Invandring, Frontex roll och samarbete mellan medlemsstaterna (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är rådets och kommissionens uttalanden om invandring, Frontex roll och samarbete mellan medlemsstaterna.
Tobias Billström
rådets tjänstgörande ordförande. - Herr talman! Migrationsfrågorna är ständigt aktuella i EU:s arbete. En viktig del i hanteringen av migrationsströmmar handlar om gränskontrollverksamhet. Den fria rörligheten för personer inom EU och avsaknaden av kontroller vid de inre gränserna innebär ett gemensamt ansvar och ökade krav på en korrekt och effektiv förvaltning av våra yttre gränser.
Europeiska byrån för förvaltningen av det operativa samarbetet vid de yttre gränserna - Frontex - har till uppgift att samordna och stödja medlemsstaternas insatser för övervakning och kontroll av EU:s yttre gränser. Frontex är en viktig del av EU:s integrerade gränsförvaltningsstrategi. Sedan starten 2005 har dess kapacitet byggts ut successivt. I takt med en ökad budget spelar Frontex nu en allt större roll i arbetet med att leda det operativa samarbetet mellan medlemsstaterna i kontrollen av EU:s yttre gränser.
För närvarande samordnar byrån ett antal gemensamma insatser och pilotprojekt vid sjö-, land- och luftgränserna i syfte att bekämpa olaglig invandring med särskild inriktning på vissa högriskområden som EU:s södra sjögränser. Även de norra och östra gränserna omfattas. I rådet har vi vid flera tillfällen betonat behovet av att utveckla och förstärka Frontex. I rådet slutsatser från 2008 anges de politiska prioriteringarna för byråns fortsatta utveckling. I det korta perspektivet underströks att Frontex måste tilldelas nödvändiga resurser och att den utrustning som tillhandahålls av medlemsstaterna inom ramen för det centraliserade registret över teknisk utrustning, CRATE, utnyttjas maximalt. Rådet uppmanade också Frontex att främja samarbetet med övriga gränskontrollerade myndigheter, inklusive tullen, och med tredje länder om gränskontroll.
Långsiktigt underströks att den fortsatta utvecklingen av Frontex verksamhet även fortsättningsvis bör ske stegvis. Rådet välkomnade kommissionens intentioner att undersöka hur Frontex mandat kan utvidgas för att möjliggöra ökat samarbete med tredje land. För närvarande pågår en utvärdering av Frontex-förordningen och i början av 2010 ska kommissionen presentera förslag till eventuella ändringar. Rådet ser fram emot att tillsammans med Europaparlamentet ta ställning till de förändringar som kommissionen föreslår.
Även i den europeiska pakten för invandring och asyl som antogs av Europeiska rådet i oktober 2008 betonades att byråns roll och resurser för samarbete behöver förstärkas. I pakten hänvisades också till möjligheten att inrätta särskilda avdelningar inom Frontex eftersom det råder så pass olika förhållanden t.ex. vid landgränsen i öst respektive sjögränsen i söder. Mot bakgrund av händelserna i Medelhavet betonade Europeiska rådet i sina slutsatser från juni 2009 även behovet av att öka insatserna för att förebygga och bekämpa olaglig invandring och för att förhindra framtida mänskliga tragedier vid EU:s södra sjögräns. Behovet av förstärkta gränskontrollinsatser, tydliga insatsregler för gemensam patrullering och landsättning av undsatta liksom ökad användning av gemensamma flygningar för återsändning betonades särskilt.
Låt mig avslutningsvis säga och förtydliga att situationen i Medelhavet inte enbart handlar om att vidta åtgärder på gränskontrollområdet. I denna situation krävs ett brett spektrum av både kortsiktiga och långsiktiga åtgärder. Utgångspunkten bör här vara EU:s globala ansats för migration som omfattar samarbete och åtgärder inom hela det migrationspolitiska området. Ett förstärkt samarbete med ursprungs- och transitländer är grundläggande och dialogen med tredje länder bör intensifieras i områden som exempelvis rör laglig invandring, migration och utveckling, kapacitetsuppbyggnad och återsändande av personer utan skyddsbehov. En sådan dialog måste grundas på principen om solidaritet och gemensamt ansvar.
Jacques Barrot
kommissionens vice ordförande. - (FR) Herr talman! Invandring är en prioriteringsfråga som kommer att hålla institutionen mycket upptagen, och jag vill tacka Tobias Billström, som känner till detta problem mycket väl.
Vi håller på att utarbeta ett förslag till invandringspolitik som baseras på tre pelare: respekt för asylrätten, kampen mot illegal invandring och europeisk samordning för laglig invandring.
Tillträde till EU:s territorium måste fås i enlighet med vissa regler och med efterlevnad av nationell politik och gemensamma normer som unionen inför, och inte illegalt, ofta på bekostnad av människors liv. Medelhavet måste fortsätta att vara en förbindelse mellan våra civilisationer snarare än en plats för elände och förtvivlan.
Den utmaning som illegal invandring utgör kan inte lösas enbart av de medlemsstater som är särskilt utsatta, för deras gränser är också unionens yttre gränser. Det är verkligen viktigt att alla EU-medlemsstater visar solidaritet inför denna utmaning. Unionen har redan antagit gemensamma bestämmelser, avsatt resurser till detta och utvecklat betydelsefulla handlingsmedel. Trots detta stämmer det att det krävs nya initiativ med tanke på omfattningen av de illegala migrationsströmmarna.
Den utmaning som den illegala invandringen utgör kräver naturligtvis en effektiv förebyggande strategi som genomförs tillsammans med alla de länder som ligger längs migrationsrutterna. Europeiska unionen gör allt den kan för att utveckla dessa dialoger och detta samarbete. Syftet med denna globala strategi är att ta itu med alla centrala dimensioner av invandringen tillsammans och på ett balanserat sätt. Som Billström nyss sade så är denna strategi vägledande för vårt arbete i Medelhavsområdet, som är mötespunkten för de migrationsströmmar som kommer från de olika regionerna och passerar genom olika länder i Asien och Afrika.
Kommissionen har gjort ett fast åtagande att främja de lämpliga bilaterala regionala samarbetsramarna. Med tanke på de ökande oacceptabla mänskliga tragedierna reste jag till följande europeiska accesspunkter: Lampedusa, Malta, Kanarieöarna och Grekland. Jag startade en debatt inom kommissionen och hänvisade förslag om en mer enad och effektiv EU-politik till mina ministerkolleger i rådet.
Det arbete som därefter utfördes utgjorde grunden för en rad beslut som fattades vid Europeiska rådets junimöte. Sedan dess har kommissionen arbetat med tre viktiga ämnen. För det första asyl: Europeiska rådet uppmanade till samordning av frivilliga åtgärder i fråga om den interna fördelningen av mottagarna av internationellt skydd som är bosatta i de medlemsstater som är mest utsatta för detta tryck. Kommissionen svarade på denna uppmaning med att inleda ett pilotprojekt i juli för att hjälpa Malta. Man har förberett möjligheter till gemenskapsstöd för medlemsstater som kommer att vara villiga att visa solidaritet med Malta. Hittills har Frankrike gått med på att vidarebosätta nästan 100 flyktingar på sitt territorium. Jag skulle vilja se denna gest upprepas av andra medlemsstater.
Den 2 september presenterade jag också ett meddelande för Europaparlamentet och rådet om ett förslag till ett gemenskapsprogram för vidarebosättning av flyktingar från tredjeländer. Jag vet att detta program ligger er varmt om hjärtat, herr Billström. Det innehåller gemensamma årliga prioriteringar i fråga om vidarebosättning, samt förslag om hur användningen av det ekonomiska stöd som beviljas medlemsstaterna inom ramen för Europeiska flyktingfonden ska kunna effektiviseras.
Europeiska byrån för samarbete i asylfrågor måste kunna spela en ledande roll i det effektiva genomförandet av dessa initiativ. Kommissionens förslag till förordning om ett upprättande av denna byrå granskas för närvarande av gemenskapens institutioner. Jag skulle verkligen uppskatta om parlamentet och rådet kunde nå en överenskommelse under det svenska ordförandeskapet så att detta kontor för stöd kan börja verka 2010, och jag räknar verkligen med kommissionen och det svenska ordförandeskapet. Det var allt i fråga om asyl.
Det andra ämnet är de yttre gränserna. Som Tobias Billström förklarade mycket bra så ville Europeiska rådet stärka den gränskontrollverksamhet som samordnas av Frontex. Man bad oss att fastställa tydliga insatsregler för gemensam patrullering och exakta bestämmelser för ilandsättning av undsatta personer och för organisering av gemensamma returflyg.
Vi måste också undersöka på vilka sätt Frontex kan samarbeta med tredjeländer. Budgeten för att finansiera Frontex' verksamhet 2009 har höjts till 36 miljoner euro, och vi undersöker för närvarande hur Frontex kan organisera återsändande av illegala invandrare.
Det bör påpekas att gränskontrollverksamheten utförs i enlighet med gemenskapslagstiftningen, i synnerhet med gemenskapskodexen om gränspassage för personer. De grundläggande rättigheterna och förbudet mot återvändande måste respekteras. I havsområden måste denna verksamhet också utföras i enlighet med internationell sjörätt. Dessa bestämmelser tolkas och tillämpas inte enhetligt av medlemsstaterna. Det är anledningen till att vi ska försöka undersöka hur dessa bestämmelser kan utvecklas och klargöras så att gemenskapslagstiftningen och internationell rätt kan tillämpas bättre inom ramen för denna verksamhet.
