Livförsäkring
Talmannen
 Nästa punkt är betänkande (A5-0072/2001) av Lord Inglewood för utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden om förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv om livförsäkringar. (KOM(2000) 398 - C5-0351/2000 - 2000/0162(COD)).

Harbour
 - (EN) Herr talman! På Lord Inglewoods vägnar vill jag säga att han är mycket ledsen över att inte kunna vara här, men han måste absolut stanna kvar i Förenade kungariket av familje- och affärsskäl.
Detta betänkande, som jag har nöjet att få presentera på hans vägnar och på utskottets för rättsliga frågor och inre marknaden vägnar, utgör en viktig del av hänvisningen till utskottet för rättsliga frågor på parlamentets vägnar för att främja förenkling och hög kvalitet vid utarbetande av gemenskapens lagstiftningsinstrument. I detta specifika fall har en hel del viktigt arbete gjorts av kommissionen för att införliva och förenkla tre texter om livförsäkringar. Källtexten tillkom så sent som 1979 och, frånsett den kodifieringsprocess som syftar till att införliva ändringar som gjorts under den perioden i lagtexten, så är skälet till detta mer omfattande betänkande att kommissionen funnit det nödvändigt att föreslå ett antal ändringar som återspeglar den utveckling som ägt rum på marknaden sedan dess och för att höja textens allmänna kvalitet och utformning.
Jag vill inte uppehålla kammaren med ett antal tekniska detaljer som hör ihop med de där texterna. De av er som är experter i ämnet kommer helt klart att gå till kommissionens egen text, och kommissionen har lämnat en mycket behjälplig och tydlig motivering för dem av oss som, till skillnad från Lord Inglewood, inte är framstående jurister - vilket är anledningen till att han har kunnat granska texten för parlamentets räkning på ett så förtjänstfullt sätt.
Mot bakgrund av det arbete som gjorts är vår uppgift helt enkelt att se till att det inte uppstår några politiska frågor ur vad som på det stora hela är en rad tekniska ändringar. Lord Inglewood har känt av tongångarna inom industrin. Han har framför allt studerat texterna med de sex ändringarna för att se till att det inte införs några principer utanför ramarna för direktivens ursprungliga politiska hänvisning och han är nöjd i det här fallet. Han har således i fråga om sitt betänkande nöjet att föreslå att kammaren antar kommissionens förslag utan ytterligare ändringsförslag.
Som allmän slutsats anser vi i utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden att kvaliteten på utarbetande och förenklig av lagstiftning bör betraktas som en viktig hänvisning. Det är värt att påminna kolleger i kammaren som arbetar med juridiska texter att vi alltid måste ha denna princip i åtanke när vi ändrar all slags lagtext. När vi ser hur kollegerna arbetar i andra utskott är det inte helt tydligt att de tänker på att förenkla. I åtskilliga fall ser vi att alldeles för komplicerade texter produceras i denna kammare. Det är en viktig princip - detta är måhända en okontroversiell fråga, men principen om kvalitet och klarhet i lagstiftningsakter är viktig. Jag framhåller detta betänkande som ett gott exempel på en sådan process.

Karas
Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! Jag vill bidra med två funderingar till Inglewoods betänkande. För det första välkomnar jag kommissionens grundregel att sådana juridiska texter som har ändrats flera gånger och därför inte längre ger ett enhetligt och samstämmigt intryck skall kodifieras.
Jag anser också att det i samband med det betänkande om direktiv för pensionsfonder som jag har varit med om att ta fram är absolut nödvändigt att förenkla och sammanföra direktiven för livförsäkringar, då vi därigenom tydligt avgränsar de olika verksamhetsområdena och pelarna. Antagandet av direktivet om pensionsfonder kan innebära att försäkringsbolag som är verksamma på området för den tredje pelaren och därför även omfattas av direktiven om livförsäkringar, i framtiden kommer att omfattas av direktivet om pensionsfonder i sin verksamhet på området pensionsförmåner från företag. Eftersom en sådan möjlighet finns är det viktigt att det vi gör framställs så tydligt, enkelt och genomblickbart som möjligt. På det viset är Inglewoods betänkande och den förenkling och insyn som därmed initierats ett positivt bidrag till medborgarens ökade förståelse och en levande inre marknad.

Talmannen
 På Europaparlamentets vägnar vill jag på åhörarläktaren välkomna Nordiska rådets Europakommitté, ledd av dess vice ordförande, Øysten Djupedal.
Vi är glada över att kunna ta emot dessa parlamentskolleger, som företräder de fem nordiska länderna: Danmark, Finland, Island, Norge och Sverige.
Vi hoppas att ert besök på Europaparlamentet blir både trevligt och givande och vi ser fram emot att snart få träffa er igen.
(Livliga applåder)

Bolkestein
. (EN) Förslaget till ett direktiv som stöper om de tre tidigare direktiven om livförsäkringar är ett svar på trycket från parlamentet, rådet, näringslivet och konsumenterna, praktiskt taget alla dem som dagligen är tvungna ha att göra med gemenskapens försäkringslagstiftning.
Ert mål är att underlätta förståelsen och tillämpningen av försäkringsdirektiven genom att ange dem i en juridisk text som är tydlig, sammanhängande och fullständig. Karas har precis efterlyst så klara och tydliga texter som möjligt och det var kommissionens syfte med den text som ni har framför er.
Utöver kodifieringen av bestämmelserna ansågs en del smärre ändringsförslag som inte påverkar textens innehåll nödvändiga. Denna övning har blivit mer än en ren kodifiering och detta är därför en " omstöpt" version. En renodlat omkodifierad text skulle ha innehållit ett betydande antal upprepningar, motsägelsefulla och föråldrade bestämmelser.
Jag ämnar inom kort att för kommissionen och, förutsatt att kommissionen samtycker, för parlamentet lägga fram ett parallellt förslag till en omstöpt - jag betonar omstöpt - version av de försäkringsdirektiv som inte rör livförsäkringar. Det står klart att gemenskapens försäkringslagstiftning inte kommer att stoppas på grund av kodifieringsprocessen. Nya förslag diskuteras för närvarande och dessa kommer att kräva nya ändringar i de omstöpta direktiven när de väl blivit antagna. Vi kan inte hindra lagstiftningens träd från att växa, men vi kan ansa och forma det så att det inte utvecklas till det igenvuxna grenverk som det en gång varit. Jag är mycket tacksam gentemot parlamentets utskott för rättsliga frågor och den inre marknaden, och i synnerhet föredraganden Lord Inglewood, som här företräds av Harbour, för den effektiva hanteringen av denna fråga. Harbour sade just att detta är en bra mall även för annan lagstiftning och jag håller helt och hållet med honom. Det är ett exempel på effektivitet som parlamentet mycket väl kan tänkas vilja anta även i andra fall.
De har insett att även om förslaget går utöver gränserna för ren kodifiering innehåller det egentligen inte någon ändring i lagstiftningen. Detta kräver därför ett mer raskt övervägande än ett vanligt lagstiftningsförslag och detta är också vad som varit fallet. De har föreslagit att parlamentsledamöterna godkänner förslaget utan några ändringsförslag och jag uppmanar parlamentet att följa föredragandens rekommendation och anta förslaget utan ändringsförslag.
Kommissionen hoppas att ett direktiv snart kommer att antas och om möjligt endast behandlas en gång i detta parlament. Det skulle i så fall vara ett mycket gott exempel på ett snabbt förfarande.

Talmannen
 Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag kl. 12.00.

Vattenförsörjning
Talmannen
 Nästa punkt på föredragningslistan är följande muntliga frågor till kommissionen:
B5-0015/2001 av de Roo m.fl. för Verts/ALE-gruppen,
B5-0020/2001 av Grossetête och Moreira Da Silvara för PPE-DE-gruppen,
B5-0153/2001 av Olsson för ELDR-gruppen,
B5-0154/2001 av González Álvarez för GUE/NGL-gruppen,
om vattenförsörjningen i Europa.

De Roo
Herr talman, herr kommissionär, kolleger! Vi har ett utmärkt ramdirektiv om vatten, i vilket fastställs att förvaltningen av vattnet skall ske via flodsystem. Den här sunda ekologiska principen står inskriven i den europeiska lagstiftningen. Den spanska regeringen har förgäves försökt hindra det här ramdirektivet om vatten på grund av sin Plan Hidrológico Nacionál. I den här Aznarplanen som kännetecknas av storhetsvansinne och idioti vill man tappa vatten från floden Ebro och leda det vidare längs kusten till södra Spanien i över 900 kilometer. Kostnaderna ligger på över 18 miljarder euro under perioden fram till år 2008. Aznarregeringen vill att Europa varje år bidrar med stöd på 1 miljard euro. Den här idiotiska planen strider mot andan och bestämmelserna i ramdirektivet om vatten. Den här idiotiska planen strider mot livsmiljödirektivet på 82 punkter. Den här idiotiska planen strider mot fågeldirektivet på 108 punkter.
Naturligtvis kommer Aznarregeringen att ange att den här planen är av nationellt ekonomiskt intresse, men de kommer också att bli tvungna att bevisa för Europeiska kommissionen att det inte finns några alternativ. De alternativen finns dock visst! Avsaltning av bräck- och saltvatten är 50 procent billigare för Mellan- och Sydspanien än vad Aznarplanen är och dessutom är det mycket flexiblare, småskaligare och mer inriktat på efterfrågan. En annan metod är att införa kostnadstäckande priser på vatten och bevattna per växt i stället för att dränka åkrarna och låta upp till 90-95 procent av det dyrbara vattnet dunsta bort. Israel är i det sammanhanget ett bra exempel. Därför bör Europeiska kommissionen avvisa Aznarplanen och stoppa strömmen av EU-pengar till det ändamålet.
Den här Aznarplanen är 200 gånger värre än planerna på ett industriområde mellan Aachen och Heerlen. Vid den tysk-nederländska gränsen har Europeiska kommissionen helt riktigt stängt av EU:s bidragskran eftersom den europeiska hamstern är hotad. Det får inte vara så att Europeiska kommissionen i sin egenskap som fördragets väktare använder två olika mått.
Känner kommissionen till att Aznarregeringen har bett 83 spanska vetenskapsmän göra undersökningar angående den här idiotiska vattenplanen och att samma regering nu vägrar offentliggöra de för regeringen själv negativa resultaten? Godtar kommissionen att 60 spanska byar försvinner från kartan? Tycker kommissionen att det är godtagbart att ett jordskalv kan skada Itoizdammen och hota kärnkraftverket i Ascó?

Grossetête
Herr talman! Vi är inte här för att kritisera det ena eller det andra landet, eller den ena eller den andra regeringen. Jag tror att vi är här för att försöka ge några svar och särskilt för att föra en dialog med kommissionen om ett synnerligen viktigt ärende, som handlar om den ojämlika tillgången på vattenresurser på det europeiska territoriet, en obalans som är kopplad till geografiska, geologiska, klimatologiska och andra olika villkor men också till resultatet av mänsklig verksamhet: urbanisering, avverkning av skog och föroreningar.
Med tanke på de obalanser som finns är det logiskt att fundera över att använda sig av möjliga överföringar av vatten, vilket görs i vissa regioner. Det är inte lämpligt att låta territorier uttorkas, då andra har tillräckliga resurser för att hjälpa till.
Det är den idén som Europaparlamentet i januari 1998 tog upp i sin resolution om de transeuropeiska vattennätens tekniska genomförbarhet.
Med mina kolleger i Europaparlamentet hade vi, helt rätt anser jag, uppskattat att de transeuropeiska vattennäten, som skulle bygga på överföringar av vatten mellan dammar av mycket stora mått kanske skulle kunna vara en lämplig lösning, eftersom det skulle göra det möjligt att fördela vattenresurserna i Europeiska unionen. Men det är också uppenbart, och viktigt att precisera, att allt dominerande inflytande över vattenresurser från en medlemsstat, utan dennas uttryckliga medgivande, skulle vara helt uteslutet.
Nästan tre år efter det att denna resolution röstats igenom kvarstår frågetecknen. Den europeiska unionen är i total avsaknad av erfarenhet för att skapa ett sådant nät. För att mildra denna brist skulle undersökande studier genomföras om genomförbarheten av arbetet, samt en analys av den fysiska påverkan detta slag av transeuropeiska vattennät skulle få på vattenmiljöer och andra områden som skyddas av gemenskapslagstiftningen.
Fram till i dag har vi ännu inte fått information om dessa eventuella resultat. Jag beklagar det, och jag vet inte om kommissionen har något att säga oss i dag om detta.
Det är också viktigt att bevara andan av oåterkallelighet i sådana projekt som skulle kunna förverkligas. Man har svårt att tro att sådana anläggningar skulle ifrågasättas på kort eller medellång sikt.
Det är således nödvändigt att utvärdera alla optimeringsmöjligheter i existerande anläggningar och att, överallt där så är möjligt, tillämpa principen enligt vilken man först och främst skall förvalta vatten bättre, snarare än att investera. Det är således viktigt att på sikt förutse en ansvarsordning avseende kvantitet och kvalitet av överfört vatten, om vattnet skall överföras, och att fastställa kontrollmetoder.
Avslutningsvis, och i åtminstone den punkten är jag överens med min kollega, har vi ramdirektivet om vatten. Det har börjat gälla. Vi bör se till att det följs i de nationella lagstiftningarna, och vi bör se till att det respekteras inom ramen för den eventuella, mer tekniska, användningen av överföringar av vatten mellan medlemsstater.

Gasòliba i Böhm
Herr talman, herr kommissionär, mina damer och herrar! Även om denna debatt rent formellt har uppstått till följd av de senaste översvämningarna i flera av Europeiska unionens stater har den snabbt lett till en debatt om parlamentets stöd till den spanska regeringens förslag om att genomföra en rad ändringar i vattenförvaltningssystemet i Spanien, något som vi kallar den nationella vattenplanen.
Som språkrör för partiet Convergencia Democrática i Katalonien här i Europaparlamentet vill jag meddela att mitt parti - och även den katalanska regionalregeringen som vi ingår i tillsammans med partiet Unió Democràtica de Catalunya - inte kan stödja det förslag från den spanska regeringen som kommer till uttryck i nämnda plan. I det fall som direkt påverkar Katalonien erbjuder vi ett alternativ som grundar sig på överledning av vatten - rent konkret från floden Ebro som nämndes här - av en femtedel av den vattenmängd som den spanska regeringen föreslår, användningen av avsaltningsanläggningar - som också läggs fram som ett tänkbart alternativ - och ett bättre nyttjande av tillgångarna i de nuvarande kanalerna och slutligen överledning av vatten från Rhône.
Och det är här, förstår jag, som planens dimension möter den europeiska dimensionen. Vi har i många år hävdat att ett av de allvarligaste problemen som de mest högutvecklade samhällena, som till exempel de europeiska, måste lösa på medellång och lång sikt är bristen på vatten till följd av utvecklingen av våra stadskärnor och förläggandet av nya ekonomiska aktiviteter, något som kräver en ny vattenförvaltning. Det är en verklighet vi inte kan undkomma och det är nödvändigt - för att verkligheten så kräver - att även beakta den ur ett europeiskt perspektiv.
Vi har svårt att förstå motståndet mot en begränsad möjlighet till överledning mellan floddalarna så länge det sker inom landets gränser. Den spanska regeringen är helt emot en sådan möjlighet, däremot har Portugal tillåtelse att utnyttja denna. Därför vidhåller vi att det krävs ett europeiskt perspektiv på vattenförvaltningen, möjligheten till överledning från floddalarna måste beaktas oberoende av medlemsstaternas gränser, för Europeiska unionens plan är bland annat ett Europa utan gränser.

González Álvarez
Herr talman! Jag tar mig friheten att citera Europeiska kommissionens meddelande som handlar om den diskussion som kommer att hållas i utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om sjätte handlingsprogrammet för miljön:
"En stor del av den lagstiftning och de normer som krävs för att uppfylla målen för vattnets kvalitet och användning är redan fastställd. Den största utmaningen är att garantera en fullständig och ändamålsenlig tillämpning av den aktuella lagstiftningen och få till stånd ett införlivande av gemenskapsmålen för vattenkvalitet på övriga politiska områden så som jordbruket, industrin och regionalpolitiken. Likaså bör staterna vidta åtgärder för att garantera att dessa punkter införlivas i de lokala besluten om planering och markens nyttjande. De nationella, regionala och lokala myndigheterna bör införa åtgärder för att göra vattenförbrukningen mer effektiv, främja de förändringar av jordbrukets rutiner som krävs för att skydda vattenresurserna och kvaliteten på dessa."
Kommissionen tar i sitt meddelande även upp vissa besparingsåtgärder vid vattenanvändningen, effektiviteten i vattenanvändningen, planeringen av området och annat. Den här diskussionen uppstår visserligen till följd av alla översvämningar i Europa som troligtvis bottnar i en dålig vattenförvaltning, men det är också så att den främsta plan som tas upp i Europa för en radikal förändring av vattenförvaltningen är den i vårt land. Vi fokuserar på besparingar som effektivitet, annorlunda jordbruksmetoder och planering av området vilket bör utgöra den framtida spanska vattenplanen. Det bekymrar oss, herr kommissionär, att den kan strida mot direktiv så som ramdirektivet om vatten, livsmiljödirektivet och direktivet om miljöeffekter samt det om fåglar. Dessa fyra direktiv utgör stommen i det kommande sjätte handlingsprogrammet för miljö. Om planen strider mot dessa skulle Europeiska kommissionen bidra till att denna sjätte plan ej kom att förverkligas.

Liikanen
. (EN) Herr talman! Ramdirektivet om vatten kommer att skydda alla våra vatten och förbättra miljöns kvalitet, t.ex. genom kvalitetsstandarder för miljön, obligatoriskt deltagande av det civila samhället i bekämpandet av föroreningar vid källan. Det tillämpar principen om att den som förorenar betalar.
Direktivet förbjuder inte vattentransport i sig. Däremot medför det ett juridiskt bindande krav på att de inte skadar miljön. Det förefaller synnerligen viktigt i detta sammanhang, då det efter det att direktivet den 22 december 2000 vunnit laga kraft medfört att en sträng icke-försämringsklausul blivit tillämplig, vilket borde förhindra återupprepandet av gamla misstag. Möjligheterna till undantag begränsas och är föremål för obligatoriska villkor.
I direktivet betonas vikten av att integrera skyddet och den hållbara hanteringen av vattentillgångar inom andra av gemenskapens politikområden. När en Natura 2000 kan komma att påverkas skall det normala förfarandet som föreskrivs i artikel 6 i livsmiljödirektivet tillämpas i anvisad ordning: sökning efter alternativa lösningar, bedömning av allmänhetens överordnade intressen och som en sista utväg, vidta kompensationsåtgärder.

Flemming
Ärade herr talman! Låt mig här ta upp ytterligare en tanke. Ramdirektivet om vatten innebär att stora förändringar väntar Europas vattenförvaltning. Direktivet innebär dock även en möjlighet att tänka igenom de nationella principerna för vattenförvaltning och vattenrätt och öppna nya marknader för nationella leverantörer och industriföretag. I synnerhet vattenområdet rymmer stora möjligheter för ekonomin genom att marknadernas öppnande kan leda till ett ökat mervärde för alla. Den första åtgärd som krävs är en effektivitetshöjning genom nya samarbetsformer mellan den privata industrisektorn och de kommunala leverantörerna i planeringen, byggandet och driften av anläggningarna.
En andra åtgärd måste vara skapandet av en värdeökning genom export. Området know-how, på vilket vissa medlemsstater redan i dag har starka företag, gör det möjligt att genom en ökad bearbetning av utländska marknader fortsätta exportera - det gäller givetvis export i ekologiskt försvarbar omfattning. Det skulle vara gynnsamt för alla. Kommuner och konsumenter sparar in på kostnaderna. Producenterna hittar nya marknader. Jag tror att en export av vatten, så som andra stater exporterar sitt guld i form av olja - vi i Österrike till exempel har det vita flytande guldet, vattnet - skulle vara en vinst för alla.

Sornosa Martínez
Herr talman, mina damer och herrar! Det gläder mig att parlamentet nu på nytt har tillfälle att diskutera den spanska vattenplanen och gemenskapslagstiftningen, och jag säger på nytt, för som ledamöterna säkert minns har redan tre muntliga frågor lagts fram i frågan i mitt namn, och jag beklagar att den första fråga som grupperna Gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen och Gruppen Europeiska enade vänstern/Nordisk grön vänster enades om slutligen inte kom med på föredragningslistan i sitt ursprungliga skick utan ersattes av dessa individuella frågor.
För att återgå till innehållet i tidigare svar från Wallström, vill jag för García-Orcoyen påpeka att jag förvånas över den plötsliga förändrade inställning som tycks ha skett mellan det kommissionären svarade oss och det ledamoten försäkrar att hon svarade henne. Jag ber att Liikanen som företrädare för Wallström klargör detta. García-Orcoyen sade, och det har framgått av vissa spanska tidningar, att kommissionen hade svarat henne att den spanska planen inte strider mot gemenskapslagstiftningen. Jag måste få be er, fru ledamot, att inte misstolka kommissionens inställning. Det Wallström sade var att kommissionen aldrig har uttalat sig om huruvida den nationella vattenplanen strider mot gemenskapslagstiftningen, för planen betraktas fortfarande som ett utkast och kommissionen kan därför inte göra en bedömning eftersom de uppgifter som krävs för en sådan saknas. Säg därför inte sådant som inte stämmer, fru García-Orcoyen. Jag ber er att låta bli med det.
Å andra sidan kommer vi inom kort att få veta om den spanska nationella vattenplanen i sin nuvarande utformning strider mot gemenskapslagstiftningen eller ej, inte bara på grund av omfattningen av de planerade arbetena i Life-områdena - avseende flora och fauna - och jag tackar Gruppen Europeiska enade vänstern/Nordisk grön vänster för att ni tagit upp det ämnet från mina tidigare frågor, utan även på grund av många andra aspekter som kan fastställas. Vill ni ha ett exempel? Enligt ramdirektivet får ingen överledning av vatten ske som inte föregås av en strikt utvärdering av behovet av en sådan och innan alla andra möjligheter är uttömda. I går fick vi spanjorer veta att regeringen nu överväger att minska överledningen av vatten från Ebro till hälften genom åtgärder som besparingar inom jordbruket och återanvändning av vatten. Vi tvivlar starkt på att denna minskning är ett motförslag. Det verkar snarare som en ändring av eftergifterna för att fördela samma vattenmängd i slutändan, men hur som helst säger det sig självt att åtgärder som besparingar och återanvändning av vatten betraktas som avgörande i den alternativa plan som vårt parti, Europeiska socialdemokratiska partiets grupp lägger fram. Om en sådan överledning kunde ske från början, låt oss säga med samma vattenmängd som den nu föreslagna, det vill säga hälften - visar inte detta faktum att regeringen innan sitt förslag inte har undersökt de socioekonomiska konsekvenserna, alternativen och resursernas tillgänglighet ordentligt?
För övrigt känner ledamöterna till att medborgarnas deltagande enligt ramdirektivet är mycket viktigt men hittills har inte föreningar som den spanska naturskyddsföreningen Adena, sammanslutningen av spanska ekologiska föreningar Ecologistas en Acción eller expertgrupper fått ett officiellt svar på sina väldokumenterade inlägg.
Låt oss även tala om vattenföroreningarna, en fråga som behandlas i artikel 1 och artikel 4 i ramdirektivet. Det mål som fastställs i dessa artiklar är att vattendragen i sitt nuvarande tillstånd inte får förorenas, med tillägget att detta bör respekteras så snart som direktivet träder i kraft, det vill säga den 22 december 2000.
Det innebär att den nuvarande spanska vattenplanen är oförenlig med ramdirektivet, för så som arbetena i denna planeras kommer det utan tvekan att ge upphov till mycket allvarliga förändringar av ekosystemen och vattenkvaliteten.
Låt mig slutligen kort tala om hur Europeiska socialdemokratiska partiets grupp ser på frågan om vattenförvaltningen. Vi betraktar vattnet som gemensam egendom och därför en tillgång som är mer förknippad med solidaritet än med handel. En vattenplan bör vara mer än en samling infrastrukturer och överledningar. Att överleda vatten bör vara den sista lösningen, som endast tillgrips när alla andra tänkbara alternativ är uttömda och när det visar sig att det inte är skadligt för miljön. Varje åtgärd inom vattenförvaltningen bör åtföljas av parallella planer om bevattning, skogsresurser med hänsyn till klimatförändringarna.
Jag vet att det finns mycket mer att säga, men jag kan försäkra er om att det som Wallström sade i plenum i februari är att Europeiska unionen aldrig kommer att finansiera, aldrig kommer att godkänna en plan i vilken inte miljön beaktas.
(Applåder)

Bautista Ojeda
Herr talman, herr kommissionär! Det är vanligt att vissa debatter blir politiska när de i själva verket borde vara tekniska, så som den vi håller i dag: vattenförvaltningen och vattenplanerna som är nödvändiga för struktureringen och utvecklingen av våra samhällen, men inte till vilket pris som helst.
Det går inte att lagstifta om planer bakom ryggen på medborgarna och utan att ta hänsyn till deras åsikter, åsikterna hos de sociala aktörerna, forskningsvärlden, de berörda områdena, genom utvecklingshänsyn där man fäster större avseende vid betong än var man kan få tag i vatten, vid att bedöma vem som verkligen behöver det och varför.
Vi andalusiska regionalister som kommer från ett av de torraste områdena i Europeiska unionen, med ett enormt vattenbehov på grund av två omfattande ekonomiska aktiviteter nämligen jordbruket och turismen och med en helt oförutsägbar himmel, oroar oss för projektets effektivitet, förhållandet mellan kostnader och nytta, de faktiska möjligheterna att dessa projekt skall strukturera området och inte leda till konflikter mellan de olika orterna. Vår vattenplan kommer alltid att inledas med ordet besparingar, medan de sista kommer att vara överledning och avsaltning.
Ärade ledamöter, den bästa dammen är besparingar. Det är vår skyldighet att begära vatten, men även att kräva att man först försöker göra de befintliga resurserna så lönsamma som möjligt, genom att på rätt sätt värdera vattnet som det är så ont om, förbättra bevattningen inom jordbruket, satsa på att optimisera effektiviteten i fördelningsnäten - i många fall föråldrade och med stora förluster - och återvinna kontrollen över vattnet och återställa marken och växtskydden.
Särskild uppmärksamhet bör ägnas grundvattnet genom att överdriven exploatering undviks, behandlingen av hushållsvatten och de oumbärliga och nödvändiga studierna av miljöeffekterna, i synnerhet i områden som mitt, där de fridlysta naturområdena utgör en värdefull resurs att bevara.
Likaså är det nödvändigt att dessa planer omfattas av gemenskapsdirektiven om vatten, om Natura 2000-nätet, om livsmiljö, om fåglar etcetera tillsammans med de nationella bevattningsplanerna som bör vara förenliga med den framtida omarbetningen av gemenskapens politik för jordbruk och landsbygdens utveckling i syfte att fördjupa en nödvändig hållbar utveckling.
Vi har nu möjlighet att genomföra en hållbar plan som är nyskapande och modellbildande. Låt oss göra det. Nu passar det bättre än någonsin, för det finns inget tillfälle som passar alla.

Queiró
Herr talman! Jag vill börja med att gratulera undertecknarna av denna muntliga fråga, på grund av det intresse man genom den visar och på grund av dess betydelse och lämplighet. Vattnet är viktigt för livet. Det är också en strategisk faktor för utveckling och därför är det en fråga som berör alla, vilket redan har påpekats här, och det är verkligen sant. Detta perspektiv kräver i dag en gemensam syn på planeringen och förvaltningen av våra gemensamma floder. På ett europeiskt plan har vi det nya ramdirektivet, och på FN-nivå, Helsingforskonventionen, och konkret protokollet om skydd för gränsöverskridande floder och internationella sjöar, och dessa utgör en internationell rättslig ram som införlivar den nya synen och de nya principerna.
Som bekant har Portugal engagerat sig aktivt i utformningen av direktivet om vattenförvaltning och försökt prioritera viktiga aspekter som handlar om skyddet av och en hållbar förvaltning av vattnen, med hänsyn till klimat och geografi på Iberiska halvön. Det är inte svårt att förstå varför. Portugal och Spanien har ganska olika situationer, eftersom vi är ett mottagande land, det vill säga, det finns inga vatten i Portugal som rinner ut i Spanien, medan det i Spanien finns vattendrag som rinner ut i Portugal.
Våra grannar kan därmed vidta åtgärder, när det gäller förvaltningen av sina vattenresurser, som berör portugisiska intressen, men vi kan inte påverka förvaltningen av våra vattenresurser så att de på något sätt direkt berör de spanska intressena. Den gemensamma förvaltningen av gemensamma vattendrag inom ramen för den internationella rättsliga ram som detta direktiv innebär är därigenom en av de grundläggande aspekterna för de ansvariga politikernas agerande i denna betydelsefulla sektor, dels i de bilaterala förhandlingarna, dels inom den multilaterala ramen.
Den nya spanska vattenplanen är, enligt vår mening, när det gäller vattenöverföringarna från främst floderna Douro och Tejo - floder som är gemensamma för Portugal och Spanien -, ett steg i rätt riktning. Direktivet är ett extremt viktigt skyddsnät eftersom det innebär en samordning av förvaltningsåtgärderna för vattendrag, så att dessa inte skall anses som enheter som definieras utifrån administrativa eller politiska begränsningar. Då målet är en helhetsförvaltning av vattnen, vilka optimerar de lämpliga målen när det gäller de specifika villkoren i vissa regioner av Europeiska unionen, kommer bestämmelserna i ramdirektivet att göra det möjligt att i dag och i framtiden, och i samarbete med regeringarna, verkställa vattenplaner där hänsyn tas till viktiga aspekter som vattenkvaliteten, skyddet av vattendragen, klimatet och skyddet av den biologiska mångfalden och miljön.

Kronberger
Herr talman! Jag tror att vi är överens om att vattenfrågan under det här århundradet kommer att bli en viktig fråga för Europeiska unionen. Utgångsläget är att vi inte på långa vägar ägnar frågan den uppmärksamhet som den förtjänar. Det skulle vara illusoriskt att tro att vattenproblemen kan lösas genom att vatten från överskottsområden pumpas in i bristområden.
När man räknar med att det då och då blir översvämning i vissa delar av Europa och att det vattnet borde kunna fördelas bättre, får man tänka på att översvämningarna i sig är resultatet av en felaktig utveckling av vattenförvaltningen. Det är hög tid att ägna den lokala och regionala vattenförvaltningen betydligt större uppmärksamhet. Vattenproblem måste i princip lösas på plats och där endast inom godtagbara finansiella ramar.
Däremot finns det ett område för uppsamlande av vatten som har försummats totalt: Det gäller omvandlingen av saltvatten till vatten för industriellt bruk och hushållsvatten. Det är en sektor med fantastiska framtidsmöjligheter. En total avreglering av vattnet kommer att innebära att industrin drar nytta av det, något som i sin tur medför enorma ekologiska problem på längre sikt. Det måste vi redan från början förhindra.

García-Orcoyen Tormo
Herr talman! Jag vill börja med att svara de Roo, för nu är det andra gången - den första var skriftligen och den andra muntligen - som jag hör honom fara med osanning beträffande ståndpunkten hos de spanska ledamöterna - utan undantag - och den spanska regeringen beträffande ramdirektivet. Herr de Roo, ni påstod för cirka två månader sedan att den spanska regeringen och vi spanska ledamöter röstade nej till ramdirektivet. Ni var inte med under den omröstningen och ni fick aldrig veta att alla utan undantag röstade ja till ramdirektivet.
Jag anser att det handlar om ett ramdirektiv som verkligen - och jag håller med om det som flera talare har sagt - kommer att innebära en ny vattenkultur i de europeiska länderna, som grundar sig på normerna för effektivitet och kvalitet i fråga om vattenresurserna. Ingen kan förneka detta och minst av allt Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokrater eller den spanska regeringen.
Det verkar som att er grupp, herr de Roo, är särskilt engagerad i den spanska vattenplanen. Ni kunde ha ställt en mer direkt fråga redan från början. Jag skulle till att börja med vilja veta om ni har läst den. Känner ni exakt till den spanska vattenplanen eller uppmärksammar ni ståndpunkten hos tredje man eller en politisk opportunism som utan tvekan kan vara riskabel?
För det andra tror jag att Sornosa bör tala om för mig varifrån hon har fått att jag har sagt att den spanska vattenplanen strider eller icke strider mot ramdirektivet. Vattenplanen är för närvarande ett öppet projekt, som befinner sig i en fas där samråd med alla berörda parter sker, även om vissa av dem inte har velat utnyttja den rätten. Därför kan det knappast bryta mot något direktiv och all information är helt gratis - liksom den information som framkommit i pressen - varken för eller emot. Det är så jag har tolkat kommissionens ståndpunkt och det är det jag hela tiden har påstått. Jag har aldrig påstått något annat, fru Sornosa.
I den här debatten har det även talats om de alternativa planerna och avsaltningsanläggningarna. Tyvärr kan jag inte ingående besvara allt detta på grund av tidsbrist.

Linkohr
Herr talman! Det spanska projektet är säkert något som väcker starka känslor i Spanien och det förstår jag. Men det är i första hand en fråga som Spanien själv måste ta ställning i. Jag får ändå lov att säga att vattenförsörjningen i södra Europa på längre sikt även angår oss. Det får inte vara så att ett så pass viktigt problem helt överlåts åt spanjorerna. Jag kan mycket väl föreställa mig att vi om 10 eller 20 år måste ta itu med helt andra projekt som vi i dag inte ens vågar tänka på.
Däremot är det en annan sak jag kort vill kommentera, nämligen den ökande beredskapen att även privatisera vattenförvaltningen. Sådana funderingar finns, förmodligen även inom kommissionen. I Berlin har ekonomiministeriet nyligen gjort en undersökning där för- och nackdelarna i dessa frågor tas upp. Personligen skulle jag vara lite försiktig med en privatisering av vattnet. Jag vet att Storbritannien redan har erfarenheter på det området, men det är ändå en fråga som vi bör gripa oss an med stor försiktighet. Det skulle ge upphov till problem som i stor utsträckning påverkar situationen i våra medlemsstater. För att nämna ett exempel: I Tyskland finns det cirka 4000 kommunala vattenföretag, i Frankrike finns det 2-3 stora bolag. I samma stund som en privatisering sker blir de små företagen helt enkelt uppköpta och det kan inte vara syftet med en avreglering. Det är något som vi garanterat inte vill. Jag skall inte fördjupa mig i detta nu, och det hinner jag inte heller, men jag förmodar att det är en fråga som vi de närmaste månaderna eller åren kommer att bli tvungna att ägna oss mer åt.

Liikanen
. (EN) Herr talman! Jag vill klargöra ett par frågor.
Den spanska planen för vattentillgångar är ett generellt policydokument, för ett flertal detaljerade projekt att ta efter. Den nationella planen för vattentillgångar är inte jämförbar med en flodområdesplan under ramdirektivet om vatten. En sådan flodområdesplan kräver i grunden en genomgående analys av miljökonsekvenser och ekonomiska aspekter - en uppgift som kommer att utföras enligt ramdirektivet om vatten mot slutet av 2004.
Samtidigt är en sträng anti-föroreningsklausul tillämpbar; påverkningar och åtgärder som orsakar förorening av en vattentäkt är förbjudna, såvida inte medlemslandet åberopar en av de begränsade undantagsklausulerna, vilka i sin tur måste uppfylla vissa villkor, däribland påverkan på miljön och den ekonomiska analysen som angetts. Endast utifrån dessa fakta kommer kommissionen att fullständigt kunna bedöma om de operativa åtgärderna enligt den spanska nationella vattenplanen är förenlig med ramdirektivet om vatten och andra direktiv, så som fågelskydds- och livsmiljödirektiven.

