om Europeiska ombudsmannens särskilda rapport med anledning av förslaget till rekommendation till Europeiska kommissionen i klagomål 3453/2005/GG (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är ett betänkande av Proinsias De Rossa, för utskottet för framställningar, om Europeiska ombudsmannens särskilda rapport med anledning av förslaget till rekommendation till Europeiska kommissionen i klagomål 3453/2005/GG.
Proinsias De Rossa
föredragande. - (EN) Herr talman! Jag är glad över att vara här i kväll, även om jag hade föredragit att mötet låg lite tidigare. Hur som helst är det viktigt att detta betänkande debatteras i parlamentet.
I betänkandet behandlas ett klagomål mot kommissionen om ett administrativt missförhållande. Ärendet har överlämnats till Europaparlamentet genom en särskild rapport från Europeiska ombudsmannen. Att överlämna en särskild rapport till Europaparlamentet är ombudsmannens sista faktiska åtgärd när han söker ett tillfredsställande svar på uppdrag av en medborgare. Det händer därför sällan att rapporter av det här slaget tas upp här.
I mitt betänkande, som har utarbetats på uppdrag av utskottet för framställningar, bekräftas ombudsmannens slutsats att kommissionen har misslyckats med att handlägga framställarens klagomål. Som ombudsmannen sakligt konstaterar handlar det om flera års obefogat dröjsmål, vilket utgör ett exempel på ett administrativt missförhållande.
Jag vill betona att betänkandet inte behandlar innehållet i EU-lagstiftningen, utan enbart hur kommissionen har misslyckats med att handlägga klagomålet. Jag vill därför påpeka att jag inte accepterar det ändringsförslag som GUE/NGL-gruppen har lagt fram till betänkandet, eftersom dess syfte är att införa inslag som rör själva lagstiftningen.
I det ursprungliga klagomålet till kommissionen 2001 krävde klaganden, en tysk läkare, att kommissionen skulle inleda ett överträdelsesförfarande mot Tyskland. Klaganden hävdade att Tyskland bröt mot rådets direktiv 93/104/EG, allmänt känt som arbetstidsdirektivet. Ärendet handlade om att Tysklands införlivande av detta direktiv stod i strid med direktivet när det gällde läkarnas arbete på sjukhus, i synnerhet i fråga om den tid under vilken dessa läkare hade jourtjänstgöring. Enligt klaganden medförde detta betydande risker för både personal och patienter.
Ombudsmannen konstaterade med hänsyn till klagomålet att det gick nästan 15 månader innan kommissionen började handlägga klagomålet och att detta utgjorde ett administrativt missförhållande.
Under tiden hade Tyskland antagit en ny lag i syfte att anpassa den tyska lagstiftningen till direktivet, och kommissionen informerade klaganden om att den behövde tid för att undersöka om denna nya lag var förenlig med gemenskapsrätten och om den innebar att det framlagda klagomålet hade hanterats effektivt.
År 2004 informerade kommissionen den klagande om att den hade antagit nya förslag för att ändra det ursprungliga direktivet och att den skulle ta ställning till klagomålet mot bakgrund av dessa förslag. Ett år senare, år 2005, vände sig den klagande åter till ombudsmannen för att meddela att kommissionen nonchalerade ombudsmannens tidigare slutsatser.
Eftersom förslaget utarbetades 2004 finns det inget som tyder på att kommissionen har vidtagit ytterligare åtgärder för att fullfölja sin undersökning av läkarens klagomål. I stället för att välja ett av två möjliga beslut - antingen att inleda ett formellt överträdelsesförfarande eller att lägga ned ärendet - har kommissionen avstått från att vidta ytterligare åtgärder i den här undersökningen. Att direktivet skulle ändras (något som fortfarande inte har gjorts trots att det nu är 2008) är inte på något sätt relevant för klagomålet. I gemenskapsrätten föreskrivs ingen möjlighet att åsidosätta befintliga lagar och domar med motiveringen att man överväger att eventuellt införa nya regler.
