For det første bør det fremhæves, at landbrugsprodukter er sunde. Mere frugt, mere mælk osv. Et andet forhold, som bør fremhæves, er produktionsmetoderne, som i Europa er kendetegnet ved dyrevelfærd og miljøhensyn. Hvordan kan vi forsvare over for europæiske landmænd, at de pålægges stadig flere begrænsninger, at det indskærpes, at de må holde sig til produktionsmetoder, som er kendetegnet ved dyrevelfærd og miljøhensyn, samtidig med at vi fortsat tillader import af produkter, som ikke opfylder disse krav? Vi bør fremhæve de særlige europæiske egenskaber over for den brede offentlighed. Resulterer WTO-forhandlingerne i 2003 eller senere i en reduktion af visse eksportrestitutioner, finder Budgetudvalget, at Kommissionen bør sikre, at en del af disse restitutioner anvendes til yderligere salgsfremmende foranstaltninger.

Rübig
Hr. formand, mine damer og herrer, som medlem af WTO-arbejdsgruppen og med særligt ansvar for små og mellemstore virksomheder kan jeg kun lykønske Kommissionen med denne rapport og denne foranstaltning, fordi den fremsynet og med fremtidsperspektiv allerede forudser visse udviklinger. Vi vil i WTO-runden opleve stærkt pres på eksportrestitutionerne, og nedskæringer vil på dette område være meget sandsynlige. Derfor er det meget vigtigt at skabe en kompensation, og den kan meget vel udvikles med salgs- og reklamefremstødene. Dette område falder jo i den grønne kategori, og dermed ville vi naturligvis have mulighed for at præsentere europæiske produkter på en helt ny måde og væsentlig mere intensivt på verdensmarkedet. Jeg ser på dette område en ganske stor chance for europæiske kvalitetsprodukter.
Det er også i sidste ende en støtte til landdistrikterne, som jo i dag udgør et plus på 10%, et tegn på, at disse regionale kredsløb også skal støttes mere, så man på den ene side stærkt kan fremme teorien think global act local, men på den anden side heller ikke negligerer verdensmarkedet. Netop på området levnedsmidler, men også landbrugsprodukter, som ikke er fødevarer, har vi her fremover gode chancer, og dem bør vi også tage vare på på passende måde.
Det vil med andre ord sige, at de bestående 12 kategorier i fremtiden ikke kun er underlagt en støtte, men generelt udvides til landbrugsprodukter. Altså ikke kun druesaft, men fru Lulling, også vinen har her fremover en tilsvarende chance. Vi bør også sætte os et mål. Vi bør nemlig lægge mærke til, at fødevareproduktionen i Europa har et mål, og det hænger egentlig meget godt sammen med den foregående forhandling. Vi vil nemlig med vores fødevarer opnå sundhed til langt op i alderen. Vi vil forblive raske, og fødevarer er simpelthen grundlaget for et sundt liv. Derfor glæder det mig også, at vi i denne uge i Europa-Parlamentet har nedsat en arbejdsgruppe, som skal beskæftige sig med bioteknologi. Vi vil analysere sundhedsspørgsmål indgående. Vi tror også, at biodynamiske og økologiske produkter her bør tilgodeses i særlig grad, og at Europa naturligvis kan komme langt frem internationalt set med mærkning og oprindelsesbetegnelser.
En trend, som i den senere tid er blevet stadig mere udtalt, er den såkaldte e-handel. Jeg tror, at vi også her kan gøre noget for landbrugsprodukternes vedkommende. Man antager, at 90% af Europas befolkning sandsynligvis vil have tilslutning til Internettet inden 2003. Det er naturligvis en stor chance for landdistrikterne, og netop landdistrikterne taber her terræn til de store centre, og der udvikles her nye chancer, som det i den sidste ende gælder om at varetage.
Et vigtigt område er naturligvis også uddannelse og videreuddannelse. Jeg tror, at den livslange uddannelse burde rykkes langt mere i centrum inden for marketing, ved salg og i uddannelsesprogrammerne, fordi netop de nye teknologier, den såkaldte handling af salgsfremstød, giver en moderne logistik fuldstændig nye chancer. Her ville samarbejdet mellem industri, landbrug, handel og forbrugere være af yderste vigtighed, og det ville glæde mig, om vi i fremtiden kunne finde frem til nye dimensioner for samarbejdet.

