Şedinţă solemnă - Republica Cehă
Preşedinte
Domnule preşedinte al Republicii Cehe, doresc să vă urez bun venit în Parlamentul European.
Václav Klaus
Preşedintele Republicii Cehe. - (CS) Aş dori, în primul rând, să vă mulţumesc pentru că îmi oferiţi posibilitatea de a vorbi în cadrul Parlamentului European, care este una dintre instituţiile cheie ale Uniunii Europene. Deşi am fost aici de mai multe ori înainte, nu am mai avut ocazia de a mă adresa în cadrul unei sesiuni în plen. Apreciez, prin urmare, şansa pe care o am astăzi. Reprezentanţii aleşi din 27 de ţări, cu spectrul lor larg de opinii şi păreri politice constituie o audienţă unică, la fel cum Uniunea Europeană în sine este un experiment unic şi esenţialmente revoluţionar de peste jumătate de secol, încercând să îmbunătăţească procesul decizional din Europa, printr-un transfer al unei părţi semnificative din procesul decizional de la statele individuale către instituţiile pan-europene.
Am călătorit până aici pentru a vă întâlni din Praga, capitala Republicii Cehe, centrul istoric al suveranităţii statale cehe şi un important loc în dezvoltarea ideilor, culturii şi civilizaţiei europene. Am venit aici în calitate de reprezentant al statului ceh, care, în diversele sale forme, a fost întotdeauna o parte a istoriei europene, o ţară care a jucat adeseori un rol semnificativ şi direct în istoria Europei şi care doreşte să continue acest lucru.
Ultima dată când un preşedinte ceh vi s-a adresat din acest loc a fost în urmă cu nouă ani. A fost predecesorul meu în rol, Václav Havel şi a fost cu patru ani înainte de aderarea noastră la UE. Cu câteva săptămâni în urmă, premierul ceh, Mirek Topolánek a vorbit şi el aici, de data aceasta în calitate de lider al ţării care deţine preşedinţia Consiliului UE. În discursul său, el s-a axat pe subiectele specifice care decurg din priorităţile preşedinţiei cehe şi pe problemele cu care se confruntă în prezent ţările Uniunii Europene.
Acest lucru îmi permite să abordez teme cu un caracter mai general şi să vorbesc despre lucruri care, la prima vedere, poate nu sunt la fel de dramatice ca soluţiile la criza economică de astăzi, conflictul gazelor dintre Rusia şi Ucraina sau situaţia din Gaza. În opinia mea, totuşi, sunt de o importanţă fundamentală pentru dezvoltarea proiectului de integrare europeană.
În mai puţin de trei luni, Republica Cehă va sărbători cea de-a cincea aniversare a aderării sale la UE şi o va face într-o manieră impunătoare. Aceasta va marca aniversarea ca o ţară care, spre deosebire de alte noi state membre, nu este dezamăgită în legătură cu aşteptările nerealizate ale parteneriatului. Nu este nimic surprinzător legat de acest lucru şi există o explicaţie raţională. Aşteptările noastre au fost realiste. Am fost conştienţi de faptul că aderăm la o comunitate creată de şi compusă din oameni şi la nu un fel de construcţie ideală dezvoltată fără interese, ambiţii, opinii şi idei umane autentice. Interesele şi ideile se găsesc la tot pasul în Uniunea Europeană şi aşa şi trebuie.
Am văzut intrarea noastră în UE, pe de o parte, ca o confirmarea externă a faptului că, relativ rapid, de-a lungul a aproape cincisprezece ani de la căderea comunismului, am devenit din nou o ţară europeană normală. Pe de altă parte, am considerat - şi încă considerăm - şansa de a participa în mod activ la procesul de integrare europeană ca pe o oportunitate de a beneficia de avantajele unei Europe deja integrată foarte bine, în acelaşi timp contribuind cu propriile noastre idei la procesul de integrare. Ne asumăm partea noastră de responsabilitate pentru dezvoltarea Uniunii Europene şi exact în acest scop am ajuns la preşedinţia Consiliului Uniunii Europene. Sunt ferm convins că în primele şase săptămâni ale preşedinţiei noastre am dovedit în mod convingător abordarea noastră responsabilă.
Aş dori, de asemenea, să repet cu voce tare şi foarte clar aici, în acest forum, precum şi în beneficiul acelora dintre dumneavoastră care fie că nu ştiu sau nu vor să ştie, convingerea mea că pentru noi nu a existat şi nu există nicio alternativă la apartenenţa UE şi că nu există nicio mişcare politică relevantă în ţara noastră care ar fi capabilă sau dispusă să submineze această poziţie. Prin urmare, am fost şocaţi recent de atacurile repetate şi din ce în ce mai numeroase împotriva cehilor, bazate pe presupunerea complet nefondată că suntem în căutarea unui alt proiect de integrare decât cel la care am aderat cu şase ani în urmă. Nu este cazul.
