Bendros ES persikėlimo programos įkūrimas (diskusijos) 
Pirmininkas
Kitas klausimas - diskusijos dėl
Tarybai pateikto klausimo, į kurį atsakoma žodžiu, dėl ES bendrosios pabėgėlių perkėlimo programos sukūrimo, kurį pateikRui Tavares, GUE/NGL frakcijos vardu - B7-0205/2011),
Tarybai pateikto klausimo, į kurį atsakoma žodžiu, dėl ES bendrosios pabėgėlių perkėlimo programos sukūrimo, kurį pateikNadja Hirsch, Sophia in 't Veld, Sonia Alfano, Nathalie Griesbeck, ALDE frakcijos vardu - B7-0206/2011),
Tarybai pateikto klausimo, į kurį atsakoma žodžiu, dėl ES bendrosios pabėgėlių perkėlimo programos sukūrimo, kurį pateikManfred Weber, Simon Busuttil, Georgios Papanikolaou, PPE frakcijos vardu - B7-0208/2011).
Rui Tavares
Pone pirmininke, pabėgėliai yra bene pažeidžiamiausi gyventojai pasaulyje, o iš jų pažeidžiamiausi tie, kurie negali nei grįžti namo, nei pasilikti tranzito šalyse. Jungtinių Tautų vyriausiojo pabėgėlių reikalų komisaro valdyba nurodo, kad kasmet pabėgėliais tampa 200 000 žmonių. Žinome, kad pusšių pabėgėlių perkeliami Jungtinėse Amerikos Valstijose ir kitose šalyse, taip pat žinome, kad Europos vaidmuo per mažas šiuo klausimu - čia perkeliama tik 4 500 pabėgėlių per metus.
Be to, visi sutariame, kad tragiška pabėgėlių padėtis yra neatidėliotina ir svarbi. Kokia svarbi ji yra? Pati Taryba atsakį šį klausimą. Tarybai pirmininkavusi Švedija kalbėjo apie 100 000 pabėgėlių perkėlimą per metus, o Tarybai pirmininkavusi Belgija (Parlamente lankėsi Belgijos ministras pirmininkas Yves Leterme) baigiantis pirmininkavimui teigė, kad pabėgėliai yra pačios Europos Sąjungos egzistavimo atspindys. Atleiskite, už mano žodžius, tačiau Tarybai pirmininkaujančiai Vengrijai pabėgėliai svarbūs dėl istorinių priežasčių, kai 1956 m. dėl Vengrijos tarptautinbendruomenpirmą kartą ėmėsi bendrų veiksmų tūkstančiams pabėgėlių perkelti.
Vis dėlto ar labai tragiška pabėgėlių padėtis? Deja, esame priversti užduoti šį klausimą Tarybai. Ar tikrai pabėgėliai yra Tarybos prioritetas? Ar jų padėtis pakankamai sudėtinga, kad Taryba pagaliau pasirašytų popieriaus lapą? Prieš metus Parlamentas balsuodamas pritardviem pranešimams, vienas kurių buvo bendras sprendimas dėl Europos pabėgėlių fondo. Didžioji mūsų dauguma, ir Graikijos komunistai ir Jungtinės Karalystės konservatoriai, susivienijo dėl svarbaus tikslo. Mes atlikome savo užduotį. Praėjus metams vis dar laukiame, kad tai padarytų Taryba. Bendro sprendimo procedūra tapo bendro neryžtingumo procedūra. Ši bendro neryžtingumo procedūra būtų absurdiška, jeigu nebūtų tokia tragiška tai patiriantiems žmonėms.
Į mūsų patvirtintą pranešimą įtrauktos neatidėliotinos priemonės, papildančios Komisijos metinius prioritetus. Tai įvykdėme dėl to, kad bet kada gali kilti humanitarinkrizė. Tokia neseniai kilo visiškai arti, Šiaurės Afrikoje, o mes vis dar nepasirengę įgyvendinti šių neatidėliotinų priemonių. Mes to nepadarėme, nes Taryba, deja, vis dar nepabaigbendro sprendimo procedūros.
Be to, jau pirmą dieną po to, kai ši procedūra būtų užbaigta, be neatidėliotinų priemonių, gautume ir papildomų pinigų valstybėms, norinčioms vykdyti perkėlimą, ir aiškius valstybių narių naudotinus prioritetus. Taip pat būtų įvykdyta viskas, kas buvo minėta pranešime savo iniciatyva: Europos prieglobsčio paramos biuro perkėlimo padalinio kokybė, greitis ir kūrimas.
Pone pirmininke, baigdamas noriu pasakyti Tarybos nariams, kad jūs esate teisės aktų leidėjai. Mes negalime nurodyti Tarybai, kaip priimti teisės aktus, tačiau šis galutinis veto (angl. desk-drawer veto) niekam nereikalingas, o ypač institucijos patikimumui.
(Pirmininkas nutraukkalbėtoją.)
Nadja Hirsch
Pone pirmininke, labai sunkiai dirbome prie perkėlimo programos, tam prireikdaug skirtingų frakcijų energijos ir atsidavimo. Buvome vieningi dėl noro atkreipti dėmesį į šį klausimą. Taip pat tai tapo svarbiausiu mūsų prioritetu, nes tai itin svarbus klausimas - žmonių gyvybėms gresia pavojus.
Vis dėlto padėtis ir dabartiniai įvykiai Šiaurės Afrikoje reiškia, kad esame ir vėl raginami dvigubai greičiau pasiekti rezultatų. Mes jau praradome vienus metus. Puikiai išnaudojome turimą laiką civilinėms ir socialinėms diskusijoms sukelti todėl, kad galiausiai mums reikia ir valstybių narių, regioninių institucijų ir vietos gyventojų pagalbos, jei ši programa bus įgyvendinta ir naujosiose valstybėse narėse. Negalima pamiršti šių diskusijų ir laipsniškai atsiradusio socialinio pritarimo tik dėl to, kad Taryba ir kiti svarbiausi veikėjai negali susitarti ir atsidūraklavietėje. Šis klausimas pernelyg svarbus. Pradėjome šias diskusijas ir sąžiningai laikydamiesi laisvų įgaliojimų siekiame, kad šis klausimas taptų būtinu prioritetu.