Garot
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, først vil jeg gerne takke hr. Dary for hans kraftpræstation. Ikke alene fik han vedtaget sin betænkning om bananer i går, han har også gjort en indsats i dag for at afslutte denne mødeperiode på fem dage i det andet årtusinde. Hr. Dary, De mestrer kommunikationens svære kunst - bravo! Og derfor var det helt oplagt, at De skulle fremlægge den betænkning, vi drøfter lige nu.
Mere seriøst vil jeg gerne understrege betydningen af dette forslag til Rådets forordning om oplysningskampagner og salgsfremstød for landbrugsprodukter på det indre marked. Ordføreren har lige sagt det væsentligste i den forbindelse. For mit vedkommende vil jeg blot tilføje, at på et tidspunkt, hvor kogalskaben kaster lys over visse uheldige udviklinger inden for produktionslandbruget, er det særligt hensigtsmæssigt, at vi inden for rammerne af det indre marked opprioriterer landbrugsprodukternes specifikke kvaliteter ved at medtage en angivelse af produktionsmetoderne, sådan som ordføreren foreslår.
Selv om det europæiske landbrug med rimelighed kan regne med at gøre sig gældende på de internationale markeder, ligger dets fremtid nemlig i endnu højere grad i at trænge ind på EU's indre marked, som i dag tæller 370 millioner forbrugere, og som sandsynligvis vil tælle ca. 500 millioner forbrugere i fremtiden. Ud fra denne betragtning er det således nødvendigt med oplysningskampagner og salgsfremstød, som medfinansieres af Den Europæiske Union og medlemsstaterne, både for at bidrage til at forbedre landbrugets plettede image hos forbrugerne og for i øvrigt at få anerkendt den meget store kvalitet, som de allerfleste af vores landbrugsprodukter besidder.
Disse oplysningskampagner fra institutionernes side skal selvfølgelig fortrinsvis supplere de reklametiltag, som navnlig iværksættes af de store distributionskæder. Formålet med disse skal være, at man regelmæssigt fortæller et vist publikum eller forbrugerne i almindelighed om f.eks. fødevaresikkerhed, sporbarhed, næringsværdi, særlige produktionsmetoder eller den indsats, der gøres for dyrenes velfærd. Men selv om disse kampagner når deres mål hos forbrugerne, må vi ikke undervurdere den virkning, de også har for producenterne selv, da de herved belønnes for deres indsats og opmuntres til at fortsætte med den.
Hr. Dary, Landbrugsudvalget fulgte Deres forskellige anbefalinger. Vi håber nu, at Parlamentet også vil følge dem i meget stor udstrækning, og jeg opfordrer naturligvis min gruppe til at give Dem sin fulde støtte.

Graefe zu Baringdorf
Hr. formand, jeg har i dag noget mere tid, end min gruppe normalt indrømmer mig. For det første vil jeg gerne lykønske hr. Dary med hans gode betænkning. Jeg har dog ikke lyst til at komme ind på den i detaljer, da den er i orden. Mine kolleger har sagt ja til den. Jeg vil blot formulere et par enkle sandheder i anledning af, at året går på hæld. Da handler det nu engang om, at der skal gennemføres PR-fremstød for den europæiske landbrugsmodel, som De har nævnt. Jeg vil understrege, at denne europæiske landbrugsmodel indebærer, at vi endnu ikke har fælles beslutningstagning; heller ikke i forbindelse med denne betænkning, heller ikke for bananernes vedkommende. Vi udarbejder vores betænkning, vi laver vores arbejde, og hvis det ikke behager Rådet, så gør det, hvad det vil. Heller ikke Nice førte dette fremskridt med sig.
I går bemærkede jeg noget sarkastisk, at vi var kommet et skridt videre. Det modsatte er naturligvis tilfældet. Jeg tror, at vores bestræbelser for, at vi får fælles beslutningstagning, ikke må tage af.
Endnu et par sandheder: Når vi taler om PR-fremstød, men skal beskæftige os med BSE, så ville det måske være fornuftigt at forstå, at køer hører til på engen. Så enkelt er det. Hvis de var blevet på engen, så havde vi ikke haft BSE.

