3. Venezuela: cazul lui Manuel Rosales
Preşedintele
Următorul punct pe ordinea de zi este dezbaterea asupra celor trei propuneri de rezoluţii privind Venezuela.
Pilar Ayuso
Dnă preşedintă, dle comisar, am semnat această rezoluţie şi am cerut să iau cuvântul în cadrul acestei sesiuni plenare deoarece am fost martoră la aşa numita "expulzare” a colegului nostru, Luis Herrero, care, de fapt, a fost o răpire. Mai mult, am avut şansa să văd cum persecuţia politică, abuzurile de putere ale regimului Chávez, intimidarea opoziţiei, ameninţările, nerespectarea demnităţii umane şi utilizarea greşită a justiţiei constituie o parte normală a vieţii în Venezuela.
Cazul lui Manuel Rosales a fost ultima picătură şi catalizatorul elaborării prezentei rezoluţii, dar există mii de cazuri la fel de sângeroase ca al acestuia; o parte dintre aceste cazuri sunt citate în rezoluţie şi altele nu, cum este cel al lui Eligio Cedeño, care s-a născut în Petare, o suburbie săracă a capitalei Caracas, o zonă cunoscută ca fiind periculoasă, faimoasă pentru alegerea unui primar care nu aparţinea regimului Chávez. Eligio a fost educat cu ajutorul celorlalţi, în special, cu ajutor din partea Citibank; a reuşit să-şi facă propria afacere, Banca Caracas, şi apoi a dus o viaţă normală, ajutându-i, la rândul său, pe cei mai nevoiaşi. Cu toate acestea, astăzi, el este întemniţat în mod ilegal într-o închisoare din Caracas, după doi ani de detenţie în care nu a existat nicio procedură judiciară justificată împotriva sa. Singura sa crimă a fost că făcea partea din oligarhia economică.
Un alt caz este cel al lui Nixon Moreno, un lider al studenţilor din Universitatea Anzilor, ales în cadrul consiliului universitar de câteva ori şi preşedinte al Federaţiei Centrelor Universitare. În 2003, acesta a câştigat alegerile Federaţiei împotriva actualului ministru al afacerilor interne şi al justiţiei, acesta fiind delictul comis de el. Astăzi, este acuzat de tentativă de omor şi de acte violente indecente, în ciuda faptului că a fost exonerat de acuzaţii.
Cazuri ca acestea reprezintă o caracteristică a vieţii cotidiene în Venezuela, unde persecuţia opoziţiei în scopul de a-i exclude din viaţa politică şi de a-i oprima pe dizidenţi a devenit parte integrantă din viaţa normală. Cu toate acestea, trebuie să transmitem un mesaj de speranţă democraţiei venezuelene: în ciuda provocărilor, sunt sigur că se va stabili democraţia şi că preşedintele Chávez va fi îndepărtat de la putere.
Marios Matsakis
autor. - Dnă preşedintă, cazul lui Manuel Rosales este un alt exemplu al aroganţei şi al comportamentului paranoic demonstrat uneori de guvernul venezuelean, din ce în ce mai autoritar. Persecuţia politică a dlui Rosales şi a multor altor persoane este regretabilă şi ar trebui condamnată în termenii cei mai aspri posibili. Vom solicita în mod serios guvernului respectivei ţări să înceapă să manifeste un comportament rezonabil şi democratic şi să înceteze acţiunile de încălcare a drepturilor omului în raport cu cetăţenii săi.
Dnă preşedintă, deoarece aceasta este ultima dată când voi mai lua cuvântul în cadrul sesiunii plenare, permiteţi-mi să profit de această ocazie să vă mulţumesc, dvs. şi tuturor colegilor noştri care au participat cu fidelitate la dezbaterile de joi după-amiaza privind drepturile omului şi care au contribuit la transformarea lumii în care trăim într-o lume mai bună.