Tikiu, kad visos Parlamento frakcijos sutaria šiuo klausimu. Parodėme savo poziciją ir dabar laukiame, kol Taryba nustatys aiškią kryptį, kad šis klausimas būtų įtrauktas į darbotvarkę ir kad kitos valstybės narės, kurios iki šiol nebuvo aktyvios, būtų paskatintos dalyvauti aktyviau. Iš grįžtamosios informacijos, gautos vykstant diskusijoms, matyti, kad valstybės narės nori prisijungti. Dėl to Liberalų ir demokratų aljanso už Europą frakcijai - manau, galiu kalbėti visų frakcijų vardu, nes puikiai bendradarbiaujame - didžiausią rūpestį kelia tai, kad šiam klausimui turi būti suteiktas prioritetas, o mūsų diskusijas plačiu socialiniu mastu reikėtų skatinti, o ne kenkti joms nuolat nukeliant šį klausimą neribotam laikui.
Georgios Papanikolaou
Pone pirmininke, tęsdamas tai, ką sakkolegos, visų pirma norėčiau pridurti: ministre, praėjus beveik metams po to, kai Parlamentas priėmrezoliuciją, kam buvo skirta daug pastangų, į Siriją buvo išsiųsta misija, o mes bandėme paskatinti kuo daugiau valstybių narių dalyvauti pabėgėlių perkėlimo programoje. Vis dėlto nepaisant visų pastangų vis dar nieko nepasiekėme. Net jei Taryboje yra formalių problemų, Parlamentas taip pat turi šiame procese dalyvauti, mes čia, kad rastume sprendimus. Toks mūsų tikslas.
Kalbame apie humanitarinį šios programos aspektą, tačiau kalbame ir apie Europai skirtas priemonės, kad ji galėtų dar veiksmingiau vykdyti užsienio reikalų politiką. Nejaugi ši priemonšiandien nebūtų labai svarbi baronienės C. Ashton rankose, jei ji būdama Šiaurės Afrikoje galėtų kalbėti apie programą, dėl kurios sutarėme?
Žinoma, kalbame apie pasaulinius poreikius. Vis dėlto, žinoma, turime suprasti, kad problema šiuo metu yra čia pat. Europa raginama atlikti svarbiausią vaidmenį Viduržemio jūros regione. Ministre, turime pradėti šią programą ir ją skatinti ir diskutuodami dėl biudžeto lėšų po 2013 m. turime suprasti, kad šiai programai lėšų yra iki 2013 m., o jei iššvaistysime dar daugiau laiko, daugiau negalėsime naudoti tų lėšų ir galimybių.
Ministre, ar galėčiau baigdamas kalbėti priminti tuometinį mūsų pasiūlymą, prie kurio Europos liaudies partijos (krikščionių demokratų) frakcijoje vis grįžtame, būtent pabėgėlių perkėlimo programą. Ministre, negalime sau leisti laukti kitos Lampedūzos nelaimės iki kol suprasim, kokia reikalinga ši iniciatyva ir kad reikia kuo greičiau ją vykdyti.
(Plojimai)
Enikő Győri
einanti Tarybos pirmininko pareigas. - (HU) Pone pirmininke, gerbiamieji nariai, Europos Parlamentas Europos Vadovų Tarybai perdavtris su pabėgėlių perkėlimu susijusius klausimus. Norėčiau labai padėkoti trims klausimus uždavusiems žmonėms už smulkiai pristatytus pasvarstymus, iš kurių ir kilo klausimai. Visi trys klausimai susiję su Komisijos pasiūlymu, iš dalies keičiančiu sprendimą dėl Europos pabėgėlių centro 2008-2013 m. laikotarpiui įsteigimo, atsižvelgiant į bendrą Europos Sąjungos perkėlimo programą. Manau, kad šios diskusijos taip pat rodo didelį Europos Parlamento susirūpinimą tų žmonių, kuriems to labiausiai reikia, likimu. Todėl, pirma, norėčiau padėkoti gerbiamiems nariams už tokį didelį dėmesį, skirtą pabėgėlių padėčiai. Kaip R. Tavares pabrėžė, Tarybai pirmininkaujanti Vengrija, kurioje 1956 m. vyko revoliucija ir kuri dėl to jaučia įsipareigojimą, turi moralinę pareigą pasiekti pažangos šioje bendros Europos Sąjungos perkėlimo programos srityje.
Šiaurės Afrikos krizė, apie kurią keletas jūsų kalbėjo, atskleidporeikį įkurti puikiai veikiančią, vienodą Europos prieglobsčio sistemą. Pritariu Europos Parlamento požiūriui, kad Europos Sąjunga turi prisiimti atsakomybę sprendžiant pabėgėlių padėtį, jei ji nori išsaugoti humanitarinės pagalbos teikimo lyderės poziciją. Norėčiau pateikti jums naujausią informaciją apie pabėgėlių padėtį prie Libijos sienų šiuo metu. Kovo mėn. pradžioje lankiausi Tuniso ir Libijos pasienyje. Tuo metu kas valandą atvažiuodavo po tūkstantį pabėgėlių, daugelis kurių migruojantys darbuotojai, kuriems ieškant kelio namo repatriacija buvo pats svarbiausias tikslas. Iš visų pabėgėlių sunkiausia padėtis buvo tų, kurie atvyko be jokių raštų arba dokumentų. Vietos tarptautinės pagalbos organizacijos juos prižiūrėjo. Jų skaičius augo; pats jų repatriacijos klausimas neišsprendžiamas, todėl šiuo atveju dėmesys skiriamas perkėlimo sistemai. Šiandien, o tiksliau vakar ir šiandien, kitoje pusėje, prie Libijos ir Egipto pasienio, lankėsi Vengrijos užsienio reikalų ministras János Martonyi. Pagrindinis šio vizito tikslas - sužinoti apie pabėgėlių padėtį. Prie sienos jis susitiko su Egipto pareigūnais. Šioje atkarpoje padėtis dabar pasikeitusi. Tris dienas toje sienos atkarpoje nebuvo pabėgėlių srauto iš Libijos.
Šiuo metu yra apie 200 žmonių, kurie galėtų turėti galimybę dalyvauti perkėlimo programoje. Kiti pabėgėliai, kurie atvažiavo iki dabar, yra evakuojami, t. y. Egipto institucijos jiems padeda grįžti namo padedant ES. Beje, J. Martonyi taip pat kalbėjo su Pereinamosios nacionalinės tarybos Bengazio mieste užsienio reikalų ministru, taip pat ir su Egipto vidaus reikalų ministru, kad būtų apžvelgta pabėgėlių padėtis. Dėl bendros Europos prieglobsčio politikos, tai norėčiau pabrėžti, kad padarysime viską, ką galime, kad sukurtume bendrą politiką ir sistemą, pagrįstą 1951 m. Ženevos konvencijos dėl pabėgėlių statuso ir kitų susijusių tarptautinių konvencijų visapusišku taikymu ir atitinkančią Europos Vadovų Tarybos prisiimtus Stokholmo programos įsipareigojimus. Tarybai pirmininkaujanti Vengrija įsipareigojusi pateikti pabėgėlių paketo pasiūlymus. Tai taip pat matyti iš to, kad remiantis praėjusią savaitę valstybių narių suteiktu leidimu esame pasiruošę kuo greičiau pradėti neoficialius trišalius dialogus dėl Pabėgėlių kvalifikavimo direktyvos, kad būtų pasiektas 2012 m. numatytas terminas.
