Informacijos laisvItalijoje (diskusijos) 
Pirmininkas
Kitas klausimas - Komisijos pareiškimas dėl informacijos laisvės Italijoje.
Viviane Reding
Komisijos narė. -. Pone pirmininke, saviraiškos ir informacijos laisvės yra laisvos, demokratinės ir pliuralistinės visuomenės pagrindas. Tai yra tvirtas mano, kaip buvusios žurnalistės, ir Europos Sąjungos įsitikinimas. Todėl visos ES institucijos - Parlamentas, Taryba ir Komisija - pritaria ES pagrindinių teisių chartijai, kurios 11 straipsnyje yra nustatyta, kad "Kiekvienas turi teisę į saviraiškos laisvę. Ši teisapima laisvę turėti savo įsitikinimus, gauti bei skleisti informaciją ir idėjas valdžios institucijoms nekliudant ir nepaisant valstybių sienų. Turi būti gerbiama žiniasklaidos laisvir pliuralizmas."
Norėčiau priminti, kad ES chartijos 51 straipsnio 1 dalyje taip pat yra nustatyta, kur ir kada šios pagrindinės teisės yra taikomos. Dar kartą cituoju: "Šios Chartijos nuostatos skirtos Sąjungos institucijoms, įstaigoms ir organams, tinkamai atsižvelgiant į subsidiarumo principą, bei valstybėms narėms", bet tik "tais atvejais, kai šios įgyvendina Sąjungos teisę".
ES kompetencijos srityje, į kurią mes turime atsižvelgti, Europos Komisija visuomet gynžiniasklaidos, saviraiškos, informacijos ir spaudos laisves tiek ES, tiek mūsų išorės santykiuose su trečiosiomis šalimis. Visų pirma primenu svarbų ES "Televizijos be sienų" direktyvos vaidmenį, kurią priėmus nuo 1989 m. užtikrinta, kad laidos iš kitų ES šalių galėtų būti be apribojimų transliuojamos piliečiams visose ES valstybėse narėse; ES direktyva, kuri iš esmės prisidėjo prie laisvo informacijos judėjimo tarp valstybių ir pliuralistiškesnės žiniasklaidos visose valstybėse narėse. Šiomis aplinkybėmis norėčiau padėkoti Europos Parlamentui, kad padėjo Komisijai gauti atnaujintą šios direktyvos, pagal kurią informacijos laisvtarp valstybių išplečiama ne tik transliacijų, bet ir kitų garso ir vaizdo ir ypač internetu teikiamų paslaugų požiūriu, versiją.
Šią direktyvą visos ES valstybės narės turi įgyvendinti iki šių metų pabaigos ir ji svariai prisidės prie pliuralizmo internetinėje aplinkoje. Taip pat leiskite priminti kitus tris labai svarbius šios direktyvos aspektus.
Pirma, nepriklausomo TV produkcijos kūrimo skatinimas. Direktyvoje nustatyta taisyklė, kad transliuotojai ne mažiau kaip 10 proc. savo programų laiko arba ne mažiau kaip 10 proc. savo programų biudžeto turi skirti Europos kūriniams, sukurtiems nuo transliuotojų nepriklausančių kūrėjų.
Antra, atnaujintoje direktyvos versijoje numatoma teisžurnalistams ir naujienų organizacijoms trumpų pranešimų rengimo tikslais susipažinti su trumpomis ištraukomis visoje ES.
Trečia, ir tai yra svarbiausia, naujoje direktyvoje nurodoma, kad būtina turėti nepriklausomas žiniasklaidos reguliavimo institucijas nacionaliniu lygmeniu. Tai yra Komisijos pasiūlyta nuostata, kuri galiausiai galėjo būti priimta dėl didelio Europos Parlamento palaikymo. Taigi transliavimo sektoriuje atnaujinta Televizijos be sienų direktyva gali būti laikoma su kitomis valstybėmis susijusios informacijos laisvės ES chartija.
Dabar leiskite man priminti kitą svarbų aspektą, priklausantį ES kompetencijos sričiai, kurioje ši institucija gali dirbti ir dirbo siekdama žiniasklaidos pliuralizmo. Turiu omenyje radijo dažnių spektro politiką. Visi žinote, kad be prieigos prie radijo dažnių spektro transliacijos negalimos ir ES politika siekiama užtikrinti, kad visi rinkos dalyviai turėtų nediskriminacinę prieigą prie radijo dažnių spektro. Todėl nacionalinės valdžios institucijos neturi teisės spektro paskirstymo priemonėmis varžyti konkurencijos žiniasklaidos priemonių rinkoje sudarant palankesnes sąlygas toje rinkoje jau veikiantiems operatoriams. Beje, Europos Teisingumo Teismas savo sprendime Centro Europa patvirtino šį svarbų principą, kuris yra tiesioginis laisvės teikti paslaugas padarinys. Komisija pasidžiaugšiuo sprendimu kaip prisidedančiu prie sąžiningos konkurencijos ir kaip svarbiu pagrindu stiprinant žiniasklaidos pliuralizmą. Šiuo pagrindu Komisija yra ne kartą ėmusis veiksmų prieš valstybes nares, kuriose, jos manymu, spektro valdymo sistema prieštaravo šiam principui.
Kaip pavyzdį norėčiau priminti 2006 m. pažeidimo procedūrą dėl radijo dažnių spektro suteikimo Italijoje, kurią pradėjome kartu su kolege Neelie Kroes. Spaudžiamos taikant šią procedūrą Italijos valdžios institucijos šiuo metu keičia savo požiūrį. Todėl iš esmės bus atverta rinka ir pasiektas laimėjimas žiniasklaidos pliuralizmo srityje. Todėl spektro politika yra aiškus srities, kurioje ES gali veikti pagal savo kompetenciją, kad būtų sustiprinta konkurencija dėl išteklių, nuo kurių priklauso transliuotojai, ir kartu skatinti žiniasklaidos pliuralizmą, pavyzdys.
Spaudos atžvilgiu ES įgaliojimai yra daug mažesni. Spauda yra vienas iš geriausių nacionalinės ar net regioninės kompetencijos pavyzdžių ir jos padėtis labai dažnai atspindi įvairias kultūros tradicijas mūsų įvairiose valstybėse narėse. Todėl nėra ES teisės aktų, konkrečiai reglamentuojančių spaudą, ir pagal galiojančias Sutartis teisės aktų negali būti. Nepaisant to ES institucijose ir ypač Europos Komisijoje mes visada rėmėme spaudos plėtrą visoje ES. Primenu, kad, eidama už žiniasklaidą atsakingos ES Komisijos narės pareigas, aš daug kartų buvau susitikusi su vyriausiaisiais redaktoriais iš visos Europos aptarti esamų problemų, susijusių su žiniasklaidos laisve ir žiniasklaidos pliuralizmu.
Todėl 2009 m. birželio mėn. buvo priimta visos Europos žurnalistų parengta Europos spaudos laisvės chartija. Kai gavau galutinius šio darbo rezultatus, visiškai pritariau šiai chartijai. Europos žurnalistų bendruomenės inicijuota Europos spaudos laisvės chartija yra svarbus pagrindinių svarbiausiuose teisiniuose dokumentuose, tokiuose kaip ES pagrindinių teisių chartija, įtvirtintų vertybių patvirtinimas dar kartą. Tai taip pat priminimas visiems politinius sprendimus savo kompetencijos srityje priimantiems asmenims, kad tam, jog spaudos laisvbūtų veiksminga, viešosios valdžios institucijos iš tikrųjų turi dalyvauti: jos turi būti pasirengusios apsaugoti saviraiškos laisvę ir skatinti jos vystymąsi. Taigi chartija yra svarbus žingsnis stiprinant šias pagrindines vertybes ir teises, leidžianti žurnalistams jomis remtis prieš vyriausybes arba viešosios valdžios institucijas, kai tik jie mano, kad jų darbo laisvei kyla nepagrįsta grėsmė.
Gerbiami nariai įsitikins, kad ES institucijos ir ypač Komisija yra tvirtai politiškai įsipareigojusios pagrindinių teisių ir informacijos, saviraiškos ir žiniasklaidos laisvės atžvilgiu. Mes naudojamės savo įgaliojimais, kad savo veikloje pagal Sutartis paremtume šias teises ir laisves, ir toliau tai darysime.
Vis dėlto leiskite man taip pat pakalbėti apie kitą svarbų aspektą, t. y. apie faktą, kad tai, jog pagrindinės teisės yra taikomos ES politikoje, nereiškia, kad vienoje ar kitoje valstybėje narėje ES turi kompetenciją visais su pagrindinėmis teisėmis susijusiais klausimais. Nepamirškime, kad valstybės narės turi konstitucijas, kurių daugelis turi gilias tradicijas, ir kad visose valstybėse narėse veikia teismai, apeliaciniai teismai ir konstituciniai teismai, kurie užtikrina, kad nacionalinės valdžios institucijos gerbtų ir vykdytų pagrindines teises. Turime vos vakarykštį to pavyzdį Italijoje.
Taip yra todėl, kad esame pasidaliję darbus, nes Europa yra ne supervalstybė, o sudaryta iš 27 suverenių valstybių narių ir pagal naują Lisabonos sutartį taip ir toliau bus.
Taigi norėčiau jus paraginti nesinaudoti ES institucijomis problemoms, kurios pagal mūsų Sutartis turėtų būti sprendžiamos nacionaliniu lygmeniu, spręsti. Neturėtume reikalauti vaidmens, kurio neturime ir pagal Lisabonos sutartį taip pat neturėsime. Dabar leiskite sutelkti dėmesį į veiksmingą taisyklių, principų, teisių ir laisvių taikymą ES kompetencijai priklausančiose srityse. Taip galime pasiekti labai svarbią pažangą ir savo kalboje aš paminėjau kelis tokius konkrečius pavyzdžius.
Leiskite pateikti kitą srities, kurioje mes galime imtis veiksmų, pavyzdį. Šių rūmų narys Paul Rübig neseniai biudžeto pakeitime pasiūlnaują ES programą, pavadintą Erasmus žurnalistams. Sunkiu spaudai laikotarpiu tokia programa sudarytų sąlygas žurnalistams tam tikrą laiką dirbti redakcijose kitose valstybėse narėse. Ji taip pat leistų žurnalistams susipažinti su politine, ekonomine ir socialine padėtimi kitose valstybėse narėse ir apie tai rašyti. Ji leistų žurnalistams palyginti padėtį visoje Europoje ir pristatyti ją, taip pat ir padėtį spaudos laisvės srityje, skaitytojams. Būtent todėl raginu Europos Parlamentą labai palankiai vertinti šiuos pasiūlymus, kuriems tikrai pritaria už žiniasklaidą atsakinga ES Komisijos narė.
Joseph Daul
Pone pirmininke, pirmininkai, ponios ir ponai, šioje diskusijoje apie spaudos laisvę Italijoje paprašiau žodžio Europos liaudies partijos (krikščionių demokratų) frakcijos vardu visų pirmiausia tam, kad pasmerkčiau tai, kaip netinkamai šis Europos Parlamentas naudojamas diskutuoti nacionaliniais klausimais. Taip pat ir tam, kad pasmerkčiau neteisingą ir nesąžiningą Europos valstybės narės, kurioje teisinės valstybės principai taip pat griežtai taikomi kaip ir kitose Europos valstybėse narėse, vyriausybės kritiką.
Pirmiausia remsiuosi Italijos Respublikos prezidento, kurį vakar jau citavau ir kuris išsaksavo nuomonę praeitą savaitę, žodžiais. Cituoju: "Europos Parlamentas negali būti diskusijų apie politinius konfliktus ir ginčus, kylančius valstybėse narėse ir jų nacionaliniuose parlamentuose, vieta". Toliau cituoju Italijos Respublikos prezidentą: "Europos Parlamentas taip pat negali būti tam tikras apeliacinis teismas, kuris priima sprendimus dėl nacionalinių parlamentų sprendimų arba dėl nacionalinių vyriausybių elgesio". Sakydamas, kad jis nesilaiko tų pačių politinių pažiūrų kaip ministras pirmininkas Silvio Berlusconi arba aš pats, arba frakcija, kuriai aš atstovauju, nenoriu įžeisti prezidento Giorgio Napolitano, kuris yra mano draugas.
(Martino Schulzo šūksnis)
Prašau gerbti mano žodžio laisvę, pone M. Schulzai! Norėčiau, kad šįryt žodžio laisvbūtų gerbiama taip pat kaip ir spaudos laisvė!
(Martino Schulzo įsikišimas)
Žinome trikdytojus. Tai manęs netrikdo. Tai manęs nepykdo. Pone pirmininke, tik prašau leisti man kalbėti. Ne taip reikėtų diskutuoti.
Vis dėlto šiais žodžiais neabejotinai išreiškiama pagarba, kuri turėtų būti rodoma mūsų demokratinėms institucijoms - nesvarbu, nacionalinėms ar Europos. Šio ryto diskusijos neturi visiškai nieko bendra su Europos Parlamento egzistavimo priežastimi. Iš tikrųjų apie ką kalbame? Ar nacionaliniuose parlamentuose Italijos politikai užkirto kelią tam, kad būtų surengta diskusija apie spaudos laisvę arba bet kuria kita tema? Manau, kad ne. Ar Italijos piliečiams neleidžiama išsakyti savo nepritarimo kokio nors konkretaus įstatymo atžvilgiu? Ne. Ar Italijos teismams neleidžiama vykdyti teisingumo? Kaip mes aiškiai matėme - ne. Ar Europos Teisingumo Teismas negali sankcionuoti Europos Sutartims prieštaraujančio Italijos įstatymo? Ne. Akivaizdu, kad atsakymas į visus šiuos klausimus - ne.
Tokiomis aplinkybėmis šiame Parlamente surengta diskusija yra tik nereikšminga ir šališka priemonė, skirta sutrukdyti politiniam priešininkui. Kad ir ką sakytų kai kurie iš mūsų kolegų, Italijos Respublika funkcionuoja, kaip ir turi būti Europoje, demokratiškai ir laikydamasi teisinės valstybės principų. Tvirtinti priešingai reikštų nepripažinti tiesos; tai nieko nesuklaidino.
Ponios ir ponai, Europos Parlamentas neturėtų tapti vieta, kur suvedamos nacionalinių politinių priešininkų sąskaitos. Šis Parlamentas nėra tinkama vieta bandyti pakirsti pasitikėjimą vyriausybe, kuri, galėčiau papildyti, yra politiškai atskaitinga savo pačios piliečiams. Būtent todėl vyksta rinkimai. Ačiū už dėmesį.
David-Maria Sassoli
Pone pirmininke, Komisijos nare, ponios ir ponai, kiekvienas mūsų esame įtakojamas aplinkybių, kuriomis gyvename, ir jums prieš atvykstant čia, į Briuselį, taip pat buvo pasakyta: "atminkite, kad esate atsakingi už svarbius klausimus, kad esame labai atsakingi" padaryti savo šalį geresnę.
