Izziv politike razvojnega sodelovanja EU za nove države članice (razprava) 
Predsednik
Prva točka je poročilo Danutë Budreikaitë v imenu odbora za razvoj o izzivu politike razvojnega sodelovanja EU za nove države članice.
Danutë Budreikaitë
poročevalka. - (LT) Od kroga širitve leta 2004 in 2007 se je Evropski uniji pridružilo 12 držav, od katerih jih ima 10 posebne izkušnje. Prešli so s planskega gospodarstva na tržno gospodarstvo in od avtoritativnega nadzora na demokracijo.
Pred širitvijo so bile te države prejemnice pomoči, vendar so zdaj postale darovalke pomoči za razvojno sodelovanje. Večina ni imela predhodnih izkušenj z izvajanjem politike sodelovanja EU. S podpisom pogodbe so se zavezale k izvajanju te politike.
Komisija je leta 2004 še dodatno izdala več dokumentov, v katerih je poudarjena evropska sosedska politika in ki so povezani z uradno razvojno pomočjo držav članic. Po treh letih članstva je pomembno preveriti napredek novih držav darovalk v zvezi z uresničevanjem izzivov razvojnega sodelovanja.
Izpostavila bi, da poročilo vključuje samo 10 držav članic, ki si delijo kopenske meje z vzhodnimi sosedami in imajo korist od sosedske politike. Teh 10 držav je vedno imelo dolgoročne trgovske, gospodarske in kulturne odnose s svojimi sosedami in si delilo skupno zgodovino in prizadevanja za doseganje razvojnih ciljev in krepitev demokracije ter povečanje varnosti v Vzhodni in Srednji Evropi. Rezultati posebne raziskave kažejo, da večina novih držav članic običajno dodeli uradno razvojno pomoč svojim sosedam, tj. državam Zahodnega Balkana in Skupnost neodvisnih držav.
Tudi odnosi med EU in njenimi vzhodnimi sosedi ostajajo najmanj razviti in nove države članice, ki imajo relativno prednost pred starimi državami članicami, lahko imajo koristen vpliv na geografski položaj in vrsto politike razvojne pomoči. Nove države lahko delijo svojo nedavno izkušnjo prehoda na tržno gospodarstvo ter izvajanja dobrega vodenja, demokratičnih načel in človekovih pravic.
Medtem nove države članice EU namenjajo relativno malo pozornosti afriškim, karibskim in pacifiškim državam. Vrsta pomoči tem državam je ponavadi socialno-ekonomska: razvijanje novih projektov v izobraževalnem in zdravstvenem sektorju in prizadevanja za spodbujanje razvoja javnega sektorja in civilne družbe ter načel enakopravnosti spolov.
Dokumenti, ki opredeljujejo politiko razvojnega sodelovanja, ne določajo, katere države bi morale prejeti pomoč. Ob upoštevanju omejenih finančnih in človeških virov, razpoložljivih novim državam članicam, bi bilo zanje najboljše, da bi usmerile svojo pomoč na določeno število držav, ponudile pomoč na področjih, na katerih imajo največ izkušenj v sosedskih državah ter afriških, karibskih in pacifiških državah.
V zvezi s težavami, s katerimi se srečujejo nove države članice pri vodenju politike razvojne pomoči, poudarjam, da:
1) Večina novih držav članic še vedno ni določila svojih prednostnih nalog.
2) Dejansko ni strateškega načrtovanja ali nadzornega mehanizma na področju politike razvojnega sodelovanja.
3) Raven komunikacije med organi, ki izvajajo politiko razvojne pomoči, in nevladnimi organizacijami je nezadovoljiva.
4) Raven javnih pobud je prenizka in na splošno je javnosti v EU na voljo premalo informacij o razvojnem sodelovanju.
Za večjo uspešnost pri izvajanju politike razvojnega sodelovanja bi morale vse sodelujoče države deliti svojo pozitivno izkušnjo, pri čemer bi upoštevale izkušnje novih držav članic na vzhodu. Nove države članice bi morale sodelovati pri pripravi načrtov za dejavnosti v zvezi z izvajanjem sosedske politike, zagotoviti višjo raven sodelovanja nacionalnih parlamentov in povečati dejavnost nevladnih organizacij.
Kljub temu poudarjam, da sta zadnja kroga širitve EU ustvarila nov vidik v zvezi s politiko razvojnega sodelovanja in njeno neločljivo povezavo z evropsko sosedsko politiko, ki je neposredni rezultat širitve. Politika razvojnega sodelovanja in sosedska politika sta bistvena sestavna dela političnih in gospodarskih odnosov z drugimi državami.
Institucionalizacija politike razvojnega sodelovanja v EU bi bila zelo pomembna za izvajanje navedenih ciljev. Hkrati bi povečala tudi učinkovitost evropske sosedske politike in uradno razvojno pomoč ter koristno vplivala na doseganje razvojnih ciljev tisočletja.
Za doseganje tega bi morali ustanoviti skupščino EU in sosednjih držav, ki bi vključevala vzhodno razsežnost ter pomagala izvajati politike razvojnega sodelovanja in sosedske politike. Pozivam Parlament, da to podpre.
Louis Michel
komisar. - (FR) Gospod predsednik, gospe in gospodje, čestitam poročevalki gospe Budreikaitë za to odlično poročilo, ki opisuje izziv, ki ga predstavlja razvojna politika za nove države članice.
Vaše poročilo me je spomnilo na vse razprave in izraženo zaskrbljenost pred širitvijo med javnostjo na splošno in v političnem svetu in spomnim se izraženih sumov in strahov iz različnih strani, da bo širjenje oslabilo našo solidarnost do držav v razvoju in pustilo Afriko na koncu seznama prednostnih nalog Evropske unije. V tem primeru so bili strahovi neutemeljeni. Napovedi in bojazni so se izkazale za neupravičene. Evropska razvojna politika še nikoli ni bila tako odločna glede svojih ciljev ali tako celostna v svojih načinih, kot je danes, pri čemer Afrika ni bila še nikoli tako visoko na dnevnem redu zunanje politike Unije. Vaše poročilo potrjuje, da širitev tega ni ovirala, ampak da je do tega prišlo prav na podlagi širitve in pripravljenosti držav članic, da sprejmejo svojo odgovornost v celoti.
