Iškilmingas posėdis ir diskusijos - 10-asis euro jubiliejus
Pirmininkas
Toliau mūsų darbotvarkėje iškilmingas posėdis ir diskusijos apie dešimtąjį euro jubiliejų.
(Filmas)
Gerb. J.C. Junckeri, G. d'Estaingai, C. Trichet, J. Almunia, P. Berès, ponios ir ponai.
2009 m. sausio 1 d. eurui sukako 10 metų. Šiandien čia, Europos Parlamente, minime vieną iš svarbiausių istorinių Europos Sąjungos iki šiol padarytų sprendimų. Europos Sąjungoje vis didėjant ekonominei sanglaudai, euro sukūrimas buvo visiškai logiškas bendros rinkos sutvirtinimo ir prekybos vidaus rinkoje supaprastinimo žingsnis. Vis dėlto prieš 10 metų, kai bendra valiuta pakeit11 suverenių valstybių pinigus, kilo nemažai skeptiškų abejonių dėl tokios valiutos sėkmės. Euro įvedimui reikėjo ryžto ir drąsos.
Prabėgo dešimt metų ir mes matome, kad euru ne tik pasikliaujama nkiek ne mažiau nei euro zonoje anksčiau naudotomis valiutomis. Euras, be jokios abejonės, davnaudos Europos Sąjungos žmonėms ir verslui.
Euro erdvtarsi uola užtikrino makroekonomikos stabilumą. Euro zona, kurios didžioji dalis prekybos yra vidaus prekyba, pasirodesanti kur kas geriau pasirengusi atlaikyti ekonomikos sukrėtimus, negu būtų gebėjusios valstybės narės, naudodamos savo ankstesnes valiutas.
Ypač pastaraisiais pasaulinės finansų krizės mėnesiais euras įrodesantis svarbi stabilizuojanti jėga. Bendra valiuta apsaugojo mus nuo pačių blogiausių finansinės krizės, kuri vertinama kaip pati rimčiausia kriznuo praeito amžiaus ketvirtojo dešimtmečio, padarinių.
Be Europos centrinio banko ir Europos centrinių bankų sistemos, atliekančios stabilizavimo funkciją, padėtis Europos Sąjungoje praeitą rudenį būtų buvusi gerokai blogesnė.
Tik pažvelkite į Airiją - šalį, kurią ypač smarkiai paveikfinansų krizė. Narystpinigų sąjungoje apsaugojo šią šalį nuo dar didesnių sukrėtimų.
Tikėkimės, kad pinigų sąjunga - tai neatšauktinas žingsnis į dar glaudesnę ekonominę ir politinę integraciją. Kiekvienai šaliai tai reiškia, kad ji yra bendrą tikslą turinčios Sąjungos dalis. Euro zonos nariai, kaip vienos šeimos nariai, kalbasi tarpusavyje ir veikia geriausiais kiekvienam nariui individualiai ir visiems drauge būdais.
Tačiau euro sukūrimas - tai ne tik ekonominį ir finansinį rezultatą davęs sprendimas. Šis žingsnis labai aiškiai parodė, kad Europos Sąjunga yra pasirengusi įgyvendinti didelius sprendimus, kurie reikalingi bendrai ateičiai ir klestėjimui užtikrinti.
Daugelis euro erdvės piliečių bendrą valiutą suvokia kaip vieną iš geriausių Europos integracijos pasiekimų. Norėdami užtikrinti, kad ir toliau taip būtų, privalome griežtai saugoti savo bendrosios valiutos stabilumą. Tai vienintelis kelias užtikrinti, kad ir ateityje euras liks atspirties tašku bei stabilizuojančia jėga audringame pasaulyje.
Šiandien jau daugiau kaip pusEuropos Sąjungos valstybių narių įsivedeurą. Prieš kelias dienas sveikinome 16-ąjį euro zonos narį Slovakiją. Esu įsitikinęs, kad pasitinkant kitą svarbų euro jubiliejų, turėsime dar daugiau narių. Visos Europos Sąjungos valstybės narės turėtų siekti galutinio tikslo - įvykdžiusios keliamus stabilumo reikalavimus, tapti mūsų bendros valiutos erdvės narėmis.
Esu įsitikinęs, kad ši palaipsnplėtra padės sutvirtinti visą euro zoną ir bus darnios, taikios Europos ateities simbolis - ypač jauniems Europos Sąjungos žmonėms.
Su mumis šiandien yra buvęs Prancūzijos prezidentas Valery Giscard d'Estaing. Sveikiname jį. Taip pat sveikiname buvusį Vokietijos kanclerį Helmutą Schmidtą, buvusį Liuksemburgo ministrą pirmininką Pierre'ą Wernerį ir kitus. Jūs - vienas iš mūsų bendros valiutos architektų. Kuo šilčiausiai jus sveikiname, gerb. G. d'Estaingai.
(Plojimai)
Pritariu Helmutui Kohliui, kuris drauge su François Mitterrandu ir Jacquesu Delorsu bei kitais - ką tik filme matėme Jacquesą Santerą - 1998 m. prisidėjo prie to, kad euras galiausiai būtų įvestas pasakydamas: "... valiuta - be abejo - mokėjimo priemonė. Tačiau valiuta taip pat yra ir gerokai daugiau negu mokėjimo priemonė. Su valiuta susijusi kultūrintapatybė, ji yra politinio stabilumo matas... Tik pamanykite, koks nuostabus pasiekimas yra tai, kad Europos Sąjunga, tokia turtinga intelekto išteklių, kūrybiškumo ir spalvų... kad milijonai mūsų žmonių, nepaisant visų kilusių sunkumų, turės bendrą valiutą."
Europos Parlamento vardu noriu padėkoti visiems euro architektams, visiems žmonėms, kurie prisidėjo tiesiant jam kelią, ypač Europos centriniam bankui, jo dabartiniam prezidentui Jeanui-Claude'ui Trichet ir, gaila, jau išėjusiam jo pirmtakui Willemui Duisenbergui už istorines pastangas. Tikrai, neįmanoma deramai įvertinti Europos centrinio banko įdėtų pastangų.
(Plojimai)
Taip pat esame ypač dėkingi Europos pinigų instituto pirmininkui Alexandre'ui Lamfalussy'iui, su kuriuo susitikome vakar vakarą. Jis dalyvauja ir dabar.
Europos Parlamentas ir už šiuos reikalus atsakingas jo Ekonomikos ir pinigų politikos komitetas, kuriam tuo metu pirmininkavo gerb. Karlas von Wogau, o vėliau - gerb. Christa Randzio-Plath, taip pat atliko svarbų vaidmenį skatindami darbą nuo "valiutų žalčio" iki bendros valiutos sukūrimo. Tą patį reikia pasakyti ir apie dabartinę Ekonomikos ir pinigų politikos komiteto, kuriam pirmininkauja gerb. Pervenche Berès, sudėtį. Esame jiems dėkingi už šio jubiliejaus sumanymą.
Nuo euro įvedimo prieš 10 metų Europos centrinis bankas ir Eurogruppuoselėjo vis glaudesnius santykius su Europos Parlamentu. Noriu kuo šilčiausiai padėkoti abiejų institucijų vadovams ( gerb. J.C. Junckeriui, Eurogrupės pirmininkui, ir J.C. Trichet, Europos centrinio banko pirmininkui) už jų puikų bendradarbiavimą su Europos Parlamentu.
10-sios sukakties proga linkime mūsų bendrai valiutai dar daug daug sėkmingų metų, o mūsų Europos žemynui - šviesios bendros ateities.
Jean-Claude Trichet
Gerb. pirmininke, G. d'Estaingai, J.C. Junckeri, ponios ir ponai, didžiulgarbir malonumas dalyvauti šiose euro, vieno iš svarbiausiųjų Europos pasiekimų, sukakties paminėjimo iškilmėse.
Jeanas Monnet, vienas iš Europos vienybės kūrėjų, kartą pasakė: "Kai idėja atitinka epochos reikmes, ji nebepriklauso jos kūrėjams, ji tampa stipresnuž siekiančius ją valdyti". Jis taip pat pridūrė: "nėra pernelyg ankstyvų idėjų, yra tik sėkmės momentai, kurių reikia mokėti sulaukti".
Bėgant dešimtmečiams, minčiai apie bendrą Europos valiutą pritartik nedaugelis. Kur kas daugiau buvo manančių, kad ši mintis niekada neišsipildys, arba, kad šis sumanymas žlugs. Šiandien bendra valiuta yra 329 milijonų mūsų Europos piliečių realija. Ateis diena, kai euro sukūrimas bus suvokiamas kaip sprendžiamasis žingsnis ilgame kelyje į vis glaudesnę Europos tautų sanglaudą.
Negaliu negalvoti apie mūsų vienybės kūrėjus Robertą Schumaną, Walterį Hallsteiną, Alcide'ą de Gasperi, Pierre'ą Wernerį, Sicco Mansholtą ir Paulą-Henrį Spaaką, turėjusius, kaip girdėjome prieš kelias akimirkas, viziją, kuriai turime būti dėkingi už Europos Sąjungą.
Taip pat prisimenu valstybininkus, valstybių ir vyriausybių vadovus - ryžtingus, užtikrintus ir drąsius europiečius - kuriems šiandien atstovauja Valery Giscardas d'Estaingas. Be jų euro nebūtų.
Įvedus eurą mūsų piliečiams buvo užtikrintas toks kainų stabilumas, koks anksčiau buvo prieinamas tik nedaugeliui. Šis kainų stabilumas - tai privalumas, kuriuo džiaugiasi visi Europos piliečiai. Jis padeda išsaugoti pajamas ir santaupas, padeda sumažinti finansavimo kainą, skatina investicijas, darbo vietų kūrimą, padeda pasiekti gerovę per vidutinę trukmę ir išlaikyti ilgalaikį klestėjimą. Bendra valiuta yra Europos ekonomikos dinamiškumą palaikantis veiksnys. Ji padidino kainodaros skaidrumą, padėjo išplėtoti prekybą ir paskatino ekonominę bei finansinę integraciją.
(DE) Keli pastarieji mėnesiai pademonstravo dar vieną euro teikiamą privalumą. Finansinkrizparodė, kad audringu metu geriau būti dideliame saugiame laive negu mažoje valtelėje. Ar mes Europoje būtume sugebėję veikti taip greitai, taip ryžtingai ir nuosekliai, jeigu mūsų nebūtų siejusi bendra valiuta? Ar mes būtume galėję apginti savo nacionalines valiutas nuo finansinės krizės smūgio? Galime didžiuotis Europos valstybių parlamentų, vyriausybių ir centrinių bankų reakcija. Drauge mes parodėme, kad net ir labai sunkiomis aplinkybėmis Europa pajėgi priimti sprendimus.
(Plojimai)
Eurui turime būti dėkingi už savo istorinę sėkmę. Turime būti dėkingi ne tik jau minėtiems lyderiams pradininkams už jų ryžtą ir atkaklumą. Turime būti dėkingi ir Europos institucijoms, kurios taip sėkmingai veikdrauge.