Žinome, kad mūsų šalims bus geriau, jeigu Europa bus stipresnir sąžiningai galės patenkinti jos piliečių lūkesčius. Akivaizdu, kad žinome, jog tai įmanoma, jeigu dirbsime išvien; jeigu galėsime sutelkti mūsų brangiausius išteklius, mūsų konstitucijas, tas vertybes ir teisines normas, teises, kurios yra tikrasis Europos turtas. Mano šalyje verda tiek daug diskusijų, bet norėčiau iš karto visus nuraminti, kad kalbame apie didžią demokratinę šalį, kuri turi stiprią konstituciją. Vakar mums, italams, buvo labai svarbi diena, nes konstitucinis teismas, susidūręs su sumaištimi ir prašymais nebausti, dar kartą patvirtino paprastą ir seniai įtvirtintą principą - visi piliečiai prieš įstatymą yra lygūs. Vis dėlto žinome, kad net ir didžios šalys gali nukrypti nuo kelio, gali sumaišyti visuomeninę nuosavybę ir privačius interesus. Nepaisant to negalime leisti valstybėms narėms susilpnėti.
Turi būti užtikrinta teisgauti nešališką informaciją be spaudimo arba valstybės valdžios institucijų nustatytų sąlygų ir tai yra viešoji gėrybė, kiekvieno asmens gėrybkiekvienoje šalyje. Europos Sąjunga šią gėrybę neabejotinai turi saugoti. Turime stengtis nustatyti bendras taisykles, ribas, kurias peržengus informacija nebūtų laikoma nešališka. Europos Sąjunga turi skubiai įsikišti, priimti direktyvą, kurioje būtų išdėstytos rekomendacijos dėl pliuralizmo ir gėrybės, kuri turi būti prieinama visiems, apsaugos. Ponia V. Reding, niekada nepamirškite, kad esame Parlamentas, o ne muziejus, kuriame daiktai paliekami supūti.
Mário David
(PT) Prieš tris ar keturias savaites Portugalijoje Prisa - Ispanijos įmonė, kuri yra žinoma socialistų partijos rėmėja ir didžioji televizijos kanalo TVI akcinink- nurodatšaukti vakaro programą Jornal Nacional de Sexta-Feira. Pone D.-M. Sassoli, norėčiau paklausti jūsų, ar Europos Parlamento socialistų ir demokratų pažangiojo aljanso frakcija taip pat ketina tirti, kas vyksta kitose šalyse, ar jos ketinimai tėra tik politinių priekabių ieškojimas, kurio liudininkai čia šįryt esame.
David-Maria Sassoli
Dėkoju už klausimą, nes jis man suteikia galimybę pasiaiškinti. Neturėjau šios galimybės per man suteiktą laiką.
(Pirmininkas paprašnarių leisti kalbėtojui tęsti kalbą)
Kaip ir sakiau, malonu, kad uždavėte šį klausimą, nes jis suteikia man galimybę pasakyti, kad direktyva, kurios mes reikalaujame Komisijos, turi būti skirtai visoms valstybėms narėms. Tai ne Italijos problema; tai - Europos problema. Taip pat papildyčiau, kad norime pakeisti klausimą, kurį pateiksime Strasbūre. Norime, kad į jį būtų įtraukta diskusija apie pliuralizmą Italijoje ir Europoje. Labai ačiū už klausimą.
Pirmininkas
Kolegos, jeigu salėje vyks tokia diskusija, neleisiu pateikti klausimų su mėlynosiomis kortelėmis. Sprendžiu aš. Apgailestauju, tačiau nagrinėdami visą šį klausimą privalome būti ramesni, priešingu atveju diskusijos vyks be mėlynųjų kortelių. Nenoriu, kad posėdis būtų trukdomas. Prašau elgtis tinkamai.
Guy Verhofstadt
Pone pirmininke, Italijos Respublikos prezidentas Giorgio Napolitano yra teisus sakydamas, kad Europos Parlamentas nėra ginčų tarp valstybių narių politinių partijų sprendimo arba nacionalinių parlamentų priimtų sprendimų ginčijimo vieta. Italijos problema - ir manau, kad Italijos Respublikos prezidentas Giorgio Napolitano yra visiškai teisus - pirmiausia turi būti išspręsta Italijoje.
Vis dėlto - ir tai yra problema, pone J. Daulai, - niekas negali paneigti, kad Europoje ir Italijoje problema yra. Manau, kad jūsų kalboje problema yra ta, kad jūs neigiate, kad problema yra.
(Plojimai)
Giorgio Napolitano teisus. Manau, kad jūs taip pat esate teisus pabrėždamas tai, ką pasakGiorgio Napolitano, tačiau čia, šiame Parlamente, sakyti, kad problemos nėra, nėra geras sumanymas. Kodėl taip sakau? Taip sakau, nes Laisvės rūmai neseniai paskelbtyrimą, kuriame pasaulio valstybės suskirstytos į tris spaudos laisvės kategorijas: laisva, iš dalies laisva ir nelaisva. Reikia pažymėti, - ir, mano manymu, tai yra didelproblema, - kad trys šalys, ne viena, ne tik Italija, tačiau taip pat Rumunija ir Bulgarija buvo priskirtos kategorijai "iš dalies laisva". Mes visi esame juo labiau susirūpinę, iš tikrųjų susirūpinę, nes viena iš šalių, įkūrusių Europos Sąjungą, įvardijama tarp šių šalių
Atsižvelgiant į tai, kad mes sukūrėme šią Europos Sąjungą tam, kad kartą ir visiems laikams išsaugotume bendras demokratijos, taikos ir laisvės vertybes, veikti yra mūsų pareiga. Kaip? Manau, kad remdamiesi ES Sutartimis turime paprašyti - ir, kartoju, šis prašymas jau buvo pateiktas - Komisijos pateikti pasiūlymą dėl direktyvos, siekiant apsaugoti žiniasklaidos pliuralizmą. Taip turi būti ir tai yra kompetencija, kuria Europos Parlamentas gali naudotis pagal Sutartis. Šia direktyva turėtų būti užtikrinta, kad visose Europos Sąjungos šalyse ir, žinoma, visose aptariamose šalyse mūsų konstitucinių nuostatų dėl žiniasklaidos laisvės būtų visapusiškai ir darniai laikomasi.
Pone pirmininke, taip pat turiu pasakyti, ir tuo pabaigsiu, kad labai nusivyliau Komisijos atstovo kalba. Visos valstybės narės gali daryti ką panorėjusios, jeigu tai neprieštarauja jų nacionalinėms konstitucijoms. Tai išgirdome iš Komisijos. Visiškai nesutinku. Protestuoju. Yra vertybių, laisvių, kurios šiame Parlamente turi būti ginamos nepaisant nacionalinių interesų, nepaisant nacionalinių konstitucijų.
(Plojimai)
Tai yra vertybės ir principai, dėl kurių Europos Sąjunga iš tikrųjų yra tokia, kokia yra. Taigi raginu Komisiją persvarstyti savo poziciją ir kuo greičiau pasiūlyti direktyvą žiniasklaidos koncentracijos klausimu, be to, pasiūlymą pateikti atsižvelgiant į visas Europos Sąjungos valstybes.
Cristiana Muscardini
(IT) Pone pirmininke, tik norėdama reaguoti į D.-M. Sassoli, kuris šiame Parlamente nurodė, kad tekstas, dėl kurio balsuosime Strasbūre, bus pakeistas, teiginius, manau, kad nėra prasmės diskutuoti dėl teksto, kurį jo pateikėjai, kaip jau patys nurodė, keis.
Pirmininkas
Ponia C. Muscardini, tai tikrai nebuvo procedūrinio pobūdžio prašymas, tad prašyčiau laikytis procedūros taisyklių.
Ponios ir ponai, nesuteiksiu žodžio kiekvienam pakėlusiam mėlynąją kortelę. Aš turiu teisę tai daryti ir privalome tęsti diskusiją.
Judith Sargentini
Verts/ALE frakcijos vardu. - Pone pirmininke, žmonės gali manyti, kad aš kalbėsiu italų kalba, ir norėti, kad tai būtų diskusija apie Italiją, bet aš esu iš Nyderlandų. Aš esu Nyderlanduose išrinkta šio Parlamento narir mane labai erzina tai, kad mes čia diskutuojame taip, lyg tai būtų vidinItalijos problema.
Svarbu ne tai, kas vyksta Italijoje - Italijoje pradedamas naudoti spaudimas žurnalistams, žurnalistų vidincenzūra. Svarbu, kad tai yra didelnegarbEuropai. Kaip mes pasakysime naujosioms valstybėms narėms, paraišką pateikusioms valstybėms narėms, kad jos turi užtikrinti žiniasklaidos pliuralizmą, kad šalyje kiekvienas turi turėti teisę būti išklausytas, kad tarp įvairių politinių jėgų ir partijų turi vykti diskusija, jeigu negalime pasakyti Italijai, kad jie turi pasitempti, kad neteisinga versti žurnalistus pakeisti jų požiūrį, kad neteisinga, kai vienas asmuo vadovauja tiek komercinei televizijai, tiek valstybinei televizijai.
To prašGuy Verhofstadt ir aš taip pat to prašau. Ponia V. Reding, jūs sakėte, kad Europa daro viską, ką gali, svarbiausia yra pagrindinės teisės, tačiau taip nėra, kai kalbama apie valstybę, kuri jau yra valstybnarė. Su tuo nesutinku. Tai yra vienas iš Kopenhagos kriterijų. Visi turi laikytis Kopenhagos kriterijų.
(Plojimai)
Tam, kad būtų užtikrinta, jog tai nebūtų diskusija tik apie Italiją, taip pat prašau žiniasklaidos koncentracijos direktyvos. Europos Parlamentas to prašdu kartus: kada Komisija ją pateiks? Ši karšta diskusija yra diskusija, kurią PPE frakcija bandišbraukti iš darbotvarkės, motyvuojant tuo, kad tai ne Europos lygmens klausimas. Ši karšta diskusija rodo, kad kažkas yra negerai. Žmonės šūkauja, žmonės joje yra emocingi - ir tai yra gerai, nes žodžio laisvė, pliuralistinspauda yra svarbiausi demokratijos principai.
Italijoje 80 proc. žmonių kasdienės informacijos gauna iš televizijos. Jeigu ta televizija transliuoja ne visas nuomones, tuomet žmonės neturi galimybės apsispręsti patys. Tai demokratijai yra labai svarbu.
(Plojimai)
Visi esame išsilavinę žmonės. Visi turime išmokti tvarkytis su įvairiomis tiesomis ir iš jų visų susidaryti savo tiesą, ir Italijos piliečiai turi tokią teisę. Bulgarijos, Nyderlandų piliečiai turi tokią teisę ir šią teisę aš ginu. Nors ir esu iš Nyderlandų, nors nesu iš Italijos, bet man rūpi visos Europos piliečiai.
Mums turėtų būti gėda, kad šią diskusiją bandyta išbraukti iš darbotvarkės, kad bandyta įteigti, jog tai - ne mūsų reikalas. Italijoje vykstantys dalykai daro šios šalies demokratiją labai pažeidžiamą. Darykime ką nors. Ponia V. Reding, prašome žiniasklaidos koncentracijos.
(Plojimai)
Ryszard Czarnecki
Pone pirmininke, ponia Komisijos nare, norėčiau papildyti tai, ką pasakDavid-Maria Sassoli - ne tik Italija yra didi ir nuostabi šalis. Europos Parlamentą sudaro atstovai iš 27 nuostabių šalių.
Manau, kad tai, jog aš, aktyvus antikomunistinės opozicijos narys, kuris niekada nemangalėsiąs pritarti kažkam, kas priklauso tokiai mąstymo krypčiai, turėčiau sutikti su Italijos prezidentu, kuris įspėja dėl vidinių ginčų perkėlimo į Europos Parlamentą, kažkuria prasme yra paradoksas. Kalbu apie dvigubus standartus. Tam tikri klausimai sukelia tam tikrų Parlamento frakcijų susidomėjimą. Šios frakcijos skatina diskutuoti apie šiuos klausimus Parlamente, o kiti klausimai paliekami nuošalyje.
Galbūt kitose šalyse buvo panašių aplinkybių. Neseniai Lenkijoje vienas iš ministrų padarviską, ką galėjo, pasinaudodamas visomis galimomis priemonėmis, kad valstybinės televizijos vadovas išliktų savo poste. Galiausiai jam nepasisekė, bet tada negirdėjau, kad kuri nors frakcija būtų prašiusi diskusijos tuo klausimu. Panašių atvejų yra buvę kitose šalyse.
Todėl, jeigu nenorime būti kaltinami dvigubų standartų taikymu, turėtume visų atžvilgiu elgtis vienodai. Turėtume visada svarstyti problemas kaskart, kai jos iškyla. Jeigu to nedarytume, tai reikštų, kad diskusija turi tam tikrą politinę potekstę, tam tikrą politinį žaidimą.
Guy Verhofstadt čia pateikpasiūlymų aukštesniu lygmeniu priimti tam tikrus oficialius, teisinius ir teisėkūros sprendimus tam tikroms valstybėms narėms. Manau, kad tai ne kas kita kaip labai toli siekianti, per didelEuropos integracija per užpakalines duris neatsižvelgiant į piliečius. Tai prieštarautų visuomenės valiai, išreikštai per surengtus valdžios rinkimus.
Europos Sąjunga vis dar yra tautomis, tautinėmis valstybėmis grindžiama bendrija. Vis dėlto leiskite mums apeiti šį principą, kai neatsižvelgdami į tautines valstybes jų atžvilgiu priimtume tam tikrus teisės aktus.
Galiausiai, pone pirmininke, manau, kad tai yra Italijos vidaus reikalas. Tai taip pat gali būti sudėtingas klausimas, tačiau Italija jį turėtų išspręsti pati. Europos Parlamentas ne vieta spręsti šias problemas.
Patrick Le Hyaric
Pone pirmininke, ponia Komisijos nare, ponios ir ponai, spaudos ir informacijos laisvės yra pagrindinės ir neatimamos teisės, nes jos yra žmogaus tobulėjimo dalis. Be to, kaip jūs, ponia V. Reding, sakėte, ji yra pripažinta Europos žmogaus teisių konvencijos 10 straipsnyje dėl pliuralizmo ir Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 51 straipsnyje dėl saviraiškos laisvės.
Būtent remdamasis šia Europos teise ir Europos Tarybos Parlamentinės Asamblėjos ir ESBO rekomendacijomis dėl žiniasklaidos laisvės Parlamentas mano, kad Italijos ministrų tarybos pirmininkas, kuris vis dėlto yra vienos iš Europos bendriją įkūrusių valstybių vadovas, pažeidžia spaudos laisvės ir pliuralizmo principus keliais atvejais. Jis pavertbendrą visuomeninį turtą, kaip antai informaciją ir kultūrą, tikromis pelningomis prekėmis, sukurdamas žiniasklaidos imperiją, sudarytą iš kelių televizijų ir radijo kanalų, leidyklų, reklamos agentūrų, draudimo bendrovių ir bankų.