Najprej preverimo vprašanje financiranja. Seveda morajo nove države članice še veliko narediti, da bi dosegle cilje za leto 2010, in seveda je bistveno, da več držav pripravi večletne načrte za povečanje njihove pomoči, saj so to nalogo izpolnile samo štiri od 12 zadevnih držav, vendar preprosto ne smemo spregledati skupnih prizadevanj 12 držav članic, ker je presenetljivo. Od pridružitve v EU so te države podvojile in v nekaterih primerih potrojile raven pomoči, ki jo zagotavljajo. Pomoč navedenih držav je leta 2007 skupno znašala skoraj 800 milijonov EUR. Te države so se obvezale, da namenijo 0,33 % svojega bruto domačega proizvoda iz javne blagajne za razvojno pomoč do leta 2015.
Naslednja zadeva, ki jo je treba upoštevati, je učinkovitost pomoči. Evropska unija je lani sprejela kodeks ravnanja, ki določa več načel za boljšo delitev dela v Uniji. Z zadovoljstvom sporočam, da so nove države članice lahko ponosne na izvajanje teh načel. Vse zadevne države izvajajo načelo usmerjanja svoje pomoči na omejeno število držav, kar je pristop za izboljšanje učinkovitosti, uveljavljen v najboljših praksah.
Veliko novih držav članic izroči svojo pomoč skupaj z drugimi državami članicami v okviru sporazumov o sofinanciranju in na ta način se zmanjšajo upravni stroški njihove in partnerske države. Govorim na primer o pomoči, ki sta jo Slovaška in Avstrija skupno namenile za infrastrukturo v Keniji ter Češka republika v partnerstvu z Luksemburgom za vodni sektor. To so zgovorni primeri in niso edini.
Naslednji prikaz učinkovitosti je dejstvo, da večina novih držav članic podpira države v razvoju na podlagi dodajanja vrednosti v določene sektorje, kar je pristop oblikovan z njihovo lastno izkušnjo politične in gospodarske tranzicije. Navedel bi na primer pomoč, ki je namenjena dobremu vodenju, krepitvi usposobljenosti v javni upravi in gospodarski reformi.
Menim, da je ta vrsta ukrepov, ki je v skladu s kodeksom ravnanja o dopolnjevanju in delitvi dela v razvojni politiki, nujno potrebna. Aprila bom predstavil prvo oceno o tem, kako poteka izvajanje kodeksa leto po njegovem sprejetju z analizami in predlogi za povečanje pomoči in njeno doslednost. Oceno nameravam uporabiti kot podlago za resne razprave z vsemi državami članicami o tem, kako nadaljevati naprej. Še nekaj mesecev je do foruma na visoki ravni o učinkovitosti pomoči v Akri in države v razvoju od Evrope upravičeno pričakujejo, da jim pokažemo, kako naprej, ker ne smete pozabiti, da je Evropa glavni vir razvojne pomoči v svetu, ki lahko daje vzgled in njena dolžnost je, da ga daje.
Vaše poročilo izpostavi še eno zelo pomembno točko, tj. potreba po ozaveščanju v novih državah članicah. Res je, da večina teh držav nima dolge tradicije razvojne pomoči zlasti Afrika. Zato je delno naša dolžnost vplivati na javno mnenje in prenesti sporočilo, da to ni samo dobrodelnost ampak tudi skupni interes, s čimer mislim na vprašanja, kot je mir in varnost, preseljevanje, podnebne spremembe in varnost hrane.
V sredini februarja je poleg teh zadev Evropska Komisija začela s tretjim programom krepitve zmogljivosti za nove države članice. V okviru programa bo Komisija poskrbela za strokovno znanje in izkušnje, ki sta potrebna za razvoj komunikacijskih strategij, s katerimi bodo upravni organi javnost bolj učinkovito obveščali o tem, kaj počnejo, in dvignili raven ozaveščenosti v zvezi z vsebino razvojne politike zlasti v medijih in med študenti.
Gospe in gospodje, "stara Evropa" in "nova Evropa" ne obstajata več. Ni več prvega razreda in ne drugega razreda, ne starih držav članic in ne novih držav članic. Obstaja samo ena Evropa, ki je pripravljena pomagati, odprta in politično ozaveščena Evropa z vrednotami, ki niso samo evropske ampak tudi splošne. Že samo napredovanje razvojne politike v letih po zadnji širitvi je dokaz, da Evropska unija lahko raste in hkrati postaja pomembnejša. V bistvu je to izreden zgodovinski nauk, ki zadeva prihodnost razvojne politike in prihodnost evropskega združevanja.
Filip Kaczmarek
v imenu skupine PPE-DE. - (PL) Gospod predsednik, na javnem zasedanju v zvezi s vprašanjem novih darovalk EU, ki je potekalo v Evropskem parlamentu januarja lani, so sodelujoči izrazili upanje, da se bo razprava o razvojni politiki novih držav članic EU nadaljevala v nacionalnih parlamentih in v nadaljnjem delu samega Evropskega parlamenta. Z zadovoljstvom pozdravljam poročilo gospe Budreikaitë, prvo v zgodovini Evropskega parlamenta, ki poskuša analizirati zavezanosti novih držav članic razvojni politiki EU in izzive, ki jih ta za njih predstavlja.
Ni lahko povzeti vse izzive, s katerimi se soočajo nove evropske darovalke pri oblikovanju nacionalnih razvojnih politik in posodabljanju razvojne politike na ravni Skupnosti. Svoje pripombe bom omejil na nekaj ključnih vprašanj. Najprej je treba okrepiti vlogo nacionalnih parlamentov pri oblikovanju razvojne pomoči v novih državah članicah. Brez dobre pravne podlage, ki jo vzpostavijo nacionalni parlamenti, ne bo možno izvajati učinkovite razvojne politike in primerno usklajevati načrtovanje in upravljanje pomoči za države v razvoju. V nekaterih državah poteka delo v zvezi s potrebno zakonodajo že od leta 2004 in še ni končano. Posledica tega je med drugim tudi to, da te države nimajo izvedbenega načrta.