I mitt betänkande uppmanas kommissionen vidare att ta fram en lista över de medlemsstater där lagstiftningen inte överensstämmer med föreskrifterna i arbetstidsdirektivet och att specificera vilka åtgärder som kommissionen vidtar i detta avseende. I betänkandet uppmanas kommissionen även att vidta omedelbara åtgärder i enlighet med sin företrädesrätt i alla ärenden och i alla medlemsstater där införlivandet eller genomförandet av befintliga direktiv inte överensstämmer med den lagstiftning som har föreskrivits av lagstiftaren och inte minst av EG-domstolen. Jag rekommenderar detta betänkande för parlamentet.
Vladimír Špidla
ledamot av kommissionen. - (CS) Mina damer och herrar! Tack för att jag får kommentera ledamotens anförande och för att jag får presentera mina generella åsikter i det fall som är uppe till diskussion. Klagomålet som rör arbetstidsdirektivet hänger samman med domstolens utslag i fallen SIMAP och Jaeger angående jourtjänstgöringstid, som man redan har påpekat. Det är en fråga som inte uttryckligen tas upp i direktivet. Enligt många medlemsstater gav domstolens tolkning dessutom upphov till fundamentala problem och påverkade i stor utsträckning finansieringen och organisationen av offentlig sjukvård och räddningstjänst.
I ett försök att hantera de problem som skapats av dessa domar inledde kommissionen omfattande samråd 2004. Kommissionen kom till den slutsatsen att det vore lämpligt att föreslå en ändring som skulle klarlägga direktivets tillämpning på området för jourtjänstgöringstid och uttag av övertid i tid. Ändringen presenterades av kommissionen 2004. Med hänsyn till frågornas stora betydelse för den offentliga hälsovården beslöt kommissionen 2004 att inte inleda överträdelsesförfaranden i de fall där lagen kunde ändras genom den föreslagna ändringen. Kommissionen erkänner att det i det här fallet gick ovanligt lång tid på grund av de skäl jag just har presenterat.
Eftersom det är det befintliga regelverket som gäller fram till dess att den föreslagna ändringen träder i kraft, lämnade kommissionen det öppet hur man skulle hantera detta faktiska klagomål och även andra klagomål i samma ärende. Vidare inledde kommissionen överträdelsesförfaranden i motiverade fall där klagomålet gällde arbetstidsdirektivet, men inte omfattades av ändringens jurisdiktion.
Kommissionen övervakar och analyserar även noga följdändringarna i de nationella bestämmelserna i alla medlemsstater liksom lagstiftares, nationella domstolars samt arbetstagar- och arbetsgivarrepresentanters reaktioner på domstolens beslut. Detta är mycket viktigt, eftersom frågorna i det klagomål som betänkandet hänvisar till faktiskt berör mer än en medlemsstat.
Kommissionen kommer inom kort, om ungefär två månader, att överlämna en detaljerad rapport till parlamentet om arbetstidsdirektivets genomförande i samtliga 27 medlemsstater, med omfattande och aktuell information om överensstämmelsen med regelverket, inklusive SIMAP/Jaeger-domarna. Rapporten kommer även att innehålla reaktioner på flera förslag i den befintliga rapporten.
Många slutsatser har dragits om hur förfaranden vid överträdelser av lagen i allmänhet handläggs. Men det aktuella klagomålet bygger på villkoren om jourtjänstgöringstid i arbetstidsdirektivet och är därmed mycket specifikt. Kommissionen anser därför inte att det är lämpligt att dra generella slutsatser om hur kommissionen normalt handlägger förfaranden vid överträdelser av lagen. Ettårsperioden för beslut om klagomål som överlämnas till kommissionen är vanligtvis lämplig, men har uttryckligen fastställts som en allmän princip som inte behöver tillämpas i samtliga fall.