Be to, Italijos ministrų tarybos pirmininkas išsako savo nuomonę dėl postų skyrimo valstybiniame žiniasklaidos sektoriuje. Ši faktinmonopolija informacijos srityje ir jos finansavimas leidžia jam užimti dominuojančią padėtį, kontroliuoti ir orientuoti savo naudai ne tik didžiąją dalį garso ir vaizdo spaudos ir žiniasklaidos, bet taip pat ir jų turinį. Tokia nuomonės kontrolės sistema nesuderinama su labai svarbia demokratine diskusija, kuri vienintelužtikrina, kad spauda ir žiniasklaida būtų pliuralistiškos. Leiskite dar pridėti, kad jeigu tas pats žmogus ir jo šeima turi politinę valdžią ir žiniasklaidos galią, susiduriame su akivaizdžiu interesų konfliktu, kuris yra nesuderinamas su brandžia demokratija, su demokratija, kuri yra šiuolaikiška ir gyva dėl aktyvių jos piliečių.
Be to, Silvio Berlusconi siekia apriboti teisinės informacijos skelbimą, jį kritikuojantiems žurnalistams kelia bylas teisme ir jiems grasina, kelia bylas teisme tokiems laikraščiams kaip La Repubblica, L'Unità ir netgi Italijos vyskupų leidžiamam dienraščiui Avvenire. Taip pat grasinama Europos laikraščiams, tarp jų ir Prancūzijos žurnalui Le Nouvel Observateur. Galiausiai finansiniu požiūriu nepriklausoma spauda varžoma dviem būdais: 2008 m. rugpjūčio 6 d. Tremonti dekretu, kuriuo sumažinama nepriklausomiems laikraščiams skiriama valstybės pagalba, ir paskelbiant apie biudžeto sumažinimą. Griežta Silvio Berlusconi kontroldabar taip pat nukreipta į konstitucinį teismą, teisėjus, Nepriklausomų žurnalistų federaciją ir net patį parlamentą, kurio Silvio Berlusconi negerbia.
Šiomis aplinkybėmis, jeigu mes visi, esantys šiame Parlamente, ketiname imtis priemonių, kad apgintume tai, ką vadiname Europos Sąjungos demokratinėmis vertybėmis, tada turime iškilmingai pareikšti įspėjimą ir, pone Komisijos nare, mes turime vykdyti jūsų nurodytus Europos teisės aktus ir kartu su tūkstančiais Italijos intelektualų, kūrėjų ir žurnalistų pasakyti, kad Italijoje, kaip ir visoje Europos Sąjungoje, besąlygiškai privalu gerbti laisvę informuoti ir laisvę būti informuotam.
Todėl mūsų Parlamentui siūlau įkurti Europos žiniasklaidos ir spaudos pliuralizmo stebėjimo centrą. Šis centras stebėtų, kaip Europos Sąjungoje laikomasi valdžių atskyrimo tarp politinės valdžios ir žiniasklaidos valdžios principo, didžiausios koncentracijos žiniasklaidos srityje ribos, kaip gerbiamos žurnalistų teisės informuoti ir nepriklausomų laikraščių sklaidos teisės.
Jis mūsų Parlamentą susietų su nacionaliniais parlamentais, leidėjais ir gamintojais, žurnalistų asociacijomis, skaitytojais ir televizijos žiūrovais. Šis centras galėtų parengti direktyvos dėl kovos su koncentracija ir pliuralizmo projektą. Pone pirmininke, tai būtų vienas iš veikiančios demokratijos išsaugojimo būdų Europoje.
Francesco Enrico Speroni
Pone pirmininke, Europos Sąjunga - tai laisvės ir demokratijos vieta. Ne išimtis ir Italija, net ir informacijos srityje. Jeigu nepakanka išnagrinėti daugybę spaudos kioskuose parduodamų leidinių arba pažiūrėti daugybę transliuojamų televizijos kanalų, tarp jų vietinės televizijos kanalų, tereikia išanalizuoti nepriklausomų įstaigų, tokių kaip Pavia stebėsenos įstaiga, kuri nustatė, kad opozicija gauna 60 proc. per valstybinę televiziją transliuojamų žinių eterio laiko ir 49 proc. eterio laiko Mediaset tinkluose, ataskaitas. Tada galima įvertinti, kad iš 455 Europos žmogaus teisių teismo Strasbūre priimtų sprendimų dėl informacijos laisvės tik septyni buvo susiję su Italija, o 29 susiję su Prancūzija ir 28 su Jungtine Karalyste.
Kalbant apie teiginius, kad žiniasklaidos priemonėms įtaką daro tai, kad Italijos ministras pirmininkas, naudodamasis savo pilietinėmis konstitucinėmis teisėmis, kai kurioms jų iškėlbylas teisme, šiomis aplinkybėmis labai svarbu pripažinti, kad Italijoje teisėjai, pradedant pirmojoje instancijoje ir baigiant paskutinėje instancijoje sprendimus priimančiais teisėjais, tikrai nerodo palankumo vyriausybės vadovui, kartais netgi atrodo priešingai.
Saviraiškos laisvItalijoje yra užtikrinama: jeigu kas nors tvirtina priešingai, tas lai turi drąsos pateikti ne bendrą pasiūlymą dėl rezoliucijos tik politiniu požiūriu, bet inicijuoti Sutarties 7 straipsnyje numatytą procedūrą, pagal kurią reikalaujami dokumentiniai visiškai neegzistuojančių aplinkybių įrodymai.
Hans-Peter Martin
(DE) Pone pirmininke mums reikia demokratijos revoliucijos. Pone pirmininke, ar jūs šiandien čia sėdėtumėte, jeigu Italijoje būtų buvę sudarytos sąlygos S. Berlusconi politikos sklaidai aštuntajame ir devintajame dešimtmečiuose vakarų Europoje? Vis dėlto dabar mes išsiaiškiname, kad problema yra ne tik Italija, bet ir S. Berlusconi politikos plitimas Europoje, ir tai itin pavojinga.
Kaip ES pagrindinių teisių chartiją rengusio konvento narys, galiu paliudyti, kokia sunki buvo kova šiuo kertiniu žiniasklaidos koncentracijos klausimu. Deja, pasipriešinus tam tikroms jėgoms tada mums nepavyko pasiekti pažangos šiuo klausimu. Praėjus beveik dešimčiai metų mokame tikrąją kainą. Tai yra labai pavojinga aplinkybė. Pažvelgus tik į vieną šalį, kurioje dirbau daugelį metų: kas nutiko demokratijos šturmuojamajam ginklui - kaip anuomet pavadino žurnalas Spiegel- realiomis naujosios ekonominės koncentracijos sąlygomis? Be to, kodėl šiomis aplinkybėmis, kai šioje spaudos ir saviraiškos laisvės srityje, kuri yra tokia svarbi, Europos iš tikrųjų reikia, mes nepadarėme taip daugelio europiečių lauktos pažangos, dėl kurios kai kurie jų pradėjo revoliucijas? Kur ta direktyva? Ponia Vivian Reding, ko jūs bijote? Kokios jėgos čia veikia? Ar jos vadinamos Murdoch ar kaip kitaip?
Kalbant apie visuomeninę televiziją, Austrijoje 62 proc. gyventojų informaciją gauna per šią televiziją. Taigi, kas ją kontroliuoja? Beveik išimtinai ją kontroliuoja valdančiosios partijos. Kai panagrinėju Vokietijos valdžios mechanizmą, matau, kad ir ten ne tie žmonės vadovauja. Reikia spaudos laisvės, ir ne tik Italijoje!
Mario Mauro
(IT) Pone pirmininke, pagal šios tuščios salės televizijos vaizdus bus galima geriausiai spręsti apie tai, kokia gudrybir apgaulyra ši diskusija. 2004 m. šiame Parlamente buvo diskutuota apie informacijos laisvę Italijoje. Priėmėme rezoliuciją, kurioje jos pateikėjai sakėsi esą sunerimę dėl padėties mano šalyje. Valdžioje buvo centro dešiniosios politinės jėgos ir ministras pirmininkas Silvio Berlusconi. Po 2006 m. kairiųjų pergalės problema stebuklingai išnyko. Europos Parlamente nebevyko įspūdingos diskusijos, nebuvo tarptautinių įspėjimų ir taip socialistų vertinamų parašų rinkimo.
Tačiau staiga po dar vienos Silvio Berlusconi pergalės rinkimuose grėsmlaisvam idėjų judėjimui stebuklingai sugrįžo. Trumpai tariant, kai valdžioje yra centro dešinieji, spaudai kyla grėsmė, o kai valdžioje yra centro kairieji, problemų nėra. Tačiau gaila, kad mano šalyje žurnalistams iškeltų civilinių ir baudžiamųjų ieškinių, kuriuos pareiškkairiųjų atstovai, kaip antai Massimo D'Alema ir Romano Prodi, yra daugiau nei kada nors anksčiau. Tokių ieškovų pateikti ieškiniai sudaro daugiau kaip 68 proc. tokio pobūdžio ieškinių.
Galiausiai klausiu savęs, ar spaudos laisvę galėjo suvaržyti vienintelis Silvio Berlusconi pareikštas ieškinys. Tai geriau nei aš gali paaiškinti pokalbis su Danieliu Cohnu-Benditu, kurį cituoju pažodžiui: "Absurdiška lyginti Silvio Berlusconi su diktatoriumi: nėra kalėjimų disidentams, jį palaiko dauguma Parlamento narių, o centro kairieji tiesiog pralaimėjo". Tiesiog pralaimėjo.
Nuo tikrovės atitolusi ir absurdiška saujelės klaidingą informaciją teikiančių specialistų diskusija apie mūsų mylimą Italiją jai yra labai didelis įžeidimas. Be to, šis įžeidimas brangiai kainuos, nes jie vėl praras Italijos gyventojų paramą, kurie dar gausiau nei šiandien balsuos už Silvio Berlusconi, be kita ko, dar ir dėl to, kad tiki jo įsipareigojimu kovoti už Italijos gerovę. Kita vertus, jūs, ponios ir ponai, atrodo, ketinate - esate pasiryžę - sugriauti mūsų šalies įvaizdį. Nors galbūt Europai jūs darote didesnę žalą, nei buvo padaryta Italijai, nes visuomenei pateikiate Europos karikatūrą, save klaidindami tuo, kad naudojatės visuomenės mandatais ne siekdami paremti žmonių teises, bet stalinistiniu stiliumi apversdami tikrovę aukštyn kojom, kas šiandien - paradoksalu - yra būdinga frakcijos, pasivadinusios liberalia, atstovams.
Iš tiesų, Antonio Di Pietro partijai priklausantys ponios ir ponai, paneikite, jeigu galite, kad jūs ne komunistai. Jūsų praeitis jums seka įkandin ir tai yra praeitis tų, kurie niekad nesiliovnaudoti melo kaip įtaigos, jog jų politiniai priešininkai yra pavojingi, priemonės. Vis dėlto tikrąją grėsmę demokratijai kelia tie, kurie iš mūsų nori atimti ateitį, atsisakydami sutikti su laisvų rinkimų rezultatais ir įsivaizduodami vaiduoklius.
Neišsižadėsime šios ateities, todėl šioje Parlamento kadencijoje kovosime, siekdami sutrukdyti, kad Europos, kuria mes giliai tikime, įvaizdis nebūtų iškreiptas painiojant saviraiškos laisvę ir melagingą informaciją, teisybę ir manipuliavimą valdžia. Žinokite, tariami liberalai, kad jūs nesumažinsite mūsų pasiryžimo prisidėti prie bendros gerovės...
(Pirmininkas nutraukkalbėtoją)
Martin Schulz
(DE) Pone pirmininke, norėčiau Mario Mauro šio to paklausti. Rengdamasis šiai diskusijai su juo kalbėjau daugelį kartų. Vakar jis lankėsi mano biure ir mus sieja itin glaudūs bendradarbiavimo santykiai.
Todėl manau, kad be emocijų antplūdžio galiu užduoti šiuos klausimus. Ar galite įsivaizduoti, kad sudėtingų diskusijų Italijoje priežastis yra ta, kad Italija, mano žiniomis, yra vieninteldemokratinvalstybė, kurioje didžiausias žiniasklaidos priemonių valdytojas taip pat yra ir vyriausybės vadovas? Ar gali būti, kad šių interesų derinys ir yra ta priežastis, dėl kurios vyksta ši diskusija?
(Plojimai)
Mario Mauro
(IT) Pone pirmininke, esu itin dėkingas Martinui Schulzui. Noriu pabrėžti, kad diskusija, kurios mes ne tik kad nevengsime, bet ir mielai joje dalyvausime, kad galėtume aptarti, pvz., Ruperto Murdocho vaidmenį, yra diskusija apie žiniasklaidos koncentraciją Europoje. Ir, žinoma, o tai yra visų svarbiausia, mes norime užtikrinti, kad ši diskusija nebūtų naudojama sąmoningai užsipulti viena šalį.
Aišku, turiu pabrėžti, kad noriai atsakiau Martinui Schulzui, nes laikau jį svarbiausiu Silvio Berlusconi politiniu kūriniu.
Claude Moraes
Pone pirmininke, kaip ką tik paminėjo Martin Schulz, Socialistų ir demokratų frakcijos požiūriu, tai yra diskusija ne tik apie Italiją. Aš taip pat nesu kalbėtojas iš Italijos. Mūsų frakcija mano, kad žiniasklaidos pliuralizmas yra ne tik Italijos problema. Tai aktualu visoms valstybėms narėms ir visos Europos Sąjungos valstybės narės privalo užtikrinti šiuos žiniasklaidos pliuralizmo principus.
Šis Parlamentas jau seniai prašo Komisijos imtis veiksmų, kad būtų užtikrintas žiniasklaidos pliuralizmas. Komisija įsipareigojo numatyti trijų etapų metodą pliuralizmo rodikliams nustatyti, įskaitant darbinį dokumentą, nepriklausomą tyrimą ir komunikatą.
Komisijos narViviane Reding nepaminėjo, kad jau įvykdyti du iš šių etapų. Mūsų frakcija nekantriai laukia trečiojo etapo - komunikato dėl pliuralizmo ir teisėkūros priemonių, galinčių užtikrinti, kad šio principo būtų laikomasi visoje Europos Sąjungoje, ne tik Italijoje. Mūsų nuomongrindžiama tuo, kad Europos Sąjunga buvo ne tik ekonominir pinigų sąjunga ar netvirta valstybių narių sąjunga, bet ir vertybių rinkinys. Šioje diskusijoje labai svarbu tai dar kartą konstatuoti.
Viena iš šių teisių - informacijos teisė, kuri ES chartijoje apibrėžiama kaip teisgauti ir perduoti informaciją be viešosios valdžios įsikišimo - yra gyvybiškai svarbi. Italijos ir konkrečios mano frakcijai priklausančio Davido-Marios Sassoli išsakyta nuomone, tai kelia tikrą susirūpinimą, tačiau platesnio masto rūpestis dėl Europos Sąjungos mūsų frakcijai - visiems nariams, tarp jų ir Europos Parlamento nariams iš Italijos, yra iššūkis. Tai precedento neturinti padėtis Italijoje, tačiau ji gali būti pavojinga visai Europos Sąjungai ir tai yra mūsų frakcijos nuomonė.
