Kosovo (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är utan tvekan enormt viktig och aktuell. Det är rådets och kommissionens uttalanden om Kosovo.
Dimitrij Rupel
rådets ordförande. - (SL) Herr talman, mina damer och herrar! Om jag funderar på saken och bortser från vissa detaljer måste jag säga att min generation och våra yngre kolleger har haft tur. Vi har levt den största delen av våra liv, kanske den bästa delen, vid en tidpunkt när möjligheternas dörrar och fönster har stått öppna. Den perioden inleddes 1975 med slutakten från Helsingfors, och har haft störst inflytande i östra och centrala Europa, där Berlinmuren och kommunistsystemet bröt samman 1989. En ny vision sprang fram ur spillrorna av den raserade muren och färdades ut genom de öppna dörrarna och fönstren i den västra fasaden av den euroatlantiska gemenskapen. Vi såg det vidsträckta, soliga, dynamiska landskapet av ett enat och fritt Europa, som vackert symboliserades av denna väldiga byggnad som är Europaparlamentets säte. I min ungdom skulle jag aldrig ha kunnat föreställa mig att jag en dag skulle tala i denna byggnad.
I Slovenien kallar vi 1980-talet och det tidiga 1990-talet för den slovenska våren. Precis i början av det demokratiska uppvaknandet drabbades vi sorgligt nog av den jugoslaviska krisen, då man försökte sätta stopp för den demokratiska utvecklingen och som ledde till att folken på västra Balkan halkade långt efter.
De flesta väst- och centraleuropeiska länder, och här menar jag de tio nya EU-medlemsstaterna, har antagit denna historiska utmaning, men på Balkan har tiden stått stilla. Rådet (allmänna frågor och yttre förbindelser), som jag är ordförande för, har uppgiften, bland andra svåra uppgifter, att förverkliga västra Balkans europeiska perspektiv. Detta innebär att involvera länder som Kroatien, f.d. jugoslaviska republiken Makedonien, Serbien, Montenegro, Bosnien och Hercegovina, Kosovo och Albanien i systemet för EU-medlemskap, EU-kandidatländer och EU-avtal.
Den jugoslaviska krisen måste få ett slut. Dörrarna och fönstren står öppna. Muren finns inte mer. I Thessalonikiagendan förklarar EU att länderna på västra Balkan förr eller senare kommer att bli medlemmar i EU. Nu är det dags att vi minns våra åtaganden. Vi måste sträva efter att inleda förhandlingar med Makedonien, det vill säga f.d. jugoslaviska republiken Makedonien, om EU-medlemskap. Serbien måste kasta av sig bördan av sitt förflutna, det vill säga fasorna och skuggorna från Miloševićregimen. Slobodan Milošević var ansvarig för sammanbrottet på västra Balkan. Och vi får inte glömma Albanien, Bosnien och Hercegovina, Montenegro och Kosovo.
Forumet för EU och västra Balkan, som kommer att äga rum i Slovenien i slutet av mars, kommer att bli mycket viktigt i detta sammanhang. Kommissionen utarbetar ett särskilt meddelande om västra Balkan i samarbete med det slovenska ordförandeskapet. Under forumet kommer man även att överväga möjligheterna att stärka det regionala samarbetet på flera områden, som transport, civilskydd, forskning och utveckling och så vidare.
I enlighet med rådets (allmänna frågor och yttre förbindelser) beslut från januari diskuterar kommissionen viseringslättnader med alla länder i regionen. Vi får inte underskatta den ytterst stora vikt som ett gradvist upphävande av viseringskraven kan ha för denna region. Samtidigt vill vi påpeka en egendomlig paradox. Före 1990 reste medborgare från före detta Jugoslavien till de flesta europeiska länder utan visum. Nu måste emellertid en hel generation unga som växte upp efter det år som blev en vändpunkt för Europa ha visum för att resa.
Vid rådets (utrikes frågor) januarimöte uppmanade vi enhälligt Serbien att underteckna det politiska avtal som utgör ett nytt steg mot EU-medlemskap. Efter det att Boris Tadić, som är EU-vänlig, vann valet hyser vi hopp om att Serbien efter många år av långsam utveckling och isolering nu kommer att ansluta sig till oss så snart som möjligt.
Europeiska unionen har redan sänt ett uppdrag inom ramen för europeiska säkerhets- och försvarspolitiken till Kosovo. Att upprätta förbindelser med Kosovo är emellertid en fråga för varje medlemsstat. Vi kommer förmodligen inte att vara av olika mening när det gäller den grundläggande bedömning som gjordes vid Europeiska rådets decembermöte. Den viktigaste aspekten är att visa hänsyn och respekt gentemot Serbien. EU behöver Serbien och Serbien behöver EU. Enligt min åsikt är interkulturell dialog inte en tom fras. Även om förhandlingarna har brutit samman är inte möjligheterna till dialog uttömda. Nu är det dags för praktisk dialog mellan serberna och albanerna i Kosovo, mellan Serbien och Kosovo och mellan Serbien och EU.
Kosovos öde har tyngt oss i många år. Tidigare ingick Kosovo i det jugoslaviska federala systemet, och 1974 fick Kosovo praktiskt taget samma status som de jugoslaviska republikerna. I slutet av 1980-talet berövade Slobodan Milošević Kosovo från sitt självstyre och 1999 ockuperade han Kosovo med militärt våld, vilket orsakade en tragedi av globala proportioner.
Kosovos fall är verkligt unikt eftersom världssamfundet fick ta det under sitt skydd av humanitära skäl och sedan styra Kosovo i nästan nio år. Trots detta var inte rådets (allmänna frågor och yttre förbindelser) beslut i måndags enkelt. Beslutet och självständighetsförklaringen i Priština var inte oväntade. Vi kom fram till detta på grundval av följande fakta. För det första insåg man att varken en återgång till den tidigare ställningen eller det rådande status quo var godtagbart. Ingen av sidorna fann någon ny formel för att lösa frågan om Kosovos status, och det var uppenbart att vidare förhandlingar inte skulle ge resultat. Kosovo har administrerats av Förenta nationerna sedan 1999, och i enlighet med resolution 1244 har Serbien inte kunnat utöva någon effektiv bestämmanderätt under den tiden. Under några år före 1999 hade majoriteten av befolkningen i Kosovo utsatts för systematiskt förtryck, bland annat etnisk rensning och humanitär katastrof.
Alla dessa fakta, som från början erkändes av alla medlemmar i kontaktgruppen, inklusive Ryska federationen, är belägg för argumentet att Kosovo utgör ett verkligt särfall - sui generis - och därför ifrågasätts inte suveränitetsprincipen och den territoriella integriteten.
Rådet har under en tid varit övertygat om att EU måste ta ansvar för Kosovo. Denna övertygelse bekräftades under rådets (allmänna frågor och yttre förbindelser) februarimöte i det beslut som vi redan känner till. Trots att alla hade förutspått att vi skulle vara oeniga nådde vi enighet. Efter långvariga förhandlingar och insatser för att jämka samman de olika åsikterna fattades besluten enhälligt.
EU är en fängslande och unik gemenskap. Vi är naturligtvis förenade av gemensamma intressen och gemensamma värderingar. Bland dessa värderingar finns respekt för och tolerans av olikheter. Vi kan säga att vi är förenade av våra skillnader. I slutet av rådets (allmänna frågor och yttre förbindelser) februarimöte antog vi en gemensam ståndpunkt. Den viktiga slutsatsen av detta möte var att vi, när det gäller erkännandet av Kosovo, förväntade oss att varje medlemsstat skulle agera i enlighet med sin egen nationella praxis. En del kanske hade förväntat sig att EU som en helhet skulle erkänna Kosovo, men det är inte möjligt eftersom EU inte är en stat.
EU har antagit en gemensam ståndpunkt om händelserna i Kosovo och på västra Balkan. För det första konstaterade EU att Kosovo har antagit en resolution om självständighet. För det andra konstaterade EU att Kosovo enligt resolutionen åtar sig att respektera de demokratiska principerna, inklusive skydd av den serbiska minoriteten och kulturarvet. För det tredje upprepade EU sitt åtagande när det gäller det internationella uppdraget i Kosovo och att det är redo att spela en ledande roll i regionen. För det fjärde bekräftade EU återigen sitt åtagande när det gäller västra Balkans europeiska perspektiv. För det femte kommer EU att utforma särskilda ekonomiska åtgärder för regionen i allmänhet. Och för det sjätte är EU väl medvetet om världssamfundets principer men anser att fallet med Kosovo, på grund av sin unika karaktär, inte innebär att dessa principer ifrågasätts.
Kosovo består naturligtvis även av serberna och deras arv och kultur, och jag vill betona att detta är ett särskilt värdefullt inslag i den europeiska kulturen.
Många europeiska folk, däribland slovenerna, som jag företräder, har viktiga monument över den egna kulturen och det etniska arvet som nu finns utanför deras nutida gränser. Detta är ett faktum som inte skapar hinder i det moderna Europa, tvärtom, det förenar oss. Detsamma gäller etniska minoritetsgrupper.
Enligt vår uppfattning är det nödvändigt att Serbien, med sin reaktion på Kosovos självständighetsförklaring och erkännandet av denna, inte stänger dörren till EU. Jag upprepar att Kosovofrågan är åtskild från frågan om Serbiens integration i EU. Serbien bör inte koppla ihop dess två frågor. I den bemärkelsen har vi särskilt svårt att förstå Serbiens motstånd mot EU, det vill säga mot EU:s uppdrag i Kosovo, eftersom detta uppdrag först och främst genomförs till förmån för Kosovos serbiska befolkning.
Avslutningsvis är EU en av de mest framgångsrika fredsskapande organisationerna i världen. Europas folk och länder är förenade och agerar solidariskt till förmån för fred och ett bättre liv. Denna inställning omfattar även tolerans och generositet och, framför allt, förståelse och medkänsla när andra befinner sig i trångmål.
I och med det beslut som jag har nämnt har EU öppnat sina dörrar och fönster, inte bara mot Serbien, utan även mot Kosovo.
Olli Rehn
ledamot av kommissionen. - (EN) Herr talman! Med vårt utmärkta samarbete om västra Balkan i åtanke vill jag tacka er för möjligheten att informera parlamentet om kommissionens ståndpunkt om Kosovos statusprocess.
Kosovos nationalförsamling förklarade Kosovo självständigt i söndags i en värdig anda. I sin förklaring fastställde Kosovo att landet åtar sig att fullständigt respektera omfattande rättigheter för Kosovos serber, särskilt när det gäller lokalt självbestämmande inom utbildning, kultur och hälsa, i linje med det uttömmande förslag som lagts fram av FN:s särskilda sändebud Martti Ahtisaari.
Firandet i Kosovo skedde på ett jublande men ansvarsfullt sätt. Det har emellertid förekommit våldshandlingar i Belgrad och norra Kosovo. Vi fördömer användningen av våld och uppmanar ledarna och folket i regionen att bevara lugnet och upprätthålla fred och stabilitet.
Som utrikesminister Dimitrij Rupel förklarade bemötte EU:s utrikesministrar på måndagen utvecklingen på ett enat sätt. EU:s enighet är absolut nödvändig för att EU framgångsrikt ska kunna styra den pågående stabiliseringen på västra Balkan och bidra till att Kosovos statusprocess slutförs.
Efter det att de förlängda förhandlingarna i FN:s säkerhetsråd misslyckades ålåg det EU att styra processen så att den kunde slutföras. Unionen har redan fattat ett viktigt beslut om att sända att ESFP-uppdrag till Kosovo för att upprätthålla rättstatsprincipen.
På måndagen tillhandahöll även rådet en plattform för att behandla frågan om erkännandet. Det kommer att vara upp till varje medlemsstat att upprätta förbindelser med Kosovo i enlighet med nationell praxis. Flera medlemsstater har redan erkänt Kosovo. Jag väntar mig att de flesta av de andra gör likadant, i sin egen takt.
Rådet upprepade med rätta att EU ansluter sig till principerna i FN-stadgan och Europeiska säkerhets- och samarbetskonferensens (ESK) slutakt från Helsingfors och alla resolutioner från FN:s säkerhetsråd. Rådet betonar att Kosovo ”med tanke på konflikten under 1990-talet och den förlängda perioden med internationell förvaltning enligt säkerhetsrådets resolution 1244, utgör ett sui generis-fall, vilket innebär att dessa principer inte sätts i fråga”. Kommissionen instämmer helt och fullt i denna ståndpunkt.
I linje med rådets slutsatser från i måndags är kommissionen redo att lämna sitt fulla stöd till EU:s insatser i Kosovo. Detta måste vara en stund av europeisk enighet, även mellan institutionerna.
Genom att använda gemenskapsinstrument kommer kommissionen att stödja institutionsbyggandet i Kosovo och främja Kosovos politiska och ekonomiska utveckling. Den 5 mars kommer vi att föreslå konkreta åtgärder för den större regionen för att göra framsteg med dess europeiska ambitioner.