Vi håller också på att förbereda ett förslag som kommer att tillåta förändringar i förordningen om inrättande av Europeiska gränsförvaltningsbyrån och dess arbetsmetoder. Detta förslag kommer att läggas fram i början av 2010. Det kommer att täcka Europaparlamentets betänkande och den bedömning som kommer att ha utförts av byrån i enlighet med artikel 33 i Frontexförordningen. Syftet är att optimera och stärka Frontex' roll i frågor om gränssamarbete.
Nu är vi framme vid det tredje ämnet. Europeiska rådet har betonat behovet av ett ökat samarbete med de huvudsakliga ursprungs- och transitländerna och bett kommissionen att undersöka möjligheter till samarbete i praktiken med dessa länder. I samband med denna uppmaning har kommissionen gjort stora ansträngningar för att trappa upp dialogen och samarbetet med Libyen och Turkiet, som är de två nyckelländerna längs rutterna för illegal invandring i Medelhavsområdet.
Vad gäller Libyen så skickade Tobias Billström och jag en skrivelse till våra libyska partner i juli i vilken vi föreslår ett samarbete på en rad områden för att garantera en gemensam och balanserad hantering av migrationsströmmarna från Libyen. Vi förklarade för de libyska myndigheterna att vi är villiga att hjälpa dem inte bara med att stärka sin kapacitet att förhindra migranter från att på illegalt sätt ta sig in på och lämna deras territorium utan också att förbättra behandlingen av migranter i enlighet med mänskliga rättigheter och internationella regler och att identifiera och hjälpa migranter som är i behov av internationellt skydd.
Kommissionen samfinansierar redan pilotåtgärder genom FN:s flyktingkommissariat, Internationella organisationen för migration och det italienska inrikesministeriet. Det enda sättet för oss att få den räckvidd som krävs för vårt agerande är dock genom ett tydligt engagemang från de libyska myndigheterna. Jag gör ingen hemlighet av att jag otåligt väntar på svar på vår skrivelse, herr Billström.
Vad gäller Turkiet befinner sig generaldirektören för generaldirektoratet för rättvisa, frihet och säkerhet, Jonathan Faull, på ett uppdrag i Ankara för att undersöka i vilken utsträckning och med vilka medel ett ökat samarbete skulle kunna uppmuntra de turkiska myndigheterna att bli mer involverade i en mer ansvarsfull form av migrationshantering, i syfte att både tillåta återinresa för illegala invandrare och, framför allt, ge flyktingar internationellt skydd. Om Turkiet och Libyen är villiga att acceptera våra erbjudanden så kommer vi och Tobias Billström att kunna besöka dessa två länder före årsslutet.
Slutligen vill jag nämna Stockholmsprogrammet, som måste lägga grunden för en mer effektiv gemensam politik och som kommer att göra det möjligt för oss att främja en samordnad invandring enligt den europeiska pakten för invandring och asyl. Vi lade fram våra förslag i juni, och de fick ett positivt mottagande vid den informella ministerdebatt som hölls av det svenska ordförandeskapet i juli.
Jag ska inte upprepa det jag sade nyss, dvs. om de tre huvudsakliga ämnena inom denna politik: ett gemensamt asylsystem i linje med vår humanitära tradition, en effektivare kontroll av illegal invandring med hjälp av en mer integrerad förvaltning av de inre gränserna och vår viseringspolitik samt, naturligtvis, en effektivare kamp mot människohandel och genomförande av en särskild politik för återvändande som syftar till en långsiktig återintegrering av migranter i deras ursprungssamhälle, samt ett öppnande för laglig invandring inom en ram som garanterar att värdländernas behov tillgodoses utan att ursprungsländernas behov och respekten för invandrarnas rättigheter glöms bort.
Så ser det ut. Jag har dragit över talartiden lite, men jag ville följa upp Tobias Billströms mycket grundliga förklaring genom att belysa de centrala ämnena i en politik, i en gemenskapsstrategi som jag anser börjar ta form. Medlemsstaterna måste fortfarande visa fullständig solidaritet och den beslutsamhet som krävs för att genomföra denna strategi. Jag räknar verkligen med att Europaparlamentet ska hjälpa oss med detta.
Simon Busuttil
för PPE-gruppen. - (MT) Tack, herr talman! Jag vill också hälsa minister Tobias Billström välkommen, och, framför allt, Europeiska kommissionens vice ordförande, Jacques Barrot. Låt mig gratulera och tacka Europeiska kommissionens vice ordförande för hans omfattande och genuina ansträngningar på området för invandring och asyl. Jag vill också utvidga min uppskattning för och tacksamhet mot Jacques Barrot till den passion som han utfört detta arbete med, och för de konkreta initiativ som han har inlett på detta svåra, kontroversiella och känsliga område. Detta leder mig till den första punkt som jag vill ta upp i fråga om detta ämnes komplexitet.
Det är lätt att peka finger åt ett eller annat land: vi måste dock analysera situationen på ett seriöst och noggrant sätt. Annars riskerar vi att bli ett rov för det absurda. Jag ska ge ett exempel. Den italienska regeringen har den senaste tiden kritiserats för att man omedelbart har skickat tillbaka anländande invandrare till Libyen. Vi måste emellertid förstå att det antal invandrare som har valt att trotsa den riskfyllda resan och riskera sina liv har minskat betydligt detta år, som en följd av Italiens handlingar.
Det är viktigt att inse att detta system för återvändande har inneburit ett hårt slag för den organiserade brottsligheten och människohandlarna. Samtidigt som det utan tvekan är nödvändigt att respektera invandrares rätt till asyl innebär detta att det är nödvändigt att framhärda i våra ansträngningar för att en gång för alla sätta stopp för den tragedi som äger rum i Medelhavet. Vad som är lika viktigt är att fortsätta bekämpa människohandlare som utnyttjar det elände och de svårigheter som invandrare som vill ta sig över till Europa upplever.
Därför måste vi ständigt hålla detta ämnes komplexitet i åtanke. Jag vill ta upp några andra punkter. Vi måste förbättra oss när det gäller Frontex, framför allt i fråga om det potentiella samarbetet mellan länderna, som inbegriper konkreta frågor som t.ex. sådana som är knutna till politik för återvändande som omfattar mer än ett land. Olyckligtvis har Frontex inte gjort tillräckliga ansträngningar på detta område än. De initiativ som nämndes av vice ordförande Barrot förtjänar också uppmärksamhet, som t.ex. gemenskapsprogrammet för vidarebosättning, pilotprojektet för länder som Malta och inrättandet av en byrå för asyl. Dessa initiativ måste genomföras omgående. Avslutningsvis är samarbetet med Libyen och andra tredjeländer som är avreseländer för invandrare en annan, lika viktig, faktor som kräver uppmärksamhet. Utan ett samarbete med dessa länder kommer vi inte att komma någon vart.
Juan Fernando López Aguilar
för S&D-gruppen. - (ES) Herr talman, herr Billström, kommissionsledamot Barrot! Jag instämmer i den betydelse och stöder den betoning som både ordförandeskapet och kommissionen har fäst vid att identifiera detta som en av de mest inflytelserika dimensioner av globaliseringen som kräver ett europeiskt svar.
Detta är ett område där EU kan få betydelse genom att ge mervärde till förvaltningen av en av de tydligaste dimensionerna av globaliseringen, nämligen den exempellösa dimension som invandring, och därmed migrationsströmmar och deras påverkan på alla områden av betydelse för den europeiska integrationen, utgör.
Detta fenomen kan inte hanteras av någon enskild medlemsstat utifrån dess individuella kapacitet. Vi behöver följaktligen en gemensam politik, och en sådan har inte utarbetats än. Allt som har gjorts för att utarbeta en sådan gemensam politik, som måste utarbetas, borde ha gjorts inom ramen för den europeiska konstitutionen och Lissabonfördraget. En sådan politik har emellertid inte utformats ännu. Allt som har gjorts har gjorts i väntan på vad som måste göras, och dessa åtgärder befinner sig fortfarande i ett mycket tidigt skede.
Det står dock klart att svaret måste ligga i linje med den europeiska identiteten. Därför är den första punkten ett åtagande för att rätta till olikheterna i grunden genom att stärka utvecklingssamarbetet.
För det andra måste vi stärka kampen mot de politiska och kriminella dimensionerna av detta fenomen genom att också ta itu med de organisationer som handlar med människor. Samtidigt måste vi förbättra informationen om riskerna med illegal invandring, illegal människohandel och olaglig anställning. Det finns behov av utbildning om detta i ursprungsländerna. Svaret måste omfatta laglig invandring som ett alternativ till illegal invandring.
Avslutningsvis måste vi göra ett allvarligt åtagande i fråga om mänskliga rättigheter. Detta omfattar asyl och flyktingar, samt efterlevnad av den europeiska pakten för invandring och asyl som undertecknades i oktober 2008.
Under tiden måste vi dock stärka gemenskapens yttre gränser både vad gäller kontroll av och gemensamt ansvar för dem. Den illegala invandringens påverkan på Italien, Spanien och Grekland - som framgår tydligt i Spanien när det gäller den södra gränsen mot Medelhavet och också på Kanarieöarna, med de kanoter som anländer fulla av desperata människor - är inte ett rent spanskt eller italienskt problem. Det är en gemenskapsfråga som inte bara kräver solidaritet med Spanien och Italien, och ännu mindre bara ett hopp om att Spanien och Italien ska agera enligt den europeiska modellen i sina bilaterala förbindelser med afrikanska länder. Nej, det är ett gemensamt ansvar som kräver gemensamma åtgärder.
Det är anledningen till att utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor stöder en förstärkning av Frontex och också en ökning av dess budget som vi hoppas kommer att få stöd i Europaparlamentet, för vi stöder den betoning och betydelse som det svenska ordförandeskapet har fäst vid denna fråga.