Permiteţi-mi, de asemenea, să profit de această şansă, după cum am făcut deseori în trecut, pentru a le reaminti colegilor mei de situaţia critică a ţării mele, Cipru, care, de 35 de ani, suferă sub ocupaţia militară a părţii sale de nord de către Turcia. Cetăţenii - cetăţeni europeni - unor regiuni precum Kyrenia, Famagusta, Karpasia şi Morfou trăiesc în exil de la invazia devastatoare turcă din 1974. Ne îndreptăm spre UE speranţele privind îndeplinirea dorinţei umile a acestora de a se întoarce acasă şi de a locui acolo în pace şi securitate. Sper că UE nu îi va dezamăgi.
Ewa Tomaszewska
Dnă preşedintă, când schimbările politice impun restricţii asupra drepturilor opoziţiei la libertatea de exprimare publică, ar trebui să fim precauţi. Este un semnal puternic că democraţia este ameninţată. Arestarea opoziţiei constituie un semnal şi mai puternic.
Acest lucru se întâmplă astăzi în Venezuela. Manuel Rosales, primarul din Maracaibo şi oponentul preşedintelui Chávez în cadrul alegerilor din 2006, a trebuit să fugă din ţară. La scurt timp după ce preşedintele Chávez a câştigat un referendum prin care i s-a acordat posibilitatea de a-şi menţine funcţia pe mai departe, pe numele dlui Rosales a fost emis un mandat de arestare. Acesta a reuşit să fugă în Peru, unde se ascunde.
Această problemă ar trebui să fie subiectul următoarei reuniuni a EuroLat. Venezuela este obligată să respecte convenţiile pe care le-a semnat în temeiul cărora a garantat respectarea drepturilor omului.
Bernd Posselt
Dnă preşedintă, cu 20 de ani în urmă, socialismul s-a prăbuşit în cadrul picnicului paneuropean la graniţa austro-ungară. Am avut onoarea să mi se permită să particip la pregătirile relevante şi nu-i voi uita niciodată, puţin mai târziu, pe cancelarul federal, Helmut Kohl, şi pe Papa Ioan Paul II, cele două vârfuri de lance ale acestei realizări, intrând pe poarta Brandenburg şi afirmând că socialismul nu ar trebui înlocuit de capitalismul prădător, ci de libertate şi de o economie de piaţă socială.
Astăzi, suntem martorii unei regresii periculoase a Americii Latine către dictatură şi opresiune socialistă. Germenul de la care provin acestea, mă tem să spun, este Venezuela. Preşedintele Chávez încearcă să înăbuşe libertatea în toată America Latină cu ajutorul banilor proveniţi din petrol. De aceea cazul lui Manuel Rosales este atât de important. Dl Rosales nu este doar un democrat excepţional, pe care trebuie să-l apărăm; este şi o figură simbolică pentru democraţia din America Latină. Îl vom sprijini şi vom continua să susţinem libertatea cetăţenilor Americii Latine.
Pedro Guerreiro
Prin intermediul unui alt exerciţiu grotesc de distorsionare a realităţii, ne confruntăm încă o dată cu o încercare ruşinoasă a Parlamentului European de a interveni în Venezuela. În esenţă, această încercare face parte din manevrele dirijate de cei care conspiră împotriva procesului democratic şi suveran de emancipare şi de progres social iniţiat acum zece ani de poporul venezuelean şi confirmat în cadrul a 14 procese electorale.
Încă o dată, ceea ce îi deranjează cu adevărat pe autorii acestei iniţiative este faptul că, în ciuda tuturor problemelor, ameninţărilor, pericolelor şi interferenţelor, poporul venezuelean este un exemplu al faptului că merită să lupţi şi că este posibil să construieşti o ţară şi o lume mai corectă, mai democratică şi mai paşnică.
Acest lucru este demonstrat de dezvoltarea participării la scară largă a populaţiei, de reducerea nivelurilor sărăciei, inechităţii sociale şi şomajului, de lupta împotriva analfabetismului şi de extinderea educaţiei la toate nivelurile, de acordarea accesului a milioane de venezueleni la servicii de sănătate, la reţeaua naţională de pieţe alimentare la preţuri subvenţionate, de naţionalizarea de facto a industriei petroliere de stat şi a sectoarelor strategice ale economiei, de utilizarea terenului productiv de către fermieri şi de solidaritatea cu alte popoare, printre multe alte exemple.