Pačioje pradžioje pagrindinį vaidmenį atliko Europos Parlamentas. Jis buvo pirmoji Europos institucija, 1962 metais pateikusi siūlymus dėl bendrosios valiutos. Pastarąjį dešimtmetį, kai buvo įsteigtas Europos centrinis bankas, mūsų institucijos palaiko labai glaudų ir produktyvų bendradarbiavimą. Šio dialogo metu Parlamentas ir pirmininko paminėti jo komitetai daugiau kaip penkiasdešimt kartų išklausECB vykdomosios valdybos narius. Parlamento ir ECB dialogas yra labai svarbus atskaitomybės prasme, nes suteikia galimybę ECB paaiškinti savo sprendimus ir veiksmus visuomenei per visuomenės išrinktus atstovus.
Per kelis pirmuosius metus euras turėjo išlaikyti tris didelius išbandymus. Reikėjo sukurti tvirtą ir patikimą centrinį banką, užtikrinti naujos valiutos stabilumą, euras turėjo pelnyti pasitikėjimą. Šie uždaviniai buvo sėkmingai įveikti. Šiandien euro pozicijos tvirtos. Dabar galime pasidžiaugti. Kaip jau sakiau, jaučiuosi ypač pakylėtas. Tačiau dabar ne laikas mėgautis pasiekimais. Dabartinės užduotys reikalauja sprendimų. Kils naujų iššūkių. TolesnEuropos pinigų sąjungos sėkmpriklausys nuo to, kaip bus išspręsti kylantys uždaviniai.
Norėčiau paminėti tris užduotis.
Pirmiausia - finansų krizė. Krizatskleidesminius pasaulio finansų sistemos silpnumus. Mes labai aktyviai prisidedame prie pasaulinių pastangų, kuriomis stengiamasi ištaisyti silpnąsias vietas pertvarkant reguliavimą ir institucinę sanklodą.
Antra - pinigų sąjunga. Bendros valiutos tvirtumą užtikrina dvi atsparos: kainų stabilumą puoselėjanti pinigų politika ir kompleksinės tvirtos ekonominės politikos priemonės. Tai labai atitinka Eurogrupės poziciją, gerb. ministre pirmininke. Konkrečios užduotys ekonomikos politikos plotmėje yra nuoseklus ir rezultatyvus Stabilumo ir augimo pakto įgyvendinimas, didesnio mūsų ekonomikos produktyvumo ir dinamiškumo užtikrinimas nuolatinėmis pastangomis bei žymesnių konkurencinių nuokrypių išvengimas euro erdvėje.
Trečioje vietoje norėčiau paminėti plėtrą. Kai prieš 10 metų pradėjome, mūsų buvo 11 valstybių. Dabar jau 16. Šie skaičiai daug byloja apie mūsų istorinio užmojo sėkmę. Valdyti plėtrą kiek įmanoma geriau - tai labai reikli užduotis. Mums visiems, ir ypač ECB vykdomajai valdybai ir valdančiajai tarybai, reikės ypač daug įkvėpimo šiai užduočiai vykdyti.
Euras - istorinis pasiekimas. Šiandien svarbiausia yra mūsų atsakomybuž ateitį. Kyla naujų iššūkių. Pasitikdami šiuos iššūkius blaiviai ir be baimės galime realizuoti svarbias idėjas, apie kurias kalbėjo Jeanas Monnet, kurios iki šiol mus vedEuropos stabilumo ir klestėjimo keliu.
Jean-Claude Juncker
Gerb. pirmininke, G. d'Estaingai, J.C. Trichet, J. Almunia, ponios ir ponai, per pastaruosius 50 metų Europa daug kartų įrodsavo gebėjimą užsibrėžti didelius tikslus ir išsiugdyti dvasią bei ryžtą, reikalingą realizuoti puoselėjamus siekius.
Europos Sąjunga savaime yra geriausias pavyzdys, ir ypač bendra rinka bei ES plėtra, įkūnijanti Europos geografinių ir istorinių saitų atnaujinimą, o taip pat ekonominir pinigų sąjunga, kurios dešimtąją sukaktį mes šiandien švenčiame.
Pasirengimas ekonominei ir pinigų sąjungai bei mūsų bendros valiutos diegimui buvo ilgas procesas, atsispindėjęs ekonominės ir pinigų sąjungos genezėje po pradinio postūmio, kurį 1970 m. padarWernerio ataskaita. Tai buvo ilgas tapsmas, prasidėjęs nuo "valiutų žalčio" ir Europos pinigų sistemos, kuris tęsėsi 1979 m. įvedus ekiu, 1989 m. įgyvendinus J. Delorso planą ir 1992 m. sudarius Mastrichto sutartį. Vėliau danai pasak"ne", o prancūzai pasak"taip" (tuo metu tai buvo laikoma nereikšmingu įvykiu). Nepamirškime taip pat ir Europos pinigų sistemos krizės 1993 m. Šiame kelyje netrūko kliūčių ir sunkumų.
Tuo metu daugelis politikos ir akademinės sferos atstovų kritikavo bendrą valiutą, nekalbu jau apie skaičių garbių centrinių bankų bankininkų, nuogąstavusių, kad ekonominės ir pinigų sąjungos sukurti nepavyks (o gal maniusių, kad tokios sąjungos ir nereikia). Jeigu, nepaisant visko, bendros valiutos sumanymas ir išsipildytų, ji - buvo manoma - būsianti silpna ir, trumpai tariant, neturėsianti jokios ateities.
Jaučiu, kad labai svarbu, pasinaudojant šio reikšmingo Europos integracijos įvykio 10-ojo jubiliejaus proga, atiduoti pagarbą eurą kūrusiems iškiliems žmonėms: Pierre'ui Werneriui, Helmutui Kohliui, François Mitterrandui, Jacques'ui Delorsui, Valéry'ui Giscardui d'Estaingui ir kitiems. Dar kartą noriu paploti jų įžvalgai, ryžtui ir nesusvyravusiam atsidėjimui Europai. Nei mano paminėtieji, nei kiti juos lydėję asmenys, nebūtų npamanę apie tokią sparčią politinio proceso sėkmę. Nuo šių metų sausio 1 dienos ekonominėje ir pinigų sąjungoje jau dalyvauja 16 valstybių narių. Euras tapo beveik 330 milijonų Europos piliečių valiuta. Euras yra apčiuopiamiausias, visame pasaulyje pripažįstamas Europos integracijos ženklas ir stabilumo matas. Jis apsaugojo piliečius nuo smarkiausių ekonomikos krizės padarinių. Praėjus 10 metų, dera pripažinti, kad euro sėkmyra neabejotina. Tačiau sukaktys prasmingos tik tuo atveju, jeigu jos nutiesia kelią į ateitį. Nors ir leidžiame sau šiandien pasidžiaugti sėkme, vis dėlto, turime pripažinti, kad tikrasis euro erdvės sanglaudos ir dermės išbandymas dar priešakyje. Šie, 2009 metai, euro zonos šalių ekonomikai ir jų piliečiams bus nepaprastai sunkūs. Mūsų laukia daugybvidaus ir išorinių iššūkių.
Euro zonos vyriausybės turės veikti drauge, kad suvaldytų ekonomikos krizės padarinius Europos Sąjungoje, ir investuoti į struktūrinį ekonomikos pagrindą, kuriuo remsis pasaulis po krizės. Išskirtinėmis aplinkybėmis būtini ypatingi veiksmai. Turime nepamiršti, kad euras, atliekantis mūsų ekonomikos apsauginio tinklo funkciją, nenukrito iš dangaus. Euro zonos valstybių ekonomika yra geriau apsaugota nuo neigiamų ekonomikos reiškinių, tačiau buvimą euro zonoje laiduoja tik kokybė, pažyminti, kad euro zonos nariai iš tiesų geba įgyvendinti apdairią makroekonomikos politiką, grindžiamą tvaria plėtra ir piliečių gerove. Euro užtikrinama apsauga tiesiogiai siejasi su pasitikėjimu mumis, o tai priklauso nuo mūsų gebėjimo vykdyti minėtą politiką. Patikimumas yra ekonominės ir pinigų sąjungos teikiamų privalumų pagrindas. Mes privalome užtikrinti, kad mumis ir toliau būtų pasitikima, nes tik tuomet galėsime gauti visą bendros valiutos privalumų teikiamą naudą.
Kalbant apie išorinius veiksnius, turime pasimokyti iš tarptautinės finansų ir ekonomikos krizės. Tarp dabartinės Jungtinėse Valstijose prasidėjusios krizės ir įsivyravusių aiškių pasaulio pusiausvyros sutrikimų yra tiesioginis ryšys. Finansų sektoriaus skaidrumo, atsakomybės ir doros stoka tapo krizės katalizatoriumi. Finansų ir materialaus ūkio stabilumas pasaulio mastu gali būti atkurtas tik per bekompromisę finansų sistemos reformą, pašalinus didžiausius pasaulinės vartojimo ir taupymo sanklodos pusiausvyros sutrikimus. Pusiausvyros atkūrimui yra būtinas aktyvus didžiausią ekonomiką išplėtojusių Amerikos, Azijos ir Europos šalių bendradarbiavimas. Nepaisant pažangos, tarptautinis euro įvaizdis yra vis dar pernelyg nevienalytis, nacionaliniai interesai pernelyg dažnai pranoksta bendrąjį interesą. Dėl to euro zona negali realizuoti visos politinės atsakomybės, kuri atitiktų ekonominį euro zonos reikšmingumą. Todėl nerealizuojama visa galima ekonominės ir pinigų sąjungos nauda. Juk ekonominir pinigų sąjunga - ne tik ekonominis, bet ir politinis projektas. Antrajame euro dešimtmetyje turime išnaudoti visas galimybes tobulinti ekonominę ir pinigų sąjungą tvirtindami politines šios sąjungos institucijas viduje ir išorėje.
Joaquín Almunia
gerb. Parlamento pirmininke, ministre pirmininke, komitetų pirmininkai, ponios ir ponai, esu tikras, kad prisidedu prie daugelio susirinkusiųjų šiuose rūmuose nuomonės sakydamas, kad praėjus dešimčiai metų nuo euro įvedimo, juo, kaip europietis, didžiuojuosi.
Noriu pasveikinti Parlamentą, kad jis ėmėsi iniciatyvos surengti čia, Europos Parlamento plenarinių posėdžių rūmuose Strasbūre, dešimtojo mūsų bendros valiutos jubiliejaus paminėjimo iškilmes.
Euras bei ekonominir pinigų sąjunga sulaukneabejotinos sėkmės. Per šiuos dešimt metų euras visiems sąjungos nariams davdaug naudos ir toliau teikia privalumų ekonominės ir finansų krizės sąlygomis.
Per trumpą vos dešimtmečio tarpsnį euras pelntvirtą stabilumo ir atsparumo reputaciją. Euras - antroji pasaulio valiuta. Dėl savo vaidmens pasaulio ekonomikoje jis, kaip prekybos instrumentas ir atsiskaitymo priemontarptautiniame finansų ūkyje, kai kuriais atžvilgiais jau prilygsta doleriui.
Tačiau svarbiausia, kad euras yra beveik 330 milijonų žmonių šešiolikoje Europos sąjungos valstybių kasdienybės dalis. Savo piniginėse nešiojamės šį Europos tapatybės, kuria visi dalijamės, simbolį. Euras - valiuta, tačiau taip pat ir mūsų visų Europos projekto šerdis. Tai materialus priminimas apie daugiau kaip prieš pusę šimtmečio prasidėjusios integracijos naudą.
