Nordkoreas kärnvapentest (debatt)
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är uttalanden av Europeiska unionens höge representant för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken.
Javier Solana
Herr talman, mina damer och herrar! Ni har bett mig att här i eftermiddag tillsammans med kommissionen ge en kort bedömning av vad som hände tidigt i måndags morse när den nordkoreanska regeringen kan ha genomfört ett kärnvapenprov.
Jag säger att det högst sannolikt var ett kärnvapenprov eftersom vi utifrån den information som för närvarande är tillgänglig inte kan vara helt säkra på att det verkligen var det. Den mest sannolika förklaringen är dock att en kärnvapenanordning med plutonium detonerade, och detta plutonium kom utan tvekan från kärnreaktorn i Yongbyon som uppfördes i Nordkorea under 1980- och 1990-talen. Med all sannolikhet var det ett kärnvapenprov och det var därför en handling som vi fördömer å det starkaste också på grund av den stora brist på ansvar som den nordkoreanska regeringen visar.
Kärnvapenprov är inte bara ett hot mot regionen kring Nordkorea utan även en aggressionshandling som riktas mot stabiliteten och säkerheten i hela världen. Det är inte otroligt att en sådan handling kan få effekter på den globala kapprustningen i sin helhet.
Jag vill börja med att säga att länderna i området har reagerat lugnt och ansvarigt. Jag har haft möjlighet att under de senaste 48 timmarna tala med alla berörda länder i regionen: Sydkorea, Kina och Japan. Jag har även talat med Ryssland och Förenta staterna. Alla länder har visat samma beslutsamhet i sitt svar som vi européer visar, men också samma lugn så att inte situationen ska bli ohanterlig.
Jag skulle mycket tydligt vilja påpeka att denna klandervärda handling ägde rum bara några dagar efter att Shinzo Abe hade valts till Japans premiärminister och att han så snart han installerats besökte Peking, vilket den tidigare premiärministern inte hade gjort på många år. Detta besök hedrar honom. Efter Peking reste han vidare till Seoul och inledde en fullständig rundresa i de länder som påverkades mest av Nordkoreas hot. Mitt i denna vänliga resa bland goda grannar beslutade alltså Nordkorea att genomföra sitt kärnvapenprov.
Med tanke på det fördömande som uttryckts av alla länder i området och med ansvar som ledord vill jag betona gårdagens möte i det japanska parlamentet där premiärminister Abe mycket tydligt slog fast att Japan inte skulle svara med att utveckla kärnvapen. Det tycker jag visar på stort ansvar från den japanska regeringens sida, och det är något som vi alla borde berömma.
Det konstruktiva svaret från Folkrepubliken Kina bör också betonas. Som ni är medvetna om ledde Kina sexpartssamtalen som, även om de har stått stilla sedan före sommaren, betraktades som ett positivt sätt att försöka lösa problemet med Nordkoreas kärnvapenspridning.
Som jag sa har jag nyligen talat med alla politiska ledare i regionen, inbegripet FN:s kommande generalsekreterare, som fortfarande är verksam som Sydkoreas utrikesminister.
Jag sa till dem att Nordkorea utgör ett hot mot freden och säkerheten, inte bara i regionen och, bör jag tillägga, inte bara genom sin kärnvapenverksamhet, utan även genom sin inställning till spridning av missiler.
Som ni vet fortsätter Nordkorea att producera och kanske att, till andra delar av världen, på illegal väg exportera teknik för missiler som kan leverera antingen kärnvapen eller konventionella stridsspetsar. Det är också viktigt att peka på att denna handling från Nordkoreas sida är direkt riktad mot dess egen befolkning. Nordkorea är ett fattigt land där större delen av befolkningen svälter och inte åtnjuter de levnadsvillkor vi alla skulle önska att de hade. Ändå fortsätter landets regering att satsa miljontals dollar på kapprustning och på att uppnå en kärnvapenförmåga som landet definitivt inte har något som helst behov av för sitt folks utveckling och välstånd.
Jag kan tillägga att reaktionen från FN:s säkerhetsråd sedan måndag kväll har varit korrekt och att reaktionen från Europeiska unionens medlemsstater också har varit mycket korrekt.
Det är viktigt att påpeka att Kina också har gjort konstruktiva uttalanden om sin vilja att samarbeta för att godkänna en tuff resolution som tydligt fördömer Nordkoreas beteende och som kommer att visa sig effektiv när det gäller att undvika att sprida massförstörelsevapen och kärnvapen.
Avslutningsvis vill jag säga att Europeiska unionen, som enhälligt och snabbt fördömde måndagsmorgonens handling, vid lämplig tidpunkt också måste överväga sina åtaganden och sin inställning gentemot Nordkorea. Som jag sa tidigare är det ett fattigt land som vi har allt svagare förbindelser med men som vi fortfarande har en humanitär koppling till, vilken jag är säker på att kommissionsledamot Benita Ferrero-Waldner kommer att hänvisa till.
Vi kommer att noga titta på utvecklingen under de närmaste dagarna och jag ska personligen hålla kontakt med de politiska ledarna i regionens alla länder.
Herr talman! Innan jag avslutar vill jag ännu en gång i de starkaste ordalag och för Europeiska unionens räkning fördöma det som mycket sannolikt var en kärnvapenexplosion som genomfördes av Nordkorea.
Benita Ferrero-Waldner
Herr talman, herr generalsekreterare, höge representant för rådet!
(EN) Det kärnvapenprov som Nordkorea påstår sig ha utfört i Gilju på morgonen den 9 oktober är något ytterst allvarligt, som jag utan förbehåll fördömer. Som den höge representanten just sa är detta inte bara ett hot mot den regionala stabiliteten i Nordostasien, utan också den senaste i en serie av provokationer från Kim Jong Il mot det internationella systemet för icke-spridning av kärnvapen.
Efter att Nordkorea i tisdags meddelade att landet hade för avsikt att genomföra en sådan provsprängning har man fortsatt att utmana det internationella samfundets nära nog enhälliga yttranden och uppmaningar. Denna handling ökar Nordkoreas internationella isolering, och det är svårt att förstå hur detta kan tjäna intressena hos landets hårt prövade befolkning.