Talmannen
 Jag förklarar debatten avslutad.

Bioteknikindustri
Talmannen
 Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0080/2001) av Purvis, för utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi om framtiden för den biotekniska industrin. (2000/2100(INI)).

Purvis
. (EN) Herr talman! Vi lever i en turbulent tid. Under våra liv har enorma och häpnadsväckande framsteg inom forskning och teknik ägt rum. Nya industrier har vuxit fram, blivit vanliga överallt och möjliggjort högre livskvalitet, högre levnadsstandard, nya och bättre jobb och bättre arbetsvillkor.
För att Europa skall kunna behålla sin ekonomiska tätposition bland världens länder och erbjuda den standard vi kommit att förvänta oss, har det varit av avgörande betydelse för oss att ta fasta på dessa nya tekniker. Bioteknik är ytterligare en av dessa industrier. Av rädsla undviker vi den eller kliver åt sidan. Som med alla nya tekniker kommer det att uppstå ett behov av överväganden: miljömässiga, etiska och sådana rörande säkerhet. Dessa måste diskuteras och undersökas genomgående och öppet med allmänheten; de måste övervakas och säkras genom effektiv reglering
Frågor om integritet och konfidentialitet i en tid med genetiska förutsägelser måste undersökas vidare och möjligtvis behövs specifik lagstiftning. Vi ger uttryck för detta behov i betänkandet och intar ingen förutbestämd hållning. Detta sker senare, efter vederbörlig debatt. Jag anser att ändringsförslag 9 och 27 är ofullständiga i det att de avråder från sådana överväganden och beslut. Det åligger oss att uppmuntra våra forskare, entreprenörer och företagsledare att dra full nytta av bioteknikens potential och föra med sig denna potential till människor i Europa och i resten av världen, i synnerhet till de mindre bemedlade utvecklingsländerna.
Bioteknik - som omfattar vetenskapen om liv och växter - öppnar stora, nya möjligheter till framsteg inom medicin och sjukvård, till förebyggandet och botandet av sjukdomar och handikapp som under lång tid fördärvat livet för så många män, kvinnor och barn i våra medlemsländer liksom i resten av världen. Bioteknik öppnar stora möjligheter till framsteg inom livsmedelsproduktion i Europa, till fördel för såväl jordbrukare som konsumenter samt till nytta i de delar av världen som kämpar mot torka och saltmättad jordmån och en snabbt växande befolkning. Det ger en skörd som utplånar A-vitaminbrist och blindhet för miljoner människor. Det medför en mindre användning av pesticider och herbicider och förbättrar därför miljön och de naturliga livsmiljöerna.
Med viktiga åsikter från utskottet för jordbruk och landsbygdens utvecklig samt utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor, för vilka jag framför allt vill tacka de som framställt förslagen, har utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi undersökt alla konsekvenser och anser enhälligt att det ålägger oss i parlamentet, kommissionen, rådet och medlemsländernas regeringar att åt denna industri ge det stöd och engagemang som den förtjänar och så väl behöver.
Efter år av förtegenhet och obeslutsamhet, ligger vi nu klart efter våra största konkurrenter i USA. I Amerika är utgifterna för FoU inom bioteknik tre och en halv gånger så stora som i Europa, antalet anställda är tre gånger så stort och vinsterna från bioteknik fyra gånger så stora.
Det gäller inte endast USA: Brasilien, Kanada, Kina, Indien, Israel, Japan, Thailand, Singapore välkomnar alla bioteknik och främjar aktivt sina inhemska industrier. Det finns ingen tid att förlora om Europa skall ta sin vederbörliga plats. Vi har forskarna, forskningsinstitutionerna och den vetenskapliga förmågan. Vi har grunderna för en framgångsrik industri, med entreprenörer, investerare och företagsledare. Men dessa har alltför länge varit avskräckta av en negativ och skeptisk attityd i regeringen och andra politiska kretsar, av den allmänna opinionen och media, av ofördelaktiga skattepolitiska system, av en riskfientlig kultur samt av besvärliga juridiska strukturer.
Europeiska rådet i Lissabon lovade att göra Europa till den mest konkurrenskraftiga och dynamiska kunskapsbaserade ekonomin i världen. Nu väntar vi oss att rådet i Stockholm skall leva upp till den utfästelsen vad gäller bioteknik, vilket är en av de viktigaste åtgärderna för att uppnå detta ofta citerade målet. Vi förväntar oss att kommissionen skall resa sig, bryta tystnaden och ge resolut vägledning i och med en handlingsplan för bio-Europa. Vi väntar oss att medlemsländerna fortsätter med genomförandet av de utestående direktiven och att de sörjer för en positiv miljö där deras bioteknikindustri kan utvecklas och frodas. Våra forskare och entreprenörer följer utvecklingen med spänd förväntan. Det som äger rum här i dag, i Stockholm denna månad, i Bryssel och i medlemsländerna de närmast kommande månaderna, kommer att avgöra huruvida de flyttar någon annanstans eller ser sin framtid här i Europa.
Jag ber mina kolleger i parlamentet att fullt ut stödja detta betänkande. Jag ber kommissionen att kraftfullt, beslutsamt och med ett tydligt syfte reagera på detta betänkande.

Pesälä
. (FI) Herr talman, ärade kommissionär, ärade föredragande! Utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling har med intresse deltagit i detta framtidsinriktade arbete. Vi åstadkom ett yttrande som är framåtsträvande och uppbyggande, men samtidigt välbalanserat. Vi vill ta hänsyn till säkerhetsprincipen när det gäller konsumenterna, jordbrukarnas verksamhet och förädlingskedjan för livsmedel. Vårt främsta budskap är att biotekniken utgör en möjlighet att utveckla det svårighetsdrabbade jordbruket. Den medför möjligheter inom non food -produktionen för produktion av nya biobränslen, plaster och så vidare. Den ger möjligheter att minska användningen av bekämpningsmedel och att uppnå positiva effekter för miljön.
För jordbrukarnas del är det väsentligt att de får del av den ekonomiska nyttan när man tar den nya tekniken i bruk. Detta har inte skett i USA när det gäller den så kallade första generationens genmodifierade produkter. Den europeiska målsättningen bör vara att genom att med teknikens hjälp uppnå bättre kvalitet och effektivitet och därigenom även förbättra jordbrukarnas ekonomi. Biotekniken kan ha en stor regionalpolitisk betydelse. Den innebär möjligheter för områden med svåra naturförhållanden. Detta berör även utvecklingsländernas situation.
Å andra sidan är den nya tekniken förknippad med risker, vilka det är bra att vara medveten om i ett så tidigt skede som möjligt i EU:s beslutsprocess. Jordbrukarna kan bli beroende av stora multinationella företag i förädlingsbranschen. För att hindra en utveckling mot centralisering måste EU garantera tillräckliga offentliga forskningsmedel och stödja små bioteknikföretags och växtförädlingsinstitutioners forsknings- och utvecklingsverksamhet. Det är mycket viktigt att säkerställa konkurrensen.
Vårt utskott är belåtet med arbetet som utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi och Purvis har gjort, när våra ändringsförslag beaktades i utskottsbehandlingen. Vi önskar att kommissionen noggrant läser igenom de förslag som läggs fram i betänkandet om bland annat att mäta nettoeffekterna ur miljösynpunkt.

Sjöstedt
. Herr talman! Precis som föredraganden påpekar innebär biotekniken enorma positiva möjligheter. Allra tydligast framgår detta sannolikt inom medicinska området, men möjligheterna finns även på en rad andra fält. Biotekniken reser dock också en rad nya mycket svåra frågor som vi måste besvara. Det handlar om etiska frågor inom medicinska området, om miljö- och konsumentfrågor i samband med odling av genetiskt modifierade grödor samt om globala rättvisefrågor i samband med patenträtt och dominans av stora multinationella bolag i branschen.
Dessa frågor måste tas på stort allvar om man skall bygga upp en trovärdig helhetspolitik på området. I miljöutskottets yttrande pekar vi på några nyckelområden.
Patenträtten måste respektera Förenta nationernas konvention om biologisk mångfald där utvecklingsländernas - ja, alla länders - rätt till sina genetiska resurser slås fast. Det måste finnas en stark oberoende och öppen offentlig forskning på området, så att man också forskar om det som inte omedelbart är kommersiellt intressant samt om teknikernas problem och risker. Det handlar också om insyn i forskningen.
När det gäller den kontroversiella frågan om odling av genetiskt modifierade grödor måste man se att antagandet av direktiv 90/220/EEG inte innebär att man i dag har en tillräcklig lagstiftning på området. Vi saknar fortfarande nödvändiga regler om märkning, spårbarhet och ansvar. Sådana regler måste vara en förutsättning för att man skall överväga att sätta i gång med storskalig kommersiell odling av genetiskt modifierade grödor.
Vidare pekar vi på riskerna med att inte respektera den genetiska sekretessen och med att möjligheten att ta genetiska avtryck missbrukas, t.ex. genom att människor nekas anställning eller försäkring. På så sätt ökar ju ojämlikheten i samhället. Vi tycker att det är avgörande att också den typen av problemställningar belyses, just för att kunna utveckla den positiva potential som finns på bioteknikområdet.

Liese
Herr talman, herr kommissionär, mina damer och herrar! Jag vill börja med att tacka föredragande Purvis. Han har lagt fram ett utmärkt betänkande och han nämner bioteknikens enorma potential. Vi måste konstatera att bioteknikens enorma potential i Europa inte kan utvecklas särskilt väl. Det finns en rad hinder i Europeiska unionen. Enligt mig är det största hindret det tillfälliga uppehållet för utsättning av genetiskt modifierade organismer. Vi prövar inte vilka växter, vilka organismer som är särskilt farliga och kanske därför inte kan tillåtas, utan inget tillåts och ingen åtskillnad görs mellan de olika organismerna. Denna bestämmelse var knepig redan från början. Det fanns egentligen aldrig någon rättslig grund för denna, och nu är den ännu knepigare, för rådet och parlamentet har fattat beslut om nya bestämmelser för utsättning av genetiskt modifierade organismer, och det är förståeligt att vissa medlemsstater fortfarande inte vill att det tillfälliga uppehållet skall sluta gälla. Det är till skada för de små och medelstora företagen som inte kan flytta sin verksamhet utomlands. Det finns bra bestämmelser för utsättningen och därför kan vi låta uppehållet sluta gälla.
Jag tror att farorna med gentekniken inom jordbruket är starkt överdrivna. Likaså tror jag att riskerna vid medicinsk användning överdrivs, att det här snarare handlar om svartmålning - genetiska modifieringar inom jordbruket är negativa, inom medicinen är de positiva i sig. Jag tror att det finns möjligheter och risker på båda områdena, något som även framgår av punkt 32 i betänkandet. Nu när det finns bra bestämmelser på växtområdet behövs det även bra gemensamma bestämmelser på det medicinska området. Där finns det fortfarande en del att förbättra.
Jag tror även att vi måste fastställa etiskt motiverade gränser för gentekniken och biotekniken. Det har vi delvis redan gjort i Europa och det finns nu ett tillfälligt utskott för humangenetik som särskilt kommer att ägna sig åt frågan, för Europa är en värdegemenskap. Det innebär inte att samma lagar måste gälla överallt, att allt skall harmoniseras, men vi måste enas om vissa grundläggande principer i Europa och det är något jag starkt förespråkar.
(Applåder)

Adam
Herr talman! Detta betänkande bör välkomnas för dess väl avvägda angreppssätt. Den betonar på ett faktamässigt och icke-alarmerande sätt den enorma potential som den europeiska bioteknikindustrin kan ha i att bistå den ekonomiska tillväxten, att främja skapandet av sysselsättning och att förbättra konkurrenskraften hos våra industrier.
Men allt handlar inte bara om tillväxt. I takt med att vi lever längre måste vi också försäkra oss om att vi lever bättre och skröpligheten bland äldre människor måste hanteras. Sådana sjukdomar som Alzheimers, Parkinsons, diabetes, hjärtsjukdomar och även cancer är fortfarande en utmaning för forskarna inom bioteknik. Det är inte bara en fråga om att leva bättre, utan också om att vara friska så att äldre människor kan fortsätta att arbeta och bidra till samhällets välfärd. Vi måste arbeta för att förtjäna att leva ett långt och friskt liv.
Jag är övertygad om att 2000-talets största utmaning finns inom växt-, djur- och människobiologin. Jag ger starkt stöd åt den del av betänkandet som efterlyser mer konkreta förslag och handling från kommissionen och rådet. Kommissionen måste informera om nuläget i industrin och jämförelserna mellan medlemsländerna och förse oss med bättre data inför framtida handling. Utvecklingen av bio-Europaplanen - parallellt med e-Europa - för verksamheter hos kommissionen och medlemsländerna i syfte att göra unionen till en konkurrenskraftig aktör på bioteknikmarknaden, är ett värdigt mål. Rådet borde också binda sig för bioteknik som en ny nyckelteknik och toppmötet i Stockholm skulle vara en bra tidpunkt för dem att göra detta.
Den region som jag företräder har den lägsta BNP per capita bland samtliga i Förenade kungariket. Det är inte en angenäm sits och en av de viktigaste utvecklingsåtgärderna i den regionala ekonomiska planeringen är att stödja ett företag i stimulerandet av tillväxt inom bioteknikindustrin. Vi kallar det "Bio-Science-North". Målet är att dra nytta av forskning vid universitetsinstitutioner, att grunda innovativa företag och att stimulera tillväxt inom de redan befintliga. Vi anser att det här är ett av de viktigaste instrumenten som vi kunnat sätta i verket de senaste två tre åren, givetvis med stöd av den europeiska regionala utvecklingsfonden. Jag är medveten om att vår region inte är ensam om detta, men jag anser att detta är något som samtliga regioner inom gemenskapen bör undersöka.
Det sista jag vill säga är att vi måste understryka de möjligheter för miljön som biotekniken för med sig. Det bör erkännas att det ger oss enorma möjligheter för att hantera föroreningar och minska resursförbrukningen och ger oss möjligheter inom livsmedelssektorn att förbättra avkastningen från jordbruksindustrin. Jag önskar att bioteknikindustrin får ett stort uppsving genom antagandet av detta betänkande.

Plooij-van Gorsel
Herr talman, kolleger, herr kommissionär! Mina komplimanger till Purvis för hans initiativbetänkande, vilket när det gäller innehållet främjar biotekniksektorns betydelse för den europeiska ekonomin, men som när det gäller ordvalet enligt den liberala gruppen kanske hade kunnat vara litet mer balanserat. Därför kommer vi att stödja ändringsförslagen 1, 2, 25 och 27.
Bioteknik hör, tillsammans med informations- och kommunikationstekniken, till de mest lovande teknikerna för det tjugoförsta århundradet. De här sektorerna kommer att ge många nya arbetstillfällen under de kommande åren. Ett villkor i det sammanhanget är att Europeiska unionen utarbetar en öppen och innovationsfrämjande regleringsram och även ett stimulerande företagsklimat. Hittills har det inom biotekniksektorn varit glest med lagstiftning för ekonomiskt stöd. Därför välkomnar jag det brittisk-nederländska initiativet om att göra biotekniken till spjutspets i dagordningen för toppmötet i Stockholm. Om Europeiska unionen vill bli den mest dynamiska och konkurrenskraftiga kunskapsekonomin så är det nu dags att vid sidan av ett E-Europe även åstadkomma ett B-Europe. Jag är glad att den nederländska premiärministern har insett det här. Kanske kan han även övertala sitt parti i det nationella parlamentet att dra tillbaka det nederländska överklagandet vid EG-domstolen mot direktivet för skydd av biotekniska uppfinningar. Utan en bra patenträtt gör företagen nämligen inte heller några nya investeringar, blir det inga nystartade bioteknikföretag och heller ingen sysselsättning.
Avslutningsvis, hoppas jag att vår kommissionär snabbt kommer att informera parlamentet om toppmötet i Stockholm och om det som beslutats där med avseende på bioteknik. Han kan kanske föreslå att ändra förkortningen GMO till GEM, (genetically enhanced materials), gems are precious stones nämligen, och det är vad biotekniken i Europa måste bli.

Ahern
Herr talman! Föredraganden är medveten om att De gröna kritiserar detta betänkande som obalanserat och att det verkligen är öppet för den biotekniska industrin, tveklöst p.g.a. den uttalade inblandningen av Glaxo Wellcome - eller vad de nu heter - vid de förberedande mötena.
Betänkandet påverkar däremot på intet sätt lagstiftningsprogrammet, som inriktas på sådana frågor som spårbarhet, märkning och ansvar. I betänkandet behandlas inte sådana viktiga angelägenheter så som etiska aspekter på bioteknik, folkhälsa, konsumenters oro vad gäller livsmedel, och sannerligen inte effekterna på miljön.
Det märkligaste med det här betänkandet är dock hänvisningarna till marknaden och skapandet och tillgängligheten till nya finansiella resurser och de europeiska aktiemarknadernas logik. Jag trodde att Purvis förstod att aktiemarknader är bortom t.o.m. mäktiga kommissionärers, så som Liikanens, kontroll och jag uppmanar honom att bortse ifrån detta märkliga interventionsförslag.

Seppänen
Herr talman, ärade kommissionär! Här brukar man berömma och tacka föredragande av betänkandena. Även jag konstaterar att Purvis har rätt beträffande en punkt: de biotekniska tillämpningarna utvecklas snabbt under de närmaste åren. Men för det behövs inte allt det som industrin vill ha: patentering av gener som finns färdiga i naturen, frihandel med modifierade gener, skattelättnader för företagens och deras ledares optionsprogram, liberalisering av produktmärkning, ensidig information samt att behandla bioteknik enbart som industriverksamhet, där ansvaret inom EU bärs av generaldirektoratet för företagspolitik. Purvis betänkande innehåller många uppfattningar i den här riktningen och därför duger det inte åt vår grupp.
Vi vill se biotekniken som en möjlighet som öppnar för nya dimensioner inom vetenskapen. Vid modifieringen av naturen måste man dock vara försiktigare än vad Purvis föreslår. Man måste ta tid på sig att utreda alla effekter på människor och den övriga naturen av arter och underarter vilka inte uppstått i naturen och kanske inte hör hemma i naturen. Vi stöder utvecklingen av bioteknik och forskningen inom området får inte bli överkörd av till exempel informationstekniken. Börsbubblan inom informationstekniken har nu spruckit. Vi vill inte att biotekniken skall bli en ny börsbubbla som bygger på felaktiga förväntningar och tomma löften.
När det gäller grundläggande frågor, frågor som berör människors och övriga naturens arvsmassa, måste ansvaret bäras av politikerna, eftersom det inte bärs av industrin, industrin bara maximerar värdet av sina aktier.

Belder
Herr talman! Föredraganden uppvisar en alldeles för optimistisk syn på biotekniken. På grundval av ett angreppssätt som ensidigt är inriktat på industrin uppmanar han till stöd för den biotekniska industrin. Det är begripligt från hans synsätt, där målet för Europa är att skapa rikedom och sysselsättning. Jag har dock några invändningar.
I betänkandet är det inte tal om någon balans mellan för- och nackdelarna med bioteknik. Föredraganden säger att den biotekniska utvecklingen är bra för miljön, livsmedelskvaliteten, hälsan och utvecklingsländerna. Det är dock mycket tveksamt att utvecklingsländerna kommer att kunna tjäna något på det här. Troligen kommer de att bli mer beroende av de oftast västerländska leverantörerna av utsäde och bekämpningsmedel. Livsmedelsförsörjningen är förutom ett problem med tekniska och biologiska brister främst en fördelningsfråga. Föredraganden ger tyvärr Förenta staterna en förebildsfunktion. Det biologiska jordbruket där har låtit veta att det inte längre kan garantera att dess produkter är GMO-fria på grund av korsbefruktningen.
En jämn balans mellan för- och nackdelar bör även åstadkommas när det gäller informationen kring bioteknik. Om det överlåts till sektorn själv så leder det till sammanblandning av etiska och ekonomiska intressen.
Etiska beslut bör fattas så nära medborgarna som möjligt. Det gäller även för bioteknikens utvecklingsriktning. I betänkandet instrueras däremot medlemsstaterna till och med när det gäller ekonomiskt stöd, skatteåtgärder, undervisning och invandring.
Dessutom är det förhastat att föredraganden uppmanar medlemsstaterna att godta en patenträtt på liv som det finns etiska och juridiska invändningar mot, till exempel att den skulle vara i strid med internationella avtal. Nederländerna och Storbritannien har överklagat till domstolen och det är bättre att avvakta det domstolsutlåtandet.
I betänkandet läggs ansvaret för att tillåta GMO hos den europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet. Den myndigheten har dock endast en rådgivande funktion. Det är politiken som fortsätter att ha ansvaret för besluten.
Politiken för den biotekniska industrin i Europeiska unionen bör grunda sig på medlemsstaternas ståndpunkter. I ljuset av den här bristfälliga samordningen är det kännetecknande att det här betänkandet läggs fram innan det tillfälliga utskottet för humangenetik lägger fram sin rapport.
Vidare är det underligt att Europa, vanligtvis avogt inställt till statsstöd, uppmanar att ge stöd till en industrisektor. Det är oklart av vilka skäl den här industrisektorn förtjänar att få stöd.
Det hade varit bättre om betänkandet i det här skedet hade kunnat inskränkas till de gränsöverskridande industriella aspekterna, såsom utvecklingshinder eller en undersökning av möjligheterna inom de olika politiska riktningar som kan väljas, utan att yrka för stöd utan vidare.
På grund av nämnda invändningar kan jag inte stödja betänkandet. Ekonomiska motiv får inte stå över moraliska bedömningar. Europa, som utger sig för att vara en värdegemenskap, borde uppvisa en större känslighet i sin hantering av den här frågan.

Nisticò
Herr talman! Jag vill gratulera Purvis till det utmärkta arbete han har utfört i utskottet. Med stor insikt och blick för helheten har han förstått att tolka och ta hänsyn till de olika inriktningarna i utskottet, inklusive de av etisk karaktär. För min del är jag som vetenskapsman mycket nöjd, både med betänkandet i sig som äntligen placerar Europa i nivå med de länder som investerar mer i vetenskaplig forskning, och för att det öppnar nya möjligheter att eliminera hemska sjukdomar, till exempel vissa neurodegenerativa sjukdomar som angriper det centrala nervsystemet.
På jordbruks- och livsmedelsområdet, innebär dessutom godkännandet av mitt ändringsförslag ett steg i rätt riktning för att äntligen återställa medborgarnas förtroende, i synnerhet för institutionerna och den politiska världen. Detta ändringsförslag förutskickar att test på mutagenicitet, cancerogenicitet och toxicitet hos genetiskt förändrade livsmedel blir obligatoriska innan dessa släpps ut i handeln. Jag vill dessutom tacka John Purvis för att han har godkänt en serie ändringsförslag, ingivna av mig, som syftar till utveckling av humankapitalet, i synnerhet yngre forskare för vilka man förutser stimulerande karriärer som kan mäta sig med dem som erbjuds i USA.
Sammanfattningsvis, anser jag att betänkandet av Purvis kan betraktas som ett värdefullt bidrag till den sammansatta och mångskiftande mosaik som utgörs av det europeiska området för forskningsverksamhet. Tillsammans med Busquin och Liikanen är vi, på ett lysande sätt, i färd med att införa detta område i Europa för att vara konkurrenskraftiga och anta denna globala utmaning.

Linkohr
Herr talman! Purvis har gjort ett bra arbete. Det har redan påpekats av flera. Jag tycker att det är ett fint betänkande.
Man kan tänka sig att vi begrep hur algerna under solens strålar producerar väte. Det händer. Det skulle man kunna härma. Det skulle förändra vår energiproduktion totalt. Att begripa det ser jag som exempel på en enorm utmaning. Eller titta på taggarna på en sjöborre under ett mikroskop. Då får ni fantastiska byggnadsanvisningar för nya material. Att förstå hur sådant uppkommer kan förändra vår industrikultur avsevärt. Det förstår vi bara om vi är nyfikna, om vi närmar oss en ny teknik, en ny vetenskap med nyfikenhet och inte med rädsla. Det är John Purvis budskap och det stöder jag.
När det gäller utvecklingsländerna vill jag påpeka att det finns ett utvecklingsland som har gjort enorma framsteg på bioteknikens område. Det är Kuba. De senaste 40 åren har Kuba investerat i bioteknik på ett sätt som nästan inget annat land har gjort och har i dag en omsättning i modern bioteknik som vida överstiger 100 miljoner dollar. Jag ville bara påpeka det, eftersom några andra länder nämndes här. Jag ser det som en enorm prestation, trots att det i övrigt finns mycket man kan kritisera Kuba för.
Inom energiproduktionen har vi följt den klassiska termodynamiken. Inget levande väsen fungerar enligt den klassiska termodynamiken, för då skulle vi inte bli så gamla som vi blir. Den irreversibla termodynamiken, det vill säga de små förändringarna, kommer kanske att visa oss en helt ny väg inom energiproduktionen. Även det är något vi måste förstå. Då kommer man kanske en dag att betrakta det vi hittills har åstadkommit som fel väg. Jag anser att vi bör närma oss denna teknik med större mod, och visserligen tänka på riskerna, men utan nyfikenhet, utan mod har inga framgångar skett, inte heller inom biotekniken.

Paulsen
Herr talman! Kommissionär och ärade kolleger! Purvis betänkande är ett utmärkt dokument. Det finns stora möjligheter med biotekniken, men det finns också avsevärda risker.
Vi lever i en demokrati. Det betyder att våra medborgares rädslor och våndor måste tas på allvar. Detta kan vi bara klara av med mycket öppen information och debatt. Vi får dock inte låta dessa rädslor för riskerna med den nya tekniken överskugga dess potentiella möjligheter för människan och för miljön.
Det sägs att vi kan minska bekämpningsmedlen i jordbruket. Jag skulle hellre vilja uppmärksamma möjligheten att med bioteknikens hjälp konstruera nya bekämpningsmedel och kemikalier, som fungerar där de skall fungera och bryts ner när de skall brytas ner.
Vi måste ha en sanningsenlig och öppen attityd till såväl möjligheter som svårigheter. När det gäller mat och jordbruksproduktion måste vi hysa djup respekt för medborgarnas självklara rätt till information om den mat de äter. Grundläggande i en demokrati är det informerade fria val som medborgaren har ansvar för.
Jag är mycket glad över att punkt 62 ingår i betänkandet i vilken skyddet för individens personliga integritet när det gäller användningen av genetisk information tas upp. Rätt använd kan biotekniken bidra till ekologisk, ekonomisk och social tillväxt. Fel använd kan den, som all annan teknik, bli farlig.

Schröder, Ilka
Herr talman, kära kolleger! Genteknikindustrin har utfärdat löften i många årtionden. Sjukdomar skall botas, hungern skall stillas och bättre människor skall skapas. Vad har vi under den tidsperioden fått se? Många faror har uppstått, människor har dött under försöken, hungern är inte stillad och några bättre människor har heller inte skapats.
Jag anser att dessa problem inte beror på en teknik utan på de maktstrukturer som råder i vårt samhälle. För det första: mängden livsmedel på jorden är dubbelt så stor som den mängd som skulle krävas för att ge alla människor tillräcklig näring. Det är en fördelningsfråga. För det andra: Det är miljövillkoren som gör oss sjuka och det är ett faktum som inte kan förändras med teknikens hjälp utan villkoren måste ändras. För det tredje: En bättre människa kan vi endast få fram om vi ökar självbestämmandet, om vi ger människorna större utrymme, men inte bara med hjälp av ny teknik.
Däremot ger biotekniken ett större urval och har med tiden medfört en ny genrasism och det måste vi bestämt förhindra. Detta betänkande överlämnar makten helt till den gentekniska industrin och därför måste vi rösta nej till det.

Alyssandrakis
Herr talman! Uppkomsten av varje ny vetenskap åtföljs av en betydande förbättring av livskvaliteten vilken emellertid också innebär faror som oftast har att göra med att nyheterna monopoliseras av intressegrupper. När det gäller biotekniken får vi inte förbise att livet är ett mycket komplicerat system av materia som har utvecklats under en tidsrymd på miljontals år och följaktligen kan ingrepp som framkallar förändringar under en tidsrymd på ett fåtal år få oförutsedda konsekvenser för hela systemets balans.
I Purvis betänkande bortses helt från farorna och där uttrycks en strävan efter att sätta biotekniken i tjänst hos monopoliserade vinstintressen. Enligt betänkandet bör bioteknikindustrin fungera utan tyglar och bortom all kontroll, dess intressen går alltså förbi allmänhetens intresse.
Intresset för tredje världens länder är ytterst hycklande då läkemedelsindustrin drar Sydafrikas regering inför rätta och tredje världen vacklar under skuldbördan. Europeiska unionens sammantagna hållning är hycklande, eftersom unionen överger sin hittills försiktiga hållning just när de europeiska monopolen når upp till samma nivå som de amerikanska konkurrenterna. Europaparlamentarikerna från Greklands kommunistparti kommer att rösta nej till betänkandet, inte bara därför att det inte är godtagbart utan därför att det även är farligt för mänsklighetens framtid.

Quisthoudt-Rowohl
Herr talman, ärade damer och herrar, kära kolleger! Betänkandet av vår kollega John Purvis är en synnerligen lyckad inventering - eftersom den är fullständig och väl avvägd - av situationen för den biotekniska industrin i Europa. Det framgår inte minst av den breda majoritet som betänkandet har vunnit i utskottet. I synnerhet kravet på en samordnad europeisk handlingsplan var alla sidor i parlamentet överens om, och det har uppenbarligen fallit i god jord i ministerrådet och kommissionen. Tack så mycket, herr kommissionär!
Europeiska kommissionen bekräftade på sitt sammanträde denna vecka att den vill utarbeta en hållbar helhetsstrategi för främjandet och utvecklingen av biotekniken i Europa som före årsskiftet skall överlämnas till parlamentet och rådet. Det gläder mig särskilt att det är kommissionärerna Liikanen och Busquin som har poängterat betydelsen av denna teknik för den ekonomiska och vetenskapliga kompetensen i framtiden. Samtidigt eller nästan samtidigt har regeringscheferna Tony Blair och Wim Kok i ett gemensamt brev till den svenska rådsordföranden krävt en handlingsplan med finanspolitisk prägel för stödet till den europeiska biotekniska industrin och lagt tyngdvikten på detta krav med en sammanfattande uppräkning.
Kollegan Liese har redan påpekat att det inte bara handlar om ekonomiska behov utan även om andra frågor, och vi kommer som parlament noggrant följa upp de här åtgärderna. En viktig och oumbärlig förutsättning för att denna handlingsplan skall bli framgångsrik, är att alla beslut som fattas grundas på den mest utförliga information som finns tillgänglig. Därför är vi särskilt angelägna om att forskningsexperter och finansexperter engageras fullt ut i förberedelserna av beslutsunderlaget och i beslutsfattandet i de olika rådgivande och vetenskapliga kommittéerna. Därför gläder det mig särskilt att betänkandet uppmanar till att dessa kommittéer utnyttjas bättre och ber kommissionen att i större utsträckning än hittills även dra nytta av alla möjligheter till rådgivning och samarbete från vår sida.

Désir
Herr talman! Jag tror, precis som många av mina kolleger sagt tidigare, att biotekniken kan utmynna i det allra bästa, särskilt inom medicinen, men jag tror att det skulle vara naivt att tänka sig att den skulle kunna lösa alla världens problem.
När jag hör ett antal av inläggen, eller läser vissa avsnitt i betänkandet, blir jag förbluffad och bestört. Världssvälten, klimatförändringarna, miljöskyddet, allt skall ordnas i morgon med hjälp av den goda biotekniken. Jag tror att det skulle vara lika naivt att faktiskt negligera riskerna, följdverkningarna och de möjliga missbruken, särskilt som vi redan upplever en del av dem.
Dessa risker och dessa följdverkningar kan bromsas eller förvärras beroende på den utveckling den rättsliga ramen ges i Europeiska unionen, och även på internationell nivå. Jag skall bara nämna två frågor. Den ena handlar om patent på läkemedel. Vi ser i dag de problem som tillgången till generiska läkemedel i kampen mot aids i de afrikanska länderna, Brasilien och länderna i Asien uppställer. Med beaktande av den benägenhet läkemedelsindustrin har att utveckla biotekniken i de framtida läkemedlen tror jag att detta problem bara kommer att bli större, och att vi därför bör se till att reglerna om patent inte hindrar tillverkning och import av parallella generiska läkemedel för att kämpa mot stora farsoter, mot de stora sjukdomarna som hotar de allra fattigaste länderna.
För det andra patenteringen av de genetiska upptäckterna. Jag tror att man verkligen bör fastställa en strikt barriär mellan patent på uppfinningar och patent på upptäckter, särskilt eftersom den avgörande delen av de biologiska rikedomarna finns i länderna i syd, i de tropiska områdena. Annars kommer vi att få bevittna en ny plundring av länderna i syd till förmån för stora laboratorier i de industrialiserade länderna. Hur som helst måste vi få ett stopp på "handeln med liv".
För det tredje, och avslutningsvis, så tror jag att de viktigaste besluten, som i synnerhet handlar om utsläppandet av genetiskt modifierade organismer (GMO) även fortsättningsvis skall falla under ett politiskt ansvar. Den europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet kommer säkert att spela en mycket viktig roll när det gäller expertkunskap, information och rekommendation, men det är de behöriga myndigheterna som på det politiska planet bör fortsätta att bevilja tillstånd för utsläppande på marknaden. Så länge problem med spårbarhet, märkning och ansvar vid skada inte är reglerade, och vi inte har någon garanti när det gäller riskerna, så är jag av den uppfattningen att det är rätt att bibehålla moratoriet.

Ainardi
Herr talman! Biotekniken utgör onekligen ett viktigt medel för att bekämpa vissa sjukdomar, minska användningen av kemiska produkter i jordbruket och för att skydda miljön.
Purvis betonar med all rätt alla dessa framsteg. Men genom att nästan enbart tillskriva bioteknikföretagen detta, med företräde för de ekonomiska och tekniska aspekterna, ger betänkandet en minimal plats till de stora frågorna om etik och säkerhet som i så hög grad oroar allmänheten.
Om man ser biotekniken enbart ur den strikt industriella och kommersiella synvinkeln riskerar den att förvärra alla nuvarande problem: handelsobalanserna, miljöförstöringen, industrikoncentrationen och arbetslösheten, samt stärka de multinationella företagens makt.
Jag anser således att betänkandet är alldeles för partiellt och även partiskt. Det bortser från den oro som uttryckts i vår kammare om GMO. Det ifrågasätter det moratorium som tillämpas i flera medlemsstater, bl.a. Frankrike. Jag delar den oro som min kollega just framfört. Jag tror att inför alla de problem vi står inför - och eftersom jag nyss hört talas om mod - så skulle modet vara att fortsätta använda försiktighetsprincipen och att ta sig tid till kontroller. Samtidigt som jag erkänner nyttan med biotekniken kan jag inte stödja detta betänkande i detta skick. Jag hoppas att ändringar i det kommer att göras, i synnerhet i enlighet med slutsatserna i Sjöstedts betänkande, som i huvudsak grundade sig på användning av försiktighetsprincipen.
I sitt sjätte ramforskningsprogram har kommissionen skrivit in att bioteknik och genforskning är prioriterade områden. Kommissionen förbereder ett strategiskt meddelande om biotekniken till i slutet av år 2001. Jag uppmanar kommissionen att göra allt den kan för att på alla sätt dra nytta av biotekniken i den ekonomiska tillväxten och skyddet av miljön, men med fullständigt beaktande av de etiska, miljömässiga och sociala aspekterna. I den frågan behövs det en dialog mellan politiker, vetenskapsmän och medborgare, tror jag.