Alejandro Cercas
föredragande för yttrandet från utskottet för sysselsättning och sociala frågor. - (ES) Herr talman, herr kommissionsledamot! Jag talar för mig själv, men även för de 34 ledamöter i sysselsättningsutskottet som i maj röstade för det initiativbetänkande vi har utarbetat för den här debatten. Vi samtycker alla till betänkandet och uppskattar och värdesätter det arbete som Proinsias De Rossa har lagt ned. Han har vårt fulla stöd.
Vi vill på några få korta sekunder fastslå att vi är oroade över bakgrunden till läkares jourtjänstgöringstid och till arbetstidsdirektivet, men även över att vi står inför ett viktigt problem. Europeiska medborgare får inget svar när de vänder sig till kommissionen för att få information.
För det andra är vi oroade över att kommissionen verkar vara medveten om att det finns en lucka i lagen när den inleder förfaranden för att ändra direktiv.
Även om min tid är mycket knapp vill jag meddela kommissionsledamoten att oavsett vad vi eller kommissionen anser om rättspraxis eller gällande lag, så omfattas kommissionen av en skyldighet att genomföra fördragen och gå vidare. Kommissionen saknar behörighet att låta bestämmelser eller något annat som kan påverka gemenskapens regelverk fortsätta att präglas av ovisshet.
Mairead McGuinness
för PPE-DE-gruppen. - (EN) Herr talman! Jag vill tacka Proinsias De Rossa för betänkandet.
Jag lyssnade mycket noga på kommissionens svar och jag skulle vilja upprepa att betänkandet handlar om hur kommissionen hanterade ett klagomål. Det aktuella ämnet var uppenbarligen mycket kontroversiellt och aktuellt, men det vi talar om i debatten här i kväll är hur kommissionen handlägger klagomål. Vi stöder ombudsmannens slutsatser beträffande det överdrivna dröjsmål som kommissionen har bekräftat i parlamentet i kväll.
När det gäller klagomål vill jag bara påpeka att människor som tar kontakt med kommissionen har ett problem. De förväntar sig att få något slags svar, kanske inte på en gång men absolut inte efter flera månader eller år.
Jag vill påminna er om fallet med Equitable Life. Här fanns det ett antal mindre bestämmelser, men det saknades klarhet om hur gemenskapsrätten faktiskt genomfördes. Vi har sett de ödesdigra konsekvenserna i det här särskilda fallet.
Avslutningsvis finns det ett aktuellt klagomål mot kommissionen om tillämpningen av den irländska plan- och bygglagen. Inledningsvis var kommissionen mycket aktiv och hjälpsam, men jag är rädd för att det nu råder tystnad. Jag skulle vilja se framsteg i det ärendet.
Maria Matsouka
Herr talman! Även om betänkandet saknar lagstiftningsinnehåll har det stor betydelse för tolkningen och utvecklingen av EU-lagstiftningen. Av den anledningen vill jag gratulera ombudsmannen till att ha tagit initiativ till att utarbeta den särskilda rapporten och även min kollega Proinsias De Rossa till att han stöder ståndpunkten att kommissionens företrädesrätt i handläggandet av klagomål inte ger utrymme för godtyckliga tolkningar, framför allt inte gentemot medborgare.
Det förtroende vi vill att de europeiska medborgarna ska ha för unionen baseras både på att vi inför lagstiftning för att skydda deras rättigheter och inte minst på att vi genomför lagstiftningen korrekt.
Kommissionen borde fullgöra sin roll som fördragens väktare och inte tillåta att rådets beslut blockeras när man granskar EU-lagstiftningen så att man därigenom hindrar genomförandet av befintliga lagar. EU borde dessutom ha ett omedelbart inflytande överallt där tillvägagångssättet tillåter detta.
Kommissionen är skyldig att påvisa medlemsstaternas motvilja eller oförmåga att tillämpa EU-lagstiftningen. Följaktligen kommer medborgarna då å ena sidan att lära sig att kontrollera i vilken utsträckning nationella myndigheter följer sina europeiska åtaganden samtidigt som regeringarna å andra sidan långt om länge blir ansvariga för dessa åtaganden.