Som vanligt är Nordkoreas motiv mycket dunkla. Det verkar emellertid inte helt otänkbart att detta skulle vara en avsiktlig upptrappning och provokation från Nordkoreas sida, för att eventuellt pröva det internationella samfundets förmåga att förbli enat.
EU har som svar på detta kärnvapenprov uttalat sig i mycket tydliga ordalag, och det gläder mig att konstatera att det internationella samfundet har fördömt dessa handlingar på ett snabbt, beslutsamt och enat sätt. Kinas mycket kraftfulla och entydiga ståndpunkt är särskilt betydelsefull och uppskattad. Jag har just återvänt från en resa till Singapore och Malaysia, och jag kan försäkra er om att mina kolleger är mycket oroade av Nordkoreas agerande.
Det gläder mig att vi kommer att ha möjlighet att diskutera EU:s reaktioner vid rådet (allmänna frågor) i nästa vecka. Men vad ska vi göra därnäst? Under den senaste tioårsperioden har EU spelat en aktiv roll till stöd för större internationella insatser för att främja fred och stabilitet på Koreahalvön. Alltsedan den humanitära nödsituationen uppstod i början av 1990-talet har vi varit en stor biståndsgivare och beviljat omkring 345 miljoner euro i bistånd sedan 1995. Vi gav också vårt bidrag till stöd för tidigare icke-spridningsinsatser genom Organisationen för energiutveckling på Koreahalvön, och vi har erbjudit politiskt stöd till sexpartssamtalen, trots att vi inte deltar direkt i den processen. I vår egenskap av internationell aktör som tidigare dragit sitt strå till stacken bör vi nu återigen ge vårt bidrag som svar på det som uppenbarligen är ett globalt problem.
Det internationella samfundet måste vidta kraftfulla åtgärder. Någon är tvungen att tala med den nordkoreanska regimen för att den ska överge sin mycket paranoida och aggressiva attityd, och den man som jag tror har utsetts till FN:s nye generalsekreterare kan vara rätt person för denna uppgift.
Trots att flera alternativ har lagts fram är det fortfarande lite för tidigt att säga vilka åtgärder vi bör vidta. EU bör, som stark förespråkare för multilateralismen, fästa särskild uppmärksamhet vid de beslut som fattas i FN. I överensstämmelse med fördragen räknar vi med att de EU-medlemsstater som sitter i säkerhetsrådet tar vederbörlig hänsyn till EU:s ståndpunkt när de deltar aktivt i dessa viktiga diskussioner i New York. Det gläder mig att konstatera att man i förhandlingarna inom säkerhetsrådet tycks göra positiva och snabba framsteg när det gäller utarbetandet av en effektiv och tydlig resolution om denna fråga.
Befolkningen har fått utstå hårda prövningar, och när det gäller humanitärt bistånd anser jag att vi även i framtiden ska fortsätta att bevilja stöd till dessa människor. De bör inte utsättas för risker eller straffas ännu mer av denna förfärliga regim.
(Applåder)
José Ignacio Salafranca Sánchez-Neyra
för PPE-DE-gruppen. - (ES) Herr talman, fru kommissionsledamot, herr Solana, mina damer och herrar! Nordkoreas kärnvapentest är en provokation och ett hot mot det internationella samfundet. Det är en provokation eftersom Nordkorea är en diktatorisk regim i stalinistisk stil som svälter sitt folk och som borde använda sina resurser till något ädlare än att sprida kärnvapen i stället för att dra nytta av de uppskjutna sexpartssamtalen och det faktum att landet inte har undertecknat fördraget om icke-spridning av kärnvapen.
Herr talman! Detta är också ett hot mot den internationella säkerheten eftersom det allvarligt äventyrar fred och stabilitet i en region av världen som är särskilt känslig, nämligen Sydostasien.
Det är därför mycket viktigt att det internationella samfundet reagerar effektivt och på lämpligt sätt, och det är därför goda nyheter att Javier Solana och kommissionsledamoten har sagt att de permanenta medlemmarna av säkerhetsrådet och Japan har träffats för att undersöka en hel förteckning av sanktioner som ett svar på provokationen.
Herr Solana! Det skulle vara bra att få höra rådets ståndpunkt om förteckningen över åtgärder eller sanktioner som FN kan tillämpa mot Nordkorea, en förteckning över sanktioner som går från tillämpningen av kapitel VII i FN:s stadga till tillämpningen artikel 41, som endast medger ekonomiska och kommersiella sanktioner.
Herr talman! Jag anser också att det är utmärkta nyheter att Kina för första gången har varit berett att inom ramen för FN och säkerhetsrådet reagera korrekt och med möjliga sanktioner.
Det här fallet kommer att tjäna som exempel. Vi får inte glömma att Iran mycket noga kommer att titta på hur den här krisen utvecklas. För Europeiska unionens räkning har Javier Solana varit delaktig i resolutionen om Irans kärnvapenupprustning. Det är därför uppenbart att det internationella samfundet i allmänhet och Europeiska unionen i synnerhet inte kan fortsätta att vara blinda, döva och stumma inför denna provokation, och reaktionen måste vara bestämd, effektiv och lämplig i enlighet med värderingarna om fred, demokratisk konsolidering, försoning och mångsidighet som Europeiska unionen förespråkar.
Martin Schulz
för PSE-gruppen. - (DE) Herr talman, mina damer och herrar! Dagens debatt hålls med anledning av en komplicerad situation, men jag anser att det som Javier Solana och kommissionsledamot Benita Ferrero-Waldner har sagt visar att Europeiska unionen, genom sin höge representant och kommissionsledamoten med ansvar för utrikesfrågor, försöker bemöta denna situation på rätt sätt. Det är fullständigt normalt att vi reagerar med vrede. Det står klart att det som sker är att man genom provokationer försöker få andra att respektera och bry sig om ett system som sjunger på sista versen, och kanske att vinna något på det också. Detta råder det inget tvivel om, och det normala svaret är att detta inte kommer att tillåtas, att det inte kan tillåtas, och att man måste sätta gränser, i fullständig vetskap om att valet mellan möjliga svar begränsas av att det - för att vända på argumentet - utgör en risk i sig själv att en regim som agerar så oförutsägbart innehar kärnvapen.