Maat
Herr talman! Betänkandet av kollega Purvis om bioteknik kommer exakt i tid. Europa hamnar på efterkälken i världen och riskerar att missa chanser. Orsakerna är främst en mycket svag strategisk vision, invecklade tillståndsförfaranden och oöversiktlig samordning mellan europeisk och nationell lagstiftning. Det stora värdet med det här betänkandet är att det tydligt visar var det behövs extra garantier för producenter, konsumenter, miljö och hälsovård. I det avseendet står betänkandet i skarp kontrast till den skrivelse som de brittiska och nederländska premiärministrarna Kok och Blair skickat till Europeiska unionens råd. Den skrivelsen sitter alltför mycket fast i den ganska ihåliga retoriken om möjligheter medan Purvis helt riktigt slår ett slag för de i Europa så väldigt viktiga små och medelstora företagen. I det sammanhanget har även regeringen i mitt land upplevt sorgliga exempel på zick-zack-politik, vilket bland annat visade sig förra året med avseende på användningen av genmodifierad potatis för annan produktion än livsmedel.
Herr talman! FN:s jordbruks- och livsmedelsorganisation (FAO) har beräknat att världens livsmedelsproduktion måste bli två och en halv gånger så hög på tjugo år och att det saknas möjlighet för att bryta nya jordbruksområden i världen. Den som, liksom den nuvarande jordbruksministern i Tyskland, Künast, flyr in i småskalighet och biologiskt jordbruk, vänder också egentligen ryggen åt den internationella gemenskapen. En bra balans mellan ny teknik som till exempel bioteknik, hållbarhet och dess inpassning i en strategisk livsmedelspolitik är oumbärlig. I det avseendet är också en stark europeisk myndighet för livsmedelssäkerhet med tillsyns- och kontrollbefogenhet oumbärlig för en sådan politik.
Herr talman! Jag måste säga att min kollega Purvis med sitt betänkande givit en utmärkt ansats för en ny diskussion i Europa.

Ford, Glyn
Herr talman! Jag vill berömma Purvis för hans betänkande om bioteknikindustrin framtid. Som Purvis gör klart, är det en viktig bransch för Europeiska unionens framtid. Den kommer att skapa arbetstillfällen och möjligheter till uppfinning av nya produkter och nya processer inom sådana områden som jordbruk, medicin och läkemedel.
I det femte ramprogrammet satsar vi redan 2 miljarden euro på bioteknikindustrin och jag hoppas att det kommer att öka i det sjätte ramprogrammet. Men trots detta ligger vi efter USA, som dominerar marknaden för bioteknik vad gäller vinster, FoU-utgifter och t.o.m. antalet anställda. Den är mellan tre och fyra gånger större än vad industrin är inom europeiska unionen.
Om vi skall kunna få fördelar av bioteknikindustrin måste vi nära den. Vi måste investera genom det sjätte ramprogrammet och andra FoU-medel. Väl avvägda regleringar är viktiga. Det är tydligt att det har skett en förtroendeförlust hos allmänheten för forskning och teknik, forskare och ingenjörer. BSE och mul- och klövsjukekrisen tyder på en förtroendeförlust. Det är också tydligt att det finns en etisk dimension. Vi behöver se till att allmänheten tar eget ansvar och tydliga riktlinjer som medför dess stöd. När det gäller forskning och genetisk modifiering skulle många av oss stödja reparation av somatiska celler men hysa tvivel beträffande förädling av somatiska celler eller reparation av bakterieceller, och med all säkerhet kommer stor oro omgärda frågan om förädling av bakterieceller.
Det är oacceptabelt att försäkringsbolag vägrar att ge täckning p.g.a. framtagande av genetiska profiler eller för tillverkningsföretag att anställa dem med en låg benägenhet att utveckla cancer på smutsiga jobb. Vi måste hitta en avvägning mellan införandet av regler som medger bioteknikindustrin frodas i framtiden och bevarandet av allmänhetens förtroende. I annat fall kan oro hos allmänheten komma att driva den ekonomiska verksamheten till andra sidan Atlanten.

Keppelhoff-Wiechert
Herr talman, herr kommissionär! Forskningen och samhället står på 2000-talet inför stora vetenskapliga och etiska utmaningar. Användandet av gentekniken spelar här en avgörande roll. Jag vill hjärtligt tacka kollegan Purvis. Redan under föregående mandatperiod framhävde jag genteknikens betydelse i mitt betänkande om bioteknikens konsekvenser för jordbruket. Det är dags att vi ger grönt ljus för den gröna gentekniken. Om vi skall hålla oss till färgläran: Det var länge sedan konsumenterna gav grönt ljus för den röda gentekniken på medicinens område. Fördelarna är konkreta och går att föreställa sig. När det gäller den gröna gentekniken på jordbruksområdet ser konsumenterna, tyvärr får jag lov att säga, fortfarande rött.
Vi måste också göra stopptecken för extrema ställningstaganden. Bio- och gentekniken får inte behandlas styvmoderligt längre. EU måste kliva på det rullande tåget med forskning och tillämpning, annars far tåget vidare utan oss. Jag är orolig för utvecklingen som innebär att allt fler mindre och medelstora företag drar sig tillbaka på området bio- och genteknik inom jordbruket. Det nuvarande uppehållet på EU-nivå innebär att forskning visserligen pågår, men att användningen av produkterna sedan inte tillåts i de enstaka medlemsstaterna. Företag och därmed arbetstillfällen försvinner ut ur Europa. Som jag ser det visar trafikljuset numera gult. Det måste absolut slå om till grönt.
Hur som helst måste de etiska gränserna för bio- och gentekniken formuleras tydligt, oavsett om det gäller den röda eller gröna gentekniken. Till forskningsmotståndarna vill jag säga att vi har en moralisk skyldighet att utnyttja möjligheterna med denna nya teknik på det medicinska området och för att försörja världens befolkning. Information och insyn med tydligt fastställda etiska gränser för bio- och gentekniken är en förutsättning för att befolkningen skall ge grönt ljus. Jag vill även uppmana industrin att stödja oss i sin PR-verksamhet så att acceptansen ökar.

Liikanen
. (EN) Herr talman! Jag vill inleda med att berömma Purvis för hans innehållsrika betänkande. Kommissionen stöder betänkandets grundläggande huvudinriktning. Vi kan bara välkomna det som ett erkännande av bioteknikens ekonomiska, sociala och miljömässiga inverkan. Bioteknik har en viktig roll att spela i uppfyllandet av de utfästelser som gjordes av Europeiska rådet vid mötet i Lissabon om att utveckla en konkurrenskraftig, kunskapsbaserad ekonomi. Detta är också grunden för att skapa arbetstillfällen i Europa.
Kommissionen har redan antytt den prioritering som den tilldelar bioteknik i sitt förslag inför nästa ramprogram för forskning. Därför delar vi synen i betänkandet i att förespråka en konkurrenskraftig bioteknikindustri i Europa. En undersökning om bioteknikindustrins ställning i Europa bör vara klar senare i vår och jag skall göra den tillgänglig för parlamentet. Låt mig vidare ge uttryck för kommissionens uppskattning av betänkandets särskilda förtjänst i att det innehåller en uttömmande översikt över alla de huvudfrågor som är relaterade till bioteknik. Jag får härmed gratulera föredraganden till hans framgångsrika försök.
I sin rapport till Europeiska rådets möte i Stockholm, som äger rum nästa vecka, understryker kommissionen vikten av bioteknik som en förgrundsteknik för tillväxt och arbete samt som ett verktyg för en långsiktig hållbar utveckling. Kommissionen tillkännager också ett brett policydokument som anger en strategisk vision för forskning inom de vetenskaperna om olika organismers beskaffenhet och bioteknik efter 2010, vilket kommer att vara färdigt vid årets slut. Policydokumentet och handlingsplanen kommer att vara kommissionens svar på parlamentets önskan att få se ett initiativ. Det är givet att vi vid utarbetandet av detta policydokument noggrant kan ta hänsyn till de synpunkter som uttryckts i Europaparlamentets betänkande.
Jag instämmer med dem som anser att vi är i behov av en bred debatt om de etiska och sociala konsekvenserna av denna fråga. Om och när vi vill främja bioteknikindustrin och dess möjligheter, måste vi alltid göra det öppet eftersom vi i annat fall inte kommer att lyckas. Vi kommer även att i vårt betänkande utgå från de signaler som kommer från industriministrarnas informella möte den 16 februari och möjliga signaler från Europeiska rådet nästa vecka. Jag väntar mig att Europeiska rådet kommer att inta en mycket stark hållning i denna fråga.
Det är också tydligt att vi kommer att behöva bygga på expertkunskap från flera områden samt att rådfråga ett brett urval intressenter. Vi måste ha diskussioner med ett brett urval människor: forskare, experter och medborgare Det finns inga givna svar på de behov och frågor som biotekniken väcker, men det är kommissionens avsikt att tillsammans med er sörja för en genomtänkt och vittomfattande strategi före årsskiftet.

Talmannen
 Tack, herr kommissionär.
Jag förklarar debatten avslutad.
Jag föreslår att sammanträdet avbryts fram till omröstningen.
(Sammanträdet avbröts kl. 11.40 och återupptogs kl. 12.00.)

Dührkop Dührkop
Fru talman! I går tillkännagav ordföranden för min grupp Rosa Díez här i parlamentet en ny läcka beträffande ett skriftligt svar från kommissionen på en fråga från frågestunden, innan parlamentet rent officiellt fått svar från kommissionen. Det gällde svaret på fråga nr 91 från García-Orcoyen beträffande den nationella vattenplanen.
Efter att ha tagit del av pressmeddelandet som Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokrater delade ut i Europaparlamentet i går till spansk massmedia som befann sig i Strasbourg, från tisdagen den 13, en halvtimme innan frågestunden avslutades, vill jag påpeka för Europaparlamentets talman att förutom svaret på García-Orcoyens fråga har läckor konstaterats vad gäller fråga nr 92 av Agag Longo och fråga nr 94 av Avilés Perea. Därför ber jag som företrädare för min grupp åter talmannen utreda det som hänt och att alla nödvändiga åtgärder vidtas för att situationen inte skall upprepas.

Talmannen
 Fru Dührkop, jag skall göra vad som krävs. Jag har lyssnat till ert förslag om att ändra föredragningslistan eftersom det gör det möjligt för kollegerna att komma till kammaren.

Barón Crespo
Fru talman! Eftersom det är andra gången på en månad som läckor uppstår och de alltid gäller frågor från de spanska ledamöterna, ber jag att ni så snabbt som möjligt meddelar parlamentet resultatet av den utredning som ni på min begäran lovade att göra. Jag vänder mig härmed också till ordförande Prodi som lovade att undersöka saken i kommissionen. Jag tycker att det är fullkomligt skandalöst att dessa händelser upprepas.

Talmannen
 Herr Barón Crespo, jag håller helt och hållet med er. Det är helt och hållet oacceptabelt och jag skall gärna meddela er resultaten av undersökningen.
Herr Galeote, man kan inte sätta i gång en debatt. Jag accepterar förslag om att ändra föredragningslistan eftersom kollegerna ännu inte är alla här, annars kommer de alltid att komma efter omröstningen.

Galeote Quecedo
Fru talman! Eftersom Barón Crespo på senaste tiden har varit våldsamt angelägen om att få ta del av bestämmelser av olika slag, ber jag att ni till honom översänder bestämmelserna angående de frågor ledamöterna ställer till Europeiska kommissionen, så att han inte blir förvånad över att det är frågeställaren som får svaret. När denne väl har fått svaret bestämmer han själv vad han skall göra med det och kan således överlämna det - jag vill till och med påstå att det är hans skyldighet - till massmedia. Det är demokratins spelregler, herr Barón Crespo. Men eftersom ni så villigt tar emot dokumentation, ber jag er fru talman, att ni även översänder bestämmelserna som reglerar dessa förhållanden.

Barón Crespo
Fru talman! Jag vänder mig till er beträffande en oacceptabel läcka angående de frågor som har ställts av ledamöter i min grupp. Nu vet jag vem det är som har läckt information. Det påpekade just Galeote.

Talmannen
 Mina kära kolleger. Ni har godtagit den regel jag föreslagit: förslag om att ändra föredragningslistan efter omröstningarna. Vi skall nu genomföra omröstningen. Därefter återgår vi utförligt till denna fråga om ni så önskar.

OMRÖSTNING
- Om ändringsförslag 17

Kauppi (PPE-DE). (FI) Fru talman! Vi godkänner hela denna textversion först vid den slutliga omröstningen med namnupprop, men i den finskspråkiga versionen av denna gemensamma resolution finns ett litet fel i punkt 17, alltså punkt 17 i den gemensamma resolutionen som berör toppmötet i Stockholm lyder på finska så här: "prioritera utveckling på pionjärteknologins område", när det borde stå "bioteknikens område", det vill säga man talar här om pionjärteknologi i stället för bioteknik. Jag hoppas att den slutliga versionen som skall godkännas är rätt på finska.

Talmannen
 Tack så mycket, fru Kauppi. Jag tackar er för denna precisering. Vi skall kontrollera det.
(Parlamentet antog resolutionen)
Förslag till resolution (B5-0172/2001) av Elmar Brok för utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik om förstärkning av EU:s kapacitet att förebygga konflikter och hantera kriser med civila medel
(Parlamentet antog resolutionen)

Galeote Quecedo
Fru talman! Jag skall inte ta upp en ordningsfråga i enlighet med artikel 141 i arbetsordningen, för som ni påpekade får vi lämna det till slutet av debatten, däremot vill jag åberopa artikel 122 om personliga uttalanden. Barón Crespo har framfört en grundlös anklagelse och jag ber att ni fru talman uppmanar Barón Crespo att ta tillbaka den.

Talmannen
 Nej, herr Galeote Quecedo. Alla ledamöter som ber om ett personligt uttalande blir lyssnade på i slutet av diskussionen vid den punkt på föredragningslistan som då behandlas. Och den punkt på föredragningslistan som för närvarande avhandlas är omröstningen om våra betänkanden. Därför kommer ni i enlighet med arbetsordningen få ordet i slutet.
(Applåder)
Förslag till gemensam resolution om de våldsamma händelserna vid gränsen mellan Förbundsrepubliken Jugoslavien/Kosovo och f.d. jugoslaviska republiken Makedonien och situationen i regionen
(Parlamentet antog resolutionen)
Förslag till resolution (B5-0173/2001) av Randzio-Plath för utskottet för ekonomi och valutafrågor om expertkommitténs slutrapport om regleringen av den europeiska värdepappersmarknaden
(Parlamentet antog resolutionen)
Betänkande (A5-0082/2001) av von Wogau, för utskottet för ekonomi och valutafrågor om den ekonomiska situationen i Europeiska unionen: förberedande rapport inför kommissionens rekommendation om allmänna riktlinjer för den ekonomiska politiken (2001/2008(INI))
(Parlamentet antog resolutionen)
Betänkande (A5-0060/2001) av Fava för utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik om kommissionens meddelande om EU:s stöd till och övervakning av val (KOM(2000)191 - C5-0259/2000 - 2000/2137(COS))
(Parlamentet antog resolutionen)
Betänkande (A5-0083/2001) av Väyrynen för utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik om Europeiska unionens gemensamma strategin
avseende Ukraina (C5-0208/2000 - 2000/2116(COS))
(Parlamentet antog resolutionen)
Betänkande (A5-0063/2001) av Carraro för utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi om kommissionens meddelande till rådet och Europaparlamentet: Organisation och förvaltning av Internet - Internationella och europeiska politiska frågor 1998-2000 (KOM(2000)202 - C5-0263/2000 - 2000/2140(COS))
(Parlamentet antog resolutionen)
Betänkande (A5-0057/2001) av Martínez Martínez för utskottet för utveckling och samarbete om arbetet i den gemensamma församlingen AVS-EU (2000/2106(INI))
(Parlamentet antog resolutionen)
Betänkande (A5-0080/2001) av Purvis för utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi om framtiden för den biotekniska industrin (2000/2001(INI))
(Parlamentet antog resolutionen)

Miranda
Fru talman! Jag ber om ursäkt över att behöva avbryta vårt arbete, men jag anser att detta är en situation som motiverar det. Vi skall i eftermiddag rösta om en resolution som fördömer en politisk kraft i Angola, för att den har tagit åtta portugisiska medborgare som gisslan. Nu visar det sig att denna kraft, som förmodligen är ansvariga för kidnappningen av åtta portugisiska medborgare, har företrädare bland oss, här i Europaparlamentet. Jag anser att det är en oacceptabel situation, och att vi bör vidta åtgärder för att detta inte skall kunna förekomma. Vi kan inte acceptera att det i Europaparlamentets lokaler finns företrädare för en kraft som har tagit åtta portugisiska medborgare som gisslan, och som vi precis i dag skall fördöma i en resolution i parlamentet. Därför ber jag talmannen att vidta alla åtgärder för att de personer som företräder denna kraft, omedelbart skall lämna Europaparlamentet.

Talmannen
 Herr Miranda! Jag har förstått er alldeles utmärkt. Det är uppenbart att om dessa personer befinner sig i våra lokaler är det fullständigt oacceptabelt. Jag skall göra vad jag kan för att de skall avlägsnas, om de är här.

Seguro
Fru talman! Som uppföljning till vad min kollega Joaquim Miranda sade, skulle jag också, om det är möjligt, vilja be Europaparlamentets tjänsteenheter att man efteråt meddelar oss skriftligt, hur dessa personer fått tillträde till Europaparlamentets lokaler.

Talmannen
 Alldeles riktigt, herr Seguro. Vi bör verkligen kontrollera detta.
RÖSTFÖRKLARINGAR
Betänkande (A5-0071/2001) av Kauppi

Fatuzzo
Fru talman! Det dokument som vi har antagit handlar om ändring av förordningen för omklassificering av betalningar som grundar sig på swapkontrakt och framtida räntesäkringsavtal.
Bortsett från att jag vädjar om att samtliga termer i dokumenten skall översättas i den italienska versionen - jag säger detta fastän jag älskar det engelska språket liksom även det franska språket - vill jag säga att jag har röstat för betänkandet av Kauppi, som den här gången - liksom vid många andra tillfällen - har visat sin kompetens och sin förmåga att analysera Europas finansiella och ekonomiska problem. I synnerhet problemen för åldringar och pensionärer som investerar för sin framtid i banker och olika fonder. Jag skulle faktiskt kunna utnämna Kauppi till hederspresident för Pensionärspartiet, vilket skulle ge glans åt vårt parti, då hon ju är en av de yngsta ledamöterna i Europaparlamentet. Jag skulle önska att många ledamöter intresserade sig för de gamlas problem!

Ortuondo Larrea
Fru talman! Omklassificeringen av swapkontrakt och framtida räntesänkningsavtal har fördröjts i mer än ett år, sedan unionens ekonomiministrar meddelade att de inte kunde godta kommissionens första förslag, eftersom alltför stora offentliga underskott inte skulle kunna upptäckas med det nya sättet att bokföra dessa åtgärder.
För att undvika denna återvändsgränd har två ändringsförslag godkänts, för att de betalningar som grundar sig på swapkontrakt och utgifter som betraktas som ränte- och amorteringsbetalningar skall beaktas i de rapporter som medlemsstaterna skall skicka till kommissionen i enlighet med det förfarande som tillämpas vid alltför stora offentliga underskott,. Däremot kommer från och med nu de största beloppen för dessa åtgärder att betraktas som ekonomiska tillgångar som inte räknas som statsskuld, med hjälp av vilka man skulle kunna underlätta en maskering eller ett döljande av nettoskuldsättningen och därmed ett alltför stort offentligt underskott som inte är godtagbart.
Betänkande (A5-0072/2001) av Inglewood

Fatuzzo
Fru talman, jag har röstat för direktivet om livförsäkring.
Ni vet att många människor under sin yrkesverksamma tid tecknar livförsäkringar även för att kunna lyfta en pension vid en viss ålder.
När jag skulle rösta erinrade jag mig att min dotter, Christina Fatuzzo som nu är tjugofyra år gammal, redan som liten vid, 8-9 års ålder, intresserade sig för mitt arbete och vad en pension är för något. Hon frågade mig: "Varför måste pensionärerna betala tillbaka en del av pensionen i form av skatter och avgifter när de får sin pension av regeringen? Skulle det inte vara enklare att ge dem lite mindre i pension och låta dem slippa att betala skatt? Varför måste de betala skatt?" I sin naivitet sade hon något som jag upprepar i dag: "Varför kan vi inte hjälpa pensionärerna i skattehänseende genom att undanta dem från beskattning?"
Europeiska rådets möte i Stockholm

Fatuzzo
Kommissionens ordförande, Romano Prodi, talade i sitt anförande länge och väl om Europas åldringar och om hur vi skall lösa problemet med pensionärerna. Men jag vill göra det klart för parlamentet att vare sig Pensionärspartiet eller jag personligen kommer att ge sig till tåls förrän vi har uppnått att pensionären kan lyfta en pension som motsvarar hundra procent av lönen. Någon måste förklara för mig varför pensionären som slutar att arbeta skall få en pension som är lägre än den lön vederbörande hade när han eller hon arbetade. Jag vill dessutom säga att jag är trött på att höra att det inte finns pengar till pensioner därför att pensionärerna lever alltför länge. Man förutspår vilket klimat vi kommer att ha om tjugo år, man oroar sig för hur många som kommer att dö på grund av BSE, men tror ni verkligen, fru talman, att man inte visste att vi skulle leva längre? För mig verkar detta som att man försöker blunda för verkligheten. Sanningen är att det fattas pengar därför att de har förvaltats dåligt, inte därför att man lever längre.

Figueiredo
. (PT) Det är beklagligt att parlamentet inte har erkänt behovet att tillsammans med kommissionen och rådet försvara en ny typ av hållbar utveckling som kan skapa kvalitetsanställningar, som garanterar en hög nivå på social trygghet så som förespråkades i det resolutionsförslag som vår grupp lade fram.
Sanningen är att inriktningarna i kommissionens dokument, för att förbereda Europeiska rådet i Stockholm, trycker på prioriteringen att konstruera den inre marknadens inriktning genom att skynda på avregleringsprocessen, stärka de finansiella marknaderna genom inrättandet av pensionsfonder och öka företagens konkurrenskraft genom minskade lönekostnader, flexibilitet och rörlighet.
Men de viktigaste lagstiftningsinitiativen i den socialpolitiska dagordningen går inte framåt, främst de som innebär en förstärkning av arbetstagarnas individuella och kollektiva rättigheter och en förbättring av deras arbetsvillkor.
Social- och sysselsättningspolitiken är fortfarande strikt underordnad upprätthållandet av stabilitetspakten och fortsätter att försvara avregleringen i sektorer som gas, elektricitet, posttjänster och transport, vilket äventyrar målen om sysselsättning av hög kvalitet och med rättigheter samt om tillfredsställandet av de svagaste befolkningsskiktens grundläggande behov.

Krivine
. (FR) Europeiska rådet byter ordförandeskap men liberalismen håller kvar tyglarna.
Det svenska programmet hyllar konkurrenskraften, konkurrensen och frihandeln. Den socialpolitiska dagordningen och andra honnörsord för solidaritet, som var det föregående franska ordförandeskapets favoritalibi, är denna gång knappt bekräftade, på bekostnad av endast ekonomiska kriterier.
Kriterier som i ett antisocialt Europa förbehåller arbetslivet, medlemsstater eller kandidatländer, ovisshet och misär med sloganer som talar om flexibla arbetsorganisationer och modernisering av den sociala tryggheten, som skulle kunna tillfredsställa ambitionerna hos medeltida arbetsgivare. Texten döljer inte att den vill "skapa ett gynnsamt företagsklimat". Som tecken på sin hängivenhet är EU berett att högtidligen erbjuda nya offentliga marknader inom energi, transport, och t.o.m. upphovsrätten.
Kriterier för ett imperialistiskt Europa, mästare i den kapitalistiska globaliseringen, som inom WTO vill arbeta för konkreta avregleringar. I dag, precis som i går, i Nice som i Göteborg, kommer vi att bekämpa denna politik för att tvinga fram ett socialt Europa för arbetarna och folken, genom att börja med att från toppen utjämna det bästa av det som uppnåtts i Europa.

Titley
. (EN) Jag välkomnar helhjärtat rådets och kommissionens utsagor om planer att diskutera på toppmötet i Stockholm den 23 och 24 mars. Mötet i Stockholm kommer att bygga på den grund som lades vid förra årets toppmöte i Lissabon, där planer för en dynamisk, kunskapsbaserad och konkurrenskraftig ekonomi drogs upp.
Jag har sagt det förr och jag säger det igen, arbete, arbete, arbete. Det är det allt handlar om. Vid toppmötet i Lissabon sattes vittgående mål för nästa årtionde - att skapa världens ledande kunskapsbaserade ekonomi senast 2010, att skapa 20 miljoner nya arbeten över hela Europa senast 2010 och förespråka ekonomisk och social reformering som kombinerar konkurrenskraft och social sammanhållning, investeringar i människor och en höjning av kunskapsnivån. Enkelt uttryckt, så innebär detta att höja kunskaperna och rörligheten hos Europas arbetskraft, uppmuntra företagande, hjälpa småföretag och förbättra EU:s lagstiftning. Det innebär också att öka EU:s forsknings- och utvecklingsinsatser samt säkerställa livslångt lärande.
Detta toppmöte är otroligt viktigt för våra medborgare och vi måste förstå vad mötet i Stockholm innebär för dem. Först och främst, arbetsskapande har högst prioritet för oss. Vi siktar på att skapa en arbetskraft med affärsmässiga kunskaper och en databas för arbetssökande för att överbrygga bristen på kompetens. Vi måste utnyttja Europas äldre arbetstagare tillfullo, öka jämställdheten mellan könen på hela arbetsmarknaden samt uppmuntra kvinnor till att vilja bli egna företagare. Att stödja små och medelstora företag är av avgörande betydelse om EU skall lyckas nå sitt sysselsättningsmål, där små- och medelstora företag bereder två tredjedelar av alla arbetstillfällen inom den privata sektorn i hela Europa, samt utgör 98 procent av samtliga företag i Förenade kungariket. Den rätta lagstiftningen, inbegripet avvecklande av byråkrati, är av störst vikt för småföretag och skapande av arbetstillfällen.
Dessutom behöver vi påskynda ekonomiska reformer och att totalt avreglera energimarknaden senast 2003 är en prioriterad fråga i denna dagordning. Detta kommer inte bara att föra med sig lägre priser i hela Europa, utan även uppmuntra energiproducenterna till att bli effektivare.
Fru talman, allt detta är endast ett litet urval av vad vi vill uppnå i Stockholm. Jag hoppas mycket på att vi kan uppnå våra mål så att våra medborgare kan dra nytta av en dynamisk och konkurrenskraftig ekonomi.
Situationen vid gränsen till Kosovo och f.d. jugoslaviska republiken Makedonien

Posselt
Fru talman! Jag finner läget synnerligen dramatiskt med Kostunicas nationalistiska politik å ena sidan och den mycket europeiska måttfulla inställningen hos den makedoniska regeringen å andra sidan, en regering som uträttar stordåd och förtjänar vårt fulla stöd. Däremellan ligger Kosovo, och det är dags att vi klargör att det inte är några extremister som företräder det albanska folket, och därtill extremister med en oklar bakgrund. Därför måste vi omedelbart genomföra val i Kosovo för att stärka Rugovas ställning och klargöra var majoriteten av albanerna står och var de demokratiska krafterna finns. Det saknas i vår resolution. Därför tänkte jag rösta nej till resolutionen. Jag är rädd att jag röstade fel. Jag ber att ni ändrar detta och vill tydligt påpeka att denna resolution är obalanserad, eftersom den avgörande frågan saknas, nämligen valen i Kosovo.

Krivine
. (FR) Den gemensamma resolutionen om händelserna vid gränsen mellan forna Jugoslavien och Kosovo-Makedonien illustrerar på ett patetiskt sätt Europeiska unionens oförmåga att på ett positivt sätt ta till sig de nationella frågorna. Därför har alla medel använts: makt, med Natos bombningar, förhandlingar, med de många planerna för "etnisk" delning av regionen.
Tvistefrågorna består och det är inte kriminalisering av ett samhälle, genom att kalla det för terrorist, den serbiska armens intervention eller att med maktmedel upprätthålla dåliga kompromisser som kommer att göra det möjligt att finna en hållbar lösning för Balkanhalvön.
Att fördöma Milosevics och andra krigsförbrytares politik, att fördöma all militär intervention utifrån, särskilt från Nato, är förutsättningarna för en lösning på konflikten i området.
Det är upp till de folk som återvänder i full frihet, och oberoende, att välja sina öden. Processer för självbestämmande, oberoende och viljan till föreningsfrihet borde enligt oss ha företräde framför den territoriella integriteten för den ena eller andra gruppen. Det är med respekt för alla beståndsdelar, inklusive minoriteterna, som Balkan, och i synnerhet Kosovo kommer att kunna klara sig ur krisen.

Meijer
. (NL) Ett verkligt förebyggande av konflikter kommer nerifrån, från människor som inte känner sig förtryckta av någon och som med stor majoritet är nöjda med sin statsindelning. Uppifrån kan man däremot inte på lång sikt hålla någon enda stat samman mot viljan hos majoriteten av invånarna i ett område eller upprätthålla internationellt erkända statsgränser. Tvärs igenom det område som till största delen bebos av albaner löper statsgränser som de aldrig velat ha där och i Serbien och i Makedonien befinner de sig mot sin vilja i situationen att vara en etnisk minoritet. Albanerna anser att de behandlades fel då en stor del av deras bostadsområde år 1913 inte tilldelades den nya staten Albanien som då avskiljdes från Turkiet. Det har sedan dess bildat en grogrund för folkuppror som är inriktade på att ändå åstadkomma ett Storalbanien. Om man vill förhindra det så kan det kanske lyckas om man snabbt i Makedonien inför ett federalt statssystem, enligt samma modell som flamländare och valloner sedan federaliseringen av Belgien åter kan leva på fredlig fot med varandra. Den som vill bekämpa nationalismen måste först ta bort grogrunden för den genom att erbjuda människorna en lösning som de kan acceptera. Eftersom resolutionen inte ger människorna något hopp om förbättring och inte tar bort orsakerna till våldet så får den inte mitt stöd.
Konfliktförebyggande

Van Orden
. (EN) De brittiska konservativa stöder EU:s användning av vissa civila medel för att förebygga och mildra kriser i tredje land. Dessa inbegriper humanitär hjälp och hjälp för utveckling, desarmering av minor, övervakning av val, finansiellt och praktiskt bistånd i syfte att förstärka rättsstaten och bidra till en förstärkt civil förvaltning och riktade ekonomiska sanktioner där det är lämpligt. EU:s institutioner bör inrikta sina insatser på att förbättra sin effektivitet i att bidra med detta. Vi är däremot på det bestämdaste emot alla tankar på att utveckla en "europeisk polisstyrka", vi anser att Europas bidrag till en militär snabbinsatsstyrka bör drivas inom ramen för Nato och att den "operativa förmågan" som relaterar till endera av dessa aspekter är en fråga för varje enskilt land och inte för EU.
Värdepapper

Lulling
. (DE) För en månad sedan lade den oberoende expertkommittén under ledning av Baron Lamfalussy fram sin slutrapport om regleringen av den europeiska värdepappersmarknaden. Förutom de många fördelar som en integrerad inre värdepappersmarknad skulle innebära, innehåller betänkandet även ett förslag till reform av lagstiftningsförfarandet i frågor som rör värdepapper, något som jag betraktar som ett stort steg i rätt riktning. Den nuvarande lagstiftningsprocessen är alldeles för långdragen och stel för att kunna anpassas till de värdepappersmarknader som utvecklas i betydligt snabbare takt. Vi kan inte ständigt halta efter i marknadsutvecklingen och samtidigt uppställa ambitiösa mål som det mål som antogs i Lissabon att vi inom tio år skall bli det största och mest dynamiska ekonomiska området i världen.
Jag håller med om de stora dragen i den oberoende expertkommitténs förslag, men jag håller fast vid mekanismen för att dra tillbaka förslag ("call-back"mekanismen), som föreslås i parlamentets resolution och som innebär att Europaparlamentet vid ett negativt yttrande från parlamentet eller rådet kan uppmana kommissionen att dra tillbaka förslag angående genomförandeåtgärder som lagts fram i värdepapperskommittén. Kommissionen bör hörsamma den uppmaningen och lägga fram ett lagförslag inom ramen för medbeslutandeförfarandet.
Det viktigaste är ändå att, trots all munhuggning mellan rådet och parlamentet, inte förlora målet med en integrerad europeisk värdepappersmarknad ur sikte. Vi hade satt år 2005 som datum för en integrerad inre marknad för finansiella tjänster. Tiden går och de konkurrerande marknaderna och ekonomierna sover inte.
Betänkande (A5-0082/2001) av von Wogau

Fatuzzo
Fru talman! I går eftermiddag träffade jag min vän Karl von Wogau, vars kapacitet och intelligens jag uppskattar mycket. Jag frågade honom: "Von Wogau, varför skall jag rösta för ditt betänkande?" "Men Fatuzzo", svarade han, "frågar du därför att du vill veta om det finns något som handlar om pensionärerna?" "Bravo, rätt gissat, von Wogau!" Von Wogau svarade mig då: "Titta på sidan 7, punkt 12." Jag har sett efter och på sidan 7, punkt 12 står det faktiskt att Europaparlamentet "insisterar på att det är nödvändigt att anpassa befintliga socialförsäkringssystem för att garantera att pensionerna är säkra".
Inte kunde jag då rösta emot ett dokument som är så bra, så tydligt och så till pensionärernas fördel. Pensionärerna som sedan länge bara längtar efter en sak, ett enda resultat: säkra pensioner. Den säkerheten har vi tyvärr förlorat, låt oss hoppas att vi snart skall återfå den.

Alavanos
. (EL) Betänkanden av sådant slag tar ofrånkomligen upp "medelvärden", avrundar verkligheten och döljer följaktligen de ekonomiska avvikelser som vissa ekonomier visar upp.
Medan det i betänkandet exempelvis uppskattas att det på den nivå som gäller Europeiska unionen föreligger en hög sysselsättningsgrad och en minskning av arbetslösheten, underströk själva Europeiska kommissionen beträffande Grekland i början av mars bland annat ökningen av arbetslösheten, den höga andelen strukturell och långvarig arbetslöshet, arbetets låga produktivitet samt den höga nivån på skattebelastningen för de lågavlönade.
I det grekiska parlamentet lägger man i dag fram den rapport från styrelseordföranden i den grekiska centralbanken vari särskilt framhålls den stora ökningen av underskottet i landets valutareserv, vilket nära nog fördubblades från 4,5 miljarder euro år 1999 till över 8 miljarder år 2000. Den stora ökningen av underskottet beror i liten grad på ökningen av oljepriset. Uppgifterna visar en betydande ökning av den import som tränger sig in i den grekiska ekonomins traditionella produktionsgrenar med allt detta för med sig när det gäller produktionen, inflationen, sysselsättningen och intäkterna.
Jag skulle av detta betänkande ha förväntat mig ett ställningstagande rörande "rekommendationerna" som Irland har utsatts för av Ecofin. Skulle "rekommendationer" ha förekommit om Frankrike eller Tyskland hade befunnit sig i Irlands ställe eller skulle vi ha talat om en "ångmaskin" i Europa?
Jag tror inte att betänkanden av detta slag kan dölja det faktum att det finns ekonomier inom EU som fortfarande är långt ifrån den "verkliga" konvergensen.