Marian Harkin
för ALDE-gruppen. - (EN) Herr talman! Jag vill tacka föredraganden Proinsias De Rossa för detta utmärkta betänkande. Som ledamot i utskottet för framställningar är jag alltid mycket medveten om att många unionsmedborgare ser oss som EU:s ansikte utåt. När jag säger ”vi” menar jag utskottet för framställningar och kommissionen som också prövar framställningarna. I detta särskilda fall ignorerades klaganden i själva verket och ombudsmannen konstaterade att det handlade om ett administrativt missförhållande.
Jag är nöjd över att föredraganden och utskottet för framställningar samtycker till detta. Unionsmedborgare har rätt att förvänta sig att kommissionen som fördragens väktare ser till att EU-lagstiftningen genomförs effektivt och i rätt tid. De har rätt att vänta sig ett verkningsfullt svar inom en rimlig tid. Samtidigt har kommissionen handlingsfrihet att bestämma hur den ska agera i ett specifikt fall - dvs. om den ska inleda ett överträdelsesförfarande eller inte - men den har inte handlingsfrihet att låta bli att anta en hållning inom en rimlig tidsperiod, så som den gjorde i det här fallet.
Ändringsförslag 1 är en fråga som vi måste ta upp, men inte inom ramen för detta betänkande.
Slutligen har jag en personlig kommentar till det arbete som har utförts av utskottet för framställningar. Att skicka in en framställning är många medborgares enda kontakt med EU:s institutioner. Det är helt avgörande att detta system fungerar på ett effektivt och öppet sätt. Kommissionen utgör en del av processen och det gör parlamentet också. Vi måste se till att det finns tillräckliga resurser så att utskottet kan utföra sitt arbete på ett effektivt och punktligt sätt.
För att helt förstå den här frågan måste vi sätta oss in i framställens situation och se frågan ur hans eller hennes perspektiv. Framställaren försöker påverka systemet som enskild person eller som en liten grupp. Om systemet inte svarar på ett effektivt sätt uppfattas det som en byråkratisk mardröm som stöter bort framställaren och troligen alla han talar med om ärendet. Detta måste vi förhindra för allmänhetens och EU:s skull.
Marcin Libicki
för UEN-gruppen. - (PL) Herr talman! Jag talar i dag för gruppen Unionen för nationernas Europa, men även som ordförande för utskottet för framställningar. Jag är nöjd med att alla som har talat om ämnet så här långt är ledamöter i detta utskott, liksom talmannen, som leder dagens förhandlingar. Vi är alltså mycket väl insatta i de här frågorna.
Jag vill gratulera Proinsias De Rossa till ett utmärkt dokument. Grunden för hans betänkande är en rapport från Europeiska ombudsmannen, som vi i Europaparlamentets utskott för framställningar ständigt samarbetar med. Vårt samarbete med Europeiska ombudsmannen fungerar mycket bra. Vi kommer alla dagligen i kontakt med hans arbete, eftersom utskottet för framställningar är det organ som parlamentet har gjort ansvarigt för relationerna med ombudsmannen.
Vi som har talat om det här ämnet är alla medvetna om att förfarandenas längd är en mardröm för de europeiska institutionerna och därmed uppenbarligen också en mardröm för medborgarna i Europa. Vi måste således uppmana Europeiska kommissionen att göra allt som står i dess makt för att utföra alla uppgifter snabbare.
Jag vill betona att det centrala i Proinsias De Rossas betänkande är den första punkten, där det fastslås att ”Europaparlamentet stöder Europeiska ombudsmannens rekommendation till kommissionen”. Parlamentet stöder som vanligt ombudsmannens rekommendation, eftersom vi som alltid anser att hans krav och argument är välgrundade.