Kommissionsledamot Ferrero-Waldner! I ett sådant här läge måste vi tänka efter innan vi agerar, och vår grupp stöder följaktligen oreserverat det ni sa om att det är nödvändigt att skilja mellan det som en diktator med storhetsvansinne hittar på med sina väpnade styrkor och vad den andra sidan gör när det gäller humanitära hänsynstaganden. Folket får inte straffas för att en galen diktator härskar över dem, och därför stöder vi dessa åtgärder.
För det andra måste vi försöka att öppna de diplomatiska kanalerna igen. Det finns inget alternativ till detta, för vad denna diktator än gör måste man försöka läsa av hans agerande och urskilja de möjligheter som fortfarande står öppna för oss. Har alla vägar för att få Nordkorea att börja delta i sexpartssamtalen igen stängts? Jag anser inte det. Alla vägar är inte stängda. Det är fortfarande möjligt att göra ett försök att få nordkoreanerna tillbaka till förhandlingsbordet.
Hur svår denna uppgift än kan vara står det också klart att det inte bara är en slump att Nordkorea genomför kärnvapenprov samtidigt som Sydkoreas utrikesminister väljs till FN:s generalsekreterare. Vi måste läsa tecknen och fråga oss om de stänger dörren för oss, eller om handlingen att stänga dörren kan ses som ett försök att rikta uppmärksamheten mot dem själva, och jag anser att det senare är fallet. Det är av detta skäl som vi, den socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentet, tillsammans med världssamfundet av socialdemokrater, anser att vi trots allt måste fortsätta att föra en dialog, helt enkelt därför att det när allt kommer omkring inte finns något annat alternativ.
Herr Solana! Jag anser att reaktionerna hittills har varit sansade, inte minst i Nordkoreas närmaste omgivning. Reaktionerna från den japanska regeringen och regeringarna i andra grannstater har enligt min mening varit lämpliga. Det som inte är lämpligt är en arrogant politik. Jag vill påminna parlamentet om att det fanns en tid när Förenta staterna, under Clintonadministrationen, nådde en överenskommelse med Nordkorea om energiförsörjningsprogram. Jag vill också påminna om att avsikten med det som under 1990-talet var känt som Organisationen för energiutveckling på Koreahalvön, Kedo-programmet, inte var att blidka diktatorn utan att - i den mån det var möjligt - hålla regimen vid sidan om. Den administration som efterträdde Clinton satte stopp för alla dessa insatser.
Jag har inte heller någon önskan att dölja eller göra någon hemlighet av att vår grupp ser detta som ännu ett misslyckande från Förenta staternas sida och som ett exempel på deras ensidiga taktik. Detta ursäktar visserligen inte den nordkoreanske diktatorns agerande, men det vittnar om att det enda sättet att lösa internationella konflikter är att sammanföra alla parter.
Det sista jag har att säga till alla dem som alltid rekommenderar utveckling av kärnenergi som lösningen på mänsklighetens problem är att jag vill påminna dem om att alla kärnenergi- och berikningsanläggningar som byggs och kommer i händerna på en brottsling som den nordkoreanske diktatorn utsätter hela världen för oförutsebara risker.
István Szent-Iványi
för ALDE-gruppen. - (EN) Herr talman! För två dagar sedan överträdde Nordkorea gränsen för vad som är tillåtet. I sitt uttalande fördömde EU:s ordförandeskap kraftfullt kärnvapenprovet, som är oacceptabelt. Ordförandeskapet signalerade en vilja att samarbeta nära det internationella samfundet för att åstadkomma ett beslutsamt internationellt svar på denna provokativa handling.
Den höge representanten och kommissionsledamot Benita Ferrero-Waldner bekräftade och upprepade denna inställning. Jag gläder mig åt detta, och jag välkomnar uttalandet, men vi förväntar oss att det ska genomföras noggrant. Nordkorea försöker alltid förhandla med hjälp av hot och skrämseltaktik. Det har de hittills lyckats med, men vi måste klargöra för dem att detta inte längre kommer att fungera. Det tycks finnas ett oöverträffat internationellt samförstånd om möjliga motåtgärder gentemot den nordkoreanska regimen. Låt oss ta tillfället i akt och skicka en tydlig signal om att vi inte kommer att tolerera handlingar som leder till instabilitet och ytterligare ökade spänningar.
Nordkoreas handling är ett hot mot den regionala stabiliteten eftersom den kan utlösa en regional kapprustning, vilket är ytterst ovälkommet. Det innebär också ett omedelbart säkerhetshot om Nordkorea lyckas förstärka sin position inom den olagliga vapenhandeln med korrupta regimer, för att inte nämna internationella terroristorganisationer.
När vi talar om Nordkorea bör vi också ha Iran i åtanke. Genom att inta en fast hållning i denna fråga uppmuntrar vi också Iran att återgå till förhandlingsbordet.
Nordkorea måste avstå från ytterligare provsprängningar och ovillkorligt återgå till sexpartssamtalen. Samtidigt ska det klargöras för samtliga deltagare att syftet med sexpartssamtalen är att övertyga Nordkorea om att överge sitt militära kärnvapenprogram, samt att försöka förmå Nordkorea att delta i systemet för icke-spridning av kärnvapen. Ingenting mindre är godtagbart, och vi måste uppnå detta nu. Vi kan vara flexibla när det gäller villkor och närmare detaljer, men vi måste vara orubbliga i fråga om principer.
Nordkorea måste förstå att ett militärt kärnvapenprogram inte är ett sätt att garantera säkerhet och stabilitet. Vi har tidigare sett att Nordkorea har varit öppet för ett begränsat men ömsesidigt givande ekonomiskt samarbete med sina grannländer och andra partner. Som kommissionsledamoten påpekade för en stund sedan har EU och andra givarländer tillhandahållit ett betydande humanitärt bistånd, och vi har alltid varit öppna för att ge ytterligare bistånd och att fortsätta dialogen, men på vissa villkor.