Cetăţenii Republicii Cehe au luat drept bun faptul că integrarea europeană are o misiune necesară şi importantă, pe care, în termeni generali, ei o înţeleg în felul următor. În primul rând, integrarea elimină barierele care sunt inutile şi contraproductive pentru libertatea şi prosperitatea oamenilor, care împiedică circulaţia persoanelor, bunurilor şi serviciilor, ideilor, filosofiilor politice, opiniilor mondiale, planurilor culturale şi modelelor comportamentale, care, de-a lungul timpului, s-au format între diferite ţări europene din multe motive diferite şi în al doilea rând, se ocupă în comun de îngrijirea bunurilor publice, care sunt de importanţă pentru întregul continent sau de astfel de proiecte care nu pot fi puse în aplicare în mod eficient doar prin intermediul unor acorduri bilaterale între două sau mai multe ţări europene vecine.
Efortul de a pune în aplicare aceste două obiective - înlăturarea barierelor şi alegerile raţionale legate de problemele care ar trebui să fie soluţionate la nivel european - nu este şi nu va fi niciodată finalizat. Diversele bariere şi obstacole încă rămân, iar procesul decizional este mult mai extins la nivelul Bruxelles-ului decât ar trebui să fie în mod ideal. Este, cu siguranţă, mai mult decât îşi doresc oamenii din diferite state membre. În mod sigur sunteţi foarte conştienţi de acest lucru, doamnelor şi domnilor. Astfel, aş dori să întreb retoric dacă de fiecare dată sunteţi siguri că votaţi cu privire la o chestiune care ar trebui să fie rezolvată în această Cameră mai degrabă decât mai aproape de cetăţeni, cu alte cuvinte, în cadrul statelor europene individuale? Alte impacturi posibile ale integrării europene sunt, de asemenea, discutate în retorica actuală corectă din punct de vedere politic, dar acestea tind să fie irelevante şi de natură secundară. Acestea sunt legate mai mult de ambiţiile politicienilor profesionişti şi ale oamenilor relaţionaţi cu aceştia, decât de interesele cetăţenilor obişnuiţi ai statului membru.
Am spus mai devreme că pentru cehi, nu a existat şi continuă să nu existe nicio alternativă la apartenenţa la UE - şi sunt încântat să subliniez şi să accentuez acest lucru - dar aceasta este doar jumătate din ceea ce aş vrea să spun. Cealaltă jumătate cuprinde afirmaţia complet logică că există o serie de alternative posibile şi legitime cu privire la metodele şi formele de integrare europeană, la fel cum s-a făcut de-a lungul jumătăţii de secol trecut. Istoria nu are niciun punct final. Pentru a pretinde că status quo-ul, cu alte cuvinte, aranjamentele instituţionale actuale ale UE, este o dogmă de necriticat pentru totdeauna, este o eroare care, din nefericire, continuă să prolifereze, chiar dacă este în conflict direct atât cu gândirea raţională, cât şi cu întreaga dezvoltare istorică de peste două mii de ani de civilizaţie europeană. Presupunerea că o "Uniune mai unită”, cu alte cuvinte o integrare politică mai profundă a statelor membre, reprezintă singurul curs posibil şi corect de dezvoltare a Uniunii Europene este o eroare similară, care este postulată a priori şi este, prin urmare, de asemenea de necriticat.
Nici status quo-ul, nici postulatul integrării mai profunde care aduc beneficii de necontestat nu pot sau nu trebuie să fie considerate ca fiind sfinte de niciun democrat european. Este inacceptabil ca acestea să fie puse în aplicare de persoane care, pentru a-l cita pe celebrul scriitor ceh Milan Kundera, se consideră "deţinătoare ale cheii” integrării europene.
Mai mult decât atât, este evident că acordul instituţional al Uniunii Europene nu reprezintă un scop în sine, ci este un mijloc pentru atingerea obiectivelor reale. Aceste obiective nu sunt nimic altceva decât libertatea personală şi o serie de acorduri economice care vor aduce prosperitate. Cu alte cuvinte, economia de piaţă.
Cetăţenii tuturor statelor membre doresc cu siguranţă aceste lucruri, dar, de-a lungul celor 20 ani de la căderea comunismului, s-a confirmat în mod repetat dorinţa mai mare şi ataşamentul mai mare al celor care s-au confruntat cu tirania o mare parte a secolului al XX-lea şi care au suferit efectele unei economii disfuncţionale, planificată centralizat, condusă de stat. Aceste persoane sunt, în mod legitim, mai sensibile şi mai conştiente de manifestările sau tendinţele care duc spre alte scopuri decât libertatea şi prosperitatea. Şi printre aceşti oameni se află cetăţeni din Republica Cehă.