Euras davmums mažą infliaciją ir mažas palūkanas. Tai padėjo užtikrinti stabilumą puoselėjant makroekonomikos pamatus. Euras neabejotinai paskatino valstybių narių prekybą ir investicijas. Per pastaruosius dešimt metų euras paskatino sukurti 16 milijonų darbo vietų. Tai tris kartus daugiau negu per ankstesnįjį dešimtmetį.
Euras paskatino finansinę integraciją ir bendros rinkos formavimąsi, apsaugojo euro erdvės narius nuo išorinių trikdžių. Euras buvo ir yra ne tik Europos, bet ir pasaulio ekonomikos atsparos taškas.
Ši krizeurui, be jokios abejonės, yra lyg brangaus metalo prabavimas. Manantieji, kad ekonominir pinigų sąjunga nepasirengusi tvarkytis su šios krizės padariniais, klysta. Priešingai - jeigu nebūtų bendros valiutos, neigiami krizės padariniai būtų gerokai didesni.
Daugelio valstybių narių valiutas būtų ištikęs smarkus keitimo kurso nestabilumas, kai kurios valstybės gal netgi būtų patyrusios spekuliacinius išpuolius prieš savo valiutas. Jų valstybės skolos vertybinių popierių siūlomos ir prašomos kainos skirtumas būtų gerokai didesnis negu dabar. Pasipriešinimo krizei, taikant finansines skatinimo priemones, galimybės būtų gerokai siauresnės.
2005 m. pertvarkytas Stabilumo ir augimo paktas paskatino valstybių vyriausybes susitvarkyti valstybinę atskaitomybę. 2007 m. užfiksuotas mažiausias biudžeto deficitas per visus 25 metus. Dėl to dabar valstybės, susidūrusios su krize, yra geresnėje padėtyje.
Šios krizės metu Europos centrinis bankas dar labiau sustiprino savo reputaciją, kurią jau buvo pelnęs pradiniais ekonominės ir pinigų sąjungos metais.
Ryžtingai taikydamas būtinas priemones ir imdamasis lyderio funkcijos bendradarbiaujant su išsivysčiusių pramoninių šalių centriniais bankais, Europos centrinis bankas tapo mūsų vedliu šiuo sunkiu tarpsniu ir prisidėjo prie pastangų užkirsti kelią dar didesnei finansinei katastrofai.
Švenčiant šį jubiliejų, ekonominpadėtis nėra tokia, kokios tikėjomės. Tačiau pastarieji įvykiai labiau nei kada nors anksčiau išryškina ekonominės ir pinigų sąjungos privalumus. Dar neprisijungusioms šalims euro zona tampa vis patrauklesne galimybe. Tai praeitą savaitę pademonstravo Bratislava - pasveikinome 16-ąjį euro šeimos narį Slovakiją.
Europos Komisija ir Parlamentas turi tęsti bendrą darbą su valstybėmis narėmis, Eurogrupe, Europos centriniu banku ir tarptautine bendruomene, kad vėl atsinaujintų nuosaikus mūsų šalių ekonomikos augimas.
Komisijos rekomendacijos, kurias pateikėme prieš kelis mėnesius ekonominės ir pinigų sąjungos 10-ojo jubiliejaus proga pristatytoje ataskaitoje, visai neseniai aptartoje šiuos rūmuose, yra taip pat ir net aktualesnės negu buvo praeitą pavasarį.
Budresnis biudžeto planavimas ir didesnis budrumas kitų makroekonomikos aspektų atžvilgiu, makroekonomikos politikos susiejimas su struktūrinėmis reformomis, euro įvaizdis už Europos Sąjungos ribų bei geresnis ekonominės ir pinigų sąjungos valdymas yra ir turi likti svarbiausi dalykai, formuojant euro pagrindą antrajame dešimtmetyje, kuriame tikimės ne mažiau sėkmės negu pirmajame.
Gerb. pirmininke, norėčiau baigti išsakydamas pagarbą euro steigėjams už jų viziją ir drąsą. Tai dėl jų įžvalgumo ir ryžtingo veikimo mes turime valiutą, kuria gali didžiuotis visi europiečiai. Privalome saugoti pagrindus, užtikrinusius euro sėkmę.
Krizpradėjo naują pasaulio ekonomikos raidos fazę, kurioje ekonominir pinigų sąjunga turi tęsti savo svarbų vaidmenį palaikydama visų europiečių siekius, bendram visų europiečių labui.
Valéry Giscard d'Estaing
Gerb. pirmininke, J.C. Junckeri, C. Trichet, ponios ir ponai, visi, kas dalyvavo kuriant Europos valiutą, yra dėkingi jums, gerbiamasis pirmininke, ir jums, ponios ir ponai, už šią šaunią iniciatyvą paminėti dešimtąją euro atsiradimo sukaktį.
Esu vienas iš tų žmonių, kurie mano, kad geriau vengti įvairiausių iškilmingų ceremonijų, kurių vis daugėja. Tačiau šios iškilmės yra pagrįstos, nes parodo didžiausią indėlį plėtojant Europos integraciją nuo Europos Parlamento išrinkimo visuotiniu balsavimu 1979 metais. Be jokios abejonės, mes nuėjome ilgą kelią. Šis malonus bičiuliškas susirinkimas veikiausiai neatspindi jo viso.
Noriu išreikšti pagarbą visiems, tiesusiems šį kelią ir juo žengusiems. Labai tolimus pradmenis galime įžvelgti jūsų pirmtako Liuksemburgo ministro pirmininko Pierre'o Wernerio 1970 m. ataskaitoje. Tačiau konkrečius veiksmus šioje srityje paskatino paskesniais metais kilusi pinigų krizir valiutų svyravimai. Vos tik buvo nustatyti fiksuoti valiutų kursai, pinigų sistema liovėsi trikdžiusi mūsų pastangas sukurti bendrą rinką. Tačiau vos tik kursas tapo laisvas, problema vėl iškilo.
Po nesėkmingų bandymų sukurti "valiutų žaltį", Prancūzija ir Vokietija 1975-1980 metais davstiprų impulsą, kurio rezultatas buvo susitikimas šiaurės Vokietijos mieste Brėmene, kur buvo priimtas sprendimas sukurti Europos pinigų sistemą ir įvesti euro pirmtaką ekiu. Šiam žingsniui pritarir jį palaikmūsų partneriai Beneliukso šalyse ir Italijoje.
Po kiek vangesnės veiklos tarpsnio nuo 1980 iki 1988 metų naujas postūmis kilo Tarybai sukūrus Jacqueso Delorso vadovaujamą komitetą. Rezultatas buvo Mastrichto sutarties pasirašymas.
Pasveikinkime žmones, kurie pradėjo pirmieji ir liko šiame kelyje visą laiką - kaip jūs, gerbiamasis pirmininke, mano bičiulis kancleris Helmut Schmidt ir jo valstybės sekretorius Manfred Lahnstein, Bernard Clappier - tuometinis Prancūzijos banko valdytojas ir 1950 m. Roberto Šumano deklaracijos bendraautoris; taip pat - Alexandre Lamfalussy, padėjęs mums neįkainojamomis, unikaliomis žiniomis, kai dirbo Europos pinigų sąjungos komitetas, kurį sudarėme su gerb. Helmutu Schmidtu siekdami atnaujinti projektą; Europos Komisijos pirmininkas Jacques Delors, kuris perėmdarbą ir galiausiai (tačiau ne mažiausiai), Mastrichto sutarties derybininkus ir signatarus, parengusius puikias sutarties nuostatas, kurios nuo tada faktiškai ir nebuvo taisomos, bei jų vadovus kanclerį Helmutą Kohlį ir prezidentą François Mitterrandą, kurio ryžtą ypač dera paminėti, bei jų bendražygius. Visiems jiems šiandien mes tariame didžiulį ačiū.
Ką mes galime pasakyti gindami eurą jo dešimtojo jubiliejaus, kuris švenčiamas krizės įkarštyje, proga? Kokius žodžius mes galėtume panaudoti iškilminguose tostuose? Pirmiausia - euro pasisekimas pranoko lūkesčius. Ne tik jo priešininkų, bet ir euro šalininkų. Nesileisiu į smulkmenas, nes turiu vos penkias minutes. 1995-2000 metais daugelyje pokalbių su garbiais pinigų ūkio ekspertais girdėjau skeptiškas nuomones apie galimybę įvesti eurą ir ypač apie jo sėkmės perspektyvą.
Per 10 metų euras tapo antrąja pasaulio valiuta. Kaip ką tik buvo pasakyta, euras yra viena iš labiausiai gerbiamų pasaulio valiutų. Tvirtas euro administravimas užtikrino apsaugą nuo krizės ir suteikpamatą nesusijusiam su infliacija ekonomikos augimui. Jeigu nebūtų euro, Europoje šiuo metu siautėtų pinigų rinkos viesulas, viską verčiantis aukštyn kojomis. Ekonomikos krizbūtų gerokai gilesnė.
Tikimės, kad pinigų politikos priemonės padės suvaldyti žlugdančius krizės padarinius - bent jau kiek leidžia valiutos galios. Tikimės, kad šios priemonės padės atnaujinti su infliacija nesusijusį ūkio augimą - kol kas šis uždavinys dar laukia sprendimo. Tikimės, kad iki tol bus pašalintas apčiuopiamas valstybinis finansų deficitas ir sumažintas krizės sukeltas įsiskolinimo lygis. Pasikliaujame Europos centrinio banko vadovais ir specialistais, kurie nuo krizės pradžios jau parodsvarų išmanymą. Sveikiname jų ryžtą ir nepriklausomybę.
Pabaigoje norėčiau pasakyti dvi pastabas. Turime saugotis neprimesti eurui pasaulinės dimensijos. Tai pamalonintų mūsų tuštybę, tačiau padidintų mums kylančius pavojus. Euras yra Europos valiuta ir turi išreikšti jos savitą kultūrą, būti racionalumo ir stabilumo modelio pavyzdys tarp kitų pasaulio valiutų.
Manau, kad visuomenei nedaug liko laukti, kol euro zonoje bus grąžintas bankininkystės reguliavimas. Man regis, galėtume pakviesti Europos centrinį banką pradėti šią tvarkos atkūrimo ir priežiūros procedūrą pagal Mastrichto sutarties 105 straipsnio 6 dalį. Be jokios abejonės, mums reikalingas stiprus impulsas, žinios ir sprendimų darbotvarkė, kurią galėtų parengti Europos centrinis bankas, o euro zonos Ministrų Taryba, kuriai jūs J.C. Junckeri taip sėkmingai vadovaujate, galėtų ją patvirtinti ir įgyvendinti.
Gerb. pirmininke, baigsiu pasakydamas, kad euro sėkmyra integracijos simbolis, kuris turėtų padrąsinti mus žengti tolesnius žingsnius ir, atsižvelgiant į įvairiausių sutarčių rekomendacijas, puoselėti vis glaudesnę mūsų taip siekiamą Europos vienybę. Nesėkmnėra neišvengiama jei šiam pavojui priešpastatysime patirtos sėkmės polėkį. Šiandien mes minime sėkmę ir vadiname ją euru.
(Plojimai)
Pervenche Berès
Gerb. pirmininke, euras yra sėkmingas politinės valios ir įžvalgumo rezultatas. Tai ne rinkos produktas. Euras yra geriausio Europos pasiekimo, kuris tapo įmanomas visiems suvienijus jėgas, pavyzdys.