Frågan är varför Nordkorea tar avstånd från det internationella samfundet i det här läget? Svaret är enkelt: Nordkoreas ledare tror inte att de har någonting att förlora. De har fel. Priset som de är tvungna att betala för den allt större internationella isoleringen och de eventuella sanktionerna kommer att stiga. Vi vet redan att de knappast bryr sig om den egna befolkningens välfärd, men genom sådana oansvariga handlingar riskerar de att förlora det internationella stöd och samarbete som syftar till ett gradvist öppnande av landet och till reformer som ska förhindra att landets politiska och sociala strukturer kollapsar. De kanske inte har förståelse för andra argument, men de måste förstå detta.
(Applåder)
Gérard Onesta
för Verts/ALE-gruppen. - (FR) Herr talman! Jag kommer från ett land som ”handlar” med kärnteknik. Det är därför väldigt skenheligt att bli förvånad över att denna fara har återuppstått när den har spritts precis överallt.
Jag kommer dock att fokusera mitt inlägg på Nordkorea. Jag bryr mig faktiskt inte om huruvida Nordkorea verkligen har fullt utvecklad kärnvapenteknik eller lämpliga hjälpmedel för sådan teknik. Jag är en av de mycket få parlamentsledamöter som har varit i Nordkorea. Detta land är inte bara en hård diktatur som störtar folket i fullständig fattigdom. Under min vistelse där besökte jag även ett av världens största psykiatriska sjukhus. Det måste faktiskt påpekas att miljontals människor som lever där inte har någon som helst kontakt med verkligheten och är helt omedvetna om världen utanför. Deras liv består i att krypa inför en ledare som varje morgon talar om för dem att hela världen vill invadera dem. I Nordkorea möter vi en värld som kan verka mycket lik George Orwells värld.
Vilka sanktioner bör då tillämpas under dessa omständigheter, när man har att göra med en regim som balanserar på gränsen till det som är allmänt vedertaget som förnuftigt uppförande och som inte bryr sig ett dugg om sitt eget folk, eftersom den lät en miljon människor dö för inte så länge sedan? Vad ska vi blockera när de redan är avskurna från världen? Vilka industrier ska vi förstöra när de industrier som de har redan ligger i ruiner? Ska vi försöka svälta ut dem ännu mer? Detta skulle vara fullständigt skandalöst.
Enligt min uppfattning är Kina det enda verkliga kortet vi har att spela med. Kina har skapat denna regim, Kina har hållit igång den och Kina var - och detta är mycket intressant att notera - bland de första, om inte allra först, att fördöma denna veckas kärnvapenprov. Om vi verkligen vill vara till hjälp i denna fråga anser jag att vi måste visa prov på beslutsamhet, stor fattning, och, med tanke på att vi sprider kärnenergiteknik, även en god portion ödmjukhet.
(Applåder)
Tobias Pflüger
för GUE/NGL-gruppen. - (DE) Herr talman! Nordkoreas kärnvapenprov förtjänar helt klart att fördömas, eftersom detta leder till att regionen blir ännu mindre stabil och, precis som alla andra av sitt slag, exponerar folket som lever där för radioaktivt nedfall. Det är särskilt cyniskt av Nordkoreas regering att investera pengar i kärnvapenprov, pengar som den i stället kunde ha använt för att föda landets befolkning bättre, och det är bra att EU vill fortsätta att ge bistånd för detta ändamål.
Den ryske försvarsministern har sagt att detta kärnvapenprov i själva verket gör Nordkorea till den nionde kärnvapenmakten, och att landet sällar sig till USA, Ryssland, Kina, Frankrike, Storbritannien, Israel, Indien och Pakistan. Vi måste nu förhindra att situationen trappas upp ytterligare. De som nu talar om behovet av militära angrepp är farliga krigshetsare. Tvärtom är det förhandlingar som är den lösning som vi behöver, och EU kan verkligen spela en roll i detta, som Javier Solana och kommissionsledamot Benita Ferrero-Waldner redan har förklarat.
Ett av den nordkoreanska regeringens grundläggande krav verkar vara att landet ska få förhandla direkt med USA. Varför kan då inte USA föra bilaterala förhandlingar direkt med Nordkorea? Det är vad den amerikanska administrationen måste göra, även om detta tydligen innebär en övermänsklig ansträngning för dem. Att ropa efter sanktioner kommer bara att förvärra situationen, de som gör det just nu måste förklara hur de tänker förhindra att sanktionerna bara drabbar det nordkoreanska folket, som redan svälter. Erfarenheterna av införandet av sanktioner mot Indien och Pakistan när de var nya som kärnvapenstater visar att sanktioner mycket snabbt förlorar sin styrka. Fördraget om icke-spridning av kärnvapen (NPT) har alltid varit inkonsekvent, men svävar nu allvarlig i fara. I artikel VI förbinder sig parterna till avtalet - och jag citerar - att ”fortsätta förhandlingar i uppriktig avsikt om effektiva åtgärder med avseende på kärnvapenkapprustningens snara upphörande och på kärnvapennedrustning, och om ett fördrag om allmän och fullständig nedrustning under strikt och effektiv internationell kontroll”, vilket är liktydigt med ett krav på att alla kärnvapen ska avskaffas.
Även européerna har sina egna skyldigheter när det gäller kärnvapen. Jag vill påminna Javier Solana om att det inte är lagligt att inneha kärnvapen inom Europeiska unionen, tvärtemot det som er kollega Annalisa Giannella försökte tala om för oss som sitter i utskottet för utrikesfrågor. EU:s medlemsstater har tvärtom i enlighet med icke-spridningsfördraget åtagit sig att genomföra kärnvapennedrustning, och det är här vi stöter på det problem med dubbelmoral som är så karakteristiskt för västvärldens och EU:s politik. Jag frågar er: vilken kärnvapenmakt känner ni till som följer artikel VI i fördraget om icke-spridning av kärnvapen, där kärnvapennedrustning fastställs som ett krav?