Sonia Alfano
för ALDE-gruppen. - (IT) Herr talman, mina damer och herrar! Jag vill tacka Jacques Barrot och Tobias Billström. Den 31 augusti lade jag fram en prioriterad fråga för kommissionen. Det stämmer att det antal flyktingar som når de italienska och libyska stränderna har sjunkit, men det beror på att det antal offer som Medelhavet fortsätter att skörda har stigit.
Tyvärr har Medelhavet nu blivit en massgrav, och Silvio Berlusconis regering, dvs. den italienska regeringen, har undertecknat ett avtal med Libyen som olyckligtvis ger Italien rätt att inte bara förvägra invandrare inresa i Italien, utan också flyktingar från länder där det råder förföljelse eller inbördeskrig, som t.ex. Somalia och Eritrea, och att förvägra dessa stackars människor rätten att söka asyl, vilket bryter mot alla internationella bestämmelser och mot Genèvekonventionen i synnerhet.
Jag vill påminna er om att principen om ”non-refoulement” [principen om att ingen som riskerar att utsättas för förföljelse ska avvisas] inte är begränsad till några geografiska gränser och inte under några omständigheter får bli föremål för köpslående eller förhandlingar. Vi bör inte hålla fast vid uppfattningen att avtalet mellan Italien och Libyen i slutändan handlar om ekonomiska intressen till ett värde av omkring 5 000 miljarder euro.
Jag kräver, efter att vi har sett resultatet av detta förkastliga avtal, att kommissionen inte ska sluta ett liknande avtal mellan EU och Libyen - om man har den avsikten. Jag upprepar att detta avtal tyvärr tvingar dessa människor att utstå tortyr, för det är vad som sker: de fängelser som de förs till i Libyen innebär tortyr enligt pressuppgifter och också fotografier, t.ex. fotografier som visar många av dessa flyktingar i fängelset i Ganfuda, 10 kilometer från Benghazi i Libyen. Det rör sig om tortyr, vilket jag inte tror diskuteras i något partnerskap eller institutionellt avtal.
Enligt principen om ”non-refoulement” ska inga personer återsändas till områden där deras liv eller frihet skulle kunna vara i fara, vilket FN:s flyktingkommissarie har betonat. Att återsända dessa personer till Libyen som, vill jag återigen påminna er om, varken har undertecknat eller ratificerat Genèvekonventionen verkar ofattbart. För att göra ont värre är illegal invandring dessutom en straffbar gärning i Italien, vilket t.ex. har inneburit att de få, omkring fyra eller fem, somalier som efter den dramatiska landstigningen i slutet av augusti då många somalier omkom, lyckades nå slutdestinationen bland annat har anklagats för illegal invandring och nu står åtalade inför den italienska domstolen.
Jag uppmanar nu kommissionen att vidta konkreta åtgärder för att bedöma om avtalet mellan Italien och Libyen uppfyller internationell rätt, och att slutligen få till stånd en avgörande förändring av riktning genom att inte stödja den italienska regeringens skändliga politik.
Hélène Flautre
för Verts/ALE-gruppen. - (FR) Herr talman! Senast vi förde en debatt efter en tragedi i Medelhavet var den 1 april.
Ni minns förmodligen att många hundra flyktingar omkom utanför den libyska kusten. Vi krävde en utredning. Hittills har vi inte fått någon information om förhållandena runt denna tragedi.
Efter det, i mitten av augusti, hittades som ni vet 73 afrikaner döda utanför Lampedusa. Den 25 augusti räddades slutligen 57 eritreanska flyktingar efter att länge ha befunnit sig på maltesiskt vatten. Den 31 augusti förvägrades 75 somalier inresa i Libyen.
Europeiska unionens yttre gränser har i själva verket blivit mordiska. Detta är titeln på en rapport som ska publiceras av den icke-statliga organisationen ”Migreurop”, som jag uppmanar er alla att skaffa och läsa ingående.
Inför denna situation hänvisar ni, herr Barrot, till några centrala frågor. Ni hänvisar till rätten till asyl, till rätten till internationellt skydd. Ni borde också hänvisa till alla människors rätt att lämna ett land och alla personers skyldighet att hjälpa andra människor, vilka de än må vara. Detta är internationell sjörätt. Dessa situationer blir allt vanligare, och de uppstår också allt oftare vid gränsen mellan Turkiet och Grekland. Det är anledningen till att jag inte tror att en ökning av Frontex' resurser är lösningen på detta problem.
Min uppfattning är att Europeiska unionen i nuläget är i konflikt med sitt eget projekt. Europeiska unionen uppstod ur en vägran att neka andra deras värdighet, och den måste förbli denna vägran trogen.
Timothy Kirkhope
för ECR-gruppen. - (EN) Herr talman! Kommissionens gemenskapsprogram för vidarebosättning innehåller utan tvekan nobla föresatser, med som mål att uppmuntra till ökat samarbete mellan nationella regeringar i fråga om vidarebosättning av flyktingar och asylsökande. Som brittisk konservativ är jag dock orolig för dess genomförande. Vi vill inte se en fortsättning på sådana problem som t.ex. dem vi haft i Sangatte i Frankrike.
Enligt min uppfattning är samarbete och solidaritet i hela Europeiska unionen naturligtvis viktigt i diskussionen om de bördor som nationerna står inför, men vi måste i högre grad skilja mellan ekonomiska flyktingar och asylsökande. De har naturligtvis all rätt att söka asyl, men vi måste också ha en lagstiftning som inte innebär att enskilda nationer hindras från att själva besluta vilka som ska tas emot och vilka som ska beviljas asyl. En sådan gemensam strategi som kommissionen föreslår skulle kunna undergräva varje enskild EU-nations förmåga att besluta om detta.
Samtidigt anser jag dock att en viktig prioritering borde vara att säkra de sydliga gränserna. Frontex måste spela en mer framträdande roll i detta avseende för att verka avskräckande för ekonomiska flyktingar som är villiga att företa den riskfyllda resan över Medelhavet. Vi måste agera strängt gentemot de tredjeländer som uppmuntrar sådana aktiviteter på ett ansvarslöst sätt. Kommissionen menar att det i slutändan kommer att vara de nationella regeringarna som beslutar om det antal personer som de tar emot, och att Storbritannien och andra länder inte kommer att tvingas acceptera ett stort antal ekonomiska flyktingar som man inte kan hantera och inte kan stödja i dessa tider av ekonomiska svårigheter. Det är nödvändigt och rätt. Länder som Storbritannien måste få garantier för att vi själva får fortsätta att besluta om vår asyl- och invandringspolitik, och dessutom garantier för att EU:s strategi kommer att fortsätta handla om ett öppet samarbete och inte om tvång.
Willy Meyer
för GUE/NGL-gruppen. - (ES) Herr talman, herr Billström, kommissionsledamot Barrot! Inledningen av denna mandatperiod ger oss ett utmärkt tillfälle att ompröva vår invandringspolitik.
I nuläget baseras vår invandringspolitik på påtagligt hyckleri och cynism. Vi säger att det europeiska projektet skulle vara omöjligt utan migrerande arbetstagare, och ändå kriminaliserar vi dem med lagstiftning som återvändandedirektivet, som så träffande har kallats ”skammens direktiv” och som strider mot Europeiska unionens principer och värderingar.
Det är inte alla som förstår denna politik som går ut på att förvandla Europa till en fästning i dessa kristider, som är en trefaldig kris i fråga om livsmedel, ekonomi och energi, för vårt arbete är bristfälligt och går i fel riktning. Om Europa behövs och, framför allt, om Europa behövs tack vare migrerande arbetstagare, så måste vi respektera alla deras rättigheter och inte förvandla dem till brottslingar, vilket Europeiska unionen nu gör. Det medför helt enkelt inget annat än mer smärta för familjer som bara försöker undkomma krig eller svält.
Det bästa visitkortet vid nästa vårtoppmöte för stats- och regeringschefer mellan Europeiska unionen, Latinamerika och Västindien i Madrid skulle därför vara att upphäva detta ”skammens direktiv” som bryter mot våra principer och värderingar och som ingen regering förstår, framför allt inte i Latinamerika eller Västindien, varifrån tusentals migrerande arbetstagare kommer till Europeiska unionen.
Jag uppmanar därför till ett noggrant övervägande av ett upphävande av detta ”skammens direktiv”.
Gerard Batten
för EFD-gruppen. - (EN) Herr talman! De åtgärder som diskuteras utgör en del av det så kallade område med frihet, säkerhet och rättvisa som invandring är en del av. Det handlar om en gemensam invandrings- och asylpolitik, och hur mycket den brittiska regeringen än ljuger för det brittiska folket så vet vi att man har för avsikt att Storbritannien i slutändan ska vara bundet av denna politik.
Men en invandringspolitik som ska passa alla fungerar inte för Storbritannien. Storbritannien är ett av de mest tätbefolkade länderna i världen, förvånansvärt nog mer tätbefolkat än Indien, Kina och Japan. Nettoinvandringen till Storbritannien uppgår i nuläget till omkring 230 000 personer per år, vilket är en befolkningsökning på mer än en miljon var femte år. Befolkningsantalet kommer att öka från nuvarande 61,4 miljoner, det högsta antalet någonsin, till omkring drygt 70 miljoner 2031, och därefter bara fortsätta att stiga. Denna ökning beror på invandring och på barnafödande bland invandrare.
UK Independence Party motsätter sig inte en viss invandring, men den bör kontrolleras strikt och vara till förmån för Storbritannien och inte för Europeiska unionen eller någon annan. Storbritannien är inte i behov av en gemensam europeisk invandringspolitik. Vi måste genast få ett slut på massinvandringen och införa en politik för en strikt begränsad och kontrollerad invandring. Vi borde tillämpa villkoren i konventionen om flyktingar från 1951, enligt vilken de måste söka asyl i det första land som definieras som säkert som de kommer till - vilket inte är en liten ö utanför Europas kust som heter Storbritannien.