Trebuie să ne punem întrebarea: până la urmă, ce drept are Parlamentul să dea lecţii de democraţie şi respect pentru drepturile omului, când acesta doreşte să impună un proiect de tratat respins de cetăţenii francezi, olandezi şi irlandezi, când adoptă directiva inumana privind returnarea, care încalcă drepturile omului în cazul migranţilor, dintre care mulţi provin din America Latină, şi care nu pronunţă niciun cuvânt de condamnare a agresiunii barbare a Israelului împotriva cetăţenilor palestinieni din Fâşia Gaza?
Pentru a nu ştiu câta oară spunem: încetaţi să pretindeţi că puteţi oferi lecţii lumii.
Erik Meijer
(NL) Dnă preşedintă, am trăit eu însumi în Venezuela şi sunt familiarizat cu trecutul acestei ţări şi, în special, cu dictatura lui Marcos Pérez Jiménez în anii 1950. Sărăcia şi nedreptatea erau elementele esenţiale ale vieţii de atunci şi consider guvernul lui Hugo Chávez a fi o îmbunătăţire deosebit de semnificativă şi absolut necesară.
Cu toate acestea, sunt de părere că până şi un guvern înţelegător ar trebui să se comporte decent faţă de oponenţii săi şi să evite să recurgă la tehnici care le fac viaţa extrem de grea oponenţilor săi.
Voi vota în favoarea rezoluţiei comune exact din acest motiv, deoarece este esenţială în ceea ce priveşte protejarea democraţiei în general şi deoarece nu a fost formulată în scopul de a răsturna ceea ce reprezintă, în opinia mea, regimul benefic al lui Hugo Chávez.
José Ribeiro e Castro
(PT) Dnă preşedintă, dle comisar, doamnelor şi domnilor, doresc să-l corectez pe dl Guerreiro, care este dezinformat deoarece, conform cifrelor furnizate de Programul Naţiunilor Unite pentru Dezvoltare, în ultimii 10 ani, sărăcia din Venezuela nu a scăzut nici măcar cu un procent.
Preşedintele Chávez a adus demagogie şi dictatură, din păcate cu sprijinul urnelor mobile, dar şi cu multă intimidare a cetăţenilor, după cum o demonstrează încă o dată cazul lui Manuel Rosales.
L-am cunoscut pe Manuel Rosales. Am avut onoarea de a-l întâlni în cadrul unei vizite în Venezuela. Soarta de care a avut parte este o mare ruşine, deoarece acesta doreşte să fie un om liber în propria sa ţară şi nu poate face acest lucru. Aceasta este problema cu Venezuela.
L-am cunoscut când era guvernator ales al statului Zulia. A fost ales de către oamenii săi drept primar al Maracaibo, dar nu poate trăi în propria ţară deoarece, în Venezuela, oamenii sunt persecutaţi şi calomniaţi. Aceştia sunt calomniaţi, după cum i se întâmplă, din nefericire, şi lui Manuel Rosales. Este cea mai rea pedeapsă care poate fi aplicată unui politician şi noi, care suntem politicieni în această Cameră, trebuie să fim cu toţii conştienţi de acest lucru.
Putem lupta pentru ideile noastre, dar nu avem dreptul să calomniem, să persecutăm sau să întemniţăm pe nimeni. Este exact ceea ce se întâmplă în Venezuela.
Doamnelor şi domnilor, este timpul să definim o strategie pentru America Latină. Aceasta trebuie să fie o strategie a diplomaţiei active pentru America Latină. Cu siguranţă trebuie să fie de partea progresului social, în conformitate cu multele milioane pe care le investim în fiecare an în dezvoltare şi în cooperare, dar trebuie să fie 100% de partea democraţiei, 100% de partea pluralismului şi 100% de partea libertăţilor fundamentale. Trăiască o Venezuelă liberă!