Jag kan tala om för er att EU:s medlemsstater gör exakt det motsatta, eftersom Storbritannien och Frankrike inte bara underlåter att göra sig av med sina kärnvapen, utan även utvecklar nya och kraftfulla sådana. Kärnvapen är alltid ett brott till sin natur, och provsprängningar av sådana vapen ger alltid vilseledande och farliga resultat; det som är intressant här är den olika behandlingen av Nordkorea och Iran. Jag säger det rent ut: hot om militära attacker har alltid motsatt effekt än vad som avses. Det finns inga goda kärnvapen, vi måste göra oss kvitt dem överallt, och alla kärnvapenprovsprängningar förtjänar att fördömas och måste stoppas.
Ģirts Valdis Kristovskis
för UEN-gruppen. - (LV) Fru Ferrero-Waldner, herr Solana, mina damer och herrar! Denna provsprängning har utan tvivel varit ytterst skadlig för stabiliteten, freden och säkerheten. Vi kan förstås varna ännu en gång för detta problem och vi kan naturligtvis fördöma situationen här och nu. Det ska sägas att vi i denna situation naturligtvis bör ge stöd och uppskattning till alla dem som har reagerat snabbt på den speciella situation som Nordkoreas agerande har orsakat. När jag lyssnade till Benita Ferrero-Waldner och Javier Solanas uttalanden blev jag emellertid inte övertygad om att skälen till Nordkoreas handlande har analyserats grundligt. Vi är självklart alla medvetna om att Nordkorea är en totalitär kommuniststat och att vanligt sunt förnuft kanske inte direkt är det som karakteriserar denna regim. Å andra sidan vill jag emellertid ställa några provocerande frågor som jag kom att tänka på för några dagar sedan när jag läste de kommentarer som Mohamed ElBaradei, chef för Internationella atomenergiorganet (IAEA) och vår väktare, gjort i medierna. Jag läste någonstans att han har sagt att det faktiskt är dubbelmoralen som är roten till hela problemet. Den fråga jag skulle vilja ställa till våra utrikesministrar i detta sammanhang är om de instämmer i Mohamed ElBaradeis kommentarer om att USA och EU-medlemsstaterna för en skenhelig politik gentemot Israel å ena sidan och stater som Iran och Nordkorea å den andra, eftersom Israel otvivelaktigt kan inneha massförstörelsevapen och ha ett försvarssystem, men för andra stater som inte har undertecknat icke-spridningsfördraget är ett sådant alternativ förbjudet.
Bastiaan Belder
för IND/DEM-gruppen. - (NL) Herr talman! De destabiliserande effekterna av Pyongyangs kärnvapenprov i måndags är uppenbara, särskilt i Nordostasien, men även globalt. Vi står nu inför två kärnvapenkriser: en akut kris i Nordkorea och en brådskande i Iran. Frågan är om båda dessa kriser kan hanteras utan militära medel, och den inställning som två medlemmar av FN:s säkerhetsråd, nämligen Kina och Ryssland, intar är av avgörande vikt i detta avseende. Hur stor vikt fäster Peking och Moskva vid icke-spridningsfördraget vid det här laget? Deras agerande i säkerhetsrådet kommer att avslöja detta. Jag förväntar mig att de EU-medlemsstater som sitter med i detta högnivåorgan inom FN insisterar på att påminna Kina och Ryssland om deras centrala ansvar i denna fråga. Samtidigt är det viktigt att världssamfundet håller ögonen på Pyongyangs handelsverksamhet, särskilt de marina rutterna. Så sent som i förra veckan förklarade den nordkoreanska regimen faktiskt att den minsann kan tillhandahålla kärnvapenteknik, material och kärnvapen till andra länder som den önskar. En sådan uttrycklig provokation kräver ett kraftfullt svar från världssamfundet. Det är utan tvivel även upp till EU:s medlemsstater att införa hårda sanktioner som drabbar det nordkoreanska ledarskapet, medan man försöker skona det utsugna och hjärntvättade folket så mycket som möjligt.
Jag tror säkert att rådet och kommissionen kan föreställa sig den enorma oron i Israel i samband med det hänsynslösa nordkoreanska kärnvapenprovet, som samtidigt utgör en enorm uppmuntran för Islamiska republiken Iran att följa Pyongyangs väg mot kärnvapen, förmodligen med aktuellt tekniskt och materiellt stöd från Kim Jong II:s terrorregim. Rådet och kommissionen hävdar att de garanterar Israels fortsatta existens som stat; jag uppmanar dem att omsätta detta i konkret politisk handling i denna dubbla kärnvapenkris.
Jan Tadeusz Masiel
(PL) Herr talman! Det är bra att världen inte längre är delad mellan Warszawapakten och Nato. Det är bra att staterna från det före detta Sovjetblocket i dag är enade i Europeiska unionen och i Nato, eller är på väg att bli medlemmar.
Ett enat Europa är starkare och i bättre position att bemöta dagens problem - de nordkoreanska kärnvapenproven. I dag har lyckligtvis till och med Ryssland stött den civiliserade världens uppfattning och har, som vi, fördömt kärnvapenproven, även om vissa fruktansvärda händelser har inträffat där, såsom mord på journalister, varav den senaste var Anna Politkovskaja.
I dag är Nordkorea en av de sista tomma fläckarna på världskartan när det gäller politisk, ekonomisk och demokratisk utveckling. Vilket problem har Nordkorea egentligen? Kanske landet helt enkelt försöker dra till sig vår uppmärksamhet, och detta är ett desperat rop på hjälp.
Vi gläder oss över att konstatera att till och med Kina har fördömt Nordkoreas föreslagna kapprustning. I dag vill alla länder, mer än någonsin i världshistorien, ha ekonomisk utveckling och leva i fred. Även Nordkorea behöver livsmedel och välstånd mer än det behöver vapen.
Elmar Brok
(DE) Herr talman, fru kommissionsledamot, herr Solana, mina damer och herrar! Det som har skett är ytterst problematiskt och farligt, av två skäl.
Det första är det uppenbara skälet att farliga vapen har hamnat i händerna på en diktator som är välkänd för sin bristande respekt för mänskliga liv, till och med för folket i sitt eget land, och som följaktligen är beredd att ta alla risker, till och med att de utplånas. Detta gör det ytterst svårt att uppskatta exakt hur stora riskerna är.