Šia proga, žinoma, noriu mūsų vardu, mūsų vaikų vardu ir visų kitų vardu pasveikinti euro pradininkus ir jo sėkmės kūrėjus bei padėkoti jiems: gerb. Pierre'ui Werneriui, kuris šiandien yra su mumis, kancleriui Helmutui Schmidtui, prezidentui Giscardui d'Estaingui, Europos Komisijos pirmininkui Jacquesui Delorsui, kancleriui Helmutui Kohliui, prezidentui François Mitterrandui, baronui Alexandre'ui Lamfalussy'iui, Tommaso'ui Padoa-Schioppa'i, Philippe'i Maystadtui ir visiems kitiems, ko galbūt nepaminėjau. Taip pat noriu pareikšti pagarbą jūsų pirmtakų, gerb. pirmininke, pasiekimams, savo pirmtakams, gerb. Karlui von Wogau, kuris yra su mumis, ir Christai Randzio-Plath, kuri taip pat šiandien yra čia. Pereinamuoju euro įvedimo tarpsniu Parlamentas atliko labai svarbų vaidmenį. Mums rūpėjo ne tik permainos bankų sąskaitose, tačiau ir mūsų piliečiai. Mums rūpėjo, kad piliečiai galėtų prisitaikyti prie naujos valiutos, priprastų prie jos ir ją priimtų, kad euras taptų jų valiuta. Esu tikra, kad reikia prisiminti šį mūsų Parlamento pasiekimą, nes jis pelno pagarbą.
Taip pat malonu, kad ši ceremonija gali vykti čia, Europos Parlamente, visų Europos piliečių demokratijos namuose. Juk euras pirmiausia yra mūsų visų ir tik po to - bankų reikalas. Euras, be jokios abejonės, rūpi europiečiams - jie mielai mums tai sako. Valstybių vyriausybių pastangos pateikti Europą reprezentuojančių simbolių vangios. Tačiau europiečiai patys priėmeurą kaip priklausymo Europos Sąjungai simbolį.
Taip, ne visi mes turime eurą. Iš pradžių mūsų buvo 11, dabar yra 16 valstybių. Tikimės, kad ir kiti prisidės prie mūsų. Kartais kyla jausmas, kad ši krizkai kurias šalis gundo permąstyti, ar joms derėtų priklausyti euro zonai, ar ne. Manau, kad tai yra geriausias mūsų sėkmės įrodymas. Europa, kaip jau dažnai būdavo, žengia į priekį rodydama pavyzdį. Minėdami 10-ąją euro sukaktį, mes matome, kad euras apskritai vertinamas teigiamai. Kai kurios šalys, kurios iki šiol dvejojo, jau galėtų pasibelsti į euro zonos duris. Mes, žinoma, galime padrąsinti šias šalis padaryti tai Sutarties sąlygomis, kurios niekada nebuvo peržiūrėtos. Tai yra naudingos sąlygos, kurių dvi svarbiausios atsparos - konsolidacija ir plėtra - užtikrina Europos pažangą ekonomikos ir pinigų srityse.
Kita vertus, jubiliejus taip pat yra tinkamas metas žvilgtelėti ir į ateitį. Pastaruosius dešimt metų stiprėjęs euras turi atverti naujas raidos sritis. Tai nėra mūsų visiškai nepaliestos sritys. Tiesiog su jomis susijęs darbas dar tebevyksta, mūsų dar laukia pasiekimai šiose srityse.
Kalbėdamas apie ekonominį bendradarbiavimą J.C. Junckeris apibūdino šiuo metu vykstančią krizę. Situacija nėra normali. Esant krizei, suprantame - jeigu Europos Sąjungos pažanga būtų buvusi tokia sparti kaip pinigų sąjungos, šiandien mūsų padėtis būtų dar geresnė. Tad pasimokykime iš šios situacijos. Skirti didžiausią dėmesį valstybės išlaidų kokybei yra nkiek ne mažiau svarbu, negu biudžeto deficito subalansavimui. Valstybių vyriausybės turi išmokti kalbėtis tarpusavyje apie savo ekonomikos politiką. Nenormalu, jeigu valstybės narės skolinasi tokiomis skirtingomis palūkanomis, kai visų jų valiuta yra viena ir visų jų atžvilgiu galioja vienoda Europos centrinio banko nustatyta palūkanų norma.
Tą patį galime pasakyti ir apie finansų rinkų priežiūrą. Prezidentas Giscardas d'Estaingas paminėjo 105 straipsnio 6 dalį, mūsų bendrą pagrindą, lėmusį mūsų pasiekimus. Manau, kad viena iš šios krizės pamokų yra ta, jog paaiškėjo, kad Europos centrinis bankas turi vykdyti priežiūros funkciją. Mes nenorime atsieti finansų rinkų priežiūros nuo makrorodiklių priežiūros. Tačiau siekdami įgyvendinti priežiūrą mes, kaip politikos lyderiai, turime pagalvoti ir apie pusiausvyros užtikrinimą. Jeigu bus išplėsta Europos centrinio banko atsakomybės sfera, būtina nustatyti, kaip ateityje bus užtikrinama institucinpusiausvyra apskritai.
Noriu pasakyti dar vieną baigiamąją pastabą apie tarptautinį euro vaidmenį. Sutinku, kad neturime siekti nepamatuotos privilegijos, kad euras būtų rezervinvaliuta. Tačiau ar yra normalu tai, kad per dešimtį metų sukūrę eurą, praėjus dešimtmečiui nuo perėjimo prie euro, tarptautinėje plotmėje vis dar esame pasyvūs, o atkuriant pasaulinės pinigų sistemos pusiausvyrą į euro erdvės poziciją nėra itin reikšmingai atsižvelgiama.
Galiausiai esu tikra, kad euras yra gerokai daugiau negu tik valiuta. Parlamentui tai yra labai svarbus klausimas. Tai mūsų piliečių, išgyvenančių giliausią per daugybę metų krizę, įrankis. Turime panaudoti šį savo nuostabų pasiekimą, šį Europos simbolį padėdami piliečiams įveikti krizę kuo geriausiomis sąlygomis.
Werner Langen
Gerb. pirmininke, euro 10-ties metų sukaktis neabejotinai yra derama proga iškilmėms. Jeigu kas nors prieš dešimt metų būtų pasakęs, kad euras taip puikiai įsitvirtins ir taps toks, koks yra šiandien, būtų pasijuokta. Prie šios sėkmės prisidėjo daugelis žmonių. Prisimenu daugybę skeptiškų nuomonių. Euras buvo vadinamas neišnešiotu kūdikiu ir negyvybingu projektu. Šiandien mes žinome, kad euras buvo vizija, prie kurios išsipildymo prisidėjo daugybžmonių. Ankstesnis pranešėjas priminmums visus prie to prisidėjusius, svarbiausius įvykius, Europos pinigų sistemą, susitarimą su Europos centriniu banku nustatyti centralizuotus keitimo kursus, Delorso ataskaitą, kurioje buvo numatytos trys pinigų sąjungos kūrimo stadijos, Mastrichto sutartį - praėjus vos dvejiems metams po Sienos griuvimo - ir apie pereinamuosius tarpsnius. Daugybžmonių padėjo eurui pelnyti šiandieninę sėkmę.
Kaip jau sakkomiteto pirmininkgerb. P. Berès, minėtuoju tarpsniu, ir ypač nuo 1994 m., kai prasidėjo Mastrichto sutarties įgyvendinimas, iki 2002 m., Parlamentas aktyviai bendradarbiavo įvedant banknotus ir monetas, rengiant daugelį ataskaitų, išvadų ir pasiūlymų, taip pat dalyvavo diskusijose. Ypač norėčiau padėkoti dviem tuometiniams komiteto pirmininkams, gerb. K. von Wogau ir C. Randzio-Plath, be kita ko, atstovavusiems Parlamentui viešumoje ir užtikrinusiems šiam vyriausybių inicijuotam projektui reikalingą parlamentinę paramą. Šiandien, pirmininkaujant gerb. P. Berès, mes tęsiame atstovavimo darbą.
Lapkričio 18 d. Parlamentas didele dauguma priėmataskaitą, kurioje aprašomi pasisekimai, iššūkiai, rizikos ir problemos. Norėčiau paminėti dar kelis dalykus be to, apie ką jau kalbėjo gerb. P. Berès.
Euro įvedimo projektas unikalus ir labai sėkmingas. Įgyvendinta centralizuota pinigų politika, kurią valdo Europos centrinis bankas, bei vietinės biudžeto ir finansų politikos strategijos. Labai svarbu, kad šių dviejų atsakomybės lygmenų tarpusavio ryšys, įtvirtintas Stabilumo ir augimo paktu, būtų išlaikytas ir ateityje, krizės aplinkybėmis. Be šio Stabilumo ir augimo pakto, be griežtesnio biudžeto ir finansų politikos koordinavimo, euras ateityje susidurtų su pavojais, kurių galima išvengti. Aš ypač apeliuoju į euro zonos valstybes nares, taip pat ir į visus Europos Sąjungos narius, kviesdamas į šią discipliną ir į bendradarbiavimo koordinavimą pažvelgti rimčiau, negu buvo žvelgiama anksčiau - ypač kai kuriuos klausimus.
Euras prislopino infliaciją, užtikrino stabilumą ir sukūrpasitikėjimą. Euras tapo antrąja visuotine rezervų valiuta per tokį trumpą laiko tarpsnį, kad niekas nnebūtų pamanęs, jog tai įmanoma. Euras paskatino struktūrinę pertvarką valstybėse narėse ir - netgi klestint globalizacijos amžiui - privert"pasitempti" organizacijas bei visas tautas. Euro erdvės institucijos (kai kurias jau minėjo ankstesnis pranešėjas) - ECOFIN taryba, Eurogrupir daugelis kitų institucijų - drauge su Europos Komisija ir Europos centriniu banku sukūrreikiamas sąlygas. Tai pavyko, nes šios institucijos jau veikė, jos buvo pasirengusios ir dirbdamos savarankiškai bei patikimai sugebėjo greitai ir teisingai reaguoti į ekonomikos krizę.
Matėme eurą atliekant Europos finansų rinkos kūrimo sverto funkciją. Galime padaryti tokią politinę šių bendros sėkmės pavyzdžių išvadą: bendrą valiutą ir bendrą vidaus rinką turinčios valstybės pasiekunikalaus laipsnio integraciją, kuri užtikrins taiką ir klestėjimą.
Tačiau nederėtų manyti, kad eurą ateityje turėsime lyg dovanai. Matome daug konkrečių reikmių ir raginimų rimtai priimti riziką. Švenčiant šį jubiliejų, nederėtų nutylėti nutolimo nuo nacionalinės šalių ekonomikos, kuris kelia darbo užmokesčio augimo ir biudžeto deficito pavojų.
Visiškai kitas aspektas yra vyriausybinių obligacijų palūkanų normų raidos pokyčiai. Matome, kad šiuo metu palūkanų normos marža, kuri, mažėjo, vėl auga. Tai gali sukelti naujų keblumų atskiroms euro zonos valstybėms narėms.