Många områden är i behov av utveckling i Kosovo, och vi måste arbeta tillsammans för att hjälpa Kosovo att hjälpa sig själv, att stå på egna fötter så snabbt som möjligt. I detta sammanhang arbetar kommissionen med att anordna en givarkonferens som bör bidra till att lindra de mest trängande finansiella utmaningarna för Kosovo. Jag räknar med att konferensen kan genomföras före sommaren.
Jag vet att detta är ett svårt ögonblick för Serbien. Jag är mycket medveten om Kosovos historiska vikt för det serbiska folket. Jag anser emellertid att det är dags att vända blad, lämna det förflutna bakom sig och se mot framtiden. Och Serbiens framtid finns i Europa. Serbien och hela västra Balkan-regionen har ett europeiskt perspektiv, och slutmålet är EU-medlemskap. Detta EU-perspektiv fungerar som ett klister för att länderna i regionen ska fortsätta på en fredlig och reformvänlig väg, vilket är ytterst viktigt i dessa känsliga och svåra tider.
Avslutningsvis vill jag upprepa min uppskattning för Europaparlamentets orubbliga stöd till västra Balkans europeiska perspektiv. Vi räknar med ert kontinuerliga stöd, så att medborgarna i regionen kan uppfylla sin önskan att en dag bli medlemmar i EU.
(Applåder)
Doris Pack
för PPE-DE-gruppen. -(DE) Herr talman, herr rådsordförande, herr kommissionsledamot! Kosovo har förklarat sig självständigt. Alla som upplevde situationen i Kosovo mellan 1989 och 1999 måste veta att detta oberoende var oundvikligt. Den ständige fredsvännen och vinnaren av vårt Sacharovpris, framlidne president Ibrahim Rugova, skulle ha blivit mycket glad över att höra detta. Tyvärr var det inte möjligt att förhandla fram en lösning. Jag är övertygad om att vi alla innerligt skulle ha velat delta i en lösning. Den nuvarande lösningen påminner om en modifierad version av Churchills aforism: detta är det värsta alternativet, förutom alla andra.
I söndags såg jag - till hälften glad, till hälften sorgsen - hur händelserna utvecklades i Priština. Till hälften glad eftersom jag anser att detta var den enda vägen ut ur dödläget, till hälften sorgsen eftersom jag är säker på att vi har skapat problem som inte kommer att bli lätta att lösa.
EU har emellertid stått starkt, även om pressen vid flera tillfällen har försökt ge ett intryck av söndring. Eulex-uppdraget inleddes enhälligt. Det är inte en attack mot Serbien, tvärtom, det är nödvändigt, även för serberna i Kosovo, eftersom man inom ramen för uppdraget noggrant kommer att följa genomförandet av Ahtisaariplanen, som Europaparlamentet antog med två tredjedelars majoritet våren 2007. Denna plan garanterar ytterst generösa minoritetsrättigheter för serberna, respekt för gränser och rättstatsprincipen, och därmed även skydd av andra minoriteter.
Politikerna i Kosovo måste nu skapa sin stat med sunt omdöme och beslutsamhet. Kampen mot arbetslösheten kan endast vinnas genom en fungerande konstitutionell stat. Radikala åtgärder för att ta itu med brottsligheten är en lika viktig prioritering. Inom ramen för uppdraget kommer EU att stödja dessa insatser där det är möjligt. Kosovo har ett stort antal välutbildade unga människor som mycket gärna kommer att vilja bidra till att inrätta den nya staten.
Kosovo är inte något testfall. Det är unikt. Kosovos utveckling till en stat är bara den sista fasen i Jugoslaviens fall, som inleddes av Slobodan Milošević i Kosovo 1989. Jag beklagar därför att Milošević inte fick leva för att se detta, men hans demokratiska efterträdare måste axla detta betungande arv. Vi hoppas att de serbiska politikerna kommer att uppträda sansat, och att de nu kommer att ägna all sin energi åt att föra Serbien vidare på vägen mot EU-medlemskap.
(Applåder från höger)
Jan Marinus Wiersma
Herr talman! Parlamentet inser säkert att även vår grupp har hållit en detaljerad diskussion om den situation som har uppstått när det gäller Kosovo. Den viktigaste slutsatsen var faktiskt att vi måste acceptera att detta är en realitet, men det finns inget skäl till att fira eftersom vi nu ställs inför en ytterst komplicerad situation, bland annat när det gäller reaktionerna från Serbien. Efter det som skedde med Slobodan Milošević och efter åratal av förhandlingar för att finna en lösning var det som nu har hänt emellertid oundvikligt.
Vi vill särskilt inrikta oss på EU:s roll. Erkännandet av Kosovo är en fråga för medlemsstaterna, som Dimitrij Rupel och kommissionsledamot Olli Rehn också betonade. Vi måste emellertid agera. Vi har ett gemensamt ansvar för stabiliteten i regionen och även i Kosovo, och därför ger vår grupp sitt politiska stöd till det ESFP-uppdrag som EU nu har gett startsignalen för. Vi kräver även att Kosovos myndigheter genomför Ahtisaariförslagen för att göra en verklig satsning på en mångetnisk stat och skapa tillräckliga garantier för de serber som bor i Kosovo.
När det slutligen gäller frågan om själva Serbien tycker alla naturligtvis att situationen där är obekväm. Vi har just haft tillfälle att lyssna till den serbiske utrikesministern i utskottet för utrikesfrågor. Hans reaktion på händelserna var obeveklig, och han gick till angrepp mot EU, särskilt de länder som nu har erkänt Kosovo. Jag har en annan fråga: vad kan vi göra för att förhindra att Serbien blir isolerat av andra och sig självt i denna situation? Jag blev modfälld av hans svar, eftersom allt han sa handlade om Kosovofrågan. Jag anser emellertid att vi måste fortsätta att göra energiska insatser för att erbjuda Serbien ett europeiskt perspektiv, även för det serbiska folkets skull, komplett med ett specifikt erbjudande som till exempel gäller viseringslättnader och ytterligare avskaffande av viseringskraven. Vi måste även fortsätta att särskilt inrikta oss på den yngre generationen, som nyligen demonstrerade till förmån för ett närmande till EU, en europeisk framtid. Jag berömmer den serbiska regeringen för dess upprepade åtagande att avstå från att använda våld. Jag förutsätter att Serbien även kommer att avstå från att införa några ekonomiska sanktioner mot Kosovo. Det vi kan göra, och som Europaparlamentet har ansvaret för att göra, är att fortsätta att investera i ett europeiskt perspektiv för hela regionen, och även tillämpa detta för Serbien.
Annemie Neyts-Uyttebroeck
Herr talman, herr rådsordförande, herr kommissionsledamot! Alla länder som har grundats genom att bryta sig ut från ett existerande land skadar det ursprungliga landets territoriella integritet och ändrar ensidigt den internationella rättsordningen. Mitt land är ett exempel på detta. Det grundades 1830 genom att bryta sig ut från den stat som inrättats 1815 av Wienkongressen. Belgiens existens erkändes mycket snabbt av Londonkonferensen, där Storbritannien, Preussen, Ryssland, Österrike och Frankrike deltog, men Nederländerna, som vi hade brutit oss ut från, väntade i nio år innan det erkände Belgien.
Jag skulle faktiskt ha velat berätta detta för den serbiske utrikesministern om han hade velat höra det. Så var emellertid inte fallet, eftersom han upprepade den välkända serbiska ståndpunkten till leda utan någon som helst förståelse för att det även finns motsatta åsikter. Det enda ljusglimten var hans tydliga uttalande om att Serbien inte kommer att använda någon form av våld, utpressning eller hotelser överhuvudtaget.
Nu måste vi alla tänka på framtiden - Serbiens, Kosovos och hela regionens framtid. EU har redan spenderat 3 miljarder euro på Kosovo hittills. Ytterligare 200 miljoner euro tillkommer för de kommande 16 månaderna, men det kommer inte att vara tillräckligt.
När det gäller Serbien och alla de andra länderna på västra Balkan måste vi prioritera frågan om viseringslättnader, så att förbindelserna mellan medborgarna i dessa länder och våra länder kan normaliseras.
Konrad Szymański
Herr talman! Vi har tagit på oss ett enormt ansvar genom att erkänna Kosovos självständighet, ett ansvar för att upprätthålla freden och bygga upp sunda statliga institutioner i Kosovo. Det finns inget scenario där de internationella styrkorna snabbt skulle dras tillbaka. Alla lösningar, det vill säga antingen att Kosovo finns kvar inom Serbien eller att visa stöd för dess självständighet, medför en risk för konflikt och etniska spänningar.
Serberna måste emellertid inse att det inte finns någon återvändo till den situation som rådde före 1999. De skulle enbart förlora på att försöka destabilisera situationen. Det finns bara ett sätt för Serbien att vinna stöd för sina krav när det gäller kulturella och sociala rättigheter, och det är genom konstruktivt samarbete i regionen. Om Kosovo inte blir självständigt kommer detta att innebära en återvändo till tanken om ett Storalbanien och oundvikligt krig. Ett krig kommer att medföra politiska förluster som främst kommer att drabba Serbien. Serbien har därför ett ansvar för att undvika ett sådant scenario och ett ansvar för stabiliteten i regionen.
Joost Lagendijk
Herr talman! Jag är glad över att jag befann mig i Priština i söndags, när Kosovo på ett verkligt värdigt sätt förklarade sig självständigt. Det som skedde i söndags var den oundvikliga konsekvensen av händelserna 1998-1999, när över 10 000 kosovaner mördades och hundratusentals tvingades att fly. Kunde Priština ha gått tillbaka till att administreras av Belgrad? Nej. Var det ett alternativ att fortsätta att hanka sig fram efter nio år av en alltmer ologisk och ineffektiv FN-administration? Nej. Skulle en förhandlad kompromiss mellan Priština och Belgrad ha varit bättre? Ja. Skulle ett godkännande av säkerhetsrådet ha varit bättre? Ja. Försökte man göra detta? Ja. Fanns det några chanser till att det skulle lyckas? Nej, vilket särskilt beror på det ryska motståndet.
Jag hoppas innerligt att kosovanerna efter de senaste dagarnas eufori kommer att axla sitt ansvar snabbt, eftersom det är de som sitter vid rodret. När FN har lämnat Kosovo och när EU:s uppdrag har anlänt, då är det kosovanerna som måste bevisa att goda relationer till minoriteterna inte bara är tomma ord, och att de kan rädda ekonomin. Det är sant att EU nu är splittrat i frågan om erkännande. Så kommer det att vara i ytterligare några månader, och sedan kommer det att vara ur världen. En sak som EU-medlemsstaterna är helt eniga om är att Kosovos framtid finns i EU. Hur snabbt Kosovo närmar sig EU kommer dock även att bero på hur Serbien ställer sig.
Vi har just sett i utskottet för utrikesfrågor hur argt Serbien är, hur arg utrikesministern är och hur aggressiv hans attityd var. Det kommer att dröja en tid innan detta ändras. Sanningen att säga kan jag förstå det, på villkor att oppositionen förblir fredlig. När ilskan har lagt sig hoppas jag innerligt att det sunda förnuftet kommer att råda. Det är sant att Kosovos utträde var oundvikligt. Det är lika sant att Serbiens framtid oundvikligen finns i EU. För att nå detta är det ibland nödvändigt att överträffa sig själv. Jag önskar kosovanerna och serberna stort mod i detta.
Francis Wurtz
Herr talman! Det är svårt att undvika att känna sig mycket illa till mods över det ansvar som EU och medlemsstaterna har tagit på sig i Kosovofrågan.
För det första har EU i princip för avsikt att bidra till ett bättre världsstyre. Under detta tryck försvagar flera medlemsstater eller är på väg att farligt försvaga den internationella rättens trovärdighet i framtiden genom sitt stöd till den ensidiga självständighetsförklaringen av en provins i en suverän stat, en FN-medlem. Vad som än sägs om sui generis - eftersom detta inte är bestämt - placerar EU:s största makter maktrelationerna över lagen, och öppnar därigenom en Pandoras ask. Detta är allvarligt.
För det andra finns det en allvarlig risk för att detta ensidiga erkännande strider mot EU:s fastställda målsättningar för Balkan. Det kommer att underblåsa nationalismen i stället för att dämma upp dess källor. Dessutom har EU just djupt stött bort det serbiska folket, och utan dem är regionalpolitik i denna del av Europa omöjlig. Och jag talar inte om dem som skulle vilja ha Slobodan Milošević tillbaka, utan om dem som opponerade sig mot honom och som nu är i majoritet. När det gäller kosovoalbanerna, kommer EU att kunna uppfylla deras förväntningar efter att ha understött dem? Det är en fråga som vi måste ställa oss, och det är det tredje skälet till den olustiga känslan över denna dag av festyra i Kosovo.