Več je treba narediti za ozaveščanje javnosti, pri čemer se v zvezi z občutljivostjo javnosti v novih državah članicah glede pomembnosti razvojne politike strinjam s komisarjem Michelom. V takšnem prehodnem obdobju so izobraževanje za razvoj, obsežna družbena posvetovanja, množične komunikacije in informacijske kampanje pomembni. Brez tega je težko pridobiti soglasje davkoplačevalcev za povečane javne izdatke, namenjene razvojni politiki. Večja je javna ozaveščenost, prej bo družba sprejela finančno obremenitev.
Strinjam se s komisarjem glede potrebe po evropski solidarnosti v zvezi z razvojno politiko. Naše sodelovanje moramo usklajevati in se medsebojno učiti. Hkrati lahko z zavezanostjo in znanjem, pridobljenim iz zgodovine in tranzicijskega obdobja v novih državah članicah, pomagamo celotni Evropski uniji pri razvijanju in krepitvi demokracije v državam, ki so v tranziciji. Tudi z znanjem, pridobljenim iz izkušenj starih držav članic zlasti njihove pomoči najrevnejšim državam na svetu, lahko povečamo in usmerimo razvojno pomoč tistim državam, ki jo najbolj potrebujejo, kot je na primer podsaharska Afrika, ki ji nove države članice prednostno ne namenjajo pomoči. Takšno skupno učenje in pomoč lahko naredita razvojno politiko celotne Evropske unije bolj učinkovito.
Corina Creţu
v imenu skupine PSE. - (RO) Menim, da je poročilo, o katerem razpravljamo danes, v pomoč novim državam članicam Evropske unije pri določanju novih politik in novih mehanizmov, namenjenih za pomoč državam, ki prejemajo pozornost Evropske unije.
Nove države na podlagi temeljnih vrednot Unije in zavezanosti, sprejetih s Pogodbo, katere del so naše države, zdaj ponovno določajo svoje politike razvojnega sodelovanja, namenjenega državam, ki ga potrebujejo, spreminjajo svoje instrumente za sodelovanje in območja, ki so vključena. V celoti se strinjam s poročevalkino uvodno besedo v smislu tega, da prednostne naloge niso dovolj jasno določene ter da dobre namene pogosto omejuje pomanjkanje finančnih sredstev. Verjetno nove države članice še vedno potrebujejo obdobje privajanja na sistem odločanja v Svetu in njegove prednostne naloge na področju razvojnega sodelovanja.
Romunija ima nacionalno strategijo za mednarodno razvojno sodelovanje, če podpira razvoj držav na geografskih območjih, opredeljenih kot prednostna območja za zunanje odnose, kot so Vzhodno Evropa, Zahodni Balkan in Južni Kavkaz. Nadaljnja prizadevanja vključujejo postopno širitev pomoči na afriške države zlasti na področje izobraževanja.
Vesel sem, da se bo 1. oktobra letos evropski dan socialdemokratov za razvoj dogajal v Bukarešti, pri čemer se tukaj in zdaj se zahvaljujem svojim kolegom socialdemokratom za anonimno glasovanje v podporo mojega predloga za prireditev tega dogodek v novi državi članici Evropske unije, tj. Romuniji. Pohvalil bi poročilo, ki predstavlja za nove države članice Evropske unije uporaben okvir za zasnovo načrta na tem področju.
Toomas Savi
v imenu skupine ALDE. - Gospod predsednik, v torek je predsednik Estonije gospod Toomas Hendrik Ilves izjavil, da bi morali končati uporabljati izraz "nove države članice". Ta je tudi del naslova poročila gospe Budreikaitë. Čeprav se v osnovi strinjam s svojim predsednikom, menim, da ima izraz tudi pozitiven pomen, ki vključuje inovativnost in pripravljenost za reforme. Z današnjim poročilom je omogočen celovit pregled napredka, ki so ga dosegle nove države darovalke v Evropski Uniji (same prejemnice podobne pomoči pred desetletjem) na področju razvojnega sodelovanja, poudarjene so pomanjkljivosti in možnosti za nadaljnjo sodelovanje pri politiki razvojnega sodelovanja EU.
Združeni narodi so se leta 1970 strinjali, da se nameni 0,7 % bruto domačega proizvoda za razvojno pomoč, namenjeno izkoreninjanju hude revščine, ki je ponižujoča za ljudi. Spoštovani kolegi, ne pozabite, da to zadeva približno eno tretjino svetovnega prebivalstva. Na žalost je jasno, da dosedanja prizadevanja niso bila uspešna. Nobena država članica ni dosegla cilja. Enako velja za stare države članice z izjemo Danske, Luksemburga, Nizozemske in Švedske. Norveška, čeprav ni članica EU, je dosegla enak cilj.
Zahvalil bi se gospe Budreikaitë za obsežno delo, ki ga je vložila v sestavljanje osnutka poročila in upoštevanje mojih popravkov in popravkov kolegov iz odbora za razvoj. Poročevalka je bila izbrana iz nove države darovalke in njeno poročilo bo zagotovo skrbno preučeno v navedenih državah, vključno z Estonijo.
Končno so se države v okviru evropskega soglasja o razvoju zavezale povečati zadevna sredstva in zato pozivam vse države članice, naj to jemljejo resno. To poročilo je hvalevreden dokument, ki nas znova spominja na naše zavezanosti, pri čemer pozivam vse svoje kolege, da ga podprejo.
Adam Bielan
v imenu skupine UEN. - (PL) Gospod predsednik, čestitam gospe Budreikaitë za odlično poročilo. Dokument navaja vzhodno razsežnost zunanjih odnosov EU in potrebo po novi skupščini, podobno kot sta EUROLAT ali EUROMED, ki bo ustvarjala na zgodovinskih izkušnjah zlasti novih držav članic, vključno moje države Poljske.