Eller når der tales om, at vi har et underskud på forsyningsområdet for proteinholdigt foder. Hvis bare Parlamentets forslag, som tre gange er gået igennem her med flertal, ville blive gennemført - men her viser Parlamentets magtesløshed sig igen - om, at de arealer, som ligger brak, kunne dyrkes med bælgplanter, med kløvergræs, og anvendelsen til foder var tilladt, så ville vi have haft mere grundfoder, mere proteinholdigt foder. Så ville nemlig køerne være blevet på engen, og så havde vi ikke været nødt til at anvende kødmelet til foder. En enkel sandhed, når der nu tales om, at vi ikke kan sikre kalvefoderet, fordi der ikke findes nogen mælkeerstatning: Den enkle sandhed er, at kalve drikker mælk. Hvis vi vil have noget til automaterne, så kunne vi jo lave pulver af sødmælk. At vi for kalvenes vedkommende iblander fedt, som kommer fra kødmelfremstillingen, hvilket i forvejen er meget betænkeligt med hensyn til overførslen af BSE, anser jeg for en smittekilde for unge dyr. Hvorfor siger vi ikke, lad os give kalvene smør i foderet? Vi har jo nok af produkterne. Også her stilles spørgsmål ved den europæiske landbrugsmodel.
Det næste punkt vedrører støtten. Der er virksomheder af samme størrelse, ikke små og store, men af samme størrelse, hvor den ene får 15.000 D-mark pr. medarbejder, og den anden får 150.000 D-mark pr. medarbejder. Det vil sige, den får mere, end arbejdskraften koster den. Hvis jeg i min 50 hektar store virksomhed ville få så meget pr. medarbejder, så ville jeg ansætte fem mennesker mere. De fem mennesker, som jeg beskæftiger, skal jeg betale ud af produktionen og ikke af det, som kommer fra Bruxelles. Her skal vi nå frem til sociale kriterier, som nogenlunde garanterer ligebehandling, hvis vi vil gå ud fra, at landbrug også vil tilbyde arbejde.
Hr. Verheugen, De kender diskussionen om de nye medlemsstater og spørgsmålet, får de kompensationsbetalingerne eller ikke. Hvis de får kompensationsbetalingerne på samme måde som her, har vi det samme problem, at vi nemlig ikke fremmer arbejde, men i grunden sætter en arbejdstilintetgørelsesmaskinene i gang, for at man kan anvende de præmier, som man får fra Bruxelles, på lukrativ vis.
Det næste punkt er, når vi taler om eksport og intervention. Vi har stadigvæk dyretransporter, som kommer i stand ved, at vi støtter eksport af levende kvæg. Hvis vi ville afskaffe det, så ville vi ikke længere behøve at tale om dyretransporterne og de billeder, som vi kender fra medierne. Vi fremstiller os selv gennem alle disse ting, og det ikke på en positiv, men på en negativ måde.
At det også går anderledes, har hr. Garot vist med sin betænkning, da vi engang for svinenes vedkommende forsøgte at udvikle en markedsordning, som faktisk var udarbejdet i henhold til den måde, man driver landbrug på, og en struktursikring. Men den har ikke en chance. Det eneste lyspunkt er forordningen om biologisk produktion, og i Tyskland er der i den sidste tid blevet talt meget om en central kultur. Hvis vi tager den biologiske produktion som en central kultur for landbrugspolitikken, så tror jeg, vi ville være nødt til at nå frem til andre foranstaltninger, som i grunden er meget enkle. Så ville vi også have muligheden for via PR-fremstød at informere offentligheden, også offentligheden uden for Europa, om vores gode produktion af levnedsmidler og at overbevise den om den.
(Bifald)