Sonia Alfano
(IT) Pone pirmininke, ponios ir ponai, pirmiausia norėčiau kreiptis į Komisijos narę, kuri tvirtino, kad tam tikrų klausimų sprendimas yra ne šio Parlamento reikalas. Vis dėlto norėčiau pabrėžti, kad Sutarties ir valstybių narių konstitucijų laikymosi užtikrinimas yra šio Parlamento reikalas. Prieš kelis mėnesius Italijos teisingumo ministras pranešpasirūpinęs, kad netrukus būtų užblokuota tam tikra dalis YouTube ir interneto. Norėčiau atkreipti dėmesį, kad taip nutinka tik Kinijoje. Italijos konstitucijos 21 straipsnyje skelbiama, kad spaudai negali būti reikalaujama leidimo ir ji negali būti cenzūruojama.
Kaip patvirtino kiti nariai, Italija yra vienintelšalis, kurioje vyriausybės vadovas turi visuomeninių, o dabar ir privačių televizijos kanalų monopolį, kurioje, deja, svarstomas įstatymas, kuriuo žurnalistams bus draudžiama skelbti net teismų ataskaitas. Nes tuo atveju, jeigu jos būtų paskelbtos, Italijos gyventojai galbūt sužinotų apie Silvio Berlusconi dalyvavimą 1992 m. žudynėse, mafijos žudynes, kuriose mirGiovanni Falcone ir Paolo Borsellino.
(Pirmininkas paprašlaikytis tvarkos )
Pone pirmininke, norėčiau paprašyti, kad užtikrintumėte tvarką šioje salėje, nes esame ne turguje.
Indrek Tarand
Pone pirmininke, manau, kad spaudos laisvę šalyje galima tinkamai įvertinti tik apsvarsčius kiekvieną klausimo aspektą. Turėtų būti nuodugniai ištirtos rinkos, įskaitant reklamos rinkas, ir gyventojų įpročiai, pvz., vidutintelevizijos žiūrėjimo trukmė, spaudos platinimas ir raštingumo lygis ir t. t. Pastebėtume, kad lyginant su kitomis valstybėmis narėmis Italijoje šie rodikliai labai skiriasi. Tol, kol apie šiuos didelius skirtumus, pvz., žiniasklaidos priemonių nuosavybės koncentraciją ir partijų politinę valdžią visuomeninių žiniasklaidos priemonių atžvilgiu, nėra atvirai diskutuojama, Italijos modelis slapta įtikins daugelį žmonių.
Norėčiau jį palyginti su virusu, kuris yra nepakankamai pavojingas, kad nužudytų jo nešiotoją, bet neabejotinai jį silpnina ir gali užkrėsti kitus. Posėdyje dalyvaujantys Europos Parlamento nariai turėtų žinoti, kad Estijoje viena centro kairės partija beatodairiškai laikėsi dabartinio Italijos modelio, sutelkdama visus viešuosius ir privačius išteklius į partijos rankas ir visoje sostinėje, Taline, skleidvienašališkus pranešimus. Aš neprieštaraučiau, jeigu tuo klausimu čia taip pat padiskutuotume Europos lygmeniu.
Todėl skirtingai nei PPE frakcija, manau, kad laikas aptarti spaudos laisvę ir patvirtinti rezoliuciją. Rezoliucija, kurią priimsime, turėtų būti laikoma ne kokiu nors sąskaitų tarp politinių partijų vienoje ar kitoje valstybėje narėje suvedimu, o į ją greičiau turėtų būti žiūrima kaip į galimybę skatinti vertybes, kurios yra Europos Sąjungos pagrindas.
Potito Salatto
(IT) Pone pirmininke, aš jau tris kartus buvau pakėlęs savo kortelę ir neleidote man kalbėti, o Martinui Schulzui leidote.
Todėl norėčiau savo klausimą skirti kalbėtojui ir visiems, kam buvo suteiktas žodis, nepaisant jų politinės frakcijos: ar uždavėte klausimą, ar centro kairės vyriausybės kada nors priėmįstatymą, kuris galėtų užkirsti kelią žiniasklaidos priemonių sutelkimui ministro pirmininko Silvio Berlusconi rankose?
Indrek Tarand
Tai įdomus klausimas. Reikėtų patyrinėti istoriją: ar centro kairės vyriausybėmėsi kokių nors priemonių šiuo klausimu? Savo kalboje pažymėjau, kad centro kairės partija elgiasi taip pat kaip Silvio Berlusconi Italijoje, taigi diskusija yra apie Europą, apie žodžio laisvę ir grėsmę žodžio laisvei tiek iš kairiųjų, tiek iš dešiniųjų pusės. Tokia yra mano nuomonė.
Pirmininkas
Norėčiau informuoti Potito Salatto, kad, deja, negaliu suteikti žodžio kiekvienam, norinčiam pateikti klausimą pakėlus mėlynąją kortelę. Tai užgožtų diskusiją. Apgailestauju.
Oreste Rossi
(IT) Pone pirmininke, ponios ir ponai, šįryt tikrai išgirdau visokių kaltinimų Italijos ministrui pirmininkui, o neišgirdau to, kad dėl savo verslo jis sukuria dešimtis tūkstančių darbo vietų. Atleiskite man, jeigu tai atrodo nesvarbi aplinkybšiuo metu.
Tvirtinantys, kad Italijoje nėra informacijos laisvės ar pliuralizmo, meluoja ir jie tai žino. Ponios ir ponai, - turiu omenyje ne tik tarp jūsų esančius Italijos piliečius, bet taip pat ir kitus, - kviečiu jus išnagrinėti bet kurį 2009 m. mėnesį paskelbtus straipsnius trijuose pagrindiniuose šalies laikraščiuose: Il Corriere, La Stampa ir La Repubblica. Galėsite įsitikinti, kad atsižvelgiant į mėnesį 60-70 proc. šių straipsnių yra nukreipti prieš valdančiųjų daugumą ir ministrus, kurie yra vyriausybėje.
Straipsnių, kuriuose apie vyriausybę - šiuo atveju apie ministrą Roberto Maroni - atsiliepiama nepalankiai, dalis kitą mėnesį po to, kai buvo priimtas teisės aktų paketas dėl saugumo, padidėjo iki 80 proc. Kalbant apie televiziją kviečiu jus pažiūrėti Giovanni Floriso, Michele Santoro ir Fabio Fazio laidas. Tik tada galėsite balsuoti dėl šios rezoliucijos.
Frank Vanhecke
(NL) Pone pirmininke, laimei, matau, kad esu ne vienintelis, kuris turi labai didelių dvejonių dėl šios gana absurdiškos iniciatyvos, kuria aiškiai siekiama sukurti įvaizdį, kad Italija yra šalis, kurioje informacijos laisvei kyla grėsmė. Akivaizdu, kad socialistams kyla nemažai problemų dėl to, kad yra bent viena Europos Sąjungos valstybė, kurioje politiškai teisingi kairieji dar nekontroliuoja visų laikraščių ir visos žiniasklaidos. Silvio Berlusconio Italija - ir aš atsargiai galvoju, ką kalbu, nes su juo neturiu jokių reikalų - yra laisvės, saviraiškos laisvės ir spaudos įvairovės pavyzdys lyginant su daugeliu kitų Europos šalių.
Mūsų kolega Guy Verhofstadt, kuris šiame Parlamente ką tik pradėjo negailestingą puolimą prieš Silvio Berlusconi, savo šalyje - mano šalyje - yra pagarsėjęs arba labiau liūdnai pagarsėjęs dėl grasinimų ir kišimosi asmeniškai tada, kai žurnalistai kritikavo jo vyriausybę, ir tai buvo visai neseniai. Jis tikriausiai yra paskutinis žmogus, kuriam derėtų apie tai kalbėti. Iš Komisijos laukiau iniciatyvos atkurti saviraiškos ir informacijos laisvę visose Europos Sąjungos valstybėse narėse, kuriose joms gresia tikrai realus pavojus dėl laisvę užgniaužiančių teisės aktų, dažnai tariamai teisinamų kova su rasizmu. Arba ką manote apie Komisijos iniciatyvą, kai, pvz., - kaip tai taip pat neseniai nutiko - Nyderlandų politikas negali net gauti leidimo atvykti į kitą Europos Sąjungos valstybę narę, Jungtinę Karalystę. Taip pat galėčiau paminėti labai neseną pavyzdį savo paties šalyje, kai mano partija, Vlaams Belang, kuri yra antra partija Flamanduose pagal dydį, yra diskriminuojama mokesčių mokėtojų pinigais finansuojamo visuomeninio transliuotojo. Tai diskriminacija, kurią aukščiausia Belgijos teismininstitucija - Valstybės taryba - pavadino melagingos informacijos rinkėjams teikimu. Tiesa, kad yra daug su informacijos laisve susijusių problemų Europoje, tačiau jokiu būdu ne visos jos kyla Silvio Berlusconio Italijoje; teisingas yra priešingas teiginys.
Manfred Weber
(DE) Pone pirmininke, ponios ir ponai, po įtikinamos Mario Mauro kalbos staiga net Martin Schulz pripažino, kad būtų gerai, jeigu dabar kalbėtume apie visą Europą.
Deja, šios dienos diskusija yra susijusi tik su Italija. Visiškai suprantu, kodėl daugelis jūsų nėra suinteresuoti kalbėti apie visą Europą. Jeigu, pvz., panagrinėtume Vokietijos socialdemokratų interesus žiniasklaidos srityje, pastebėtume, kad jie valdo 90 proc. laikraščio Frankfurter Rundschau akcijų ir kad Vokietijos socialdemokratų partijai (SPD) priklauso 57 proc. laikraščio Neue Westfälische akcijų, taip pat jai priklauso dalis WAZ žiniasklaidos priemonių grupės akcijų. Šiandien daugiausia pajamų SPD gauna iš jiems priklausančių žiniasklaidos priemonių nuosavybės teisių. Todėl aš visiškai suprantu, kodėl daugelis jūsų visiškai nenori kalbėti apie nuosavybę kitais atvejais, užuot diskutavus tik apie Italiją.
Ši diskusija blėsta dėl padėties Italijoje ir teigiamų atsiliepimų, kuriuos girdime. Nesu iš Italijos, tai galite pastebėti iš mano kalbėsenos, tačiau įtaigiausias argumentas, apie kurį pirmiausia pagalvoju, yra klausimas, kas buvo nutikę nuo 2006 iki 2008 m., kai Italijoje valdžioje buvo kairiųjų vyriausybir, žinoma, kaip Mario Mauro pažymėjo, viskas buvo gerai. Vyriausybnepateikpasiūlymų, kad galiausiai būtų nutraukta žiniasklaidos koncentracija, nors įgaliojimus tam turėjo.
Šiandien, kai konservatyvių pažiūrų partijos Italijoje vėl turi akivaizdžią daugumą, staiga problemos kyla iš naujo. Šioje diskusijoje privalome išlikti sąžiningi. Jeigu šioje salėje esantys socialistai, kairieji, daugiau neturi argumentų, kurių negalėtume nuginčyti, tikrai mielai galiu tęsti šią diskusiją!
Juan Fernando López Aguilar
(ES) Pone pirmininke, ponia Viviane Reding, šia diskusija gali būti siekiama tik vieno - nusiųsti aiškų politinį žinią, palaikant saviraiškos laisvę ir jos kokybės užtikrinimo garantą - informacijos pliuralizmą. Taip pat svarbu nusiųsti žinią Europai, taigi Europiniu lygmeniu.
Sutinku su tais, kurie pabrėžė, kad saviraiškos laisvir informacijos pliuralizmas yra esminiai Europos pagrindai, ir su tuo, kad jie niekad nebus nuolat paminti arba bus nuolat jų laikomasi. Veikiau priešingai: jiems nuolat kyla grėsmė, ir grėsmę kelia ne tik politika, t. y. autoritarizmas arba populizmas, arba laisvės ir pliuralizmo išsižadėjimas arba paneigimas vykdant politiką, bet taip pat rinka, rinkų koncentracija, iškraipymas ir piktnaudžiavimas.
Todėl tikiu, kad ši diskusija yra susijusi ne tik su viena šalimi, bet ji vyksta Europos lygmeniu, nes būtent Europos lygmeniu demokratija keičiasi.
Nors atstovaujamąją demokratiją pakeitvisuotinrinkimų teisė, kuria suvienodintos visų piliečių teisės, - vienas asmuo, vienas balsas, - ryšių rinkoje neturime lygių teisių, nes ne visi mes turime vienodą galimybę diskutuoti radijo diskusijų laidose, diskusijose televizijoje, rašyti į spaudos skiltis arba teikti redakcijos pastabas ryšių priemonėse. Todėl negalime visi vienodomis teisėmis dalyvauti kuriant visuomenės sistemą, kuri demokratiškai vis dėlto mums visiems visoje Europoje priklauso vienodai.
Todėl ši diskusija yra svarbi, kad prisimintume, jog šiais, t. y. 2009 m., Komisija įsipareigojo pateikti šiam Parlamentui komunikatą, siekiant įvertint galimas visoje Europoje kylančias grėsmes saviraiškos laisvei ir informacijos pliuralizmui ir atkreipti dėmesį į tai, kaip svarbu parengti direktyvą, garantuojančią informacijos pliuralizmą naujųjų technologijų ir ypač televizijos srityje.
Labai svarbu, kad ši diskusija būtų tęsiama Europoje, visokeriopai užtikrinant, kad ji vyktų tinkamai, nes akivaizdu, kad daugelis Europos Sąjungos šalių negali imtis šios diskusijos pačios vienos.
Jeigu Europos Parlamente klausimus nagrinėsime Europos lygmeniu, pasiųsime aiškią žinią apie įsipareigojimą užtikrinti, kad saviraiškos laisvXXI a. informacijos pliuralizmo kontekste būtų užtikrinama nuolat ir išliktų.
Gianni Vattimo
(IT) Ponia pirmininke, stengsiuosi kalbėti trumpai. Italija tikrai yra lyderlaisvės ir netgi libertinizmo srityje, kaip tuo galima įsitikinti skaitant laikraščius, kuriuos Silvio Berlusconi siekia "nutildyti", prieš kuriuos jis kelia bylas teismuose, nes jie, be kita ko, atskleidžia jo asmeninius santykius, kuriais naudodamasis jis taip pat renkasi kandidatus į politiką. Pas jį apsilankančioms moterims arba sumokama pinigais, arba žadami postai. Padėtis yra tokia, kad Silvio Berlusconi kontroliuoja Italijos žiniasklaidą.
Tiesa, kad kol kas dar nėra spaudos laisvei nepalankių įstatymų. Silvio Berlusconi rengiasi juos pasiūlyti. Visai neseniai Italijoje buvo panaikintas Alfano įstatymas, kurį sugalvojo Silvio Berlusconi, kad apsisaugotų nuo teismų ir visų šiuo metu vykstančių teisminių procesų. Būtent tokioje padėtyje dabar esame. Ar teisinga Europos prašyti nagrinėti šią problemą? Be abejonės, nes Italijoje mes jos nenagrinėjame. Prašome, kad Europa imtųsi veiksmų humanitarinės pagalbos pagrindais tam, kad būtų išspręsta spaudos laisvės Italijoje problema. Norime, kad tai padarytumėte, ir manome, kad tai taip pat svarbu Europai, jeigu nenorime, kad virusas per greitai paplistų visoje Europoje.