Sistemul actual de luare a deciziilor în cadrul UE diferă de forma testată istoric şi experimentată la nivel tradiţional a democraţiei parlamentare. Într-un sistem parlamentar normal există un grup care susţine guvernul şi altul care susţine opoziţia. Cu toate acestea, dacă nu mă înşel, acest lucru nu se întâmplă în Parlamentul European. Aici există doar o alternativă şi cei care îndrăznesc să ia în considerare alte alternative sunt etichetaţi ca duşmani ai integrării europene. În partea mea a Europei, am trăit, până relativ recent, într-un sistem politic în care nicio alternativă nu a fost permisă şi, prin urmare, nu a existat nicio opoziţie parlamentară. Am învăţat dintr-o experienţă dureroasă că în cazul în care nu există opoziţie, nu există nici libertate. Acesta este motivul pentru care trebuie să existe alternativele politice.
Şi aceasta nu este tot. Relaţia dintre cetăţenii din diferite state membre şi reprezentanţii lor în UE nu este relaţia normală dintre alegătorii şi politicienii care îi reprezintă. Există mai multă distanţă între cetăţenii UE şi reprezentanţii acestora decât în cazul statelor membre individuale şi nu numai în sensul geografic al cuvântului. Aceasta poartă diferite denumiri: deficitul democratic, pierderea responsabilităţii democratice, procesul de luare a deciziilor de oficiali nealeşi dar selectaţi, birocraţia în procesul de luare a deciziilor şi aşa mai departe. Modificările propuse status quo-ului cuprinse în Constituţia europeană respinsă sau în Tratatul de la Lisabona, care are aproape aceeaşi soartă, nu ar face decât să exacerbeze acest defect.
Întrucât nu există niciun demos european, nicio naţiune europeană, acest defect nu poate fi rezolvat prin consolidarea rolului Parlamentului European. Acest lucru doar ar înrăutăţi problema şi ar duce la un sentiment mai puternic de înstrăinare al cetăţenilor statelor membre faţă de instituţiile UE. Soluţia nu constă în încercarea de a da o viaţă nouă în forma actuală de integrare europeană sau în încercarea de a suprima rolul statelor membre în numele unei noi societăţi civile europene, multiculturale şi multinaţionale. Acestea sunt încercări care au eşuat în trecut pentru că nu au fost evoluţii istorice naturale.
Mi-e teamă că încercările de accelerare şi aprofundare a integrării şi de trecere de la procesul decizional care afectează nivelul de trai al cetăţenilor statelor membre, la un nivel din ce în ce mai european, ar putea avea repercusiuni care periclitează toate realizările pozitive din Europa din ultima jumătate a secolului. De aceea, permiteţi-ne să nu subestimăm îngrijorarea resimţită de cetăţenii din numeroase state membre cu privire la faptul că deciziile care le afectează vieţile vor fi luate în altă parte şi fără implicarea acestora şi că posibilitatea lor de a influenţa procesul decizional este foarte limitată. Succesul UE până în prezent se datorează, printre altele, faptului că opinia şi vocea fiecărui stat membru au avut aceeaşi greutate la vot şi, astfel, nu au putut fi ignorate. Să nu permitem să intervină o situaţie în care cetăţenii statelor membre îşi trăiesc viaţa cu un sentiment de resemnare legat de faptul că proiectul UE nu este al lor, că nu se dezvoltă cum ar dori şi că sunt obligaţi doar să se resemneze. Am putea foarte uşor şi foarte rapid să descoperim, din nou, că trăim în condiţiile pe care le credeam acum de domeniul trecutului.
Acest lucru este, de asemenea, strâns legat de problema prosperităţii. Trebuie să fie spus deschis că actualul sistem economic al UE presupune constrângeri pe piaţă şi o consolidare constantă a unei economii controlate la nivel central. Deşi istoria ne-a dat suficiente dovezi că acest drum nu duce nicăieri, suntem pe acelaşi drum din nou. Nivelul restricţiilor privind spontaneitatea proceselor pieţei şi nivelul reglementării politice în domeniul economiei sunt în continuă creştere. Această evoluţie a fost recent consolidată în continuare de interpretările eronate ale cauzelor actualei crize financiare şi economice, care a fost pusă pe seama pieţei, mai degrabă decât pe seama cauzei reale care a fost, dimpotrivă, manipularea politică a pieţei. Este, din nou, necesar să ne amintim de experienţa istorică din partea mea a Europei, precum şi de lecţiile pe care le-am învăţat.