Den nya utmaning som EU just har tagit på sig är hisnande. Här står vi i frontlinjen, på väg mot ett nytt protektorat, trots att ingen tillfredsställande analys har gjorts av skälen till det tidigare protektoratets misslyckande. Kosovos BNP är jämförlig med Rwandas, halva Kosovos aktiva befolkning är arbetslös, det finns över 200 000 flyktingar och internflyktingar och våldet mot minoriteter ökar, trots 2 miljarder euro i internationellt bistånd och närvaron av över 17 000 Natosoldater. Det kommer inte att vara Eulex som reder ut alla dessa problem.
Vilka allsidiga varaktiga framtidsperspektiv kan EU erbjuda kosovanerna och de andra folken på Balkan - ett perspektiv som kan stabilisera situationen där utan risk för att situationen destabiliseras på annat håll? Medlemskap? Inom vilken tidsram? På vilka villkor? Hur stor är sannolikheten för att det är möjligt att säkra den nödvändiga enigheten bland de 27 medlemsstaterna? Ingen vet.
Det står klart att min grupp inte kan ansluta sig till den kortsiktiga självbelåtenheten bland de främsta europeiska ledarna.
(Applåder)
Bastiaan Belder
Herr talman! EU:s särskilda representant i Kosovo och tilltänkt ”internationell civil representant”, min landsman Pieter Feith, gav en inspirerande intervju i den nederländska pressen om den svåra uppgift som han har framför sig i Kosovo Polje.
En passage i intervjun förbryllade mig dock. På den direkta frågan om vem av de externa aktörerna som har ansvaret i Kosovo - den franske före detta generalen Yves de Kermabon, som kommer att leda EU:s rättstatsinsats i Kosovo, eller han själv - svarade Feith, ”i politiska frågor rekommenderar jag den franske befälhavaren”. Eftersom rådet i sin tur är Pieter Feiths överordnade skulle jag vilja fråga Dimitrij Rupel från rådet om exakt hur beslutsfattandet nu sker i Kosovo. Hur ser situationen ut när det gäller de internationella maktförhållandena? Allt detta är mycket viktigt inför framtiden.
Avslutningsvis vill jag vidarebefordra ett oroande citat från en kosovansk polistjänsteman: ”Serberna och albanerna har lyckats komma överens på det kriminella området. Serbiska och albanska maffiaorganisationer samarbetar utmärkt och har gjort så i åratal.” Jag hoppas uppriktigt att detta omoraliska samarbete mellan albaner och serber kommer att lämna plats för en anständig interetnisk samlevnad tack vare EU:s uppdrag i Kosovo, eftersom det är det enda som kommer att öppna den europeiska framtid som vi så gärna önskar Kosovo.
Slavi Binev
(BG) Herr talman, kära kolleger! Ledamöterna i Europaparlamentet från Ataka, Dimitar Stoyanov, Desislav Chukolov och jag själv, Slavi Binev, förklarar att vi kraftfullt motsätter oss Kosovos självständighet, som förklarades den 17 februari 2008. Denna ensidiga separatistiska handling utgör ett otillåtligt prejudikat i de internationella förbindelserna. I vår ställning som ledamöter av Europaparlamentet anser vi att den kosovanska regionala församlingen inte har några befogenheter att anta en självständighetsförklaring, och vi betraktar därför den separatistregering som består av erkända narkotikahandlare och krigsbrottslingar som olaglig.
De enskilda medlemsstaternas eller EU:s erkännande av Kosovos självständighet skulle vara detsamma som amnesti för ledarna för de albanska terrorister som har bedrivit etnisk rensning mot alla icke-albanska grupper i regionen under de senaste åren. Vi uttrycker en djup avsky och indignation över att den etniska rensningen och förstörelsen av hundratals medeltida grekisk-ortodoxa kyrkor i Metochia i Kosovo har skett mitt framför ögonen på Natos och FN:s internationella säkerhetsstyrkor. Med tanke på de brott som har begåtts förnekar vi kraftfullt det konstgjorda upprättandet av en ny muslimsk stat vars enda mål är att fungera som en språngbräda för handeln med vapen, narkotika och människor mot Västeuropa.
Som företrädare för det bulgariska folket i EU uppmanar vi EU-institutionerna att avstå från att erkänna Kosovo som en självständig stat och i stället stå fast vid de befintliga resolutionerna från FN:s säkerhetsråd. Dessutom uppmanar vi säkerhetsrådet att vidta beslutsamma åtgärder för att bevara status quo och lägga band på de separatistiska tendenserna på Balkanhalvön i den politiska stabilitetens namn.
José Ignacio Salafranca Sánchez-Neyra
(ES) Herr talman! Ministerrådets sammanträde den 18 februari kommer inte att gå till EU:s historia som ett särskilt ärofullt datum. I stället för att försöka nå en lösning mellan de 27 har den heta potatisen att besluta om erkännande skjutits över på medlemsstaterna.
Det är lika frustrerande varje gång att vi misslyckas med att enas vi så snart vi måste fatta beslut om en känslig fråga som är central för vår kontinent och som inverkar på viktiga principer som gränsers okränkbarhet. För att komplicera saken ytterligare hänvisas det till internationell laglighet i rådets slutsatser.
Det är sant att parlamentet antog Ahtisaariplanen, precis som andra EU-organ, men inte som ett carte blanche, utan på villkor att planen skulle godkännas av FN:s säkerhetsråd. Så var uppenbarligen inte fallet, och det bör vi dra flera slutsatser av. För det första har det sagts att detta fall inte kommer att bli prejudicerande, att det är ett sui generis-fall, som Francis Wurtz sa i sitt inlägg.
Vi måste fråga oss själva om vi är en gemenskap som grundas på lagen eller inte. Det är inget man kan välja att göra eller inte från fall till fall. Detta fall kommer uppenbarligen att skapa ett prejudikat, och när den internationella rätten nonchaleras sker det inte ostraffat. Detta kommer tyvärr att få konsekvenser.
För det andra, hur länge ska vi behöva tolerera att vinnarna av andra världskriget har en anakronistisk vetorätt i FN:s säkerhetsråd som fastställdes i San Francisco-stadgan från 1945? Det är inte rätt sätt att upprätta en internationell ordning eller tillämpa rättvis och effektiv multilateralism.
För det tredje, antingen lär sig EU en gång för alla att enighet är vår styrka och splittring är vår svaghet, annars kommer vi att bli tvungna att ge upp våra aspirationer på internationellt ledarskap i dagens globaliserade värld och begränsa oss till att vara som The Economist beskrev oss som: 2000-talets mest framgångsrika region i tredje världen.
Hannes Swoboda
(DE) Herr talman, herr rådsordförande, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Jag förstår kosovoalbanernas glädje och förtjusning över den frihet och självständighet som de har vunnit. Samtidigt förstår jag emellertid den bestörtning och bedrövelse som många serber i Kosovo känner, och naturligtvis även i själva Serbien. Tyvärr lyckades man inte finna någon annan ömsesidigt överenskommen lösning. Miloševićregimen gjorde allt utom att integrera befolkningen och främja respekten för Kosovos albanska medborgare.
Jag välkomnar därför EU:s beslut att inrätta Eulex. Jag vill ta detta tillfälle i akt att framföra ett hjärtligt tack till utrikesminister Dimitrij Rupel för att han har försökt nå enighet i rådet i denna svåra situation. Detta är mycket positivt, och det bör påpekas tydligt. All hjälp som EU nu kommer att ge är emellertid till ingen nytta om inte Kosovo får majoriteten med sig för att upprätta ett mångetniskt samhälle i en europeisk anda.
Mycket av det jag sett under de senaste dagarna, bland annat premiärminister Hashim Thaçis agerande, uppmuntrar mig och får mig att hoppas att detta mångetniska samhälle är fast förankrat hos dem som har ansvar för att leda landet.
Vi kommer att se vissa demonstrationer under de kommande dagarna, särskilt i Serbien. Vi måste ha tålamod. Vi bör sträcka ut en hand till Serbien. Vi måste förstå att det finns ett slags kollektiv känsla av att ha förlorat spelet där, och mest av allt bör vi betona det som Vuk Jeremić sa i dag i parlamentsutskottet om att avstå från våld och bojkotter. Detta är en central faktor och även grunden för vidare diskussioner med Serbien. Vi kommer att följa Serbien på vägen mot EU-medlemskap. Det beslutet måste emellertid fattas i Belgrad. Det är inte vi som ska fatta det beslutet åt Serbien.
Jag är väl medveten om situationen i Kosovo. Många människor lever tillsammans där. Kanske de är fientligt inställda till varandra just nu, men jag tror att det är möjligt för dem att enas och arbeta tillsammans. Denna ömsesidighet måste vara målet för vår politik, här i EU och i Europaparlamentet.
(Applåder)
Jelko Kacin
(SL) Herr talman, herr kommissionsledamot, herr minister! Situationen i Kosovo är relativt fredlig, på sätt och vis till och med exemplarisk och lovande, förutom i norr där serberna lever. Enskilda serber begår våldsbrott, och detta är inte rätt. Självständighetsförklaringen i den kosovanska nationalförsamlingen var värdig och respektfull mot alla människor som lever i regionen, och det är denna anda som bör styra framtiden. Kosovos medborgare har gjort sig förtjänta av vårt förtroende; vi måste ha förtroende för dem eftersom de fattar beslut om sin framtid. De önskar uppriktigt att deras framtid finns i Europa.
Som föredragande för Serbien välkomnar jag Serbiens väl övervägda hållning och att landet inte har infört ekonomiska sanktioner mot Kosovo. Vid denna känslomässigt svåra tidpunkt för Serbien har jag en viss förståelse för den skarpa och hotfulla retoriken från vissa politiker. Deras agerande bör emellertid vara förnuftigt och avspegla de europeiska värdena. Denna självständighetsstatus bör ge Kosovo möjlighet att få tillgång till Internationella valutafondens (IMF) medel samt utländska investeringar för ytterligare utveckling.
Det är viktigt att stärka handelsförbindelserna mellan Kosovo och Serbien för att stimulera den ekonomiska tillväxten och bidra till den europeiska integrationen. Endast stater kan bli medlemmar i EU, och Kosovo har blivit en stat.
Nu har även serberna i Kosovo ett europeiskt perspektiv. Även serberna bör gå vidare så snart som möjligt och förnya och intensifiera sina insatser när det gäller Serbiens europeiska perspektiv. Arbetsgrupperna i regeringen måste nu arbeta ännu hårdare. De bör förbereda Serbiens nästa steg och landets ekonomi och medborgare för ett närmande till EU, vilket är vad medborgarna önskar så varmt. Att attackera EU-medlemsstaters ambassader i Belgrad är inte rätt väg in i EU, och detta var inte vad de flesta serberna ville.
Nu när de serbiska ambassadörerna i de länder som har erkänt Kosovo tillfälligt återvänder hem, bör deras företrädare sträva mer aktivt efter att förklara de åtgärder som Serbien tar på sin väg mot EU. Det finns ingen återvändo; den enda vägen mot framtiden är vägen mot EU.
Mina avslutande ord riktas till minister Slobodan Samardžić. Mordbrand är olagligt överallt. Alltför många byar har bränts ned på Balkan under det gångna årtiondet. Serberna i Kosovo bör ges möjlighet att engagera sig och delta i beslutsprocessen i det nya, oberoende landet. Jag hoppas att Belgrad kommer att sända en tydlig uppmaning till deltagande. Det är vad både serberna och albanerna har gjort sig förtjänta av. Det är vad hela västra Balkan och EU behöver och förtjänar.
Hanna Foltyn-Kubicka
(PL) Herr talman! Till följd av Kosovos ensidiga självständighetsförklaring ställs världssamfundet, och särskilt EU, inför en svår och ansvarsfull uppgift. Denna händelse har avsevärt komplicerat situationen, både i medlemsstaterna och i de stater som EU samarbetar med och stärker sina band till, som Ukraina eller Georgien. Det uppseendeväckande mötet nyligen mellan den ryske utrikesministern Sergej Lavrov och ledarna för Abchazien och Sydossetien, två rebellrepubliker inom Georgiens territorium, förebådar den ryska regeringens möjliga uppträdande. Till och med innan Kosovos självständighetsförklaring varnade Kreml om att landet skulle behandla erkännandet av Kosovo som ett prejudikat, som därefter skulle gälla för de separatistregimer som är lojala till Ryssland. Det finns goda skäl till att betrakta Balkan som en av de mest explosiva punkterna i världen.
Självständighetsförklaringen kan därför leda till destabilisering i till exempel Bosnien och Hercegovina, där provinser som har grundlagts av serber kan vilja lösgöra sig. Den situation som har uppstått kräver följaktligen att världssamfundet fattar mycket välbetänkta och ansvarsfulla beslut, som bör leda till frihet och fred.