Det andra jag vill påpeka är att regionen, om detta prov verkligen visar sig vara en framgång och har utförts genom användning av raketteknik, kan ställas inför en ny kapprustning när det gäller att införskaffa och utveckla massförstörelsevapen. Jag vet inte vilka diskussioner som kommer att föras om denna fråga i Sydkorea, Indonesien, Filippinerna eller på andra håll. Vi måste även komma ihåg att ett kunskapsutbyte om raketteknik pågår mellan Nordkorea och Iran. Den iranska regeringen leker katt och råtta med oss och det förefaller allt mindre sannolikt att den endast gör detta för att säkra sin egen fredliga användning av kärnenergi - den har tvärtom mycket mer i sikte förutom detta. Ni, herr Solana, har reservationslöst försökt att normalisera läget och föra förhandlingarna därefter. Det finns särskilda faror med denna allians, och därför har Iran ett särskilt ansvar att rensa upp en gång för alla och engagera sig i verkliga förhandlingar.
José Ignacio Salafranca Sánchez-Neyra frågade vilka slags sanktioner vi talar om. Vi måste komma på något som verkligen kommer att ha en allvarlig inverkan på denne man. Om sanktionerna drabbar folket kommer han inte att bry sig om det, så det som krävs är sanktioner som skadar honom personligen, och de måste genomföras och följas.
Till Tobias Pflüger vill jag säga att vi nu inte får söka vår tillflykt till att beskylla den ena eller den andra parten för att ha begått misstag vid det ena eller det andra tillfället. Det är inte USA:s fel att det är en galen diktator som vi har att göra med. Vi måste se till att denna person inte ges fler kryphål av parlamentet, för han trotsar alla världssamfundets regler, och därför måste vi förmå honom att återvända till sexpartssamtalen. Om de visar sig vara framgångsrika kan han garanteras säkerhet för sitt land, men vi måste förklara detta klart och tydligt om vi inte om 20 år vill ha en värld där 30 eller 40 länder har kärnvapen och alla är redo att förinta vår jord.
Pasqualina Napoletano
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Jag anser att vi i Europaparlamentet inte har något annat val än att ansluta oss till det allmänna fördömandet av de kärnvapenprov som har utförts av Nordkorea. Vårt kraftfulla fördömande bör åtföljas av ett åtagande från EU och hela världssamfundet om att denna gång försöka finna en lösning på detta mycket allvarliga problem genom förhandlingar. Vi måste förmå denna diktatur att respektera reglerna för den internationella samlevnaden.
Världssamfundet har dock inget val: vi måste verkligen finna ett sätt att nå målet för icke-spridning. Till Elmar Brok vill jag säga att det inte handlar om att skylla på någon, men jag anser att det helt enkelt måste erkännas att försvagningen av icke-spridningsfördraget, som självklart även berodde på den misslyckade konferensen 2005, var ett ödesdigert misstag. Jag anser följaktligen att alla framtida lösningar på nödsituationer måste bygga på ett återupptagande av förhandlingarna om översynen av icke-spridningsfördraget.
Detta är en obligatorisk uppgift som världssamfundet måste utföra konsekvent, eftersom det endast är på detta sätt - fast i en annan situation - som vi kommer att få det nödvändiga inflytandet för att se till att Pyongyang-diktaturen respekterar denna linje. Det måste sägas att detta förebyggande krig i Irak tvärtom har övertygat diktatorerna om att innehav av kärnvapen ger något slags fri lejd. Det är vår uppgift att övertyga världens regeringar, även ledare för auktoritära stater, om att så absolut inte är fallet, annars kommer vi inte att kunna sätta stopp för återupprustningen.
Herr Solana! Avslutningsvis vill jag be er förklara skillnaderna mellan Nordkorea och Iran, eftersom dessa två fall ofta kopplas ihop med varandra - men jag anser att en möjlig lösning finns i skillnaderna.
Rebecca Harms
(DE) Herr talman, mina damer och herrar! Det har talats tillräckligt om Nordkorea här, men enligt min åsikt för lite om hur detta kan bli en objektiv lärdom för oss i Europa och för världen allmänhet.
När Nordkorea inledde sitt kärnenergiprogram 1962 beskrevs det naturligtvis som ”civilt”, med tal om ”atomer för fred”, ”vi vill inte ha bomber” och ”vi vill inte ha vapen”. Kort därefter, vilket även var fallet med många andra länder, började man misstänka att så inte var fallet. När Pyongyang 2003 efter en massa velande hit och dit erkände att landet upparbetade kärnbränsleavfall för militära ändamål, kunde man fastslå att det som hade beskrivits som ett civilt kärnenergiprogram utnyttjades för militära syften. År 2005 rapporterades det från Pyongyang att Nordkorea hade kärnvapen, och provet utfördes i början av denna vecka.
Det enda jag kan säga just nu är att alla de som förordar en mer allmän användning av civil kärnenergi samtidigt bidrar till att den även används för militära ändamål och gång på gång banar väg för t.ex. kriget i Irak, som påstods vara motiverat av misstanken om missbruk. Och vad var bakgrunden till detta? Det material som hade exporterats till Irak - för civila ändamål - från Europa. Varför har då Irak tekniken, efter vad som påstås för civil användning?
Det finns företrädare för Europa som hävdar att ny reaktorteknik skulle kunna göra det möjligt att ta hårdare tag mot den militära användningen av kärnenergi: de ljuger, de vet att de ljuger och de bör avstå från att ytterligare undergräva icke-spridningsfördraget genom att göra civil atomteknik mer allmänt tillgänglig.
James Hugh Allister
(EN) Herr talman! Det är verkligen nedslående att tänka på de eventuella konsekvenserna av att den totalitära stalinistiska regimen i Nordkorea nu förfogar över kärnteknisk kapacitet. Bortsett från Nordkoreas möjlighet till direkt offensiv användning slår det mig att landet nu kan befinna sig på en marknad tillsammans med förvirrade terroristgrupper för export av kärnvapenutrustning och kärnvapenteknik.