Labai norėčiau priminti Parlamentui, kad - ypač kalbant apie euro zonos plėtimą - negalima taikyti nuolaidų. Visos valstybės, kurios yra euro zonos narės, gali ir privalo vykdyti Mastrichto sutarties sąlygas.
Visuomenpalankiai priėmeurą. Euras pelnpasaulio pasitikėjimą. Jis išlaikpirmąjį išbandymą ir prisidėjo prie mūsų tautų integracijos Europoje. Visi galime tuo didžiuotis. Dėkoju jums.
(Plojimai)
Jean-Paul Gauzès
Gerb. pirmininke, G. d'Estaingai, J.C. Junckeri, J.C. Trichet, J. Almunia, ponios ir ponai, jau išsakyta daugybpuikių pastebėjimų.
Per 10 metų euras tapo tvirtu Europos simboliu. Tačiau mintis apie Europos bendros valiutos, kurios pagrindas buvo padėtas 1978 m. Brėmeno sutartimi dėl pinigų sistemos ir ekiu įvedimo, sukūrimą tuo metu rinkose ir pagrindinėse finansų institucijose už Europos ribų būtų sutikta visiškai skeptiškai. Turime kuo šilčiausiai padėkoti visiems, padariusiems reikiamus sprendimus ir pasveikinti žmones, kurių vardai čia jau buvo paminėti.
Euro sukūrimas yra geriausias įrodymas, kad Europa, sukaupusi politinę valią, gali įgyvendinti bendrą gerovę ir ateitį užtikrinančius sprendimus. Šis jubiliejus yra nūdienos vilties ženklas.
Reikia pasakyti, kad iki šiol mūsų piliečių nuomonės apie eurą skyrėsi. Bendros valiutos privalumai keliaujantiesiems yra akivaizdūs. Tačiau kitiems euro įvedimas siejasi su kainų augimu. Parengtos studijos parodė, kad infliacija daugelyje šalių faktiškai buvo jaučiama, nors oficialūs duomenys rodė, kad pinigų stabilumas yra užtikrintas - ypač dėl Europos centrinio banko veiksmų. Tiesa, kai kas pasinaudojo euru, kad suapvalintų kai kurias kainas. Galbūt ir vartotojai nebuvo budrūs.
Kai išaugo euro kursas dolerio atžvilgiu, girdėjome kai kurių gamintojų, didžiąją dalį produkcijos gaminančių euro zonoje, tačiau parduodančių už jos ribų, pastabų. Europos centrinis bankas taip pat neapsiėjo be kritikos. Jie nekvestionavo ECB nepriklausomybės, tačiau išsakabejonių dėl banko palūkanų, kurios atrodesančios pernelyg didelės, politikos.
Šiandien krizpakeitdaugelį nuomonių. Visi suprantame, kad euras yra sprendžiamasis veiksnys, apribojęs iš Jungtinių Valstijų atsklidusios krizės padarinius Europoje. Europos centrinis bankas, be abejo, buvo geriausiai į krizę reagavęs centrinis bankas. Ypač aktualūs banko sprendimai buvo sutinkami vienbalsiai. Kas būtų atsitikę, jeigu kiekviena valstybnarbūtų turėjusi atskirai ginti savo valiutą? Būtų neišvengiami devalvavimai ir mes nebūtume išvengę valiutos krizės.
Geri euro rezultatai turėtų padrąsinti mus tęsti ir plėsti ekonomikos politikos koordinavimą pagal Stabilumo ir augimo pakto principus. Tiesa, šiuo metu gali ir galbūt turėtų būti taikoma išlygų, tačiau jos gali būti tik laikinos. Turi būti išlaikytas subalansuotos valstybinių finansų sistemos tikslas. Per ilgą laiką labiau negu bet kada anksčiau būtina užtikrinti aukštą valstybės finansų ir ekonomikos politikos kokybę. Tai yra produktyvumo, konkurencingumo ir augimo garantas. Tai yra ir mūsų valiutos, euro, tvirtumo pagrindas.
Robert Goebbels
Gerb. pirmininke, šiais netikrumo laikais labai svarbu pasikliauti kuo nors, kas turi tikrą vertę - euru. Būdamas ECOFIN tarybos nariu pasirengimo būsimai bendrai valiutai metu, mačiau abejonių abiejose nesutariančiose pusėse ir valstybių narių mindžikavimą. Eurogupdėl to tik sustiprėjo - netgi greičiau negu reikėjo - ir tapo tvirtesniu bendradarbiavimo forumu. Be to, dėl kelių valstybių, pasiryžusių nieko nelaukiant įgyvendinti integraciją visų mūsų piliečių labui, atkaklių veiksmų buvo realizuoti du nuostabiausi Europos pasiekimai. Kalbu apie Šengeno susitarimą, suteikusį europiečiams judėjimo laisvę, kuris buvo įgyvendintas penkių valstybių iniciatyva: Prancūzijos, vadovaujamos Prezidento Mitterrando, Vokietijos su kancleriu Kohliu priešakyje ir Beneliukso šalių. Dabar prie Šengeno erdvės jau prisijungir Šveicarija, tačiau britai ir airiai vis dar laikosi atitolę nuo Europos tautų.
Prezidentą Mitterrandą ir kanclerį Kohlį taip pat dera paminėti kaip politinius euro kūrėjus, nors šią sėkmingą pinigų reformą palaikdaugelis, pradedant Jacquesu Delorsu. Ko norėčiau iš to pasimokyti? Kad kiekvienas, pageidaujantis geresnės Europos, neturėtų bijoti plėtoti tarpvyriausybinę veiklą. Ypač, kai yra valstybių, iš tiesų siekiančių Europos pažangos, koalicija. Priumo (Prüm) sutartis, kurios tikslas - kova su sunkiu nusikalstamumu, yra puikus tokio pozityvaus Europos bendradarbiavimo paskatinimo pavyzdys. Kai konstitucinsutartis yra numarinta ir palaidota keistai politinių jėgų koalicijai - ne tik Prancūzijoje, tačiau ir Nyderlanduose - pasakius "ne", kai sprangus teisėkūros darinys, vadinamas "mini" Lisabonos sutartimi, "įstrigo" Airijoje ir veikiausiai Čekijos Respublikoje, turime įrodyti, kad Europa vis dar funkcionuoja remdamasi gerai išvystytu bendradarbiavimu didžiulėje erdvėje.
Kad ir kaip būtų, euras išlaikvisą savo patrauklumą. Po Slovėnijos prie mūsų ką tik prisijungSlovakija. Kitos šalys taip pat skundžiasi tuo, kad negali pasinaudoti euro teikiamos apsaugos privalumais. Net ir Jungtinėje Karalystėje pasigirsta balsų, kvestionuojančių šalies prašmatnią izoliaciją svaro kritimo akivaizdoje. Mažiau kaip per šimtmetį svaras, buvęs pasaulio rezervų valiuta, sumenko iki paprastos eilinės valiutos. Dėl nuoseklių gerb. W. Duisenbergo, J.C. Trichet ir kitų veiksmų euras per dešimt metų tapo antrąja pasaulio rezervų valiuta. Žinoma, pasauliniuose sandoriuose viešpatauja doleris, kuris vis dar užtikrina investicijų saugumą. Tačiau Jungtinės Valstijos, skatindamos pasaulį finansuoti savo gyvenimo būdą, sukaupmilžinišką skolą, kuri sės vis daugiau abejonių stipriausios pasaulio ekonomikos gebėjimu vykdyti savo įsipareigojimus. Faktiškai finansų pasaulis krypsta į euro ir dolerio dvipoliškumą. Bet kokiam piniginiam dvipoliškumui būdingos nuolatinės pariteto korekcijos. Neretai jos būna netikėtos. Šiais išplitusio nuosmukio laikais pasauliui reikalingas stabilumas ir nauja atrama. Euro vaidmuo užtikrinant šį naują stabilumą bus esminis. Europos centrinis bankas (ECB) padarviską, ką derėjo daryti, finansų krizės, kurią galėtume pavadinti "pagaminta Amerikoje", akivaizdoje.
Kaip minėjo Jacques Delors, euras - tai lyg visą Europą saugantis skydas. Tačiau euras iki šiol dar nepakankamai skatino Europos ekonomiką. ECB atsakingas tik už pinigų politiką. Komisija tėra tik aukščiausio lygio konsultantas, pateikiantis siūlymus, kurie apskritai yra naudingi. Tikrieji ekonomikos veikėjai yra pačios valstybės. Deja, jos veikia neorganizuotai. Nors veiksmingai suderinta bendra 27 valstybių ekonomingalia galėtų padaryti stebuklus, nepaisant įstabių J.C. Junckerio pastangų, Eurogruptėra neformalus diskusijų forumas. 1999 m. Eurogrupėje stebėjau kelių finansų ministrų, įskaitant gerb. O. Lafontaine'ą, D. Straussą-Kahną, C. Ciampi ir keletą kitų, mėginimą inicijuoti bendradarbiavimą ekonomikos ir pinigų srityse tarp Europos Sąjungos ir Europos centrinio banko. Gerb. W. Duisenberg nukirto: "niekada nebus jokio ex-ante koordinavimo su Europos centriniu banku, nes į mūsų sprendimus jūs visada turite reaguoti ex-post." Priežastis akivaizdi: ECB savo pinigų politiką vykdir vykdys nepriklausomai, tačiau nepriklausomybnereiškia, kad negalima plėtoti konstruktyvaus dialogo tarp institucijų, kurioms keliama užduotis saugoti daugiau kaip 500 milijonų europiečių interesus ir rūpintis bendru jų likimu. Niekas negali sukliudyti valstybėms geriau organizuotis ir siekti geresnio savo ekonomikos politikos koordinavimo Europos Sąjungos vidaus mastu ir ypač atstovaujant Europos Sąjungai išoriniuose santykiuose, kaip ką tik taikliai pastebėjo gerb. J.C. Juncker.
Wolf Klinz
Gerb. pirmininke, G. d'Estaingai, J.C. Junckeri, J.C. Trichet, J. Almunia, ponios ir ponai, labai apgailestauju, kad šiandien į iškilmingą posėdį susirinko tiek nedaug Parlamento narių. Juk tai istorinis įvykis. Jau girdėjome įvairius ankstesnius pranešėjus pasakojant, kiek daug būta skeptiškumo, kai buvo įvestas euras. Atrodė, kad vien tik logistinmilijardų banknotų ir monetų įvedimo užduotis bus neįveikiama. Bendros pinigų politikos derinimo su atskirų valstybių narių finansų politika galimybtuomet buvo manoma esanti ne tik sunki užduotis. Ji buvo laikoma tiesiog neįmanoma.
Tačiau šiandien faktai sako ką kita. Europos pinigų sąjunga tapo realybe. Euras egzistuoja jau dešimt metų. Tai iš tiesų yra nedidelis politinis stebuklas. Vėl išsipildpirmojo Europos Komisijos pirmininko Walterio Hallsteino žodžiai: "Kas netiki stebuklais Europos reikaluose, nėra realistas".
Daugelis piliečių daugelyje valstybių narių būgštavo, kad euro įvedimas sukels didžiulį kainų šuolį, tačiau šie nuogąstavimai išnyko. Euras buvo priimtas ir daugelio piliečių entuziastingai pasveikintas. Euras tapo regima europietiškos tapatybės dalimi. Greta himno ir vėliavos tai yra vienas iš nedaugelio mūsų šiandieninių simbolių.