Vi borde sluta främja mångkulturalismen, som är splittrande och en nyckel till konflikt, och assimilera och integrera befintliga invandrare i en gemensam kultur med respekt för en gemensam uppsättning politiska och rättsliga institutioner. Det borde inte finnas något utrymme i Storbritannien - eller, enligt min uppfattning, någonstans i Europa - för sharialagstiftning.
Louis Bontes
(NL) Herr talman! Frontex fungerar inte. Budgeten för Poseidon, den operation som för närvarande är på gång, är 11 miljoner euro. Detta är meningslöst. Det är som att kasta pengarna i sjön. Den enda lösningen är ett direkt återsändande och kraftåtgärder mot de länder som möjliggör denna invandring. En gemensam asyl- och invandringspolitik ligger inte i det nederländska folkets intresse. Det nederländska Frihetspartiet, som jag talar för, motsätter sig starkt denna politik. Den kommer att resultera i att ännu fler personer utan framtidsutsikter kommer till Europa. Det nederländska folket är inte i behov av solidaritet; det är i behov av att vi står upp för nederländska intressen. Så låt detta få ett slut.
Jag vill framföra en kommentar om det svenska ordförandeskapet. Detta ordförandeskap anser att EU bör öppna sina gränser ytterligare för massinvandring för arbetsmarknadens skull. Frihetspartiet motsätter sig detta på stående fot. Det är en rökridå för att möjliggöra massinvandring. Se vad som händer i storstäderna - se på de enorma problem som de upplever där. Tänk på ert eget folk, tänk på ert eget land, tänk på er egen kultur. Det kommer i alla fall vi att göra. Jag vill tillägga att det får vara nog nu. Låt oss få ett slut på massinvandringen. Den har gått tillräckligt långt.
Agustín Díaz de Mera García Consuegra
(ES) Herr talman, herr vice kommissionsordförande, herr rådsordförande! De utmaningar som invandringen utgör förblir desamma, liksom vårt engagemang för att bemöta dem.
Utmaningarna är följande: den första består av att nå en gemensam invandringspolitik. Den andra består av att i hög grad förbättra organiseringen av den lagliga invandringen. Den tredje handlar om att förbättra förfarandena för integrationen. Den fjärde är att med yttersta beslutsamhet bekämpa illegal och hemlig invandring. Den femte är att vidareutveckla Frontex. Den sjätte består av att förbättra förfaranden, konventioner och avtal med ursprungs- och transitländer. Den sjunde är att göra framsteg i fråga om en gemensam asylpolitik.
År 2010 måste Europeiska byrån för samarbete i asylfrågor bli en rättvis, genuin och egalitär byrå, som fördelar ansvaret på ett sätt som garanterar solidaritet och som bidrar till att erbjuda internationellt eller subsidiärt skydd.
Vad gäller Frontex är det en fråga om samordning och samarbete. Det är under inga omständigheter en ersättning av nationella befogenheter. Behovet av att utöka Frontex' uppdrag söder om våra gränser, i Sydeuropa, framför allt i Medelhavsområdet och vid Atlantens främre kust, är inte bara Europeiska unionens svar på den press från invandringsströmmar som utvecklas i Grekland, Malta, Italien och Spanien, utan det är också ett humanitärt svar för att förhindra dödsfall och undvika dramer.
Se bara på vad som har skett med Frontex' budget: den har gått från 6 miljoner euro 2005 till 78 eller 83 miljoner euro 2010. Det vi oroar oss för är emellertid att Frontex inte kan förvalta den budget som parlamentet har avsatt för byrån. Det skulle vara oacceptabelt, för det finns många utmaningar och uppdrag att ta itu med.
Det är av avgörande betydelse att Frontex väcker liv i det centraliserade registret över tillgänglig teknisk utrustning (Crate). Det är också nödvändigt att medlemsstaternas engagemang i Crate blir effektivt. Vi måste uppnå en ökad och förbättrad samordning med Europol. Vi måste förvalta Iconex, och i fråga om att garantera mänskliga rättigheter måste vi uppnå en ökad och förbättrad samordning mellan Frontex och Internationella organisationen för migration samt FN:s flyktingkommissariat.
Dessa är utmaningarna och våra åtaganden.
Claude Moraes
(EN) Herr talman! Ingen underskattar de enorma svårigheterna med att uppnå den balans som nämndes av ordföranden för vårt utskott, och med den press som förekommer i samband med den invandring som Europeiska unionen står inför och den press som vi står inför i Medelhavsområdet. I somras påmindes vi återigen om den hårda verkligheten för flyktingar och asylsökande som ställs inför åtal och som flyr från fattigdom.
Frontex spelar utan tvekan en nyckelroll i EU:s strategi när det gäller invandring. När vi bygger ett mer samordnat gemenskapssystem för att förvalta våra yttre gränser ökar Frontex' betydelse. Därför anser min grupp att det är nödvändigt att finna rätt balans: en balans mellan att å ena sidan avsätta resurser till Frontex - som många kolleger har nämnt - och å andra sidan se till att Frontex får en ökad uppskattning för de humanitära aspekterna av sitt arbete. Hur skulle Frontex till exempel kunna bidra till att minska antalet tragiska dödsfall till sjöss som under de senaste 10 åren har uppgått till över 12 000? Därför måste sjöräddningsoperationer inbegripas i dess ansvarsområde. Det är detaljerna som avgör. Många delar av denna politik måste fungera på plats, och jag vet att parlamentet, kommissionen och rådet arbetar för att uppnå detta.
Vi måste se till att Frontex inte bara blir en mekanism för att hindra människor från att komma in i Europa. De som är i legitimt behov av skydd måste beviljas tillträde till EU:s territorium.
Herr kommissionsledamot! Ni talade om principen om ”non-refoulement”. Det var viktigt att ni upprepade den. Situationen för Italien och Libyen är naturligtvis något som mina italienska kolleger kommer att tala mer om, men denna princip får inte kränkas av någon person eller något land.
Vi befinner oss i en situation där principen om ”non-refoulement” kommer att gälla också för länder som inte har undertecknat 1951 års konvention. Det är viktigt att vi upprätthåller dessa mänskliga rättigheter. Vi får inte dra oss undan vårt ansvar att erbjuda skydd till människor som behöver det.
Därför måste Frontex utgöra en del av en rättvis och balanserad strategi i fråga om invandring och asyl. Vi måste se till att asylpaketet genomförs, och vi måste se till att den lagliga invandringen och skyddet av flyktingar hålls balanserade.
Sarah Ludford
(EN) Herr talman! Den brittiska pressen, med stöd av paranoida och EU-kritiska parlamentsledamöter, har spridit panik genom ryktet att en framtida kommissionsledamot med ansvar för grundläggande rättigheter, som José Manuel Barroso på förslag från gruppen Alliansen liberaler och demokrater för Europa har godkänt, kommer att tvinga Storbritannien att ta emot fler asylsökande från hela Europa.
Detta är inte sant. Som vice ordförande Jacques Barrot har bekräftat är pilotprojektet för att hjälpa Malta frivilligt, och det föreslagna programmet för att vidarebosätta flyktingar som godkänts av FN:s flyktingkommissariat direkt från länder utanför EU är inte heller tänkt att vara obligatoriskt.
I EU:s politik har det aldrig funnits kvoter eller tvång för medlemsstaterna att ta emot invandrare. Vad vi emellertid försöker få till stånd är frivillig solidaritet, och jag hoppas att en framtida kommissionsledamot med ansvar för grundläggande rättigheter kommer att bidra till att sätta stopp för att invandrare dör i Medelhavet.
Nästa månad är det tio år sedan EU fastställde målet om ett gemensamt asylsystem och en samordnad invandringspolitik. Trots en del betydande ansträngningar, särskilt från Europeiska kommissionen med stöd av parlamentsledamöter, är det tydligt att vi befinner oss långt därifrån.
Högsta prioritet är att få till stånd en korrekt hantering av strömmarna, som vanligen är vad som kallas ”blandade strömmar” av flyktingar och arbetssökande invandrare, så att man kan skilja på dem. Det är nödvändigt för att den europeiska allmänheten ska kunna lita på att invandringen hanteras korrekt, men också för att sätta stopp för förlusterna av människoliv och se till att de som är berättigade till skydd får det.
Om människor i bräckliga båtar tvingas tillbaka ut på havet och deras skyddsbehov aldrig bedöms uppnås inte något av dessa mål. Jag blir upprörd av att höra från kommissionsledamot Jacques Barrot att medlemsstaterna inte tillämpar sjörätten på ett enhetligt sätt. En sådan förvirring är oacceptabel. Frontex måste få ordentliga resurser och respektera de enskilda individernas mänskliga rättigheter. De enskilda människorna måste få lov att gå i land och bedömas i fråga om asylstatus och sorteras som flyktingar eller personer som inte har rätt att stanna.
EU:s medlemsstater måste om det är nödvändigt dras inför EG-domstolen om de underlåter att göra detta, och uppfattningen att Libyen kan göra arbetet istället är, som min kollega Sonia Alfano har sagt, mycket upprörande med hänsyn till Libyens grova kränkningar av de mänskliga rättigheterna.
En förnuftig europeisk invandringspolitik skulle innehålla något slags gemensam ram med kriterier för ekonomisk migration, inom vilken de medlemsstater som tar emot sådana invandrare själva kan bestämma hur många de ska ta emot. Vad vi behöver är samordning, gemensamma normer och en gemensam ram, men också solidaritet.
Franziska Keller
(EN) Herr talman! Jag delar inte riktigt er entusiasm för Frontex. Vi har hört rapporter från Frontex och från medlemsstater om att Frontex har kränkt mänskliga rättigheter, inte respekterat rätten till ”non-refoulement” och inte gett flyktingar möjlighet att ansöka om asyl, och kränkningarna av de mänskliga rättigheterna har skett i EU:s namn.