Mario Borghezio
(IT) Ponia pirmininke, tai nebuvo įdomi diena Europos Parlamentui, laikas buvo išeikvotas beprasmei diskusijai, nors visi žinome, kad Europoje nėra šalies, kurioje saviraiškos ir informacijos laisvbūtų didesnnei mūsų šalyje.
Vis dėlto tada, kai Italijoje valdžioje buvo kairieji, tokiai partijai kaip partija, kuriai aš priklausau, nepaisant to, kad ji turėjo savo atstovus Italijos parlamente, Senate ir Europos Parlamente, buvo suteikta tik 0,1 proc. eterio laiko žinių transliacijų per televiziją metu, jūs, pone D.-M. Sassoli, dirbote šiose televizijos žinių programose ir nesinėrėte iš kailio ir nerengėte demonstracijų gatvėse, neatsisakėte didelio RAI jums mokamo atlyginimo.
Jūs kovos už spaudos laisvę prieš cenzūrą šalininkai! Mes klausėmės Belgijos atstovų, bet ar Belgijos partija Vlaams Belang turi šią spaudos laisvę, šią informacijos įvairovę, ar ji yra cenzūruojama taip, kaip buvome mes? Italijoje cenzūra buvo taikoma net gerajam Marco Panellai ir visi, tarp jų ir jūs, esantys kairėje, tylėjo. Jis turėjo skelbti bado streiką - kokie nuostabūs kovotojai už laisvę! Žurnalistų sovietų sąjunga. Kokią laisvę Italijos spaudos federacija suteikia mažumos atstovams? Jie turi tylėti, jiems nesuteikiamas nei plotas spaudos skiltyse, nei eterio laikas. Puikūs kovotojai už laisvę!
Atsiprašau, bet tie, kurie iš jūsų turite pakankamai drąsos, eikite ir vykdykite šias demonstracijas kartu prisirakindami Pekine, Kuboje ir Teherane, kur žmonės miršta už spaudos laisvę! Gėda jums, bailiai! Važiuokite į Teheraną, bailiai, bailiai, bailiai, bailiai! Ilgai gyvuojanti laisvė, ilgai gyvuojanti mūsų laisva ir demokratinšalis...
(Pirmininknutraukkalbėtoją)
Carlo Casini
(IT) Ponia pirmininke, ponios ir ponai, norėčiau racionaliai paaiškinti šią iš pažiūros dviprasmišką nuomonę, kurią susidariau po šios pirmos mūsų diskusijos dalies, nes visiškai pritariu ryžtingiems pirmininko Josepho Daulo teiginiams, tačiau taip pat pritariu Davido-Marios Sassoli nuomonei, kuris visiškai pagrįstai turėtų būti mano politinis priešininkas.
Leiskite geriau paaiškinti: ar būdamas tokios prieštaringos nuomonės esu šizofrenikas, ar bereikalingai bandau suderinti tai, kad Italijoje priklausau opozicijai, o čia dirbu kartu su partijos "Laisvės žmonės" atstovais PPE? Manau, kad į šį klausimą galiu atsakyti išryškindamas akivaizdų informacijos laisvės klausimo, kuris yra labai svarbus, masto ir svarbos prieštaravimą.... Jeigu Monteskjšiandien būtų gyvas, jis kalbėtų ne tik apie įstatymų leidžiamąją, vykdomąją ir teisminę valdžią, bet ir apie kitas, ir jis turėtų paminėti ketvirtąją valdžią -pirmiausia, spaudą, nes ji parodo laisvės, kovos su minčių vergovės ir demokratijos problemas.
Kita vertus, po ištisų mėnesių visos Italijos spaudos teršimo - reikia pabrėžti, kad tiek kairiųjų, tiek dešiniųjų pažiūrų spaudos kokybjau kelis mėnesius yra labai menka, nes politika pasiekišties žemą lygį - riba buvo peržengta dėl Silvio Berlusconi ieškinio teismui. Leisiu sau pasakyti, kad ketverius metus dirbau baudžiamųjų bylų teisėju Kasacinio teismo penktajame baudžiamųjų bylų skyriuje, kur priimdavome sprendimus bylose dėl šmeižto. Todėl žinau, kad Mario Mauro yra teisus. Nagrinėjau daug tokių bylų dėl šmeižto ir niekas neprotestavo. Piliečiai taip pat tokiais atvejais turi teisę gintis.
Todėl tikiuosi, kad po nuoširdaus bandymo suderinti iš pažiūros prieštaringas nuomones galėsime tikrai surasti geresnį būdą, kaip spręsti šią problemą ne tik Italijoje, bet ir visoje Europoje.
Gianluca Susta
(IT) Ponia pirmininke, ponios ir ponai, tie, kurie bet kurį asmenį, reikalaujantį, kad būtų nustatytos tam tikros taisyklės dėl informacijos perdavimo ir informacijos laisvės, kuriose būtų laikomasi pliuralizmo principų ir kurioms būtų būdingas aiškus didelę institucijų atsakomybę prisiimančių asmenų turto ir šių asmenų iš verslo leidybos ir informacijos priemonių srityse gaunamo turto atskyrimas, siekia priskirti priešiškiems Italijai, ardomąja veikla užsiimantiems asmenims ir komunistams, daro didelę klaidą, kurios negalima dovanoti, pateisinti ar sudaryti jai sąlygas čia Europoje.
Italijos ministrą pirmininką savo kalbose paminėjome ne kartą. Galėtume paminėti daug jam priklausančių laikraščių: 150 laikraščių Italijoje ir apie keturiasdešimt televizijos kanalų. Tačiau tai ne problema. Problema yra tai, kad informacijos pliuralizmas - ir pliuralizmas informacijoje - yra esminis kiekvienos laisvos demokratijos elementas ir jis turi būti naudojamas kaip apsaugos priemonnuo kiekvienos monopolinės ir oligopolinės filosofijos ir interesų konfliktų.
Ponia Komisijos nare V. Reding, kiekvienos valstybės suverenumas, patvirtinimas, kad Europos Sąjunga nėra supervalstybė, turi neleisti mums pamiršti, kad Europos Sąjunga taip pat turi Pagrindinių teisių chartiją, iš kurios kyla teisėkūros sistema, kurios valstybės narės negali nepaisyti. Jūs žinote, kad būtent šiais klausimais Teisingumo Teismas priėmdaug sprendimų, - pone Francesco Enrico Speroni, Italijos atveju sprendimai nebuvo susiję su klausimais dėl sistemos, - kurie dar nėra įvykdyti.
Dėl rinkų globalizacijos ir nuolat vis labiau plintančio radijo bangų naudojimo dabar reikia tiksliau orientuotų Europos teisės aktų, kad butų reglamentuojamas šis opus klausimas, kuris daro tokią stiprią įtaką visuomenės nuomonei, taigi ir tautos suvereniteto principui, kuris sustiprina ne tik Italijos Respubliką, bet ir Europos Sąjungą - ir šio principo panaudojimo būdus.
Jau nebeturėtų būti kam nors leidžiama remtis absoliučiomis visuomenės daugumos palaikymo teisėmis, siekiant pateisinti spaudos laisvei keliamą grėsmę, dėl kurios dar neseniai buvo susidariusi tokia padėtis, kad tiek Italijoje, tiek Portugalijoje - kaip mums buvo priminta anksčiau - ieškovas ir atsakovas yra skirtingoje padėtyje, nes tai pakerta bendradarbiavimo normų, kurios yra Europos Sąjungos pamatas, pagrindą. Todėl skubiai reikalinga direktyva kovos su koncentracija informacijos priemonių srityje, kuria būtų reguliuojami politikoje dalyvaujančių ir kartu kontroliuojančių labai svarbias žiniasklaidos priemones asmenų susitarimai.
Sylvie Goulard
(FR) Ponia pirmininke, norėčiau trumpai pabrėžti, kad šios diskusijos tema yra - ir tai aiškiai parodViviane Reding ir Josepho Daulo kalbos - mūsų Europos idėja. Kalbame ne apie valstybę narę, o apie tai, ar taikome ES Sutartis, ar taikome 1950 m. Romoje pasirašytą Europos žmogaus teisių konvenciją ir ar taikome Sutarties 6 straipsnį.
Pone Josephai Daulai, cituodami Giorgio Napolitano, pacituokite viską. Italijos Respublikos prezidentas pabrėžė, kad yra numatytos teisių gynimo priemonės, ir savo kalboje paminėjo Sutarties 7 straipsnį. Šis straipsnis šiandien mums suteikia teisę teisėtai, neemocingai nagrinėti problemą dėl žmogaus teisių pažeidimo valstybėje narėje - dabar tai Italija, kitą kartą bus kita šalis - grėsmės.
Paskutinis labai svarbus faktas yra tai, kad kiekvienoje pasaulio šalyje diktatoriai ir žmonės, kurie siekia paminti žmogaus teises, teisina tai suverenumu. Mano nuomone, Europa yra žemynas, kuriam būdingas žmogaus teisių visuotinumas. Jeigu nepripažinsime, kad mes, esantys tame pačiame Parlamente, turime teisę, turime pareigą matyti, kas vyksta vienoje iš valstybių narių, kaip galime sakyti tolimoms diktatūrinės santvarkos šalims, kad mes giname visuotinę idėją, kuri yra tokia svarbi, ypač ginant moterų teises?
Fiorello Provera
(IT) Ponia pirmininke, keista, kad šioje salėje kalbėdami apie saviraiškos laisvę Italijoje, nuolat viršijame kalbėjimo laiką ir netiesiogiai cenzūruojame kitą kalbėtoją. Todėl bandysiu tiksliai laikytis man skirto kalbėjimo laiko.
Turiu pasakyti, kad jeigu, kaip kažkas jau minėjo, neketiname diskutuoti apie spaudos laisvę bendrai, t. y. Europos lygmeniu, mano nuomone, šią diskusiją daug labiau tiktų rengti ne Europos Sąjungos, o Italijos parlamente. Vis dėlto kalbant ne apie nuomones, manau, kad verta pateikti tam tikrus duomenis, kuriuos Francesco Enrico Speroni jau anksčiau pristatir apie kuriuos turėtume pamąstyti.
Galiu patvirtinti, kad iš 455 Europos žmogaus teisių teismo priimtų sprendimų, susijusių su 10 straipsniu dėl saviraiškos laisvės, 29 buvo susiję su Prancūzija, 28 su Jungtine Karalyste, penkiolika su Graikija, dešimt su Rumunija, aštuoni su Lenkija ir tik septyni susiję su Italija. Prašau pamąstyti apie šiuos duomenis.
Simon Busuttil
(MT) Nekaltinu nvieno šios diskusijos dalyvio, galvojančio, kad esame ne Europos, o Italijos parlamente. Vis dėlto tai yra ne Italijos parlamentas ir todėl tai netinkama vieta diskutuoti šiais iš esmės nacionaliniais politiniais klausimais. Visi žinome apie ryškią Italijos ministro pirmininko asmenybę. Tačiau ne apie tai kalbame. Kalbame apie tai, ar mes, kaip Europos institucija, turime įgaliojimų priimti sprendimus šiais klausimais. Atsakymas aiškus. Šiandien Komisijos narViviane Reding mums jį pateikė, pasakydama, kad šie klausimai nepriklauso Europos kompetencijos sričiai ir kad mes negalime imtis vaidmens, kuris mums nepriklauso.
Todėl, turint omenyje, kad šis klausimas nepriklauso mūsų kompetencijai, jis turi būti aptartas ir dėl jo turi būti priimtas sprendimas nacionaliniu lygmeniu. Jeigu prisiimsime įsipareigojimus, kurie mums nepriklauso, ir jeigu kišimės į problemas, kurios nepriklauso mūsų kompetencijos sričiai, savo teisėtumo ne sustiprinsime, o greičiau jam pakenksime. Pakenktume institucijai, kuriai atstovaujame, ir labiau atitoltume, nei suartėtume su ES piliečiais. Jeigu norime užsitarnauti piliečių pagarbą, turime pradėti laikytis savo įgaliojimų ribų.
Maria Badia i Cutchet
(ES) Ponia pirmininke, Europos Sąjunga yra įsipareigojusi užtikrinti žiniasklaidos pliuralizmą. Diskusija spaudos laisvės tema yra susijusi su nuosavybės teisių į žiniasklaidos priemones pliuralizmu, su jų struktūra ir jų vadovų skyrimo procedūra, ryšiais tarp politikos, verslo ir pačių žiniasklaidos priemonių ir su galimybe piliečiams sužinoti skirtingas nuomones. Manau, sutiksite su mano nuomone, kad žiniasklaidos padėtis Italijoje, apie kurią šiandien diskutuojame, neatitinka pagrindinių normų, kurių būtina laikytis, kad toje šalyje būtų garantuojama spaudos laisvė.
Todėl prašome Komisijos patenkinti pastaraisiais metais šio Parlamento pateiktus prašymus ir nustatyti konkrečius galimų šių teisių ir laisvių pažeidimų kiekvienoje iš valstybių narių kriterijus.
Mūsų tikslas, ir neleiskime niekam tuo abejoti, yra apsaugoti piliečių teises gauti įvairaus pobūdžio informaciją, taip kaip žurnalistai turi teisę laisvai rengti pranešimus, nes - kaip kalbėtojai tai minėjo praėjusį šeštadienį - informacija mums suteikia daugiau laisvės.
Sarah Ludford
Ponia pirmininke, tai, kad praėjusią savaitę Jungtinės Karalystės konservatoriai užsitikrino Ruperto Murdocho paramą ir vakar balsavo, kad ši diskusija dėl spaudos laisvės būtų išbraukta iš darbotvarkės, be abejo, nėra sutapimas. Naujosios buvusios komunistinės valstybės narės pasiekdidelę pažangą, siekdamos laisvos spaudos, o Silvio Berlusconi dominavimas žiniasklaidos srityje būtų privertęs Erichą Honeckerį pažaliuoti iš pavydo.
Tačiau grasinimai, gąsdinimas ir piktnaudžiavimas, kuriuos Silvio Berlusconi nukreipia ne tik į spaudą, bet ir į prezidentą bei teisėjus, yra kur kas daugiau nei nacionalinio lygmens problema - tai didelis Europos rūpestis. Komisijos narViviane Reding labai keistai pasakė, kad ES institucijų neturėtume naudoti nacionalinėms problemoms spręsti. Tada kodėl apskritai turime Europos Sutartis ir teisės aktus, tarp jų ir normas dėl reikalavimo gerbti pagrindines teises ir teisinės valstybės principus?
Yra aiškiai nustatyti ES įgaliojimai imtis veiksmų, siekiant išsaugoti saviraiškos laisvę ir pagrindines teises apskritai. Teisinis pagrindas yra ir jį turi papildyti teisės aktai dėl žiniasklaidos priemonių įvairovės ir pliuralizmo. Komisijos narės pasyvumas labai liūdina.