V zvezi s tem se popolnoma strinjam s poročevalko. Evropa potrebuje novo vizijo za širše območje vpliva, ki se razteza preko Balkana in črnomorske regije do južnega Kavkaza. EU politika v zvezi s temi regijami je zastarela. Že samo ime "evropska sosedska politika" je neprimerno in žaljivo za države kot Ukrajina, ki je nedvomno del Evrope. Ime bi bilo treba spremeniti v "sosedska politika Evropske unije", kot je primerno predlagal nekdanji zunanji ukrajinski minister Borys Tarasiuk na zadnjem zasedanju sveta za sodelovanje EU in Ukrajine.
Evropska unija mora bolj podpreti Ukrajino in Gruzijo in ju priključiti svojemu območju vpliva. Navedeni državi potrebujeta našo zavezanost bolj kot države Osrednje Evrope pred širitvijo leta 2004. Potrebujeta individualni pristop Evropske unije ne splošne sosedske politike, v okviru katere se Ukrajina dejansko obravnava na enak način kot države, ki zgodovinsko niso spadale k Evropi. Ukrajina, Gruzija in tudi Belorusija so revnejše, gospodarsko šibkejše in v večjih političnih težavah kot države, ki so se pridružile Uniji po letu 2004.
Položaj Rusije v regiji se je v zadnjih letih občutno okrepil. Pripravljenost Rusije za uporabo svojih energetskih rezerv pri političnem izsiljevanju preprečuje, da bi Evropska unija nasprotovala kremeljskim sramotnim praksam, ki nimajo nič skupnega z demokracijo. V primeru Gruzije in Ukrajine poskuša Moskva ovirati demokratično tranzicijo. V okviru sosedske politike Evropske Unije, kot bi jo morali imenovati, se mora ponuditi takojšnja politična in gospodarska pomoč našim najbližjim sosedam. Poljska že ima pripravljene projekte, kot je neodvisna televizija Bielsat za Belorusijo.
Gabriele Zimmer
v imenu skupine GUE/NGL. - (DE) Gospod predsednik, vračam se k dejanski temi poročila, za katerega se zahvaljujem gospe Budreikaitë in menim, da je zelo uravnoteženo in ustrezno. Na tej točki je poročilo pomembno, ker lahko zdaj ocenimo trenutne razmere in pridemo do ugotovitev v zvezi z boljšim razvojnim sodelovanjem novih držav članic zlasti z afriškimi, karibskimi in pacifiškimi državami.
Pristop k EU jasno pomeni tudi odgovornost v skladu s pogodbo v zvezi z izvajanjem pravnega reda Evropske skupnosti. Vendar je jasno tudi, da sta pogodba in ozaveščenost javnosti o pomembnem področju politike, v različnih državah različni zadevi. Iz statistike, ki smo jo dobili, je to jasno razvidno.
Razvojno sodelovanje z državami Afrike, Azije in Latinske Amerike pogosto ni videti kot zelo nujno vprašanje v državah, ki same še vedno zaostajajo v gospodarskem razvoju. Zato moramo skupno prepoznati pomembnost te naloge in pozivati k opravljanju naloge, pri čemer se oziramo tudi na razvojno sodelovanje, ki je zagotovo obstajalo z nekaterimi državami zlasti afriškimi v preteklosti.
Veliko vezi, ki so obstajale pred letom 1989, se je prekinilo zelo hitro in brez pritoževanja. Zgodili so se tudi obžalovanja vredni dogodki. Veliko projektov, ki so se začeli v navedenih državah, je zdaj propadlo. Menim, da bi morali začeti znova.
Nisem zadovoljna, ker po sporazumu s Komisijo skoraj vse države članice Osrednje in Vzhodne Evrope usmerjajo razvojno sodelovanja na nekdanje sovjetske države, kar omejuje dejanski cilj razvojnega sodelovanja, tj. doseganje razvojnih ciljev tisočletja. Tudi če bi novim državam članicam uspelo povečati svojo uradno razvojno pomoč na 0,17 % do leta 2010, kot je bilo dogovorjeno, je mogoče, da bo samo del tega zneska namenjen razvoju in podpori najrevnejšim državam na svetu.
Še enkrat se zahvaljujem gospe Budreikaitë za njeno poročilo.
Frank Vanhecke
(NL) Menim, da je poročilo v nekaterih delih dobro. Vsebuje zanimiv pregled položaja v zvezi z razvojnim sodelovanjem v novih državah članicah. To je dobro. Vendar menim, da je v tem poročilu predvsem opisana zamujena priložnost. Bolje, kot spodbujati nove države članice k doseganju tradicionalnih ciljev evropske razvojne pomoči, bi bilo, če bi se v Parlamentu razpravljalo o navedenih ciljih in premislilo, ali je dandanes smiselno nadaljevati s tradicionalno obliko razvojne pomoči.
Vedno znova se v tem parlamentu brez primerne razprave finančni cilji obravnavajo na ravni dogme in vedno znova nočemo sprejeti osnovnih vzrokov, ki so temelj težav večine držav v razvoju. Zagotovo je poglavitni vzrok za revščino, lakoto, in negotovost v Afriki ter velike družbene in gospodarske težave držav v razvoju dejstvo, da v teh državah zelo slabo vladajo skorumpirani režimi.
Nove države članice tukaj pozivajo, naj prirejajo kampanje za obveščanje in ozaveščanje. To podpiram, vendar menim, da bi morali ljudi obvestiti o dejstvu, da afriški narodi porabijo več za orožje, kot prejmejo z razvojno pomočjo. Ali o tem, da imajo afriški voditelji milijarde skrite v švicarskih bankah, kar je več, kot znaša večletna razvojna pomoč. Evropa bi morala dajati pomoč samo demokracijam, v katerih pravna država zagotovo daje ljudem priložnost, da izboljšajo svoja življenja, ker je samo v navedenih okoliščinah razvojna pomoč učinkovita in koristna. Na žalost zdaj ni.
Theodor Dumitru Stolojan
(RO) Pohvalil bi sporočilo, ki bo v pomoč novim državam članicam pri izpolnjevanju obveznosti, h katerim so se obvezale v zvezi s politiko razvojnega sodelovanja.