Sjöstedt
Hr. formand, jeg vil indlede med at oplyse, at jeg ikke taler for hele min gruppe, men kun for mit eget parti.
Jeg er også bange for, at jeg kommer til at skuffe ordføreren. Der er nemlig ikke enighed om denne betænkning. Det drejer sig om, hvordan man skal ændre ordningen for salgsfremstød. Jeg mener principielt, at det er forkert at have sådanne fremstød i Den Europæiske Union. Det er ikke rimeligt, at det er skatteydernes og Unionens opgave at finansiere reklamekampagner, for at man f.eks. skal købe tulipaner eller spise flere æbler. Det er mere rimeligt, at det er producenternes, forhandlernes og brancheorganisationernes ansvar og ikke Den Europæiske Unions. Jeg synes, at vi nu bør benytte lejligheden til at afvikle ordningen i stedet for at ændre og styrke den.
Det er også vigtigt at påpege, at denne del af landbrugspolitikken er behæftet med alvorlige systemfejl. I dag ydes der en så stor produktionsstøtte, at det fører til en meget stor produktion af visse varer, som ikke kan afsættes. Der er ingen købere. Det betyder, at man er nødt til at indføre eksportstøtte, som forvrider markedet for landbrugsprodukter i andre lande, eller til skatteyderfinansierede reklamekampagner, hvis man ikke simpelthen destruerer landbrugsprodukterne. Ordningen for salgsfremstød er en del af systemfejlen i EU's landbrugspolitik. Jeg mener, at det er systemfejlen, man burde tage fat på. Der skal ikke betales særskilt til produkter, der ikke er efterspørgsel efter, og der skal ikke gøres reklame for dem. Der er for store elementer af planøkonomi i dette system. Jeg vil derfor stemme imod denne betænkning.

McCartin
Hr. formand, hvis jeg læste det ret, er jeg den sidste taler i forhandlingen i Parlamentet. Da jeg var barn, kunne min far godt lide at tale om sig selv. Han plejede at beskylde mig for at ville have det sidste ord. Det ser ud, som om jeg har det sidste ord ikke kun i denne forhandling, men også i årtusindet fra salen her i Parlamentet, så han ville have været ret stolt over mig, hvis han stadig levede.
Under alle omstændigheder har vi hørt meget divergerende synspunkter her. Jeg vil gerne lykønske Kommissionen for at have stillet dette forslag. Ordføreren har udført en meget grundig research på dette område og har udarbejdet en fremragende betænkning, selv om jeg måske ikke er enig med det hele, og han pegede på, at vi måske ikke har gjort det så godt tidligere. Udgifterne i det sidste program faldt rent faktisk mellem 1997 og 1998. Vi må spørge os selv, hvorfor vi fejlede, når det gjaldt om at få industrien i Den Europæiske Union til at modtage de penge, der var til rådighed. Vi har helt tydeligt noget at lære her.