Minister Billström! Ni har sagt att vi behöver vissa kontrollmekanismer vid våra yttre gränser, men jag undrar varför vi inte kan ha vissa kontrollmekanismer när de gäller de människor som arbetar med att försvara våra yttre gränser? Varför kan vi inte ha en viss insyn och klarhet när det gäller Frontex och vad de gör? Vi behöver i denna kammare, i Europaparlamentet, få klarhet om och insyn i vad Frontex gör. Vi behöver klarhet om hur långt de nya bestämmelserna för Frontex, som ni nämnde, herr kommissionsledamot, har kommit, och vi behöver vissa klargöranden om hur flyktingar kan få internationellt skydd när de grips till havs.
Vi behöver också insyn när det gäller de avtal som sluts med tredjeländer och vad som exakt händer med de EU-medel som till exempel Libyen får. Jag tvivlar på att det ni kallade Libyens hjälp till flyktingar verkligen är till hjälp för flyktingarna, men också här saknar vi insyn, och, som ni sade, om inte ens medlemsstaterna tolkar invandrarnas rättigheter på samma sätt som ni gör, hur ska ni då se till att tredjeländer som Libyen följer er tolkning?
Jag vill påminna er om att parlamentet alltid har stött uppfattningen att det ska vara obligatoriskt att dela ansvaret för att behandla asylansökningar, och jag anser att er rapport om pilotprojektet där endast Frankrike tog emot ett mycket, mycket litet, nästan löjligt antal på 100 flyktingar från Malta visar att vi inte kommer långt med den frivilliga solidariteten. Här behöver vi en viss skyldighet.
Ryszard Czarnecki
(PL) Vi vill bekämpa invandringen. Den är ett stort problem. Under tiden håller vårt system på att kollapsa. Låt oss ta itu med de saker som vi verkligen kan ta itu med effektivt.
Invandringen är naturligtvis ett av de största problem som EU står inför i dag. Det är dessutom inte bara ett problem för oss politiker utan också ett problem för människorna i EU:s medlemsstater. Det är kanske en av de största utmaningar som politikerkåren i Europa just nu står inför och ett av de största problemen för våra väljare. Invandringen har mer än ett namn, för mina kolleger har i dag talat om invandringen från Afrika, som framför allt berör länderna i Medelhavsområdet, och vad de har sagt är i vissa avseenden befogat. Jag representerar ett land - Polen - där den olagliga invandringen naturligtvis är mindre, men människor kommer till oss från länderna i f.d. Sovjetunionen och en del kommer från Asien.
Vi står inför frågan om filosofin bakom EU:s kamp mot den olagliga invandringen och - låt oss säga det enkelt - också mot begränsningar när det gäller den lagliga invandringen. Måste denna kamp gå ut över Frontex? Är det verkligen klokt? Skulle det inte vara mer effektivt om de extra pengar som vi vill ge Frontex ges till de länder som har störst problem med den olagliga invandringen och också de medlemsstater vars gränser är en del av EU:s yttre gränser? Jag anser avslutningsvis att detta skulle vara klokare.
Rui Tavares
(PT) Herr Billström, herr Barrot! Vi har inget val när det gäller Genèvekonventionen och de mänskliga rättigheterna. Det enda alternativet är att följa de avtal vi har skrivit under. Lagen är tydlig: att skicka flyktingar som kommer till EU:s kuster till länder som inte har skrivit under flyktingkonventionen är ett brott mot konventionen. Detta är inte någon abstrakt rättsfråga utan ett verkligt argument.
När vi, genom Frontex eller medlemsstaterna, skickar flyktingar till Libyen bryter vi mot konventionen, inte minst eftersom vi genom den italienska regeringens egna siffror vet att 75 procent av de människor som når Europas kuster ansöker om asyl och 50 procent av dessa - omkring 38 procent eller en tredjedel av det totala antalet - har rätt till humanitärt skydd.
Politiska val leder till moraliska val, och just nu står vi inför ett moraliskt val. Är det rätt, är det verkligen moraliskt att över 14 000 människor har dött när de försökt nå Europas kust under senare år? Är det verkligen moraliskt att en stor del av dessa människor som riskerar sina liv först och främst skulle ha rätt till asyl? Är det verkligen nödvändigt att de måste riskera sina liv? Nej, de skulle inte behöva det.
Vi har under lång tid sagt att en uteslutande repressiv invandringspolitik, liksom den som har förts, ställer oss inför dessa val när det gäller människors liv och död och gör oss alla gemensamt ansvariga för varje val i fråga om liv eller död.
Det är inte genom att ösa pengar över Frontex nu i början av dess uppdrag - pengar som Frontex inte kan använda och som kommissionen säger är oklokt att ge till Frontex vid denna tidpunkt - det är inte på detta sätt vi kommer att lösa problemet. Det sätt vi kan lösa problemet på är genom att på nytt granska Frontex' uppdrag, och därefter kan Frontex komma att behöva mer pengar. För att detta ska ske måste Frontex samarbeta och förse FN:s flyktingkommissariat med fullständig information. För att detta ska ske måste Frontex' metoder präglas av humanitära hänsyn, vilket de inte gör för närvarande. Lika allvarligt är förslaget om flyktingfonder. Samtidigt som vi investerar mer i Frontex, minskar dessa fonder.
Roberta Angelilli
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Jag är ärligt talat irriterad över att vissa italienska kolleger inte har försuttit tillfället att på nytt ta upp samma gamla kontrovers, endast i syfte att angripa den italienska regeringen. När det gäller invandring bör vi sluta upp med att ägna oss åt ideologiska konster och i stället inrikta oss på kärnan i de riktlinjer som fastställts i den europeiska pakten för invandring och asyl, som bygger på normer som integration och solidaritet.
Jag uppskattar verkligen kommissionens ansträngningar under senare år, men kommissionsledamot Jacques Barrot kommer att hålla med mig när jag säger att vi behöver öka tempot för att få till stånd en verklig europeisk invandringsstrategi som prioriterar en kompromisslös kamp mot såväl olaglig invandring som smuggling och utnyttjande av människor.
Vi måste agera bestämt mot alla dem som tjänar på människosmugglingen, bland annat arbetsgivare som utnyttjar olaglig arbetskraft. Det är definitivt inte längre acceptabelt att låta invandringen vara ett problem som bara belastar Medelhavsländerna. Det förslag som kommissionen nyligen lagt fram om ett gemensamt återintegrationsprogram är ett steg framåt när det gäller politiskt och praktiskt samarbete mellan medlemsstaterna, men vi är i trängande behov av att genomföra en rad initiativ för att utveckla mer effektiv solidaritet inom gemenskapen.
Därför väntar vi på att tillkännagivandet från Europeiska unionens sittande ordförande snart ska bli verklighet, ett tillkännagivande som bland annat är ett eko av en uppriktig vädjan från den italienske ministern, Franco Frattini, om att en debatt ska dras igång så att vi kan hitta ett sätt att mellan medlemsstaterna rättvist dela det ansvar och de skyldigheter som är förknippade med strömmarna av olagliga invandrare och flyktingar som söker politisk asyl.
Jag anser att detta är den viktigaste frågan för att vi inte ska hamna i den paradoxala situation där vissa medlemsstater, bland annat Italien, Malta, Grekland och Spanien, tvingas ta emot olagliga invandrare medan andra gömmer sig bakom det godtyckliga begreppet frivillig solidaritet. De kan inte gömma sig för detta längre. Jag vill tacka Frankrike som har erbjudit sig att ta emot 100 människor, 100 asylsökande. 100 människor - men det är av de tusentals, tiotusentals, som söker asyl. Jag tackar därför Frankrike, men det är en droppe i havet.
Jag vill avslutningsvis säga att vi, bland annat, inte längre kan betrakta invandringen som en patentlösning. Utan en verklig samarbetspolitik för utveckling där EU måste ha en ledande roll kommer vi att döma en del av världen till en säker och ofrånkomlig framtid i fattigdom och hopplöshet.
Stavros Lambrinidis
(EL) Herr minister, herr kommissionsledamot! Parlamentet har enträget uppmanat till samarbete på EU-nivå med invandrarnas ursprungs- och transitländer. Bland dessa länder finns inte bara Libyen. Där finns också Turkiet. Bortsett från att det är ett ursprungs- och transitland i detta sammanhang är Turkiet också ett kandidatland. Man kan med andra ord säga att Turkiet har en dubbel skyldighet att respektera EU:s politiska principer och institutioner.
I minst fyra fall som inträffat nyligen har Frontex-helikoptrar stoppats av turkisk radar i grekiskt luftrum i samband med patrullering. I går hotade faktiskt ett turkiskt jaktplan att tvinga en Frontex-helikopter att vända.
Vad tänker ni göra, och hur kommer ni från EU:s sida att reagera på detta trakasseri i samband med en insats av en europeisk institution som Frontex?
Obligatorisk solidaritet kan vidare inte bara ha formen av polisiära åtgärder av Frontextyp i de södra staterna. Det måste också finnas solidaritet när det gäller att ta emot invandrare som kommer till våra länder, som inte kan klara så många varje gång. I det här fallet stöder kommissionen och rådet frivillig solidaritet som inte är värt det papper det skrivs på. Kan ni tala om för oss varför ni inte inför obligatorisk solidaritet också i detta sammanhang?
Slutligen borde inte pilotprogrammet mellan Italien, Malta och Libyen vara det enda pilotprogrammet. Varför finns det inget pilotprogram för att skicka tillbaka invandrare till Turkiet, som är ett gapande sår när det gäller just detta speciella problem? Har den grekiska regeringen någonsin begärt detta, herr kommissionsledamot, och ni sade nej? Eller dök bara Libyen, Italien och Malta upp och ni godkände dem utan att fråga några andra?