Bart Staes
(NL) Herr talman! Det kosovanska parlamentets självständighetsförklaring i söndags var oundviklig och en av de sista faserna i upplösningen av det före detta Jugoslavien. Alla som känner till situationen i området vet att Kosovo, efter nio år av FN-övervakning och 20 år av diskriminering dessförinnan, inte bara kunde återgå till att vara en del av Serbien. Sett ur det perspektivet är självständighetsförklaringen en normal process. Dessutom skedde den på ett lugnt, fridfullt och behärskat sätt, med full respekt för Ahtisaariplanen i landets parlament. Kosovos premiärminister försäkrade särskilt världssamfundet om att Kosovo fullständigt kommer att skydda och respektera minoritetsgrupperna. Kan jag bara i förbigående påminna mina kolleger om att alla minoritetsgrupper i Kosovo aktivt stöder självständigheten? Det är bara serberna, med sin oförsonliga inställning och sårade stolthet, som inte är med. I den bemärkelsen var den serbiske utrikesministerns uttalanden olyckliga.
Inget av detta påverkar det faktum att både Serbiens och Kosovos framtid fortfarande finns i EU. Jag ser fram emot detta med stor spänning.
Athanasios Pafilis
(EL) Herr talman! Rådets och kommissionens hänvisningar till den internationella rätten, FN:s principer och slutakten från Helsingfors är verkligt ironiska och provokativa. I dag, genom att erkänna Kosovos självständighet, bryter rådet och kommissionen mot alla dessa, och även mot FN:s säkerhetsråds resolution 1244 från 1999, enligt vilken Kosovo är en del av det serbiska territoriet.
Detta är en flagrant omdragning av gränserna, som utförts och dirigerats av Förenta staterna med EU:s samarbete. Upphör med detta hyckleri! Ni har diskuterat hur Kosovo ska bli oberoende i två år nu och hur EU ska sända trupper för att skydda sina intressen i regionen.
Vi anser att situationen är ytterst allvarlig. Den kommer att utlösa nya spänningar och destabilisering för Balkan på kort sikt och runtom i världen på lång sikt, eftersom den kommer att utgöra ett nytt prejudikat. Er imperialistiska dogm om att ”söndra och härska” är väl känd. Det finns planer på att dela upp ett stort antal länder i världen så att ni kan kontrollera dem.
Vi anser att Balkans folk och kosovanska invånare av albanskt ursprung kommer att möta en ny storm till följd av konflikten mellan Förenta staterna, EU och Ryssland.
Detta förklarar vårt motstånd. Vi anser att regeringarna inte bör erkänna denna ”stat”, som kommer att bli ett protektorat i framtiden, och vi anser att Balkans och Europas folk inte bör tillåta detta.
Georgios Georgiou
(EL) Herr talman! Närhelst lagens styrka böjer sig för de starkas lag blir resultatet lidande.
Det är bara i Kosovo som vi har sett saker hända med blixtens hastighet. Under 40 års diplomati har jag aldrig sett en sådan brådska i processen, inte bara när det gäller självständighetsförklaringen, utan även vissa europeiska länders erkännande av denna status.
Dessa länder har inte erkänt Kosovo, utan har i stället öppnat en Pandoras ask. Jag för min del har aldrig stött på en sådan egendomlig situation. Kosovo är inte sui generis i sig, men inrättandet av en militärbas i Kosovo är det.
Jag anser i alla händelser att vi har gjort ett misstag. Här i kammaren, inför Europaparlamentsledamöter som i dag företräder Europas demokratiska regeringar, demokratiska partier och demokratiska uppfattningar, har jag hört personer säga: ”Ni förstår, vi har ingripit för att lösa problemet där Martti Ahtisaari misslyckades.” Vad är vi? Är vi ett appellationsorgan? Är vi en appellationsdomstol?
I stället för att oroa oss för vad som kommer att ske i Kosovo i morgon skulle det vara bättre om vi tänkte på vad som kommer att hända när FN:s status kränks på detta förolämpande och föraktfulla sätt.
Jana Bobošíková
(CS) Jag är övertygad om att den fråga som vi måste ställa oss i dag inte längre handlar om att erkänna Kosovo eller inte. Frågan är hur den politiska stabiliteten och säkerheten ska bevaras i en region som domineras av etniskt hat och fruktan och 40 procents arbetslöshet.
Paradoxalt nog kommer Kosovos självständighetsförklaring vid en tidpunkt när de europeiska länderna går mot politisk federalisering. Situationen på Balkan visar emellertid tydligt att EU:s politik inte erbjuder några lösningar för att förhindra uppdelningen av staten och samtidigt garantera fredlig samlevnad mellan alla de etniska och religiösa grupperna.
Att utse detta år till året för interkulturell dialog låter i detta avseende nästan som ett hån.
För några år sedan förklarade både Förenta staterna och EU att de inte skulle erkänna Kosovos självständighet. Nu har inte bara Förenta staterna, utan även många EU-länder gjort detta. Det står därför klart att processen att omvärdera nationella enheter finns och kommer att fortsätta att finnas, att det inte finns någon global lösning och att detta skadar eller förstör förbindelserna med det ursprungliga landet. I en sådan situation kan vi bara ha ett mål, och det är att förhindra blodsutgjutelse.
Bernd Posselt
(DE) Herr talman, herr rådsordförande! Mina tankar går oundvikligen 17 år tillbaka i tiden när Slovenien förklarade sig självständigt, och det var Dimitrij Rupel som var utrikesminister då. De flesta av de stora länderna i FN och EU och de flesta av EU-medlemsstaterna vägrade erkänna Slovenien vid det tillfället. Utrikesministern för en stor EU-medlemsstat sa att om Slovenien blev självständigt skulle andra länder isolera det i 50 år. I dag är Slovenien ett erkänt, respekterat och framgångsrikt land och ett bra ordförandeland för EU-rådet. En del av det som har sagts här i dag bör sättas i rätt perspektiv genom att se det i historisk belysning.
Jag är glad över att Kosovo nu är självständigt eftersom kosovanerna efter årtionden av förtryck äntligen har sin egen fria och demokratisk stat, efter att ha underkuvats i decennier och mer nyligen fallit offer för ett folkmord som endast stoppades med internationell hjälp. Serbien måste inse att detta även utgör en möjlighet för det serbiska folket att gå vidare mot sin europeiska framtid - och lägga bördorna från det förgångna bakom sig. Det måste dock avstå från våld! Då kan inte den serbiska ministern för Kosovo välkomna att FN-vakter vid gränsen mot Kosovo attackeras. Då är det inte lämpligt att anklaga Kosovos demokratiskt valda ledare för högförräderi i stället för att inleda en vänskaplig dialog med detta folk, som har utsatts för ett folkmord.
Jag kan inte säga det tydligare: det är oacceptabelt att biskop Artemije från den serbiska grekisk-ortodoxa kyrkan kräver krig. Detta är inte godtagbart! Det måste stå mycket klart - vi måste från unionens sida hjälpa Serbien på vägen mot Europa, men Serbien måste också spela sin roll för att skapa en fredlig, god och vänskaplig atmosfär. Tre fjärdedelar av Europaparlamentets ledamöter var och är för Kosovos suveränitet, så man kan inte säga att EU är splittrat. Jag är glad över att vi nu går mot en bra europeisk framtid för hela regionen.
(Applåder)
Csaba Sándor Tabajdi
(HU) Herr talman! Det har stått alltmer klart att förklaringen om en övervakad självständighet för Kosovo var oundviklig. Vår främsta uppgift är nu att garantera en framgångsrik lösning på situationen i Kosovo, att säkra stabiliteten i regionen, utforma en lämplig roll för EU och inrätta ett EU-protektorat, men utan att vi tar på oss rollen som regent.
Å ena sidan förstår jag serbernas smärta. Mitt land förlorade 60 procent av sitt territorium efter första världskriget. Serbien förlorar nästan en femtedel av sitt territorium, och det är en stor tragedi för vilket land som helst att förlora ursprunget till sin historia, sin status som självständig stat och sin religion. Å andra sidan är det ett faktum att Serbien för länge sedan förlorade alla moraliska rättigheter som det hade gentemot Kosovo eftersom den serbiska regeringen inte har lyckats skapa ett lämpligt hemland för den albanska folkgrupp som lever där.
Vi är övertygade om att Serbiens diplomatiska svar inte kommer att äventyra landets integration i EU. Vi måste hjälpa Serbien att hantera denna förlust genom att påskynda konvergensen med EU. Det är viktigt att komma med gester och sända positiva budskap, och därför är det absolut nödvändigt att EU utarbetar en tydlig handlingsplan för att upphäva viseringskraven för Serbien och de andra länderna på västra Balkan. Låt oss påskynda Serbiens integration, men utan att mildra kraven på något sätt.
Det är förståeligt att EU:s medlemsstater har reservationer. Jag anser att Cyperns och Spaniens farhågor är berättigade, men jag är förbryllad över de farhågor som de rumänska och slovakiska politiska eliterna har gett uttryck för. Ingen hotar dessa länders integration. Separation och ensidiga självständighetsförklaringar får inte bli ett prejudikat för EU i framtiden. Genomförandet av Ahtisaariplanen, som garanterar en säker ordning för minoriteterna, kan däremot skapa ett positivt prejudikat som Europa kan följa i framtiden när det gäller skyddet av minoriteter. Tack för er uppmärksamhet.
István Szent-Iványi
(HU) Herr talman, herr kommissionsledamot, herr utrikesminister! Kosovos självständighetsförklaring och vårt erkännande av den är inte detsamma som att välja det mindre onda; det är det enda lämpliga steget som vi kan ta i den rådande situationen.
Förhandlingarna har tyvärr inte gett några resultat, och det fortsatta misslyckandet med att nå en uppgörelse om Kosovos status har konstant destabiliserat regionen. Det fanns inget annat sätt att lösa situationen än det som skedde i förra veckan, ett definitivt avgörande av Kosovos status och ett erkännande av Kosovos självständighet.
Vi välkomnar att en stor majoritet i Kosovos parlament röstade för Ahtisaariplanen. Vi förväntar oss att Kosovo omsätter bestämmelserna i Ahtisaariplanen i handling och ägnar särskild uppmärksamhet åt bestämmelserna om skydd av minoriteter. Ahtisaariplanen är Europas djärvaste system för skydd av minoriteter och kan tjäna som en modell och ett exempel på god praxis för hela regionen, så det är mycket viktigt att vi håller Kosovo ansvarigt för denna fråga.
Kosovos och Serbiens framtid ligger i den europeisk integrationen. Detta har nu blivit lättare för båda länderna. De har gjort sig av med ett allvarligt och förlamande problem som hittills har förbrukat all kreativ energi i båda länderna. Om de utnyttjar detta tillfälle eller inte kommer att bero på dem. Om de gör det måste EU ge både Kosovo och Serbien allt stöd som det kan, särskilt när det gäller ett snabbt upphävande av viseringskraven och tillhandahållande av finansiellt bistånd.
Det är fantastiskt att EU enhälligt godkände mandatet för det civila uppdraget i Kosovo. Det är emellertid än mer oroande att EU-medlemsstater inte har lyckats enas om erkännandet av Kosovo. Om EU förväntar sig att bli taget på allvar på den internationella politiska arenan får man inte misslyckas med att nå ett samförstånd om viktiga händelser som sker i ett grannland. Det är därför viktigt att EU talar och agerar samstämmigt.
Avslutningsvis önskar jag Kosovo och alla dess medborgare all framgång och allt gott inför framtiden.
Mario Borghezio
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Talman Pöttering, att säga att Kosovos medborgare genom självständighetsförklaringen uttrycker sin vilja att ta kontrollen över sitt eget öde är att göra ett uttalande av historisk vikt.
Kosovos självständighet är en konkret tillämpning av principen om självbestämmande i Europa för det folk som godkänts av FN-stadgan. Många av oss är naturligtvis mycket oroade över att den första islamiska staten nu inrättas i Europa, som välkomnas av alla jihadistiska medier, till exempel den entusiastiske ledaren för den islamiska satellitkanalen Al-Arabiya, och över den serbiska kristna ortodoxa minoritetens öde, som vi påminns om av de kloka orden från Vatikanen.
Det är emellertid - och jag betonar särskilt detta - fortfarande obestridligen ett viktigt rättsligt och politiskt precedensfall. Det är ingen idé att förneka det, det är viktigt för Europas folk, från Korsika till Flandern, Sardinien och Baskien, från Bretagne till Occitanien, och i vårt Padanien, nu tyvärr nationer utan stater, som strävar efter drömmen om självbestämmande och frihet. Länge leve folkets Europa! Länge leve ett fritt Padanien!
Roberto Musacchio
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Som alltid när någon agerar utanför gränserna för den internationella rätten är Europa splittrat och upplöst.
Ensidiga handlingar skapar mycket allvarliga precedensfall, och vi har nu hört vad Mario Borghezio hade att säga. Spänningen tilltar i en atmosfär som är allt annat än lugn, och som är full av geopolitiska jämförelser. Europa saknar enighet, auktoritet och öppenhet. Vi har till och med läst om möten mellan den regering som för närvarande innehar EU-ordförandeskapet och Förenta staternas administration, som har förslagit vilken linje som ska väljas. Det är inget sammanträffande att parlamentet är politiskt kraftlöst i dag, trots firandet av det nya fördraget. Det enda sättet att vända bladet är att gå tillbaka till den internationella rätten och en oberoende vision där man ser hela Balkan i Europa, och erkänner hela områdets rättigheter. Jag hoppas att det inte är för sent.