Zita Pleštinská
(SK) Sărăcia este întotdeauna un teren fertil pentru lideri totalitarişti care doresc să pozeze drept salvatori şi apărători ai poporului lor. În realitate, aceştia acţionează doar pentru propriul beneficiu. Iniţial, Hugo Chávez nu a vorbit despre socialism, ci doar despre dreptul la o lume mai bună. Cu trecerea timpului, însă, a început să vorbească despre socialism. Oponenţii săi nu au fost invitaţi să coopereze şi au devenit duşmanii săi de moarte şi, ulterior, prizonieri politici. A intervenit apoi în aspectele referitoare la libertatea canalelor media, iar cele care nu se supuneau au fost închise. Informaţii unilaterale, conducătorul-apărător, încălcări ale drepturilor omului, privarea de libertate: toate acestea se adaugă la totalitarism. Cazul lui Manuel Rosales reprezintă doar o confirmare a celor spuse de mine.
Alţi lideri care joacă acelaşi joc ca Hugo Chávez îi includ pe moştenitorii lui Castro, ai lui Lukashenko şi aşa mai departe. Aş dori să le mulţumesc tuturor colegilor mei deputaţi europeni pentru că au transmis un semnal clar întregii lumi prin intermediul acestor reuniuni desfăşurate joi în cursul după-amiezii, în cadrul sesiunii plenare, prin care afirmă că Parlamentul European nu va tolera niciodată încălcările drepturilor omului nicăieri în lume.
Dnă preşedintă, aş dori să vă mulţumesc pentru că aţi prezidat reuniunile noastre din cadrul Parlamentului European, pentru cooperarea dvs. şi pentru prietenia dvs. personală.
Zdzisław Zbigniew Podkański
(PL) Dnă preşedintă, actuala legislatură a Parlamentului European se apropie de sfârşit, astfel că a venit momentul să facem un bilanţ. Putem afirma în mod obiectiv că am depus un volum uriaş de muncă şi că, printre rezultatele activităţii noastre, putem vedea în mod clar un angajament în sensul protejării drepturilor omului şi a aplicării acestora. Acest lucru este vizibil în special în ţările terţe. Suntem capabili să elaborăm o analiză foarte meticuloasă, după cum facem şi astăzi, a situaţiei din Iran, Madagascar şi Venezuela. Putem adopta rezoluţii potrivite şi le putem chiar aplica public. Aceste rezoluţii nu aduc întotdeauna rezultatele dorite, dar lucrăm la distanţă mare de ţările şi de societăţile care au aceste probleme, iar comunicarea şi abilitatea noastră de a pune în aplicare şi de a ne comunica ideile nu sunt întotdeauna foarte bune.
Situaţia este mai rea, doamnelor şi domnilor, în ceea ce priveşte democraţia şi protecţia drepturilor omului în cadrul Uniunii Europene. Aceasta este o chestiune neplăcută şi jenantă. În prezent, milioane de oameni lucrează ilegal. Aşadar, ce s-a întâmplat cu drepturile omului? Traficul de copii şi de femei înfloreşte. Aşadar, unde sunt drepturile omului în cadrul UE? Cum le protejăm? De ce nu suntem eficienţi?
De asemenea, trebuie spus faptul că a avut loc un incident neplăcut atunci când aici, în această Cameră am demonstrat pentru un referendum şi dl Pöttering a chemat serviciul de pază, fapt care a reprezentat o încălcare a drepturilor omului şi a dreptului nostru de a demonstra şi de a ne exprima opiniile. Cu toate acestea, rezultatul general este unul pozitiv şi cred că ar trebui cu orice preţ să continuăm acest tip de dezbatere şi acest tip de acţiune, în cadrul următoarei legislaturi.