Dar kartą dėkoju jums už sausio mėn. vykusias diskusijas, kurioms aš pirmininkavau šiuo klausimu. Tada taip pat atsakiau į Parlamento narių klausimus. Taip pat norėčiau pabrėžti, kad Taryba, pripažįstanti perkėlimo, kaip ilgalaikio pabėgėlių sprendimo, svarbą, pritarsprendimui dėl bendros ES perkėlimo programos ir susijusio Komisijos pranešimo pasiūlymui, kurį Komisija pateik2009 m. rugsėjo mėn. Šios iniciatyvos kilo dėl Europos Vadovų Tarybos susitarimo, susijusio su 2008 m. rugsėjo mėn. Europos imigracijos ir prieglobsčio paktu, kad pabėgėliai į Europos Sąjungos teritoriją, saugant Jungtinių Tautų vyriausiajam pabėgėlių reikalų komisarui, kol kas galėtų būtų perkeliami savanoriškai.
Kaip konkretų pavyzdį pateiksiu 2008 m. liepos mėn. ir lapkričio mėn. Tarybos išvadas, kuriose ES valstybės narės įsipareigojo perkelti Irako pabėgėlius į savo teritoriją, o tiksliau mes šiose išvadose skatinome jas taip elgtis. Pirmojoje 2010 m. pusėje kelis kartus vyko neoficialūs posėdžiai su Europos Parlamentu. Valstybės narės, rodydamos didelį lankstumą, patvirtino beveik visus Europos Parlamento pasiūlymus, kad pagal Komisijos pasiūlymus būtų pasiektas bendras tikslas, sukurta geresnir lankstesnsistema. Gerbiami nariai teisingai klausimuose atkreipdėmesį, kad Europos Vadovų Taryba ir Europos Parlamentas pasieksusitarimą dėl sprendimo politinio turinio, o tai pirmiau minėtų neoficialių posėdžių rezultatas. Pavyzdžiui, Taryba palaikvieną svarbiausių Parlamento pasiūlymų, būtent dėl mechanizmo, kuris paskatintų naująsias valstybes nares, be kitų priemonių, ir finansinėmis priemonėmis prisijungti prie perkėlimo programos. Vis dėlto Taryba negalėjo pritarti Europos Parlamento pasiūlymui, kuriame teigiama, kad bendri metiniai ES perkėlimo prioritetai priimami atsižvelgiant į sutarties 290 straipsnį, taikant su deleguotaisiais aktais susijusią procedūrą.
Tarybos ir Komisijos pozicija šiuo klausimu sutampa. Solidarumo ir migracijos srautų valdymo bendrosios programos valdymo programų sudarymo ciklas sudaro griežtą grafiką, o veiksmingas planavimas teikiamas priimant įgyvendinimo teisės aktus. Be to, Taryba pritaria Komisijos nuomonei, kad metinių perkėlimo srities prioritetų nustatymas yra tik įgyvendinamojo pobūdžio, nes iš esmės tai reiškia, kad išsamios sprendimų taisyklės taikomos konkrečiais atvejais. Gaila, kad Taryba ir Europos Parlamentas nesugebėjo susitarti dėl tokio lygmens pasiūlymo, kuris suteiktų galimybę kiekvienais metais nustatyti bendrus ES perkėlimo srities prioritetus.
Vis dėlto neturėtume pamiršti, kad perkėlimas yra viena iš veiklos sričių, remiamų dabartinio Europos pabėgėlių fondo 2008-2013 m. laikotarpiu. Tiesa, kad remiantis siūlytais pakeitimais pirmą kartą perkėlimo programoje dalyvaujančios valstybės narės gautų šiek tiek didesnę finansinę paramą ir turėtų galimybę nustatyti geografinius regionus, skirtus pabėgėliams perkelti ir pilietybėms, kurioms kiekvienais metais reikalingas perkėlimas, nustatyti. Vis dėlto net ir dabar valstybės narės turi teisę gauti fiksuotą 4000 EUR sumą už kiekvieną persikėlusį asmenį, kuris patenka į vieną iš susijusiame sprendime nustatytų kategorijų. Išskyrus tai, valstybėms narėms, kurios nedalyvavo, nėra jokių kliūčių pradėti perkėlimo veiklą pagal dabartinę programą. Man malonu jums pranešti, kad kitais metais Vengrija taip pat taps šios programos dalimi ir ji pasiruošusi dalyvauti perkėlimo programoje.
Pagaliau norėčiau pabrėžti, kad Taryba, žinoma, yra pasiruošusi apsvarstyti visus pasiūlymus, kuriuos galima įgyvendinti, ir siūlyti abiem pusėms priimtinus sprendimus, susijusius su šiuo klausimu. Mūsų tikslas - padaryti esamą mechanizmą dar lankstesnį ir veiksmingesnį pagal Komisijos pasiūlymą. Labai norėčiau, kad šis itin svarbus klausimas netaptų dar vieno teisinio išaiškinimo klausimo įkaitu. Yra daugybatvejų, kai labai svarbūs klausimai yra įgyvendinimo aktų ir deleguotųjų aktų dilemos įkaitai, ir norėčiau, kad būtų pasiekta teigiamų rezultatų per Vengrijos pirmininkavimo Tarybai laikotarpį. Labai ačiū.
Agustín Díaz de Mera García Consuegra
Pone pirmininke, manau, niekas nenustebs vėl mane išgirdę sakant, kad solidarumas su pabėgėliais ir perkeltaisiais asmenimis turėtų būti ES prieglobsčio ir imigracijos sričių politikos pagrindas.
Vis dėlto tai ne tik solidarumo su žmonėmis, atvykusiais iš silpnų ir palankių sąlygų neturinčių bendruomenių, klausimas, bet ir solidarumo su valstybėmis narėmis, kurios dėl geografinės padėties, kultūros ar kalbos šiuo klausimu patiria didesnį spaudimą, klausimas.