Figueiredo
. (PT) Trots betänkandets titel gör inte föredraganden von Wogau någon analys av den ekonomiska situationen i Europeiska unionen, och begränsar sig till att upprepa generaliseringar samt trycker på penningpolitikens gemensamma mål, prisstabiliteten och inflationsmålet om två procent som Europeiska centralbanken har bestämt, utan hänsyn till effekterna för realekonomin, och framför allt för sysselsättningen.
Han trycker på att avregleringen av telekommunikation, post, energi och transporter, bör skyndas på oavsett vilka konsekvenser det får för sysselsättningen, den regionala sammanhållningen, arbetsvillkoren och en allmän offentlig sektor med hög kvalitet. Han förutsätter en fortsatt god ekonomisk situation, trots tecken på en försvagning av EU:s ekonomi, vilket föredraganden också nämner, och han borde diskutera försvagningen av USA:s ekonomi och Japans ekonomiska tillbakagång och dess följder för den europeiska ekonomin.
Han trycker på skapandet av en flexibel arbetsmarknad, fast vi har mer än 14 miljoner arbetslösa och 65 miljoner fattiga i EU, alarmerande inkomstskillnader och alltmer osäkra anställningar, och de flesta nya arbetstillfällen som skapas är av tillfällig karaktär eller deltid. Han envisas med att gå mot euron utan att nödvändiga mekanismer vidtas för att minimera dess ekonomiska och sociala risker. Allt för den heliga konkurrenskraftens skull och med en abstrakt uppfattning om en social marknadsekonomi.
Därför röstar vi emot betänkandet. EU:s och dess medlemsstaters ekonomiska och monetära politik bör ha som mål att ständigt förbättra medborgarnas livskvalitet och tillfredsställandet av deras behov.

Krivine
. (FR) Denna text är en enda mischmasch som får det gamla begreppet "social marknadsekonomi" att återuppstå, för att inte behöva ta till en djupt neoliberal inriktning. Den första rekommendationen, och den enda konkreta, består i att "allt" skall göras "omedelbart" för att inflationen skall föras till det förbestämda tröskelvärdet 2 procent. Men hur skall man kunna lita på experter som tror att investeringar utgör 5,3 procent av BNI i Europa då den exakta siffran är 20,5 procent år 2000? Hur skall man kunna godkänna ihärdigheten med vilken man ånyo begär "lämpliga reformer" i de sociala trygghetssystemen och ett "uppmjukande" av arbetsmarknaden?
Den politiska skenheligheten som består i att styra ut en alltmer avbetslad kapitalism med epitetet "social", fördubblas här till verklig dumhet. Genom att låta inflationen vara den absoluta värdemätaren på god ekonomisk hälsa riskerar man helt enkelt att kväva den nuvarande återhämtningen och att skjuta utsikterna om full sysselsättning på en inte särkilt "resonabel" framtid. Det är rena rama sockret för de socio-liberala inriktningarna i avregleringen. Vi röstar emot.

Lulling
. (DE) Jag har röstat ja till resolutionen om den ekonomiska situationen i Europeiska unionen som vi i utskottet för ekonomi och valutafrågor har föreslagit i det betänkande som vi utarbetade redan innan kommissionens rekommendation om huvuddragen i den ekonomiska politiken.
Resolutionen innehåller en rad förnuftiga uttalanden som jag även vill lyfta fram här, i synnerhet eftersom de inte alltid uttrycks så klart. Det förvånar mig att ledamöter från alla grupper har invändningar mot att den nuvarande demografiska utvecklingen gör att det krävs lämpliga reformer för att garantera effekten av och säkerheten för socialförsäkringssystemens förmåner, och att äldre arbetstagare uppmanas att frivilligt fortsätta arbeta.
Jag vill även poängtera att det är positivt att parlamentet företräder den uppfattningen att inte bara Europeiska unionens utan även medlemsstaternas ekonomiska politik och penningpolitik bör inrikta sig enligt principerna för den sociala marknadsekonomin, och att de främsta faktorerna för ett sådant ekonomiskt system är frihet och demokrati, konkurrens, prisstabilitet, hållbar tillväxt, subsidiaritet, solidaritet och privategendom.
Jag tycker också att det är bra, med tanke på de oroväckande tendenserna till prishöjningar i många medlemsstater, att uppmana till att alla nödvändiga åtgärder vidtas för att under andra halvåret 2001 hålla inflationen under 2 procent.
Jag uppskattar framför allt att mitt förslag godtas, att inte en förhastad utan en balanserad avreglering av sektorerna telekommunikation, post, energi och järnväg måste ske.
Att det finns ett starkt behov av en mer flexibel arbetsmarknad, en arbetsmarknad som måste förfoga över de nödvändiga mänskliga resurserna med bästa tänkbara allmänbildning och utbildning med tanken på kraven inom den internationella, vetenskapsinriktade ekonomin, något som förutsätter konsekventa investeringar på områdena allmänbildning och ny teknik, är i synnerhet viktigt om vi vill uppnå det ambitiösa målet att detta årtionde bli världsekonomins motor, så som den amerikanska ekonomin var på 90-talet.
Jag vill härmed ge uttryck för min tillfredsställelse och jag hoppas att inte bara kommissionen utan även våra medlemsstaters regeringar kommer att följa dessa goda råd.
Betänkande (A5-0060/2001) av Fava

Fatuzzo
Fru talman, det är inte därför att jag företräder Pensionärspartiet som jag förstår mig på de problem som är förknippade med övervakning av val i andra stater av våra utskott, utan det är därför att jag i Italien har bildat Pensionärspartiet, och praktiskt taget sedan tjugo år står jag mitt uppe i papper, statuter och val, och det går inte ett år utan att jag deltar i något val. Därför vill jag betona att jag har röstat för, men framför allt vill jag begära att man inte bara skall åka till olika stater för att kontrollera att röstningen går rätt till, utan att man även skall granska reglerna för valet. Det finns faktiskt stater där bara de rika kan nominera kandidater vid valen, där bara den som äger TV-nät kan vinna valen, där bara den som lyckas samla in tusentals namnunderskrifter hos en viss notarie, och så vidare. Detta är inte verklig demokrati. I dessa stater måste vi därför granska reglerna för valet.

Frahm, Seppänen, Sjöstedt
 skriftlig. (DA) Vi tycker det är berättigat att Europaparlamentets ledamöter deltar i valövervakning. Men på flera ställen i betänkandet får man intrycket att dessa observatörers uppgift, som missionärer för EU, dominerar deras roll som valobservatörer. Man får intrycket av att det viktigaste är att få in EU på spåret och helst bestämma över andra parlamentariska församlingars observatörer, som t.ex. OSSE och Europarådet. Vi tycker denna konkurrens om mediernas uppmärksamhet är högst opassande och menar att det skulle vara långt bättre med ett samarbete och en samordning, som tar hänsyn till ovannämnda organisationers expertkunskap, vid det att de både har en stor erfarenhet på detta område och en bredare medlemskrets.

Krivine
. (FR) Det är just på grund av att vi är för främjandet av de mänskliga rättigheterna, i synnerhet respekten för de demokratiska valen som vi avstår från detta betänkande.
I betänkandet medges för övrigt att målet för de parlamentariska uppdragen i verkligheten är att göra EU mer synligt utåt. Vi talar om det samtidigt som vi känner till medlemsstaternas och de europeiska lobbyisternas roll, som Elf, i stödet till de diktatoriska afrikanska regimerna som systematiskt överträder de grundläggande rättigheterna och deltar i en allmänt utbredd korruption.
När nu de parlamentariska delegationerna går igenom hela världen för att "inspirera den" med det europeiska exemplet, skulle det vara bra om det stannade till i Frankrike, där det finns historier att berätta om vissa partiers svarta finanser.
I Porto Alegre, i södra Brasilien, förs en slags deltagande demokrati sedan mer än tio år tillbaka. Den ger de arbetare som bor där inte bara yttranderätt utan makt att utarbeta, besluta och att kontrollera de stora budgetprioriteringarna i syfte att tillfredsställelse de sociala behoven. Ett europeiskt besök där skulle säkert vara lärorikt.
Betänkande (A5-0083/2001) av Väyrynen

Fatuzzo
Fru talman! Ni kommer inte att tro mig, men i förrgår träffade jag en grupp ukrainare, en ungdomsdelegation från Ukraina, som i det närmaste bönföll mig i korus när de fick höra att jag ofta talar om pensionärernas problem: "Men vet ni att pensionärernas situation i Ukraina är väldigt, väldigt dålig? Kan det verkligen vara så att ni i Europeiska unionen inte bryr er om hur pensionärerna i Ukraina har det? Pensionärerna i vårt land levde under kommunismen i många år när de var unga och arbetade. De hade varken frihet eller demokrati utan skulle bara arbeta. Nu har kommunismen fallit och de har en eländig pension som kanske inte ens räcker till att köpa en liter mjölk om dagen. Vi förväntar oss mycket av er: att ni skall intressera er för vår ekonomi, men också att ni skall bry er om våra åldringar på det att de inte skall längta tillbaka till kommunismen!"

Andersson, Färm, Hedkvist Petersen, Hulthén, Hans Karlsson och Theorin
. Vi svenska socialdemokrater anser att kärnkraft inte är en ekologiskt hållbar energikälla.
Vi kan därför inte stödja finansiering av nya kärnkraftverk, vilket punkt 26 förutsätter. Vi ställer oss däremot bakom stöd till ökad säkerhet i befintliga kärnkraftverk.

Krivine
. (FR) Europeiska unionens strategi gentemot Ukraina är inte annat än ett påskyndningsprogram för att inrätta liberalismen. De överväganden som görs vad gäller stödet till processen för att övergå till demokrati kan inte dölja det faktum att den första viljan är att inrätta en marknadsekonomi och frihandel.
Vi är helt emot denna logik som begär av de ukrainska myndigheterna att de skall prioritera de privata företagen och de interna investeringarna, att det i Ukraina, med hjälp av europeiska och internationella ekonomiska institutioner, skall etableras en byrå för att garantera de utländska investeringarna, eller t.o.m. påskynda jordbruksreformen och markprivatiseringen.
När det gäller skälen i vilka man begär av Ukraina att landet skall stärka sitt system för gränskontroll för att flytta det taggtrådsförstärkta fästning Europa ännu längre bort, kan detta inte få annat till följd än att öka de dramatiska villkoren för flyktingarna.
Denna gemensamma strategi leder bara till arbetslöshet, sociala och ekonomiska katastrofer och fattigdom för de allra flesta ukrainare och kommer att göra det möjligt för de europeiska investerarna att berika sig ännu mer. Därför röstar jag emot detta betänkande.

Meijer
. (NL) I sekler har man försökt att sammanföra de av ukrainare bebodda områdena och avskilja dem från Österrike-Ungern, Ryssland, Polen och Turkiet. År 1991 hade det överraskande nog lyckats. Den nya oberoende ukrainska staten, med avseende på befolkningsmängd och yta jämförbar med Frankrike, är nu tyvärr ett land i kris. Jag besökte landet år 1995 och såg stillastående fabriker, illaluktande tåg, trasiga spårvagnar, tiggare, pengar som blivit värdelösa och en politisk polarisering mellan den mellaneuropeiskt inriktade västra delen av landet och den ryskt inriktade östra delen. Det har inte blivit bättre sedan dess. Det pågår en maktkamp som inte hindras av någon som helst anständighet och den parlamentariska demokratin får inte en chans att utveckla sig seriöst. I allmänhet ser jag ingen nytta i att ge pengar till förtryckarregimer och sedan bara hoppas att det därigenom blir bättre. De styrande i de länderna vill visst ha fördelarna med handel och subsidier men är absolut inte beredda att tillåta öppenhet och demokrati. Missförhållandena i Ukraina är dock mindre stora än de är i Ryssland eller i Turkiet och motståndet mot dem är större. Jag instämmer därför med att vi här försöker utnyttja en möjlighet till förbättring.

Modrow
. (DE) I betänkandet poängteras den betydelse som EU tillmäter Ukraina. Där framhävs de framsteg som har uppnåtts i landets utveckling i partnerskapsförbindelserna mellan EU och Ukraina, samtidigt som vissa kritiska punkter tas upp.
Jag vill nämna tre aspekter. 1. Sovjetunionens fall i december 1989 ledde till ett snabbt bildande av suveräna oberoende stater - en process som avlöpte snabbt, nästan över en natt, men som inte kunde upphäva den under årtionden ökande specialiseringen och samarbetet mellan de enskilda staternas ekonomier.
Den omvandlingsprocess som EU krävde förknippas av en större del av befolkningen med en social uppbyggnad och en hittills okänd fattigdom, om än i olika takt. EU bör i sitt samarbete med Ukraina tillmäta undanröjandet av det problemet större betydelse.
Medan EU och dess medlemsstater under mottot stabilitet i första hand tillvaratog marknadsintressena ägnades det mångåriga samarbetet mellan OSS-staterna liten uppmärksamhet, man kan till och med säga att de torpederades. Det borde ligga i EU:s eget intresse att ta större hänsyn till den faktorn i framtiden och för att förstå Ukrainas roll i världsekonomin även utgå från att en liknande process äger rum i andra OSS-stater.
2. Summan av råden till Ukraina är inte så liten och de är säkert motiverade och till hjälp på flera områden. Politiken är dock alltid förknippad med intressen. Men om den när partnerskapet ingås styrs av en stark tendens till ensidiga fördelar blir det svårt. Partnerskapet med Ukraina bör främja ekonomisk stabilitet och social säkerhet och bidra till att förhindra eller avhjälpa spänningar. Det är här de verkliga gemensamma intressena mellan EU och Ukraina finns.
3. Ingen kan förneka att OSSE under kalla kriget spelade en viktig roll för att bevara stabiliteten i Europa. I den processen var båda sidor delaktiga, och båda sidorna drog fördel av detta. OSSE bör nu, ett årtionde efter kalla krigets upphörande, framför allt utvecklas som ett instrument för en fredlig och politisk konfliktlösning. Nato följer däremot en kurs i motsatt riktning, de satsar i sin nya strategi på styrka och maktutveckling utanför alliansens gränser som ständigt förskjuts längre österut, och EU är på väg åt samma håll. Jag finner det högst betänkligt att involvera Ukraina med sin långa gränslinje mot Ryssland i den strategin. Ukraina - och det samma gäller andra OSS-stater - bör i större utsträckning än hittills integreras i den politiska processen för en konfliktlösning. OSSE skulle i det fallet vara en lämplig ram. Denna faktor kommer inte minst när det gäller Ukraina att öka i betydelse just med de nya yttre gränser som uppstår inom unionen.
Betänkande (A5-0063/2001) av Carraro

Fatuzzo
I Carraras betänkande, fru talman, finns detta besynnerliga engelska ord: "cybersquatter". Vid första anblicken förstår man inte om det är ett utrotningshotat djur eller något liknande. I själva verket handlar det om pirater som parasiterar på navigationen på Internet. När man navigerar färdas man på skepp och följaktligen saknas inte heller piraterna. Det här handlar verkligen om pirater: om till exempel ledamoten Fatuzzo skulle få för sig att öppna en webbplats www.fatuzzo, så kan det finnas någon som registrerar namnet och öppnar platsen före honom och då måste man betala för att kunna använda sitt eget namn. Men varför har ingen tänkt på att särskilja adresserna med ett nummer, som telefonnumren, så att man kan undvika piratverksamheten på Internet?

Caudron
. (FR) Det betänkande vi diskuterar i dag handlar om den plats Europeiska unionen bör ha i ICANN-systemet. ICANN (Internet Corporation for Assigned Names and Numbers) grundades i oktober 1998 i syfte att ta strid med den amerikanska hegemonin i hanteringen av Internet, bl.a. DNS (system för namn och domäner) och tilldelningen av adressplatser i Internet Protocol.
ICANN består av en styrkommitté bestående av 19 ledamöter där ledarna och de externa ledamöterna väljs enligt kriterier med geografisk balans. ICANN består av 4 rådgivande kommittéer. Bl.a. GAC (regeringskommitté) i vilken kommissionen och medlemsstaterna deltar.
När man tar dessa delar i beaktande verkar det uppenbart att Europeiska unionen bör vara med för att spela en avgörande roll i den internationella hanteringen av Internet och för att stärka ICANN:s neutralitet med hjälp av en stark närvaro av Europeiska unionen, i samarbete med Förenta staterna och andra regeringar, genom den rådgivande regeringskommittén. Det är dessutom viktigt att styrkommittén för ICANN skall vara geografiskt representativ. Dess representanter bör vara valda och för närvarande bör Afrika delta så att alla kontinenter blir representerade.
Jag insisterar på det faktum att förvaltningsstrukturen och den rättsliga hemvist inom vilken ICANN arbetar bör grunda sig i öppenhet, neutralitet och oberoende. Det innebär att budget- och finansieringssystemet för organisationen vilar på tydlighetskriterier. Det är endast under dessa förutsättningar som ICANN:s livskraft kan säkerställas. Unionen bör se till att ICANN respekterar WIPO:S protokoll (World Intellectual Property Organization) och samarbetar med denna i sin roll av förhandlare och försvarare av rättigheter.
Jag välkomnar påminnelsen vår föredragande gör om vikten av att bekämpa den numerära fördelningen och att erbjuda så stor tillgång som möjligt till Internet. Då man frammanar utveckling av nya telekommunikationsnät kan man inte hamna i en återvändsgränd i detta grundläggande mål.
Betänkande (A5-0057/2001) av Martinez-Martinez

Fatuzzo
Fru talman! Jag är mycket nöjd med Cotonouavtalet som instiftade den gemensamma församlingen mellan Europeiska unionen och AVS-länderna. Som företrädare för Pensionärspartiet hoppas jag att detta exempel kommer att följas av andra interparlamentariska församlingar, men framför allt att man skall bilda en arbetsgrupp som ägnar sig åt livssituationen och problemen för åldringar och pensionärer i AVS-länderna.
För oss, europeiska pensionärer, ligger det oss varmt om hjärtat att även pensionärerna i de länder som har förtroende för Europeiska unionen och ansluter sig som partners i interparlamentariska församlingar för att lösa gemensamma problem skall leva väl.
Betänkande (A5-0080/2001) av Purvis

Schierhuber
Fru talman! Jag har röstat emot betänkandet om bioteknik, eftersom ingen hänsyn har tagits till de grundläggande intressena och behoven inom jordbruket. Det innebär inte att jag rent generellt är emot den innovativa tillgången till biotekniken, men situationen för jordbruket kräver en särskild behandling och kan inte under några omständigheter jämföras med den situation som råder inom industrin.
Frågor som märkning, spårbarhet och ansvarighet är av avgörande betydelse för bönderna. Bönderna är för produktionens skull tvungna att köpa hem felfria produkter som utsäde till exempel. Vid eventuella skador som uppkommer till följd av genetiskt modifierade produkter kan inte bönderna åläggas något civilrättsligt ansvar. Detta måste tydligt regleras.
Eftersom parlamentet i denna fråga inte förespråkade antagandet av ändringsförslagen från utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling kunde jag tyvärr inte rösta ja till betänkandet. Inom jordbruket måste principen om en bedömning från fall till fall gälla. En objektiv och ingående prövning måste gälla för- och nackdelarna med insättandet av gentekniskt förändrade växter.

Fatuzzo
Fru talman! Jag har röstat för betänkandet om biotekniken. Pensionärspartiet och pensionärerna förväntar sig mycket av biotekniken. De vet att det pågår forskning som syftar till att låta människorna leva längre. Jag vet att regeringarna, som säger att det inte finns pengar, inte tycker om detta, men vi finner behag i att leva länge och väl. Detta är så sant att om vi tittar på Purvis, så har han blivit yngre bara genom att arbeta med betänkandet om biotekniken, om man nu kan säga, så för han är ju å andra sidan alltjämt ung. Vi beundrar honom alla därför att han är full av iver och intresse för sin gärning som parlamentariker. Han är ett konkret exempel på en person som är ständigt ung. Och under arbetet med det här betänkandet har han blivit ännu yngre. Då är det alltså sant att biotekniken kommer att ge oss fler år i framtiden!

Berthu
. (FR) Den resolution som Europaparlamentet just röstat igenom till följd av Purvis betänkande om framtiden för biotekniksektorn anser vi är för milt och t.o.m. ofta försett med fällor. Det är anledningen till att MPF-delegationen inte röstat för det.
I resolutionen försöker man, i synnerhet i punkt 32, förena frågan om den genetiska ingenjörsvetenskapen inom läkemedelsområdet och den om biotekniken i jordbruket. Kanske i syfte att få den andra lättare accepterad. Även om det naturligtvis är så i båda fallen att det handlar om arbete på gener är de problem som uppställs inte desamma. I medicinen handlar det om att hjälpa vissa individer, vars tillvaro skulle vara mycket sämre utan denna hjälp. I jordbruket däremot är målet satt extremt långt, t.o.m. obestämt och oändligt eftersom det handlar om att sätta igång produktioner som kan påverka miljön i allmänhet eller miljoner konsumenters hälsa.
Å andra sidan ställer genernas egenskaper inom medicinen utan tvivel allvarligare etiska problem än annars och vi finner att Purvis betänkande, i sin punkt 61, gömmer sig bakom fromma generaliseringar genom att undvika att tydligt ta upp det mest aktuella problemet: d.v.s., den terapeutiska kloningen.
Under omröstningen har kammaren inte klart velat begära att moratoriet för tillåtelse av genetiskt modifierade organismer skall hävas. Men kammaren har ändå antagit punkt 34 som " beklagar de regeringsåtgärder som tenderar att blockera eller försena tillståndsgivning för genetiskt modifierade produkter av skäl som inte grundas på objektiva vetenskapliga utlåtanden" , vilket kan falla tillbaka på en gång, beroende på hur man tolkar " objektiva vetenskapliga utlåtanden" . Vi skulle känna oss lugnare om resolutionen klart och tydligt sagt vilken den regering är som på detta sätt fördröjer tillståndsgivningen.
En annan brist i resolutionen är att den i punkt 36 anser att det är positivt med den överenskommelse som gjorts för en månad sedan mellan parlamentet och rådet om tillståndsförfarandet för genetiskt modifierade organismer. Men vi har också kritiserat denna överenskommelse eftersom den fastställer tillståndsförfaranden utan att spårbarhet, ansvars- och försäkringsskyldigheter för spridarna ännu fastställts. Resolutionen begär parallellt testgarantier och märkning men ett ändringsförslag 6 som kräver regler för ansvar och försäkring har avvisats.
Som om det inte var nog kräver resolutionen att den europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet skall ansvara för att ge tillstånd till genetiskt modifierade organismer, vilket vi inte alls är övertygade om, eftersom vi hoppas att varje stat inom detta viktiga område bevarar sitt självbestämmande.

Krivine
. (FR) I Purvis betänkande begär utskottet för industrifrågor av Europaparlamentet att det skall sälla sig till de stora privata företagen inom bioteknikens synvinkel och att gynna deras specifika intressen. Det begär också enträget att medlemsstaterna skall uppmuntra den privata industrin att ännu mer penetrera universitet och offentliga inrättningar. Det uppmanar forskarna att delta i bildandet av privata företag. Det önskar större rörlighet mellan universitet och den privata sektorn. Det lyckönskar sig till framstegen på de finansiella marknaderna och främjar stock options. Det inbjuder företagen att spela en aktiv roll i "informationen" till allmänheten om genetiskt modifierade organismer, som om vi inte redan var utsatta för massiva kampanjer med ideologisk reklam å dessa industrikoncerners sida.
Den av utskottet för industrifrågor framlagda resolutionen är positivt inställd till framställning av genetiskt modifierade organismer. Den menar att inget objektivt vetenskapligt utlåtande kan ligga till grund för att inte bevilja tillstånd. Den uppmanar till ett omedelbart hävande av det moratorium som bromsar dessas saluföring. Den vill tillåta tester på plats, även om den vilda spridningen av genetiskt modifierade organismer skulle bli ofrånkomlig. Några tankar om behovet att utarbeta "etiska riktlinjer" kan inte dölja det viktigaste, att denna resolution är ett vapen mot alla medborgarrörelser som i dag har mobiliserat sig i denna fråga.

Meijer
. (NL) Förespråkare för en ytterligare utveckling och användning av biotekniken förväntar sig diverse fördelar. De kan dock inte bevisa att den inte medför några stora nackdelar. Motståndare till en snabb tillämpning av bioteknik kan lika litet bevisa att nackdelarna är av ett sådant slag att tekniken aldrig borde tillämpas. Sanningen kommer att visa sig först på lång sikt, kanske om 30 eller 50 år. Under tiden krävs det tålamod och forskning. Det är just det tålamodet som saknas i Purvis förslag. I förlängningen av det som diskuterades här förra månaden med anledning av Bowe-betänkandet vill han nu tvärtom hindra medlemsstaterna att självständigt behålla uppehållet. Syftet med det är att överallt skapa utrymme för snabb kommersiell tillämpning. Det är påfallande att de i PPE samlade partier som kallar sig själva för kristna öppnar dörren på vid gavel för något som de fortfarande inte alls vet om de i efterhand skall kunna förklara som en förbättring av Guds skapelse eller som ytterligare ett bidrag till det fortsatta förstörandet av den. I stället för att rikta all kritik mot kloning för behandlingsändamål och frivillig dödshjälp hade det legat mer till hands att partierna hade varit mer kritiska på just det här området. Jag förkastar betänkandet av Purvis med ännu större eftertryck än det tidigare betänkandet av Bowe.

Sacrédeus
. Vi svenska kristdemokrater vill markera att vi röstat mot den andra och den tredje delen i den delade omröstningen om punkt 36. Där hävdas - och detta felaktigt - att "det nuförtiden finns en klar ram för utsättning av genetiskt modifierade organismer i Europa, som garanterar största möjliga konsument- och miljöskydd" och - detta lika felaktigt - att "det därför inte vore berättigat att behålla det tillfälliga uppehållet för utsättning av genetiskt modifierade organismer".
Vi har också aktivt stött bl.a. ändringsförslag 8 där det varnas för en utveckling som leder till att enskilda jordbrukare eller hela nationer blir beroende av vissa stora företag beroende på genpatent.
De svenska kristdemokraterna vill understryka att personlig genetisk information hör till de grundläggande privata rättigheterna och att den därför måste skyddas så att inte tredje part, såsom privata försäkringsbolag, arbetsgivare, offentliga myndigheter, kommersiella intressen och andra, får tillgång till den eller kan använda den. Därför har vi stött ändringsförslag i denna riktning, inte minst ändringsförslag 27.

Scallon
. (EN) I vår egenskap av ett Europa med värderingar är vi bundna till att säkerställa etik, ansvarsfullhet och öppenhet som integrerade delar i hela vår verksamhet. Våra medborgare har uppmanat att inom livsmedelsproduktion kvalitetssäkra livsmedlen, med garanti om lämpliga försiktighetsåtgärder för att säkerställa uppfyllandet av detta mål och tillbörlig ansvarighet och påföljd för varje brott som ger upphov till person- eller miljöskador.
För närvarande lever vi med de tragiska och förödande efterräkningarna av BSE och FMD (mul-och-klövsjukan) och det råder enighet inom EU att vi på nytt måste undersöka själva grundvalarna inom jordbruket: För närvarande finns en enhällig efterfrågan på en ny undersökning av CAD och organisk livsmedelsproduktion i att uppmuntras och stödjas inom våra institutioner.
I ljuset av dessa överväganden anser jag att EU bör vara enormt försiktigt i mottagandet av bioteknikindustrin såvida inte en yttersta noggrannhet och försiktighet är för handen.
USA, själv en föregångare inom bioteknik, tacklar svårigheterna med en snabbt framåtskridande livsmedelsproduktionssektor med genetisk modifiering, där den privata sektorns inblandning lett till en marknad som domineras av globala företag och ödeläggandet av små producenter, som inte kan konkurrera med "industriellt" jordbruk. Små och medelstora företag inom jordbruket verkar inte skyddas eller stödjas i en värld av med genetiskt modifierad livsmedelsproduktion.
Jag måste rösta emot Purvis betänkande på ett antal punkter. Jag anser att utfästelserna om att bota sjukdomar, öka skörden inom jordbruket och saneringen av miljön återstår att bevisas. Just i USA har mig veterligen åtskilliga genetiskt modifierade skördar har visat sig inte öka avkastningen utan kanhända t.o.m. minska den. Omfattande gentekniska tillämpningar på skördar och livsmedel kommer säkerligen leda till ytterligare intensifiering av jordbruket och vad vet vi om hälsoriskerna med genetiskt modifierade produkter; EU-kommissionen har av hälsoskäl förbjudit användandet av BST (genetically engineered Bovine Growth Hormone) används för att öka mjölkproduktion i USA)). BST är inte tillåtet i något annat land än USA. En stor ökning i antalet sojaallergiker har dokumenterats, soja som nu till 50 procent är genetiskt modifierad
Beträffande föreslaget att lyfta moratoriet för genetiskt modifierade grödor, har överförandet av gener nu bevisats vara ett faktum. Vad finns det för hopp om att skydda icke-genetiskt modifierade grödor från den här typen av nedsmittning i mitt eget land, Irland? Hur skall vi kunna fortsätta med den organiska livsmedelsproduktion inom sådana grödor som vete och spannmål?
Hur kan vi bedöma huruvida framtida förslag till en märkning och övervakning är lämpliga, när vi ännu inte vet exakt vilka de kommer att vara?
Beträffande Cartagenaprotokollet, måste sägas att vår egen Europeiska kommission försökt motarbeta klausuler för att införliva Cartagena i direktiv 90/220.
Det här betänkandet avfärdar dessvärre organiska livsmedel som otillräckliga för att i nuläget kunna förse Europa med tillräckligt med livsmedel, eftersom det inte är kostnadseffektivt. Producenter av organiska livsmedel vederlägger detta påstående.
Det finns ytterligare punkter, inbegripet ett nästan oinskränkt patentsystem som ålägger mig att rösta emot detta betänkande.
Slutligen, beträffande de etiska problemen som finns i fråga om genteknik, så har den amerikanska modellen, som vi begagnar oss utav som ett riktmärke utan tvekan lett till sammanbrottet av skyddet mot människans värdighet. Vi ser nu en del medlemmar av människosläktet utnyttjas som försökskaniner och kloning av barn på embryostadiet är nära förestående inom vår egen europeiska gemenskap.

Varaut
. (FR) Jag måste börja med att lyckönska vår föredragande, Purvis, som lagt fram ett så komplett betänkande, en väl genomarbetad analys av biotekniksektorn, i sina olika användningsområden, från medicin till jordbruk, och i sina olika aspekter, från den industriella till den etiska.
Med detta sagt måste jag ändå uttrycka min misstro gentemot en viss utilitaristisk filosofi som skulle sträva efter att bekräfta att ändamålet helgar medlen, och att det när allt kommer omkring bara är att låta de som ägnar sig åt något fortsätta med det och att marknaden reglerar allt det där.
Jag uttrycker också min misstro mot en framstegsideologi, som också nazisterna och stalinisterna använde sig av. Jag påstår att de etiska bekymren i detta ärende inte är ett bifenomen, utan att de bör vara de grundläggande, eftersom man med biotekniken snuddar vid själva livets hjärta, det mest mystiska och mest helgade. Biotekniken är en mycket stor sektor som går från den oskyldiga användningen av bakterieodlingar, kända sedan mänsklighetens tillkomst, med tillverkning av bröd och öl, till genetiska manipulationer på människan där man rör vid människans innersta väsen, det mest intima i arvsmassan, vilket gör att man går utöver individen för att uppnå odödlighet.
Purvis betänkande visar prov på en enastående entusiasm för biotekniken, från vilken han förväntar sig de allra största fördelar för mänskligheten. Visst, han tar också upp de inneboende riskerna med biotekniken, samt de etiska problem som kommer upp, men jag vill fästa er uppmärksamhet på det faktum att dessa fördelar hittills ännu inte bevisats. Det verkar som om fördelarna bara ligger på företagens tillgångspost, medan riskerna hamnar på medborgarnas och miljöns passivpost i balansräkningen.
Jag skall för att understryka det avsluta med att citera två små punkter i Purvis betänkande som är värda att tas upp:
Punkt 60: (Europaparlamentet) önskar att tekniken skall användas till gagn för samhället enligt de grundläggande värderingar och etiska principer som råder bland de europeiska medborgarna, inom deras kultur och civilisation, och anser därför att etiska riktlinjer måste dras upp,
Punkt 61: betonar att allmänhetens krav på gränser för gen- och bioteknik som grundar sig på etiska motiv är berättigat.

Figueiredo
skriftlig. (PT) Det är viktigt att Europaparlamentet uttalar sig angående den biotekniska industrins framtid, inte bara för att det kommer att bli en ledande framtidsindustri, utan framför allt på grund av de etiska och socioekonomiska frågeställningar den väcker, som till exempel när det gäller genetiskt modifierade organismer, genetik och läkemedel.
Tyvärr tar inte Europaparlamentets betänkande, utarbetat av Purvis, upp dessa frågor, och ger på ett partisk och farligt sätt röst åt alla de intressen sektorns stora multinationella företag har. Man väljer avregleringsvägen och att tillåta ett allmänt användandet av produkter, och man anför goda syften som skäl, produkter där man inte känner till alla konsekvenser för miljön och folkhälsan, och dessutom väcker de djupa etiska frågor angående sådana ämnen som genetisk modifiering och patent på liv och den naturliga omgivningen, vilka är allas egendom.
Den osäkra lönsamheten och vinsterna gör att industrin, för att kompensera för de höga forskningskostnaderna, vill sätta ut produkter utan säkerhetsgarantier på marknaden, produkter som dessutom skapar ett ekonomiskt beroende hos användarna, vilket sker i jordbruket när det gäller genetiskt modifierade organismer.
När det gäller läkemedel och patent för dessa utesluts dessutom utvecklingsländerna och de fattigaste samhällsskikten, vilket på ett oacceptabelt sätt sker genom de multinationella företagens agerande i Brasilien och Sydafrika.
Därför förkastar vi detta betänkande. Detta är ett av de områden vars forskning borde stå i samhällets tjänst och inte styras av privata intressen, då det är nödvändigt att se till att alla får samma fördelar, och att genomföra en riskbedömning.
(Sammanträdet avbröts kl. 13.06 och återupptogs kl. 15.00.)

DEBATT OM AKTUELLA OCH BRÅDSKANDE FRÅGOR
Talmannen
 Nästa punkt på föredragningslistan är den aktuella och brådskande debatten om frågor av större vikt.

Tillgång till läkemedel för aidssjuka i tredje världen
Talmannen
 Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om följande resolutionsförslag:
B5­0182/2001 av Sauquillo Pérez del Arco, Kinnock, Carlotti, Van den Berg för PSE-gruppen om tillgången på läkemedel mot hiv/aids i utvecklingsländerna;
B5­0195/2001 av Dybkjær, Thors, Maaten för ELDR-gruppen om tillgången på mediciner för offren för hiv/aids i tredje världen;
B5­0202/2001 av Rod, Lannoye, Lucas, Maes för Verts/ALE-gruppen om tillgången på läkemedel för aidssjuka i Sydafrika;
B5­0212/2001 av Wurtz, Miranda, Eriksson, Vinci, Manisco, Alyssandrakis, Frahm för GUE/NGL-gruppen om tillgången på läkemedel för aidssjuka i tredje världen;
B5­0221/2001 av Maij­Weggen, Johan Van Hecke, Corrie för PPE­DE-gruppen om den process som har inletts av trettio läkemedelsföretag mot Sydafrikas regering beträffande lågprisimport av läkemedel mot hiv/aids.