Podpiram priporočila, ki so v poročilu, in izpostavljam dva, pri čemer najprej potrebo po strategiji za izobraževanje državljanov. To ne pomeni, da moramo državljane države članice, kot je na primer Romunija, katere bruto domači dohodek na prebivalca znaša samo 38 % povprečja EU, prepričati, da morajo nameniti del proračunskih sredstev za razvoj drugih držav, ampak se moramo zavedati, da je to temeljna vrednota Evropske unije, h kateri smo se zavezali, in Romunija, ki je v tem primeru država članica, bo ukrepala v tej smeri.
Izpostavil bi še priporočilo v zvezi s prenosom pozitivnih izkušenj starih držav članic na nove države članice, da se izognemo takšnim neuspehom v razvojnem sodelovanju, kot je nedoseganje cilja, neučinkovitost in omogočanje korupcije v državah upravičenkah.
Želim poudariti, da je razvojno sodelovanje pomembno v zvezi z izobraževanjem in usposabljanjem človeških virov. Na tem področju ima Romunija zelo pozitivno izkušnjo, ker podeljuje štipendije učencem in študentom iz republike Moldavije in jugozahodne Ukrajine. Romunske univerze in šole so neposredno povezane z učenci in študenti navedenih držav.
Justas Vincas Paleckis
- (LT) Čestitam poročevalki gospe Budreikaitë za poročilo, ki ji je vzelo veliko časa in prizadevanj pri pripravi. Zadovoljen sem, da so se v tako kratkem času nove države članice spremenile iz držav prejemnic pomoči v darovalke pomoči. Vendar večina ali celo vse te države bodo s težavo dosegle cilj, tj. dodeliti 0,17 % bruto domačega proizvoda za razvojno pomoč do leta 2010.
Kaj bi lahko bil razlog za to? Države, ki so pristopile v EU v 21. stoletju, še vedno omejuje etnocentrizem. Zdi se jim, da so veliko pretrpele, da si s težavo utirajo pot in potrebujejo največ pomoči. Vendar članstvo v EU in udeležba v razvojnem sodelovanju pomaga preprečevati ozko razmišljanje.
V Litvi, kjer so še nedavno na projekte razvojne pomoči gledali skeptično, zdaj večina prebivalstva meni, da je takšna pomoč dobrodošla in nujna. Nove države so v prednostnem položaju, ker lahko delijo izkušnjo tranzicijskega obdobja z ostalimi regijami sveta. Poznamo težave, s katerimi se spopadajo naši bližnji sosedje v Osrednji Evropi, Kavkazu in srednji Aziji, ker smo sami nedavno doživljali podobne stiske.
Vendar moramo usmeriti našo pozornost in pomoč malo dalje. Težko je razumeti revščino v afriških in azijskih državah z vidika Vilne, Varšave, Budimpešte ali Bukarešte, vendar moramo razumeti, da s pomočjo tistim, ki jo potrebujejo danes, dejansko pomagamo sami sebi. Vsaka država na tem planetu je povezana z drugimi, kot veja po "zakonu povezanih plovil". Večanje razlik med najbogatejšimi in najrevnejšimi državami in neustavljiv tok priseljencev spodkopavata temelje sveta.
Ob državni pomoči so zelo pomembne tudi organizacije civilne družbe. Denarja in blaga, ki ga zberejo nevladne organizacije, šole in cerkev, ni zelo veliko, vendar prizadevanja cenimo.
Ryszard Czarnecki
(PL) Gospod predsednik, moja država je veliko let prejemala pomoč, zaradi hude revščine. Zdaj, po štirih letih članstva v Evropski uniji, se Poljska vedno bolj dejavno vključuje v namenjanje pomoči državam v razvoju. Nedavno smo na primer odpisali zelo visok dolg Angole. S financiranjem štipendij za študij na Poljskem podpiramo tudi elito v državah razvoju. Naša osnovna predpostavka je, da vlaganje v znanje in ustvarjanje elite nista manj pomembna kot dobrodelnost.
Mogoče sem drugačnega mnenja kot nekateri od vas, vendar pomoč v državam v razvoju ne sme biti omejena samo na podporo afriškim državam, pri čemer opominjam, da nas evropsko soglasje iz leta 2005 ne zavezuje k usmerjanju naše razvojne pomoči Afriki. Kot Poljak sem ponosen, da moja država, ki je nova država članica, nameni enak odstotek BNP za pomoč državam v razvoju kot Grčija, ki je v Evropski uniji že 27 let, Portugalska, ki je država članica že 22 let, in Italija, ustanovitvena članica Skupnosti.
Katrin Saks
(ET) Poročevalki se zahvaljujem za pravočasno in uravnoteženo poročilo. Imam nekaj pripomb v zvezi z zadevami iz predhodnih razprav o poročilu in iz današnje razprave v tej dvorani.
Najprej, da je odnos ljudi v novih državah članicah do razvojnega sodelovanja in humanitarne pomoči ravnodušen. Menim, da je višanje ozaveščenosti v zvezi s tem zelo pomembno. V Estoniji so izvedli raziskavo, ki primerja sedanji odnos s tistim pred tremi leti in celo številke izpred treh let kažejo, da se je ozaveščenost v institucijah in med splošnim prebivalstvom okrepila do takšne ravni, da je omogočila znatno proračunsko podporo ali povišanje te podpore, ki je namenjena razvojnemu sodelovanju.
Pomembno je, da se javnost zaveda, da ta denar ne izgine neznano kam, ampak je namenjen določenim državam za določene projekte. Estonsko razvojno sodelovanje temelji na načelu, da so prvotno za razvoj odgovorne države v razvoju same, ker ničesar ni mogoče doseči s silo. Zaradi tega je zlasti pomembno tesno sodelovanje in zelo dober primer tega je sodelovanje med Estonijo in Gruzijo.
Zato pozdravljam odstavek 17 poročila, ki navaja, da bo največji izziv povečanje proračuna in ozaveščanje zlasti splošne javnosti. Čeprav je na primer znesek Estonije, namenjen mednarodnemu razvoju, leta 2006 znašal 0,09 % BDP, zdaj prevladuje stališče, da se mora znesek povišati in želimo doseči 0,17 % BDP do leta 2011 v skladu s programom razvojnega sodelovanja, sprejetega leta 2006.