Hélène Flautre
(FR) Herr talman! Detta ger mig tillfälle att förtydliga två små punkter som jag anser - och som en av mina kolleger nyss sade - belysa hur hycklande vår politik är.
Den första punkten gäller Dublinavtalen. Herr kommissionsledamot, ni känner väl till situationen i Calais. Ni vet att i Calais skulle många människor lätt kunna ansöka om och få status som politiska flyktingar. Varför gör de inte det? Därför att de till följd av Dublinavtalen garanteras att skickas till länder som de inte vill till - ibland av utmärkta skäl. De vill inte komma till Grekland där de nästan inte har någon möjlighet att få flyktingstatus.
I dag är Dublinavtalen ett instrument som fungerar dåligt för att skydda de människor som behöver dem mest och som skapar ett ojämlikt förhållande mellan medlemsstaterna. Så låt oss sluta upp att tala om solidaritet när instrument inrättas som skapar ojämlikhet mellan staterna.
Den andra punkten gäller avtalen om återtagande. Jag förstår fullständigt. Syftet är att förhandla om dessa avtal med Turkiet och Libyen, det vill säga leka med tanken att vi har en mycket stor krets av länder som är våra grannar och mycket stora läger med plats för migrationsströmmarna. Detta är oacceptabelt av praktiska, moraliska och politiska skäl, och det vet ni, herr Barrot!
Clemente Mastella
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Jag ska genast börja med att säga att gästfrihet, utan att överdriva, är heligt för mig. Ytterst är det solidaritet mellan människor som ger upphov till de gemenskaper i en stat som styrs genom vissa särskilda förpliktelser: rättigheter och skyldigheter. Därför är jag helt och hållet emot allt som strider mot denna grundläggande bibliska princip. Det är tydligt att det är vårt mottagande av människor och också de sätt vi måste ta emot människor på som samverkar för att skapa integration med allt vad det innebär.
Vad kan vi göra? Var ska vi placera dessa desperata människor som kommer till medlemsstaterna, och hur ska vi samtidigt kunna undvika de spänningar som följer och som vi ibland ser som hat, ilska och raseri som leder till ganska oroväckande former av motsättningar?
När vi värnar om rätten till asyl, en princip som också har åberopats de senaste dagarna, vad ska vi då göra för att se till att dörren inte samtidigt lämnas öppen för falska asylsökande, vilket är den täckmantel som vissa människor använder, människor som gömmer sig bakom denna allmängiltiga rättighet och som har inte har något att skaffa med rätten till asyl men allt att göra med olaglighet och brottslighet?
Tror vi verkligen, herr Billström, att allt detta ansvar kan axlas av enskilda länder? Hittills har EU troligen agerat med en viss osäkerhet, men jag anser att vi inte längre kan dröja med att få till stånd en samlad, verklig strategi för invandringen. EU får inte komma med många olika budskap, som man tidigare har gjort, och får inte tvinga de mest utsatta och sårbara enskilda gränsstaterna till isolering. Vi kan inte göra det utan att tillsammans komma fram till en gemensam ståndpunkt, en ståndpunkt som vi hittills har saknat, men vars grundläggande principer ständigt försvaras.
EU får inte strunta i att se sina gränser som en europeisk fråga istället för en fråga för enskilda stater. Vi får inte, vilket redan har hänt i denna kammare, ägna oss åt simpla, teatraliska debatter om vad den italienska regeringen eller andra regeringar gör. För mig är det helt otänkbart att de tragedier som har inträffat utanför kusten vid Lampedusa och i Ceuta och Melilla inte har något att göra med Bryssel, Berlin och Paris.
Spänningar mellan de enskilda staterna och EU bottnar i detta och skapar problem, och det ökar också EU:s demokratiska underskott som bara kommer att förvärras eftersom det inte finns någon samordnad invandringspolitik. Det förstärker intrycket att staternas egenintressen kommer före det allmänna bästa. Det förstärker den otillfredsställande uppfattningen att Bryssel och Strasbourg alltför ofta befattar sig med oväsentliga frågor och inte sådana som berör allmänheten. Ytterst undergräver det EU:s politiska identitet.
Därför hoppas jag att det svenska ordförandeskapet ska börja med att få till stånd ett avtal med de mest utsatta länderna för att man ska kunna tänka logiskt och åstadkomma det som hittills har saknats, nämligen en kraftfull, balanserad, hållbar och strikt gemensam invandringspolitik.
David-Maria Sassoli
(IT) Herr talman, herr Barrot, herr Billström, mina damer och herrar! Vi krävde denna debatt för att rikta EU:s uppmärksamhet på de allvarliga kränkningar av mänskliga rättigheter som sker i Italien. Sedan maj har över 1 000 invandrare gripits till havs av de italienska myndigheterna och lämnats över till Libyen i samband med inofficiella och godtyckliga avvisningar utan att människorna har identifierats, getts möjlighet att överklaga eller fått tillgång till asylprövningsförfaranden, med risk att utsättas för omänsklig och förnedrande behandling i Libyen. Som kommissionsledamot Jacques Barrot bekräftade när han bad Italien om närmare upplysningar anser vi att dessa metoder kränker de grundläggande principer som EU bygger på.
Ett agerande av detta slag överensstämmer varken med Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna, gemenskapsrätten - särskilt inte kodexen om Schengengränserna och direktivet om återsändande - eller italiensk lagstiftning. I går uppmanade FN Italien att följa internationell rätt, och i går överklagade också 24 somaliska och eritreanska flyktingar som avvisats av Italien till Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna i Strasbourg med hänvisning till brott mot Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna.
Dessutom har olaglig invandring blivit ett brott i Italien, en försvårande omständighet. Själva det faktum att man är invandrare innebär diskriminering och ojämlikhet och leder till strängare straff för samma brott. Det faktum att man är en olaglig invandrare, precis som förfäderna i våra italienska, portugisiska, polska, grekiska och italienska samhällen, gör att man inte får tillgång till grundläggande rättigheter och den mest grundläggande vården, bland annat hälso- och sjukvård, av rädsla för att man ska bli anmäld. Detta sker i Italien och har också kritiserats av juridiska experter och grundlagsexperter samt av sekulära och katolska sammanslutningar.
Vad tänker kommissionen göra för att stoppa dessa brott? Parlamentet har alltid stött kampen mot olaglig invandring, men endast med respekt för grundläggande rättigheter.
Vi skulle vilja veta om kommissionen tänker vidta åtgärder mot italiensk lagstiftning och granska avtalet mellan Italien och Libyen. Tjugo år efter Berlinmurens fall kan vi inte tillåta vissa regeringar att bygga nya murar.
Niki Tzavela
(EL) Herr talman, herr kommissionsledamot! Verkligheten överträffar allt som sägs i denna kammare.
Vi ser hur president Muammar Khadaffi ägnar sig åt denna fråga och hur internationella medier ständigt rapporterar att det behövs 1 miljard euro om Libyen ska fullgöra sina åtaganden. Vi ser hur Turkiet - en stat som vill ansluta sig till EU - dagligen avvisar Frontex' flygplan och hur EU låter bli att reagera på detta som man borde.
Vi ser människosmugglare som transporterar olagliga invandrare och ger dem instruktioner om hur de ska skjuta sig i armen eller benet om de skulle gripas, så att medlemsstaterna tvingas använda och tillämpa en annan typ av lagstiftning än den som reglerar olaglig invandring, eftersom det nu handlar om skadade människor. Vi ser människosmugglare som ger olagliga invandrare instruktioner om att de ska förstöra sina papper innan de kommer till ett land så att värdländer som Grekland inte har någon aning om vart de ska skickas. Vi ser invandrare som hävdar att de söker asyl men inte har några papper så att vi kan fastställa uppgifterna.
Det är kaos, herr kommissionsledamot, och ordningen måste återställas någon gång med en strikt och bestämd ståndpunkt från EU i denna fråga.
Sylvie Guillaume
(FR) Herr talman, herr vice talman, mina damer och herrar! Vi hör det upprepas att medlemsstaterna erkänner behovet att inrätta en gemensam invandringspolitik på EU-nivå och en politik som syftar till social integration av invandrarna.
Som vi ser dagligen är detta emellertid långt ifrån verklighet. Inom ramen för budgetarbetet har till exempel integrationsfonden fått kraftigt minskade resurser. När det gäller medlemsstaterna fortsätter många av dem att ensidigt införa strikt lagstiftning och andra bestämmelser för flyttning till och inom deras territorium, att begränsa tillgången till arbetsmarknader, sociala system och utbildningssystem och försvåra familjeåterförening.
På samma sätt går EU:s politik för kampen mot olaglig invandring och för yttre gränskontroll ytterst sett ut på att skicka vidare ansvaret för gränskontroll till våra grannar, stick i stäv med mänskliga rättigheter. Vi har sett detta hända mellan Italien och Libyen.
Tendensen att betrakta problemen som yttre frågor gör det slutligen möjligt för EU att bli kvitt sitt ansvar. Detta är oacceptabelt. De extra resurser som Frontex får kommer aldrig att kunna ersätta den nödvändiga solidaritet som måste förena medlemsstaterna och som kan göra det möjligt för dem att tillsammans ingripa för att ta emot människor som behöver internationellt skydd och ta emot den utländska arbetskraft som behövs för att möta framtidens demokratiska utmaningar.
Vilka åtgärder vidtar ni för att se till att vi får till stånd en verklig solidaritet och verkliga lösningar på invandrarnas lidande?