Nors kai kuriose šalyse apsaugos prašymų ir atvykstančių imigrantų skaičius mažas, yra daugybkitų šalių, kurios pačios negali kovoti su kiekvieną dieną jų sienoms daromu spaudimu.
Po to, kai Parlamentas pritarpranešimams, susijusiems su Komisijos komunikatu dėl Europos Sąjungos perkėlimo programos ir 2010 m. gegužės mėn. Europos pabėgėlių fondo keitimu, mes vis dar laukiame, kada Taryba baigs bendro sprendimo procedūrą.
Šiuo metu 10 valstybių narių vykdo bandomuosius projektus, tačiau tai tik lašas jūroje, kurią turėsime įveikti.
Pietinės valstybės narės patiria didelį spaudimą, ypač po to, kai Egipte ir Tunise prasidėjo populiarūs judėjimai ir karas Libijoje.
Lampedūza, kurioje gyvena 5000 gyventojų, po to, kai prasidėjo konfliktai, sulauk6000 imigrantų.
Pirmiau minėtų bandomųjų projektų visiškai neužtenka ir vargu ar jie padės sumažinti Italijoje ir Maltoje jau patiriamą ir netolimoje ateityje Viduržemio jūros šalyse patirsimą spaudimą.
Visa Europos Sąjunga turi padėti šioms šalims. Taryba privalo įveikti kliūtis, kurios šiuo metu trukdo visiškai įgyvendinti Europos perkėlimo programą ir kovoti su tam trukdančiomis mažumomis. Didelio masto gyventojų persikėlimas ir migracija daro įtaką visai Europos Sąjungai, o ne tik jos daliai.
Pone pirmininke, baigiu kalbėti. Praėjusią savaitę raginau Europos Parlamento narius apsilankyti Libijos pasienyje ir dar kartą kartoju šį raginimą. Negana, kad 10 Parlamento narių praėjusią savaitę praleido Egipte, turime turėti galimybę patys įvertinti humanitarinę padėtį.
Claude Moraes
S&D frakcijos vardu. - Pone pirmininke, šiandien Parlamente aiškiai girdime labai stiprų įvairių frakcijų prašymą Tarybai daryti viską, kas įmanoma, kad pabėgėlių perkėlimas taptų realybe.
Pabėgėlių perkėlimas nėra tas pat, kaip dalijimasis našta. Nors norime matyti bendros prieglobsčio sistemos pokyčius, dabar prašome panaikinti kliūtis, kurios daro Europos perkėlimo programą menkai patikimą, rūpinantis, pvz., 4000 pabėgėlių visoje Europos Sąjungoje, palyginti su Jungtinių Amerikos Valstijų ir Kanados skaičiais. Nepamirškime, kad didžioji dauguma perkeltųjų asmenų plūsta į besivystančias šalis. Šiaurės Afrikos pamoka rodo, kad visi šie žmonės plūsta į šalis, kurios negali susitvarkyti su našta.
Taryba turi pašalinti kliūtis, kad galėtume turėti patikimą perkėlimo sistemą. Tai visų frakcijų prašymas, kurį šį vakarą skiriame Tarybai.
Nathalie Griesbeck
ALDE frakcijos vardu. - (FR) Pone pirmininke, ponia E. Győri, turiu vieną skaičių, vieną pastabą ir vieną klausimą. Vienas skaičius - pasaulyje daugiau nei 10 mln. pabėgėlių. Tai pažeidžiami žmonės, moterys, kurioms gresia pavojus, vaikai ir nelydimi mažamečiai. Tai rimta krizė, dėl kurios turime pateikti atsakymus, kurie rodytų mūsų įsipareigojimą dėl žmonių teisių.
Viena pastaba vieniems metams: Parlamentas jau davsutikimą, o aš prisijungiu prie kolegų narių ir prašau jūsų, ponia E. Győri, atsižvelgti į tai, kad Parlamentas labai tvirtai sutaria šiuo klausimu.
Vienas klausimas: nenoriu tikėti, kad procedūroje Taryba elgiasi ciniškai remdamasi faktu, kad pirmajam svarstymui nenustatoma galutindata, kad bendro sprendimo procedūra būtų sustabdyta. Taigi, o kaip dėl perkėlimo nenumatytu atveju? Ponia E. Győri, tai negali laukti iki 2012 m.
Raginu valstybes nares atsikratyti šizofrenijos, dėl kurios kalbėdamos jos užima tvirtas ir nuoseklias pozicijas, o kai pradeda formuotis teisinsistema, ima palaikyti priešingą nuomonę. Tai panašu į tai, kas vyksta čia. Teisinsistema turi atitikti dabartinio pasaulio poreikius.
Timothy Kirkhope
ECR frakcijos vardu. - Pone pirmininke, galiu kalbėti kaip buvęs Jungtinės Karalystės imigracijos ministras. Nėra abejonių, kad pažeidžiamų ir tikro prieglobsčio ieškančių asmenų apsauga, ypač atsižvelgiant į pastaruosius pasaulio įvykius, labai svarbi ir ji yra šio Parlamento prioritetas; tikiuosi, kad ji dar svarbesnTarybai.
JungtinKaralystė, kaip kitos valstybės narės, atliko savo vaidmenį praeityje perkeldama pabėgėlius pagal nacionalines perkėlimo programas, tačiau labai svarbu, kad remdamiesi koordinacija, bendradarbiavimu ir bendravimu pagrįstu požiūriu aptartume, kaip geriausiai galime suderinti pagalbą tiems, kuriems jos labiausiai reikia, kai valstybės narės pernelyg apkrautos nacionaliniais prioritetais. Vis dėlto esu atsargus, kad programos šioje srityje neturėtų pažeisti valstybės teisės nustatyti savo politiką.
Mums taip pat reikalingas Parlamento ir Tarybos bendradarbiavimas ir bendravimas, daugiau Tarybos veiksmų, didesnis Tarybos ryžtas. Norėčiau gauti patikinimą, kad ji šiam Parlamentui ketina reguliariai pranešti, kaip ji veiks, ir ar dėl pastarųjų įvykių Šiaurės Afrikoje kaip nors keisis tempas ir procesas. Taip pat norėčiau sužinoti, ar naštos padidinimas ateityje baigsis pasiūlymais dėl privalomo pabėgėlių perkėlimo kvotų valstybėse narėse. Taryba, prašau paskubėti šiuo klausimu.