Manau, kad galima pasakyti, jog pirmuosius kelis Europos centrinio banko metus Europa ir jos ekonomika "buriavo" gana ramioje jūroje. Bankui buvo gana lengva vykdyti stabilizavimo politiką. Reikia paminėti, kad per pirmuosius dešimtį euro metų vidutininfliacija buvo apie 2%, kitaip tariant, daugiau ar mažiau atitiko Europos centrinio banko užsibrėžtą tikslą. Kita vertus, Vokietijos markės, kuri visada reprezentavo stabilumą, vidutininfliacija per 50 šios valiutos naudojimo metų buvo 3%. Matome, jog galima sakyti, kad Europos centrinis bankas pasieklabai gerų rezultatų.
Vis dėlto savo tikrąją tvirtybę ir kokybę Europos centrinis bankas rodo dabar, šiuo krizės metu. ECB vaidmuo yra be galo svarbus. Bankas įrodesąs nepriklausomas, veiksmingas ir tvirtas. Jis veikia greitai ir ryžtingai. ECB tapo centrinio banko pavyzdžiu kitų šalių, kurios nepriklauso euro zonai, ar yra už Europos ribų, centriniams bankams. ECB aiškiai parodJAV Federaliniam rezervų bankui, kad gali vykdyti sėkmingą politiką ir nepriklausomybnėra tam kliūtis. Priešingai - ECB politika yra sėkminga todėl, kad bankas yra politiškai nepriklausoma institucija, neveikiama atskirų valstybių vyriausybių nurodymų.
Žinome, kad šiuo metu atskiros valstybės narės, kurių bankininkystės sektorius gobia apsauginis skėtis, kuria įvairius ekonomikos skatinimo planus, kurie padėtų įveikti neigiamus finansų krizės padarinius materialiajai ekonomikai. Dėl to Europos centriniam bankui kils papildomų iššūkių, nes taikomos skirtingos metodikos gali sukelti konkurencinės terpės iškraipymų. Kyla pavojus, kad, kylant vis didesniems raidos skirtumams, galime prarasti tarp euro zonos narių jau pasiektą dalinę konvergenciją. Būtina imtis priemonių, kad taip neįvyktų. Todėl svarbu neatsisakyti ir nesusilpninti Stabilumo ir augimo pakto. Visiškai priešingai: privalome užtikrinti, kad jis veiktų visa galia. Būtent dėl to yra tokios svarbios struktūrinės reformos, kurias Komisija ir Europos centrinis bankas jau ne kartą kvietvykdyti, faktiškai - įgyvendinti jas atskirose valstybėse narėse.
Artimiausiais metais Europos centriniam bankui kils nauja užduotis. Krizparodė, kad mums reikalinga tam tikra finansų rinkos priežiūra Europos mastu. Šioje srityje Europos centrinis bankas gali atlikti svarbų vaidmenį. ECB užsiminė, kad iš principo pageidautų įdiegti tam tikrą centralizuotą Europos priežiūros sistemą, analogišką Europos centrinių bankų sistemai. Dera dar labiau sustiprinti tarptautinį euro vaidmenį. Euro zona privalo turėti vieną poziciją ir turi būti atstovaujama tarptautinėse organizacijose - Tarptautiniame valiutos fonde, Ekonominio bendradarbiavimo ir plėtros organizacijoje ir kitose institucijose - kaip vienas subjektas.
Bendra valiuta be bendros ekonomikos politikos yra rizikingas reikalas. Kol kas padėtis yra tokia ir tai - ne menkniekis. ES vis dar patiria didelių iššūkių: didelis ir, deja, didėjantis nedarbas, demografinkaita, migracijos sukeliama įtampa, didėjantis neturtas tam tikrose visuomenės grupėse, globalizacijos aplinkybėmis griežtėjanti konkurencija. Euro erdvgalės išspręsti šias užduotis tik tuo atveju, jeigu valstybės narės tarpusavyje glaudžiai susies savo ekonominę politiką. Pirmasis žingsnis šia kryptimi buvo euro erdvės pirmininko paskyrimas. Tačiau tai tik pirmasis žingsnis, o jų reikia gerokai daugiau.
Cristiana Muscardini
UEN frakcijos vardu. - (IT) Gerb. pirmininke, ponios ir ponai, praėjo dešimt metų ir euras išsikovoja vis didesnę erdvę tarptautinėje prekyboje. Euras naudojamas kaip rezervų valiuta - tai rodo, kad jis tapo pasauliniu etalonu. Jis padėjo užtikrinti pinigų stabilumą ir integruoti eurą įsivedusių valstybių narių ūkius, nepaisant kai kurių klaidingų vertinimų, dėl kurių kilo keblumų piliečiams. Taip atsitiko dėl faktinių euro ir nacionalinių valiutų keitimo kursų ir dėl to, kad vėliau buvo pernelyg mažai tikrinamos prekių ir paslaugų kainos.
Euras nebuvo primestas iš išorės, jis buvo sukurtas be jokio užkariavimo ar politinės valios primetimo. Euras - tai laisvo 11 valstybių susibūrimo rezultatas. Šios valstybės tikėjo, kad ekonominės ir pinigų sąjungos, numatytos Europos Sąjungos steigimo sutartyse, sukūrimas yra svarbiausias žingsnis kuriant politinę vienybę, kuri, deja, mums tebėra siekiamybė.
Tam tikrų sunkumų kilo dėl sistemos neefektyvumo, kuri buvo nepasirengusi tvarkytis su kitu didelio masto reiškiniu. Kalbu apie vis spartėjančią internacionalizaciją ir didžiulius tarptautinės prekybos procesų pokyčius. Euras suteikgalimybę deramai pasitikti daug sunkumų, iš kurių smarkiausias yra dabartinfinansų krizė. Jis apsaugojo mus nuo didžiulių sukrėtimų, nusiaubusių pasaulio rinkas. Jeigu ne euras, mus būtų ištikę tai, ką patyrėme 1992 m., tik šį sykį gerokai smarkiau.
10-ąjį jubiliejų minime kuo šilčiausiai sveikindami Slovakiją, 16-ąją prie euro zonos prisijungusią šalį. Europos centrinio banko ir Europos Komisijos panaudotos dabartinės krizės įveikimo priemonės sušvelnino krizės poveikį ir ją kiek suvaldė. Tačiau mes laikomės nuomonės, kuri jau ne kartą buvo išsakyta šiame Parlamente, kad visiškai nesuprantama, kaip galima vykdyti pinigų politiką, kuri yra atsieta nuo ekonominės politikos. Reikia pripažinti, kad susiklosčiusi padėtis primena anomaliją: 16 valstybių narių, turinčios bendrą valiutą, 27 nacionalinės ekonomikos politikos, kurias kaip gali koordinuoja Komisija, ir 11 valstybių narių, turinčios nacionalines valiutas.
Pinigų politikos derinimas su ekonomine politika, kurios faktiškai nėra, nepaprasta užduotis. Tačiau, jeigu už mūsų šalių ekonomikos politiką atsakingos institucijos nebendraus su centriniais bankais ir ECB, kurių pareiga yra sujungti šias politikas į vieną, Europos Sąjunga, siekdama bendromis jėgomis tvarkytis su dabartine krize, patirs naujų sunkumų, o taip pat nuolatinių iššūkių, kuriuos mums pažeria išorinis pasaulis ir globalizacija.
Tikimės, kad pastarojo meto patirtis įtikins žmones pokyčių Europoje būtinumu. Šie pokyčiai turėtų gražinti į centrą tikrąją ekonomiką ir užtikrinti geresnę sanglaudą bei ryšį tarp ECB ir Europos institucijų, atsakingų už politikos ir planavimo strategijos formavimą. Visiškai neseniai vykusi energetikos krizmums parodė, kad visuomenei yra gyvybiškai svarbu turėti bendrą energetikos politiką, aprėpiančią pagrindinius strateginius aspektus. Tai yra neatidėliotina. Tokios politikos įgyvendinimą palengvins auganti euro galia, jeigu tik bus politinvalia.
Alain Lipietz
Gerb. pirmininke, G. d'Estaingai, J.C. Junckeri, J.C. Trichet, Komisijos nary, ponios ir ponai, norėčiau priminti jums 1992 m., kai buvo visiškai neaišku, ar prancūzai balsuos už Mastrichto sutartį, ir J. Delorsas, pasakęs kalbą Prancūzijos žaliųjų partijos generalinei asamblėjai, gavo trūkstamus 1 ar 2 proc. balsų.
Jis pasakė: "Balsuokite už eurą, nes tada mes turėsime Europą politine prasme. Jeigu nesukursime politinės Europos, kuri galėtų valdyti Europą, žmonės niekad to nepriims, jie niekad to nepriims." Jis neįtikinėjo mūsų. Mastrichto sutartis buvo patvirtinta, tačiau politinEuropa taip ir nebuvo sukurta. Šiandien mes ir susiduriame su šia problema.
Kodėl mes tada buvome prieš eurą? Buvo dvi pagrindinės priežastys. Pirmiausia mums atrodė, kad Mastrichto kriterijai įtrauks Europą į ciklišką recesinę politiką, galinčią užtrukti ne mažiau kaip penkerius metus. Be to, pinigų politikos integravimas bendrojoje ekonomikos politikoje Mastrichto sutartimi nebuvo patenkinamas.
Siekdami išsaugoti Europos centrinio banko nepriklausomybę, mes atskyrėme pinigų politiką nuo visų kitų politikos sričių.
Turiu sąžiningai pripažinti: nors Mastrichto sutartis galbūt net ir šiandien manęs dar neįtikino, mane, kaip ir visus žaliuosius, labai palankiai nuteikia įvykę ekonominės ir pinigų sąjungos teisės bei įgyvendinimo pokyčiai.
Įvyko trys svarbūs pokyčiai. Pirma, įtvirtintas kainų stabilumas, šiek tiek nesiekiantis 2%, tačiau esantis arti šio lygio. Toks tikslas gali pasirodyti esąs nesuprantamas. Kai pasauliui gresia defliacija, o padėtį dar sunkina kai kurių šalių skubėjimas mažinti PVM taikant Keinso politiką, akivaizdu, kad kelti šį 2% tikslą tik deklaratyviai nebegalime. Jeigu neišlaikysime šio 2% lygio, rizikuojame, kad mums bus taikomos labai aukštos palūkanų normos.
Antroji svarbi reforma, be abejo, yra Stabilumo ir augimo pakto reforma, atlikta 2005 m. Ši reforma sudaro sąlygas mums šiandien taikyti cikliškumą užkardančią politiką, kuria galime pasipriešinti krizei.
Trečioji didelpermaina yra susijusi su tuo, kaip viskas vyksta praktiškai. Nuolatinis dialogas tarp gerb. J.C. Trichet, J. Almunia, J.C. Junckerio ir M. Barroso, kaip jau buvo minėta šiuose rūmuose, tiesa sakant, prieštarauja pačiai Mastrichto sutarčiai. Mano manymu, toks J.C. Trichet ir J. Almunia bendradarbiavimo būdas atitinka bendradarbiavimą tarp B. Bernanke's ir H. Paulsono - tai yra teigiamas ir sveikintinas dalykas. Ką gi dar derėtų padaryti? Norėčiau pasakyti tik tiek, kad turime deramai taikyti geruosius Mastrichto sutarties aspektus.