Vladimír Železný
(CS) Europeiska unionens försök att framställa Kosovo som ett unikt exempel är mer än ett pinsamt exempel på önsketänkande. Kosovo skapar inte bara ett farligt prejudikat, utan har också en historisk föregångare. Det är en spegelbild av situationen i Tjeckoslovakien på 1930-talet och dess tyska minoritet.
Hur ironiskt är det inte att historien upprepar sig! De första fyra EU-länderna som samstämmigt förklarade att de skulle erkänna separatistrepubliken var också de fyra undertecknarna av Münchenavtalet. Då, för 80 år sedan, delade Chamberlain, Daladier, Mussolini och Hitler upp Tjeckoslovakien; i dag är det återigen Storbritannien, Frankrike, Italien och Tyskland som erkänner uppdelningen av Serbien. De sliter ifrån Serbien det historiska området Kosovofältet, där den serbiska adeln 1389 utkämpade ett heroiskt slag för att stoppa de ottomanska turkarnas framryckning in i Europa. Det var där som den serbiska identiteten föddes. Nu transplanterar vi, Europeiska unionen, detta Serbiens historiska hjärta på annat håll. Fy skam på oss, Münchentrogna!
Sylwester Chruszcz
(PL) Herr talman! I dagens debatt om den serbiska provinsen Kosovo vill jag först och främst protestera mot de albanska myndigheternas olagliga handlingar, som har inspirerats av Förenta staterna. EU:s och vissa medlemsstaters reaktioner på raserandet av den serbiska staten är skandalös. EU stöder de albanska separatisterna och beslutar samtidigt att inrätta ett uppdrag i Kosovo som är tvivelaktigt mot bakgrund av den internationella rätten och strider mot FN:s ståndpunkt. Jag är upprörd över att EU:s myndigheter vill vara en part i denna Balkankonflikt utan att ha varken rätt eller mandat att vara det. Med vilken rätt blandar sig Bryssel återigen i en suverän stats angelägenheter och bryter mot internationella arrangemang till på köpet?
Det som hände i Bryssel i måndags påminner mig om Münchenkonferensen 1938. Än en gång åser världssamfundet stillatigande hur Berlin och Washington driver igenom sina intressen. För första gången sedan 1945, i strid mot internationell rätt, ändras gränser i Europa av etniska skäl. Detta kommer oundvikligen att skapa en dominoeffekt och påföljande konflikter i samband med handlingar som begås av albanska separatister. Man behöver inte ha så mycket fantasi för att tänka sig hur denna serbiska provins självständighet kan inverka på etniska konflikter i andra delar av Europa och världen.
Sorin Frunzăverde
(RO) Herr talman, mina damer och herrar! Efter 20 år av politiska och militära konfrontationer, efter 20 år av allvarliga misstag på Balkan, frågar vi oss själva om Kosovolösningen, nämligen Kosovoprovinsens ensidiga självständighetsförklaring, är laglig och lämplig.
Kosovolösningen är varken laglig eller lämplig. Den är inte laglig eftersom det inte finns någon internationell rättsprincip som motiverar Kosovoprovinsens ensidiga självständighetsförklaring. Nyligen lämnade dessutom FN:s generalsekreterare en presskonferens som anordnades i FN:s högkvarter eftersom han inte hade något svar på om lösningen är laglig eller olaglig. Den är olämplig också för att den skapar ett farligt prejudikat. Inte för EU:s medlemsstater, inte för Slovakien eller Rumänien, länder som har frigjort sig och har en modern lagstiftning om minoritetsfrågor, men den skapar ett farligt precedensfall för Abchazien, för Sydossetien och särskilt för Transnistrien, där det finns frysta konflikter sedan Kosovokonflikten. Den skapar likaså ett farligt prejudikat för Balkan - Republika Srpska, till exempel - för andra regioner som befolkas av minoriteter på Balkan. Den skapar dessutom ett farligt precedensfall för Europeiska unionen.
Det sägs ofta att Balkan producerar mer historia än de kan konsumera. Denna gång tycks Balkan ha producerat mer historia än själva EU kan konsumera. Beviset på detta är det faktum att vi är splittrade i frågan om erkännandet av Kosovoprovinsens självständighet.
Jag kan säga er att Rumänien inte kommer att erkänna Kosovoprovinsens självständighet och att det nationella agerandet stöds av den rumänska delegationen i Europeiska folkpartiet. Vi vet mycket väl, vi har sett det här i kammaren, vad vi bör göra med Serbien. Serbiens framtid finns självklart inom EU. Trots detta vet vi inte vad vi ska göra med Kosovo. Och jag måste bekänna för er, med allt det överseende som ni kan ha med mig, att bara viseringssystemet, avregleringen av viseringssystemet, inte kommer att vara tillräckligt för att utveckla denna region i vårt Europa.
Kristian Vigenin
(BG) Herr talman, herr Rupel, herr Rehn! Det kanske nu är dags att än en gång uttrycka vårt beklagande över att ingen överenskommelse kunde nås om Kosovos status mellan Serbien och Kosovo, men förhandlingarna kunde inte heller fortsätta för evigt eftersom båda sidor höll fast vid sina ömsesidigt utestängande ståndpunkter.
Vi kan också ge uttryck för vårt beklagande att Serbien och det serbiska folket i dag måste betala räkningen för den storserbiska nationalismen, som landet tar farväl av, om än med vissa svårigheter. Vi måste emellertid vara realistiska och betona att Kosovos självständighet, som dock inte är en självständighet i ordets fulla bemärkelse, är ett faktum, ett verkligt faktum som naturligtvis ger ny kvalitet till de pågående processerna. Vi måste ta hänsyn till detta faktum, och tvisterna om vi ska erkänna självständigheten eller inte förändrar inte saken.
Vi kan inte annat än tänka på de eventuella konsekvenser som denna handling kommer att få på stabiliteten i sydöstra Europa, förhoppningsvis endast av kortsiktig karaktär. Ändå är det nödvändigt att EU vidtar flera viktiga åtgärder: för det första att bistå i inrättandet av en lämplig administrativ och statlig struktur i Kosovo, sedan att påskynda Serbiens integration genom att snabbt ingå ett stabilitets- och associeringsavtal och ägna särskild uppmärksamhet åt Makedonien, Bosnien och Hercegovina och Montenegro eftersom det finns en risk för att vi inte ser skogen i sydöstra Europa för bara träd.
Sarah Ludford
(EN) Herr talman! Jag håller med dem som säger att det faktiskt inte fanns något annat alternativ än självständighet för Kosovo. EU inleder sitt största civila uppdrag någonsin, och det kommer att vara mycket viktigt att det blir framgångsrikt. Det är en mycket ovanlig situation. Det är ganska svårt att förklara för utomstående att även om alla medlemsstater inte kan enas om att erkänna Kosovo kan de stödja Eulex-uppdraget. Ett land som Spanien tillhandahåller faktiskt personal till uppdraget - detta är väldigt EU, väldigt Bryssel. Men det måste lyckas.
Jag håller med kommissionsledamot Olli Rehn om att budskapet till Serbien måste vara att det nu är dags att vända blad, och, som andra har kommenterat, i det sammanhanget var det en besvikelse att lyssna till den serbiske utrikesministern Vuk Jeremić i eftermiddags. Jag förstår råheten och orsaken till klagan, men nu måste saker snabbt gå vidare.
Jag hoppas att premiärminister Hashim Thaçi kommer att göra det fullständigt klart för sina landsmän att skyddet av den serbiska minoriteten och andra minoriteter i Kosovo är en absolut prioritering, eftersom våld inte kommer att tolereras. Jag blev besviken över att den serbiske utrikesministern inte fördömde de våldshandlingar som har begåtts av serber under de senaste åren. Han sa att Serbien inte uppmuntrade eller hetsade till våld, men han använde inte exakt ordet ”fördöma”, vilket var en besvikelse.
Avslutningsvis kommer det viktiga, som andra har sagt, att vara den ekonomiska utvecklingen. Arbetslösheten i Kosovo uppgår till 40 procent, och det råder stor arbetslöshet även i Serbien. Låt oss gå mot snabb integration i EU, via avreglering av viseringskraven, vilket jag hoppas kommer mycket snart.
Seán Ó Neachtain
(GA) Herr talman! Jag välkomnar helhjärtat Kosovos självständighetsförklaring i söndags.
Nio år har gått sedan den fruktansvärda bombningen av Kosovo på order från Miloševićs regim. Kosovos folk har rätt till självständighet, och på sätt och vis har de senaste nio årens händelser bidragit till tillkomsten av denna självständighet. Det är ytterst viktigt att de civila och politiska rättigheterna för den serbiska minoritet som fortfarande är bosatt i Kosovo respekteras fullständigt.
Europeiska unionen måste stödja Kosovos regering för att främja landets ekonomi eftersom arbetslösheten i Kosovo uppgår till 40 procent, och detta måste man komma till rätta med.
Jag hoppas att detta är en ny början för Kosovo och att EU kommer att vara villigt att hjälpa till att återuppbygga denna nya stat under de kommande åren. Jag hoppas även att den kommer att bli ett exempel på EU:s önskan om att folk och samfund kan leva i harmoni.
Georgios Papastamkos
(EL) Herr talman! EU bygger inte upp stater; EU införlivar dem. De skilda åsikterna inom EU om problemet med Kosovo är ett erkännande av misslyckandet med den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken (GUSP). EU har offrat sitt interna samråd för medlemsstaternas politiska styrka.
I artikel 11 i EU-fördraget fastställs det som en nödvändig förutsättning att unionen ska agera i enlighet med principerna i FN-stadgan, slutakten från Helsingfors och målen i Parisstadgan, inklusive målsättningarna för de yttre gränserna.
Eftersom EU är en union som grundas på lagen, som José Ignacio Salafranca Sánchez-Neyra har sagt, vilken är grunden för EU:s rättsliga ansvar? Närmare bestämt, på vilken rättslig grund har medlemsstaterna krävt erkännande på grundval av den internationella rätten?
Säkerhetsrådets resolution 1244 från 1999 motiverar inte detta och ger inte tillräcklig legitimitet för detta. Det avgörande i rådets (allmänna frågor och yttre förbindelser) slutsatser om att situationen i Kosovo utgör ett sui generis-fall är att det inte finns något prejudikat för det här fallet. Jag hoppas att det inte utgör ett prejudikat. Det är unikt, och det hänvisas särskilt till anslutningen till de grundläggande principerna om staters suveränitet och territoriella integritet som, vilket uttryckligen förklaras, inte sätts i fråga.
Avslutningsvis vill jag påminna er om att dessa principer utgör kärnan av den internationella rätten om egenintresse.
Manuel Medina Ortega
(ES) Herr talman! Debatten har redan kommit långt, så jag tror inte att jag kan tillföra så mycket, inte ens känslomässigt, men jag anser däremot att vi måste inrikta oss på vikten av den internationella rätten och internationella åtaganden.
Den 16 december 1991 antog EU-ministrarna riktlinjer för erkännandet av nya stater i Östeuropa och Sovjetunionen och intygade sin respekt för alla gränsers okränkbarhet och att gränser endast kan ändras genom fredliga medel och gemensamma överenskommelser.
För det andra fastställs det uttryckligen i den resolution enligt vilken det för närvarande finns en europeisk närvaro i Kosovo - resolution 1244 från FN:s säkerhetsråd - att principerna om suveränitet och territoriell integritet för Federala republiken Jugoslavien och de andra länderna i regionen måste respekteras.
En överträdelse av internationella rätt, av de europeiska ländernas åtaganden och FN:s resolutioner har begåtts. Konsekvenserna kommer att bli kostsamma för oss alla.
Bogusław Rogalski
(PL) Herr talman! Erkännandet av Kosovos självständighet är detsamma som att öppna en Pandoras ask i Europa. Detta är ett farligt precedensfall, som strider mot den internationella rätten - särskilt mot FN-resolutionerna - där det otvetydigt förklaras att Kosovo är en integrerad del av Serbien.
I dag, med internationellt samtycke, vidtas åtgärder för att rasera en av Europas stater. Jag säger detta som en Europaparlamentsledamot från en stat som redan har upplevt något sådant i sin historia. Man kan inte ge sitt samtycke till detta. Det är ett farligt prejudikat eftersom bland andra Sydossetien och Abchazien redan har följt i Kosovos fotspår och förklarat sin önskan att göra sig fria och förklara sig självständiga. Vad ska vi säga om Cypern, som strävar efter enighet till varje pris? Med ett sådant exempel och genom att föregå med ett sådant exempel för cyprioterna försätter vi dem i en oklar och tvetydig situation där de inte kommer att kunna kämpa för enighet för sin ö.