Franziska Keller
Verts/ALE frakcijos vardu. - Pone pirmininke, perkėlimas yra svarbi priemonsprendžiant pabėgėlių klausimą. Kitos valstybės, pvz., JAV, kiekvienais metais į savo teritoriją perkelia tūkstančius pabėgėlių. Perkėlimas skirtas žmonėms, kurie nepasiekar nebandpasiekti Europos Sąjungos ir prašyti prieglobsčio čia, taigi visiems valstybių vadovams, kurie nuolat teigia, kad turėtume kovoti su migracija jos ištakose, kol ji nepasiekEuropos Sąjungos, tai turėtų būti puiki priemonė.
Vis dėlto vietoj ES už bet kurią ES narę skurdesnės valstybės, pvz., Pakistanas ir Sirija, priima daug pabėgėlių. Kadangi šioms šalims trūksta priėmimo priemonių, daugybpabėgėlių turi kęsti nepriimtinas sąlygas. ES gali ir turėtų padėti šiuo klausimu. Irako pabėgėlių perkėlimas į ES rodo, kad tai veikia. Vis dėlto priimtų Irako pabėgėlių skaičiai buvo absurdiškai maži.
Daug daugiau tarptautiniu lygmeniu pripažįstamų pabėgėlių reikia suteikti galimybę naujam gyvenimui ir man atrodo neįtikėtina, kad Taryba ir Komisija bando neleisti Parlamentui vykdyti parlamentinių teisių. Man nepriimtina, kai sakote, kad atidėliojame procesą, nes tesiekiame įgyvendinti savo įprastas parlamentines teises. Manau, kad tai jūs, Taryba, atidėliojate šį procesą, nesuteikdami mums šių teisių. Tai ne tik jūsų teisė, bet ir mūsų, kaip Europos Sąjungos žmonių išrinktų atstovų, pareiga.
Norėčiau sužinoti jūsų praktinę ir tikslią sunkumų, su kuriais susidūrėme, įveikimo darbotvarkę. Ar jūs asmeniškai įsipareigojate kuo greičiau įtraukti šį klausimą į darbotvarkę? Kiekvieną dieną prarandame laiko.
Yra kitų priemonių, kurios būtų didžiulis turtas šioje padėtyje. Perkėlimas taip pat galėtų būti labai svarbus ilgalaikėje perspektyvoje, kai kovojame su padėtimi Šiaurės Afrikoje, tačiau yra ir kitų nustatytų priemonių, kurios nenaudojamos. Pavyzdžiui, direktyva dėl laikinos apsaugos ar vidinio pabėgėlių pasidalijimo. Tai nustatytos priemonės, kurios nenaudojamos. Dėl to man susidaro įspūdis, kad valstybės narės nenori ginti žmogaus teisių, kad jos bailios tarptautinės apsaugos klausimais. Norėčiau sužinoti, kaip ketinate iki 2012 m. sukurti bendrą prieglobsčio sistemą, nes man tai atrodo vėloka.
Csanád Szegedi
(HU) Pone pirmininke, ponios ir ponai, kai dabar kalbame apie migraciją, negalime pradėti neišanalizavę Šiaurės Afrikos padėties. Sveikintina, kad Šiaurės Afrikos tautos pajuto demokratijos vėją, tačiau kita vertus, liūdna, kad šiomis dienomis ir netgi šiomis valandomis miršta daugybžmonių. Vaikai, moterys, nekalti civiliai. Turiu pridurti, kad tai tik trumpalaikis poveikis. Ilgainiui migracija parodys savo neigiamą poveikį. Atkreipkime dėmesį į tai, kad pastarosiomis keliomis dienomis beveik pusmilijono žmonių, pabėgėlių, išvyko iš Libijos. Šių pabėgėlių perkėlimas labai sudėtingas dėl to, kad Vakarų Europa pilna. Vis dėlto Rytų Europoje sudėtinga priimti daugiau imigrantų dėl romų vyravimo ir etninių proporcijų. Beje, Vakarų Europoje tas pat taikytina žmonėms iš Juodosios Afrikos ar arabams.
Vis dėlto leiskite užduoti šį klausimą: kas nutiks jei šiuos imigrantus įkurdinsime Europoje? Kas nutiks vėliau? Kas jiems suteiks darbo? Kaip dėl socialinės įtampos? Kaip dėl religinės, etninės ir kultūrinės įtampos? Dabartinėje padėtyje būtų absurdiška tokiu priverstiniu būdu Europoje įkurdinti daugiau emigrantų. Ir šis procesas, ši liberali struktūra sustojo dėl to, kad ši migracijos idėja iš esmės turi trūkumų. Gal liberalų frakcijos nariai galėtų pasvarstyti, kiek mažai jų yra šioje salėje jiems itin svarbios temos diskusijoje? Kodėl čia yra tik vienas ar du nariai iš liberalų frakcijos? Jums turėtų būti gėda! Ir net nesitikėkite pasiekti savo tikslų, jei plenariniuose posėdžiuose jūsų aktyvumas tik toks. Europos pabėgėlių fondas geriau turėtų būti naudojamas Šiaurės Afrikos gyventojų ir pabėgėlių šalyse pragyvenimo šaltiniams kurti ir žmonėms grąžinti pagarbą ir darbą. Labai jums ačiū.
Carlos Coelho
(PT) Pone pirmininke, buvau labai patenkintas, kad einanti Tarybos pirmininko pareigas pabrėžpabėgėlių ir perkėlimo programos svarbą. Jungtinių Tautų vyriausiojo pabėgėlių reikalų komisaro valdybos pateikti skaičiai aiškūs: kalbame apie milijonus pabėgėlių ir apie daugiau nei 200000 žmonių, kuriems kiekvienais metais reikalinga perkėlimo programa.
Taigi ekstremaliosios humanitarinės padėtys egzistuoja pasaulyje aplink mus: dabar tokia padėtis susidarne tik Afganistane, Somalyje ir Konge, bet ir Egipte, Libijoje ir daugelyje kitų šalių. Vis dėlto nesant ekstremaliųjų humanitarinių padėčių, kaip mums priminG. Papanikolaou, neišleidome šių biudžeto lėšų, nes šios programos nebuvo patvirtintos.
Ponia Enikő, štai kas vyksta. Taip pat buvau patenkintas, kad sakėte, kad jog procesas nebus paralyžiuotas dėl teisinių klausimų. Vis dėlto iš tiesų šis procesas daugiausia paralyžiuotas dėl teisinių priežasčių. Dalyvaujame bendro sprendimo procedūroje ir nematėme, kad Taryba nesutiktų su Parlamento sprendimais. R. Tavares parengpuikų pranešimą, o mes nematome jokių Tarybos pasiūlymų prieštarauti sukurtam perkėlimo programos modeliui. Matome teisinių klausimų varžomą Tarybą, o taip negali būti. Labai svarbu, kad R. Tavares diskusijų pradžioje uždavklausimą, koks yra Tarybai pirmininkaujančios valstybės ir Tarybos prioritetas ir ar pabėgėlių perkėlimo klausimas joms svarbus, ar nesvarbus.