Pozdravljam dejstvo, da so bili predlogi mojih estonskih kolegov upoštevani pri snovanju poročila in menim, da to zaznamuje bistveno spremembo, na podlagi katere so se nove države članice spremenile iz prejemnic pomoči v darovalke pomoči.
Liam Aylward
Gospod predsednik, osupljivo je, da 200 milijonov otrok po svetu dela. To je popolnoma nesprejemljiva praksa. Mednarodna skupnost mora delovati na organiziran način za zagotovitev, da se bodo mednarodna pravila in postopki za boj proti delu otrok natančno izvajali v vseh državah po svetu.
To mora biti vedno ključno v zvezi s politikami razvojne pomoči EU. EU mora tesneje sodelovati s Združenimi narodi, UNICEF-om, Svetovno banko, Mednarodno organizacijo dela, donatorji in nevladnimi organizacijami za uvedbo primernih strategij, ki zagotavljajo enotne zakone za preprečevanje nečloveškega izvajanja dela otrok.
Če želimo učinkovito rešiti vprašanje dela otrok, je potreben večplasten pristop. Potrebni so strožji ukrepi socialne zaščite in spremembe na trgu dela. Delo otrok in vprašanje izobraževanja sta neločljivo povezana. Za otroke, ki jim ni omogočen dostop do izobraževanja, je bolj verjetno, da delajo. Evropska unija kot največja darovalka razvojne pomoči na svetu se mora vztrajno truditi, da bo zagotovo dosegla razvojne cilje tisočletja do leta 2015, vključno s cilji, ki jih je postavila mednarodna skupnost v zvezi z dostopnostjo izobrazbe za vse otroke na svetu.
Mieczyslaw Edmund Janowski
. - (PL) Gospod predsednik, pomagati drugim, čeprav tudi sam potrebuješ pomoč, je dejansko dokaz solidarnosti. To so izkazala dejanja 12 držav, ki so se pred kratkim pridružile Evropski uniji, kar je treba ceniti. Novembra lani sem pokazal, kaj je v zvezi s tem naredila Poljska z razstavo, naslovljeno Pomoč Poljske svetu. Zato sem hvaležen gospe Budreikaitë za celovito predstavitev področja.
Namen ciljev tisočletja, o katerih že leta razpravljamo, je pomagati ljudem, ki živijo v revščini, vključno z milijonom podhranjenih otrok. To ne pomeni, da jim pomagamo s tem, da jim postrežemo z ribo na krožniku, ampak da poskrbimo za ribiško palico in znanje o ribolovu.
Prav tako si moramo prizadevati za pravičnejši sistem trgovanja z državami tretjega sveta. Države darovalke morajo biti pri odpisovanju dolgov in razširjeni skupni uporabi znanstvenih dosežkov zlasti v medicini radodarne. Podpirajmo šole in univerze v teh državah, zato da lahko njihovi diplomanti izpolnijo potrebe svojih sodržavljanov. Pomagajmo razrešiti vprašanje pomanjkanja pitne vode. Prebivalci Evropske unije predstavljamo komaj 7,5 % svetovnega prebivalstva, vendar prevzemamo 23 % svetovnega BND. Seveda imamo tudi v Evropi svoje težave, vključno z gospodarskimi. Vendar moramo ohraniti pravilen pogled na njih. Ne bodimo brezbrižni glede trpljenja tistih, ki so lačni, bolni ali neizobraženi, živijo v revščini, pomanjkanju ali smrtni nevarnosti.
Reinhard Rack
(DE) Gospod predsednik, vračam se na opombo komisarja v njegovi uvodni izjavi, tj. da razvojne pomoči ne smemo kar dati, ampak jo lahko in moramo povezati s splošnimi zadevami, vendar ne v smislu politike moči in zavezujočih politik, ki so jih Združene države in bivša Sovjetska zveza uveljavljale nekoč in jih Rusija in Kitajska uveljavljata danes, ampak doseganja dobrega vodenja, človekovih pravic in boja proti korupciji. To so zadeve, h katerim moramo vsi stremeti, in s tem ne mislim samo novih držav članic in njihovo politiko razvojne pomoči, ampak vse nas. Mogoče bi lahko izkoristili to kot dejansko priložnost, da še bolj poudarimo navedene zadeve.
Jan Zahradil
(CS) Gospod predsednik, seveda je poročilo zelo uporabno. Razvoj tega področja je zelo dinamičen in celo prehiteva poročilo. Poročilo na primer ne odraža dejstva, da so nekatere nove države članice že ustanovile razvojne organizacije.
Vendar želim govoriti o nečem drugem. Želim razbliniti splošno veljaven mit o tem, da nove države članice na tem področju nimajo izkušenj. Mi imamo izkušnje, čeprav smo jih pridobili, ko je bila Evropa razdeljena, za železno zaveso, v drugačnem režimu, ko je bilo vse ideološko in politično motivirano. Dejstvo, da smo nekoč gradili elektrarne in pivovarne in zagotavljali kmetijsko pomoč državam v razvoju, ostaja. Mimogrede, še vedno so nam dolžni denar od takrat, pri čemer so nekateri dolgovi precej veliki, vendar to zdaj ni pomembno. Mi dejansko imamo znanje in izkušnje. Želim, da se to znanje in izkušnje uporabijo. Ob tej priložnosti pozivam Komisijo, naj ne razmišlja o novih državah članicah kot o neizkušenih, ampak raje učinkovito uporabi njihovo obstoječe znanje.
Miloslav Ransdorf
(CS) Gospod predsednik, nadaljeval bi tam, kjer je kolega Zahradil končal. Popolnoma prav ima. V preteklosti je bila Češkoslovaška, tako kot ostale države sovjetskega bloka, dejavna v državah v razvoju. Naša država je uspešno pomagala gospodarstvom teh držav in zdaj lahko ta potencial uporabimo.