Elisabeth Schroedter
för Verts/ALE-gruppen. - (DE) Herr talman, mina damer och herrar! Jag börjar med att vända mig till kommissionsledamoten. I morse försökte ni tala om för oss vilket fint program kommissionen hade utarbetat för Europas folk, ett program som ska förse dem med bra arbeten och som ska visa EU:s sociala sida. Men när det handlar om att vidta konkreta åtgärder smiter kommissionen undan.
Det aktuella fallet handlar om ett klagomål från en tysk läkare och de åtgärder som har vidtagits som svar på klagomålet. Det handlade helt enkelt om att åtminstone granska överensstämmelsen med de befintliga miniminormer som reglerar arbetstiden inom EU. Kommissionen klarade inte ens detta. Er reaktion har varit helt avlägsen från vad man kan förvänta sig av fördragens väktare. Ni säger ingenting i flera år och sedan lättar ni till och med på normerna. Det uppfattar allmänheten som ett svek mot deras rättigheter. Med denna tystnad och med ändringarna i arbetstidsdirektivet har ni vållat enorma skador på EU-projektet. Detta måste klargöras.
Lidia Joanna Geringer de Oedenberg
(PL) Herr talman! Klagomål som inges av medborgare är en viktig källa till information om brott mot gemenskapsrätten. Det aktuella fallet som har pågått i sju år handlar om den tyska regeringens underlåtenhet att på rätt sätt genomföra direktivet när det gäller vissa aspekter rörande planeringen av arbetstiden (dvs. direktiv 2003/88/EG, genom vilket direktiv 93/104/EG upphävdes och ersattes). Att Europeiska kommissionen inte har lämnat ett verkningsfullt svar utgör enligt ombudsmannen ett administrativt missförhållande.
Kommissionens obefogade handläggningstid, som ibland uppgår till flera år i ärenden som handlar om medlemsstaternas försumlighet, ger anledning till oro. Det gör även de många fall då medlemsstaterna underlåter att följa domstolens utslag. Sådana metoder undergräver tilltron till en konsekvent tillämpning av gemenskapsrätten, misskrediterar EU:s syfte och minskar medborgarnas förtroende för EU:s institutioner. Medborgarnas klagomål måste hanteras på ett sätt som följer principerna om en välfungerande administration. Klagomål måste undersökas effektivt och på så kort tid som möjligt.
Ewa Tomaszewska
(PL) Herr talman! Klagomål som rör arbetstidsplaneringen är brådskande ärenden. Fundera på vad som skulle kunna hända om reglerna om arbetstid överträds när det gäller läkare. Det skulle kunna leda till att en kirurg måste utföra en komplicerad operation efter att ha tjänstgjort i 23 timmar. Det finns många olika yrken där en felaktig planering av arbetstiden kan innebära livsfara. Det är därför av yttersta vikt att klagomål handläggs inom en skälig tid.
Mairead McGuinness
(EN) Herr talman! Jag har två kommentarer. För det första stöder jag Marian Harkins inlägg om resurser. Kanske handlar det här om ett resursproblem inom kommissionen. Om så är fallet, borde vi informeras om det.
För det andra krävs det en mycket viljestark medborgare för att hålla fast vid ett klagomål som ignoreras. Jag är bekymrad för alla dem som inte har tid, resurser eller kanske förmåga att fortsätta att driva på mot systemet. Hur många av dessa klagande slås ut - för man överhuvudtaget register över detta?
Vladimír Špidla
ledamot av kommissionen. - (CS) Mina damer och herrar! Jag vill betona några grundläggande faktorer som jag anser att vi måste ta upp.
I det här fallet talar vi om ett klagomål. Detta klagomål utgör inte någon generell regel, eftersom det är en av kommissionens grundprinciper och en av våra viktigaste skyldigheter att reagera i rätt tid på medborgarnas initiativ. När man tittar närmare på detta tror jag att det framgår tydligt att kommissionen går ytterst noggrant till väga i dessa fall.