Nujaučiame, kad iš tiesų tai jums nesvarbu. Rytoj nariai rengs Tarybos posėdį po kurio - jau žinome šios Tarybos siūlytas išvadas - migracijos srautų klausimo projektas bus nukeltas iki liepos mėn. susitiksiančios Tarybos. Ponia Enikő, mūsų rekomendacija tokia: Europos Parlamentas neprašo Tarybos atidėti šio klausimo, Europos Parlamentas prašo Tarybos priimti sprendimą.
Sylvie Guillaume
(FR) Ponia E. Győri, ponios ir ponai, atsižvelgiant į Libijos humanitarinę krizę, šiandien Europai labiau nei bet kada būtina imtis suderintų veiksmų, susijusių su perkėlimu.
Nors kovo 1 d. UNHCR paragino tarptautinę bendruomenę sutelkti pastangas skubiam perkėlimui, nviena valstybnarkol kas nepranešapie ketinimą prie to prisijungti. Tik Italija priėm58 Eritrėjos gyventojus, skubiai evakuotus iš Tripolio, tačiau girdėjau, kad yra parengta programa ar pasiūlymas perkelti 4000 žmonių, įkalintų Libijoje. Taigi norėčiau daugiau apie tai sužinoti.
Tai tikrai toks atvejis, kai Europos Sąjunga negali sau leisti neveikti. Turime rodyti didesnį solidarumą su šiomis valstybėmis ir jų gyventojais. Tunisas ir Egiptas sutiko atverti sienas pabėgėliams iš Libijos. Europa turi juos remti ir atlikti savo vaidmenį stengiantis apsaugoti pabėgėlius tarptautiniu lygmeniu.
Vis dėlto, be Libijos humanitarinės krizės, į kurią būtina skubiai reaguoti, Europai tenka susidurti su daugybe iššūkių, susijusių su perkėlimu. Paminėsiu tris jų.
Pirma, Europos Sąjunga turi siekti, kad perkėlimo politika būtų palankesntiems, kam perkėlimas yra paskutinviltis. Šiuo atžvilgiu turėtume turėti galvoje, kad 2009 m. pasaulyje perkelti maždaug 85 000 pabėgėlių, tačiau tik 8,4 proc. jų perkelti Europos Sąjungos valstybėse narėse.
Be šio kiekybinio tikslo, bet kuri patikima Europos perkėlimo politika taip pat turėtų užtikrinti aukštus pasiruošimo standartus iki kandidatų perkėlimo, atsižvelgiant į pažeidžiamiausius žmones ir į priimančiosios valstybės priėmimo ir integracijos priemonių kokybę.
Pagaliau Parlamento pozicija 2010 m. aiškiai parodė, kad Europos perkėlimo programa turėtų būti pagrįsta įvairia valstybių narių patirtimi ir rezultatais ir turi būti labiau kontroliuojama, kad papildytų esamas valstybių prieglobsčio sistemas.
Anna Rosbach
(DA) Pone pirmininke, visame pasaulyje juda pabėgėlių srautai. Viena vertus tai karų ir neramumų, o kita vertus - stichinių nelaimių padarinys. Šie žmonės ieško laikino prieglobsčio. Didžioji dauguma pabėgėlių grįžta į tėvynę, tačiau maždaug 200 000 pabėgėlių turi būti perkelti kitoje pasaulio vietoje. Aplinkybės nuolat kinta, tačiau dėl neramumų ir karų Šiaurės Afrikoje šiuo metu padidėjo pietinėms Europos sienoms daromas tūkstančių pabėgėlių spaudimas. Valstybių narių galimybės priimti šiuos žmones smarkiai skiriasi.
Todėl norėčiau paklausti, ar Taryba gali mums pasakyti, ką šis pabėgėlių srautas reikš, atsižvelgiant į santykį, koks gali būti nurodytas perkėlimo programoje. Ši programa išplės ES kompetenciją pabėgėlių ir prieglobsčio srityje. Manau, kad tai gali sukelti problemų. Kaip ir kiti klausimus uždavę nariai, norėčiau paklausti, ar Taryba gali nurodyti laikotarpį, per kurį atsakys į klausimą, ar ji pritaria, ar prieštarauja ES bendrajai perkėlimo programai.
Carmen Romero López
(ES) pone pirmininke, ponios ir ponai, problema, apie kurią šiandien diskutuojame, yra viešosios nuomonės problema.
Kaip įtikinti valstybes nares, kad geriau turėti bendrąją perkėlimo politiką? Kad valstybės narės noras išlaikyti savo suverenumą šioje srityje nėra kliūtis Europos Sąjungos politikai, nustatančiai tam tikrus prioritetus, ir kad tai netrukdo numatytos Europos pabėgėlių fondo (EPF) politikos pašalpoms.
Todėl reikia skubiai išsivaduoti iš aklavietės šiuo klausimu, kadangi yra daugybgalimų sprendimų. Tikriausiai Taryba turėtų apsvarstyti šį klausimą.
Jei valstybės narės gali gauti EPR finansavimą be jokių papildomų sąlygų, tuomet niekada nebus bendrosios perkėlimo politikos.
Taigi bendroji prieglobsčio politika yra neišspręstas klausimas, kurio negalima pamiršti. Be to, nesiimti bendros strategijos yra neišmintinga ir žema ir vienintelis to rezultatas - kiekvieną dieną blogėjantys padariniai dėl neduoto atsakymo.
Tai ne tik vertybių klausimas, koordinavimo ir bendro solidarumo trūkumas valstybėms narėms kainuoja daugiau.
Monika Flašíková Beňová
- (SK) Pone pirmininke, maždaug prieš metus šiame plenariniame posėdyje kalbėjau, kad mažiau nei pusES valstybių narių turi oficialias pabėgėlių iš trečiųjų perkėlimo programas.
Be to, šios programos prastai koordinuojamos. Dėl menko ES valstybių narių koordinavimo ir bendradarbiavimo lygio su perkėlimu susijusios išlaidos neproporcingai didelės. Tačiau tiesa, kad sutelkę pakankamai politinės valios galėsime sukurti veiksmingą, teisingą ir suvienodintą perkėlimo programą. Todėl bus būtina sukurti ne tik programą, bet ir atskirą pabėgėlių perkėlimo ES fondą. Jie finansuos nacionalinių perkėlimo programų kūrimą ten, kur jų dar nėra, taip pat veiklos koordinavimą centriniu lygmeniu.