Nordkorea är redan i hög grad delaktigt i, och förvisso också beroende av, en mångsidig illegal exportverksamhet, däribland narkotika, men framför allt penningförfalskning, och detta i väldig omfattning. Om landet nu skulle befinna sig på marknaden för att sälja kärnvapenteknik skulle vi alla ha stor anledning till oro, för de aktörer inom terroristvärlden som söker efter sådan teknik känner inga begränsningar i sin lust att döda.
Jag anser att det är ett mycket oroväckande framtidsperspektiv att vi skulle kunna få en skurkstat som bidrar till en oregerlig användning av kärnvapenteknik genom att sälja den vidare till brutala element. Det krävs att EU, och i synnerhet det mer relevanta FN, agerar ytterst kraftfullt och beslutsamt för att hantera denna kris. Att endast fördöma Nordkoreas agerande kommer sannolikt inte på långa vägar att vara tillräckligt. Jag är säker på att det krävs stränga sanktioner.
Hubert Pirker
(DE) Herr talman, ärade kommissionsledamot och ärade höge representant! Genom att utföra detta test har Nordkorea visat att det inte bryr sig ett dugg om fördraget om icke-spridning av kärnvapen. Nordkoreas politiska ledare har därigenom på ett allvarligt sätt och avsiktligt provocerat världssamfundet och helt tanklöst äventyrat freden och säkerheten i regionen och i regioner längre bort, och slutligen har landet accepterat att en ny kapprustning kan bli följden både i och utanför Asien. Nordkorea har också - utan att tänka på sin egen befolkning - accepterat att landet oundvikligen riskerar att isoleras.
Vi i Europaparlamentet måste tydligt och kraftfullt klargöra vår ståndpunkt. Vi måste i mycket kraftfulla ordalag fördöma genomförandet av testet. Vi måste uppmana de politiska ledarna i Nordkorea att återvända till förhandlingsbordet för att diskutera icke-spridningsavtalet, återuppta samtalen mellan de sex länderna och i slutändan få till stånd en fredlig lösning på den tillfälliga krisen. Parlamentet måste också uppmana världssamfundet och säkerhetsrådet att besvara provokationerna på ett mer kraftfullt sätt än hittills.
Det är helt enkelt oacceptabelt att Nordkoreas regering använder sina egna pengar och pengar som skickats till landet från andra länder för att utveckla kärnvapen samtidigt som den förlitar sig på att världssamfundet ska skicka mat till deras svältande befolkning.
Herr talman! Förutom det ni tidigare sa ber jag er att i ett skriftligt uttalande framföra Europaparlamentets protester till Nordkoreas regering, världssamfundet och säkerhetsrådet, samt att tala om vad parlamentet kräver av dem. Vi kan inte acceptera att man genomför ett andra test och därigenom upprepar den händelse som förtjänade ett mycket kraftfullt fördömande första gången den inträffade.
Marios Matsakis
(EN) Herr talman! Denna debatt handlar om ett kärnvapenprov som har utförts av den förkastliga nordkoreanska regimen. Javier Solana har emellertid vid fler än ett tillfälle hävdat att detta endast är ett ”eventuellt” kärnvapenprov. Kan herr Solana, för att det inte ska råda några tvivel om vad det är vi diskuterar, på nytt försäkra oss om att han inom en mycket snar framtid kommer att kunna meddela huruvida detta kärnvapenprov verkligen har ägt rum?
Talmannen
Herr Matsakis! Det är inte alls en ordningsfråga. Ni har trängt er före kön av talare. Jag ber er att inte missbruka arbetsordningen för att få ordet.
Benita Ferrero-Waldner
Herr talman! Nordkoreas senaste utmaning mot systemet för icke-spridning av kärnvapen är tydlig, och den förtjänar att fördömas i ytterst starka ordalag. Vi är alla överens om detta, men vi måste också finna ett lämpligt och förnuftigt svar som riktas till de ansvariga myndigheterna, samtidigt som befolkningen visas hänsyn. Vi bör också fortsätta att fokusera på det slutliga målet, vilket är att uppnå ett kontrollerbart avskaffande av kärnvapen på Koreahalvön. Detta är, mot bakgrund av det spända militära dödläget inom hela den demilitariserade zonen, en grundförutsättning för en bestående fred och stabilitet. När allt kommer omkring kan detta mål bara uppnås med hjälp av diplomati.
Om man ska göra en möjlig analys av motiven till detta är jag säker på att orsakerna är åtskilliga. Att Nordkorea misstolkar det internationella samfundets inställning skulle kunna vara ett resultat av regimens fullständiga isolering, men det skulle också kunna syfta till att tvinga fram bilaterala samtal, vilket regimen ännu inte har uppnått.
Denna veckas händelseförlopp kommer att göra det svårare än någonsin att återuppta sexpartssamtalen, men på medellång till lång sikt innebär denna konstruktion störst möjlighet att nå en bestående lösning.
Jag hoppas därför innerligt att samtalen kommer att återupptas förr eller senare, även om utsikterna just nu inte är särskilt lovande. EU är inte en direkt deltagare i sexpartssamtalen, men vi har, som en ansvarsfull global aktör med ett uppenbart intresse för att bevara den regionala stabiliteten, gett vårt starka stöd till denna konstruktion. Vi har också signalerat att vi är redo att spela en mer aktiv roll om man inom sexpartssamtalen anser att det är lämpligt.
När allt kommer omkring krävs det en dialog för att lösa denna mycket svåra och utmanande situation. Nordkoreas uttalade mål är att höja landets säkerhet; detta mål skulle kunna uppnås genom sexpartsprocessen, vilket är vad vi rekommenderar.
Javier Solana
Herr talman! Som avslutning på denna debatt finns det en punkt som jag anser bör framhållas. Inte en enda ledamot av Europaparlamentet har uttalat sig mot ett fördömande av Nordkoreas uppträdande. Jag anser att det är ett mycket viktigt resultat av denna betydelsefulla debatt.