Salvatore Iacolino
(IT) Ponia pirmininke, ponios ir ponai, Italijos konstitucijos 21 straipsnyje ir 2004 m. įstatymo Nr. 102 3 straipsnyje nustatyta spaudos laisvės taikymo sritis ir ribos: spauda turi būti objektyvi, išsami, teisinga ir nešališka, visada saugoti žmogaus orumą laikantis Europos Sąjungos nustatytų principų. Interneto ir skaitmeninių technologijų laikais, kai kuriami vis nauji laikraščiai, per valstybinę televiziją transliuojamos programos, kuriose atvirai rodomas priešiškumas vyriausybės vadovui, o spaudai ir žiniasklaidos priemonėms šiurpą kelia dviem laikraščiams pateiktas Silvio Berlusconi ieškinys dėl žalos atlyginimo.
Iš tikrųjų 1100 radijų stočių 162 laikraščių ir kelių šimtų privačių televizijos kanalų tariamai nepakanka, kad būtų užtikrintas žiniasklaidos priemonių, kurioms Silvio Berlusconi veiksmai tariamai kelia grėsmę, pliuralizmas. Išlieka įtarimas, kad jei konkreti žiniasklaidos priemonpradedama cenzūruoti, ji pati siekia tapti politine jėga Kitose pasaulio dalyse veikia ta pati sistema, nes tokie įtakingi laikraščiai kaip El País, The Sun ir Tarin greitai keičia savo politines pažiūras.
Italijos kairiosios politinės jėgos užuot laikęsi savo politikos strategijos naudojasi nacionalinės žurnalistų federacijos informacija nepaprastai išdavikiškam ir atkakliam demokratijos principams prieštaraujančiam esamos vyriausybės puolimui tam tikrais suderintais veiksmais. Nepaisant to, piliečiai ir toliau labai palaiko ministrą pirmininką, kurį Italijos gyventojai laisvai pasirinko, ir tikisi, kad kaip ir 2004 m. Europos Parlamentas galės patvirtinti, kad spaudos laisvyra pripažinta ir nusistovėjusi vertybė.
Rita Borsellino
(IT) Ponia pirmininke, Komisijos nare, ponios ir ponai, nei aš, nei frakcija, kuriai priklausau ir kuri rėmšią diskusiją ir jos siekė, neketiname Italijos vidaus ginčų perkelti į Europos lygmenį. Informacijos laisvės problema aktuali mums visiems, ji svarbi Europos Sąjungai, kuri gali ir privalo spręsti šį klausimą Bendrijos lygmeniu, kad būtų atsispirta politinei ir ekonominei įtakai ir užtikrintas informacijos pliuralizmas.
Tačiau anomalijos Italijoje, kurios ministras pirmininkas yra kartu ir kai kurių didžiausių privačių informacijos priemonių savininkas, priežastis yra būtent pavojinga žiniasklaidos ir politinės bei ekonominės galios sąsaja. Būtent todėl reikalaujame Europos teisės aktų, kurie iš tikrųjų nebūtų Italijai priešiški teisės aktai ir kurie padėtų apsaugoti informacijos pliuralizmą, užkirsdami kelią koncentracijoms ir interesų konfliktams. Todėl šiandien reikalaujame, - kaip šis Parlamentas to jau reikalavo anksčiau, - kad Komisija kuo greičiau imtųsi veiksmų, kad Europos Sąjungoje būtų nustatytos bendros informacijos laisvės išsaugojimo visiems Europos piliečiams taisyklės.
Sophia in 't Veld
Ponia pirmininke, turiu pripažinti, kad Komisijos narės Viviane Reding kalba mane gerokai sukrėtė, nes iš tikrųjų visų pirma valstybės narės yra atsakingos už tai, kad būtų užtikrinta pagarba demokratijai ir pagrindinėms teisėms. Tačiau esate neteisi, manydama, kad šiuo atveju ES neturi kištis.
Visų pirma, turime Europos Sąjungos sutarties 6 straipsnį, kuriame nustatyta: "Sąjunga yra grindžiama laisvės, demokratijos, pagarbos žmogaus teisėms ir pagrindinėms laisvėms bei teisinės valstybės principais, t. y. principais, kurie valstybėms narėms yra bendri". Siekdama įrodyti, kad tai nėra tik bevertnuostata, Europos Sąjunga pasirūpino 7 straipsniu - teisine 6 straipsnio vykdymo priemone.
Antra, ponia Viviane Reding, vesdami derybas su šalimis kandidatėmis primygtinai reikalaujame, kad jose visapusiškai būtų užtikrinama spaudos laisvė; priešingu atveju jos negali prisijungti prie Europos Sąjungos. Šis reikalavimas buvo nustatytas Kopenhagos kriterijuose, tad, Komisijos nare Viviane Reding, kodėl šalims kandidatėms taikome skirtingus reikalavimus negu esamoms valstybėms narėms? Esama kitų šalių, kuriose yra pažeidžiamos spaudos arba žodžio laisvės, pvz., Čekija, kuri neseniai priėmspaudos laisvę apribojantį įstatymą, arba Airija, kuri priėmbe galo griežtą įstatymą dėl šventvagysčių. Ponia Komisijos nare Viviane Reding, savo kalbą baigsiu pasakydama, kad jeigu mes iš tiesų norime būti vertybių Bendrija, Europos Komisija privalo imtis veiksmų.
János Áder
(HU) Ponia pirmininke, ponios ir ponai, girdėjome, kaip Guy Verhofstadt prieš valandą mums sakė, kad turime susivienyti tam, kad apsaugotume laisvės vertybes, ir noriu pasakyti, kad jam pritariu. Žodžio laisvyra svarbi pagrindinteisė. Tai yra iki šiol diskusijoje išsakyta nuomonė. Taip pat pritariu ir esu giliai įsitikinęs, kad salėje nėra nvieno Italijos politiko, kuris norėtų, kad žodžio laisvbūtų apribota.
Klausant diskusijos man kilo du klausimai. Kodėl socialistinių ir liberalių politinių pažiūrų Europos Parlamento nariai mano, kad svarbu apsaugoti tik tam tikras pagrindines politines laisves ir tik tam tikrais atvejais? Ar laisvų susirinkimų teisyra svarbi pagrindinteisė? Ar ji yra tokia pat svarbi pagrindinteiskaip ir žodžio laisvė? Neabejotinai taip. Vis dėlto prieš trejus metus niekas neprotestavo, kai Vengrijos socialistų vyriausybišvaikminią, kuri buvo susirinkusi paminėti 1956 m. revoliucijos.
Ar teisvartoti savo kalbą yra svarbi pagrindinteisė? Ar ji yra tokia pat svarbi pagrindinteiskaip ir žodžio teisė? Ji neabejotinai yra svarbi. Vis dėlto jūs vėl neprieštaraujate, nors Slovakijos, Europos Sąjungos valstybės narės, valdžios institucijos ketina apriboti tautinių mažumų teisę vartoti savo kalbą.
Ar asmens privatumo apsauga yra svarbi pagrindinteisė? Žinoma, tai svarbi pagrindinteisė. Manau, kad kiekvienas - ar tai būtų Italijos ministras pirmininkas, ar bet kas kitas - turi ir privalo turėti teisę pareikšti ieškinį dėl neteisingų kaltinimų ir šmeižto.
Spaudos laisviš tikrųjų yra svarbi teisė, tačiau kodėl tylėjote pastaruosius dvidešimt metų, kai buvo akivaizdu, kad buvusiose socialistinėse valstybėse labai dideldalis žiniasklaidos buvo sukoncentruota buvusių komunistų partijų rankose? Aš tik prašau netaikyti dvigubų standartų.
Debora Serracchiani
(IT) Ponia pirmininke, ponios ir ponai, žinau, kad rugsėjo 30 d. Komisija pristattyrimą dėl žiniasklaidos pliuralizmo valstybėse narėse kriterijų. Tačiau 2008 m. šis Parlamentas patvirtino Marianne Mikko pranešimą, kuriame buvo reikalaujama, kad Europos Komisija ir valstybės narės apsaugotų, cituoju pažodžiui: "žiniasklaidoje skelbiamų nuomonių įvairovę, garantuotų informacijos pliuralizmą, kad visiems ES piliečiams būtų užtikrinta galimybnaudotis laisvomis ir įvairiomis žiniasklaidos priemonėmis".
Dar anksčiau, 2004 m., Parlamentas patvirtino J. Boogerd-Quaak pranešimą dėl saviraiškos ir informacijos laisvės pažeidimų Europos Sąjungoje. Šiame pranešime Komisijos buvo paprašyta pateikti komunikatą dėl žiniasklaidos pliuralizmo išsaugojimo visose valstybėse narėse. Komisija iki šiol aiškiai neatsakį Parlamento prašymus.
Atkreipkite dėmesį, Komisijos nare, kad nepaminėjau nei savo šalies, nei jos ministro pirmininko. Tačiau kaip Europos pilietklausiu jūsų šiame Parlamente, kokių veiksmų Komisija ketina imtis Europos lygmeniu, kad žiniasklaidos pliuralizmas būtų užtikrintas visose valstybėse narėse.
Clemente Mastella
(IT) Ponia pirmininke, ponios ir ponai, manau, kad prieš tariamą žiniasklaidos laisvės Italijoje užsipuolimą nukreiptas pasiūlymas yra politiškai nenuoseklus ir nepagrįstas sprendimas. Be to, manau, kad kai kurios nemalonios kalbos, persmelktos pykčio ir neapykantos, buvo akivaizdžiai perdėtos. Tačiau atsižvelgiant į tai, kad centro dešiniosios politinės jėgos ir centro kairiosios politinės jėgos - kurioms aš taip pat priklausiau - mano šalį valdpakaitomis, labai keista, kad šiuo demokratijos Italijoje nuosmukiu (arba tariamu nuosmukiu) susidomėta tik dabar ir taip staiga.
Jeigu Italijoje iš tikrųjų yra toks nepakantumas ir priešiškumas demokratijai, kodėl per tokį ilgą kairiųjų politinių jėgų valdymo laikotarpį jie nebuvo įveikti? Ar kalbame apie nerūpestingumą, uždarumą, patogumą, ar - ir, manau, tai yra kur kas logiškiau - apie paprastą pastebėjimą, kad demokratijos normos Italijoje atitinka Vakarų Europos demokratines normas?
Jeigu tikrai norime išimties tvarka - kaip, apgailestauju, ponia Debora Serracchiani, ir yra šiuo atveju, t. y. diskutuojama apie vieną šalį, o ne apie Europą - išsiaiškinti tiesą apie demokratijos padėtį mūsų šalyje, tuomet turėtume pagarbiai, kaip institucijos, paklausti respublikos prezidento Giorgio Napolitano, ar jis mano esąs prezidentas šalies, kurioje informacijos pliuralizmas šlubuoja, laisvregresuoja, o demokratija nyksta. Vis dėlto aš taip nemanau, nes esant tokiai padėčiai prezidentas Giorgio Napolitano, kuris yra ištikimas savo konstitucijos garanto privilegijoms, nedvejodamas apie tai praneštų.
Apgailestauju, kairiųjų politinių pažiūrų ponios ir ponai, tačiau atsižvelgiant į tai, kad su Italijos politiniais reikalais klausimas, kuris dirbtinai įgauna europinį, o dabar ir nacionalinį pobūdį, yra susijęs labai netiesiogiai, reikia pabrėžti, kad tol, kol Italijos kairiosios politinės jėgos, kurios anuomet buvo daug stipresnės ir svarbesnės, leis, kad jiems politikoje vadovautų juokdariai ir demagogai, valdžia jiems taps vis sunkiau pasiekiama. Nemanau, kad Woody Alen nurodo prezidentui B. Obamai, kaip reikėtų elgtis.
Anni Podimata
(EL) Ponia pirmininke, Komisijos nare, kaip buvusi žurnalisttaip pat niekad nemaniau, kad šiandien, praėjus penkiasdešimčiai metų nuo Europos kūrimo pradžios ir prieš pat įsigaliojant Lisabonos sutarčiai, diskutuosime apie tam tikrus pagrindinius principus ir vertybes, kuriais remiantis Europos Sąjunga buvo kuriama.
Tai tokios vertybės kaip spaudos nepriklausomybė, žiniasklaidos pliuralizmas, kiekvieno asmens, visų pirma žurnalistų, žodžio laisvė, visų lygybįstatymams arba net pagrindinis valdžių atskyrimo principas. Ar valdžios yra atskiriamos, kai šalies ministras pirmininkas, kitaip tariant, aukščiausia vykdomoji valdžia, valdo ir kontroliuoja didžiąją dalį šalies žiniasklaidos priemonių, o likusią dalį persekioja?
Tai, kas vyksta Italijoje, yra ne Italijos, o Europos problema, nes kyla grėsmvisos Europos Sąjungos, kuri kontroliuoja ir vertina pagrindinių principų ir teisių pažeidimus trečiosiose šalyse ir leidžia pažeisti tas pačias vertybes ir principus ES viduje, patikimumui.
Alfredo Pallone
(IT) Ponia pirmininke, ponios ir ponai, daugelis jūsų esate skaitę Franco Kafkos knygą "Procesas": tai pramanyta istorija, tačiau būtent tai vyksta mano šalyje, turinčioje gilias demokratijos tradicijas, kurios valdžią renka suvereni tauta, tačiau kurioje bandoma pakenkti demokratinei apsisprendimo teisei praeityje precedento neturinčiu žiniasklaidos priemonių ir teismų naudojamu puolimu.
Diskutuojame apie informacijos laisvę, tačiau 72 proc. spaudos yra priešiška vyriausybei ir ministrui pirmininkui Silvio Berlusconi. 70 proc. ieškinių prieš laikraščius pareiškkairiųjų politinių jėgų lyderiai, reikalaudami atlyginti tariamą žalą, kuri siekia 312 mln. EUR iš 486 mln. EUR bendros nuo 1994 m. pareikštų ieškinių sumos. Tai sudaro 32 mln. EUR per metus. Tai prilygsta papildomo finansavimo šaltiniui pasinaudojant teismais.
Jums, ponios ir ponai, atstovaujantiems europinėms demokratijoms, mes sakome ir tvirtiname, kad Italijoje teismų ir žiniasklaidos galia gniuždo suverenios tautos valią siekiant šališkos, su tam tikra visuomenės dalimi susijusios naudos. Todėl jeigu vyriausybbus nuversta, Italijoje kils grėsmdemokratijai. Semantiniu aspektu pagrindinis asmuo, siekiantis sužlugdyti šią mintį, tai -
Antonio Di Pietro. Baigdamas kalbą norėčiau padėkoti Komisijos narei Viviane Reding už puikų pusiausvyros ir demokratijos suvokimą, ji sumaniai ir tiksliai parengpranešimą.
Cătălin Sorin Ivan
(RO) Spaudos laisvniekada nėra pakankamai saugoma nuo piktnaudžiavimo. Europos Komisija, Europos Parlamentas ir kiekvienas iš mūsų turime reaguoti kiekvieną kartą, kai Europos Sąjungos valstybės narės prezidentas arba ministras pirmininkas užsipuola žurnalistus net jeigu taip yra tik todėl, kad jie nesutinka su žurnalistų nuomone.