Nors seniai žinome šiuos faktus ir nors mažiausiai metus vyrauja Parlamento, Komisijos ir Tarybos politinis sutarimas, galutinis sprendimas dar nepriimtas. Todėl norėčiau prisijungti prie raginimo Tarybos narei į savo prioritetus įtraukti bendro sprendimo procedūros užbaigimą.
Ilda Figueiredo
(PT) Pone pirmininke, labai nerimaujame dėl pabėgėlių humanitarinės padėties, dėl žmonių, bėgančių nuo karų, karinių konfliktų, bado, išnaudojimo, skurdo, dėl moterų ir vaikų, kurie tapo prekybos žmonėmis aukomis. Solidarumas su šiais žmonėmis yra svarbiausias klausimas, kuriam spręsti reikia konkrečių priemonių, susijusių arba su pagalba pabėgėliams, arba su parama valstybėms, kurias dėl geografinio artumo dažniausiai renkasi pabėgėliai.
Pastarieji konfliktai Šiaurės Afrikos šalyse kartu su karais Artimuosiuose Rytuose pablogino ir taip labai sudėtingą padėtį. Todėl reikia turėti veiksmingas ir skubias pabėgėlių perkėlimo ir apgyvendinimo su derama pagarba priemones. Nebegalime laukti užtrukusių sprendimų, kai tūkstančiai žmonių kiekvieną dieną beldžiasi į mūsų duris, nesulaukdami atsako, kurio jie nusipelno.
Kinga Gál
(HU) Pone pirmininke, ministre, kaip jūs ir sakėte, galime matyti, kad pastarųjų keleto savaičių įvykiai geriausiai parodė, kaip pabėgėlių klausimas galėtų bet kuriuo metu tapti rimta ir skubiai spręstina Europos problema. Taip pat gana akivaizdu, kad ES nepasiruošusi ekstremaliosioms padėtims ar teikti strateginių pabėgėlių padėties sprendimų. Šiuo atžvilgiu perkėlimas mums yra viena svarbiausių priemonių. Ir, žinoma, reikėtų tikėtis didesnio solidarumo ir geresnės koordinacijos. Vis dėlto, kaip ir buvo minėta per šias diskusijas, šiai sričiai reikia socialinio sutarimo. Visi mes ir valstybės narės turime dar daug nuveikti šioje srityje. Vis dėlto vertiname tai, kad Tarybai pirmininkaujanti Vengrija neketina kurti teisinių kliūčių ir yra atvira ir įsipareigojusi spręsti šį klausimą.
Franz Obermayr
(DE) Pone pirmininke, smulkios, elitinės, politiškai korektiškos grupuotės akivaizdžiai mano, kad Europoje vis dar nėra pakankamai pabėgėlių ir kad reiktų pasinaudoti Europos pabėgėlių fondu ir atvežti į besiribojančias trečiąsias šalis pabėgusius žmones, nes čia gyvenimo lygis aukštesnis. Šis požiūris atrodo atitrūkęs nuo tikrovės, kai pagalvoji apie šimtus tūkstančių Šiaurės Afrikos pabėgėlių, plūstančių į Europą, ir apie Lampedūzos salą, kuri tuoj sprogs.
Geresnis pasirinkimas būtų apgyvendinti pabėgėlius netoli jų tėvynės, kur kultūrinaplinka jiems būtų kuo labiau pažįstama, pvz., Egipte ir Tunise, tai taip pat padėtų išvengti integracijos problemų Europoje. Po demokratinių pokyčių šios dvi valstybės turėtų būti priskirtos pabėgėliams saugioms trečiosioms šalims, kurioms mes ir turėtume teikti valdomą, tvarią, struktūrinę pagalbą.
Enikő Győri
einanti Tarybos pirmininko pareigas. - (HU) Pone pirmininke, gerbiamieji nariai, pasistengsiu pateikti konkrečius atsakymus į pagrindinius klausimus. Pirma, pažvelkime į Europos Sąjungos įrašus - daug kas sakė, kad atsiliekame nuo Jungtinių Amerikos Valstijų ir kitų valstybių pagal dosnumą. Nemanau, kad tai tiesa. Visas kasmet ES perkeltų pabėgėlių skaičius tikrai mažesnis nei atitinkami skaičiai JAV, Kanadoje ar Australijoje. Ir nors Taryba visiškai pripažįsta, kad perkėlimas išlieka nuolatinis pabėgėlių padėties sprendimo būdas, turėtume atsižvelgti į tai, kad kasmet ES gaunamų spontaniškų prieglobsčio prašymų skaičius smarkiai viršija kitus pasaulio regionus. Pagal statistinius duomenis, kuriuos pateikJungtinių Tautų vyriausiojo pabėgėlių reikalų komisaro valdyba, 2005-2009 m. 27 ES valstybės narės sulauk1 150 980 prieglobsčio prašytojų, o Kanadoje ir JAV atitinkamas skaičius buvo 391 090.
Taigi manau, kad šie skaičiai iškalbingi. Daugelis jūsų prašpatikslinti tvarkaraštį, kurį ketina sekti Tarybai vadovaujanti Vengrija. Tarp mūsų nekyla diskusijų, kad šis klausimas itin svarbus. Aš taip pat tai sakiau sausio mėn., kai pabėgėlių padėtis dar nebuvo tokia skubiai spręstina, kaip dabar Šiaurės Afrikoje. Tai reiškia, kad jau turėjome konkrečių planų ir planuojame šį darbą spartinti. Kaip žinote, Tarybai pirmininkavusi Belgija, siekdama laikytis 2012 m. termino, pasiūlstrategiją, kurią grindžiame keturiais prioritetiniais teisės aktais. Jūs juos žinote, tai: Priskyrimo direktyva, Dublino reglamentas, EURODAC reglamentas ir Ilgalaikių gyventojų direktyva.