Jeg er enig i, at vi bør bruge penge på dette emne. Forbrugerne har brug for korrekt information, og de har brug for at blive beroliget. Jeg håber inderligt, at det ikke er nogens ideologiske opfattelse af, hvad der er sikkert og rigtigt, der vil blive fremsat, men information, der bygger på et ordentligt videnskabeligt grundlag.
Økologisk landbrug er helt OK. Jeg har ikke noget imod det. Jeg var selv økologisk landmand på et tidspunkt, fordi alle var økologiske landmænd, da jeg startede i landbruget som 15-årig, hvilket er nogle år siden. Det, forbrugerne i Europa bør forstå i dag, er, at levnedsmidler har aldrig været så billige, som de er nu. Der har aldrig været så mange som nu. De har aldrig været så sikre, som de er i dag til trods for nogle af de problemer, der stadig eksisterer, og som sikkert fortsat vil eksistere.
Der er et andet punkt, som vi bør erindre. Alle i Europa har nok at spise for størstepartens vedkommende. Alle har nok mad, så hvis vi reklamerer for et produkt, vil det helt klart påvirke forbruget af et andet produkt. Europa-Kommissionen må være yderst forsigtig. Hvis der med offentlige midler reklameres for mejeriprodukter og oksekød, som vi bruger en frygtelig masse penge på, ja og også fårekød, selv om vi ikke har overskud af det, for at det kan konkurrere med produkter, som ikke modtager støtte såsom svinekød og fjerkræ, så sætter vi helt bestemt markedsbalancen over styr og vil komme til at behandle nogle af vores producenter uretfærdigt. Det må vi passe meget på med.
Hr. Rübig peger på, at der er mange ting, som vi kan sælge i udlandet. Det er yderst vigtigt, for som tiden går, vil vi ikke få lov til at fortsætte vores gamle praksis med at fremstille produkter af lav kvalitet og sælge dem stærkt subsidierede og uforarbejdet og uden nogen merværdi på udenlandske markeder. I en verden, hvor befolkningen øges med 80 til 90 millioner om året, må der være et marked for europæiske levnedsmidler, for der findes ikke noget sted i verden, der er bedre egnet til at producere levnedsmidler, og ingen landmænd i verden ved bedre, hvordan man skal reagere på muligheder end europæiske landmænd. Der må være en fremtid der. Hr. Mulder havde ret, da han sagde, at den fælles landbrugspolitik er udtænkt ikke kun for levnedsmidler, men for det sociale mål om at bevare det størst muligt antal mennesker i landdistrikterne. Ved brug af moderne teknologi og moderne videnskab og ved modernisering af vores industri har vi gjort levnedsmidler tilgængelige for de fattige til den rette pris. Det var aldrig sket dengang, vi havde økologisk produktion.
Men hvis vi kan producere og promovere levnedsmidler, som er bedre for miljøet, og som tager hensyn til dyrevelfærd, og sælge dem på verdensmarkedet, vil vi naturligvis virkelig opfylde det mål, som var hensigten med den fælles landbrugspolitik.