Italijos ministras pirmininkas visomis turimomis priemonėmis bando įbauginti opoziciją palaikančią spaudą. Rumunijoje prezidentas bando sugriauti pasitikėjimą jį kritikuojančia spauda ir žurnalistais. Tiek vienu, tiek kitu atveju kalbame apie tam tikrų politikų, manančių, kad jiems įstatymai netaikomi, įgaliojimų viršijimą. Remiantis naujausia informacija Rumunijos prezidentas ne tik įžeidinėja, klaidina ir šmeižia žurnalistus, jis ir kitaip piktnaudžiauja įgaliojimais, kurie prezidento rinkimų išvakarėse atrodo yra naudojami viskam, įskaitant įstatymų nesilaikymą, siekiant padėti sau, kaip dabartiniam valstybės vadovui, būti išrinktam dar kartą.
Būtent todėl lygiai taip, kaip tai padariau rugsėjo 23 d., raginu Europos Komisiją viešai pasmerkti šį Rumunijos prezidento ir Italijos ministro pirmininko elgesį.
Elisabetta Gardini
(IT) Ponia pirmininke, ponios ir ponai, norėčiau patvirtinti, kad Italijoje spaudos laisvtikrai yra ir ji yra tvirtesnnei kada nors anksčiau. Tai yra puikaus žurnalisto Giampaolo Pansos žodžiai, kuris daugelį metų, dešimtmečių buvo vienas iš autoritetingiausių asmenų, rašančių laikraščiui La Repubblica, kuris yra grupės Espresso-Repubblica narys ir kurį jis vėliau turėjo palikti, kai grupės vadovybjį apkaltino revizionizmu, o tai, kaip žinote, Italijoje yra vienas iš sunkiausių nusikaltimų, jei jį padaro vienas iš svarbiausių intelligentsia, labiausiai Italijoje paplitusių pažiūrų, kurios yra aiškiai kairiųjų politinės pakraipos: tiesiog pažvelkite į svarbiausius demokratų partijos narius, kuriems priklauso visi, nuo mūsų šalies bankininkų iki žymiausių aktorių, režisierių ir žurnalistų.
Tačiau informacijos laisvtai nėra laisvįžeidinėti arba šmeižti išskyrus tai, kad kairiųjų politinių jėgų atstovams visada suteikiama teisį teisingą bylos nagrinėjimą: jeigu ieškinį pareiškia Romano Prodi, viskas gerai, jeigu ieškinį pareiškia Massimo D'Alema, viskas gerai; jeigu ieškinį pareiškia Antonio Di Pietro, viskas gerai. Antonio Di Pietro yra rekordininkas - beje, teismai ieškinius spaudos priemonėms pareiškia dažniau nei politikai, - nes, remiantis laikraštyje La Repubblica paskelbta informacija, jis pateik357 ieškinius ir jam jau atlyginta žala siekia 700 000 EUR. Klausėmės mūsų kolegų EP narių pateiktos informacijos. Reziumuojant, jeigu jėgų perskirstymo problema yra, - ir manau, kad ši problema Italijoje yra, - vienintelpolitinpartija, galinti ja remtis, yra centro dešiniųjų.
Licia Ronzulli
(IT) Ponia pirmininke, ponios ir ponai, 2008 m. Silvio Berlusconi vadovaujama vyriausybiš viso skyr206 mln. EUR tiesioginės paramos spaudai ir radijo bei televizijos stotims. Kaip tyčia didžioji dalis šių milijoninių lėšų atiteko keturiems pagrindiniams kairiosios politinės krypties laikraščiams.
Silvio Berlusconi vyriausybėje yra dosniausi spaudos laisvės Italijoje rėmėjai. Italijoje ir visoje Europoje kairiosios politinės jėgos pradėjo gėdingais prasimanymais ir begėdiškomis melagystėmis grindžiamą kampaniją, tvirtindamos, kad spaudos laisvei kyla grėsmė. Taip pat kaip tyčia kampaniją jos pradėjo tik po to, kai ministras pirmininkas Silvio Berlusconi dviem kairiosios politinės pakraipos laikraščiams, kurie remdamiesi visiškais žurnalistikos vardo nevertais prasimanymais apšmeižjį kaltindami gėdingu elgesiu, teisėtai pareiškieškinį dėl žalos atlyginimo.
Ministras pirmininkas Silvio Berlusconi pats pirmas tvirtina, kad spaudos laisvyra labai svarbi, tačiau laisvįžeisti, apgauti ir šmeižti visiškai skiriasi. Šiuo atveju kiekvienas pilietis, vadinasi, įskaitant ir ministrą pirmininką Silvio Berlusconi, turi teisę apsiginti jam suteiktomis demokratinėmis priemonėmis, - pateikti prašymą teismui išnagrinėti prieš jį naudojamą rašytinės formos puolimą, - kuriomis, beje, kiti kairiųjų politinių jėgų lyderiai taip pat naudojosi.
Victor Boştinaru
(IT) Ponia pirmininke, ponios ir ponai, tai ne tik Italijos žmonių tarpusavio diskusija, tai visų pirma diskusija apie Europą.
(RO) Silvio Berlusconi pavyzdys, žinoma, nėra vienintelis atvejis, kai pažeidžiamos pagrindinės žiniasklaidos sritį reguliuojančios taisyklės. Traian Băsescu dažnai elgiasi agresyviai, nedemokratiškai ir gąsdina žiniasklaidos priemones žodžiais, kurių negaliu atkartoti čia šiame Europos Parlamente.
Jeigu Europos valstybių arba vyriausybių vadovai ketina ir toliau taip elgtis, Europos spaudos laisvės chartija taps tik dar vienu gražiu dokumentu. Europos Sąjunga bus priversta atrodyti kaip pajuokos objektas, nagrinėjantis ir kritikuojantis informacijos laisvę įvairiose Azijos ir Afrikos šalyse, nors šios laisvės nėra apsaugotos ir gerbiamos Europos Sąjungoje.
Todėl siūlau kovoti su šia monopoline padėtimi pasitelkus Komisijos pasiūlytas priemones ir jos įtaką, kartu vykdant Spaudos laisvės chartijos nuostatas, kurias remia Europos valdžia.
Cecilia Wikström
(SV) Ponia pirmininke, gerai žinomas Švedijos rašytojas August Strindberg jau seniai yra pasakęs: "Jūs turite galią, aš turiu žodžius, mano žodžiuose yra galia." Tačiau šiais laikais Italijos rašytojai ir žurnalistai, kuriems nuolat neleidžiama naudotis laisvos saviraiškos teisė, to neturi.
Per pastaruosius trejus metus 200 žurnalistų susilaukgrasinimų dėl to, ką parašė. Tačiau mums visiems kelia rūpestį tai, kas vyksta Italijoje. Laisvkalbėti, rašyti ir laisvai skelbti savo mintis yra 500 mln. Europos piliečių priklausanti pagrindinteisė.
Italijos įvykiai rodo, kad santvarkai, kurioje griebiamasi valdžios nepaisant žodžio laisvės, žodžio laisvkartais yra pavojingesnuž ginklus. Dabar Parlamentas turi unikalią galimybę parodyti ir atskleisti geriausias mūsų savybes. Štai mes ir rodome, kad pagrindinėms laisvėms kyla pavojus. Italijos problemos taip pat yra ir mūsų problemos.
Sergio Paolo Francesco Silvestris
(IT) Ponia pirmininke, ponios ir ponai, šiandien vykstanti diskusija išties neįtikėtina, nes Italijoje informacijos laisvyra garantuota ir pripažinta konstitucinteisė. Prieš mane kalbėję kiti asmenys pateikinformaciją dėl Italijoje skelbiamų laikraščių kiekio ir politinių tendencijų.
Pagelbėdamas ne Italijoje išrinktiems nariams pasinaudosiu teise apžvelgti spaudą. Štai keletas nepriklausomų laikraščių, kuriuos vakar pirkau oro uoste: tai komunistinės pakraipos laikraštis Il Manifesto, tai kairiųjų politinių pažiūrų demokratų partijos nario Antonio Gramsci įkurtas laikraštis L'Unità, o tai yra Margaritos partijos laikraštis L'Europa, kuris palaiko demokratų partiją. Demokratų partiją taip pat dar remia frakcija D'Alema-Letta, kuri leidžia savo laikraštį Il Riformista. Dar yra Atkūrimo partija, kuri leidžia savo laikraštį Liberazione. Pernai Atkūrimo partija suskilo ir atskilusi partija įkūrsavo laikraštį L'Altro.
Galiausiai šios diskusijos politintema - Il Fatto quotidiano. Ar žinote, su kokia partija susijęs šis laikraštis? Jis susijęs su partija, kuriai priklauso Antonio Di Pietro, kuri yra šios šiandieninės diskusijos varomoji jėga. Tai partija, kuri šiame Parlamente tvirtina, kad informacijos laisvės nėra, nors prieš dešimt dienų Italijoje įkūrlaikraštį.
Reziumuojant, ponia pirmininke, tai tarytum sakyčiau, kad Italijoje yra badas, nors praėjusią savaitę mano šalyje vykusioje dešrų šventėje valgiau mėsos kepsnį ir gėriau vyną. Tai yra paradoksas, kuris būdingas kairiosioms politinėms jėgoms, kurioms priklauso tiek daug laikraščių, tačiau kurios neturi nei skaitytojų, nei rinkėjų balsų. Norėdamos juos atsikovoti, šios politinės jėgos turės pateikti svaresnius argumentus.
Mary Honeyball
Ponia pirmininke, aš taip pat norėčiau prisijungti prie raginimų priimti Europos direktyvą dėl informacijos, spaudos laisvių ir žiniasklaidos pliuralizmo. Nors diskusija vyko apie informacijos laisvę Italijoje, kaip minėjo kiti kalbėtojai, didelių problemų kyla ir kitose Europos Sąjungos šalyse.
Viena jų - JungtinKaralystė. Rupert Murdoch jau buvo paminėtas ir, mano manymu, Robert Murdoch yra viena iš priežasčių, kodėl ši direktyva yra reikalinga. Rupert Murdoch nėra valstybės vadovas, tačiau jis yra tarptautinės žiniasklaidos magnatas, turintis labai savotiškų planų. Jis nėra demokratiškas ir dėl tokių kaip Rupert Murdoch ir Silvio Berlusconi mes turime imtis teisėkūros.
David Casa
(MT) Esu iš Maltos, todėl, kaip galite įsivaizduoti, Italija yra kaimyninšalis, kurios pavyzdžiu mes sekėme daugelį metų. Saviraiškos srityje mano šalis taip pat žvalgosi į Italiją, nes ji yra aiškus demokratijos pavyzdys. Todėl manau, kad kišimasis į šį vidaus reikalą, ko siekia Italijos socialistai, yra jų šaliai gėdinga politikos forma. Niekada nebūčiau pamanęs, kad italai ims taip neteisingai pulti savo šalį šiame Parlamente. Manau, galiu geriau suprasti, kodėl kairiosiomis politinėmis jėgomis valdant šalį italai pasitiki ne ilgiau kaip kelis mėnesius, o priežastis yra ta, kad išanalizavus šios partijos vykdomą politiką tampa aišku, kad jai gali pritarti tik tie, kurie nori užsipulti pačią demokratijos idėją, todėl manau, kad jie turėjo atkreipti Italijos prezidento - ir norėčiau iš savo vietos su juo pasisveikinti - dėmesį jam pasakius, kad šiame Parlamente tokiai diskusijai ne vieta ir klausimas turėtų būti nagrinėjamas Italijos parlamente.
Stanimir Ilchev
(BG) Dėkoju, ponia pirmininke. Kalbėsiu vienos iš šiandien čia kritikuotų šalių kalba - bulgarų. Jeigu dabar Bulgarijoje dirbčiau žurnalistu, kaip kadaise dirbau, bet kurio laikraščio pirmojo puslapio antraštei tikriausiai pasirinkčiau vieną iš dviejų išsakytų visiškai priešingų teiginių. Remiantis vienu iš jų negalime šio Parlamento paversti diskusijų vieta, jau nekalbant apie aukščiausią apeliacinį teismą. Kitas yra socialistų frakcijos kalbėtojo išsakytas teiginys, patariantis nelaikyti šio Parlamento muziejumi, kuriame saugomi seni daiktai, kurių negalima pajudinti.
Manau, kad tiesos yra abiejuose teiginiuose ir ji yra išsakyta Guy Verhofstadto pasiūlyme parengti direktyvą, kuri turėtų sukurti modernesnę ir demokratiškesnę visų šiandien aptartų klausimų žiniasklaidos laisvės ir pliuralizmo tema reguliavimo sistemą. Vis dėlto šioje direktyvoje turėtų ne tik būti sprendžiami pliuralizmo ir laisvės klausimai bei žurnalistų apsauga, bet ši direktyva turėtų apimti ir iš tikrųjų skirti ypatingą dėmesį žiniasklaidos priemonių dekoncentracijai, įskaitant ir dekoncentraciją nacionaliniu lygmeniu.
Viviane Reding
Komisijos narė. - Ponia pirmininke, manau, kad ši diskusija buvo labai svarbi, nes dėl jos tapo labai aišku, kad šiame Parlamente esama tvirto sutarimo, kad dėl žiniasklaidos laisvės negali būti kokių nors "jeigu" arba "kai", žiniasklaidos laisv- tai Europos Sąjungos pamatas. Turime jį ginti, tai yra pagrindinvertybė, turime atvirai kalbėti, kai ji yra negerbiama, ir imtis veiksmų, jeigu reikia spręsti problemą.
(Pirmininkpapraštylos)
Šiame Parlamente taip pat yra tvirtas sutarimas, kad žiniasklaidos laisvės problema yra aktuali visose valstybėse narėse. Dauguma jūsų nedirbo anksčiau Europos Parlamente, tad tik priminsiu Europos žurnalistų iniciatyvą parengti Europos spaudos laisvės chartiją. Ji buvo parengta siekiant padėti daugiausia naujųjų valstybių narių žurnalistams ir jie prašžurnalistų bendruomenės jiems padėti.
Aš tik noriu tai priminti, nes šiame Parlamente buvo pasakyta, kad problemų dėl valstybinės televizijos yra daugelyje valstybių narių. Prisimenu apsilankymą vienoje iš šių valstybių narių, Vengrijoje, kad patvirtinčiau, jog būtina išsaugoti valstybinę televiziją, ir manau, kad iškilus problemai taip turi būti daroma visose valstybėse narėse.
Būtent todėl padedant Parlamentui priimdami naują Televizijos be sienų direktyvą balsavome už nepriklausomų žiniasklaidos reguliavimo institucijų įsteigimą visose valstybėse narėse. Galiu jus patikinti, kad jeigu steigiant šias nepriklausomas žiniasklaidos reguliavimo institucijas kils problemų, Komisija imsis veiksmų.
Šiame Europos Parlamente nesutariama dėl to, kaip sujungti ES kompetenciją ir politiką žurnalistikos srityje. Manau, kad dauguma narių nesiklausmano įžanginės kalbos, kurioje aš citavau Pagrindinių teisių chartijos 51 straipsnio 1 dalį, kurioje taip pat labai aiškiai nurodyti chartijos taikymo atvejai ir chartijos taikymo taisyklės. Taigi manau, kad kiekvienas tai gali perskaityti ir prisiminti.