Taip pat tęsėsi diskusijos dėl dviejų direktyvų, kurioms reikia daugiausia darbo, būtent Procedūrų direktyvos ir Priėmimo sąlygų direktyvos. Tuo metu ši strategija įgijo didelį palaikymą Taryboje, Parlamente bei Komisijoje ir taip pat davapčiuopiamų rezultatų. Kaip žinote, Parlamentas ir Taryba susitardėl Ilgalaikių gyventojų direktyvos, kurią Taryba oficialiai priims per ateinančias savaites. Atsižvelgiant į Priskyrimo direktyvą, Tarybai pirmininkaujančiai Vengrijai suteiktas įgaliojimas padėti neoficialius trišalius susitikimus. Taigi mūsų tikslas - kuo greičiau tai pradėti ir prašome Europos Parlamento būti šiuo atžvilgiu būti mūsų partneriu.
Dėl Dublino ir EURODAC reglamentų Taryboje vyko reikšmingas procesas ir tik keletas visiškai politinių klausimų liko neišspręsti. Dėl Procedūrų ir Priėmimo sąlygų direktyvos Komisija pranešketinanti teikti naują pasiūlymą. Praėjusį kartą Europos Parlamentas baigpirmąjį Priėmimo sąlygų direktyvos svarstymą, o Piliečių laisvių, teisingumo ir vidaus reikalų komitetas šiuo metu nagrinėja Komisijos pasiūlymą dėl dalinių Procedūrų direktyvos keitimų. Tai reiškia, kad ir Europos Parlamentas, ir Taryba šiuo metu aiškinasi savo poziciją. Tai suteiks galimybę dviem teisės aktų leidėjams pradėti diskusijas dėl Priskyrimo direktyvos ir Dublino bei EURODAC reglamentų. Kai Komisija pateiks savo pasiūlymą, susijusį su Procedūrų ir Priėmimo sąlygų direktyva, galės prasidėti darbas, susijęs su šiais dviem teisės aktais.
Dėl Šiaurės Afrikos minėjau pirmininkaujančios valstybės vizitus į pasienį dėl dabartinės padėties. Įvertinsime migracijos padėtį balandžio 11 d. Teisingumo ir vidaus reikalų tarybos susitikime. Vis dėlto kadangi šiuo klausimu išreikšta kritikos, šiuo metu norėčiau pažymėti, kad dabartiniame Europos Vadovų Tarybos išvadų projekte taip pat nurodoma pabėgėlių padėties svarba. Įvertinsime darbo pažangą, jei manysime, kad to reikia. Vengrijai pirmininkaujant Tarybai taip pat esame pasiruošę numatyti dar vieną specialų Teisingumo ir vidaus reikalų tarybos susitikimą. Taigi siekiame paspartinti teisėkūros darbą. Norėtume įkvėpti jus ir Europos Komisiją daryti tą patį. Daugelis, įskaitant C. Coelho, minėjo šią problemą, susijusią su daliniais sprendimo dėl prieglobsčio pakeitimais. Kaip jau minėjau įžangoje, turime susitarimą dėl politinio turinio ir dabar esame teisės klausimų įkaitai. Beje, taip pat vyksta Tarybos ir Parlamento diskusijos dėl to, ar reiktų keletą klausimų nuo naujų maisto produktų iki įvairios užsienio politikos ir išorės finansinių priemonių spręsti įgyvendinimo aktais ir deleguotaisiais aktais.
Norėčiau pasakyti, kad tai labai svarbus klausimas. Šiai teisinei procedūrai ir klausimui, ką reiškia įgyvendinimo ar deleguotieji aktai, suvokti reikia daug gyventojų, ES gyventojų, pastangų. Mūsų užduotis - rasti sprendimus dėl svarbiausių klausimų, naudojant bet kokią teisės formulę. Atlikdama kiekvieną veiksmą, labai stengiuosi tvirtai laikytis Lisabonos sutarties. Šioje sutartyje aiškiai neatskiriami atskiri aktai. Manome, kad tai įgyvendinimo aktas, taigi šis klausimas turėtų būti reglamentuojamas, pasitelkiant įgyvendinimo aktą. Pakalbėkime apie tai ir pasitariame. Vis dėlto labai norėtume išvengti teisinių klausimų spąstų. Mūsų pirminiai planai spręsti pabėgėlių klausimus per birželio mėn. Europos Vadovų Tarybos susitikimą, o dabar tai tapo dar didesniu prioritetu. Vis dėlto manau, kad jei galėsime nustatyti Tarybos posėdžių turinį, o tai padaryti yra mūsų pareiga, tada ir Europos Vadovų Taryba galės priimti svarbesnius sprendimus, negu tikėjomės, tarkim, prieš mėnesį ar du.
Man taip pat užduotas klausimas, kas nutiks, jei pabėgėlių srautas atvyks šia kryptimi. Manau, kad nereikia įsivaizduoti, ko nėra. Iki šiol daug nuveikėme pabėgėlių klausimų srityje įvairios sudėties Tarybos posėdžiuose. Komisija, beje, kaip ir Egipto ir Tuniso valdžios institucijos ir vietiniai gyventojai bei tarptautinės pabėgėlių organizacijos, išskirtinai tvirtai laikosi savo pozicijos dėl humanitarinių klausimų. Man atrodo, kad visi valdo padėtį. Repatriacija, kuri yra svarbiausias klausimas, vyksta. Tai nereiškia, kad šie perkėlimai, pavyzdžiui, nėra svarbūs.
Be to, nepaisant mūsų teisinių problemų, kurių iki šiol negalime išspręsti, visi laisvai savanoriškai gali tai daryti. Kiek žinau, Italija jau savanoriškai perkėl125 žmones, o tai reiškia, kad dėl nuoširdžių valstybių narių pastangų vis dėlto klausimas iš dalies sprendžiamas. Tai nereiškia, kad teisės aktų nereikia. Jų labai reikia. Pasistenkime susitarti. Labai jums ačiū už dėmesį ir, kaip Tarybai pirmininkaujanti Vengrija vieną kartą pareiškė, ji bus Tarybai pirmininkaujanti šalis, kuri taip pat gali įrodyti turinti širdį, kaip buvo įrodyta susitelkiant ties Romos strategija. Norėčiau jus patikinti, kad taip pat bus ir su pabėgėlių klausimais. Labai jums ačiū.
Rui Tavares
autorius. - Pone pirmininke, mano komentaras visiškai metodinis. Taryba mums saksutinkanti su viskuo išskyrus 290 straipsnį, todėl pasitaręs su šešėliniais pranešėjais ir būdamas pranešėjas dėl perkėlimo norėčiau pateikti du komentarus dėl metodikos.
(Pirmininkas nutraukkalbėtoją.)
Pirmininkas
Pone R. Tavares, tikiuosi atleisite man, tačiau mes taip atsiliekame nuo tvarkaraščio, kad turėjau jus nutraukti.
Diskusijos baigtos.