Verheugen
Hr. formand, før jeg begynder at tale om denne betænkning, vil jeg gerne takke ordføreren, hr. Dary, hjerteligt. Min tak gælder også de andre medlemmer af Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter samt de andre udvalg, som har deltaget i arbejdet.
Den foreslåede ordning skal erstatte de 12 sektorspecifikke støtteordninger, som Rådet har vedtaget i løbet af årene. Dermed bliver de eksisterende ordninger, som ikke var ensrettede, nu harmoniseret og forenklet. Vi går i den forbindelse frem efter det samme koncept vedrørende salgsfremstød, som allerede anvendes uden for Den Europæiske Union. Hermed får Unionen også et fleksibelt støtteinstrument i det indre marked, som kan bruges horisontalt. Det betyder altså, at den tidligere produktorienterede strategi erstattes af et koncept med et langt mere relevant indhold.
Dette salgsfremstød på europæisk plan kan med fordel supplere medlemsstaternes tiltag, idet det f.eks. kan omfatte følgende emner: levnedsmidlers kvalitet, næringsindhold, sikkerhed, mærkning, sporbarhed, beskyttede oprindelsesbetegnelser, beskyttede geografiske angivelser, produkter fra økologisk landbrugsproduktion, produkter fra integreret landbrugsproduktion osv. På denne måde kan de europæiske produkters identitet forbedres betydeligt i forbrugernes øjne, og vi er sikkert enige om, at det er nødvendigt, fordi forbrugerne jo bliver mere og mere kritiske, hvad dette spørgsmål angår.
Dette koncept vedrørende emneorienterede oplysningskampagner og salgsfremstød, som supplerer de nationale og regionale tiltag, kræver et stærkt engagement fra medlemsstaternes side i form af medfinansiering og støtte til forvaltning og kontrol af de tiltag, der skal gennemføres.
Efter en analyse af ændringsforslagene kan man opdele dem i tre grupper. For det første ændringsforslag, som Kommissionen kan acceptere. For det andet ændringsforslag, som er overflødige, fordi deres indhold allerede er omfattet af de generelle formuleringer i forslaget, som også er passende for en rammeforordning. For det tredje en gruppe af ændringsforslag, som Kommissionen ligeledes afviser, fordi de ikke passer ind i dette forslag eller er uønskede på grund af deres følger.
Kommissionen kan acceptere ændringsforslag 2, 4 og 10, som kræver angivelser vedrørende produktionsmetoder for landbrugsprodukter og levnedsmidler i forbindelse med sådanne kampagner. Ændringsforslag 5, der kræver generelle retningslinjer, hvormed kun de væsentlige elementer i de pågældende programmer fastlægges. Kommissionen er åben over for muligheden for at medtage dette i formuleringen af forslagets artikel 5, stk. 3. Ændringsforslag 18 og 24, første del, hvor tidsintervallerne, inden for hvilke de foreslåede emner og produkter undersøges, reduceres fra tre til to år for at forbedre støtteinstrumentets effektivitet. Det er de ændringsforslag, som Kommissionen kan bifalde.
Jeg er nu kommet til de ændringsforslag, som allerede er omfattet af forslaget og derfor ikke overtages. Det er ændringsforslag 2, anden del, 6, 8, 11, 12, 13, 14, 15, 20, 21, 25, 26, 29, 30, 31 og 32. De overvejelser, som disse ændringsforslag bygger på, har Kommissionen udmærket forstået. Vi mener imidlertid, at den generelle karakter af det foreliggende forslag til forordning er tilstrækkeligt. Desuden vil nogle af disse ideer blive behandlet igen i gennemførelsesbestemmelserne.
Jeg vil kort komme ind på ændringsforslagene til nr. 2, anden del, og til nr. 11, 13 og 28. Ved udtrykkeligt at nævne den regionale oprindelse eller andre særlige angivelser vil forordningens gyldighedsområde begrænses for meget. Ændringsforslag 25 må ligeledes afvises. Hvad angår spørgsmålet om, hvornår den nye ordning skal træde i kraft, er Kommissionen dog parat til at overveje overgangsbestemmelser.
Den sidste gruppe af ændringsforslag, som Kommissionen ikke kan acceptere, vedrører ændringer, der ikke er i overensstemmelse med forslaget, som kan have uønskede konsekvenser, og hvor der foreslås administrative procedurer, som ikke svarer til sædvanlig praksis.
Til de enkelte ændringsforslag: Ændringsforslag 1 er ikke juridisk korrekt, fordi EF-traktatens artikel 299 kun kan anvendes til undtagelsesregler i forbindelse med andre af EF-traktatens artikler. Dette er ikke tilfældet her. Ændringsforslag 3, 16, 17 og 24, anden del, kan føre til misforståelser med hensyn til målene for vores støttepolitik. Ændringsforslag 6 og 33 kan ikke accepteres, fordi EU-andelen i medfinansieringen ganske enkelt ville være for stor på grund af begrænsede midler. Dette ville også reducere de andre partneres ansvar. Til ændringsforslag 9 og 22, hvor det kræves, at der bliver nedsat et specielt forvaltningsudvalg, samt i ændringsforslagene 7, 19, 23 og 27, hvor der kræves yderligere procedureændringer, skal det siges, at Kommissionen er nødt til at holde sig til kohærente procedurebestemmelser.
Alt i alt glæder det mig, at forslaget har mødt bred tilslutning hos Dem. På denne måde vil fællesskabet takket være Deres hjælp og Deres stillingtagen snart være i stand til at gennemføre et vigtigt nyt støtteinstrument i praksis.