Deja, dabar niekas nesiklauso, nors tai yra labai svarbu.
(Pirmininkdar kartą papraštylos)
Savo įžanginėje kalboje taip pat pabrėžiau labai aiškius veiksmus, konkrečius sričių, kuriose ES gali imtis ir ėmėsi veiksmų, pavyzdžius, ir pabrėžiau problemas, kurias reikia išspręsti nacionaliniu lygmeniu. Italijos konstitucinis teismas, kuris vakar priėmsprendimą, labai aiškiai parodė, ką turiu omenyje.
Iki šiol šiame Parlamente buvo pateikti keli aiškūs reikalavimai ir, jeigu klausysitės, Parlamentui leidus norėčiau atsakyti.
(Pirmininkdar kartą papraštylos)
Šis Parlamentas prašo laikytis pažadėto požiūrio dėl žiniasklaidos pliuralizmo. Dirbant žiniasklaidos pliuralizmo klausimu jau daug nuveikta ir paskelbėme antrojo etapo medžiagą apie rizikos dėl žiniasklaidos pliuralizmą rodiklius. Galbūt daugelis EP narių jų dar nematė. Jie paskelbti internete; su jais galima susipažinti ir jie yra labai svarbūs tam, kad galėtume tęsti šį objektyvų darbą, kurio reikalauja Parlamentas, žiniasklaidos pliuralizmo srityje.
Turiu pasakyti, kad esu labai nusivylusi, nes rengėme viešą darbinį seminarą šiuo klausimu ir nvienas EP narys neatvyko, kad sudalyvautų darbiniame seminare. Taigi, rizikos rodikliai paskelbti ir su jais galima susipažinti. Jais remdamiesi dirbsime ateityje.
Antras klausimas: kodėl Italijos atveju Komisija nepasinaudoja ES sutarties 7 straipsniu? Pirmiausia, 7 straipsnis tai labai išskirtinnuostata. Iki šiol ES institucijos ja dar niekada nesinaudojo. Ši nuostata būtų taikoma tik tuomet, jeigu nacionalinteisminsistema ir pagrindinių teisių sistema tam tikroje valstybėje narėje visiškai žlugtų. Nemanau, kad kurioje nors iš valstybių narių tokia padėtis susiklostė. Tačiau, ir tai labai įdomu, straipsnyje nustatyta, kad Europos Parlamentas pats gali pasinaudoti ES sutarties 7 straipsniu. Taigi, jeigu tikrai manote, kad yra pakankamai įrodymų, raginu Europos Parlamentą pasinaudoti ES sutarties 7 straipsniu.
Trečias klausimas: daugelis visų politinių partijų atstovų Europos Parlamente - ir manau, kad palyginti vieningai - prašė, kad būtų priimta ES direktyva dėl žiniasklaidos pliuralizmo ir žiniasklaidos koncentracijos.
(Pirmininkdar kartą papraštylos)
Tai svarbus klausimas, kurį reikia išsamiai aptarti. Tikriausiai prisimenate, kad Europos Komisija pradėjo rengti tokios direktyvos projektą dešimtajame dešimtmetyje, ir taip pat prisimenate, kad tuomet visos valstybės narės priešinosi tokiai direktyvai, nes buvo manyta, kad ji nepatenka į ES kompetencijos sritį.
Galbūt dabar padėtis pasikeitir dabar dauguma valstybių narių manys, kad šis klausimas gali būti priskiriamas ES kompetencijai. Žinoma, galima būtų pasiekti, kad Sutartis būtų aiškinama taip plačiai, kad ES būtų leista spręsti šį klausimą. Tačiau dar prieš pradedant apie tai mąstyti Komisijai reikėtų užsitikrinti tvirtą viso Europos Parlamento paramą. Ir norėčiau, kad Europos Parlamentas aiškiai įvardytų, kokias vidaus rinkos problemas reikia spręsti tokia direktyva.
Žinote, kad nesu priešiškai reguliavimą vertinanti Komisijos narė. Pastaruosius penkerius metus esant būtinybei ėmiausi reguliavimo. Tačiau tam reikia, kad būtų aiškūs klausimai, į kuriuos reikia atsakyti. Ar teisės aktais būtų išspręstos problemos, apie kurias šiandien galvojate? Ar galime pagrįsti, kad tokie teisės aktai patenka į ES kompetencijos sritį? Ar tarpvalstybinis aspektas yra akivaizdus? Ar akivaizdus yra vidaus rinkos aspektas, nes, prisiminkite, visi teisės aktai, kuriuos jau buvome pateikę, teisiškai buvo grindžiami vidaus rinka.
Kai atsakysime į visus šiuos klausimus, galėsime pradėti teisėkūros procesą. Taigi kviečiu Parlamentą juos rimtai aptarti ir atsakyti į šį klausimą savo iniciatyva parengtame pranešime, patvirtintame daugumos narių balsais. Tada šiuo klausimu Komisija imsis tolesnių veiksmų.
Kol kas Komisija savo namų darbus atliko nustatydama rizikos rodiklius, kurie padės objektyviai išnagrinėti šią problemą visose valstybėse narėse. Galiausiai manau, kad būtent to nori Parlamentas. To taip pat nori kita institucija, nes nenorime, kad pagrindinės mūsų laisvės būtų naudojamos politiniais tikslais. Norime, kad šios laisvės taptų teise. Norime, kad šios laisvės taptų pagrindinėmis vertybėmis ir būtų tokiomis laikomos.
(Plojimai)
Pirmininkė
Komisijos nare, Parlamento vardu atsiprašau dėl triukšmo, kelto jums atsakant į narių pastabas.
Martin Schulz
(DE) Ponia pirmininke, prieš pateikdamas asmenines pastabas, norėčiau pareikšti nuomonę dėl procedūros. Nemanau, kad kuris nors Komisijos arba Tarybos, ar net šio Parlamento, narys turėtų kreiptis į Parlamento narius tokiomis sąlygomis, kokios dabar buvo sudarytos Viviane Reding. Tai tiesiog nepriimtina!
(Plojimai)
Todėl reikalauju, kad Biuras apsvarstytų, ką daryti, kad daugiau nepasikartotų tokia padėtis, kai diskusijos pabaigoje ir per kalbas salėje vyksta pokalbiai, kaip antai tarp Pirmininko pavaduotojo Alejo Vidalio-Quadraso ir jo buvusio kolegos, kuriuos domina vien tik jų tarpusavio santykiai. Nemanau, kad tai priimtina. Dar kartą prašau Biuro atkreipti į tai dėmesį.
O dabar norėčiau pakomentuoti tam tikrus Manfredo Weberio teiginius. Manfred Weber vykstant diskusijai dėl spaudos laisvės Italijoje asmeniškai kreipėsi į mane ir iškėlklausimą dėl Vokietijos socialdemokratų partijos (SPD) interesų žiniasklaidos srityje.
(Šurmulys)
Kaip Europos Parlamento ir savo partijos vadovybės narys norėčiau pasakyti, kad Manfredą Weberį tam tikra prasme užjaučiu. Kiekvienas, kas kaip krikščionių socialinsąjunga (CSU) ir mano partija prarado tiek daug balsų Bavarijoje, turi užsitikrinti, kad į jį bus atkreiptas dėmesys.
(Šurmulys)
Tik norėčiau pažymėti, kad dabartiniai SPD žiniasklaidos interesai yra nacių ir komunistų VDR nusavintos Vokietijos spaudos atkūrimo VDR pasekmė. Mes, Vokietijos socialdemokratai, didžiuojamės savo žiniasklaidos interesais!
Joseph Daul
(FR) Ponia pirmininke, tik noriu iškelti dar vieną klausimą, kuris susijęs su visu Parlamentu: rugsėjo 18 d., antradienį, 23 val. Angelika Niebler, išėjusi iš Europos Parlamento, buvo žiauriai užpulta, pargriauta. Buvo pavogtas jos telefonas, pinigai, kreditinės kortelės ir dokumentai. Dar svarbiau yra tai, kad restorano Belgijoje savininkas jai padėjo ir iškvietgreitąją pagalbą ir policiją. Po pusvalandžio atvyko greitoji pagalba jos apžiūrėti. Labai gerai. Praėjus dar pusvalandžiui policija dar nebuvo atvykusi. Jų vis dar laukiame. Todėl raginu Pirmininką imtis veiksmų Parlamente, nes tai jau trečias užpuolimas, kurio policija netiria. Šiame mieste nėra užtikrinamas saugumas...
(Plojimai)
... ir neužtikrinama valdžios institucijų reakcija. Reikalauju, kad Pirmininkas imtųsi ryžtingų veiksmų, kad į šį užpuolimą būtų sureaguota.
(Plojimai)
Pirmininkė
Pone Josephai Daulai, deja, kaip minėjote, tokių atvejų buvo daug, todėl, akivaizdu, manau, kad tai nepriimtina.
Diskusija baigta.
Balsavimas vyks antroje spalio mėnesio mėnesinėje sesijoje.
Raštiški pareiškimai (Darbo tvarkos taisyklių 149 straipsnis)
Véronique Mathieu  
EP nariui labai sunku vertinti - ko ir siekiama šia diskusija - demokratiją, kai dėmesys atkreipiamas taip, kaip į Italijos demokratiją. Spaudos laisvyra pagrindinItalijos konstitucijos 21 straipsnyje įtvirtinta teisė. Italijoje leidžiami privatūs ir valstybiniai laikraščiai, atspindintys visas politines tendencijas.
Iš pagarbos tūkstančiams žmonių daugelyje pasaulio šalių, kurie patiria priespaudą ir neturi saviraiškos laisvės, nepadoru vaizduoti Italijos santvarką kaip santvarką, griaunančią laisvės principus. Be to, vienas iš svarbiausių konstituciniais principais paremtos valstybės bruožų yra tai, kad tokioje valstybėje kiekvienam piliečiui, kuris jaučiasi skriaudžiamas, suteikiama teiskreiptis į teismus. Vadinasi, tai, kad laikraščiuose apšmeižtas respublikos ministras pirmininkas nusprendsavo niekintojus pulti teisinu, o ne kitokiu, nedemokratinėms santvarkoms būdingu keliu, patvirtina, kad Italijoje demokratija klesti.
Galiausiai labai svarbu pabrėžti, kad Europos Parlamentas neturi tapti vieta, kur sprendžiami nacionaliniai nieko bendra su Bendrijos kompetencija neturintys ginčytini klausimai. Nacionaliniai klausimai turi būti sprendžiami nacionaliniu lygmeniu!
Iosif Matula  
Saviraiškos laisvyra vienas iš demokratijos kriterijų, kuriuos mes įtvirtinome kaip Europos Sąjungos pamatą. Kiekviena valstybnarturi prisiimti atsakomybę ir laikytis Kopenhagos kriterijų taip pat ir politikos srityje. Vis dėlto manau, kad Europos institucijos neturėtų būti naudojamos bet kokia forma ar būdu, kaip vidinių politinių ginčų sprendimo vieta. Jeigu valstybės narės demokratinės institucijos veikia, šiandien diskutuojame dėl klausimų, kurie yra susiję su valstybės narės vidine politika. Asmeniškai aš besąlygiškai remiu spaudos laisvę. Kartu su laisve kiekviena redakcija prisiima ir didelę atsakomybę visuomenei pateikti teisingą informaciją. Šiame Parlamente buvo reikalaujama griežtesnių Bendrijos taisyklių, reglamentuojančių žiniasklaidos nuosavybės teisių koncentraciją ir pliuralizmą. Tačiau privalome nepamiršti, kad valstybės narės išsaksavo nuomonę dėl tokios direktyvos, nes ji nepriklauso ES kompetencijos sričiai. Nepaisant to Europos Komisija paskelbnepriklausomu tyrimu paremtus žiniasklaidos pliuralizmo rodiklius. Manau, svarbu, kad šiems kriterijams teiktume didesnę reikšmę ir naudotume juos kaip būsimos direktyvos šioje srityje atspirties tašką. Taip pat svarbu bandyti ne kaltinti, o ieškoti sprendimų.
Tiziano Motti  
Pareiškimas, kad Italijoje ribojama informacijos laisvė, yra papildomas ir oportunistinis vienos iš didžiausių vakarų demokratijų įžeidimas. Informacijos laisvribojama tose šalyse, kuriose diktatūrinsantvarka neleidžia jos subjektams skleisti žinių apie kasdienius įvykius pasirenkant, jų nuomone, autoritetingiausius šaltinius. Tokiose tradicinės demokratijos šalyse kaip Italija internetui būdinga tai, kad pašalinamos visos politinės, geografinės, ekonominės ir socialinės informacijos kliūtys. Vis dėlto tam tikrose šalyse internetas yra filtruojamas, o daugelis valdžiai priešiškomis laikomų interneto svetainių yra užblokuotos. Tose šalyse tokios pilietinės teisės kaip saviraiškos, santuokos ir demonstracijos laisvės, kurių svarbos mes Vakarų valstybėse jau net nesuvokiame, nes esame prie jų pripratę, net iš tolo neprilygsta konstitucija garantuojamam neperleidžiamumo principui, nes jų tiesiog nėra. Europos Parlamentas turi būti vystymosi, diskusijų ir keitimosi geriausia patirtimi tarp valstybių narių vieta. Jis negali būti paverčiamas elitiniu teatru, kuriame kiekvieno seno mažo provincijos teatro premjeros rodomos nemokamai. Jeigu Europos Parlamente reikia diskutuoti apie spaudos laisvę Europoje, diskutuokime, tačiau diskusija turėtų būti konstruktyvi ir verta prestižinės institucijos, kurios nariais mums būti yra garbė.
Daciana Octavia Sârbu  
"Spaudos laisvyra ypač svarbi demokratinei visuomenei. Kiekviena vyriausybįsipareigoja ją remti ir saugoti, gerbti jos įvairovę ir jos politinę, socialinę ir kultūrinę paskirtį." Tai Europos spaudos laisvės chartijos 1 straipsnis. Atrodo, kad Silvio Berlusconi ne tik nepaiso vienos iš pagrindinių demokratinės visuomenės vertybių, bet ir naudojasi turima įtaka visuomenės nuomonei valdyti. Italijoje, kaip ir kitose šalyse, dauguma laikraščių priklauso asmenims, kontroliuojamiems tam tikrų politikų, kurie jiems nustato vadovavimo politiką, nuo kurios jie negali nukrypti. Kitose šalyse valdžia naudoja mokesčių mokėtojų pinigus finansuoti laikraščiams, naudojamiems savo naudai. Europos Sąjungoje, kuri visame pasaulyje kovoja už demokratiją ir skatina demokratines vertybes, privalome neleisti riboti spaudos laisvės. Būtent todėl raginu Europos Komisiją artimoje ateityje pasiūlyti direktyvą dėl spaudos laisvės, pirmiausiai skitą riboti politinį kišimąsi į žiniasklaidos priemones ir užkirsti kelią bet kokiam monopolio sukūrimui šioje srityje.