Framför allt är erkännandet av Kosovos självständighet till fördel för den successiva islamiseringen av Europa, och jag tror inte att någon av oss menade att det skulle ske.
Francisco José Millán Mon
(ES) Herr talman! Jag beklagar Kosovos ensidiga självständighetsförklaring. Det är den sista länken i en kedja av misslyckanden: ett misslyckande att leva tillsammans, som ledde till krisen 1999, ett misslyckande av parterna och världssamfundet att nå en överenskommen lösning, och ett misslyckande av säkerhetsrådet.
Det finns en rädsla för att den självständighet som en del hade så bråttom med att erkänna utgör ett ytterligare misslyckande. Den bör utgöra en ram för en demokratisk och trygg samlevnad, där medborgarna lever väl och minoriteternas rättigheter respekteras, och man måste också undvika att bli ett problem för stabiliteten i regionen. Även EU har misslyckats, eftersom man inte har lyckats finna en lösning i det egna grannskapet som är i linje med internationell rätt.
Europa bör stå för enighet, inte söndring, överenskommelser, inte multilateralism, de jure, inte de facto, integration, inte etnisk splittring. Som européer har vi ett viktigt ansvar i detta område: vi var i majoritet i kontaktgruppen, FN:s särskilda sändebud och hans grupp var européer och det var Europeiska rådet som i december skyndsamt beslutade att sända ett uppdrag till Kosovo utan rättslig grund.
Jag vill påpeka att det i punkt 15 i parlamentets resolution från mars står följande: ”Parlamentet anser att en ny resolution från FN:s säkerhetsråd också är en avgörande förutsättning för EU:s fortsatta engagemang i Kosovo. Utan en sådan resolution bör EU avstå från att utöka sin närvaro.”
Omständigheterna i Kosovofallet är exceptionella. Det finns emellertid oansvariga personer som vill ändra europeiska länders gränser och utnyttjar detta som ett prejudikat. Det är därför principen om okränkbarhet när det gäller EU-medlemsstaternas gränser måste upprepas.
Richard Howitt
(EN) Herr talman! Jag är övertygad om att det faktum att Kosovo redan var ett FN-protektorat, att lösningen stöds av FN:s generalsekreterare och att förhandlingarna hade misslyckats gör Kosovo till ett unikt fall i världen. Jag vill motbevisa dem som hävdar att detta är en olaglig handling. I punkt 11a i FN:s resolution 1244 klargörs det att detta ”väntar på ett slutligt avgörande”. I punkt 7 ges uttryckligen tillstånd till att upprätthålla säkerheten av ”berörda internationella organisationer [...] med alla nödvändiga medel”.
Jag godtar att detta är ett test på EU:s trovärdighet, att ett misslyckande att respektera den serbiska befolkningens rättigheter i det nya Kosovo skulle vara en seger för etnisk rensning i motsatt ordning och att vi bör betona att såväl Serbien som Kosovo kommer att vara likvärdiga partner som framtida medlemmar i vår europeiska union.
Men låt inte Slobodan Miloševićs spöke smyga in i detta beslut eller i vårt parlament. Befästandet av fred, som föregår försoning, utgör en plattform för hela regionen - precis som Berlinmurens fall var för Östeuropa, så låt Kosovos självständighet bli detsamma för före detta Jugoslavien.
Alojz Peterle
(SL) Efter de förändringar som har skett är vår uppgift inte att förklara historien eller att sprida oro genom att tala om dominoeffekten, utan att stödja denna utveckling som till slut kommer att stabilisera regionen och föra den närmare de europeiska normerna och det europeiska perspektivet.
Det är ett viktigt faktum i denna ytterst komplicerade historia att EU har tagit på sig ett stort ansvar. EU var enigt i sitt beslut om Eulex-uppdraget för att bidra till institutionsbyggande och politisk och ekonomisk utveckling. Kommissionen har också lagt fram åtgärder för att stödja utvecklingen i regionen mer allmänt. Allt detta syftar till att ta udden av denna farliga situation som inte erbjuder några framtidsutsikter och få slut på den ovanliga paradoxen att en del av Europa, som omges av EU-medlemsstater, är ett FN-protektorat.
Det är inte bara min, utan även andras önskan att den försoning, fred och det samarbete som nu kännetecknar Europeiska unionen kan bli en vägledande princip eller en grund för samlevnad i Kosovo och för förbindelserna mellan Serbien och Kosovo.
I dessa krävande tider för både Serbien och Kosovo, och i samma anda som det jag sa tidigare, vill jag välkomna orden och agerandet från alla dem som har uttryckt sitt åtagande gentemot fred, återhållsamhet, öppenhet och gentemot framtiden.
Maria Eleni Koppa
(EL) Herr talman! De rådande förhållandena kan ge långtgående konsekvenser, inte bara för Balkanregionen, utan även internationellt. Påståendet att detta är ett sui generis-fall skyddar oss inte.
Det är ytterst farligt att kringgå den internationella rättens bestämmelser. För första gången har gränser ändrats, utan att varken de berörda parterna eller säkerhetsrådet har gett sitt godkännande.
Återigen har EU framstått som splittrat i en så central fråga och har upprepat misstagen från tidigare. Man ifrågasätter även i hur stor utsträckning den 2 000 man starka truppen kan garantera säkerheten och stabiliteten i regionen.
Kosovos självständighetsförklaring är nu ett faktum. Vi stöder ett fredligt mångetniskt Kosovo som integreras i EU:s familj. Den enda lösningen på krisen är att säkra vägen mot ett snabbt enande av västra Balkan med EU.
Det är nödvändigt att omedelbart underteckna stabilitets- och tillväxtpakten, särskilt för Serbien, eftersom det är det enda sättet att verkligen stödja landets demokratiska krafter. Avslutningsvis kommer det sätt som situationen hanteras på att vara ett avgörande test av EU:s utrikespolitik.
Charles Tannock
(EN) Herr talman! Jag har svårt att inse varför det är så bråttom med att lösa Kosovofrågan genom att kringgå FN och bortse från gällande internationell rätt. Jag anser att Kosovos nya status som nation kommer att bli komplicerad, utan någon uppenbar reträttstrategi för EU, vars närvaro där kommer att bli långsiktig med tanke på det fientligt inställda Serbien alldeles intill och förekomsten av organiserad brottslighet. Det är mycket osannolikt att Ryssland och Kina, som är medlemmar i FN:s säkerhetsråd, kommer att erkänna det självständiga Kosovo inom överskådlig framtid.
Vi har nu lyckats såra ett Serbien som försöker glömma Milošević och bygga upp en demokratisk framtid. Dess förlust kan egga upp nationella stämningar och driva Serbien mot Ryssland, som i sin tur kan tillämpa det precedensfall som Kosovosituationen utgör på frusna konflikter, från Transnistrien till Abchazien. Intressant nog kommer Ryssland nu att hävda att de har moralen på sin sida i den internationella rätten - kanske för första gången i nutidshistorien.
Jag sympatiserar avsevärt med Cypern, som har vägrat att ansluta sig till majoriteten medlemsstater och erkänna Kosovo. Mehmet Ali Talat, ledaren för den så kallade utbrytarrepubliken norra Cypern hävdar redan att Kosovo utgör ett precedensfall för hans territorium. Som sidoreplik till Richard Howitt - FN-förhandlingarna om enandet av Cypern misslyckades också, så det är inte unikt i det här fallet.
Det är inte överraskande att Spanien är oroat över Baskien och Katalonien och Slovakien över sin ungerska minoritet. Även om Islamiska konferensen (OIC) har välkomnat ett självständigt Kosovo som en potentiell ny medlem är Azerbajdzjan, även om det är medlem av OIC, underligt nog på sin vakt eftersom man oroar sig för att Nagorno-Karabach ska kräva självständighet och vägrar erkänna Kosovo.
Vad än EU och USA än säger om att den här frågan är sui generis, står det klart att inte alla länder i världen håller med.
Laima Liucija Andrikien
(EN) Herr talman! Jag vill ta upp två punkter. För det första är det viktigaste att Kosovo förklarade sig självständigt efter att ha stått under världssamfundets överinseende under ett antal år och efter det att världssamfundet, efter långvariga förhandlingar, inte kunde finna någon bättre lösning på problemet för Kosovo än självständighet.
Efter ryska försök att sätta situationen i Kosovo i samband med vissa andra regioner i Europa, som Transnistrien, Sydossetien eller Abchazien, är det inte svårt att göra detta motargument farligt eller opassande för Moskva.
Skulle Ryssland gå med på att dra sig tillbaka från dessa territorier och lämna över kontrollen över områdena med ”frusna konflikter” i Europa till världssamfundet? Om så vore fallet skulle vi, EU, få en verklig möjlighet att nå en länge väntad lösning, vilket naturligtvis skulle vara intressant för oss.
För det andra är det väl känt att några länder försöker blanda sig i varje konflikthärd av internationell instabilitet. Den här gången beslutade Ryssland, under förevändning att landet vill försvara Serbiens intressen, att spela sitt eget geopolitiska spel och göra gällande att inget problem i världen kan lösas utan Rysslands samtycke. Denna inställning är varken ny eller oväntad.
Men Ryssland är inte den viktigaste aktören den här gången, eftersom landet inte har någon verklig makt att vinkla händelserna på ett sätt som inte skulle vara godtagbart för väst. Kosovo kanske inte får så lätt att ansluta sig till FN i framtiden till exempel, men Ryssland kommer inte att kunna isolera Kosovo på något nämnvärt sätt på den internationella arenan. När Kosovo erkänns av en majoritet av EU-medlemsstaterna, Förenta staterna och några andra länder, kommer isoleringen nämligen att bli meningslös.
Jag välkomnar Kosovos självständighet och önskar det kosovanska folket all lycka med att bygga upp sin stat.
Ioan Mircea Paşcu
(EN) Herr talman! Skillnaden mellan EU:s och andra internationella aktörers yttre åtgärder är respekt för den internationella rätten och FN:s beslut. Genom att uppmuntra och erkänna Kosovos självständighet utanför den nuvarande internationella rätten och FN är jag rädd för att det som kännetecknar EU:s yttre åtgärder blir tvivelaktigt, om inte till och med ohållbart. Jag kan bara hoppas att vi inte kommer att behöva ångra det beslut vi har fattat när det gäller Kosovo.
Árpád Duka-Zólyomi
(SK) Kosovo har förklarat sig självständigt. Det var ingen överraskning; det var väntat. Världssamfundet måste ta detta ad notam. Om denna region ska kunna vara fredlig och stabil måste EU-medlemsstaterna agera samfällt och ge sitt fulla stöd till detta lands utveckling i enlighet med Martti Ahtisaaris plan.
De medlemsstater och politiker, även från Slovakien, som spred ogrundade rykten om att denna handling kommer att bli ett farligt prejudikat för andra länder har fel. Kosovo är ett unikt fall. Vi måste se tillbaka på orsaken till de blodiga händelserna för nio år sedan när den serbiska militären begick folkmord mot albanerna. Det är fullständigt förståeligt att medlemmar ur den albanska folkgruppen inte vill leva i Republiken Serbien. Att tvinga dem att göra detta med våld skulle leda till krig.
EU har en mycket viktig roll att spela när det gäller att skapa ett samhälle där alla medborgare är jämlika och där minoritetsgrupperna har omfattande rättigheter för att kunna bevara och utveckla sin identitet och rätt att driva sin egen offentliga förvaltning. Detta innebär omfattande självbestämmande för den serbiska gemenskapen.
Elmar Brok
(DE) Herr talman! Jag har tre kommentarer. Att vi befinner oss i den här situationen visar för det första att vi som europeisk union än en gång var oförmögna att hävda oss mellan de två polerna Ryssland och Förenta staterna.
För det andra måste vi nu göra allt vi kan för att upprätthålla minoritetsrättigheter och kulturella rättigheter i Kosovo. Den kosovanska regeringen skulle därför göra klokt i att agera på ett långtgående och praktiskt sätt. Herr rådsordförande, jag vill tacka er för ert viktiga bidrag genom Eulex.
För det tredje hyser jag av historiska och kulturella skäl stor förståelse för stämningen i Serbien just nu, och jag anser därför att vi måste ha tålamod och låta Serbien finna sin egen väg fram till EU, och att vi måste stödja den processen. Vi måste emellertid även klargöra att våld inte kommer att tolereras. Vi bör fortsätta att betala våra medel - 187 miljoner euro 2007 - men på villkor att utvecklingen sker fredligt, för att bana väg för en stabil region.
Vytautas Landsbergis
(EN) Herr talman! Miloševićs Serbien - och även efter honom - följde sin storebrors råd och förlorade varje gång i stället för att inta en mer realistisk attityd och försöka finna vägar mot mer vänskapliga skilsmässor, med utsikten att återigen mötas i Europa. Det kanske kommer att ske nu.