Marinos
Hr. formand, De må undskylde, at jeg afbryder Dem. Uden at jeg har tilstræbt det, ser det ud til, at jeg bliver den sidste taler i år 2000. I anden del af budgetudvalgets betænkning har jeg fået øje på en højst usædvanlig fejl, som efter min mening ikke bør lades stå hen. I den græske tekst fremstår fru Jutta Haug som ordfører i maskulinum og hr. Markus Ferber som ordfører i femininum. Et dobbelt kønsskifte på en dag og uden operation. Jeg tror ikke, at det tidligere er forekommet i verden, og måske burde det registreres i de videnskabelige beretninger, undtagen hvis det da bliver rettet, så vi undgår dette skifte.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Vi går nu over til afstemning.
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)
Stemmeforklaringer

Graefe zu Baringdorf
Hr. formand, i min tale havde jeg ikke tid til at ønske mine kolleger god jul og godt nytår. Det vil jeg gerne råde bod på nu. Det andet, jeg vil sige, er, at vi trods den kritik, jeg også gav tydeligt udtryk for i min tale, er glade for, at denne betænkning blev vedtaget, og at Kommissionen baner vejen for det. For det er faktisk rigtigt, at det er nødvendigt, men også berettiget, at reklamere for den europæiske landbrugsmodel. Alle dem, der gør opmærksom på, at det stadig er spiseligt i Europa, har ret. Det bør man også gøre på helligdagene. Men det ændrer ikke noget ved det, jeg før har understreget tydeligt, nemlig at vi også skal passe på, når det drejer sig om små forhold, at vi ikke skal glemme den centrale kultur med en social-økologisk udformning i den europæiske landbrugspolitik, og at vi i forbindelse med foranstaltningerne altid skal undersøge, om virkningerne også går i den rigtige retning.
Her vil jeg gerne supplere med endnu et punkt. For at komme tilbage til jordudtagningen endnu en gang kan man i praksis se, at jordudtagningen ikke er forårsaget af omdrift, men derimod af at virksomhederne forpagter dårlige jorde for at drive vedvarende udtagning dér og for at intensivere og udnytte kemiske processer i andre omdrifter yderligere. Dermed får jordudtagningen, som i 1992 oprindeligt skulle føre til mere økologi i omdrifterne, en fuldstændig modsat betydning. Her ser man, hvordan der i praksis kan opnås store virkninger med små ændringer. Det var, hvad jeg havde at sige her til morgen. Det ville jeg gøre opmærksom på. Jeg håber, at vi nu, hvor alle er overbeviste om, at vi skal nå frem til et skift i landbrugspolitikken, kan sætte os ned sammen og lave vores lektier for at komme frem til den tvingende nødvendige ændring af disse små forhold.
God juleferie!

Formanden
Tak for Deres gode ønsker, hr. Graefe zu Baringdorf.

Lulling
Hr. formand, som formand for Parlamentets Tværpolitiske Gruppe om Vin, Tradition og Kvalitet glæder jeg mig naturligvis særligt meget over, at oplysningskampagnerne og salgsfremstødene for landbrugsprodukter nu også kommer til at dække vinprodukter af høj kvalitet.
Da vi drøftede reformen af den fælles markedsordning for vin her i Parlamentet, forsøgte vi ved hjælp af nogle ændringsforslag at medtage et afsnit om fremme af vinprodukter i denne markedsordning, hvilket vi desværre ikke havde held med. Jeg har nu fået en lille trøst, for i de tredjelande, hvor der er en solid efterspørgsel efter vinprodukter af høj kvalitet, må vi ikke lade der være frit spil for vinproducenterne i visse tredjelande - f.eks. Australien, New Zealand og USA, for blot at nævne nogle stykker - som har betydelige midler til rådighed til at gøre reklame for deres produkter, og som er underlagt færre forpligtelser og regler end dem, vi pålægger vores egne vinproducenter. Vores egne vinproducenter er undertiden ofre for illoyal konkurrence, navnlig når det gælder de kontrollerede oprindelsesbetegnelser, og i visse medlemsstater må de døje med den urimelige beskatningspolitik for alkoholiske drikke.
Vi bør fremme et moderat forbrug af vin, hvis helbredende egenskaber har været kendt siden Antikken. Saint-Benoît tvang sine munke til at drikke en halv pægl vin til hvert måltid for at klare deres tanker og fremme deres fordøjelse.
Hr. formand, det er videnskabeligt bevist, at et moderat forbrug af vin er en af de bedste måder at forebygge kræft, blodpropper, Alzheimers syge og meget mere på. De penge, man bruger, er derfor godt givet ud, og jeg håber, at Kommissionen ikke er lige så nærig med disse bevillinger, som den endnu en gang var med bevillingerne til honning og biavl, eftersom mine ændringsforslag, som trods alt var blevet godkendt af Landbrugsudvalget, ikke blev godkendt af Kommissionen, Rådet og vores Budgetudvalg. Jeg må virkelig protestere imod dette, for det drejede sig kun om 15 millioner. Det er ikke andet end peanuts, og derfor håber jeg, at Kommissionen ikke er lige så nærig med pengene i dette tilfælde.