Mums kyla tikrai didelis sunkumas nustatant keitimo kursą. Tai kelis kartus jau minėjo mano pirmtakai. Keitimo kurso nustatymas patikėtas Tarybai. Turime surasti tinkamą būdą užtikrinti, kad Taryba nustatytų Europai keitimo kursą, kuris deramai atspindėtų pramoninę politiką, o ne būtų atsitiktinai parenkamas pagal Europos centrinio banko nustatytą kursą. Turime rasti tinkamas priemones, kuriomis galėtume tai užtikrinti.
Antra, Europos centrinio banko tikslas yra ne tik išlaikyti artimą 2 procentams normą, tačiau ir taikyti Europos politiką - turiu omenyje Lisabonos ir Gioteburgo strategijas. Mums reikalinga privačių skolų refinansavimo ir rediskontavimo, kurį vykdytų Europos centrinis bankas, politika, atitinkanti Gioteburgo ir Lisabonos strategijas.
Galiausiai, kaip jau minėjau, turi būti vykdoma priežiūra Europos lygmeniu. Europos centrinis bankas yra geriausiai pasirengęs atlikti šią funkciją.
Ilda Figueiredo
Apgailestauju, kad nepasinaudojame šia proga nuodugniai išnagrinėti neoliberalios monetaristinės politikos įgyvendinimo, kuri prisidėjo prie dabartinės keblios socialinės padėties, didėjančios nelygybės, nedarbo, menkai atlyginamo ir pavojingo darbo bei skurdo, padarinius. Euras tėra dingstis apie tai nekalbėti.
Visiškai nepriimtina laikytis ideologinių dogmų kaip, pavyzdžiui, kainų stabilumas ir neracionalūs Stabilumo ir augimo pakto kriterijai. Jos naudojamos kaip pretekstas privatizacijos plėtrai ir valstybės socialinių funkcijų panaikinimui. Šis požiūris taip pat apima "minimalistinės" valstybės idėją ir privataus sektoriaus veiksmingumo plėtrą, kuria siekiama primesti vadinamąsias darbo užmokesčio ribas. Faktiškai tokio požiūrio rezultatas yra menkas, nominalus darbo užmokesčio kilimas ir netgi tikrojo darbo užmokesčio mažėjimas. Gaila, tačiau tai aiškiai parodo Portugalijos pavyzdys.
Mes negalime pritarti menamai Europos centrinio banko nepriklausomybei. Bankas vilkina sprendimus dėl palūkanų normų mažinimo ir palaiko pervertintą eurą vien tam, kad apsaugotų išvystytos ekonomikos valstybes bei galingas ekonomines ir finansines grupuotes. Tuo dar labiau pabloginama ir taip sunki silpnesnės ekonomikos valstybių bei mažesnius finansinius išteklius turinčių žmonių padėtis.
Europos centrinio banko politika sukėlEuropos ekonomikos susitraukimą. Tai aiškiai rodo būtinybę daugiau mažinti orientacines palūkanų normas. Per pastaruosius dešimtį metų sumažėjus darbininkų ir pasitraukusiųjų į pensiją perkamajai galiai, ekonominių ir finansinių grupuočių pelnas išaugo iki aukščiausio per pastaruosius 30 metų lygio. Dėl to šiuose rūmuose buvo džiūgaujama ir buvo reiškiamas pasitenkinimas. Netgi ir dabartinės krizės, kurią jie sukėlė, aplinkybėmis jie siekia nacionalizuoti žalą, kad galėtų privatizuoti pelną. Tuo tarpu darbininkai, smulkieji ir mažieji verslininkai, bedarbiai ir pensininkai kenčia krizės padarinius teturėdami teisę - geriausiu atveju - į apgailėtinas nuotrupas. Pažvelkite, kas dedasi finansų sektoriuje - centriniai bankai nuo finansų krizės pradžios jau kelis kartus padidino savo maržas. Neretai maržos padvigubėjo vos per vienerius metus dar skaudžiau kirsdamos naujam kreditavimui.
Mes tvirtiname, kad būtina neatidėliotinai nutraukti šią neoliberalią monetaristinę politiką, panaikinti Stabilumo paktą, lengvatines mokesčių zonas ir menamą Europos centrinio banko nepriklausomybę. Mes reikalaujame, kad, remiantis sąžiningu pajamų ir gerovės paskirstymu, būtų padidintas ES biudžetas, kad atsirastų tikra ekonominės ir socialinės sanglaudos politika, kad būtų atsisakyta priemonių, kurias visas galima pavadinti "taupykite, kaip išmanote". Tokios priemonės turtingiesiems padeda dar labiau praturtėti, o varginguosius dar labiau nuskurdina, tai aiškiai parodo didėjanti ekonominnelygybir skirtumai euro erdvės šalyse.
Mes reikalaujame, kad būtų remiama gamyba, mažos įmonės, smulkusis ir vidutinis verslas, kad būtų plėtojamos kokybiškos viešosios paslaugos, skatinamas kreditavimas ir šeimų perkamoji galia - ne tik pačių vargingiausiųjų, tačiau ir vidurinės klasės. Reikia mažinti milijonų žmonių mūsų šalyse skurdą ir vargą.
Nigel Farage
IND/DEM frakcijos vardu. - Gerb. pirmininke, džiaugiuosi dešimtuoju euro jubiliejumi, tačiau tik todėl, kad manau, jog dvidešimtojo mes nebešvęsime. Tai, ką stebėjome šį rytą, primena senuosius sovietinius laikus. Ar prisimenate, kaip buvo skelbiami penkmečio planai ir jų pasiekimai dar net nepradėjus vykdyti plano? Kiek buvo kalbama apie rekordinius derlius ir nuostabius traktorių produktyvumo rodiklius Panašiai kaip anuomet šį rytą mūsų dėmesiu naudojosi grupneišrinktų senstelėjusių biurokratų, kurie pasakojo mums apie didžiulį pasisekimą. Tačiau visa tai yra iliuzija.
Teiginys, kad ECB pasiekgerų rezultatų, yra akibrokštas. Europos centrinis bankas pakėlpalūkanų normas praeitą liepą, kaip tik tada, kai pradėjo smukti rinkos ir visame pasaulyje prasidėjo palūkanų mažinimas. Manęs tai nei kiek nestebina, nes euras iš tiesų tėra politinvalia, kurią tam tikra politinklasprimeta Europos žmonėms. Prisiminkime, kad tik dviejose šalyse - Danijoje ir Švedijoje - buvo rengiamas referendumas dėl euro ir abi šalys pasak"ne". Šio žodžio jūs visomis išgalėmis stengiatės išvengti.
Euro zona niekada nebuvo išbandyta, tačiau galiausiai ir jai atėjo išbandymų metas. Ispanijos ekonomika yra bėdoje. Italijai jokiu būdu nereikėjo stoti į euro zoną, kaip tuomet ir sakVokietijos ekonomistai. Tačiau didžiausio mūsų dėmesio, manyčiau, pelno padėtis Graikijoje. Tūkstančiai jaunuolių išėjo į demonstracijas reikalaudami, kad vyriausybką nors darytų, ragindami vyriausybę mažinti palūkanų normas ir pradėti devalvavimą. Tačiau Graikijos vyriausybsuvaržyta tramdomaisiais euro marškiniais. Jie ničnieko negali padaryti. Jokie būsimi visuotiniai rinkimai Graikijoje ničnieko nepakeis. Kai žmonės netenka galimybės per balsadėžę nuspręsti savo ateitį, tuomet smurtas, deja, tampa logiška alternatyva.
Sukurdami eurą jūs iš tiesų uždarėte žmones į ekonominį kalėjimą. Jūs įviliojote žmones į tautų kalėjimą (Völkerkerker), iš kurio ištrūkti reikia nepaprastos drąsos. Tam reikia lyderystės, o gal ir neišvengiamo ekonomikos nuosmukio. Galite džiūgauti, galite aikčioti, tačiau prisiminkite viena: nepriklausydama euro zonai Britanija galėjo devalvuoti savo valiutą ir sumažinti palūkanų normas. Mes galėjome daryti tai, ką derėjo daryti. Galite ir toliau sau džiūgauti, tačiau ar pastebėjote, kad šį rytą obligacijų rinkoje Graikijos obligacijos kainuoja 233 baziniais punktais daugiau už Vokietijos obligacijas? Suprantu, kad daugelis čia susirinkusiųjų nnenumano, ką tai galėtų reikšti. Tie, kas nutuokia, pasistengs ignoruoti šį faktą. Galite slėpti savo galvas smėlyje, jeigu tik norite. Galite nepaisyti rinkos, tačiau ateis metas, kai rinka nebepaisys jūsų.
Roger Helmer
Gerb. pirmininke, per pastaruosius 200 metų ne mažiau kaip pustuzinį kartų buvo bandoma įvesti bendras valiutas ar fiksuoto valiutų keitimo kurso mechanizmus. Visi šie bandymai žlugo padarydami žalą jų dalyviams. Taip yra ir euro atveju. Pusiausvyros sutrikimai, kuriuos jau seniai prognozavo skeptikai, pradeda skaudžiai kirsti. Italijos konkurencingumas pažiro šipuliais. Ispanija jaučiasi lyg bulius koridoje: pradžioje orus ir tvirtas, tačiau pasmerktas sulaukti galo nukraujavęs smėlyje. Pastarojo meto Graikijos neramumai aiškiai susiję su nedarbu, kurį sukėlpervertintas euras. Graikijos ir Vokietijos obligacijų skirtumas pasiekbeprecedentį lygį - daugiau kaip 200 bazinių punktų.
Rinkose jau sklando gandai apie galimą euro zonos iširimą. Mes Britanijoje dėkojame Dievui už tai, kad išlaikėme savo valiutą ir dabar nesame lėtame ir nerangiame euro zonos traukinyje. Sveikinu visus su euro gimtadieniu!
Pirmininkas
Diskusijos baigtos.
Raštiški pareiškimai (Darbo tvarkos taisyklių 142 straipsnis)
Richard Corbett  
raštu. - Sukako dešimt metų nuo balsavimo dėl pasiūlymo užfiksuoti valiutų keitimo kursus tos dienos lygiu ir sukurti eurą, kurį Ministrų Tarybos vardu Parlamentui pateikGordonas Brownas (tuometinis Tarybos pirmininkas). Šis jubiliejus - tai galimybpaminėti valiutos, šiandien tapusios viena iš dviejų pagrindinių pasaulio valiutų, sėkmės, stabilumo ir tvirtumo dešimtmetį.
Dabartinę ekonominę krizę būtų dar labiau pasunkinusi sumaištis valiutų rinkose, kuri būtų kilusi pašėlusiai svyruojant pesetos, liros, drachmos ir kitų atskirų valiutų, jeigu jas dar būtume naudoję, tarpusavio santykiui. Euras šią valiutą naudojančioms valstybėms narėms užtikrino tvirtumą, tai parodlabai skirtingi Islandijos ir Airijos raidos pavyzdžiai.