Scheele
Herr talman! Tillgången till läkemedel för att bekämpa hiv och andra sjukdomar är en mycket angelägen fråga, anser jag. Med tanke på att 50 procent av dem som nu smittas av aids i Sydafrika är under 25, det vill säga att en 15-åring i Sydafrika löper 50 procent risk att bli smittad, och med tanke på följderna av denna situation - att den mest aktiva delen av befolkningen är drabbad - för de unga, men även för landets utveckling, anser jag att det verkligen är på tiden att vi uttalar oss i den här frågan och pekar ut den rätta färdriktningen.
Vi är angelägna om att främja och skapa tillgång till läkemedel och vaccin. Vi välkomnar därför kommissionär Lamys ståndpunkt, han som kommer att satsa på utvecklingsländerna och deras lagstiftning, och i WTO och i TRIPS-avtalet lägga fram en skyddsklausul.
Vi måste se till att dessa livsnödvändiga läkemedel ställs till förfogande på billigaste sätt. För Europa innebär det att även stödja tekniköverföringar och den lokala produktionsförmågan. Om vi menar allvar med en global utveckling är dessa de främsta kraven och viktiga steg som Europa och alla inblandade måste ta.

Maaten
Herr talman! Resultaten från behandlingen med läkemedel mot aids beror bland annat på frågan om de läkemedlen ges på rätt sätt, vid rätt tidpunkt, i rätt dos och under sakkunnig ledning. I det sammanhanget spelar förutsättningar som en bra lokal infrastruktur och stabilitet i hanterandet av hälsovården en avgörande roll. Läkemedel har en optimal effekt om kontinuiteten i tilldelningen och en sakkunnig ledning vid behandlingen kan säkerställas. Annars uppstår en reell risk för fel- eller underbehandling. För bekämpandet av aids är det nödvändigt med en strukturell förbättring av folkhälsoförhållandena på plats och med stöd från Världshälsoorganisationen och därför är Europeiska unionens arbete i den riktningen av största betydelse. Därmed satsas det på en långsiktig utveckling. På kort sikt dör det redan många människor och därför kan valet av betalbara medel nu rekommenderas, vilket det helt riktigt yrkas för i resolutionen.
I den här resolutionen handlar det om det mycket utarmade Afrika. Västindien och även Sydostasien, där problemen är lika stora, får inte glömmas bort i den här diskussionen.

Lannoye
Herr talman! Jag tror att vi kan vara tillfredsställda, åtminstone är min grupp det, över att denna debatt kommer just vid ett viktigt tillfälle då en process äger rum som mobiliserar den internationella pressen, en process som för närvarande är uppskjuten i Sydafrika, men som har ett emblematiskt värde. Det handlar i realiteten om att få veta om de fattiga befolkningarna har en prioriterad rätt till tillgång till läkemedel som kan lindra deras lidande eller hindra deras död.
Det handlar om ett avgörande problem och jag gläder mig dubbelt över att de största grupperna här i parlamentet har markerat sitt instämmande med en gemensam text som innehåller ett starkt budskap. Det första budskapet riktar sig till läkemedelsindustrin, för att de skall dra tillbaka sin talan mot Sydafrika, vilket är viktigt och det andra budskapet är att vi inom ramen för TRIPS-avtalet om upphovsrätten önskar se en tydlig tolkning, t.o.m. en revidering av detta avtal. Man måste säkerligen glädja sig åt att kommissionen, genom Lamy, tar in på denna väg. Jag ansluter mig således till mina kolleger som haft inlägg före mig.
En sista siffra innan jag avslutar. När det gäller aids måste man veta att de patenterade läkemedlen kostar ungefär hundra gånger så mycket som de generiska läkemedlen, som har samma verkan, och som tillverkas i länder där patenten ännu inte är regel. Det gäller i synnerhet Indien. Det bör göra att vi verkligen blir medvetna om möjligheten att ha ett system som skyddar upphovsrätten inom ett område som detta, där det är av avgörande betydelse att människor får mediciner. Jag tror att debatten kommer att starta igen genom denna process och att den kommer att starta dubbelt upp genom den intressanta inställning som Europaparlamentet har.

Sylla
Herr talman! Det finns i den franska konstitutionen med grund i revolutionen 1789 en skyldighet till revolt som på ett perfekt sätt skulle kunna sammanfatta vår debatt. En skyldighet att göra revolt för de 34 miljoner människor som drabbats av aids. Bland dessa lever det stora flertalet, över 4 miljoner infekterade, i Sydafrika.
Vad skulle vara mer normalt i en sådan katastrofsituation som var och en kallar för humanitär, sanitär, demografisk, ekonomisk och social än att göra allt man kan för att rädda de sina. Man måste påminna sig om att tack vare behandlingar har man till stor del förlängt och förbättrat livet för de sjuka i västvärlden samtidigt som de sjuka i Afrika och i Brasilien dör, eftersom bara 5 procent av dem får behandling på grund av de alltför höga läkemedelskostnaderna.
Det är anledningen till att Sydafrika försett sig med en lag 1997 som gör det möjligt att ge de sjuka lämplig behandling. Jag anser att det är oansvarigt av läkemedelsindustrin att ha blockerat denna lagstiftning. Under denna period har 400 000 sydafrikaner fått aids.
Genom att angripa Brasilien, som tack vare sina egna behandlingar lyckas sänka aids framfart i WTO nästan till hälften, visar Förenta staterna på en mycket beklagansvärd cynism. Inte bara dessa stämningar bör överges utan man måste också brådskande bidra till en revidering av de internationella handelsreglerna på ett sätt som är mer lönsamt för människors hälsa. Mödrar som inte har tillgång till AZT sätter barn till världen som är drabbade av aids, dömda sedan födseln. Är det den humanism och solidaritet vi begär i alla våra texter?
Herr talman, jag tror att man måste ge ett snabbt svar på de 34 läkemedelsindustriernas likgiltighet och bekräfta principen om sanitärt undantagstillstånd. Om denna princip inte kungjorts skulle vi be kommissionen att dra tillbaka allt stöd till investeringar som alla europeiska företag får så länge de inte drar tillbaka sin talan mot Sydafrika. Och dessutom bör vi arbeta för att skapa en global solidaritetsfond, som är medfinansierad av läkemedelsindustrin. Då man konfronteras med deras likgiltighet, och med beaktande av de stora vinster de gör borde vi tvinga dem att investera i forskning och framtagande av ett vaccin, en absolut prioritering.
(Applåder)

Maij-Weggen
Herr talman! 39 läkemedelsföretags process mot den sydafrikanska regeringen angående försäljningen av billiga mediciner mot aids är både ett drama och ett dilemma på samma gång. Ett drama eftersom problemets omfattning i Sydafrika, där miljoner människor lider av aids, nästan inte går att fatta. Sydafrika är ett av många länder som är drabbade av de här problemen. 95 procent av de hiv-smittade bor i utvecklingsländer. I Afrika finns det över 25 miljoner aidspatienter och i Sydafrika fyra miljoner. Levnadsåldern i Afrika kommer att sjunka med 20 år fram till år 2010. I Sydafrika riskerar redan nu hälften av ungdomarna att avlida i den här sjukdomen. Det är ett drama som alla dessa länder drabbas av.
Sedan har vi läkemedelsindustrins dilemma, vilken nu utvecklat mediciner som i Europa och USA minskat antalet dödsfall i aids med 75 procent. De här medicinerna är dock så dyra - med nederländska mått 30 000 gulden per år och per patient - att de är oåtkomliga och icke-möjliga för de afrikanska aidspatienterna att betala. Det är alltså begripligt att de här afrikanska länderna söker efter lösningar, till exempel plagierade mediciner och parallellimport. Det handlar ju om liv och död för miljoner människor. Prisskillnaden handlar om från 30 000 till 450 gulden.
En process tycker vi inte är den rätta vägen att lösa problemen på. Lösningar måste sökas genom förhandlingar, vilket redan skett i Senegal, Elfenbenskusten och Uganda, där fem läkemedelsföretag tillsammans med tre regeringar arbetar på avsevärt billigare mediciner. Läkemedelsindustrin överdriver förresten ofta sina kostnader: det skapas ju också enorma vinster i den här sektorn, främst genom kosmetika och produkter som lugnande medel och vitaminpreparat. aidsmediciner är bara en ytterst liten del av omsättningen. Vi yrkar alltså för att processerna i Sydafrika stoppas och för en godtagbar lösning och uppmanar alltså kommissionen att dra tillbaka sin tidigare skrivelse till den sydafrikanska regeringen, i vilken läkemedelsföretagens process stöds, och engagera sig för en tillämpning av TRIPS-bestämmelserna i WTO. Europa måste välja solidaritet med aidspatienterna och inte den starkaste och den rikaste rätt.
(Applåder)

Khanbhai
Herr talman! Bekämpningen av aids är inte endast en fråga om priset på medicinerna. Man behöver finansiering av infrastruktur, att testa patienten, att diagnostisera och övervaka hans framsteg. Sedan har man tillgången till mediciner. Givetvis är priset en viktig aspekt. Läkemedelsföretagen har sänkt sina priser, men det som är viktigt, även om det handlar om USD 10 till medicin, är huruvida vi har viljan att finansiera anskaffandet? Vi är alldeles för känslomässiga i hur vi hanterar detta. Låt oss försäkra oss om att vi har en strategi för att finansiera köpet. Regeringarna i dessa fattiga länder har inte de erforderliga finansiella resurserna, även om det endast handlar om USD 10 för att behandla en patient.
De goda nyheterna är att priserna har sjunkit och att de kan komma att sjunka ytterligare, förutsatt att vi får läkemedelsföretagen över på vår sida. De dåliga nyheterna är att vi behöver finansiering för att kunna organisera oss. Jag hoppas som föredragande, att anvisa ett paket som är klart för leverans och som kommer de allra fattigaste, som är lidande, till nytta. Jag hoppas vidare att detta kan ske utan att det blir känsloladdat och utan att föreslå en lösning som kräver miljarder i finansiering, summor jag vet inte är inom räckhåll.
(Applåder)

Corbey
Herr talman, herr kommissionär, kolleger! Aids är en av de allvarligaste tragedierna i världen. Bekämpandet av aids i Afrika måste därför få högsta prioritet. Mycket viktiga mediciner mot aids och andra allvarliga sjukdomar, till exempel malaria och tuberkulos, måste i utvecklingsländer finnas tillgängliga gratis eller till ett mycket lågt och alltså betalbart pris. Därför stöder jag verkligen resolutionen.
Vi måste därför också snabbt och otvetydigt stödja den sydafrikanska regeringen i dess kamp för billiga mediciner. Vi kan dock inte bekämpa aids med endast billiga mediciner, det håller jag fullständigt med den föregående talaren om. Det måste till medicinsk infrastruktur så att medicinerna kan tilldelas på ett kontrollerat sätt. Det måste till många fler laboratorier och kunnig personal. Vidare behövs det enkla saker som kylskåp. Inte heller det är dock tillräckligt.
Den sociala infrastrukturen måste också engageras: kvinnoorganisationer, fackförbund, skolor: Vi måste i mycket högre grad engagera dem i kampen mot livshotande sjukdomar. Det behövs alltså väldigt mycket pengar och även ett nytt initiativ. Jag föreslår att ett europeiskt partnerskap inrättas som finansieras med europeiska och nationella medel från offentliga och privata bidrag, en kombination av forskningsbidrag och bidrag för utvecklingssamarbete. De här forskningsbidragen borde anslås för vetenskaplig forskning, utvecklingsbidragen för uppbyggnad av den sociala och medicinska infrastrukturen. De här samlade krafterna gör det möjligt att ta viktiga steg i rätt riktning.
Det här ämnet kommer att tas upp flera gånger under de kommande månaderna. Jag ser fram emot ett brett samarbete i parlamentet.

Marset Campos
Herr talman! Vår grupp stöder förslaget fullt ut.
Jag uttalar mig i första hand som läkare och lärare på medicinska fakulteten och vill påminna om att vi ägnar oss åt medicin och vetenskap, inte för att tjäna pengar utan för att rädda människors liv och hälsa. För det andra uttalar jag mig som europé och vill påpeka att Europa har en gigantisk historisk skuld till Afrika, för att vi ligger bakom en sekellång process som har gjort den afrikanska kontinenten ännu fattigare. Därför bör vi bidra till en lösning på de allvarliga problem som vi har förorsakat. För det tredje tillhör jag vänstern och därför påpekar jag att när välståndet och befolkningens behov råkar i konflikt med monopolistiska intressen hos en liten del av företagen är det nödvändigt att försvara befolkningen och se till att vissa intressen blir förenliga med varandra. Jag vill likaså påpeka att medlen för en strukturförändring från internationella valutafonden har bidragit till att förvärra situationen.

Liikanen
. (EN) Herr talman! Jag skulle vilja göra följande kommentarer om tillgången på hiv/aids-mediciner i utvecklingsländer, eller vad vi nu föredrar att kalla debatten om att ha råd med livsviktiga läkemedel. Jag hänvisar i princip till det mina kolleger, kommissionär Nielson och Lamy, redan har sagt vid tidigare möten.
I över ett år har kommissionen varit starkt hängiven till hanterandet av det akuta behovet av handling vad gäller sjukdomar med hög smittorisk, vilka har en förödande inverkan på flera människors liv, i synnerhet de allra mest sårbara som lever i de fattigaste länderna och regionerna i världen. Kommissionen gick med på en diskussion om hiv/aids, malaria och TBC (tuberkulos) med anledning av de starka reaktionerna vid mötet i september förra året. Det påföljande handlingsprogrammet antogs nyligen.
Gemenskapens nya policyram diskuteras på åtskilliga internationella fora samt även på nationell och regional nivå med utvecklingsländerna, det civila samhället, industrin, Europaparlamentet, medlemsländerna, FN-organ, USA:s regering, G8-länderna och flera andra. Denna rådfrågningsprocess kommer att fortsätta ytterligare ett tag tills kommissionen utformar specifika arbetsplaner i samråd med alla de inblandade parterna.
I dessa diskussioner har frågan om att ha råd med viktiga läkemedel inte sällan den mest framträdande rollen. Detta måhända på bekostnad den uppmärksamhet som ännu i allra högsta grad behövs för att förebygga och stärka sjukvården i utvecklingsländer och för långsiktiga lösningar på problemen, vilket innebär utvecklandet av ett vaccin mot aids och malaria.
I vår nya policyram har vi försökt förena de olika nivåerna av behovet av ingripande i termer av såväl förebyggande verksamhet som vård, och även bot i fallen med malaria och TBC, allt på både en nationell, regional och internationell nivå.
När frågan om att råd med medicin behandlas bör man aldrig utesluta inriktningen på förebyggande åtgärder, inte heller tillåtas ha en negativ inverkan på diskussionen om forskning och utveckling. Alla dessa områden är komplementära och vi ämnar fortsätta att behandla dem på ett komplementärt och ingående sätt, utan att tillåta att de spelas ut mot varandra.
Vi ger starkt stöd åt det internationella åtagandet att knyta prissättningen som det effektivaste sättet att på kort tid öka mediciners överkomlighet. Gemenskapen kommer genom sina program för tekniskt stöd och bistånd att förstärka en läkemedelspolicy och en global produktionskapacitet i utvecklingsländerna som ett verktyg för att på medellång sikt öka prisöverkomligheten.
Vi insisterar på att hålla diskussionen på en bred nivå, inbegripet riktade åtgärder till förmån för de miljontals människor som lider och dör i malaria och tuberkulos och som, i likhet med dem som smittats av hiv eller lever med aids, helt enkelt inte har råd att köpa läkemedel.
Som ni vet, förekommer behandling av malaria och tuberkulos, trots att det är förenat med problem. Det kostar mellan USD 10 och 25 att behandla en malariapatient och USD 11 att behandla en person som har tuberkulos. Hiv/aids berör mediciner som är prissatta så att de vida överstiger betalningsförmågan hos de allra fattigaste och mest sårbara.
Slutligen, vill jag uppmana parlamentet att inte förlora överblicken över behovet av utveckling av ett aidsvaccin och ett malariavaccin. Krisen kommer att hålla i sig och t.o.m. förvärras om inte förebyggande åtgärder vidtas. Det kommer att ta en viss tid att utveckla vaccin och göra det tillgängligt. Vi är dock på rätt spår och vi måste göra snabba framsteg

Situationen i Afghanistan
Talmannen
 Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om följande resolutionsförslag:
B5-0184/2001 av van den Berg m.fl. för PSE-gruppen om läget i Afghanistan samt förstörande av kulturarvet
B5-0194/2001 av Dupuis m.fl. för TDI-gruppen, om läget i Afghanistan samt förstörande av kulturarvet
B5-0196/2001 av Malmström och Di Pietro för ELDR-gruppen om förstörandet av de antika statyerna i Afghanistan
B5-0203/2001 av Vander Taelen m.fl. för Verts/ALE om läget i Afghanistan samt förstörande av världskulturarvet
B5-0213/2001 av Fraisse m.fl. för GUE/NGL-gruppen om läget i Afghanistan samt förstörande av kulturarvet
B5-0219/2001 av Muscardini m.fl. för UEN-gruppen om läget i Afghanistan samt förstörande av kulturarvet
B5-0222/2001,av Pack m.fl. för PPE-DE-gruppen om läget i Afghanistan

O'Toole
Herr talman, herr kommissionär! Jag måste inledningsvis säga något mindre trevligt, nämligen att statyerna nu förstörts och att vi överrumplats av händelserna. Icke desto mindre, som en sista handling och en varning åt världen får vår lösning tämligen stort gehör. Förtrycket av kvinnor i Afghanistan fortsätter alltjämt. Jag har en annan kulturell och religiös bakgrund än dem som skapade Buddhastatyerna i Bamiyan under 200-talet, men jag upplever att vi alla har en del av en gemensam äganderätt till vårt arv och rätten till att fritt röra oss, till utbildning och till anställning oberoende av kön.
Vad gäller statyerna, så var denna årgärd mer än bara ett utslag av oplanerat våld av en regim som uppenbarligen har för avsikt att kasta oss tillbaka till meddeltiden. Vi alla, oavsett ursprung, nationalitet och politisk åsikt, förlorade en oersättlig symbol för vårt gemensamma arv som binder oss samman på denna jord.
En av Europeiska unionens bärande principer är att religion och kulturell tolerans är en självklar del i ett demokratiskt och civiliserat samhälle. Den här diskussionen berör således inte endast avskyn för talibanerna, utan påminner oss också om att det finns krafter som vi måste vara på vår vakt inför. Talibanerna betraktar måhända helt enkelt förstörandet av Buddhastatyerna som ett krossande av stenar. Men vi i Europa vet bättre. Vi vet att uppbrännandet av böcker betydde mycket mer än just uppbrännandet av desamma. Det betydde någonting helt annat. När jag nu presenterar mitt lösningsförslag för kammaren hoppas jag därför att vi i unionen skall komma att fortsätta att samarbeta med alla regeringar och andra myndigheter som försökte förhindra denna aktion och att vi tillsammans kan förhindra nya katastrofer av det här slaget.

Dupuis
Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! Jag anser att en precisering är nödvändig med en gång och som Garaud sagt är det inte i första hand en resolution om statyerna utan en resolution om situationen i Afghanistan. Som vi vet är det ett helt folk som är taget som gisslan av fanatiska präster, och episoden med statyerna är bara en av alla demonstrationer på denna regims fanatiska karaktär. En regim som närs, som växer inom dessa madrasas, dessa så kallade skolor som bara lär ut en enda sak, intolerans.
Det andra som jag tycker är viktigt är att man måste skingra en känsla som är allmänt delad, dvs. att det inte går att göra så mycket när det gäller Afghanistan. Jag tycker tvärtemot. Jag anser att det finns mycket precisa saker som kan göras. Jag ser tre.
Den första är förmodligen den viktigaste. Herr kommissionär, Europeiska unionen och kommissionen, borde anta en mycket sträng hållning i förhållande till Pakistan, för utan Pakistan skulle det inte finnas talibaner. Det är ett axiom som är helt grundläggande. Det handlar således om att unionen skall låta förstå att om Pakistan envisas med, som de gör, att hjälpa, att stödja talibanerna så kommer det inte att finnas någon möjlighet till utveckling av förbindelserna mellan Europeiska unionen och Pakistan.
Ett annat tillvägagångssätt är möjligt och i den frågan tror jag att vi kan tacka en föregångare i vårt parlament, general Morillon, och det består i att ge ett kraftigt stöd till general Massoud, utan någon som helst dubbelmoral. Jag anser att vi inte längre kan gömma oss bakom alibin. Jag anser att det handlar om det enda organiserade motståndet mot den sittande regimen och att man måste ge den kraft.
Det tredje scenariot som kanske verkar mer indirekt, men som också är lika grundläggande, handlar om det stöd som ges av Förenta nationerna - på ett relativt indirekt sätt men ändå inte så mycket - via UNDCP, Förenta nationernas drogkontrollprogram, som leds av Arlacchi. FN har på detta sätt gett ett betydande stöd till talibanerna, genom program som syftar till att utplåna odlingar och som inte bestått i annat än att flytta dessa några hundra meter eller kilometer längre bort. På så sätt har talibanerna samtidigt fått bistånd av FN och dragit vinst av odlingen av de förbjudna substanserna. Man måste alltså ställa UNDCP mot väggen. Jag anser också att vi måste organisera oss för att hindra att Pino Arlacchi blir återvald i juli. Denne man borde börja studera sociologi och befria oss från sin närvaro i en organisation av denna betydelse.
FN och Europeiska unionen, som finansierar programmet, samt medlemsstaterna, som finansierar UNDCP måste alltså tydligt begära att alla stödprogram till Afghanistan som syftar till att utplåna odlingen av droger upphör. Man måste också se till så att ryssarna förstår, vilka länge stöttat Arlacchi och som har ett antal tvivelaktiga kopplingar - jag säger inte mer ­, att de bör ge sig av hem till sitt land för att återgå till en bra hantering av detta specialiserade program av Förenta nationerna, så att man på så sätt slutar att stödja den sittande regimen.

Sörensen
Herr talman, kolleger! Vad är vi med våra resolutioner, konventioner, fördrag och rättigheter för skydd av kulturarvet, med slogan "kvinnors rättigheter är mänskliga rättigheter", när en grupp människor i blindo förintar kulturarv i en extremistisk religions namn, när kvinnor dag ut och dag in tvingas förneka sig själva, dölja sig bakom tunga slöjor med ett fängelsegaller för ögonen! Kvinnor som rör sig nästan svävande, som placeras åtskilt bakom gardiner i kollektivtrafiken, som förpliktas att sluta sina arbeten... alltid åtskilda, åtskilda, åtskilda, alltid förnedrade, misshandlade och förbisedda. På det sättet tvingas egentligen människor att flytta, migrera, på grund av de omänskliga förhållanden som råder i Afghanistan.
Vad måste egentligen ske för att få talibanerna på andra tankar? För många statyer är det redan praktiskt taget för sent. Det är dramatiskt och jag tycker att det var mycket bra att gemenskapen över hela världen protesterade mot den här bildstormen år 2001. Den här protesten kom inte bara från Väst eller från Dalai Lama utan även från egna trosfränder som insåg att det här handlade om kulturarv och inte bara om endast religiösa symboler. Protesten var högljudd. Det är bra att problemen kring förbiseendet och den människoovärdiga behandlingen av kvinnor i Afghanistan samtidigt får den uppmärksamhet som den länge förtjänat: det bör det också protesteras mot över hela världen.
Den här regimen förbiser inte bara sina egna kvinnor: den lokala brittiska kvinnliga agenten för BBC utvisades nyligen. Hennes kritik mot bildstormen var för skarp och den nyhetsbyrå som funnits där sedan 1950 måste alltså stängas. Jag är inte särskilt optimistisk, för att inte säga att jag är pessimistisk, över att de här resolutionerna kommer att finna gehör hos talibanerna. Förhoppningsvis får ingen för sig att stödja dem ekonomiskt eller genom att leverera vapen. Så visar det sig vart det kan leda om en dogm blir en lag. Det är bra att vi i Europaparlamentet reagerar. Gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen stöder den här resolutionen till fullo.
(Applåder)

Fraisse
Herr talman, kära kolleger! Skulle dessa två frågor verkligen inte höra ihop. Förstörelsen av kulturarvet och det systematiska förtrycket av kvinnorna? Tillåt mig att sätta dessa två punkter i centrum för vår gemensamma resolution.
"Kulturarv" är inte det rätta ordet eftersom det fastställer arvet. Jag vill hellre använda mig av den distinktion som gjordes för två dagar sedan, i en tidning av en fransk filosof, Jean Luc Nancy, mellan symbol och idolbild. Symbolen är den så att säga humana möjligheten där man aldrig uttömmer kapaciteten i sanningen. Symbolens natur, i detta fall, är statyer som också är idolbilder. Idolbilden är själva närvaron - helt och fullt - och snarare begränsad av symbolen själv. Det är den kanske motsatta bilden av symbolen. Men i båda fallen så smälter bilden av symbolen och idolen samman och finns tillgänglig för människan utanför denne själv. Kvinnorna i Afghanistan är helt och hållet berövade dessa båda saker.
Ni får tillåta mig att kalla det för berövande. Berövande, jag skall inte beskriva det men klä det i lämpliga ordalag. Ordet "diskriminering" i vår gemensamma resolution, och i det gemensamma uttalandet i januari av rådet, och i FN:s texter och i de internationella institutionernas texter stör mig eftersom diskriminering endast kan ske inom ett område där ett gemensamt minimum ges, annars finns inte diskriminering. Diskriminering efterträder uteslutning.
Vi står inför kvinnor som man förbjudit tillträde till arbetsmarknaden och utbildning, som man utesluter ur det offentliga rummet. Det kallas för förnekande. Det är de ord man bör använda.
Jag har svårt att tro att hängning eller offentliga straff beror på diskriminering.
Tillåt mig säga att jag anser att vi sitter fast i ett språkbruk som jag inte är nöjd med och att vi, Europaparlamentsledamöter, bör vara mycket uppmärksamma på det. Bakom allt detta, alla dessa ord, bakom detta internationella språkbruk som använder samma ord för demokratierna i väst som för det som händer där borta så finns vår oförmåga att göra något över huvud taget. Vem skyddar talibanerna? Vem stöder dem? Pakistan. Vem skyddar dem? Måste jag svara? Kan ni svara tillsammans med mig? Varför kämpade vi mot Saddam Hussein? Varför vidtog vi sanktioner mot Irak? Varför vidtas det inga sanktioner mot Afghanistan?

Mann, Thomas
Herr talman! Vad rör sig egentligen i terroristernas huvuden? På talibanchefen Mohammad Omars kommando totalförstördes de båda världsberömda Buddastatyerna i Bamiyan, trots internationella protester. Dessa skatter som är tusentals år gamla och ingår i det gemensamma kulturarvet är oersättliga. Inte ens löftet om ytterligare bistånd till detta urfattiga land kunde hindra guds självutnämna krigare från illgärningarna. De har Afghanistan i sitt grepp, fördriver oliktänkande, exploaterar landet, de mänskliga rättigheterna kränks, kvinnor får varken gå i skolan - det har mina kolleger påpekat - eller visa sig offentligt. Här är det den mörkaste medelålder som råder. Enligt Koranen är religions- och åsiktsfrihet förutom rättvisan centrala element i den islamiska samhällsordningen. Dessa påbud har feltolkats av mullorna, ett fel som är oförlåtligt. Pakistan, som är Talibans närmaste bundsförvant, ingrep utan resultat. Herr kommissionär, här måste Europeiska unionen agera. Vi i Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokrater förespråkar att den internationella statsgemenskapen fördömer denna fanatism och vandalism!

Ducarme
Herr talman! Jag skulle bara i fyra punkter vilja tala om för er vilken som är vår ståndpunkt i detta ärende.
För det första är det oacceptabelt att vi skulle kunna stödja det jag helt enkelt skulle kalla ett laglöst område, ett område där man inte erkänner den grundläggande humanismen. Jag tror inte att Europa vid något tillfälle kan godta denna situation och jag tror att alla känner det, oberoende av inställning, med grund i de två frågor som Fraisse redan tagit upp.
För det andra är det klart att förstörandet av många symboler, som bär spår på det kvinnor och män kan tro, är en avgörande faktor, men ännu värre är det att förneka all värdighet när det gäller kvinnors rättigheter, och det borde få oss att mobilisera fullständigt, och det är helt klart att denna punkt naturligtvis behöver framhävas.
För det tredje, islam. Jag tror att man också måste ha mod att säga att ett antal personer, som är väl förtrogna med islam, har kritiserat den aktuella situationen i Afghanistan och det får inte bli så att vi i de västliga värderingarnas namn förnekar denna verklighet att ett antal kvinnor och män som är muslimer också är motståndare till de händelser som utspelar sig i dag i Afghanistan.
Budskapet om en mångfald av idéer och övertygelser, som bör vara de europeiska, bör onekligen spridas. Det handlar alltså inte om att måla fan på väggen, utan bara en önskan om att intervenera.
För det fjärde och sammanfattningsvis; i resolutionens punkt 12 inbjuds Förenta nationerna att snabbt tillsätta en oberoende granskningskommitté. Vi bör bestämma en tid. Om Förenta nationerna inte har viljan, eller modet, att inrätta denna granskningskommitté blir det kanske Europaparlamentet, som med grund i våra värderingar tar initiativet till en sådan kommitté. Det är vad man förväntar sig av Europa. Vi har våra värderingar, vår tolerans. Vi bör visa prov på beslutsamhet. Kanske är tiden inne. Om Förenta nationerna inte agerar blir det upp till oss att göra det, men det handlar om ett mycket tydligt budskap i förhållande till talibanerna, och ett budskap som jag hoppas att jag har lyckats få er att dela.
(Applåder)

Morillon
Herr talman! Den europeiska allmänna opinionen har med rätta reagerat, först vid förvarningen om och sedan bekräftelsen av förstörelsen av jättestatyerna i Bamiyanprovinsen.
De som intresserat sig för frågan har inte kunnat undgå att lägga märke till att indignationen kom väl sent, och att den skulle ha kunnat visa sig direkt efter talibanernas maktövertagande, på grund av att det är en ålderdomlig och barbarisk regim som tillsatts och som inte tar hänsyn till det afghanska folkets mest grundläggande rättigheter.
Kritiken kan inte riktas mot denna kammare som vid flera tillfällen reagerat, senast den 30 november förra året, för att med all nödvändig kraft kritisera den sittande regimen och dra i varningsklockan på grund av den tragiska humanitära situationen för hela befolkningen.
Fru rådsordförande, vårt parlament gläder sig över de gemensamma ståndpunkterna som antogs den 22 januari, och särskilt den 21 februari, men vi frågar oss om tiden nu inte kommit att öppet bidra med all nödvändig politisk hjälp åt de enda styrkor som på platsen fortsätter att göra motstånd under befäl av befälhavare Massoud. Jag skulle vara tacksam om ni gav mig ett mycket klart svar i den frågan.
Herr kommissionär, ni vet att vår oro också handlar om den hungertragedi som hotar en miljon människor i Afghanistan, vilket även biträdande generalsekreteraren med ansvar för humanitära frågor i FN sagt. Vid den tidigare debatten här har jag redan ställt er en fråga om detta.
Kan jag få fråga er var vi står i dag i den hjälp unionen kan ge till alla de hotade befolkningarna, inklusive de som bor i norr och de mest isolerade? Anser inte ni att livsmedelshjälp via fallskärm kanske skulle användas?
(Applåder)

Liikanen
. (EN) Herr talman! Den civiliserade delen av världen har skakats av det senaste påbudet från den talibanske ledaren, Mullah Omar, då de två Bamiyan-statyerna förstördes p.g.a. att de var idolbilder och oförenliga med islam. Det framgår nu i nyhetsreportage, att FN:s generalförsamling och internationella organisationer, inbegripet EU, bekräftat att statyerna förstörts, i motsats till en vädjan från ett antal av världens ledare.
Bortsett från genom direkt vädjan till Mullah Omar att göra nya överväganden har det internationella samhället, trots enighet i denna fråga, stått handfallen. Han har visat sig ovillig att ens träffa ledamöter för Unesco, som rest till Kandahar för att träffa honom. EU-trojkan har också förgäves försökt få till stånd ett möte med Islamabad. Den talibanska falangen har isolerats av FN-sanktioner och har hela tiden av det internationella samhället informerats om att militär seger inte leder till diplomatiskt erkännande för den talibanska organisationen i Afghanistan. Endast en fredlig lösning som innefattar samtliga parter i den ifrågavarande konflikten kan utgöra en grundval för en långsiktigt hållbar lösning på tragedin i Afghanistan och för landets befolkning.
Givet är att våldsdåd med upprinnelsen i kulturella olikheter av det slag som verkar ha ägt rum i Bamiyan i veckan inta uppmuntrar det internationella samhället till att delta i en dialog med den ifrågavarande gruppen. Medan den mänskliga tragedin i Afghanistan fortgår, tack vare konsekvenserna av den värsta torkan i landet på 30 år och givetvis pågående konflikter som hållit på hela vintern. Det uppskattas nu att det finns åtminstone en halv miljon tvångsförflyttade personer i Afghanistan. De senaste månaderna har 170 000 lämnat Afghanistan för ett flyktingläger i Pakistan och enligt uppskattningar går 1 000 personer dagligen över gränsen från Afghanistan till Iran.
Av den anledningen fortsätter kommissionen, genom ECHO och dess budget till hjälp för rotlösa människor, att via FN-organ och icke-statliga organisationer både i Afghanistan, Iran och Pakistan, sörja för bistånd, däribland desarmering av minor. Detta har under de senaste tio åren uppgått till över 400 miljoner euro. ECHO har redan i år avsatt 2,5 miljoner euro för bistånd åt IDPs i Afghanistan och flyktingar i Pakistan. Ytterligare stöd för torkan och konfliktdrabbade områden planeras.

Talmannen
 Tack, herr kommissionär.
Jag förklarar den gemensamma debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 18.30.

Mänskliga rättigheter
Talmannen
 Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om följande resolutionsförslag:
Situationen i Zimbabwe - B5­0183/2001 av Kinnock m.fl. för PSE-gruppen om läget i Zimbabwe
B5­0197/2001 av Mulder m.fl. för ELDR-gruppen om läget i Zimbabwe
B5-0204/2001 av Maes och Lucas för Verts/ALE-gruppen om läget i Zimbabwe
B5-0214/2001 av Morgantini för GUE/NGL-gruppen om Zimbabwe
B5-0223/2001 av Van Orden m.fl. för PPE­DE-gruppen om läget i Zimbabwe
Barn som bortförts av en av sina föräldrar- B5-0185/2001 av Van Lancker och Terrón i Cusí för PSE-gruppen om barn som bortförts i ett annat land
B5-0198/2001 av Ries för ELDR-gruppen om barn som bortförts av en av sina föräldrar
B5-0205/2001 av Jonckheer och Lannoye för Verts/ALE-gruppen om internationella bortföranden av barn av föräldrar
B5-0215/2001 av Di Lello Finuoli m.fl. för GUE/NGL-gruppen om barn som bortförts av en av sina föräldrar
B5-0224/2001 av Banotti för PPE-DE-gruppen om barn som bortförts i ett annat land
Cabinda- B5-0186/2001 av Soares m.fl. för PSE-gruppen om bortförande av tre portugisiska medborgare i Cabinda-Angola,
B5-0206/2001 av Maes för Verts/ALE-gruppen om Cabinda (Angola),
B5-0216/2001 av Miranda för GUE/NGL-gruppen om bortförande av portugisiska medborgare i Cabinda, Angola
B5-0225/2001 av Pacheco Pereira och Graça Moura för PPE-DE-gruppen och Queiró, Ribeiro e Castro för UEN-gruppen om bortförande av tre portugisiska medborgare i Cabinda, Angola
Situationen i Kalimantan- B5-0187/2001 av Candal m.fl. för PSE-gruppen om situationen i Kalimantan (indonesisk del av ön Borneo)
B5-0199/2001 av Maaten för ELDR-gruppen om situationen i den indonesiska provinsen i centrala Kalimantan
B5-0207/2001 av McKenna m.fl. för Verts/ALE- gruppen om situationen i den indonesiska provinsen i centrala Kalimantan
B5-0217/2001 av Vinci och Frahm för GUE/NGL-gruppen om våldet i Kalimantan
B5-0226/2001 av Maij-Weggen och Posselt för PPE-DE-gruppen om våldet i Indonesien, särkilt i Kalimantan
Situationen i Turkmenistan- B5-0188/2001 av Sakellariou m.fl. för PSE-gruppen om Turkmenistan
B5-0192/2001 av Belder för EDD-gruppen om situationen i Turkmenistan
B5-0200/2001 av Thors för ELDR-gruppen om Turkmenistan
B5-0208/2001 av Staes för Verts/ALE-gruppen om de mänskliga rättigheterna i Turkmenistan.
Situationen i Zimbabwe

Mulder
Herr talman! I flera år har vi i Europa kämpat för självständighet för Zimbabwe, där frihet och demokrati skulle ha övertaget trots människors hudfärg. Med den demokratin skulle det komma ett oberoende rättssystem och ett åtskiljande av den politiska och den rättsliga makten.
Tjugo år efter Zimbabwes självständighet kan vi bara konstatera att Mugabes regering inte lyckats särskilt väl. Ekonomin går bakåt och när det gäller de mänskliga rättigheterna så är det frågan om det är mycket bättre nu än för tjugo år sedan. Det som är mest förunderligt är att resten av Afrika, och främst södra Afrika, tigande ser på. Min partigrupp anser att Europeiska kommissionen måste agera lika hårt mot den här regimen som den tidigare gjorde mot andra regimer i södra Afrika som struntade i de mänskliga rättigheterna. Om den inte gör det så skulle den här problematiken kunna breda ut sig till resten av Afrika och det skulle kunna få katastrofala följder.