Formanden
Fru Lulling, De kan betragte de ekstra sekunder, jeg gav Dem, som Deres julegave.

Rübig
Hr. formand, afstemningen i dag viser egentlig, at der også behandles vigtige emner om fredagen. Det er foreløbig den sidste fredag i Strasbourg, det vil sige, at man mister 12 dage i Parlamentet i Strasbourg. Jeg mener, at de emner, der er blevet drøftet på disse fredage, absolut var af strategisk betydning for Europa. Jeg vil endnu en gang bede det franske formandskab om at anmode hr. Moscovici, da han virkelig har svaret yderst kort og delvist upræcist på spørgsmålene her, om udførligt og skriftligt at besvare disse spørgsmål for Parlamentet, for vi forstår ved et godt samarbejde mellem Rådet og Parlamentet, at man er ligeværdig i forhold til hinanden, og at man tager hinanden alvorligt. Derfor ville det også interessere mig at vide, om fredagen var et samtaleemne på topmødet i Nice, om det var ubetydeligt eller vigtigt for det franske formandskab.
Til sidst vil jeg gerne takke Parlamentet, alle medarbejdere, alle betjente og også formanden hjerteligt. Jeg ønsker alle god jul og godt nytår og håber, at vi ses friske og raske næste år!

Lulling
Hr. formand, jeg kan allerede svare hr. Rübig. I en studehandel har hr. Chirac lovet den belgiske premierminister, at alle topmøder nu vil finde sted i Bruxelles og en ekstra plenaruge ligeledes i Bruxelles. Det er efter min mening ganske forfærdeligt, det er i modstrid med traktatens ordlyd, og jeg håber ikke, at det bliver til noget!

Manders
Jeg vil gerne udtrykke min anerkendelse af ordførerens indsats. Vi bør sætte fokus på landbrugsprodukter i al almindelighed og ikke blot på levnedsmidler fra landbrugssektoren. Vi bør inddrage det indre markeds grundlæggende principper i vores politik på dette felt, herunder hensynet til folkesundheden. Jeg er tilfreds med, at ikke kun levnedsmidler, men også nonfoodprodukter inddrages. Jeg tilslutter mig i så henseende fuldt ud min liberale kollega Jan Mulders indlæg. På længere sigt bør målet dog være en uafhængig landbrugssektor, som kan operere selvstændigt på markedet.
Jeg vil endvidere gerne ønske alle - og i særdeleshed de få medlemmer af Europa-Parlamentet, som er til stede i Strasbourg denne fredag, som er sidste mødedag i 2000 - en glædelig jul og et godt nyt århundrede. Måtte det være præget af vid og besindighed.

Formanden
Jeg kan se, at vores forhandlinger i det andet årtusinde vil give næring til forhandlingerne i det tredje årtusinde.
Stemmeforklaringerne er afsluttet. Jeg betragter således hr. Fatuzzos tavse tilstedeværelse som hans særlige julegave.
Til Dem, mine damer og herrer, kære kolleger, kære venner, og til alle de mennesker, som arbejder sammen med os her i Parlamentet, er der nu kun tilbage at sige, at jeg ønsker Dem et godt nyt årtusinde. Vi ses i det tredje årtusinde, som ser ud til at blive et begivenhedsrigt årtusinde for vores kontinent.

Afbrydelse af sessionen
Formanden
Jeg erklærer Europa-Parlamentets session for afbrudt.
(Mødet hævet kl. 11.00)