Rita Borsellino
(IT) Herr talman, herr Barrot, herr Billström, mina damer och herrar! Under de senaste dagarna, när ni har formulerat den europeiska asylplanen, har ni själv, herr Barrot, talat om fasthet i kampen mot den olagliga invandringen och medmänsklighet när vi tar emot dem som utsatts för förföljelse. Överfört till juridiska termer innebär det att garantera skydd och rätt till asyl för dem som flyr svält, krig och förföljelse och att hindra att de utvisas till länder där deras liv är i fara eller där de riskerar att utsättas för omänsklig behandling.
Det är faktiskt raka motsatsen till vad den italienska regeringen gör, vilket vi har sett i samband med den senaste tragiska avvisningen av 75 invandrare från Eritrea och Somalia till Libyen, som genomfördes utan att man åtminstone kontrollerade om det fanns några potentiella asylsökande, vilket internationell lag kräver, och som fördömdes i går av FN:s högkommissarie för mänskliga rättigheter. Ett avtal mellan Italien och Libyen kan inte göra det området av havet till en frizon där mänskliga rättigheter kränks.
Jag uppmanar därför kommissionen att vidta åtgärder så snart som möjligt för att se till att bestämmelserna i internationell lag återställs och följs. Jag vill vidare veta vilka framsteg som har gjorts när det gäller förhandlingarna om det bilaterala avtal mellan EU och Libyen som redan har varit på gång ett antal år. När räknar ni med att slutföra det? Kan rådet och kommissionen bekräfta att detta avtal skulle ha företräde framför avtalet mellan Italien och Libyen? Kan ni för parlamentet förklara de viktigaste punkterna när det gäller hur man ska tackla den olagliga invandringen och garantera rätten till asyl samt principen om ”non-refoulement”?
Anna Maria Corazza Bildt
(EN) Herr talman! Det är en stor glädje för mig att få ordet för första gången under detta plenarsammanträde för att berömma minister Tobias Billström för hans djupa förståelse - och eftersom jag ursprungligen är italiensk medborgare kan jag säga det - för den allvarliga situation som Medelhavsländerna och människorna där står inför.
Jag vill välkomna hans insatser för att uppnå enighet om en gemensam europeisk invandringspolitik, som det finns ett mycket stort behov av. Jag vill också välkomna hans initiativ till byrån för samarbete i asylfrågor, vilket är ett mycket praktiskt och konkret sätt att stödja de medlemsstater som känner sig betungade och att inleda ett samarbete mellan medlemsstaterna.
Jag vill be minister Tobias Billström att han, förutom de åtgärder han redan har talat om, kanske skulle kunna närmare utveckla vilka åtgärder vi ur ett långtidsperspektiv kan vidta för att stödja Medelhavsländerna och människorna där, enligt sitt synsätt där humanitet, solidaritet och fasthet motväger alla former av olaglighet.
Georgios Papastamkos
(EL) Herr talman! Vi behöver utan tvekan en gemensam invandringspolitik, och vi behöver stärka vårt samarbete med tredjeländer och göra det mer sammanhängande och effektivt. Som debatten har visat är Libyen och Turkiet viktigast inom detta samarbete.
Turkiets uppträdande är provocerande. De lägger gång på gång hinder i vägen, och jag vill upplysa parlamentet om det och tala om för Jacques Barrot att de hindrar Frontex' helikoptrar och flygplan i samband med deras uppdrag och patrulleringar för EU:s räkning. Parlamentsledamöterna från Ny demokrati har genomfört en parlamentarisk granskning. Herr Barrot, ni kommer att få utförliga upplysningar om dessa fall av provokation och om Turkiets provocerande uppträdande.
När det gäller återtagande och återflyttning måste vi stärka Frontex ytterligare och organisera gemensamma återsändningsflygningar. Herr Barrot, herr talman, skynda er att besöka Turkiet och Libyen. Problemet är mycket akut. Vänta inte till slutet av året. I dag eller i morgon ...
(Talmannen avbröt talaren.)
Barbara Lochbihler
(DE) Herr talman! Gränspersonal i EU:s medlemsstater får inte avvisa potentiella asylsökande som kommer sjövägen eller eskortera dem bort, hindra dem från att resa vidare eller skicka tillbaka dem till länder som inte är med i EU. Detta fastslås i Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. I dag har vi än en gång fått höra många exempel på hur Frontex inte följer dessa bestämmelser i praktiken. Därför behöver vi kontroller på detta område. Vi behöver kontrollerna som medlemmar av Europaparlamentet, för det är vårt ansvar att se till att bestämmelserna i Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna följs.
Jag vill ställa följande fråga till er: I vilken utsträckning kan vi övervaka att gränspersonal på internationella vatten följer de rättsliga krav som rör de mänskliga rättigheterna? I åratal har vi känt till att Frontex har kränkt mänskliga rättigheter i enskilda fall. I all sin verksamhet undergräver emellertid Frontex också allvarligt EU:s trovärdighet när det gäller skydd av mänskliga rättigheter.
Alf Svensson
Herr talman! Tack statsrådet Billström. Jag undrar om vi emellanåt inte fixerar oss lite för mycket just vid ordet illegal invandring. Det kan ändå inte vara illegalt att fly för sitt liv, för mänskliga fri- och rättigheter gäller alla oberoende var de än bor.
Jag skulle gärna vilja stryka under att det också måste vara angeläget att hålla reda på hur förhållandena är i de länder från vilka människorna flyr. Kanske kunde EU engagera sig mer, göra mer i de länderna, så att människor slapp ge sig iväg och sedan bli kallade för illegala flyktingar. Kanske är vi för fixerade, som sagt, vid ordet illegal. Det är som sagt var legalt att stå upp mänskliga fri- och rättigheter både inom EU och utanför EU.
Antonio Cancian
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! I förmiddags var det nästan som att vara i det italienska parlamentet med er som talman. I alla händelser anser jag att invandring innebär säkerhet och respekt för mänskliga rättigheter. Men tyvärr har globaliseringen och utvidgningen av EU till 27 länder gått för snabbt utan att lämpliga åtgärder har vidtagits för att trygga säkerheten och respekten för mänskliga rättigheter.
Jag har lyssnat på kommissionen. Strategin är klok och de framtida åtgärderna är utmärkta, men vi glömmer att frågan är brådskande och dramatisk och att vi befinner oss i en krissituation. Det som sades i förmiddags är giltigt i en normal situation, men i dag - särskilt i Italien - är situationen inte normal. Därför uppmanar jag kommissionen att ägna mer uppmärksamhet åt taktiken än åt strategin och att betrakta problemet som helt och hållet europeiskt. Tack.
Talmannen
Den sittande talmannen just nu är visserligen italienare, men debatten var långt ifrån bara italiensk. Lyckligtvis, ska vi säga, var den mångsidig och fick bidrag från olika håll och olika ståndpunkter i EU.
Tobias Billström
rådets tjänstgörande ordförande. - Herr talman! Först och främst vill jag tacka för en mycket intressant debatt. Många värdefulla åsikter har förts fram här idag. Jag vill nämna Simon Busuttils synpunkter om stärkt samarbete med Libyen. Jag hoppas kunna resa dit tillsammans med kommissionsledamot Jacques Barrot för att utveckla samarbetet, samtidigt som arbetet med Turkiet fortsätter. Jag håller även med Juan López Aguilar, ordförande i LIBE-utskottet, om att ett sätt att tackla olaglig invandring är att öppna upp för laglig invandring. Det avlastar bl.a. asylsystemet.
De kriminella nätverk som utnyttjar människors desperation måste bekämpas. Det svenska ordförandeskapet kommer att arrangera en särskild konferens i Bryssel om detta och kampen mot människosmuggling. Det är det svenska ordförandeskapets absoluta prioritet att försöka nå överenskommelse om stödkontoret för asylfrågor och att förbättra det praktiska samarbetet. Vi hoppas naturligtvis på Europaparlamentets stöd i denna fråga.
Till Sonia Alfano vill jag gärna säga att det är viktigt att de rättsakter som antagits av Europeiska rådet efterlevs och att alla medlemsstater genomför dem som det är beslutat. Det är också viktigt att involvera FN:s flyktingkommissariat i vårt arbete för att få den höga kvalitet som vi eftersträvar. Jag måste också säga att jag instämmer i Timothy Kirkhopes bedömning av vikten av att separera asyl och arbetskraftsinvandring från varandra. Slutsatsen av detta resonemang blir naturligtvis att EU dels behöver ett gemensamt europeiskt asylsystem, dels bättre möjligheter för laglig arbetskraftsinvandring byggt på nationella behov, rättssäkerhet och skydd från lönedumpning och social exploatering.
Därmed behöver vi varken Willy Meyers, Gerard Battens eller Louis Bontes politik. Vi behöver en sansad och genomtänkt migrationspolitik för att förbättra den demografiska strukturen i EU och stärka ekonomin och välfärden.
Anna Corazza Bildt och Alf Svensson tog upp frågan om hur vi ska komma till rätta med dödsfallen i Medelhavet. Det finns ingen ensam lösning på migrationsproblematiken. Det krävs en paketlösning med flera initiativ inom olika områden. Ett ökat samarbete med ursprungs- och transitländerna är särskilt viktigt. Bl.a. måste utvecklingssamarbetet med dessa länder öka för att skapa stabilitet, trygghet och hållbarhet.
Ursprungs- och transitländerna och medlemsstaterna måste även stärka sjöräddningen. Därutöver måste ländernas ansvarsfördelning för sjöräddningsinsatser klarläggas. Dessutom måste en gemensam tolkning av regelverket på sjöräddningsområdet komma till stånd utifrån å ena sidan rätten till internationellt skydd och å andra sidan den internationella havsrätten.
Till sist vill jag för egen och ordförandeskapets del tacka så mycket för möjligheten för att komma hit till Europaparlamentet och delge våra åsikter. Det är viktigt att understryka att vår strategi måste bygga på flera olika ben och insatser. Det tycker jag att den här debatten tydligt har visat. Tack så mycket!