Kljub temu obstajajo tudi negativni vidiki zaradi tega, ker zunanji razvojni viri nikoli ne morejo zamenjati notranjih virov: gospodarstva, ki se znajdejo v tem položaju, pogosto niso zmožna razvijati se od znotraj.
Pred nekaj časa, pravzaprav že pred mnogimi leti, je Gunnar Myrdal izdal knjigo "Asian Drama". V tej knjigi primerja optimizem, zaznan po drugi svetovni vojni na primer v Afriki, s pesimizmom, ki je prevladoval v azijskih državah. Danes so razmere precej drugačne. V veliko azijskih državah se kaže močna rast, medtem ko Afrika privabi samo 2 % svetovnih naložb in gospodarstva veliko afriških držav so v hudih težavah.
S tem je povezano ravnanje vladajočih elit v teh regijah, ki je izrazito drugačno. Francoska raziskava primerja ravnanje teh elit in izsledki kažejo, da so, medtem ko so azijske elite vlagale v gospodarstvo, afriške elite kopičile sredstva, ki so bila ustvarjena, in jih umaknila s svojih ozemelj.
Louis Michel
komisar. - (FR) Gospod predsednik, gospe in gospodje, moram se zahvaliti vsem govornikom za zelo kakovostne prispevke in ustreznost njihovih trditev, ki odražajo tudi mojo zaskrbljenost. Že na začetku bi se zahvalil slovenskemu predsedstvu, ki je pristopilo z izredno osvežujočim pristopom, ki spodbuja in krepi razmišljanje o razvojni politiki v novih državah članicah in je že pripravilo dve zelo uspešni zasedanji za razpravo o teh vprašanjih.
V zvezi s pripombami o ravneh pomoči, tj. potrebnih zneskih, v celoti razumem težave, s katerimi se soočajo nove države članice. Čeprav ste to tudi že vi sami na splošno omenili, opominjam, da obstaja veliko drugih možnih načinov za sodelovanje in prenos strokovnega znanja in izkušenj, ki so poceni. Eden od govornikov je na primer navedel projekte sodelovanja pri izobraževanju. Pošiljanje predavateljev ali učiteljev v afriške države stane sorazmerno malo, vendar kljub temu predstavlja izredno pomemben prispevek navedenim državam.
Menim, da je temeljno vprašanje, omenjeno tukaj, ali je za nove države članice boljše, da investirajo v svojo soseščino - soseščina verjetno ni najprimernejša beseda in spomnim se lahko boljše - namesto investiranja v Afriko, napačno zastavljeno. Popolnoma se zavedam, da je investiranje v soseščino dejansko bolj zaželeno in lažje razložljivo ter so mu javno mnenje v vaših državah in možni partnerji razvojne politike bolj naklonjeni. Vendar en pristop ne izključuje drugega, pri čemer postavimo izjemno poučen vzgled mladim, v katerem vidijo narod, ki je razširil zavezanost k pomoči na Afriko, se je odprl Afriki, ker izraža vrednote, ki so v najglobljem pomenu evropske in tudi univerzalne. Naj še povem, da je podlaga za moje trditve, da so nove države članice prisotne v Afriki, dejstvo, da nekatere teh držav že imajo izkušnje z Afriko in da so izkušnje na splošno pustile pozitivne sledi zlasti v zvezi z ustvarjanjem nekaterih držav in nekaterih državnih služb ter v obliki strokovnega znanja in izkušenj, ki so jih obdržali.
Gospe in gospodje, moja druga pripomba se nanaša na to, da Afrika zaostaja v doseganju razvojnih ciljev. Cilji se bodo dosegli v vseh državah v razvoju razen Afriki. Na podlagi tega trdim, da je del naše odgovornosti ali soodgovornosti, da ne zmanjšamo naložb v Afriko in še enkrat poudarjam, kot je že eden od govornikov, da se naložbe lahko vzdržujejo z izmenjavo strokovnega znanja in izkušenj. Pristop s sorazmerno nizkimi stroški in ki je učinkovit je dejansko spodbujanje ali vzbujanje zanimanja naših univerz, visokošolskih ustanov, občin in lokalnih organov za sodelovanje v izmenjavah z državami v razvoju. Pripravljen sem povabiti predstavnike tako imenovanih "novih" držav članic, da se pridružijo kakšni moji delegaciji. Menim, da je zelo pomembno, da sami vidijo, za kaj gre pri teh vprašanjih, ter dejansko tragične razmere, s katerimi se soočajo nekatere države in nekateri ljudje.
Zaključujem z vidikom, ki ponuja velike možnosti za dodano vrednost - kot je bilo poudarjeno, verjetno večje možnosti, kot jih imamo v nekaterih naših državah - tj. celotno področje upravljanja. Na kaj pravzaprav mislimo z upravljanjem? Upravljanje je zmožnost države, da prevzame večje državne naloge in zagotovi svojim ljudem osnovno raven storitev socialnega skrbstva. Menim, da lahko veliko prispevate glede upravljanja, ki zajema vse, kar je povezano z ustvarjanjem države ter, da poudarim trditev verjetno gospoda Lambsdorffa, vse, kar vključuje pot od obdobja tranzicije do ustvarjanja države ali bolj določenih struktur. To zadeva pobiranje davkov, vzpostavitev uprave na lokalni ravni, načelo subsidiarnosti in decentralizacije. Vsi ti vidiki so dejansko izredno pomembni pri ustvarjanju države, ki bo resnično zmožna služiti svojim ljudem in očitno je, da pri tem lahko bistveno pomagate.
Menim, da bi bilo koristno in bom prav tako predlagal, da povabimo 12, tako imenovanih "novih "držav članic, k sodelovanju s Komisijo na podlagi programa desetega evropskega razvojnega sklada. Trenutno stališče je, da se je progam desetega evropskega razvojnega sklada bolj ali manj končal, pri čemer bi bilo smiselno, da vključimo tudi nove države članice, pri čemer vsaka država posebej določi, kako bi lahko sodelovala. Te države bi lahko na primer ponudile usposabljanje na področju pravosodja, uprave ali izobraževanja ali bi jih lahko prosili, da dajo na voljo nekatere strokovnjake. Nekatere nove države članice imajo strokovno znanje in izkušnje na področju e-uprave in ta vrsta strokovnega znanja in izkušenj je zelo iskana v nekaterih afriških državah. Zato dajem ta predlog. Menim, da je pomembno imeti to razpravo, pri čemer se zavedam, da obstaja nekaj zelo uporabnih poti za dosego tega. Poleg tega za dejansko učinkovitost in napredek predlagam, da načrtujemo čimprejšnje zasedanje predstavnikov 12 zadevnih držav in dejavno obravnavamo zadeve, zato da lahko dejansko naredimo skupne programe v sledečih tednih. Prepričan sem, da je to priložnost, ki je ne smemo zamuditi.