Maes
Herr talman, herr kommissionär, bästa kolleger! Sedan Zimbabwe beslöt delta i kriget i Kongo blir den ekonomiska situationen i landet sämre för var dag som går. Det landet har helt enkelt inte råd med det kriget men i stället för att dra sig tillbaka så valde tydligen regeringen i Zimbabwe att skapa nya problem och leta efter syndabockar. Det sätt som markreformen hanteras på har förvärrat det ekonomiska och sociala tillståndet ytterligare och nu när det visat sig att oppositionspartierna gör stora framsteg, trots alla de avskräckningsförsök som vi själva kunnat se, tar Mugabe sin tillflykt till kränkningar av de mänskliga rättigheterna. I Zimbabwe råder inte bara kaos utan även terror. En statschef som driver sitt eget land in i kaos och förföljer sitt eget folk förtjänar egentligen inte någon respekt från vår sida. Dialogen mellan Europeiska unionen och Zimbabwe inom ramen för AVS måste alltså användas för att ändra på den här situationen. Vi förstår därför också att varje officiell kontakt med Mugabe endast är godtagbar i den mån den är inriktad på ett återupprättande av rättsstaten och de mänskliga rättigheterna och äger rum inom ramen för fredsförhandlingarna i Centralafrika. I det avseendet tar vi avstånd från punkt 16 i kompromissresolutionen eftersom vi har förståelse för den belgiska regeringen, den franska presidenten och kommissionär Nielson som tog emot president Mugabe inom ramen för de fredsförhandlingarna. Vi kommer alltså att stödja den liberala gruppens ändringsförslag, men vår befolkning och Zimbabwes folk förväntar sig då snabba resultat. Vi förväntar oss att pressen drivs upp på ett sådant sätt att det blir slut på den cyniska hållningen av Mugabe som fortfarande får stöd av sina gamla kumpaner och att rättsstaten återupprättas i stället.
(Applåder)

Van Orden
Herr talman! I egenskap av initiativtagare till den här lösningen träffade jag i morse medlemmar i den zimbabwiska oppositionen - rörelsen för demokratisk förändring. De lät mig förstå att det Zimbabwe nu går igenom är helvetiskt. De Europeiska insatserna i form av tyst diplomati för bara med sig negativa konsekvenser. Mugabe förespråkar en stat som dag ut och dag in utsätter oskyldiga zimbabwier för enorm misär, mord, grymhet och hotelser. De vädjar till samma slags definition av demokrati, att lagen om mänskliga rättigheter tillämpas i Afrika, så som kan förväntas i Europa. De lät mig förstå att de inte ville ha någon andraklassens ställning i dessa frågor. De vill ha Mugabe arresterad så fort han så mycket som sätter sin fot i Europa. I stället verkar det i Europa finnas en standard för hur man hanterar diktatorer från högerfalanger och en annan för socialistiska tyranner och terrorister, så som Mugabe. I stället för att mötas med handklovar, möts han med champagne i Bryssel och Paris.
I vårt kraftfulla förslag, noggrant godkänt av de MDC-representanter vi stött på i dag, fördömer vi Mugabe och hans regim och efterlyser frysning av EU-bistånd anvisat genom zimbabwiska regeringskanaler. Vi efterlyser vidare en kartläggning av Mugabes omfattande tillgångar på andra sidan havet, åberopande av förfarandena enligt artikel 96 i Cotonouavtalet samt insisterar på att Zimbabwes regering respekterar sina egna lagar. Vårt budskap är entydigt. Jag rekommenderar oavkortat resolutionen för kammaren.
(Applåder)

Deva
Herr talman! Två zimbabwiska politiker lyssnar till diskussionen i dag. De har torterats förut och deras kolleger har mördats. Vid lunch talade de mycket lugnt och sansat om för mig: "Vi är här men när vi återvänder kommer vi att arresteras och avrättas. Vi har överskridit vårt slutgiltiga datum: vi skulle ha avrättats redan för två veckor sedan."
Vi sitter här, vrider våra händer, författar resolutioner, talar om mänskliga rättigheter men samtidigt verkar vi hyckla. Om svarta dödar andra svarta, vänder vi bort blicken och låter dem hållas. Det är helt i sin ordning att arrestera en diktator från högerfalangen, så som Pinochet, för brott mot de mänskliga rättigheterna i Chile. Varför behandlar vi människor med en annan hudfärg på ett annat sätt? Vi borde behandla alla likvärdigt. Vi borde vara, inte bara en global ekonomi utan även en enda familj. Men är det så vi reagerar? Nej! Vi måste göra någonting åt det.
(Applåder)

Ducarme
Herr talman! Jag håller med Maes.
Jag fortsätter på franska i syfte att visa att vi naturligtvis måste ha en gemensam inställning.
Det som är uppenbart är att det i Zimbabwe råder internt kaos. De mänskliga rättigheterna hånas. Skall man i detta ögonblick skapa en sanitär hjälp som gör att det inte blir någon dialog. Nej. Det behövs en sanitär hjälp men den skall tydligt uttala vad man önskar då man träffar sina samtalspartner. Och jag säger till vår kollega, som just uttalat sig, att det inte firats med champagne i Bryssel. Man har påmint om fasthet, man har påmint om värderingar. Om vi vill bevaka folkets intressen i detta land måste vi fortsätta att markera vilken vår position är, inklusive inför deras myndigheter.
Det som jag begär är att det ändringsförslag som vi lagt fram och som gör det möjligt att insistera på det faktum att man varje gång måste påminna om rätten, man måste säga vad innebörden i de mänskliga rättigheterna verkligen är. Det är en viktig del. Låt oss inte döma dem som försvarar denna ståndpunkt utan låt oss inbjuda hela Europeiska gemenskapen, vare sig det är kommissionen, parlamentet eller medlemsstaterna att varje gång påminna om i denna fråga som vi månar om hur viktiga de mänskliga rättigheterna, eller rätten helt enkelt är. Det är anledningen till att jag verkligen hoppas att parlamentet kommer att rösta för det ändringsförslag som vi lagt fram.

Gahler
Herr talman! Det framgår klart av det tydliga språket i resolutionen om Zimbabwe att vi håller president Mugabe ansvarig för situationen i landet. Han är tyvärr inte mottaglig för förslag från sitt eget land, och inte heller från utlandet, om inte dessa åtföljs av konkreta åtgärder. Därför uppmanar vi EU att låta allt samarbete på regeringsnivå upphöra. Förutom detta är budskapet till Mugabe viktigt, att det inte längre finns något politiskt skikt i Europa som ställer upp som hans politiska sponsor.
Jag skulle även vilja att kommissionen och rådet använde sig av ett tydligt språk. Det bilaterala utvecklingsarbetet har visserligen minskat kraftigt, men jag ber att rådets ordförandeskap skall framhäva behovet av ett gemensamt förfarande, i synnerhet gentemot Jospins regering. Om Frankrike vill ha större inflytande i området bör de snarare satsa på framtidens krafter. I den här delen av Afrika lyckas det civila samhället ibland på egen hand övervinna autokratiska strukturer och efteråt påminns man om vem i Europa som har satsat på fel häst. Låt oss inte vänta på det totala sammanbrottet där nere!
(Applåder)

Wallis
Herr talman! Det här är ett av de få tillfällena då jag faktiskt talat i en aktuell och angelägen fråga i denna kammare. Jag känner mig motiverad att göra det p.g.a. att chockvågorna och återverkningarna av det som de senaste veckorna ägt rum i Zimbabwe på flera olika sätt nått också min valkrets i Yorkshire i de norra delarna av England de senaste veckorna.
Det började med ett besök av en ung zimbabwier hos vår lokala organisation för asylsökande. Han var aktiv medlem i MDC. Han och hans fästmö hade flytt för sina liv, först till Sydafrika och vidare till Förenade kungariket, då de upptäckt att de inte var trygga i Sydafrika. Olyckligtvis kommer troligtvis hans fästmö att återvända, vi vet inte tillbaka till vad men vi kan ha våra aningar.
Och så i förra veckan i Ripon i Yorkshire blev jag ombedd att dela plattform med en ledamot av den zimbabwiska riksdagen, en skuggminister. I avskildhet talade han om sina planer för sitt land för oss, ett land med stor potential men där, som vi hört, demokrati och mänskliga rättigheter förhindras och lagen hånas. Han talade om att han blivit slagen, om hur han dagligen oroade sig för sin hustru och sin familj. Något vi som också hört är att han räddes vad som skulle komma hända honom vid återvändandet den 17 mars.
När människor flyr för sina liv tvärs över världen och när demokratiskt valde politiker fruktar för sina liv, måste vi Europa reagera och göra klart att detta inte är godtagbart. Jag anser att vår resolution är tydlig och hoppas att den finner det stöd den förtjänar.
(Applåder)
Barn som bortförts av en av sina föräldrar

Van Lancker
Herr talman! I dag behandlar vi i debatten om aktuella frågor ett ärende som gäller barn som bortförts av en av sina föräldrar, nämligen det om barnen Limet som sedan flera år inte har besökt sin pappa, trots domstolsutlåtanden och diplomatiska åtgärder. Det här ärendet tas i dag upp bland de brådskande frågorna, eftersom det finns en möjlighet att dess blockering inom kort kan hävas, tack vare den belgiska statens insatser och de löften som president Arap Moi i Kenya har givit, och det behöver nu ytterligare en liten knuff av Europaparlamentet för att hamna på rätt spår. Bara för att vi i dag behandlar det här ärendet får vi inte glömma att bortförandet av barnen Limet bara är toppen av ett isberg. Flera av oss är engagerade i ärenden som gäller barn som bortförts av en av sina föräldrar, ibland till och med som medlare för ett land. Jag känner själv till flera tiotals ärenden om föräldrar i Belgien vars barn bortförts till Tunisien, Marocko, Libanon, till och med till Amerika och även i Europeiska unionen fråntas många barn rätten till en av sina föräldrar. I en nyligen framlagd rapport läste jag att bara år 1999 behandlades ärenden om över 1 800 barn inom ramen för Haagkonventionen. Då handlar det ändå bara om de 47 länder som har ratificerat konventionen och inte ens om de ärenden som behandlas inom ramen för Luxemburgkonventionen. Alla de här barnen har rätt till båda sina föräldrar och Europaparlamentet har sett till att det klart och tydligt har tagits med i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, vilken tillkännagavs i Nice, till och med tydligare än i New York-konventionen. Det är ytterligare ett skäl att se till att den här stadgan tas med i fördraget.
Jag hoppas att godkännandet av den här resolutionen skall hjälpa till att garantera barnen Limet rätten till båda sina föräldrar men jag är också övertygad om att Europaparlamentet, och även kommissionen hoppas jag, skall behöva ta många fler initiativ för att ge alla de övriga barnen och deras föräldrar sina rättigheter tillbaka. Jag är övertygad om att det i den hör kammaren finns en politisk vilja att göra det.

Beysen
Herr talman! Jag vill å min kollega Ries vägnar understryka vikten av den här resolutionen. I den här resolutionen behandlas visserligen bara ett enda fall men ändå återspeglas problematiken med en europeisk och till och med internationell dimension. Det är saker som tyvärr förekommer allt oftare och som innebär ett överträdande av internationella avtal. Det handlar om ett förstört liv för en far eller mor, för barn eller för deras omgivning. I över två år har Limet kämpat för sina barn som han hade fått vårdnaden om och som bortfördes till Kenya av hans före detta fru. Barnens mor dömdes nyligen för bortförande till ett års fängelse men trots de rättsliga åtgärderna och insatserna av både belgiska och europeiska politiska myndigheter, speciellt Prodi, är Limets möjligheter att få träffa sina barn igen så gott som obefintliga. En lösning är därför brådskande och i just det här speciella fallet uppmanar jag kommissionen och rådet att anmoda Kenyas myndigheter att se till att rättvisa skipas.

Sörensen
Herr talman, kolleger! I samband med de smärtsamma problem som tas upp i den här resolutionen, nämligen barn som bortförs av en av sina föräldrar, vill jag understryka två saker.
Vi känner alla till de många fördragen, artikel 24 i Europeiska unionens stadga för de grundläggande rättigheterna, Haagkonventionen och även alla oändliga exemplen från verkligheten, såsom kollega Van Lancker redan sagt. Jag ser två stora problem som hindrar sökandet efter lösningar. För det första: många av de befintliga avtalen mellan länder och till och med inom Europeiska unionen skiljer sig åt och är inte harmoniserade, vilket gör det omöjligt eller mycket svårt att hitta en lösning. Det måste alltså åtgärdas. För det andra: när en förälder som bortför ett barn är skriven i till exempel Tyskland men egentligen bor i Grekland, så är det ofta uteslutet att hitta en lösning. Det har till följd att de professionella icke-statliga organisationerna, vilka det finns många av i Belgien, ofta själva måste göra undersökningar och försöka spåra upp barnen och få tillbaka dem. Därför hoppas Gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen att den här resolutionen inte försvinner in i tystnaden och att den verkligen få innebära den knuff som behövs.

Banotti
Herr talman! I min egenskap som parlamentets medlare i frågan rörande barn som förts bort transnationellt, har jag en tid varit inblandad i Brouwer-Limet-fallet. Till att börja med vill jag försäkra andra föräldrar till offer, några av vilka uttryckt sin oro över att denna resolution endast befattar sig med ett specifikt fall, att deras sorgliga levnadsöde är fullt så betydelsefullt för mig. Mitt huvudsyfte i dag är att se till att kommunikationskanalerna, som verkar öppnas för första gången sedan början av Limet-tragedin, är stärkta och att framsteg är möjliga att göra i syfte att återföra barnen till sina hem så fort som möjligt. Detta är resolutionens huvudmål.
Alltför ofta betraktas de fall där barn förts bort, som en civilrättslig snarare än som en kriminell angelägenhet, av polis och andra myndigheter i medlemsländerna. Jag vill ta detta tillfälle i akt och tacka de kenyanska myndigheterna, och framför allt president Moi, för all hjälp de kan bidra med för att garantera att ett positivt resultat uppnås. Det är min starka övertygelse att dessa barn har rätt att lära känna båda föräldrarna, och denna rättighet iakttogs till punkt och pricka fram till misslyckandet då man, i augusti 1998, återförde barnen till sin far i Belgien. Barnen har sedan dess undanhållits rätten att träffa en av föräldrarna, i detta fall fadern. Han har försäkrat att deras mor kommer att få fortsätta ha besöksrätt som förut när väl barnen återförs till honom. Därmed slår han åter fast barnens rätt att ha en relation med båda föräldrarna.
I nästa vecka kommer jag att resa till konferensen i Haag där den utvalda kommissionen kommer att träffas för att ha överläggningar om Haagkonventionens praktiska tillämpningar med avseende på civila aspekter av internationella barnarov. Vi har en stor uppgift framför oss, men jag skulle vilja ta detta tillfälle i akt att påminna all dem som undertecknade Haagkonventionen att de inte bara undertecknade att skydda sina egna landsmän som indirekt faller offer för barnarov, utan också att begagna sig av konventionen för att hjälpa dem som indirekt faller offer för barnarov, utfört av deras egna landsmän. Det är inte en envägsprocess. För att konventionen skall vara lyckad är fullt samarbete mellan samtliga undertecknande avgörande.

Soares
Herr talman! Frågan om Cabinda, som plågar allmänheten i Portugal, Angola och andra länder, är helt outhärdlig, och alla portugisiska ledamöter från de olika politiska grupperna i parlamentet är överens om att lägga fram en resolution, och vi rekommenderar att man röstar för den här. Det är en moderat resolution, som syftar till att fördöma det oacceptabla faktum att oskyldiga människor rövas bort för att uppnå politiska mål. Själva grunden i frågan diskuteras inte, det som diskuteras är om det är legitimt eller ej att en organisation som kallar sig revolutionär rövar bort oskyldiga människor från andra länder och använder dessa kidnappningar för att sätta press på den politiska makten i andra länder, för att uppnå ett visst erkännande. Detta är inte godtagbart!
Men det som är ännu mer oacceptabelt är att det finns människor som är politiska flyktingar - och jag har mycket respekt för politiska flyktingar eftersom jag själv varit i exilen i många år - som utnyttjar de länder där de befinner sig, främst i Frankrike, och hotar att utöva repressalier mot andra länders intressen, som till exempel Portugals, för att uppnå ett politiskt syfte. Detta är faktiskt oacceptabelt. Därför riktar jag mig först och främst till denna organisation - FLEC - för att den skall inse att genom att använda sig av dessa terroristmedel skapar den sig ett dåligt rykte och kan inte på något sätt uppnå sina mål. Jag riktar mig också till detta parlament för att det tillsammans med rådet och kommissionen skall rikta ett absolut fördömande mot dessa metoder som kan smitta av sig. Det finns många länder som är indragna i stora konflikter och det är nödvändigt att alltid skydda människors rättigheter.

Maes
Herr talman, herr kommissionär, bästa kolleger! Vi ansluter oss gärna till den här resolutionen. Av humanitära skäl kan vi inte göra annat än att strängt fördöma att medborgare tas som gisslan. Vi stöder därför resolutionen, i hopp om att de berörda personerna så snabbt som möjligt släpps fria och får återvända till sina familjer. Vi får dock i det här sammanhanget inte glömma att hela Angolas befolkning sedan flera år tillbaka hålls som gisslan av ett inbördeskrig som aldrig verkar ta slut. Det faktum att både de väpnade regeringsstyrkorna och de väpnade motståndsrörelserna hela tiden tar ut sin hämnd på civilbefolkningen är en skandal som redan har hållit på alltför länge. Jag hoppas därför att den press som Europeiska unionen kan sätta på fredsprocessen också skall få slut på de omänskliga förhållandena i Angola.

Miranda
Herr talman! Jag vill först av allt uttrycka min oro över den svåra situationen för de åtta portugiser som är tagna som gisslan av de olika rebellgrupperna i FLEC, uttrycka min solidaritet med deras familjer och uttala min djupaste önskan om att denna gisslan friges snabbt och villkorslöst. Därför anser jag att den portugisiska regeringen måste anstränga sig till det yttersta tills detta mål är uppnått. Det var för övrigt med just denna inställning och med största diskretion som jag i rätt läge skrev ett brev till det svenska ordförandeskapet och ställde frågan om det var möjligt för de olika medlemsstaterna att vidta åtgärder i samarbete med den portugisiska och angolanska regeringen för att förbättra de omedelbara möjligheterna att befria gisslan.
Men under tiden anser jag att vi bör betona att FLEC:s handlingar måste få ett tydligt och starkt fördömande. Vi ser brottsliga handlingar som syftar till att förvärra den politiskt militära situationen i Angola och med vilka man också försöker få internationell uppmärksamhet för en styrka som inte räds att ta till sådana handlingar för att nå separatistiska mål, även de helt ohållbara.
Det är också viktigt att komma ihåg att den territoriella integriteten i Angola noggrant måste respekteras, också för att de separatistiska målen inte har någon som helst legitimitet i det internationella samfundet, framför allt i Afrikanska enhetsorganisationen och FN.
Slutligen måste jag uttrycka min djupaste förvåning över den lätthet företrädare för organisationer som står för dessa handlingar, och som hotar med att fortsätta med dem, har att göra uttalanden och helt öppet demonstrera, helt utan några sanktioner, så som skett här i dag. Jag skulle därför vilja tacka ordförande Nicole Fontaine och hennes tjänster för att de snabbt och beslutsamt agerade för att tvinga de tre företrädarna för FLEC, som var här i förmiddags, att lämna parlamentets lokaler.

Pacheco Pereira
Herr talman! Från maj 2000 till mars 2001 har åtta portugiser varit fångna i Cabinda. Det är arbetare som nödvändigheten har fått att arbeta utanför sitt, land och det handlar också om medborgare i Europeiska unionen, för vilka alla unionens regeringar har ansvar. Det är därför mycket positivt att detta parlament, på vårt initiativ, diskuterar denna fråga. För oss finns det en mycket tydlig principiell ståndpunkt: det är inte godtagbart att ta fredliga medborgare till fånga för att ställa politiska krav. Därför vädjar jag till alla dem som håller dessa portugiser fångna att omedelbart frige dem, i en gest av god humanitär vilja, vilket är det enda som kan tjäna deras sak.
Vi är naturligtvis mycket angelägna om fallet med våra landsmän och vi kommer att göra allt som krävs, inom ramen för våra principer, för att befria dem. Men detta innebär inte att vi är omedvetna om att det finns många förlorade konflikter som allmänheten inte känner till genom vår glömska av Afrika, bland vilka vi har konflikten i Cabinda. Vi vet att den situation som råder i Cabinda är mycket besvärlig och mycket hård för Cabindas invånare. Här finns mäktiga internationella intressen i ett område som producerar hundratals miljoner fat olja sida vid sida med den mest extrema fattigdom och misär. Ingen skall bedra sig, för dessa getton av välstånd, med stora internationella företag som förlägger sin verksamhet vid kustområdena, skyddade av legosoldater och regeringstrupper, är en kopia och en beskrivning av en kolonial situation. Vi vet också att Cabindas befolkning inte har någon verklig politisk frihet, yttrandefrihet eller fria möjligheter att helt utveckla sin kulturella och religiösa identitet, vilket låter den, i en laglig och fredlig ram, försvara allt den strävar efter. Vi vet att det råder en krigssituation i stora delar av området, vilken följs av kränkningar av Cabindas folks mänskliga rättigheter, och som kritiseras i alla internationella rapporter.
Det är inte nödvändigt att gå längre än till Amnesty Internationals rapporter som nämner utomrättsliga avrättningar, systematisk tortyr, mord på civila och ödeläggelse av samhällen i Cabinda. Detta är ett faktum som det vore ett hyckel att inte känna till och som många har ett intresse av att dölja. Låt inte oss göra det! På samma sätt som vi vädjar till dem som har tillfångatagit våra landsmän att de genast skall släppa dem, vädjar vi till Angolas myndigheter att de inte, med möjligheten att befria dem, skall inleda eller intensifiera militära operationer som kan äventyra den portugisiska gisslans liv. Den situation som skapats är också deras ansvar, och vi kommer att vara uppmärksamma på vad som händer. En konstruktiv inställning från den angolanska regeringens sida skulle givetvis välkomnas av det internationella samfundet. För övrigt har kontakter nyligen tagits, och direkta förhandlingar har förts, mellan den angolanska regeringen och Cabindas separatister, och detta är en väg som det internationella samfundet inte kan göra annat än stödja. Men vilka skäl än Cabindas män och kvinnor har är det inte genom att låta portugisiska arbetare lida som de vinner stöd för sin sak. Detta är ett unikt tillfälle inför det internationella samfundet att befria dem. Vi vädjar igen om att detta skall ske.

Queiró
Herr talman! Den anda med vilken vi här uttrycker vårt stöd till Europaparlamentets resolution om bortförandet av åtta portugisiska medborgare i Cabinda visar på en gemensam oro: att göra allt för att uppnå deras frihet så snart som möjligt. I detta perspektiv gör vi dem besvikna som i vårt initiativ försökt se ett massmedialt utnyttjande av en situation som med rätta oroar hela det portugisiska samhället och även det internationella samfundet, eller som irriterande partipolitiska dispyter, helt malplacerat i detta sammanhang. Vi är här för principernas skull och försöker uppnå ett resultat.
Vi slår tydligt fast principerna: på vilken breddgrad som helst och under vilka skäl man än har anser vi det oacceptabelt att man rövar bort människor för att föra fram politiska ståndpunkter. Detta innebär att vi inte kan samarbeta med några som helst krafter för att göra Cabindas politiska situation synlig förrän portugiserna befrias.
Resultatet kräver en uppriktig och fri vädjan från alla partilinjer som har förbindelser med de inblandade parterna i konflikten i Cabinda. Från denna talarstol vädjar vi kraftigt till den humanitära känslan hos FLEC:s ledare så att de befriar våra landsmän. Några av de tillfångatagna har redan sedan nio månader mycket svåra överlevnadsförhållanden. Om jag får uttrycka det på det viset så borde inte FLEC hysa några som helst tvivel om det portugisiska samhällets och det internationella samfundets reaktioner på de historiska strävanden som motiverar deras kamp. Bara en frigivning av gisslan, av deras bröder från Portugal, just det land som FLEC vill återta förbindelser med, förbindelser som varit avbrutna i mer än 25 år, kan gynna en positiv reaktion och en större uppmärksamhet från dessa samfund på deras historiska och politiska krav. Vi kommer för vår del, när frigivningen sker, inte att glömma vad vi nu kommer att underteckna. Också för att vi känner till de svårigheter som råder för folket i Cabinda. Frisläppandet av portugiserna är därför också en klok politik, och det följer fast de principer om humanitär inställning och politiskt insikt som vi alla behöver för att lösa detta olyckliga fall.

Seguro
Herr talman! Jag vill välkomna alla ansträngningar som har gjorts sedan bortförandet av den första portugisen, dels de offentliga, dels de diskreta ansträngningarna, främst från den portugisiska regeringen, för att få gisslan frigiven.
Jag vill också ansluta min röst till den vädjan som alla portugisiska ledamöter riktar här i Strasbourg till FLEC, för att man omedelbart och villkorslöst skall släppa de åtta portugiser som hålls som gisslan, respektera de mänskliga rättigheterna, tänka på respektive familjer som lever i en ångestfylld och orolig situation, och återlämna dessa personer till ett normalt liv, så att de fritt kan röra sig i det land de har bestämt sig för att arbeta. Jag vill också att det här skall stå klart för FLEC att det är oacceptabelt att något politiskt ändamål, oavsett om man instämmer eller ej i det, försvaras genom tilltaget att använda sig av kidnappning.
Situationen i Kalimantan

Maaten
Herr talman! Minsta lilla händelse är i det nu så oroliga och osäkra Indonesien tillräckligt för att locka fram ett utbrott av etniska eller religiösa våldsamheter. Oroligheterna på Kalimantan är inget undantag. Nästan varje gemenskap i Indonesien med samhälleliga eller etniska skillnader är en potentiell eldhärd nu när gränserna för deldistrikt, distrikt och provinser dras på nytt eller ifrågasätts. Samtidigt blir lokala tvister om naturresurser alt häftigare. Ett uppskjutande med avseende på varje administrativ ändring av gränser eller lokal omstrukturering skulle vara välkommet, åtminstone till lag och ordning återupprättats på ett trovärdigt sätt och läget i Jakarta blivit stabilare. Militära ingripanden är inte rätt medel för det här. General Sutartos underförstådda förslag att en militär statskupp mot den nuvarande civila regeringen är det bästa för att återställa kontrollen över ordningen i landet bör därför fördömas å det strängaste.

Maes
Herr talman, herr kommissionär, bästa kolleger! Vi har med avsky sett bilderna från de otroligt brutala massakrer som äger rum i Kalimantan. Det handlar här med tydlighet om urspårade etniska spänningar, såsom det finns på flera platser i Indonesien: i Timor, Aceh, på Moluckerna och Irian Jaya.
I västra Kalimantan utbröt oroligheterna redan 1997 och 1999 och överallt är de egentligen en följd av det påtvingade folkförflyttningsprogrammet från år 1960. Under diktaturens sakkunniga järnhand låg de spänningarna tidigare och grodde under ytan och nu bryter de plötsligt ut med våld till följd. Jag tror att den internationella gemenskapen måste vara mycket uppmärksam och vara beredd att ge den hjälp som behövs till den lagliga regeringen för här kämpar nämligen fattiga mot fattiga och det handlar när allt kommer omkring om ett fattigdomsproblem.

Maij-Weggen
Herr talman! Våldsamheterna i Indonesien fortsätter. Redan i flera år har vi att göra med problem i Timor, just nu främst i Västtimor, samt på Moluckerna, i Aceh och i Irian Jaya och dessutom nu även i Kalimantan. Den gamla Suharto-regimen förflyttat över åtta miljoner indoneser från överbefolkade områden till områden med lägre befolkningstäthet. På det sättet flyttade några hundratusen personer från ön Madura till Kalimantan, före detta Borneo. Dessutom prioriteras ofta invandrarna, till exempel genom att de får mark och bostäder, ibland också på den ursprungliga befolkningens bekostnad. Det är fallet i Irian Jaya och befolkningen från Moluckerna och även befolkningen från Madura i Kalimantan. Det är alltså förståeligt att det uppstår svårigheter och det är heller inte så svårt att låta spänningarna stiga mellan de olika befolkningsgrupperna. Det finns tyvärr flera människor och grupper i Indonesien som har intresse av att spänningarna mellan befolkningsgrupperna ökar för att på det sättet destabilisera regeringen i Jakarta. Händelserna har redan lett till hundratals döda och tiotusentals flyktingar, förutom de över en miljon interna flyktingar som det redan fanns i Indonesien. Det är ett jättelikt problem som riskerar att växa den indonesiska regeringen över huvudet.
I vår resolution uppmanar vi Europeiska kommissionen att vända sig till den indonesiska regeringen för att få stopp på de här våldsamheterna och vi uppmanar kommissionen att genomföra den resolutionen.

Bowis
Herr talman! 240 miljoner människor lever i en ögrupp som är lika lång som sträckan mellan London och Baghdad. Indonesien är enormt stort avseende landyta och befolkning. Det är världens största muslimska land. Det är en storspelare i sin region och har en enorm potential. Men om det skulle upplösas skulle det medföra en katastrof för dess grannländer.
Jag var där för två veckor sedan. Det är en ung demokrati som träder fram ur åren av förtryck under Suharto. Habibi införde tryckfrihetsförordningen, som överlever. Wahid kom in som en symbol för motståndet mot förfalskning och korruption och det finns fortfarande stor tilltro till hans delegeringspolitik. Han är satt under tryck från riksdagen och gatudemonstranter och från dem som har ambitionen att ersätta honom.
En av fördelarna med diktaturer är, så klart, att locket läggs på sociala, religiösa och rasrelaterade slitningar. Tyvärr lyfts oftast locket av vid slutet av ett diktatorstyre och allt elände blottläggs. Timor, Moluckerna, Aceh, Papua och nu Borneo-Kalimantan visar alla på detta. Situationen i delar av Kalimantan är oacceptabel och jag stöder fullständigt denna motion. Men det som Indonesien allra mest behöver är vårt stöd i att finna och finansiera lösningar och i den mån vi ger kritik måste den vara konstruktiv.
Situationen i Turkmenistan

Lage
Herr talman, ärade ledamöter! Detta sammanträde är nästan vårt bönemöte för ett demokratiskt liv och även om ekot och återspeglingarna av våra protester är små, kommer de alltid att inge förhoppningar för dem som berövas sin frihet och kommer alltid att störa tyranner som den nuvarande presidenten i Turkmenistan, vilken såg till att enhälligt bli vald till president på livstid av sitt parlament. Det lagstiftande valet i Turkmenistan har inte ens erkänts av OSSE. Den europeiska diplomatin måste vara aktiv i detta land med 4,5 miljoner invånare, vilket i dag är drabbat av religiösa förföljelser, censur av massmedia och fortsatta kränkningar av de mänskliga rättigheterna. Landet ingår i en region i världen där viktiga strategiska intressen och energiintressen korsas, det är ett land vid Kaspiska havet med stora naturgasreserver. Europeiska unionen får inte förhålla sig likgiltigt till detta område, eftersom inga mänskliga villkor är oss främmande, som den klassiska humanismen lyder.

Belder
Herr talman! "Du får bara inte tänka efter hur det här landet styrs. Då är allt bra. Om du börjar tänka efter så begår du ett fel." Avslöjande ord, i dubbel bemärkelse, från en tysk affärsman, verksam för härskaren över alla turkmener, president Saparmurad Nijazov.
Turkmenistan, en republik i Centralasien, rikt begåvad med olje- och gasreserver. Inget under att statschefen Nijazov lovade sitt folk ett "Altyn Asyr", ett gyllene sekel.
Det löftet uppfyller dock Turkmenbasji - smeknamnet på landets store ledare - inte alls. Tvärtom! President Nijazov sparar varken på pengar eller möda för prestigefyllda byggnadsverk för förhärligande av sin egen person. Det sägs att det i varje gathörn i huvudstaden Ashgabat står en byst av Turkmenbasji i guld och brons. Under tiden måste de vanliga medborgarna se till att överleva i ett samhälle som är hemsökt av korruption.
Stötande är också det fullständiga försummandet av den nationella hälsovården och skolväsendet av Nijazovs regim. Tänk bara på stängningen av sjukhus i provinserna och det hotande avskedandet av tusentals lärare, trots överfulla klasser.
Turkmenbasjis storhetsvansinne och vanstyre har skapat en allmän rädsla i landet. Den som vågar öppna munnen åker direkt i fängelse i flera år. "Mänskliga rättigheter har här noll koma noll betydelse", bedömer en turkmensk överlärare. Logiskt nog föredrar denna öppenhjärtiga medborgare att vara anonym.
De flesta av hans gelikar undviker helst öppna samtal om de skriande förhållandena i deras fosterland. När allt kommer omkring så är även det politiska toppskiktet i Turkmenistan överlämnat åt Turkmenbasji Nijazovs godtycke. Presidenten skämmer ut ministrar offentligt inför löpande kameror och avskedar dem efter eget godtycke.
Som före detta kommunist kommer president Nijazov otroligt bra överens med den sunnitiska islam - pilgrimsfärden till Mekka har han redan gjort - och den rysk-ortodoxa kyrkan. Medlemmar i andra religiösa gemenskaper i landet utsätts däremot för regelrätta förföljelser, helt i strid med deras grundlagsstadgade rätt till religionsfrihet.
I den gemensamma resolutionen begärs i det sammanhanget särskild uppmärksamhet för den dömde baptistpastorn Shageldi Atakov. Enligt de senaste uppgifterna lär den här fången på grund av sin tro just nu vara intagen på ett fängelsesjukhus på orten Mary. Där får han mycket smittsamma och lugnande injektioner. Jag uppmanar därför även kommissionen att skaffa information om Shageldi Atakov och göra något för honom hos de turkmeniska myndigheterna.
I Nederländerna höll de protestantiska kyrkorna i går en särskild bönedag. Då gjordes förbön tillsammans med de turkmeniska kristna även för hela den turkmeniska befolkningen. I den andan, på grund av att människan är Guds skapelse, uppmanar vi rådet och kommissionen att använda alla diplomatiska medel för att förbättra den allmänna situationen i Turkmenistan.