(Applåder)
Jacques Barrot
Herr talman! Den här debatten har visat, om det nu var nödvändigt att visa det, hur omfattande migrationsproblemen är.
Jag vill framhålla att vår strategi måste vara väl avvägd mellan en vägran att acceptera olaglig invandring, som för övrigt ofta kan tillskrivas smugglare och människohandlare, en önskan att när det gäller kampen mot olaglig invandring främja en viss typ av laglig invandring, ett beslut som kommer an på medlemsstaterna, samt också en önskan att under alla omständigheter bevara skyldigheten att ge asyl.
Först och främst vill jag mycket kort svara på frågan om Frontex och framhålla att vi håller på att utarbeta ett förslag till ändring av Frontexförordningen och Frontex' arbetsmetoder. Jag har definitivt noterat den önskan om större insyn som har uttryckts.
Å andra sidan ska vi också försöka att förtydliga de bestämmelser som ska bidra till att gemenskapsrätten och internationell rätt tillämpas konsekvent inom ramen för Frontex' verksamhet.
När det gäller de italienska problemen ska jag säga att vi i juli skickade en skrivelse till de italienska myndigheterna där vi begärde all användbar information om återsändande av båtar som stoppats på internationella vatten. Vi har just fått svar från de italienska myndigheterna, och våra tjänsteavdelningar håller just nu på att granska det noga.
Jag vill tillägga att gemenskapslagstiftningen kräver att medlemsstaterna genomför gränskontrollsinsatser i överensstämmelse med principen om ”non-refoulement”. Denna princip innebär att en stat inte får skicka tillbaka människor till ett område där de kan löpa risk att utsättas för tortyr, straff eller omänsklig eller kränkande behandling. När det gäller asylsökande och flyktingar kan de inte sändas tillbaka till länder där deras liv och frihet kan hotas på grund av deras ras, religion eller nationalitet. Kort sagt, vi ser till att denna skyldighet att ge skydd upprätthålls.
Slutligen vill jag på nytt upprepa vår och Tobias Billströms önskan att med Libyen å ena sidan och Turkiet å andra sidan inleda en verklig dialog som låter oss gå till botten med frågan så att vi kan samarbeta om gränskontroll för att hindra olaglig invandring, men också för att se hur vi, med stöd av FN:s flyktingkommissariat, kan försöka få till stånd åtgärder i dessa Medelhavsländer som innebär att verkliga asylsökande inte måste vända sig till smugglare eller människohandlare för att nå Europas kuster och att de får sina asylansökningar behandlade i dessa länder.
Det är i så fall en viktig dialog som kommer att uppta det här sista kvartalet. Jag vill tacka det svenska ordförandeskapet för dess villighet att samarbeta så effektivt.
Avslutningsvis vill jag på nytt upprepa att vi behöver en europeisk strategi för migrationsrörelser. Vi anser att medlemsstaterna verkligen måste visa mer solidaritet med varandra. Medlemsstaterna berörs av samma problem. Det måste sägas att olaglig invandring i sista hand berör alla medlemsstater och inte bara dem vid de yttre gränserna.
Jag anser att det verkligen är viktigt att denna solidaritet kommer till stånd. Vi föreslår att det ska ske på frivillig grund, men för att kunna bli ett verkligt svar på problemen kommer det utan tvekan att vara nödvändigt att formalisera den frivilliga grunden.
Där har ni det. Jag ska inte dra ut på svaren. Jag har gjort många anteckningar under de olika anföranden som hållits.
Jag vill sluta med en enträgen vädjan till Europaparlamentet att hjälpa oss särskilt när det gäller denna strategi, denna europeiska asylpolitik. Jag vill påpeka - eftersom frågan har väckts - att vi har önskat förbättra tillämpningen av Dublinavtalet genom att tillåta en viss flexibilitet. Vi har sökt rådets och parlamentets tillåtelse att inrätta byrån för samarbete före årets slut, och vi kommer också att utarbeta en harmonisering av instruktionsmetoderna. Allt detta bidrar till en verklig europeisk asylpolitik som jag anser stämmer helt med de normer som det, enligt min uppfattning, råder allmän enighet om i EU. Vi tror på dessa normer. De måste omsättas i handling.
Jag är i alla händelser tacksam över att Europaparlamentet hjälper oss med denna svåra uppgift.
(Applåder)
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
Skriftliga förklaringar (artikel 149)
Elisabetta Gardini  
Den olagliga invandringen är ett verkligt gissel som i många år framför allt har drabbat länderna i södra EU, särskilt Italien, Malta och Spanien. Det är väl känt att bland alla EU:s medlemsstater är det den italienska regeringen som får ta emot flest olagliga invandrare, desperata människor huvudsakligen från Afrika, som söker en bättre framtid.
Tvärtemot vad som påståtts av företrädare för den italienska vänstern, som för femtielfte gången har utnyttjat Europaparlamentet på ett olämpligt sätt för att komma med obefogade angrepp mot den italienska regeringen under ledning av Silvio Berlusconi, tillhandahåller mottagningscentren sjukvård, kost och logi samt rättshjälp under den tid det tar att avgöra om en olaglig invandrare får stanna i Italien eller om han eller hon enligt internationella avtal måste skickas tillbaka.
Det finns ett starkt behov av att anta effektiva gemenskapsåtgärder för invandring och asyl. Vi kan inte på allvar föreställa oss att Italien kan ta på sig allt ansvar som står i samband med en företeelse som kommer att öka exponentiellt.
En del ledamöter har framfört idén att vi ska införa ”kvoter för olaglig invandring”. Detta är ett fall då goda avsikter tyvärr inte backas upp av konkret politisk vilja. Först nyligen belyste det svenska ordförandeskapet svårigheten att få bifall för dessa kvoter.
Louis Grech  
Jag välkomnar denna debatt, som ger uppmärksamhet åt den splittrade och inkonsekventa politik som EU för när det gäller gränskontroll, invandring och asylsökande. Jag är glad att höra att rådet och kommissionen erkänner att detta är prioriterade frågor, men hittills har vi bara sett halvmesyrer för att ta itu med dem och inga betydelsefulla resultat. Det tycks saknas politisk vilja på EU-nivå att tillhandahålla tillräckliga resurser för att angripa dessa frågor på ett rättvist sätt. För närvarande bär medlemsstater med yttre gränser större delen av bördan, och deras situation förvärras dagligen på grund av bristande resurser och förmåga. En del goda förslag har diskuterats på sista tiden, t.ex. översynen av Frontex' mandat, ett EU-övergripande vidarebosättningsprogram för flyktingar och inrättandet av en europeisk byrå för samarbete i asylfrågor. Jag uppmanar kommissionen att agera snabbt för att de ska genomföras. Vi behöver fler lösningar som bygger på att bördan delas eftersom det är det enda tillfredsställande svaret. Kommissionen och rådet måste visa större beslutsamhet när det gäller att förse Frontex med nödvändiga medel. För att skydda våra gränser effektivt måste Frontex ha sin egen utrustning och sina egna tillgångar samt vara verksamt året runt.
Marian-Jean Marinescu  
Schengenområdets framtida utvidgning till att omfatta Rumänien kommer att göra det ännu viktigare att garantera säkerheten vid Rumäniens yttre gränser och därmed öka Frontex betydelse i Rumänien. Frontex måste spela en allt större roll i processen med att förbättra övervakningen och kontrollen av Rumäniens yttre gränser, som står för mer än 2 000 km av EU:s yttre gräns, med andra ord Schengenområdets framtida yttre gräns. Förra året ingick Frontex samarbetsavtal med Ryssland och länderna i före detta republiken Jugoslavien, samt med Ukraina och Moldavien. Det är ett framsteg när det gäller förvaltningen av alla gränser. En välkommen åtgärd i det här läget vore om Europeiska kommissionen undersökte hur Frontex skulle kunna använda denna rättsliga grund. Möjligheten att ingå samarbetsavtal med andra tredjeländer är en annan fråga som kommissionen måste undersöka. Att ingå så många avtal som möjligt av detta slag kommer att underlätta den effektiva samordningen av gemensamma operationer och följaktligen bidra till respekten för de mänskliga rättigheterna och de medborgerliga friheterna och till kampen mot gränsöverskridande brottslighet.
Tiziano Motti  
Jag instämmer i Jercy Buzeks uttalande om att invandringen alltid har gynnat Europa, eftersom det rör sig om reglerad och integrerad invandring som respekterar mottagarlandets institutioner och lagar. Med tanke på behovet av social förnyelse och personalomsättning och eftersom kulturella utbyten berikar människor är invandring en värdefull resurs. Med våra judisk-kristna rötter följer begreppet medmänsklighet och gästfrihet mot människor som har det svårt.
Men när den olagliga invandringen leder till katastrofsituationer, lidande, brottslighet och osäkerhet är det dock nödvändigt med en påtaglig integrationsstrategi på nivåer som länderna kan upprätthålla demografiskt sett. Vi lurar oss själva om vi tror att problemet är begränsat till länderna vid Medelhavet: medborgarnas fria rörlighet inom EU kan inte annat än uppmuntra till fri rörlighet för många olagliga invandrare som ägnar sig åt brottslighet. Alla EU-stater har ett moraliskt och direkt intresse i detta eftersom det handlar om brottslighet och säkerheten för den halva miljard medborgare som har gett oss ett mandat att skydda dem genom brådskande och påtagliga åtgärder, såväl när det gäller befintliga problem som de problem som sannolikt snabbt kan uppstå. Medborgarnas rättigheter kan inte bytas ut mot medlemsstaternas allmänna likgiltighet eller mot Europeiska kommissionens soloniska varningar.