Mulţi dintre dumneavoastră vor fi familiarizaţi cu numele celui de-al 19-lea economist francez, Frederic Bastiat şi cu faimoasa sa Petiţie de la producătorii de lumânări, care este încă un text standard binecunoscut şi astăzi, ilustrând absurditatea intervenţiei politice în economie. La 14 noiembrie 2008, Comisia Europeană a aprobat o petiţie reală din partea producătorilor de lumânări, nu doar o ficţiune în stil Bastiat, şi a impus un impozit de 66% pe lumânările importate din China. Nu am putut să cred că un eseu literar vechi de 160 de ani a devenit realitate, dar este exact ceea ce s-a întâmplat. Consecinţa inevitabilă a introducerii unor astfel de măsuri pe o scară largă este că Europa va rămâne în urmă din punct de vedere economic, iar creşterea economică va încetini sau chiar se va opri. Singura soluţie constă în liberalizarea şi dereglementarea economiei europene.
Spun toate acestea pentru că îmi pasă de viitorul democratic şi prosper al Europei. Am încercat să vă amintesc principiile fundamentale pe care civilizaţia europeană a fost construită de secole sau milenii. Principii fără termen de valabilitate şi universale şi care ar trebui, prin urmare, să fie aplicate în continuare în UE de astăzi. Sunt foarte convins că cetăţenii diferitor state membre doresc libertate, democraţie şi prosperitate economică.
Cel mai important lucru în acest moment este în mod clar să ne asigurăm că nu punem pe picior de egalitate discuţia deschisă despre aceste chestiuni cu un atac asupra ideii de integrare europene. Am crezut întotdeauna că prin permisiunea de a discuta despre aceste probleme grave, de a fi ascultat, de a apăra dreptul tuturor de a propune alternative la o opinie corectă, indiferent cât de mult am putea să fim în dezacord, este exact tipul de democraţie care ne-a fost refuzată timp de patru decenii. Noi, care involuntar am petrecut cea mai mare parte a vieţii noastre asistând la faptul că schimbul de idei este o condiţie de bază pentru o democraţie sănătoasă, credem că această condiţie va fi onorată şi respectată şi în viitor. Aceasta reprezintă o oportunitate şi o modalitate unică de a determina ca UE să devină mai liberă, mai democratică şi mai prosperă.
Preşedinte
Doamnelor şi domnilor, domnule Preşedintele, a fost dorinţa dumneavoastră de a vă adresa Parlamentului European. Am îndeplinit cu bucurie această dorinţă. Domnule Preşedinte, într-un Parlament al trecutului, în mod categoric, nu aţi fi putut să ţineţi acest discurs.
(Aplauze)
Slavă Domnului că trăim într-o democraţie europeană în care ne putem exprima cu toţii opiniile.
(Aplauze şi gălăgie)
Doamnelor şi domnilor, suntem o familie europeană şi, ca în orice familie, există diferenţe de opinie. Domnule Preşedinte, sunt de acord cu dumneavoastră, când spuneţi - doresc doar să fac câteva comentarii, dar mă simt obligat să fac acest lucru -:suntem o comunitate umană. O comunitate umană este caracterizată prin avantaje, puncte forte, dezavantaje şi puncte slabe. Împreună, trebuie să consolidăm punctele forte şi să eradicăm punctele slabe. Sunt, de asemenea, de acord cu dumneavoastră când spuneţi că trebuie să ne întrebăm dacă fiecare decizie pe care o luăm ar fi putut fi luată în altă parte. Da, dar capitalurile noastre naţionale trebuie, de asemenea, să se întrebe dacă nu trebuie luate mai multe decizii în oraşele şi comunităţile noastre, mai degrabă decât la nivel naţional.
(Aplauze)
Permiteţi-mi să fac o ultimă observaţie cu privire la modul în care este înţeles Parlamentul: noi vă mulţumim pentru confirmarea faptului că Parlamentul European este o instituţie importantă. Dacă nu am fi atât de influenţi, nu am fi în prezent legislator în 75% din cazuri şi nu am fi colegislator în aproape 100% din cazurile cu privire la Tratatul de la Lisabona, şi apoi, de fapt, deciziile în Europa ar fi luate prin mijloacele birocratice. Cu toate acestea, în prezent Parlamentul European este cel care decide.
(Aplauze prelungite)
Vă mulţumesc, domnule Preşedinte, pentru vizita dumneavoastră. A fost o expresie a diversităţii noastre de opinie în Europa şi a democraţiei noastre europene, iar într-o democraţie majoritatea este cea care contează în cele din urmă. Vă îndemn pe toţi, împreună, să continuăm să apărăm această democraţie, pentru Europa, pentru unitate şi pentru pace.
(Ovaţionare în picioare)