En särskild anmärkning till dem som är oroade över ensidiga tolkningar av den internationella rätten, staters integritet eller territoriers och folks suveränitet: vi måste förstå och ta hänsyn till att en stat som försöker utrota eller fördriva alla medborgare som hör till en annan etnisk folkgrupp inte bara dödar dem, utan först och främst omintetgör sina egna anspråk på suveränitet - en suveränitet byggd på massgravar. En integritet av kyrkogårdar är inget man kan acceptera. Och inga paralleller med Baskien, Quebec eller Abchazien får tillåtas. Varken Madrid, Ottawa eller Tbilisi kommer att bombardera och döda dessa människor.
Ryssland är annorlunda. Ryssland har också förnekat sig självt genom sina egna handlingar av upprepade folkmord och har inte mer rätt till suveränitet över dem som överlevt i Tjetjenien, utan tillämpar enbart den medeltida lagen: starkast vinner.
Adrian Severin
(EN) Herr talman! En del hävdar att vi bör bortse från frågan om erkännande av staten när vi talar om Kosovo och i stället erkänna verkligheten.
Verkligheten är att Kosovo efter sin förklaring om självbestämmanderätt varken är självständigt eller kan bli en självständig och hållbar stat på länge. Det var ett protektorat och kommer att förbli ett protektorat. Verkligheten är att EU är splittrat mellan de så kallade realisterna och de så kallade formalisterna. Verkligheten är att vi genom att kalla Kosovo för ett sui generis-fall erkänner att den internationella rätten antingen är otillräcklig eller olämplig och att vi därför finner en lösning utanför lagen. Detta skulle innebära att vi ersätter lagens makt med kraftens makt. Detta är enligt min mening varken en målsättning eller ett grundläggande värde för vår union.
Luís Queiró
(PT) Efter Kosovos ensidiga självständighetsförklaring är det värsta som kan hända nu att det politiska dödläget försätter oss i den ovälkomna situationen att bara stå vid sidan och se på medan spänningen tilltar. Vi måste därför fastställa en minsta gemensamma nämnare när vi utformar våra framtida beslut och åtgärder, och ur den synvinkeln blev jag inte precis nöjd över att höra vad rådsordföranden sa, men i alla fall hoppfull. Vi måste påminna Kosovo om att den väg man nu tar in på oundvikligen kommer att påverka dess framtida förbindelser med EU. Vi är villiga att hjälpa Kosovo, och vi har också en skyldighet - även i vårt eget intresse - att sträcka ut inte en, utan båda händerna till Serbien och förklara att vi förblir fast övertygade om att Serbiens framtid finns i EU.
Tjugo år efter det sovjetiska väldets sammanbrott får vi inte provocera fram det som den tidens kommunister inte lyckades med, att Serbien hamnar inom Moskvas exklusiva sfär. Vi får inte göra det misstaget.
Jaromír Kohlíček
(CS) Mina damer och herrar! Tiden är äntligen inne. Ja, de som vill att Texas' självständighet ska erkännas av Förenta staterna, de som vill se västra Rumänien separeras och bli ett rent ungerskt territorium, de som vill ha ett självständigt Skottland, Katalonien, Baskien och alla de andra stater som utan tvivel kommer att uppstå i Latinamerika och Afrika.
Det sägs att Kosovo inte skapar ett prejudikat. Det är ett misstag. Det är ett territorium som har rensats etniskt från åtta nationaliteter med ockupationsmakternas hjälp och tysta medgivande, ett territorium som är fullt av narkotika, människohandel, 50 procents arbetslöshet och en konstant press på de kvarvarande serberna. Nu förklarar det sig självständigt som en andra albansk stat, och detta är ett dåligt exempel. Detta kommer nu att fortsätta att spöka hos alla er som bokstavligen har massakrerat den internationella rätten här. Ni borde skämmas: detta är ett andra München, och ingen sann demokrat skulle någonsin kunna stödja det.
Dimitrij Rupel
rådets ordförande. - (SL) Först och främst vill jag framföra mitt hjärtliga tack till parlamentet och de ledamöter som har stött rådets ståndpunkt. Jag accepterar att det finns olika åsikter; det är normalt för ett parlament. Däremot anser jag inte att EU har fått stöd under dagens debatt.
Jag vill gärna besvara några frågor. Den första frågan handlar om det system som vi planerar för befälet, det vill säga för framtida ansvarsområden, och här tänker jag naturligtvis på institutionerna i Kosovo. Som ni alla vet har EU sänt en särskild representant till Kosovo. I sin självständighetsförklaring samtyckte det kosovanska parlamentet ända från början till bestämmelserna i Ahtisaariplanen. Hela planen kommer att byggas in i Kosovos konstitution och lagstiftning.
Uppgiften för EU:s särskilda representant kommer följaktligen att vara att övervaka de lokala myndigheterna och garantera de skyldigheter som Kosovos nya status medför. Efter det att det internationella civilkontoret (ICO) har inrättats kommer EU:s särskilda representant att bli hög representant för civila frågor för världssamfundet. Han kommer även att bistå Eulex med politisk vägledning.
Jag vill tillägga att EU har gjort mycket de senaste dagarna, främst för att lugna ned situationen och säkra lämpligt stöd för Kosovo. Förutom det uppdrag som rådet fattade beslut om för några dagar sedan vill jag nämna gårdagens besök till Priština av generalsekreteraren och den högre representanten Javier Solana.
Jag vill bara citera en mening från hans tal. Javier Solana sa följande:
”Jag vill förmedla att den stämning, den glädje som ni så respektfullt spred omkring er på gatorna under de senaste dagarna nu har omvandlats till en positiv och konstruktiv energi för att utveckla samhället.”
rådets ordförande. - (EN) ”Jag vill förmedla att den stämning, den glädje som ni så respektfullt spred omkring er på gatorna under de senaste dagarna nu har omvandlats till en positiv och konstruktiv energi för att utveckla samhället.”
(SL) Enligt min mening betyder detta att även vi hoppas att våra vänner i Kosovo är beredda att omvandla den energi som de har visat under de senaste dagarna till rationellt agerande för att säkra en respektabel europeisk framtid, inte bara för Kosovo, utan naturligtvis även för Serbien.
Mycket har sagts i inläggen och ledamöternas bidrag i dag om att Serbien förtjänar att fortsätta på sin väg mot integration i EU, och när jag lyssnade till inläggen från flera företrädare för parlamentet kunde jag inte låta bli att föreställa mig att även serbiska kommer att talas här i framtiden. Och albanska också, hoppas jag. Jag är övertygad om att vi kommer att få höra språken från de länder som så väldigt gärna vill bli medlemmar av Europaparlamentet och EU.
Med tanke på de yttranden vi hörde från några av våra spanska vänner vill jag emellertid inte påstå att det var lätt för rådet (allmänna frågor och yttre förbindelser) att jämka samman texten i besluten, men till slut lyckades vi enas med våra spanska och cypriotiska kolleger om en text som avspeglar enhällighet, gemensamt beslutsfattande och kollektivt tänkande.
Avslutningsvis vill jag säga att jag naturligtvis måste instämma i det inlägg som gjordes av min kollega från Slovenien, Jelko Kacin, när han talade om att även serberna i Kosovo måste acceptera Kosovo som sitt hemland och vara delaktiga i den kosovanska regeringens arbete. Kosovo är naturligtvis deras land också, och alla fördröjningar av kosovoserbernas samarbete med Kosovos regering kan vara skadliga.
Jag vill påpeka att dessa debatter är uppmuntrande för mig, och jag vill tacka er för alla konstruktiva kommentarer.
Olli Rehn
ledamot av kommissionen. - (EN) Herr talman! Jag vill tacka parlamentet för en ytterst ansvarsfull debatt. Det erkändes allmänt i dag att EU absolut inte har lämnat något ogjort för att nå en förhandlad lösning, men detta var tyvärr förgäves. Nu måste vi följaktligen styra denna process i hamn.
Många av er underströk även vikten av att inte isolera Serbien och att det var särskilt viktigt att nå ut till den yngre generationen i landet. Jag instämmer fullständigt i detta och är glad att kunna tala om för er att vi redan har ett gällande avtal om viseringslättnader med länderna på västra Balkan, inklusive Serbien. Detta innebär förenklade viseringsansökningsförfaranden och undantag för vissa grupper som studenter och affärsmän. Jag är också glad att kunna informera er om att vi redan har inlett en särskild dialog om visumfria resor, vilket är mycket viktigt för vanliga serbiska medborgare och andra folk från regionen.
Vi enades med Serbien om detta i januari, och min kollega vice ordförande Franco Frattini är faktiskt i Skopje i dag och kommer att befinna sig i Podgorica i morgon för att inleda en dialog med f.d. jugoslaviska republiken Makedonien och med Montenegro.
Men om vi ska lyckas med detta krävs det beslutsamhet och enighet mellan institutionerna, inklusive inrikesministrarna i rådet, som har stora befogenheter på detta område. Jag räknar med ert stöd i detta avseende, så att vi kan göra verkliga framsteg och stå enade i denna fråga.
ledamot av kommissionen. - (EN) När det gäller den europeiska enigheten är det mycket viktigt att EU har lyckats bevara sin enighet om en sådan kritisk och kontroversiell fråga. Jag skulle till och med säga att den gemensamma utrikespolitiken har klarat ett av de svåraste proven sedan den inrättades med gott resultat. Jag vill gratulera det slovenska ordförandeskapet till detta resultat, som avspeglar ert djupa åtagande för västra Balkans framtid i Europa.
Jag konstaterar också med stor tillfredsställelse att det framtida franska ordförandeskapet är villigt att fullt ut stödja västra Balkans europeiska perspektiv. Därför kommer 2008 att bli ett särskilt viktigt år för västra Balkans färd mot Europa.
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
Skriftliga förklaringar (artikel 142)
Kinga Gál  
skriftlig. - (HU) I centrala, östra och sydöstra Europa har de av oss som föddes i denna mindre lyckligt lottade region i Europa lärt oss av erfarenheten att talade ord och löften på papperet har föga trovärdighet. Det viktiga är hur löftena infrias i verkligheten. I Kosovo har Ahtisaariplanen lyckats bli en idé som kan förverkligas bortom löftena och skänka lugn till regionen.
En del säger att detta inte kan skapa ett prejudikat, men varför inte kan man fråga sig, om det bidrar till inrättandet av ett fungerande system för skydd av minoriteter? Om det uppfylls i verkligheten bör det verkligen tjäna som ett prejudikat. De av oss som växte upp som del av en minoritet och inte var herrar över vårt eget öde kan bara välkomna alla nya påfund som kan utgöra en långsiktig lösning för etniska gemenskaper som lever sida vid sida. Om bestämmelserna i Ahtisaariplanen följs och uppfylls kanske Kosovos nyss inledda historia kan bli just en sådan långsiktig lösning.
Vi är oroade över de minoriteter som lever i andra områden av Serbien, som oroligt följer dessa händelser. Kommer det att vara en lösning som ger ny tillförsikt för dessa minoriteter, eller för de etniska ungrarna i Vojvodina?
Jag uppmanar rådet och kommissionen att se till att den allmänna oron inte leder till oåterkalleliga handlingar, till omflyttningsåtgärder i Vojvodina. Vi får inte låta de etniska spänningarna gå ut över alla minoriteter som fortfarande lever där. Det som nu sker får inte leda till att fler folk berövas sina rättigheter, utan måste tvärtom leda till ett stärkande av dessa rättigheter. Vi måste se till att goda prejudikat äntligen skapas på Balkan, som äntligen ger de etniska gemenskaper som lever där hopp och framtidsutsikter.
Pedro Guerreiro  
skriftlig. - (PT) Den serbiska provinsen Kosovos ensidiga självständighetsförklaring var inte oundviklig.
Detta är förvisso en ytterst allvarlig utveckling och ett farligt prejudikat i internationell rätt, med oförutsebara konsekvenser för gränsstabiliteten, särskilt på den europeiska kontinenten.
Det är förvisso en flagrant kränkning av FN-stadgan och slutakten från Helsingfors.
Det är förvisso ett olagligt beslut mot bakgrund av de mest grundläggande principerna i internationell rätt.
Det är förvisso ett konstgjort inrättande av en pseudostat under övervakad suveränitet - och vad det nu kan vara så kommer denna stat förvisso att ha mindre suveränitet - eller snarare suveräniteten av ett protektorat som skapas och genomdrivs med aggression och militärockupation av USA, Nato och EU.
Det är förvisso ett försök av USA och EU:s största makter att genom en fait accompli-politik dominera denna mycket viktiga region i Europa politiskt, ekonomiskt och militärt.
Dessa olagliga handlingar får inte erkännas, varken formellt eller i praktiken, särskilt inte genom att sända och delta i ”EU:s uppdrag till Kosovo”. Detta EU-uppdrag har faktiskt inte mandat från FN. Det är ett EU-uppdrag som, förutom att det är olagligt i sig, ingår ett avtal med en olaglig enhet, vilket gör det dubbelt olagligt.