Detta var ett ovanligt fall, eftersom följderna av det skulle ha kunnat påverka flera olika medlemsstater som en helhet. Därför utnyttjade kommissionen 2004 sin diskretionära rätt när den hanterade ärendet på detta sätt. I nuläget har det nog framgått att det inte var det bästa beslutet, men det var ett av de diskretionära alternativ som kommissionen hade att välja bland.
Jag skulle vilja påstå att överträdelsesärenden som rör underlåtenhet att följa lagen i fall som har med arbetstidsdirektivet att göra handläggs inom normal tid. Som jag redan har påpekat har det med tiden framgått att detta inte var det bästa beslutet oavsett vilka allvarliga orsaker som låg bakom det.
Proinsias De Rossa
föredragande. - (EN) Herr talman! Jag vill tacka alla som har stannat kvar i kväll och deltagit i den här debatten och även kommissionsledamoten för hans svar i debatten. Jag välkomnar hans erkännande av att det förekom ovanliga dröjsmål och att det inte var lämpligt med sådana dröjsmål.
Trots detta kvarstår oenighet mellan utskottet för framställningar och ombudsmannen om kommissionens tolkning av rätten att inte handlägga ett klagomål när kommissionen anser att den inte borde göra det. Vi anser att denna handlingsfrihet inte kan förlängas till ett dröjsmål på åtta år, som i det här fallet.
Jag välkomnar att kommissionsledamoten har meddelat att man kommer att offentliggöra en rapport inom två månader för att redogöra för överensstämmelsen i alla medlemsstater, inklusive det särskilda klagomål som vi har behandlat här i kväll.
Jag anser att kommissionen, genom att vidta åtgärder tidigare, hade kunnat förändra arbetstidsdirektivet tidigare. På så vis hade man kanske på ett tidigare stadium kunnat föregripa de risker som patienter och även läkare och sjuksköterskor har utsatts för på våra sjukhus inom hälsovården när de under dessa år har arbetat och haft jourtjänstgöring i upp till 100 timmar i veckan.
Jag anser att konflikten i den här frågan belyser de brister som finns i de nuvarande överträdelsesförfarandena. Den visar även hur man kan tillämpa politiska överväganden och resursöverväganden i känsliga frågor som borde bedömas enligt lagen och inte med politisk lyhördhet.
Slutligen vill jag påpeka att klagomål av det här slaget normalt sett handläggs av ombudsmannen och av den instans som klagomålet har ställts till, antingen kommissionen eller rent av rådet. Det händer mycket sällan att vi tar upp sådana frågor i parlamentet. Det är ovanligt att parlamentet uppmanas att stödja ombudsmannens beslut mot kommissionen. Jag beklagar verkligen att vi måste göra det, men det är tyvärr nödvändigt i det här fallet.
Jag vill därför be kommissionsledamoten att vid tillfälle visa, medge och erkänna att han har accepterat att dröjsmålet inte var godtagbart. Jag vill även att han gör en utfästelse om att man kommer att genomföra förfaranden för att se till att klagomål inte får så här lång handläggningstid i fortsättningen.
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 11.00.
Skriftliga förklaringar (artikel 142).
Anneli Jäätteenmäki  
skriftlig. - (FI) Herr talman! Jag blev upprörd när jag läste Proinsias de Rossas betänkande om klagomålet mot Tyskland om planeringen av läkares arbetstid.
Administrationen är ytterst ineffektiv när Europeiska kommissionen inte kan handlägga en framställares klagomål utan ett fullständigt obefogat dröjsmål på flera år. Detta fall utgör ett tydligt missbruk av den handlingsfrihet som kommissionen har när den tolkar sina åtaganden. I stället för att utöva sin handlingsfrihet verkar kommissionen har agerat fullständigt egenmäktigt.
Det är hög tid att kommissionen presenterar ett förslag om hur den så snabbt och effektivt som möjligt kan handlägga klagomål i framtiden.
Tack!