Staes
Herr talman, kolleger, herr kommissionär! Som ordförande för Europaparlamentets delegation till de centralasiatiska länderna, alltså även Turkmenistan, mottar jag varje vecka uppgifter om det ständiga kränkandet av mänskliga rättigheter i Turkmenistan. Det är ett av skälen till att vår delegation beslutade att inte resa till Turkmenistan i mitten av juni för att inrätta det parlamentariska samarbetsutskottet.
Jag skriver fullständigt under på kravet att inte låta interimsavtalet träda i kraft så länge människorättssituationen i Turkmenistan inte blir bättre. Kommissionär Liikanen! Jag ber er uttryckligen att överlämna innehållet i den här resolutionen och särskilt den punkt som gäller Tacis-programmet till era kolleger och särskilt till er kollega Patten. Jag yrkar på att kommissionen utnyttjar alla medel som finns tillgängliga för att förstärka samhällets mittfält, för förstärkning av ett verkligt flerpartisystem och för fria och oberoende medier.

Maat
Herr talman! Som föredragande av ett nytt interimsavtal mellan Europeiska unionen och Turkmenistan har jag, i samspråk med utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi, uppskjutit parlamentsbehandlingen, mot viljan i en tveksamt positiv rekommendation från vårt parlaments utskott för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik. Det har jag följande skäl till att göra: demokratin blir allt mer en ren formsak och presidenten har till och med tillsatt sig själv på livstid. Det finns ingen politisk vilja till reformer i Turkmenistan. Anledningen till det är kränkandet av de mänskliga rättigheterna, särskilt religiösa minoriteters rättigheter, både islamiska och kristna. Dessutom störs genomförandet av Tacis-projekt som finansieras med EU-pengar genom dålig ledning och genom bristen på tillräcklig information och lämplig ekonomisk redovisning.
Herr talman! Det är klart att det är svårt i början för en demokrati men kränkandet av mänskliga rättigheter kan inte tolereras och passar inte ihop med ett nytt interimsavtal mellan Europeiska unionen och Turkmenistan. Som ledamot av Europaparlamentet och föredragande rekommenderar jag därför varmt denna resolution till mina kolleger.

Liikanen
. (EN) Herr talman! Jag skall inleda med Zimbabwe. 1999 vidtog kommissionen åtgärder i syfte att återuppta samarbetet med Zimbabwe, fr.a. gällande handling inom den sociala sektorn - sjukvård, utbildning och aids, demokrati och stöd till det civila samhället. Kommissionen och medlemsländerna har vädjat om konfidentiella politiska överläggningar enligt artikel 8 i Cotonouavtalet för att utöva inflytande på den zimbabwiska regeringen och försöka förbättra de grundläggande principerna för mänskliga rättigheter, demokrati och lagens efterlevnad.
Sanktioner anses inte lämpliga i detta skede. Kommissionen anser att sanktioner bör ses som en sista utväg i syfte att avskräcka från att betydande bakslag inträffar, så som upphävandet av konstitutionen eller avblåsandet av presidentvalet 2002. Medan president Mugabe är nära förknippad med dessa oönskade händelser, är den offentliga svartmålningen av honom kontraproduktiv i det att det uppmuntrar stöd för honom hos oliktyckande falanger i Zimbabwes Afrikanska nationalunion/patriotisk front och i grannländer.
Den överdrivna betoningen på de vitas belägenhet riskerar att återuppliva temat om oberoende, som stöds av många svarta i Zimbabwe och Sydafrika. Därmed uppmärksammas inte den fattiga svarta befolkningens belägenhet i Zimbabwe överhuvudtaget.
För det andra, transnationella barnarov: Kommissionen delar den oro som uttryckts av de ärade medlemmarna i fallet med de internationella barnaroven, inte sällan utfört av en av barnets föräldrar. Inom gemenskapen trädde Bryssel II-förordningen i kraft den 1 mars i år. Denna bestämmelse påbjuder regler beträffande lagstiftning, automatiskt erkännande och förenklat genomdrivande av domar i äktenskapsrelaterade fall och fall beträffande föräldraansvar för barn till båda makarna. I medlemsländerna kan därför beslut om vårdnad drivas igenom samtidigt som skilsmässan inom hela gemenskapen i enlighet med Bryssel II. Jag tillstår att förordningen inte går tillräckligt långt i det att den är begränsad till vårdnadsbeslut om barn till båda makarna vid skilsmässotillfället.
Senare denna månad planerar kommissionen att lägga fram ett arbetsdokument om ett ömsesidigt erkännande av beslut rörande föräldraansvar. Detta är tänkt att följas av ett förslag till en förordning som utsträcker räckvidden av Bryssel II-förordningen till att omfatta alla barn och situationer.
Vad beträffar de fall som går utanför gemenskapens gränser, stöder kommissionen också ratificeringen, eller en korrekt tillämpning, också av Haagkonventionen från 1980 rörande civila aspekter av internationella barnarov, något som verkligen är ett värdefullt instrument.
Beträffande Cabinda: Kommissionen instämmer och beklagar djupt fallet med de åtta europeiska medborgarna som kidnappats i Cabinda. Kommissionen hoppas att en lösning kan hittas snarast för att de skall återfå sin frihet.
Beträffande Kalimantan i Indonesien: Kommissionen delar de ärade medlemmarnas oro vad gäller konflikten i Kalimantan, vilken mynnade ut i skador och omfattande dödsfall. Det är tydligt att flera faktorer inverkat till våldsutbrottet och massakern: en tio år gammal, tillika bristfälligt tillämpad politik om migration över gränserna, svår fattigdom i vissa delar i regionen, vanskötsel och provokatörer, som av anledningar vi endast kan spekulera kring, orsaker våldet
I syfte att bemästra fattigdom i den här regionen, har kommissionen utvecklingsprojekt på plats i södra och östra Kalimantan, vilket innefattar stöd för långsiktigt hållbar skötsel av regnskogarna. Indonesiens ledare står inför ett antal mycket svåra politiska val. De måste införa tillfälliga skydd för flyktingar i Kalimantan. De måste dock också överväga huruvida de ämnar hjälpa dem som permanent vill lämna Kalimantan och återvända till Madura. De måste också visa prov på beslutsamhet då de återupprättar lag och ordning och jagar förövarna. Att misslyckas med det skulle sända ut dåliga signaler beträffande det indonesiska ledarskapets förpliktigande att följa lagen.
Kommissionen följer noggrant utvecklingen och är beredd att ingripa om situationen motiverar det. Vår nuvarande bedömning är dock att de flesta av de 50 000 flyktingarna har för avsikt att återvända till ursprungsplatsen - Madura - där de har familj som kan stödja dem.
Beträffande Turkmenistan: Kommissionen är fullt medveten om fallet med Atakov, en baptistisk präst, som dömdes till fyra års fängelse. Den gav sitt stöd åt EU:s åtgärder i Ashgabat, vidtagna under EU:s och medlemsländernas ledarskap i februari i år, där de anhöll om att få Atakov frigiven. Kommissionen har uttryckt sin oro över de mänskliga rättigheterna i Turkmenistan. Den stödde EU-ordförandeskapets åtgärd tidigare i år för att få Primukuli Tanrykuliev och Nurberdy Nurmamedov frigivna. Frigivandet av dessa två fångar beordrades av president Nijazov senare i en benådning som medgav frigivandet av 12 000 fångar. Kommissionen stöder fullt ut Europaparlamentets resolutioner. Yttre tryck måste upprätthållas för att uppnå resultat i kampen för de mänskliga rättigheterna och religionsfrihet i Turkmenistan.
Som svar på Staes fråga beträffande hjälp genom Tacis, skulle jag vilja tillägga att EU-stöd som ges via Tacis-programmet främst riktar sig till utvecklingssatsningar inom jordbruket, något som direkt gynnar befolkningen. Dessutom utvecklar kommissionen Tacis-demokratiprojekt främst genom lokala icke-statliga organisationer i syfte att utveckla det civila samhället. Som efterfrågat, kommer jag att hänvisa frågan till Nielson och Patten för ytterligare åtgärd.

Talmannen
 Jag förklarar den gemensamma debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 18.30.

Olaglig handel med lätta vapen och handeldvapen
Talmannen
 Nästa punkt på föredragningslistan är den gemensamma debatten om fem resolutionsförslag angående olaglig handel med lätta vapen och handeldvapen:
B5-0189/2001 av Van den Berg för PSE-gruppen: olaglig handel med lätta vapen och handeldvapen;
B5-0201/2001 av Malmström och Van den Bos för ELDR-gruppen: olaglig handel med lätta vapen och handeldvapen;
B5-0209/2001 av ledamöterna McKenna, Maes, Elisabeth Schroedter och Rod för Verts/ALE-gruppen: den FN-konferens som skall hållas i juli 2001 om olaglig handel med lätta vapen och handeldvapen och alla aspekter av detta;
B5-0218/2001 av ledamöterna Morgantini, Herman Schmid, Alavanos och Manisco för GUE/NGL-gruppen: den FN-konferens som skall hållas i juli 2001 om olaglig handel med lätta vapen och handeldvapen och alla aspekter av detta;
B5-0227/2001 av Johan Van Hecke för PPE-DE-gruppen: lätta vapen och handeldvapen.

Rocard
Herr talman, herr kommissionär! Ungefär 6 000 år av mänsklighetens historia är kända, 10 000 krig och mänskligheten har fortfarande uppmuntrat tillverkningen av vapen.
En viss medvetenhet verkar börja uppstå bland människorna. 1972 bannlyste man de biologiska vapnen, 1993 bannlyste man de kemiska vapnen, 1997 bannlyste man personminorna. Den snabba ökningen av kärnvapen är relativt under kontroll, även om vi befinner oss i en dålig period efter undertecknandet av icke-spridningsavtalet 1968, som trädde i kraft 1970. Men i världen i dag är de vapen som dödar mest de lätta vapnen. Man bedömer att det finns en halv miljard sådana spridda över planeten. De dödar 200 000 personer per år, dvs. 20 gånger fler än personminorna, och det är i Afrika över hälften av offren finns.
Det är alltså inte ett mysterium om Förenta nationernas generalsekreterare, som verkligen är en stor afrikan, på föredragningslistan vid Förenta nationernas generalförsamling, som kommer att träffas i juli i New York, satt upp diskussionen om en konvention för att försöka begränsa detta farliga och hemska flöde. Idén skulle vara att identifiera vapnen för att kunna följa dem, att ha ett register, att uppmuntra alla stater att skärpa kontrollerna och deras interna lagstiftningar om export och återexport, att organisera förföljande och sanktioner på försäljningsarvoden och avslutningsvis att finansiera och främja de nationella programmen för insamling och destruktion av vapen.
Med ett sådant arbete skulle Europeiska unionen, som för tre år sedan på brittiskt förslag, antog ett moratorium för vapenförsäljning kunna vara stolt över att ha en gemenskapspolitik som är effektiv och att anta den rollen fullständigt. Jag vill välkomna det faktum att sex politiska grupper kunnat lägga fram en resolution som är en utmärkt kompromiss och som är bra.
Jag skall inte säga mer om det, man måste hålla fast vid det, det ligger helt i linje med vår uppförandekod, med de goda relationerna med det som redan beslutats inom Europeiska organisationen för säkerhet och samarbete (OSSE) och helt och fullt inom utsikterna inför Förenta nationernas nästa konvention.
Herr talman! Vid omröstningen skulle jag vilja be om två muntliga ändringsförslag som jag redan vet att det finns allmänt bifall till. Det första handlar om ett av skälen. Jag talar om platsen senare, för att tillägga en strecksats i uttalandet - det är en stor historisk premiär - Bamakoförklaringen förra månaden då 52 länder i Afrika alla tillsammans antog en gemensam ståndpunkt som var helt och hållet i överensstämmelse med vår uppförandekod. Och det andra tillägget skulle vara att helt enkelt lägga till en hänvisning till märkningen av vapen i förslaget till vår gemensamma kompromissresolution. Jag vet att de vinner bifall, jag vidhåller detta då ögonblicket är inne.

Schroedter
Herr talman, kära kolleger! Denna plenumvecka är veckan för konfliktförebyggande. Mycket klokt har sagts, men den viktigaste åtgärden i det här sammanhanget är EU-initiativet till FN-konferensen om olaglig handel med handeldvapen. Vi vet att denna handel är en direkt orsak till uppblossande konflikter och att de flesta offren finns bland civilbefolkningen som inte är delaktig. Det positiva med EU:s förslag är att det inbegriper båda sidor, både användare och producenter, och att EU strävar efter att skyldigheterna skall vara bindande. Konferensen bör bli första steget mot ett upphörande av vapenexporten. En ständig kommitté måste kontrollera att detta förverkligas. Det vore bra om EU inte bara krävde detta utan förverkligade det som det första i ordningen.
(Applåder)

González Álvarez
Herr talman! Parlamentet har vid flera tillfällen talat om uppförandekoden för export och handel med vapen. Till att börja med för att få till stånd en sådan kod och sedan för att den skulle bli effektiv.
I dag har vi en särskild målsättning i vår resolution: att bidra till att Förenta nationernas nästa konferens blir framgångsrik. I det syftet lägger vi fram flera förslag i resolutionen. Jag hinner bara nämna tre av dessa. För det första att hindra exporten eller överförandet av vapen till länder eller grupper som kränker de mänskliga rättigheterna. För det andra en internationell konvention om handel och transport av vapen som skall gälla samtliga länder. För det tredje insyn och parlamentarisk kontroll av denna handel som uppenbarligen, och det måste här behandlas som en aktuell och brådskande fråga, ger upphov till konflikter av lågintensiv eller medelintensiv art.
Om inte vapnen förekom skulle inte dessa konflikter uppstå. Därför bör parlamentet vara angeläget om att Förenta nationernas konferens i juli blir framgångsrik.

Van Hecke
Herr talman! Sedan det kalla krigets slut har spridningen av lätta vapen blivit ett världsomspännande problem. Det handlar här om ett fenomen som både underblåser gatubrottsligheten hos oss och inbördeskrig i tredje världen. FN-konferensen kommer därför snarare för sent än för tidigt. Jag anser att Europeiska unionen måste ta på sig en ledarroll i New York. Den europeiska uppförandekoden från 1998 kan fungera som förebild för ett världsomspännande avtal om export och vidarebefordran av vapen. Den koden har bevisat sin nytta men den har två allvarliga brister. För det första är den inte juridiskt bindande. Europa måste yrka för att ett internationellt avtal verkligen blir juridiskt bindande. För det andra så finns det ingen ordning för kontroll av slutanvändaren av exporterade vapen. I Afrika står till exempel Togo och Burkina officiellt som slutanvändare av vapen från Bulgarien, medan de i verkligheten vidarebefordras till Liberia och till rebellerna i Sierra Leone. Europa måste yrka för strängare kontroll och bestraffning av den här sortens transferländer. Spridningen av lätta vapen är förresten inte bara ett problem i tredje världen. Även i Europa och i Nordamerika ökar vapeninnehavet. Hälften av alla amerikanska familjer har ett handeldvapen. Även om det ofta är lagliga vapen så orsakar de lika mycket skada, vilket senast visade sig förra veckan i Kalifornien. Därför måste FN-konferensen även våga ta upp problematiken kring lagliga handeldvapen och Europa måste våga yrka för ett totalförbud mot reklam för eldvapen.
Herr talman! FN:s medlemsstater står inför ett svårt dilemma: att välja vapenindustrin och de ekonomiska intressena eller att välja mänsklig trygghet, stabilitet och fred. Vi räknar verkligen med att det svenska ordförandeskapet styr det förberedande mötet i rätt riktning och med att det belgiska ordförandeskapet gör rätt val vid själva konferensen.

Liikanen
. (EN) Herr talman! EU är bunden att bekämpa de destabiliserande samlingarna av handeldvapen i flera delar av världen. EU:s samlade agerande i fråga om handeldvapen och lätta vapen förutsätter antagandet av ett antal förtroendeskapande åtgärder, inbegripet åtgärder i syfte att förespråka ökad öppenhet. Unionen lovar också att bereda finansiellt och tekniskt stöd till länder, internationella organisationer och icke-statliga organisationer, som anhåller om stöd för dessa åtgärder.
Ett otal projekt som härhör från den är för närvarande under övervägande. Det slutgiltiga genomförandet av dessa projekt utförs av Europeiska kommissionen. EU tillskriver stor betydelse åt den stundande FN-konferensen om den olagliga handeln med handeldvapen och lätta vapen i alla former. Vissa framsteg gjordes under detta andra förberedande möte med flera viktiga frågor återstår att lösas.
Vi emotser en reviderad version av det förslag till det handlingsprogram som framlades av talmannen för förberedelsekommittén som väl tjänar sin roll som underlag för vidare diskussion. Vi fortsätter med en nära dialog med våra kolleger under förberedelseprocessen och arbeta tillsammans för antagandet av politiska och juridiskt bindande dokument och även uttömmande internationella program mot handel med handeldvapen.

Talmannen
 Jag förklarar den gemensamma debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 18.30.

Katastrofer
Talmannen
 Nästa punkt på föredragningslistan är den gemensamma debatten om nio resolutionsförslag om katastrofer:
Översvämningar i Moçambique - B5-0176/2001 av ledamöterna Miranda, Boudjenah och Vinci för GUE/NGL-gruppen: översvämningar i Moçambique;
B5-0190/2001 av ledamöterna Marinho, Seguro och Van den Berg för PSE-grupen: översvämningar i Moçambique;
B5-0210/2001 av Maes för Verts/ALE-gruppen: översvämningar i Moçambique;
B5-0220/2001 av ledamöterna Queiró och Ribeiro e Castro för UEN-gruppen: översvämningar i Moçambique;
B5-0228/2001 av ledamöterna Cunha, Coelho, Johan Van Hecke och Bastos för PPE-DE-gruppen: översvämningar i Moçambique;
Katastrofer som drabbar folket i Mongoliet- B5-0191/2001 av Van den Berg och Lage för PSE-gruppen: katastrofer som drabbar folket i Mongoliet;
B5-0193/2001 av ledamöterna Dupuis, Pannella, Bonino, Dell'Alba, Turco, Della Vedova och Cappato för TDI-gruppen: katastrofer som drabbar folket och ekonomin i Mongoliet;
B5-0211/2001 av Staes för Verts/ALE-gruppen: katastrofer som drabbar folket i Mongoliet;
B5-0229/2001 av Maat och Posselt för PPE-DE-gruppen: katastrofer som drabbar folket i Mongoliet.
Översvämningar i Moçambique

Miranda
Herr talman! Än en gång, och i likhet med förra året, konfronteras vi med allvarliga översvämningar i Moçambique som har lett till ett betydande antal offer och enorma materiella skador. Och än en gång vill vi uttrycka vår solidaritet med det moçambikiska folket och vädja till gemenskapen och medlemsstaterna att öka nödhjälpen till detta land. Jag skulle vid detta tillfälle vilja nämna kommissionär Poul Nielsons beredskap att snabbt uttala sig i frågan inför utskottet för utveckling och samarbete, och särskilt det uttalande han gjorde här om ett extra stöd till Moçambique.
Ändå vill jag understryka behovet att hitta snabbare samordningsmetoder och ett effektivare anskaffande av medel, särskilt från medlemsstaterna, för att komma till hjälp i nödsituationer som den nuvarande, och för att särskilt garantera evakueringen av den drabbade befolkningen och den som befinner sig i riskzonen. Slutligen vill jag uppmärksamma behovet och angelägenheten att särskilt tänka på avskaffandet av den moçambikiska utlandsskulden.

Marinho
Herr talman! Initiativet från vissa portugiser, däribland jag själv, att anta denna gemensamma resolution har redan fått några positiva effekter. För det första själva den gemensamma resolutionen som uttrycker parlamentets solidariska vilja; och för det andra det ekonomiska stöd som kommissionen redan har utlovat. Tyvärr, herr talman, talar vi än en gång om en återkommande katastrof i Moçambiques unga demokrati. Efter ett inbördeskrig som decimerade en stor del av befolkningen, och lämnade landet i stor misär, åser vi nu maktlöst naturens förändringar som insisterar på att offra denna befolkning. Landet befinner sig i en mycket oroande situation. Zambezefloden har en stationär vattenmängd, det är sant, men sceneriet kan ändra sig när som helst beroende på de registrerade eller förutsagda nederbördsmängderna. Cabora Bassadammen fylls maximalt och dess tömning kan förvärra situationen. Bibehållandet av en miniminivå av överlevnad kräver akuta åtgärder, såväl genom livsmedelsstöd som kläder, räddningsresurser och återuppbyggnad samt tillhandahållande av livsmedel. Att skicka hälsovårdsexperter är extremt viktigt, eftersom man redan har sett de första symptomen på epidemier som malaria och diarré bland befolkningen.
Men för att kunna möta befolkningens primärbehov finns olika sorters svårigheter för broar och järnvägslinjer ligger under vatten. Det är viktigt att använda helikoptrar, något som Moçambique förfogar över men i sådana mängder som inte på något sätt är tillfredsställande. Europeiska unionen, och särskilt kommissionen, måste spela en mycket stor roll i tillämpningen av den humanitära hjälpen, vilket för övrigt är en avgörande del i Europeiska unionens utrikespolitik. De två miljoner euro - fyra miljarder escudos - som redan finns tillgängliga är ett gott indicium på kommissionens samarbetsanda, men det är klart otillräckligt för att avhjälpa bristerna och möta svårigheterna som landet står inför. I grunden är det vi begär, herr talman, att vår gemensamma resolution tolkas av kommissionen och läses av rådet i så allmän och solidarisk mening som möjligt.

Maes
Herr talman, herr kommissionär, kolleger! Det är så man kan bli rädd. Ett land som Moçambique som redan råkat ut för så mycket elände, drabbas nu för andra gången av allvarliga översvämningar. Återigen visar det sig att katastrofhjälpen inte kommer fram i tid, att många människor inte kan evakueras i tid och dessutom måste man undra hur ett sådana fruktansvärt fattigt land skall komma över en sådan här katastrof.
För ett par år sedan kunde vi glädja oss över den snabba ekonomiska återhämtningen i vissa delar av Moçambique, men inlandet är så fruktansvärt fattigt - människorna där har absolut ingenting - att jag tycker det är en skandal att vissa länder fortfarande inte har befriat Moçambique från sina skulder. Jag tycker att Europa måste vara föregångare i det avseendet. Det här landet behöver inte betala sina skulder. Det måste redan betala så mycket till naturen att det här är nödvändigt med allra största solidaritet.

Queiró
Herr talman, kära kolleger! Det börjar nu likna ett cykliskt förlopp. Det är i morgon precis ett år sedan som vi här i parlamentet stod och diskuterade och röstade om en resolution om samma sak: översvämningarna i Moçambique. Tonvikten läggs återigen på de drabbade befolkningarna, vilka denna gång främst är provinserna Tete, Sofala och Zambeze: flera tiotals döda och försvunna, när en halv miljon drabbade människor och nära hundra tusen hemlösa. Dessa människors lidande är enormt, många av dem befinner sig i ett oerhört svagt tillstånd och problemen är allvarliga: brist på dricksvatten och livsmedel, brist på bränsle och hotet om epidemier.
Det är alltså nödvändigt att Europeiska unionen uttrycker sin solidaritet med Moçambique, och att det inte bara stannar vid ord. Vi får inte heller glömmer moçambikiernas arbete vilka med stora svårigheter har försökt konsolidera övergången till demokratin, vilken ännu är långt ifrån avslutad. I denna ram skulle jag också vilja understryka slutdelen i den gemensamma resolutionens stycke fem som vi skall rösta om, och som i grunden handlar om att garantera alla säkerhetsvillkor och nödvändiga åtgärder för att hjälpen skall nå fram till sitt verkliga mål. Det är ett krav vi är skyldiga att utföra, det är en rättighet för dem som är i behov av hjälpen. Vårt mål måste vara att vara solidariska, att ge effektiv hjälp måste vara vårt åtagande.

Bastos
Herr talman! Återigen har Moçambiques folk drabbats av fruktansvärda översvämningar: en halv miljon människor är drabbade, 80 000 har blivit hemlösa, dussintals människor har omkommit och försvunnit och mycket stora materiella skador har drabbat framför allt provinserna Tete, Manica, Sofala och Zambeze. Förutom en förstörd infrastruktur har dessa översvämningar lett till brist på dricksvatten och livsmedel, liksom en reell fara för lika allvarliga och dödliga epidemier som själva översvämningarna. Dramatiken och de enorma omfattningarna av denna katastrof är inte av sådan art att det är möjligt för de moçambikiska myndigheternas att genomföra isolerade och effektiva åtgärder för att lösa de ekonomiska, sociala problemen och folkhälsovårdsproblemen, framför allt därför att Moçambique är en mycket fattig nation.
Europeiska unionen, och särskilt Europaparlamentet, kan inte förhålla sig likgiltig till denna tragedi, och vi kan inte heller begränsa oss till att bara uttrycka vår solidaritet. Därför vädjar vi till kommissionen och medlemsstaterna att öka nödhjälpen till Moçambique, vi kräver en samordning av hjälpen i samarbete med tredje land och med multilaterala organisationer. Vi begär att medlemsstaterna i rådet tillsammans med kommissionen fastställer ett strukturellt hjälpprogram för Moçambique. Vi ber det internationella samfundet att inte spara på sina krafter när det gäller att skaffa fram personella och materiella resurser, och att man får fram den så nödvändiga nödhjälpen samt beslutar om ekonomiska och finansiella åtgärder för att bidra till rekonstruktionen av de drabbade regionerna, och för att återuppbygga den moçambikiska ekonomin som har drabbats så hårt.
Katastrofer som drabbar folket i Mongoliet

Lage
Herr talman! Bilderna från detta avlägset belägna land, Mongoliet, med endast 2,7 miljoner invånare fördelade över ett enormt område på 1,5 miljoner kvadratmil, som drabbats av isande vindar, med en missmodig befolkning av nomadiska herdar som väntar sig det värsta och med sina hjordar som dör av köld och svält, dessa bilder som vi har sett på TV är dramatiska och gripande. Det är akut och nödvändigt att hjälpa detta lätt mytomspunna land som har lyckats med miraklet att införa demokrati i en omgivning som anses så fientlig. Förutom egenvärdet i utvecklingshjälpen och den akuta hjälpen till Mongoliet, och till dess människor och boskap, är det nödvändigt att behandla en extraordinär demokratisk erfarenhet ömsint, vilket visar att demokratin inte känner några fysiska, geografiska, religiösa eller kulturella gränser och inte heller några gränser i livsstilar, eftersom en del av dessa folk lever ett nomadliv. Detta är alltså en god sak, herr talman och ärade ledamöter, för kommissionen och Europeiska unionen.

Dupuis
Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! Lage har tidigare sagt att Mongoliet säkerligen är bland de länder i forna Sovjetunionen som gjort mest framsteg i att befästa demokratin, rättstaten, och olyckligtvis så verkar det också vara ett land som gudarna glömt lite grann. Det genomlevde under vintern 1999-2000 extremt stränga villkor med temperaturer som gick ända ned till - 50º, en omständighet som återupprepats i år, med en mellanperiod med torka förra sommaren. Allt detta har gett upphov till att nötboskap dött i miljoner. Boskapen är Mongoliets huvudsakliga resurs och ni har utan tvivel läst, i upplagan i går eftermiddag i Le Monde att Mongoliet förutom dessa gissel har drabbats av mul- och klövsjukan. Man kan lätt förstå vilka skador det kan innebära för ett land där ekonomin i huvudsak vilar på boskapsuppfödning.
Kommissionen hade i punkt 8 i sitt lagstiftningsprogram förra året lovat att ge betydande katastrofhjälp till Mongoliet. Den har inte gjort det mer än delvis hittills. Kommissionen har inte skickat mer än några hundratusen dollar som skall plussas till några hundratusen dollar från andra givare, bl.a. Israel och Folkrepubliken Kina. Behoven uppgår till 8 miljoner dollar. Det är alltså brådskande att kommissionen tar sig an frågan i nivå med det gissel, den katastrof, som Mongoliet i dag är drabbat av.

Staes
Herr talman, kolleger, herr kommissionär! En gång i tiden satte de mongoliska nomadarméerna, under ledning av Djingis Khan, skräck i hela världen. I dag är de avlägsna ättlingarna efter dessa fruktade horder dömda att leva i djupaste fattigdom. Två skräckvintrar efter varandra innebär kanske slutet på en nation av herdar och på den ekonomiska utvecklingen i Mongoliet. Jag hoppas att den här debatten bryter igenom den internationella gemenskapens likgiltighet.
I mitten av januari tog jag tillsammans med kollega Maat emot Mongoliets premiärminister. Vi var imponerade av den öppenhet och beslutsamhet med vilken han närmade sig vårt parlament. Jag påminner kommissionen om den önskan som parlamentet lade fram redan förra året om att ge den katastrofhjälp till Mongoliet som behövs. Herr kommissionär! Jag ber er, uppfyll vår önskan att via ECHO och Tacis ge Mongoliet mer strukturell hjälp och ekonomiskt bistånd! Det kommer jag att vara er evigt tacksam för.

Maat
Herr talman! Mongoliet utvecklar sig till den mest demokratiska pärlan i Centralasien. Utan olja eller andra sådana naturresurser försöker landet erövra en plats i den nya globaliserande ekonomin. Landet utmärker sig på det idrottsliga området, såsom nyligen vid skridskotävlingar i mitt land, och klarar av politiska jordskred på ett bra sätt, vilket visade sig vid det senaste valet.
I den stenhårda kampen om en plats i världen drabbas landet för andra året i rad av extrem kyla efter en för torr sommar. Hundratusen familjer och tolv miljoner boskapsdjur riskerar att svälta ihjäl. Det problemet har också förvärrats av att Mongoliet tidigare levererade mycket nötkött till bland annat Ryssland och Finland. I och med Finlands anslutning till Europeiska unionen stängdes den finska marknaden till största delen och Europas massiva matsändningar till Ryssland satte Mongoliet ur spel även på den marknaden.
Europeiska unionen är alltså skyldig Mongoliet något. ECHO-bidragen är lämpliga i det här sammanhanget och det skulle pryda Europeiska unionen om mer Tacis-medel skulle anslås för att stimulera den här demokratiska sällsynta fågeln i Centralasien. Även i demokratiskt avseende är det bra med en god förebild att följa.
Jag skulle gärna också vilja höra från kommissionen vad den konkret vill göra med avseende på ECHO-medlen, extra bidrag, katastrofhjälp, men även främst med avseende på den demokratiska stimulansen av landet genom, kanhända föregripande budgeten 2002, att anslå extra medel för det här landet via Tacis-programmet. Jag känner mig i gott sällskap med kollega Staes men även med vår vicetalman Wiebenga som också har engagerat sig för det här området. I det avseendet, herr kommissionär, kan ni ändå göra många personer här i parlamentet litet gladare i dag.

Talmannen
 Jag kan säga att även jag var imponerad av beslutsamheten och den demokratiska inställningen hos Mongoliets vice premiärminister som jag fick ta emot å Fontaines vägnar.

Liikanen
. (EN) Herr talman! Till att börja med vad gäller översvämningen i Moçambique, följer kommissionen noggrant utvecklingen av situationen där och är djupt bekymrad över antalet flyktingar och av de dödsfall som redan inträffat. Jag håller med det flera av er sagt: att detta land verkligen lidit mer än rimligt de senaste årtiondena.
Kommissionens humanitära biståndskontor, ECHO, har nära kontakt med kommissionens delegation i Moçambique och också med såväl regeringsanknutna som andra organisationer i landet. Kommissionens bedömning bekräftar behovet av nya humanitära hjälpinsatser i Moçambique. Initialfinansiering till ett belopp om 2 miljoner euro förbereds för närvarande. Utvecklingen övervakas noggrant. Kommissionen ingriper lämpligast först i biståndsfasen under och framöver, eftersom sök-och-räddningsfasen på ett sådant avstånd bäst sköts av sydafrikanska och mocambikiska flygstyrkor. Kommissionens roll kan sedan vara kompletterande efter den inledande fasen. Grannländerna Malawi, Zambia och Zimbabwe påverkas också av det onaturligt kraftiga nederbörden. Situationen i Moçambique kommer troligtvis att hålla i sig i flera veckor, medan vattenmassor fortsätter att strömma ur från fördämningarna i Kariba och i Cabora Bassa.
Livsmedelsbristen kommer troligtvis att hålla i sig minst t.o.m. i höst, oavsett om den kraftiga nederbörden håller i sig eller ej. Inom FN:s livsmedelsprogram uppskattar man att man redan ger mat till 80 000 människor och förbereder sig på att ge mat till 150 000. Kommissionen utlovar ett paket med hjälp till ett belopp av 73,5 miljoner euro till programmet för återupprättande efter översvämningarna år 2000, inbegripet en summa på 10 miljoner euro i ECHO-medel. 63,5 miljoner har utlovats, av vilka 23 miljoner euro redan utbetalats.
Beträffande Mongoliet, bereder ECHO, i enlighet med sitt uppdrag, humanitärt stöd till de människor som påverkats av de extrema väderförhållandena i Mongoliet sedan förra året. Förra året tilldelade ECHO nästan 2 miljoner euro till akut stöd för att möta de mest sårbara familjernas grundläggande matbehov, familjer som drabbats av den stränga vintern 1999-2000 och den efterföljande sommarens torka i Mongoliet. Under år 2001 har ECHO fattat ett beslut om akut finansiering om 1 miljon euro, som ett svar på den mongoliska regeringens vädjan om internationellt stöd samt på FAO:s och Röda korsets bedömning av de humanitära behoven. Detta beslut som för närvarande är på väg att antas, förutser distributionen av livsmedel, insatsvaror till jordbruket, och medicinska förnödenheter till den mest utsatta delen av samhället i de berörda områdena. Hjälpen kommer att delas ut av Internationella Röda Korset och de två ECHO-parterna, "Save the Children" i Förenade kungariket och "Premier Urgency" i Frankrike. ECHO övervakar noggrant den allmänna situationen i landet för att kunna identifiera potentiella framtida behov av humanitärt stöd.

Talmannen
Herr Maat har ordet.

Maat
Herr talman! Jag vill inte återuppta debatten men det ställdes verkligen tydliga frågor av några ledamöter om strukturella investeringar med mer Tacis-bidrag, bland annat med beaktande av den demokratiseringsprocess som utvecklar sig i Mongoliet. Kommissionären sade inget om det. Jag tror att han är rättvis mot parlamentet om han ändå skulle vilja säga några få ord om det.

De Voorzitter
 Jag vänder mig kort till kommissionären eftersom vi egentligen inte har någon tidsbrist just nu. Jag ser att kommissionären vill ta upp den saken helt kort.

Liikanen
. (EN) Herr talman! Jag har inte alls bråttom. Jag kommer att vara här hela kvällen. Men vad gäller frågorna, som är mycket relevanta, kan jag inte, hur skall jag säga, improvisera svar. Jag kommer att vidarebefordra alla era frågor till mina kolleger som är ansvariga för dessa ärenden, och de kommer sedan att informera er, ärade parlamentsledamöter.

Talmannen
 Jag förklarar den gemensamma debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 18.30.
(Sammanträdet avbröts kl. 17.05 och återupptogs kl. 17.30.)

Tjänsteföreskrifter för assistenter
Talmannen
 Nästa punkt på föredragningslistan är den muntliga frågan (B5-0010/2001) från Rocard till kommissionen för utskottet för sysselsättning och socialfrågor om kommissionens förslag om tjänsteföreskrifter för assistenter.
Jag ber att frågeställaren Rocard utvecklar frågan.