Christopher Beazley
Dnă preşedintă, iau cuvântul pentru solicitarea de respectare a Regulamentului de procedură pentru a face o declaraţie personală. Acesta este discursul meu de rămas bun adresat Parlamentului European, de când am fost ales pentru prima oară acum un sfert de secol şi de când tatăl meu a fost ales acum 30 de ani - Peter Beazley, deputat al Parlamentului European pentru Bedfordshire şi North Hertfordshire.
Doresc să le mulţumesc tuturor colegilor meu deputaţi europeni, în special Preşedintelui nostru, Hans Gert Pöttering, cu care am avut onoarea asigurării apartenenţei conservatorilor britanici la Grupul Partidului Popular European.
Doresc să reamintesc serviciile Lordului Plumb - Henry Plumb - ca preşedinte al acestui Parlament, ale comisarilor britanici din cadrul tuturor partidelor - Roy Jenkins (preşedinte), Arthur Cockfield, Chris Patton, prim-ministrul Ted Heath şi Winston Churchill - toţi adevăraţi europeni.
Liderul partidului meu, dl David Cameron, a comis o greşeală gravă. Greşeşte: crede că, devenind anti-european în Camera Comunelor, îşi va asigura obţinerea funcţiei de prim-ministru al ţării mele. Eu, ca şi conservator britanic, îmi rezerv dreptul de a obiecta - aceasta este opinia mea finală. Există conservatori, socialişti, liberali britanici. Noi suntem europeni. Vom rămâne cu partenerii şi cu aliaţii noştri şi, dacă liderul partidului din care fac parte încearcă să distrugă 30 de ani de activitate a conservatorilor britanici pro-europeni, se înşeală!
(Membrii reuniţi în plen, ovaţionează, în picioare, vorbitorul.)
Leonard Orban
membru al Comisiei. - Comisia urmăreşte îndeaproape situaţia din Venezuela, cu îngrijorare. Comisia cunoaşte cazul lui Manuel Rosales. Acestuia i s-a acordat azil politic în Peru după ce a fost acuzat de corupţie în Venezuela. Comisia a reţinut explicaţia oferită de preşedintele partidului dlui Rosales, conform căreia acesta se ascunde pentru propria sa protecţie.
Comisia consideră că cererea de azil formulată de Manuel Rosales şi acceptarea acesteia de către guvernul peruvian este un caz bilateral şi că nu este în puterea Comisiei să se pronunţe asupra validităţii acesteia.
Suntem conştienţi de faptul că, recent, instituţiile judiciare au iniţiat câteva procese judiciare împotriva liderilor opoziţiei din Venezuela. Ştim că unele sectoare ale societăţii venezuelene au criticat proliferarea măsurilor care sunt considerate a afecta în mod nefavorabil dreptul la libertatea de exprimare şi libertatea de exercitare a drepturilor politice. Acelaşi sector consideră că guvernul afişează o atitudine intolerantă faţă de critică. Suntem conştienţi de aceste realităţi şi urmărim îndeaproape situaţia politică din Venezuela.
Aş dori să subliniez importanţa pe care Uniunea Europeană o ataşează libertăţii de exprimare şi opinie, un drept fundamental al omului şi un element esenţial al democraţiei şi al statului de drept. Sperăm că instituţiile democratice din Venezuela vor respecta statul de drept şi vor menţine democraţia în ţară, în timp ce vor respecta obligaţiile care decurg din acordurile internaţionale semnate şi ratificate de Venezuela, inclusiv Convenţia americana privind drepturile omului şi, în mod specific, prevederile privind drepturile politice, prevăzute la articolul 23.
Doresc să asigur Parlamentul că, în cadrul Comisiei, vom continua să urmărim îndeaproape evoluţia situaţiei din Venezuela. Angajamentul Comisiei de a sprijini şi consolida democraţia şi protejarea şi promovarea drepturilor omului şi a libertăţilor fundamentale va continua să se reflecte în cadrul politicilor şi relaţiilor noastre de cooperare cu Venezuela.
Preşedintele
Dezbaterea este închisă.
Votarea va avea loc imediat.