Šis jubiliejus taip pat yra gera proga diskutuoti, ar narysteuro zonoje ilgalaikės ekonominės perspektyvos prasme nebūtų pravarti ir Britanijai. Žinoma, Britanija gali trumpai gyvuoti ir nebūdama euro zonos nare. Tačiau bėgant laikui mums tai bus vis mažiau naudinga. Mūsų verslą Europos rinkoje sunkina keitimo ir draudimo išlaidos, kurių nepatiria konkurentai šioje rinkoje. Europos rinkos vidaus investuotojai teikia pirmenybę pagrindinės valiutos erdvei, o ne mažesnėms rinkoms.
Konstantinos Droutsas  
Šis iškilmingas Europos Parlamento posėdis mini dešimtąją ekonominės ir pinigų sąjungos sukaktį kapitalistinei sistemai patiriant smarkią krizę. Europos Parlamentas vieną po kitos teikia rezoliucijas ir ataskaitas, tačiau visų jų tema viena. Tai tik dar vienas bandymas paskaninti karčią antiliaudišką, prieš darbininkus nukreiptą ES politiką, kuri, žlugus socializmui, įsigalėjo per Mastrichto sutartį ir kuo sunkiausiai engia darbininkų teises ir laisves.
Ekonominir pinigų sąjunga, Europos centrinio banko įsteigimas ir euro įvedimas - tai būtinos kapitalistinių pertvarkymų grandinės dalys. Šiuos pertvarkymus skatina kapitalas, kad apsigintų nuo darbininkų reikalavimų ir, didindamas darbo klasės ir liaudies išnaudojimą, apsaugotų savo pelnus.
Kainų stabilumo, infliacijos sumažinimo ir ekonomikos apsaugojimo nuo rizikos argumentai yra bergždi. Ekonominir pinigų sąjunga gina monopolijų pelną, skatina privatizavimą ir verslo stambėjimą.
Darbininkų pajamos visą pastarąjį dešimtmetį mažėjo, santykiai pramonėje blogėjo, socialinės apdraudos teisės sunyko, sveikatos ir švietimo paslaugos sumenko ir tapo privatizuota preke.
Darbininkai nepritaria vienpusiam Europos eismui ir tokios politikos rėmėjams, Lisabonos strategijai ir Lisabonos sutarčiai. Jie kovos su ekonomine ir pinigų sąjunga bei pačia Europos Sąjunga už liaudies galių ir liaudies ekonomikos atkūrimą.
Zbigniew Krzysztof Kuźmiuk  
Kalbant apie eurą, norėčiau atkreipti dėmesį į tris neigiamus euro aspektus.
Pirma, nuo euro įvedimo momento, kitaip tariant nuo 2002 iki 2007 metų imtinai, trys valstybės narės, kurios nebuvo euro zonoje (Anglija, Švedija ir Danija) augo greičiau negu euro zonos šalys. Bendrosios valstybės pajamos šiose šalyse augo kone dvigubai greičiau negu vidutiniškai euro zonoje. Tuo tarpu nedarbo lygis buvo mažesnis.
Antra, priemonės, kurių ėmėsi šios šalys prieš dabartinės finansų ir ekonomikos krizės padarinius, yra gerokai veiksmingesnės negu euro erdvėje. Anglijos, Švedijos ir Danijos centriniai bankai greitai ir vienareikšmiškai sumažino palūkanų normas užtikrindami komercinių bankų likvidumą. Regis, šių valstybių taikoma fiskalinpolitika bus veiksmingesnuž euro zonos fiskalinę politiką.
Trečia, naujos valstybės narės, besirengiančios įsijungti į euro zoną, privalo įvykdyti gausybę piniginių ir fiskalinių kriterijų likus dvejiems metams iki įsijungimo. Kai kurie iš šių kriterijų prieštarauja vieni kitiems. Pavyzdžiui, reikalaujama, kad valstybdalyvautų II valiutos keitimo mechanizme (ERM II), ir užtikrintų ne didesnį nacionalinės valiutos kurso svyravimą euro atžvilgiu negu ±15%, tuo pačiu metu reikalaujant palaikyti mažą infliaciją. Tačiau priešinantis nacionalinės valiutos devalvavimo reikmei, turi įsikišti centriniai bankai. Tai reiškia, kad į apyvartą leidžiama daugiau nacionalinės valiutos, o tai, savaime suprantama, didina infliaciją. Jeigu Komisija nori paskatinti įsijungti naujas valstybes nares, derėtų pamąstyti apie šių akivaizdžių prieštaravimų pašalinimą.
Sirpa Pietikäinen  
Gerb. pirmininke, ponios ir ponai, Europos ekonominir pinigų sąjunga pradėjo veikti 1999 m. sausio 1 d. Vienuolika Europos valstybių vienu metu įsivedbendrą valiutą. 2009 m. sausio 1 d. eurui sukako 10 metų. Tuo pačiu metu Slovakija tapo 16-ąja eurą naudoti nutarusia šalimi.
Kaip savo pranešime Parlamentui pasakJ.C. Junckeris, euras, be jokios abejonės, yra tarsi stabilumą užtikrinantis inkaras. Tai skausmingai suvokia šalys, kurios liko už euro erdvės ribų.
Nors dešimtąjį euro jubiliejų temdo rūpesčiai dėl galimo krizės gilėjimo, aš tikiu euro zonos gebėjimu pakilti iš nuosmukio. Kad taip įvyktų, reikės nemažų Europos Sąjungos pastangų. Naujausiais skaičiavimais sutarto paskatinamųjų priemonių paketo poveikis vertinamas gerokai mažiau negu 1,5% numatomo euro erdvės bendro vidaus produkto. Dabartiniai skaičiavimai rodo, kad poveikis prilygs 0,6%. Reikalingas papildomas skatinimas.
Euro sėkmnekvestionuojama, tačiau ji nebūtų pasiekta be nuolatinių pastangų. Dabar turime sustiprinti Europos vaidmenį finansų rinkų priežiūroje. Turime laikytis pagrindinių ekonominės ir pinigų sąjungos kriterijų.
Zita Pleštinská  
2009 m. sausio 1 d. euras tapo oficialia Slovakijos valiuta. Nuo šios datos dvigubas kryžius ant trijų kalvų, pavaizduotas Slovakijos vėliavoje, taip pat atsirado ir ant vieno bei dviejų eurų monetų, kurios buvo išleistos į apyvartą visoje euro zonoje.
Ši diena Slovakijai buvo istorinakimirka. Mes, slovakai, labai didžiuojamės būdami pirmąja buvusio sovietinio bloko šalimi, kuri įsivedeurą šiais simboliniais euro erdvės dešimtojo jubiliejaus metais.
Džiaugiuosi tuo, kad dabartinSlovakijos vyriausybįvykdM. Dzurinda'os, kurio kabinetas 2004 m. rudenį priėmkronos pakeitimo Europos valiuta planą ir nustattikslinę datą prasidedant 2009 metams, įsipareigojimą.
Šiuose Europos Parlamento rūmuose taip pat dera padėkoti Slovakijos žmonėms, nes jie buvo svarbiausi sunkių, tačiau būtinų "Dzurindos reformų" įgyvendinimo veikėjai, užtikrinę Slovakijos atkaklumą ir padėję jai tapti sėkminga Europos šalimi.
Nuo 2009 m. sausio 1 d. euras kasdien jungia Slovakijos ir visos Europos Sąjungos žmones.
Viso gero, krona, sveikas, eure.
Nicolae Vlad Popa  
Bendros Europos valiutos įvedimas prieš 10 metų pažymėjo proceso, kurio įtaka siekia gerokai toliau už ekonomikos sektoriaus ribų, pabaigą. Įgyvendintas Europos ekonominės ir pinigų sąjungos kūrimo procesas patvirtino valstybių narių įsipareigojimą ginti ES ekonominę ir politinę vienybę.
Taigi, euro sėkmreiškia sėkmingą Europos vertybių sklaidos tarptautinėje plotmėje subjekto sukūrimą bei Europos Sąjungos, kaip svarbiausio pasaulinės ekonomikos verslo ir finansų santykių veikėjo, įtvirtinimą.
Tikiu, kad euro įvedimo privalumai, įskaitant makroekonomikos stabilumą, kainų svyravimo sumažėjimą, darbo vietų kūrimo paskatinimą ir produktyvumo augimo užtikrinimą, drauge su didesniu atsparumu išoriniam poveikiui, pateisina visas naujųjų valstybių narių, ir ypač Rumunijos, pastangas, kurios buvo reikalingos siekiant kuo greičiau įvykdyti konvergencijos kriterijus ir prisijungti prie euro zonos.
Richard Seeber  
1999 m. sausio 1 d. įvestas euras tapo bendra valiuta, kuri įroddaugeliu atžvilgiu esanti svarbus ES ekonomikos stabilumo užtikrinimo veiksnys. Bendra valiuta pirmiausia yra Europos mainus skatinantis veiksnys. Išnykę keitimo kurso svyravimai euro zonos šalyse - svarbus ir akivaizdus privalumas jų piliečiams, skatinantis mobilumą Europos Sąjungoje.
Be kitų akivaizdžių privalumų, euras taip pat atliko "inkaro" funkciją finansų krizės metu. Smarkaus ekonomikos nuosmukio padarinius gali amortizuoti tik daugelio valstybių narių nacionalinėje ekonomikoje naudojama valiuta. Pinigų sąjunga reiškia tai, kad galima tarptautiniu lygmeniu taikyti makroekonomikos svertus ir aktyviai reaguoti į finansų krizę.
Euras taip pat yra Europos integracijos ir ilgo kelio, kurį kartu nuėjo Europos žmonės, simbolis. Pinigų sąjunga yra savaime suprantamas tolesnis žingsnis po ekonominės sąjungos, kuris taip pat turėtų padėti pagrindą glaudesnei Europos integracijai.
Iuliu Winkler  
Beveik prieš metus, minėdami dešimtąjį Europos centrinio banko bei ekonominės ir pinigų sąjungos sukūrimo jubiliejų, mes pabrėžėme faktą, kad "per dešimtį gyvavimo metų ekonominir pinigų sąjunga pasiekįstabiai sėkmingų rezultatų".
Manau, kad toks vertinimas yra visiškai deramas. Esu įsitikinęs, kad valstybės narės turi parodyti solidarumą bendrai kovodamos su finansų krizės padariniais ir mažindamos neigiamą pasaulinės ekonomikos krizės poveikį. Europos ekonomika atsidūrpavojingiausioje padėtyje nuo Antrojo pasaulinio karo pabaigos. Šiomis aplinkybėmis, minėdami dešimtąją euro įvedimo sukaktį, turime sutelkti dėmesį į svarbiausius Europos integracijos projektus.
Bendros Europos valiutos įvedimas bei ekonominės ir pinigų sąjungos sukūrimas buvo bendri sprendimai, priimti remiantis Europos vertybėmis, solidarumu ir siekiant darnos. Toks požiūris mums reikalingas ir šiais metais, kad galėtume sukurti ir sėkmingai taikyti finansinės krizės įveikimo priemones. Reikia išlaikyti Europos konkurencingumą euro zonoje ir paskatinti jį valstybėse narėse, besirengiančiose prisijungti prie euro zonos. Be to, skirtingi ekonominės ir pinigų sąjungos narių interesai turėtų likti antroje vietoje, o pirmenybturėtų būti teikiama bendriems ES ekonominiams interesams.
Pirmininkė
Toliau darbotvarkėje balsuoti skirtas laikas.
(Išsamūs balsavimo rezultatai pateikiami protokole)