Končno ste govorili tudi o pogojih, pri čemer v celoti razumem to stališče. Strinjam se, da je vse v zvezi z vrednotami, človekovimi pravicami, spoštovanjem človekovih pravic in bojem proti korupciji očitno pomembno, vendar je v nekaterih primerih lahko zelo težko ali celo neučinkovito povezovati razvojno pomoč ali jo pogojevati s strogim upoštevanjem vrednot, čeprav so nam nedvomno dragocene. Zavedati se je treba, da uvajanje z vrednotami povezanih zvez in pogojev v državah, v katerih se ta vrsta zahtev ne spoštuje, najprej škoduje navadnim ljudem v navedenih državah. Naš odgovor na težave v državah, v katerih se dobro upravljanje ne spoštuje, je sodelovanje z določenimi izvajalci, kot so neposredni lokalni izvajalci, nevladne organizacije ali agencije, ki predstavljajo Združene narode. Proračunsko podporo ponujamo samo državam, ki jamčijo najnižjo raven dobrega upravljanja. Menim, da smo nedvomno na enaki valovni dolžini, kar se tega pristopa tiče. V zvezi z vrednotami, ki sem jih navedel - to so vrednote, ki jih dosledno prenašamo. Vedno poskušamo te vrednote spodbujati in podpirati s političnim dialogom. Vendar je težko uvajati stroge pogoje, če želimo resnično pomagati navadnim ljudem, kar je navsezadnje glavni cilj.
Danutë Budreikaitë
poročevalka. - (LT) Iskreno se zahvaljujem vsem, ki so sodelovali v razpravi in podprli moje poročilo. Zahvaljujem se tudi članom odbora za razvoj, ker so soglasno glasovali za sprejetje tega sporočila.
Rada bi poudarila več zadev. Dejansko velja ime "nove države članice" nekako pogojno zato, da se lažje razlikuje med "starimi" državami članicami in tistimi, ki so pristopile v EU po dveh krogih širitve, zaradi njihovega posebnega zgodovinskega ozadja in verjetno dejstva, da so revnejše od starih.
Omeniti želim izkušnjo politike razvojnega sodelovanja. Politika se je prvotno začela uporabljati leta 1958. Srednjeevropske države, kot je Češka republika in druge, imajo več izkušenj pri vključevanju v razvojno sodelovanje. Vključevanje baltiških držav je bilo veliko bolj omejeno. Vendar moja država zdaj nudi pomoč na področju oceanologije afriški državi Mauritius. Napredek je viden.
Zakaj poudarjam "vzhodno razsežnost" in "vzhodne države"? Te države so naše pomembne sosede. Razmejevati med soseščino in politikami razvojnega sodelovanja ali da politiki razpravljajo o njihovih podrobnostih je nesmiselno. Ti pojmi so medsebojno povezani. V naši sosedi Belorusiji nekateri ljudje preživijo z manj kot dvema dolarjema na dan. Kateri skupini držav potem ta država pripada? Tudi te države so nerazvite in prosijo za pomoč ter vztrajajo, da jo morajo dobiti. Vsi želimo, da imajo naši sosedi dostojno kakovost življenja. Zgleda, da tako vsi sledimo enakim globalnim ciljem.
Afriškim državam pomagamo v boju proti revščini, pri zniževanju ravni preseljevanja, večanju kakovosti življenja, spodbujanju njihovega gospodarstva, omogočanju, da se spopadajo s boleznimi ter da postanejo samostojni. Medtem ko pomagamo sosednjim državam v boju proti revščini, ponujamo pomoč, kadarkoli je mogoče, in na področjih, kjer imamo ustrezne izkušnje, pomagamo doseči stabilnost po celotni Evropi in balkanski regiji. Hvala vsem za sodelovanje v razpravi in za vašo podporo.
Predsednik
Ta razprava je končana.
Glasovanje bo potekalo danes ob 12.00.
Pisne izjave (člen 142 Poslovnika)
Sebastian Valentin Bodu  
v pisni obliki. - (RO) Čeprav ima osnutek resolucije, o katerem smo razpravljali, prizadevne cilje, menim, da bo težko doseči skupno politiko v bližnji prihodnosti, tudi samo kot stvar načela. Kljub temu, da sestavljamo veliko družino, ima vsaka država članica svoje lastne prednostne naloge v zvezi z državami ali geografskimi regijami, s katerimi običajno poteka regionalno razvojno sodelovanje ter prednostne naloge, ki jih spodbujajo gospodarska, geopolitična, etnična in zgodovinska zanimanja itd., pri čemer je malo verjetno, da se bo ta vzorec lahko bistveno spremenil. Z nedavnim incidentom, povezanim z razglasitvijo neodvisnosti Kosova, se je pokazalo pomanjkanje enotnosti med državami članicami glede mnenja o tem in iz istega razloga je mogoče, da se bo enaka raznolikost mnenj pokazala, ko bo se bo razpravljalo o položaju naših sosed, ki niso v Skupnosti. Res je, da je velik napredek v skladu z lizbonsko pogodbo imenovanje visokega predstavnika EU za zunanje zadeve. Vendar bo zaradi pomanjkanja jasnih pravil o določitvi prednostnih nalog Skupnosti, vsaka država članica skušala spodbujati in usmerjati razvojne politike, vključno s finančnimi (dodeljenimi iz proračuna Unije), na tiste regije, ki niso v Skupnosti, ampak sovpadajo z njihovimi lastnimi prednostnimi nalogami.