Det kan råda en del tvivel om vad som ska ske härnäst och hur man ska behandla Nordkorea i framtiden, men det faktum att provsprängningen har gett upphov till oro inom det internationella samfundet - och att det internationella samfundet har tagit sitt ansvar när det gäller att ta upp denna fråga - har stötts av alla de ledamöter som har talat under debatten. Jag anser att vi bör glädja oss åt detta, för när det gäller frågor av detta slag och av denna stora betydelse är parlamentsledamöternas ansvar jämbördigt med ansvaret hos det internationella samfundets medlemmar.
Det finns olika slutsatser att dra av frågan om varför provsprängningen genomfördes, samt vilka de framtida konsekvenserna kommer att bli. Några av oss har varit i Nordkorea. Jag har varit där och samtalat med landets ledare vid ett flertal tillfällen. I Kuala Lumpur i juli fick jag möjlighet att tala med utrikesministern, och han påstod då att sexpartssamtalen inte skulle återupptas. Så det var nästan säkert vid det laget att något sådant här skulle inträffa.
Vi måste berömma kineserna som har lett sexpartssamtalen och samtidigt bibehållit sin position. Men den här gången har de tyvärr misslyckats med att övertyga Nordkorea, och i stället för att få till stånd ett möte har ett kärnvapenprov utförts.
Jag instämmer helt och hållet med dem som har sagt att fördraget om icke-spridning bör ses över. Pasqualina Napoletano påpekade detta mycket konsekvent och entusiastiskt. Jag delar hennes oro över det faktum att den senaste revideringen av icke-spridningsfördraget misslyckades. Den blev ett misslyckande för alla de som deltog i revideringen, däribland kärnvapenmakterna, varav några är EU-medlemsstater.
Icke-spridningsfördraget daterar sig från 1968. Vi har redan genomfört fem revideringar, och de svårigheter och kryphål som fördraget omfattar har inte kunnat åtgärdas med hjälp av någon av dessa. Detta måste påpekas. Låt oss emellertid också påpeka att Nordkorea inte har undertecknat icke-spridningsfördraget. Landet lämnade icke-spridningsfördraget 2003, och därför är det inte förpliktigat att uppfylla det. Nordkorea lämnade icke-spridningsfördraget på grund av att det inte ville släppa in inspektörer, vilket är obligatoriskt enligt detta fördrag.
Som vi i dag kan konstatera, och som vi även kommer att kunna konstatera i framtiden, behöver icke-spridningsfördraget revideras och uppdateras. Som jag sa utarbetades fördraget 1968. Historiskt sett är det länge sedan, och därför är vi tvungna att anstränga oss. Européerna kan vädja om att detta system ska anpassas till dagens verklighet, och inte till gårdagens. Jag håller fullständigt med om detta.
Vad beträffar sanktioner tror jag inte att säkerhetsrådet bara kan göra ett uttalande. Säkerhetsrådet måste agera, annars kommer andra länder som följer utvecklingen för att se hur säkerhetsrådet reagerar att dra slutsatsen att det internationella samfundet inte tar dessa slags handlingar på allvar. Kommer ni ihåg vad som hände när Pakistan agerade på liknande sätt? Nordkorea höll utkik efter det internationella samfundets reaktioner på Pakistans handlingar. Och troligtvis är en del av dagens situation en återspegling av det som då skedde.
Detta innebär givetvis inte att sanktioner ska riktas mot Nordkoreas befolkning, som redan har fått utstå hårda prövningar. De får utstå prövningar både politiskt och ekonomiskt sett, och även i sina vardagliga liv. Därför måste andra faktorer införas och tas med i beräkningen. Jag anser att de viktigaste sanktioner som bör införas är sådana som förhindrar en spridning från Nordkorea. Sanktionerna bör dessutom hindra Nordkorea från att vidarebefordra kärnvapenteknik till andra stater som kanske eftersträvar att skaffa sådan teknik för att de också ska kunna röra sig i samma riktning. Detta är sannolikt det viktigaste steg som FN:s säkerhetsråd kan ta.
När det gäller diplomati torde alla här i parlamentet kunna enas om att det är något som vi uppskattar. Vi européer tycker om att lösa komplexa och svåra problem med hjälp av det vi värderar högst: vårt intellekt, vår intelligens och vår diplomati. Och det råder ingen tvekan om att detta problem verkligen är komplext och svårt.
Talmannen
Innan vi går över till nästa punkt har Tobias Pflüger bett att få ordet för att göra ett personligt uttalande enligt artikel 145 i arbetsordningen.
Enligt denna bestämmelse, herr Pflüger, får ni tala i tre minuter under förutsättning att ni endast kommenterar åsikter som har tillskrivits er själv eller korrekta kommentarer som ni har gjort under debatten.
Tobias Pflüger
(DE) Herr talman! Jag hänvisar till Elmar Broks anförande, i vilket han hävdade att jag ställde USA till svars för Nordkoreas kärnvapenprov, men dessa insinuationer är helt felaktiga. Tvärtom handlar det, som Pasqualina Napoletano var inne på, om att parlamentet allvarligt behöver diskutera att olika regeringar - USA, men också i ökande grad bl.a. EU - anser att de måste använda kärnvapen för att försvara sig mot attacker. Elmar Brok har därför helt fel när han kommer med dessa insinuationer.
Inte bara USA hotar med kärnvapenkrig, utan också Jacques Chirac, och därför måste denna fråga behandlas med största allvar. Elmar Brok hade därför fel i sitt påstående.
Talmannen
Jag är rädd att Elmar Brok inte har kunnat höra er. Jag hoppas att någon berättar för honom vad som sas.
Elmar Brok
(DE) Herr talman! Låt mig få göra en kort kommentar. Det måste sägas att de som är beredda att ge måste också vara villiga att ta emot. Tobias Pflüger har framfört en anklagelse som jag har besvarat och han borde acceptera det. Det var ett politiskt uttalande och inte en insinuation.
Talmannen
Herr Brok! Ingen kommer att vidta några åtgärder mot er. Ni har gjort en kommentar och Tobias Pflüger har kunna besvara den, och därmed är saken avslutad.
Vi lämnar nu denna punkt.