Eija-Riitta Korhola
skriftlig. - (FI) Herr talman! Det finska statsrådet Harri Holkeri, som agerade som förhandlare i Kosovokrisen för en tid sedan, ansåg att albanernas strävan efter självständighet inte skulle kunna nonchaleras för evigt, eftersom detta skulle bli en återgång, inte till ruta ett, utan mycket värre.
Som många ledamöter har sagt var Kosovos självständighet oundviklig. Det har likaså påpekats att Kosovo är ett sui generis-fall, vilket innebär att självständigheten inte utgör något hot mot de internationella rättsprinciperna för konfliktlösning. Europa fick därför ett nytt land på grundval av hållbara kriterier.
Det är naturligtvis beklagligt att parterna inte har lyckats försonas eller ens tolerera varandra minimalt. Världssamfundet kan knappast anklagas för att inte ha försökt, eftersom förhandlingarna leddes av den framstående fredsmäklaren Martti Ahtisaari. Nu måste vi vara benhårda och se till att Ahtisaariplanen fortsätter att vara en ledstjärna när det nya landet byggs upp. Kraven i denna plan utgör en möjlighet för västvärldens rättstatsmodell och den interna och externa stabiliteten i regionen.
Säkerheten i Kosovo och på västra Balkan är framför allt en europeisk fråga. Det är följaktligen uppenbart att FN:s säkerhetsråd än en gång är oförmöget att ta ansvar för situationen, vilket innebär att EU måste förbereda sig för att göra en insats. Integrationen av västra Balkan i den allmänna europeiska ramen för stabilitet är förmodligen vår största utmaning sedan unionens inrättades. De regionala spänningarna hotar nu att öka, nationen är frustrerad av arbetslöshet och korruptionen och brottsligheten har fått fotfäste.
Kosovos självständighetsförklaring var hett efterlängtad och orsakade verklig glädje bland den breda massan, vilket jag som europé lätt kan relatera till. Nu är det dags att lägga band på upprymdheten och bygga upp det som är svårast, nämligen varaktig fred och stabilitet. Det lyckades för 50 år sedan på andra håll i Europa - varför inte äntligen på Balkan?
Erik Meijer  
Min grupp och den nationella delegationen från mitt parti i Europaparlamentet har nyligen beslutat att motsätta oss den nuvarande vägen mot Kosovos självständighet. Jag kan förstå detta eftersom EU för närvarande beter sig som en supermakt och ensidigt tvingar på Serbien sin vilja, som redan har förödmjukats många gånger, och behandlar Kosovo som ett protektorat.
Detta betyder inte att jag tar tillbaka det jag har sagt i frågan under de gångna åren. Enligt den jugoslaviska konstitutionen från 1974, som gav Kosovo nästan lika mycket självstyre som de sex federala republikerna vid den tidpunkten, kanske det hade varit möjligt för serber och albaner att leva tillsammans i fred i en gemensam federal stat. Det ensidiga upphävandet av detta självstyre på 1980-talet gjorde den serbiska staten meningslös och kanske till och med till en farlig enhet enligt de flesta av Kosovos invånare. Kosovo har uppfört sig som en självständig stat sedan så lång tid tillbaka som september 1991, med sin egen president, sitt eget parlament och utbildningssystem.
Om omvärlden hade agerat på lämpligt sätt vid den tidpunkten och erkänt den staten tillsammans med de andra efterträdarstaterna till Jugoslavien hade inget våldsamt UÇK uppstått, Kosovos invånare skulle inte ha dömts att ta sin tillflykt till brottslighet som inkomstkälla och det hade inte funnits någon orsak till kriget 1999.
Dimitrios Papadimoulis  
skriftlig. - (EL) Åtta år efter Natos krig i Jugoslavien förblir Kosovoproblemet inte bara olöst, utan har blivit ännu mer svårhanterligt. Kriterierna ”standarder före status” (dvs. demokrati, flyktingars återvändande, villkor för mångkulturell samlevnad osv. innan det slutliga systemet beslutas) som inrättades genom FN:s resolution 1244 har inte uppfyllts i grundläggande termer. Trots detta drev Bushadministrationen kosovoalbanernas ledare mot en ensidig självständighetsförklaring, med allt vad det innebär för freden och stabiliteten på Balkan och för andra internationella frågor. Genom att godkänna ett nytt uppdrag i regionen stöder EU denna politik och bidrar till överträdelserna av FN:s resolution 1244 från 1999. Kosovos ensidiga självständighetsförklaring kommer att orsaka en kedjereaktion av destabilisering på västra Balkan och bli ett negativt prejudikat för många internationella frågor. Vi måste bygga en lösning på den internationella rätten på ett sätt som varken gynnar politiken att söndra och härska eller lokala nationalistiska och expansionistiska idéer eller gränsändringar. Vi anser att det fortfarande är möjligt att finna en ömsesidigt godtagbar lösning inom ramen för FN som grundas på internationell rätt. Vi är följaktligen för fortsatta förhandlingar.
Toomas Savi  
skriftlig. - (EN) Det är olyckligt att EU är splittrat i Kosovofrågan. EU har ingått ett långvarigt åtagande att garantera stabilitet på västra Balkan, och som den mest inflytelserika överstatliga organisationen på kontinenten måste vi förmedla ett tydligt budskap och agera samfällt.
Fred och säkerhet i Kosovo måste vara en prioritering för unionen, eftersom Kosovo gränsar till f.d. jugoslaviska republiken Makedonien, ett kandidatland för EU-medlemskap, och vi bör spela en ledande roll som medlare mellan Serbien och Kosovo. Det kommer inte att bli någon lätt uppgift när det inte råder enighet i unionen om att erkänna Kosovos självständighet in corpore eller inte.
EU:s nuvarande obeslutsamma uppförande skapar bara mer förvirring i Kosovo. Medlemsstaterna måste finna ett sätt att övervinna sina meningsskiljaktigheter för att börja infria våra åtaganden gentemot regionen.
Csaba Sógor  
skriftlig. - (HU) Jag var själv i Priština i söndags. Det är något sällsynt för oss att kunna vara närvarande när ett land förklarar sig självständigt. Jag ville att min närvaro skulle vara ett budskap. Även om detta beslut är smärtsamt för många annonserades det under omständigheter där vi inte var rädda.
Självständigheten förklarades på ett hotell där gästerna för åratal sedan välkomnades av följande skylt ovanför dörren: ”Tillträde förbjudet för hundar och albaner”.
Den process som ledde fram till Kosovos självständighet sattes inte igång av EU. Det var Serbien som utlöste den genom att inte garantera grundläggande mänskliga rättigheter och individuella och kollektiva rättigheter för de medborgare som levde inom det territoriet.
Demokratiska alliansen för ungrare i Rumänien (DAHR) anser att Rumänien bör erkänna Kosovos självständighet så snart som möjligt. De som är ovilliga att kännas vid situationen kanske har oavslutade affärer med minoriteterna i sina egna länder.
Sedan DAHR inrättades har organisationen velat och vill fortfarande kämpa för de transsylvanska ungrarnas rättigheter genom att endast använda politiska och parlamentariska medel, och förkasta våldsamma metoder.
Nu kanske alla inser att frågan om traditionella nationella minoriteters individuella och kollektiva rättigheter inte bara kan vara en intern fråga för ett land. Det är dags att utarbeta ett standardavtal i EU som är obligatoriskt för alla och som ger minoriteterna ny tillförsikt.
EU:s främsta skyldighet är att erbjuda hjälp för att stabilisera regionen på områdena för ekonomi och social utveckling, inte bara till Kosovo och Serbien, utan till hela västra Balkan-regionen.
Alexander Stubb  
skriftlig. - (FI) Herr talman, mina damer och herrar! Jag vill hälsa Kosovo hjärtligt välkommet som ett av Europas länder. Självständighetsförklaringen var en modig handling från Kosovos sida. Nu måste landet och dess folk visa samma mod och självkänsla när de börjar bygga upp sitt eget mångkulturella samhälle.
Det har varit uppenbart sedan en lång tid tillbaka att Kosovos kamp för självständighet var en enkelriktad väg. Det var bara en tidsfråga. Tidsgränsen för självständigheten skulle ha varit Serbiens anslutning till EU. Som tur var behövde de inte vänta så länge. Kosovo har stått under FN:s administration i tio år vid det här laget. Situationen är helt annorlunda jämfört med hur den har varit i andra separatistregioner.
De kommande åren kommer att kräva framsynthet och klokhet av Kosovos ledare. Jag anser att de kommer att ge prov på dessa kvaliteter. Krig, etniskt hat och en administration som har styrts av världssamfundet är erfarenheter som man måste dra lärdom av. Det viktigaste nu är att inrikta sig på att bygga upp ett stabilt civilsamhälle. Självständigheten undanröjer även den osäkerhet som har hållit både inhemska och utländska investerare borta.
Ahtisaariplanen utgör en utmärkt ram för de inledande skedena av landets självständighet. Men man kommer endast att lyckas om ledarna och folket uppfattar byggandet av landet som sitt eget projekt och inte som en uppsättning regler och förordningar som dikteras för dem utifrån. Världssamfundet måste även kunna hålla distansen och låta landets kosovanska och serbiska befolkningar skapa sin egen modell för samlevnad. Det finns nästan lika många exempel på mångkulturella länder som det finns europeiska stater. Kosovo är inget undantag i det avseendet.
Jag gratulerar återigen kosovanerna och välkomnar dem som ett nyligen självständigt land.
László Tőkés  
skriftlig. - (HU) Kosovos självständighetsförklaringar får stora återverkningar i vår region. De rumänska partierna, som för närvarande förbereder sig för val, utnyttjar tillfället för att skapa antiungersk hysteri. De ställer alla upp sig på linje mot ungrarna i Transsylvanien, som är ungefär lika stort som Kosovo och har en ungefär lika stor befolkning som den albanska provinsen.
Det rumänska parlamentets ”djupa oro” är fullständigt ogrundad och oberättigad. Rumänien behöver inte känna rädsla för ungrarna. Vår nationella gemenskap i Transsylvanien respekterar för sin del den rumänska konstitutionen och Rumäniens territoriella integritet.
Samtidigt har vi emellertid skäl att vänta oss att Rumänien på grundval av principen om ”territoriella rättigheter” kommer att hantera situationen för vår nationella gemenskap på ett europeiskt sätt och garantera 1) ungrarnas personliga självbestämmande och 2) Transsylvaniens och andra regioners regionala självstyre på grundval av den princip om självstyre som gäller i EU.
I linje med Europarådets rekommendation 1609/2003, som bygger på Grossrapporten, medger vi att självstyrande regioner i stor utsträckning främjar konfliktlösning och stärker Europas stabilitet.
Samtidigt vill vi rikta er uppmärksamhet på att Rumänien även kan dra fördel av den nya situationen för egen del eftersom kosovoalbanernas modell för självstyre också kan utgöra en lösning för den rumänska gemenskap som lever på andra sidan gränsen i Serbien och Ukraina.
Om man tar hänsyn till allt detta skulle Rumänien göra klokt i att inte låta etnisk-politiska fördomar gå före en vänskaplig lösning, utan erkänna det självständiga Kosovo så snart som möjligt, precis som de flesta andra EU-medlemsstaterna.
Iuliu Winkler  
skriftlig. - (HU) Jag välkomnar att EU aktivt har deltagit och tagit på sig ansvaret för att finna en lösning för Kosovo. Jag uttrycker min tillfredsställelse över att det kosovanska parlamentet har tagit på sig ansvaret för att Kosovo ska respektera principerna om demokrati, jämlikhet mellan medborgarna och skydd av minoriteter. Jag hoppas att en solidaritet kommer att utvecklas mellan EU:s medlemsstater för att ta på sig en effektiv roll i Kosovo. Solidariteten mellan EU:s medlemsstater gentemot Kosovo måste ta sig uttryck i att medlemsstaterna erkänner Kosovos självständighet så snart som möjligt.
EU måste stödja Kosovo i dess strävan att bli en europeisk demokratisk stat. Jag välkomnar att unionen kommer att fortsätta att garantera en tydlig närvaro eftersom vi på detta sätt direkt kan bidra till stabiliteten i västra Balkan-regionen.
Jag är övertygad om att den serbiska minoriteten i Kosovo fullständigt kommer att garanteras de individuella och kollektiva rättigheter som de behöver för att kunna leva kvar i sitt födelseland.
EU har tagit på sig ansvaret i Kosovo på ett föredömligt sätt. Vi vet att alla europeiska minoriteters situation är unik, så det finns inga generella lösningar, men unionen måste göra sin del för att garantera minoritetsgruppernas individuella och kollektiva rättigheter genom att utnyttja sitt inflytande för att förbättra effektiviteten i den demokratiska dialogen och den politiska enigheten mellan majoriteten och minoriteten.
Det är avgörande för de minoritetsgrupper som lever i medlemsstaterna att skyddet av minoriteter regleras rättsligt i EU.