Rocard
Herr talman, herr kommissionär! I enlighet med Europaparlamentets arbetsordning är utskottet för sysselsättning och sociala frågor behörigt i frågor som handlar om skydd för levnadsvillkor och arbete inklusive arbetsmiljö. Denna vackra definition bemyndigar oss alltså att granska våra assistenters situation. Jag skulle t.o.m. vilja säga att den tvingar oss till det. Det vore märkligt om det utskott jag har äran att vara ordförande i skall vara behörigt för alla arbetstagare i Europa, med enda undantag för assistenterna i Europaparlamentet. Det är för övrigt den märkliga situation som vi haft hittills.
Idén att inkräkta på Europaparlamentets specifika organs befogenheter ligger långt ifrån oss. Det är därför, herr kommissionär, som när vi lyssnat till assistenternas representanter så har vi gjort det i närvaro och i samarbete med vår vice ordförande Onesta, som av parlamentets presidium har fått i uppdrag att följa dessa problem. Men vi vill ge utskottets för sysselsättning bidrag till att söka nya lösningar. Flertalet av våra kolleger känner väl till de problem assistenterna möter, från ovissheten till svårigheterna att vistas legalt på belgiskt territorium, där många av dem bor.
Europaparlamentets presidium har redan tagit ett nödvändigt internt beslut som syftar till att förbättra öppenheten i hanteringen av ersättning från sekretariatet. Punkten figurerade i Onestas betänkande och beslutet gläder mig. Det kommer att göra det möjligt för assistenterna att få ett korrekt anställningskontrakt, en social trygghet, som alla inte hade, och en olycksfallsförsäkring under arbetstid. Men andra problem har ännu inte lösts. Det handlar huvudsakligen om assistenternas specifika situation, vilka de facto är gränsarbetare utan att se sig tillerkända de rättigheter som dessa har.
Det är anledningen till att den rapport från de experter som utsetts av kommissionen hade tänkt sig att använda den befintliga europeiska lagstiftningen om fri rörlighet och att parlamentsassistenternas specifika situation skulle innefattas i denna. Den vägen verkar vara både realistisk och förnuftig. Den är realistisk eftersom den berömda förordningen 1408/71, som alla våra parlamentskolleger känner till, som reglerar den fria rörligheten för arbetstagare, studenter, pensionärer, etc. inte är en text som är uthuggen i marmor för att ständigt bevaras. Den är en text som rådet sedan mer än fem år tillbaka arbetat på för att förenkla, damma av och förbättra, ett arbete som borde avslutas under det belgiska ordförandeskapet, hoppas åtminstone Europaparlamentet.
I år har man lagt fram ändringar i texten för oss. Under förra sammanträdesperioden verkade det t.o.m. så att ett stort antal av våra kolleger önskade en grundlig omarbetning av texten, mer än tekniska förbättringar. Vi har ändå godkänt den senaste ändringen som rådet och kommissionen tillsammans bett oss om i februari. Med andra ord skulle denna text lätt kunna ändras och anpassas till assistenternas situation och skulle kunna ge dem möjlighet att välja i vilket land de skall betala sociala avgifter och att garantera deras andra rättigheter till social trygghet.
Denna realistiska väg är också förnuftig. Rådet önskade att parlamentet skulle reformera sina förhållanden till assistenterna i öppenhet. Det första steget har tagits med det beslut som jag nämnde. Det vill inte ta upp frågorna om skatter. Användningen av förordning 1408/71 kräver inte det. Okey, rådet ville inte ge assistenterna status som tjänstemän. Vår begäran syftar inte till det. Det är helt annorlunda, det syftar endast till att garantera deras grundläggande rättigheter till social trygghet. Med andra ord är alla omständigheter för handen i dag för att ta ett beslutsamt steg framåt i detta ärende. Herr kommissionär, det är anledningen till vår fråga till kommissionen, som alltid uttryckt sin vilja att gå vidare i denna fråga tillsammans med parlamentet. Kommissionen har det politiska initiativet, och vi begär i dag att den skall använda sig av det och formellt lägga fram ett förslag till förändring av förordning 1408/71 i syfte att lägga till ett enkelt stycke som tar upp assistenternas situation. Det tillkommer sedan rådet att ta sitt ansvar, att bibehålla eller inte bibehålla våra assistenter och oss själva i en osäker rättslig och social situation.
Parlamentet har redan påbörjat ett internt arbete inom sin institution. Fortsättningen beror på den normala lagstiftningsproceduren. Det tillkommer kommissionen att från och med nu arbeta fram ett förslag och parlamentet kan avsluta sitt arbete för att uppnå en intern reglering för att behandla frågan om assistenterna.
Det är således anledningen till vår fråga till kommissionen. Inom vilken tidrymd, herr kommissionär, kommer denna nödvändiga text att föreslås? Den bästa lösningen vore innan det belgiska ordförandeskapet påbörjas, eftersom våra assistenter arbetar i Belgien. Frågan är brådskande. Det handlar också om vårt parlaments etik och bilden utåt.

Liikanen
. (EN) Kommissionen fäster stor vikt vid frågor om hjälp till medlemmar av Europaparlamentet. Under 1998 lade kommissionen, med parlamentets samtycke, fram ett förslag som syftade till att ändra anställningsvillkoren för övrig personal så att parlamentsassistenter skulle bli tillfällig anställda. Jag råkade vid den tidpunkten vara den ansvariga kommissionären.
Detta skulle ha inneburit lika behandling av assistenter med avseende på deras lön, anställningsvillkor och skatter, med möjlighet att välja socialförsäkring. Som ni dock alla vet, antogs inte detta förslag av rådet.
I en överenskommelse mellan Europaparlamentet och rådet, beställde kommissionen en expertundersökning som gav flera lösningar, som skulle komma att vara förenliga med gemenskapens lagstiftning och assistenternas och parlamentsledamöternas intressen. Experterna föreslog att en aspekt av assistenternas juridiska status kunde hanteras med ett annat av gemenskapens verktyg, nämligen förordning nr 1408/71, som samordnar medlemsländernas socialförsäkringssystem. Assistenterna omfattas redan av denna förordning och det medför i princip att de omfattas av socialförsäkringssystemet i det land där de arbetar.
Vice talman Onesta har kontaktat min kollega, kommissionär Diamantopoulou, och föreslår att kommissionen lägger fram ett förslag till rådet och Europaparlamentet till en ändring av denna förordning som medger att assistenterna kan välja mellan den medlemsstat där de arbetar, den medlemsstat där de senast var försäkrade och den medlemsstat där de är medborgare. En liknande uppfattning finns redan för tillfällig personal inom institutionerna.
Ett sådant ändringsförslag skulle endast lösa en mycket specifik och avgränsad del av assistenternas juridiska belägenhet och skulle inte befria dem från skyldigheter, föreskrivna i nationell arbetsrättslagstiftning, skatter och social trygghet. Kommissionen har dock förbundit sig att finna en lösning som ligger i linje med både assistenternas och parlamentsmedlemmarnas intressen. Det föreslagna ändringsförslaget kan helt klargöra assistenternas juridiska status beträffande deras rättigheter inom socialförsäkringen. Det verkar som om tillämpningen av förordning 1408/71 med avseende på denna kategori av arbetstagare ännu ger upphov till osäkerhet, som kan undvikas genom denna ändring. När de väl har gjort sitt val bör det inte föreligga fler missförstånd beträffande vilket system som de omfattas av.
Vidare verkar det vara motiverat att göra avsteg ifrån de allmänna bestämmelserna gällande personer som arbetar på temporär basis för medlemmar av gemenskapens institutioner, så som tillfällig personal. Mitt förslag låter då som följer: "Därför ämnar kommissionen inom kort för Europaparlamentet och rådet föreslå det omnämnda ändringsförslaget till förordning 1408/71". Om vi frågar oss vad "inom kort" innebär, kan jag säga att det kommer att ske före sommaren. Det innebär att beslut i denna fråga kan ske under det belgiska ordförandeskapet.

Posselt
Herr talman! Jag har sedan 1979, sedan de första direktvalen, deltagit i alla Europaparlamentets sessioner, det vill säga här i Strasbourg från måndag till fredag, varav 15 år som assistent till kollegan Otto von Habsburg som vi alla minns och sedan 7 år tillbaka som ledamot. Innan dess ägnade jag mig åt frågan som journalist på en dagstidning. Jag anser därför att jag känner till frågan utifrån de tre olika sidor som här är involverade. Därför vill jag säga att det är glädjande att vi med våra provisoriska bestämmelser har uppnått tjänsteföreskrifter som å ena sidan bevarar flexibiliteten, å andra sidan skapar säkerhet och även har godtagits av revisionsrätten som ett förnuftigt och hållbart system, även om jag finner det problematiskt att underlaget till arbetsordningen ändras mitt under en pågående period. Egentligen bör det alltid ske i början av en period.
Nu handlar det om de slutliga tjänsteföreskrifterna för assistenter och vi välkomnar givetvis dessa. Jag vill ändå varna för att de kan leda till en överdriven byråkratisering och en brist på flexibilitet. Det ryktas att det finns planer på att samtliga assistenter skall omfattas av det belgiska rättsväsendet. Det skulle inte bara bli problematiskt för alla våra medarbetare i valkretsarna, då det gäller att stärka återkopplingen till valkretsen, utan det skulle även vara orättvist mot arbetsstrukturen i vårt parlament, för enligt rådets beslut har parlamentet sitt säte i Strasbourg, och det är här vi håller våra sammanträden. För ledamöter från Sydtyskland eller Frankrike till exempel är det därför ofta lättare att anlita en assistent i Strasbourg och i valkretsen i stället för att skicka efter en assistent från Bryssel.
Strasbourg är parlamentets säte. Därför vore det oklokt att låta assistenter som arbetar här till exempel omfattas av belgisk rätt. Bryssel är en viktig arbetsort, men det är endast en arbetsort precis som Luxemburg. Därför anser jag att systemet måste göras flexibelt, att det måste finnas en valfrihet som gör parlamentets samtliga tre arbetsorter liksom sätet Strasbourg rättvisa och även behovet av att utföra motsvarande arbete i valkretsarna. Därför anser jag att rådet, kommissionen och parlamentet måste enas om bestämmelser som ger våra assistenter trygghet, och som sagt även motsvarar parlamentets särskilda arbetsvillkor som ju inte har fastslagits av parlamentet, och gör det möjligt för ledamöterna att i enlighet med lagarna i den medlemsstat som valt dem se till att dessa bestämmelser införs eller får bestämmelser till stånd som står i förhållande till deras arbetsinsats, deras arbetsstruktur och deras föreställning om arbetet, liksom våra assistenters berättigade sociala intressen.

Gillig
Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! Jag tror att vi först kan lyckönska oss här i kammaren i dag över att en fråga som legat i långbänk alltför länge nu diskuteras. Hur kan man inte vara förvånad över denna oförmögenhet att reglera en oviss situation som rör assistenterna, de personer som dagligen hjälper oss, då vi har befogenhet att lagstifta om vissa aspekter som avser omständigheter i livet och arbetet för alla medborgare i de femton staterna?
Det handlar i realiteten om att finna lösningar på frågor som är väsentliga och grundläggande som handlar om social trygghet, tjänsteföreskrifter, arbetsolyckor och alla dessa frågor av social karaktär som vi väl känner till, eftersom vi behandlar dem för alla arbetstagare i våra femton länder.
Det handlar också om att göra ett förtydligande om bestämningen av deras arbetsvillkor, vilket snarare lämpar sig för interna möten. Denna fråga har sedan länge tagits upp av vår politiska grupp, men också av andra politiska grupper som man redan påtalat.
Under denna lagstiftningsperiod hade förslagen om en formalisering av en föreskrift stött på rådets betänkligheter att gå vidare på en väg mot att göra assistenterna till tjänstemän och att innefatta dem i skattedimensionens problem.
Jag tror att vi inte i dag bör missta oss på vilka syften vi har. I dag finns inte längre dessa krav på dagordningen på samma sätt. Det är klart att vi inte vill göra gemenskapstjänstemän av våra assistenter, på samma sätt som det skulle vara malplacerat att vilja knyta frågan om en föreskrift för assistenterna till ledamotsstadgan.
Varför vilja komplicera en fråga där insatserna är så tydliga, så legitima, som Michel Rocard så väl uttryckte, och som det går att finna lösningar på tack vare de förfaranden som vi är så väl förtrogna med, som är tillgängliga och enkla?
Den verkliga insatsen i detta utbyte är i dag att veta på vilket sätt kommissionen kommer att tillägna sig det arbete den begärt av en expert i denna fråga. Visst, de utvecklingar som nyligen beslutats av parlamentets presidium, tillhandahållandet av korrekta kontrakt, rättfärdigandet att vara ansluten till ett socialt trygghetssystem, och till en olycksfallsförsäkring för skador på arbetsplatsen är bra beslut, men de uttömmer inte hela frågan och det skulle vara väldigt viktigt att, t.ex. kunna kontrollera den information som samlats in.
Men det förslag som är gjort att betrakta våra assistenter som verkliga gränsarbetare, och att i konsekvens med det kunna använda förordning 1408/71, i vilken det skulle räcka att lägga till ett stycke för att de skall innefattas verkar mycket lämpligt.
Herr kommissionär! Våra medarbetare förväntar sig att kommissionen tar initiativ i denna fråga. Det kommande belgiska ordförandeskapet skulle glädja sig åt att leda detta ärende i hamn men ni har sagt oss, herr kommissionär, att förslag kommer att vara långt framskridna innan sommaren. Vi tackar er särkilt å alla denna kammares assistenters vägnar.
(Applåder)

Attwooll
Herr talman, kommissionär, kolleger! Om jag får inleda med en personlig kommentar, är det nu två år sedan jag deltog i en kampanj på en valplattform som betonade behovet av erforderlig status för ledamöterna och deras assistenter. Det är mycket pinsamt att nödsakas att tillstå inför allmänheten där hemma hur långsamt processen framskridit beträffande dessa båda status. Av de två, skäms jag mest i fallet med assistenternas status, eftersom detta är ett fall där vi som Europaparlamentariker är direkt ansvariga för frågor som berör andras liv.
Min grupp är tacksam för kommissionens angreppssätt gentemot professor Vandersanden och de förslag som han författat. Vi har ännu inte i detalj diskuterat hans fristående förslag rörande de åtgärder som bör vidtas inom Europaparlamentets egen arbetsordning. Vi kan därför upptäcka att vi inte håller med om olika aspekter av förslagen. Vi anser dock att hans metod som gör en skillnad mellan vad som kan uppnås, inom arbetsordningen och vad som faktiskt kräver lagstiftning, utgör ett lovande "nästa steg".
Vi har nöjet att ta del av utfallet av trepartsdiskussionen och kommissionens uttalande i dag, där förslag om en ändring av förordning 1408/71 utlovas. Vi vill dock tillägga att oavsett vilken plan som antas och vad de än för med sig, måste den ha vissa utmärkande drag. För det första måste den vara enkel. Den måste vara enkel i utformningen. För det andra, måste den ge rättssäkerhet. Med detta menas att den måste vara uttömmande i täckandet av anställningsförhållandena. Detta behöver inte innebära stelhet och enhetlighet. Det innebär bara, till exempel, att samtliga assistenter måste vara försäkrade mot olyckor som kan inträffa på arbetet.
För det tredje måste den vara öppen för insyn. Enligt min personliga mening bör vi försöka röra oss mot ett system med lika lön för likvärdigt arbete. Med tanke på att assistenter kan vara anställda på flera olika plaster och ha olika uppgifter at utföra, kan det vara svårt att uppnå. Vi borde dock åtminstone försöka se till att ingen faller under en utsatt miniminivå och att anledningarna till eventuell spridning är fastställd. Jag anser att det på lång sikt inte finns någon ersättning för en riktig status men nu har vi i alla fall en väg att gå. Jag hoppas att vi rör oss längs med den så fort vi bara kan.

Talmannen
 För er som inte vet det kan jag tala om att vice ordförande Onesta i presidiet har fått i uppdrag att för presidiet lägga fram tjänsteföreskrifterna för assistenter. Utan att förekomma honom vill jag säga att vi alla är mycket nöjda med det engagemang som han har visat frågan. Därför ser vi fram emot att höra vad Onesta har att säga.

Onesta
Tack, herr talman, och tack till er, Michel Rocard. Tack vare er roll som ordförande i det särskilda utskottet, och att ni för vårt parlaments talan i er riktning, herr kommissionär, eftersom det är tydligt att vad det gäller denna föreskrift kommer vi knappt ur skuggan. Efter så många år som vårt parlament funnits, försöker vi fortfarande reglera en fråga som vi borde ha sopat från vår föredragningslista sedan många år tillbaka.
Ni har gett oss en god nyhet. Tempot kommer att bli snabbare. Vi kan alla glädja oss över det. Vilken är den nuvarande situationen? Rådet har bett oss att överge vägen att göra assistenterna till tjänstemän. Det är gjort. Vi har dragit tillbaka förhandlingarna om det dokument som gett upphov till så många problem i rådet. Rådet har bett oss, parlamentet, att utelämna alla skattefrågor i detta ärende. Det är gjort och assistenterna medger själva att de accepterar utelämnandet på villkor att det upprättas en korrekt föreskrift.
Rådet har också bett oss att vidta alla nödvändiga åtgärder för att säkerställa öppenhet, och som våra kolleger påmint oss om, är vi i färd med att göra det. Inom några veckor kommer inte någon parlamentariker att ha tillgång till någon budgetpost för att betala assistenterna, om man inte i förväg talat om detta för parlamentstjänsterna. Själv har jag gjort denna plikt som arbetsgivare under eftermiddagen. Man kommer alltså inte att ha tillgång till budgetposten utan att i förväg ha inlämnat en kopia på alla sina korrekt utfärdade anställningskontrakt, som bevis på att den sociala tryggheten är komplett för assistenterna och att de är väl skyddade vid olyckor på arbetsplatsen.
Inom några veckor kommer hela Europa slutligen att få veta namnet på våra assistenter. Vi skall verkligen ut ur skuggan eftersom ingen i parlamentet i nuläget är kapabel att framställa denna berömda lista med alla de som förvisso utför ett oumbärligt arbete för att vår europeiska gemenskap skall fungera.
Vi står alltså där. Vi har tagit de steg som begärts. Vi kan inte förstå att kommissionen inte nu gör det som den alltid sagt i våra många och olika kontakter, att den var redo att vid lämpligt tillfälle ta det avgörande steget för att i slutändan ha en äkta rättslig grund för att gå vidare. Vi skulle inte förstå om rådet som alltid sagt sig vara redo att, då kommissionen väl tagit detta steg, vare sig under det finska, portugisiska, franska och nu det svenska ordförandeskapet, att det också vid lämpligt tillfälle skulle gå sin del av vägen, inte gör det. Parlamentet har gått sin väg. Nu är det upp till övriga institutioner att gå sin.
Vilken väg kan man gå? Naturligtvis tror jag att Vandersandens rapport som ni i kommissionen hade begärt och spred är ett bra bakgrundsmaterial. Att förändra förordning 1408/71 är den bästa metoden, eftersom vi då skulle få något enkelt och sammanhängande, för att i slutändan ge våra assistenter en stadga som inte kan ifrågasättas på det rättsliga planet. Det handlar inte om en begäran om harmonisering av de sociala trygghetssystemen utan om en enkel samordning av politikområden, vilket en ändring av förordningen gör möjlig.
Kom sen inte och säg att det är komplicerat, även om det behövs enighet i rådet, eftersom det sedan 1997 redan har gjorts fem ändringar i förordningen, och alltid i enighet. Ge oss en rättslig grund. I den arbetsgrupp som jag ansvarar för, där företrädare för alla politiska grupper ingår, har ni kunnat konstatera att parlamentet äntligen talar i denna fråga med en enda röst. Vi är här, alla grupper tillsammans, för att be er ta detta avgörande steg.
Naturligtvis har vi ändå inte en äkta tjänsteföreskrift för assistenter då ni tagit detta avgörande steg, som vi hoppas att rådet följer. Det kommer fortfarande att fattas en etikkod, ett kollektivavtal, förmodligen ett utjämningssystem för att garantera jämställdheten mellan alla våra assistenter, som min kollega i den liberala gruppen sagt, att lika arbete skall ge lika lön. Detta jämställdhetssystem kan vi se fram emot med hjälp av en utjämningskassa på parlamentsnivå.
Ge oss denna rättsliga grund, så gör vi resten. Vi behöver detta avgörande steg. Kollegerna har sagt det. Legalitet, enkelhet, öppenhet, hög nivå på den sociala tryggheten. Ge oss legaliteten, vi ser till att nå enkelhet, öppenhet och den höga nivån på den sociala tryggheten.

Wurtz
Herr talman, herr kommissionär! Jag delar fullständigt Gérard Onestas förslag. Under alldeles för lång tid har parlamentsassistenterna arbetat utan att vara skyddade av en föreskrift. Även om den stora majoriteten av ledamöterna ger korrekta arbets- och löneförhållanden måste man erkänna att vissa kollegers metoder fördunklar bilden av parlamentet något. Frånvaron av kontroll och öppenhet i hanteringen av kansliersättningar hade öppnat vägen för missbruk. Och som Jacques Loyau, ordförande i assistentföreningen, tidigare beklagade är det så att i avsaknad av riktlinjer var allt möjligt och skillnaderna var stora.
Den undersökning som genomfördes av assistentföreningen, för över ett år sedan, hade visat en oroande situation. 14 procent hade inga anställningskontrakt. 12 procent hade bara kontrakt som externa konsulter, även om de arbetade heltid. 53 procent hade varken socialförsäkringar eller olycksfallsförsäkringar. Denna undersökning har utgjort grunden för de åtgärder parlamentsassistenterna och deras organisation vidtagit, och som vår grupp stött sedan de började. Några första resultat har uppnåtts inom parlamentet i och med presidiets antagande av ändringen av artikel 14 i arbetsordningen om regleringen av ledamöternas kostnader och ersättningar. Vår talman, Nicole Fontaine, underströk då, vilket jag citerar: " Det har gjorts betydande och konkreta framsteg i assistentärendet. De övergångsåtgärder som antagits tolkar Europaparlamentets vilja och beslutsamhet till mer öppenhet och jämlikhet inom detta område."
Dessa åtgärder som tillämpas sedan 1 januari i år har gjort det möjligt att stärka kontrollen av kansliersättningarna och att se till att varje assistent får ett anställningskontrakt, en sjukförsäkring och en försäkring för olycksfall på arbetsplatsen. Detta framsteg, som uppnåtts tack vare assistentföreningens ihärdiga arbete och vår vice talmans, Gérard Onestas, effektiva arbete har utgjort grunden för att inleda förhandlingar med rådet. Men som sagts, det verkar som om ärendet sedan flera månader blockerats trots våra ansträngningar. Jag ser dock med intresse att en principöverenskommelse finns mellan kommissionen och parlamentet för att ändra förordningen om den fria rörligheten i den riktning som assistenterna önskar. Det gläder mig. Vägen verkar alltså stå öppen för att enkelt kunna utmynna i denna berömda europeiska föreskrift som ger assistenterna en likvärdig situation, i överensstämmelse med deras anställningsförhållanden, för att använda sig av ordalydelsen parlamentet valde då det tog ställning den 11 mars 1999.

Blokland
Herr talman! Jag vill tacka kommissionär Liikanen, Rocard och vice talman Onesta så hjärtligt för deras anföranden i dag och för allt det arbete som de lagt ner hittills. Det hindrar naturligtvis inte att ledamöterna i allra första hand själva är ansvariga för att deras assistenter får ordentliga anställningskontrakt, inkluderande socialt skydd, goda arbetsförhållanden och försäkringar. Det är i allra första hand vår sak att ordna det på ett bra sätt. Tyvärr kan vi konstatera att vi inte har gjort det och att det nu finns ett extra behov av bra tjänsteföreskrifter för våra assistenter. EDD-gruppen stöder verkligen assistenternas berättigade önskemål.
Jag vill i det sammanhanget komma med en anmärkning till. Det är inte berättigat med alltför stora skillnader mellan Europaparlamentets fasta personal, den tillfälliga personalen i partigrupperna och assistenterna, särskilt inte om de till stor del utför samma arbete. Rådet måste ännu en gång fundera över vad som nu verkligen är oberättigade skillnader. Vi måste nämligen alltid avvisa diskriminering. Assistenternas frihet att själva välja vilket socialt system de vill omfattas av är enligt min åsikt mycket viktigt.
Jag vill dock ansluta mig till kollega Posselt som varnat för alltför mycket byråkrati. Det är redan nu mycket invecklat och tidsödande att handla på ett korrekt sätt. Ledamöterna måste också ha frihet att anställa assistenter i den egna medlemsstaten eller i Bryssel och det får vi inte begränsa i framtiden.
Herr talman! Jag har litet tid över men kommissionär Liikanen har till stor del lugnat mig. Jag önskar honom mycket framgång och hoppas att verksamheterna verkligen skall vara avslutade före sommaren.

Pittella
Herr talman, herr kommissionär, kolleger! Jag tackar varmt Rocard för att han med sin muntliga fråga på nytt har väckt frågan om tjänsteföreskrifter för assistenter. Det är bra att han, med sin auktoritet och sitt noggranna och oemotsägliga sätt, har väckt frågan på nytt efter de upprepade utfästelser i denna riktning som vårt parlament har gjort. Mot determinismen i vissa uttalanden vill jag påminna om den roll som socialisterna har spelat, i synnerhet i budgetutskottet. De har varje år kämpat i första linjen för att dessa åtaganden skulle skrivas in i riktlinjerna för budgeten, vilket de även kommer att göra när vi denna gång skall ägna oss åt denna övning.
Ikväll har vi fått höra värdefulla utfästelser från presidiet, vice talmannen och kommissionär Liikanen. Dessa utfästelser går i rätt riktning, även om de fortfarande bara utgör ett partiellt svar. Det är nödvändigt att lägga fram ett definitivt och fullständigt svar som behandlar både ersättningen, såväl skattemässigt som ekonomiskt, och de skyldigheter och rättigheter som är förbundna med en funktion, även om denna bara är tillfällig.
Det är nödvändigt att handla snabbt. Det är vår plikt att garantera största möjliga öppenhet och insyn och full laglighet åt ett förhållande där det i vissa fall finns kvar gråzoner som kränker arbetstagarnas rättigheter. Vi måste se till att de principer som vi önskar hävda för alla också gäller för dem som arbetar med oss. Det är vår plikt att se till att dessa yrkesmänniskor, som för övrigt lämnar ett kvalitativt sett mycket värdefullt bidrag, behandlas med full respekt för deras värdighet.

Marinho
Herr talman! Jag tror att det är första gången som debatten om assistenterna bevärdigas med en öppen debatt, det vill säga i kammaren. Jag börjar därför med en alldeles särskild gratulation till det initiativ som vår kamrat Michel Rocard har lagt fram, om att inleda en debatt som är helt nödvändig att hålla öppet.
Ärade ledamöter! Jag försvarar också, för personalens räkning, en gemensam stadga för parlamentets assistenter, grundad på de i dag fastställda kategorierna i tjänsteföreskrifterna för unionens tjänstemän. Kommissionär Neil Kinnocks humoristiska förslag om översyn skulle till och med kunna vara ett bra tillfälle att fastställa ett beslut av denna typ. Dock anar jag att vi är mycket långt ifrån att komma dithän. Därför måste vi fortsätta arbeta med det vi har och med lösningar som, även om de slås fast i europeiska instrument som förordningen, bara är en väg som är öppen för en framtida europeisk stadga.
Vi vet alla att de nya bestämmelserna som parlamentet godkänt angående assistenternas situation är ren intern rätt. Vi måste garantera kontraktens öppenhet, deras offentliggörande, kravet på ett effektivt socialskydd och betalningen av skatterna i varje medlemsstat. Det är regler som visar vår politiska vilja, men också svagheten i parlamentets när det gäller att reglera en hel stadga för parlamentsassistenterna som inte naturligt uttöms i dessa frågor. Då emellertid dessa bestämmelser är beslutade, finns i denna kammare, det är jag säker på - detta kan bekräftas hos presidiet, kontaktgruppen och i de inlägg som har gjorts här - en stor majoritet som vill ha en legalisering från rådets sida av det som, med rent intern verkan, i allmänhet redan praktiseras genom ändring av förordning 1408/71, för de migrerande arbetstagarna. Vi vill när allt kommer omkring, genom den ändrade grundförordningen med tillämpning i alla medlemsstater, att assistenterna skall ha migrerande arbetstagares rättigheter, vilket de är, genom lagstiftningen i det land som bäst anpassas till karaktären i deras faktiska arbete, vilken fördelas i tid mellan Bryssel, Strasbourg och Luxemburg och ledamotens ursprungsland. Vi har i dag fått reda på, och vi fick höra det av kommissionär Erkki Liikanen, att kommissionen äntligen kommer att sätta i gång detta ärende. Vi kommer då att lämna den tunnel där vi har befunnit oss om det belgiska ordförandeskapet lyckas avsluta ärendet. Det återstår senare, efter det belgiska ordförandeskapets framgång, att avsluta arbetet. Men detta, herr talman, är ett arbete uteslutande för denna kammare.

Rocard
Herr talman, herr kommissionär! Allt är sagt. Utskottet för sysselsättning och sociala frågor i Europaparlamentet hade tre mål som syfte då det tog beslutet att ställa er denna fråga i kammaren.
Det första var att offentligt försäkra våra assistenter att parlamentet tar sig an deras fråga. Det är uppnått.
Det andra var att försäkra oss om att kommissionen, som själv gett ett uppdrag åt en expert, Vandersanden, skulle skynda sig att förverkliga sitt arbete och att ge detta en administrativ uppföljning. Ni har just tagit er an det.
Vårt tredje syfte var att få en tidsram, särskilt kopplad till att det belgiska ordförandeskapet är i antågande och att problemet i huvudsak är i förhållande till det belgiska socialförsäkringssystemet. Det måste alltså till att belgarna skall vara fast när de får ordförandeskapet, att de inte kan smita undan, men att det förberedande arbetet skall vara gjort. Ni har precis lovat oss detta. Tack.
Vår vän Pittella begärde med all rätt tidigare att man skall komma till en komplett och definitiv lösning på assistentproblemet, och han har rätt. Men vi vet alla att det kommer att ta tid, att det kommer att finnas olika etapper, arbeten och att delaktighet krävs från de tre institutionerna: kommissionen, rådet och oss själva, parlamentet, som inte kan avsluta vårt arbete förrän efter er. Som vanligt är det viktigaste nästa steg. Tack för att ni tar er an att hjälpa oss att passera det.

Liikanen
. (EN) Jag vill tacka parlamentet för detta mycket tydliga budskap. Jag för detta vidare till mina kolleger, kommissionär Diamantopoulou och även till ordförande Prodi för att garantera att våra interna förfaranden är tillräckligt snabba för att förslaget ligger på bordet lagom till Belgiens ordförandeskap.

Talmannen
 Vi förväntar oss alltid att kommissionären talar i 10 minuter men i dag har han bara talat i 10 sekunder. Därför befinner vi oss i den situationen att vi måste avbryta sammanträdet tills omröstningen börjar. Posselt vill säga något om arbetsordningen.

Posselt
Herr talman! Jag vet att det inte går att beräkna talartiden exakt, men det har tämligen ofta hänt att vi efter debatten om aktuella och brådskande frågor har gjort en paus och sedan ytterligare en paus innan omröstningen. I eftermiddagens debatt om aktuella och brådskande frågor fick vår grupp som parlamentets största grupp dela på tolv minuter, förutom de minuter som förslagsställarna har. Det var mycket svårt att tillgodose allas önskemål. Vi blev tvungna att göra en stor del av våra kolleger besvikna. Med tanke på dessa erfarenheter ber jag därför att grupperna i fortsättningen får lite längre talartid under debatten om aktuella och brådskande frågor än de får i dag. Det är uppenbart att den nuvarande beräkningsmodellen inte är helt realistisk.

Goodwill
Herr talman! Jag är övertygad om att ni håller med om att en del i att vara politiker är att föregå med gott exempel. I morse åkte jag spårvagn i Strasbourg för första gången någonsin. Jag blev mycket imponerad, något jag antar inte är ägnat att förvåna, eftersom spårvagnarna faktiskt byggdes i Förenade kungariket. Men det förefaller tämligen ironiskt att vi hela veckan på detta ställe röstat i syfte att rädda planeten jorden, samtidigt som vi åker omkring i Strasbourg i Mercedes med privat chaufför.
Kan Europaparlamentet överväga att tilldela ledamöterna utförliga instruktioner i hur man använder sig av spårvagnsnätet samt de tillbuds stående rutterna, och kanske t.o.m. ge oss ett par fria biljetter så att vi kan sätta igång. Det är ett utomordentligt nät och samtidigt skulle vi kunna bespara skattebetalarna en del pengar genom att använda oss av det.

Talmannen
 Kära kolleger, jag ber att ni tar arbetsordningen på allvar!

Cushnahan
Herr talman! Jag vill bara understryka att en del av oss är mycket miljövänliga. Vi går t.o.m. till jobbet.

Talmannen
 Det är ännu mer hälsosamt!

OMRÖSTNING
Talmannen
 Nästa punkt på föredragningslistan är omröstning i aktuella och brådskande frågor av större vikt.
Inför omröstningen om Kalimantan:

Ribeiro e Castro
Herr talman! Jag vill mycket kort uppmärksamma presidiet på punkt 4 och för att understryka motsägelsen mellan det vi har röstat om, det vill säga, att resolutionen skall skickas till ledarna i Cabindas befrielsefront och i det förnyade FLEC, och det, enligt vår mening, olämpliga förfarandet, vilket också kan få allvarliga konsekvenser på det humanitära området, vilket vi beklagar, då några personer kördes ut från Europaparlamentets lokaler med åberopandet av att de tillhörde just FLEC, till vilken presidiet har fått i uppgift att förmedla den resolution vi har röstat om. Vi kommer att i ett brev till talmannen ange vår oenighet med detta förfarande.

Talmannen
 Vi uppmärksammar detta, men här i parlamentet brukar resolutionstexterna översändas till alla som nämns i dessa.
  
Inför omröstningen om lätta vapen:

Rocard
Herr talman! Som jag sade tidigare i debatten, och efter att ha konsulterat alla grupperna som verkade ha gett sitt medgivande skall detta bekräftas. Jag skulle gärna vilja föreslå två muntliga ändringsförslag som inte tillför något nytt, men som glömts bort i brådskan i vårt arbete.
Det första är i slutet av skäl E och består i att citera: "och Bamakoförklaringen från 52 medlemsstater i Afrikanska enhetsorganisationen om handeldvapen och lätta vapen". Det är en förklaring som är tillräckligt viktig för att nämnas. Det är den allmänna uppfattningen. Den har helt enkelt missats.
Det andra muntliga ändringförslaget skulle höra till punkt 2, som fjärde underpunkt. Det består i att hänvisa till märkningen av vapen och jag tackar den politiska skärpan hos våra vänner i PPE som har tagit till sig det ändringsförlag som jag föreslog och funnit en bättre lämpad plats för att innefatta det i texten. Jag tackar PPE. Med andra ord skulle detta ändringsförslag införas efter "tillverkning" i den tredje raden, som fjärde underpunkt i punkt 2. Det skulle alltså bli: "tillverkning, märkning, överföring och anskaffning av lätta vapen och handeldvapen".
(Inga invändningar framfördes mot de muntliga ändringsförslagen.)
Talmannen. Härmed har vi avklarat föredragningslistan för denna arbetsvecka. Jag önskar er alla lycka till på resan hem! Gränserna till Frankrike är stängda! .

Avbrytande av sessionen
Talmannen
 Jag förklarar härmed Europaparlamentets session avbruten.
(Sammanträdet avslutades kl. 18.45.)

