Concluziile Consiliului European (25-26 martie 2010) (dezbatere)
Preşedinte
Următorul punct îl reprezintă declaraţiile Consiliului şi ale Comisiei: concluziile Consiliului European care a avut loc între 25 şi 26 martie 2010.
Herman Van Rompuy
preşedinte al Consiliului European. - Dle Preşedinte, stimaţi deputaţi, dragi colegi, astăzi vă prezint raportul privind prima reuniune oficială a Consiliului European, pe care am avut onoarea să o prezidez.
După cum ştiţi, reuniunea respectivă avea în programul său strategia economică pentru Europa 2020 şi strategia pentru negocieri la nivel mondial privind schimbările climatice. Ordinea de zi a fost suplimentată, fiind necesar să ne ocupăm urgent - pentru a doua oară în două luni - de situaţia din Grecia şi de întrebările legate de aceasta, privind zona euro. Permiteţi-mi să încep cu punctul al doilea.
Cum, în ce circumstanţe şi de către cine trebuie furnizată asistenţa financiară, dacă este necesar, guvernului grec, a fost subiectul multor dezbateri premergătoare Consiliului European. Într-adevăr, înainte de reuniunea noastră, să părea că există o divergenţă mare de opinii. Acest lucru nu este deloc obişnuit în istoria Uniunii, cu siguranţă atunci când miza este atât de mare - punctul cheie este că am ajuns la un acord. Capacitatea Uniunii de a ajunge la un compromis rămâne intactă. Aceasta este esenţială pentru existenţa noastră.
După cum s-a dovedit, un număr mare de contacte bilaterale pe care le-am avut cu statele membre, concluziile reuniunii miniştrilor zonei euro din 15 martie, propunerile Comisiei privind împrumuturile din partea statelor membre şi negocierile intense dintre Franţa şi Germania au facilitat ajungerea la un compromis acceptabil pentru toţi.
Am fost de acord să prezidez o reuniune a şefilor de state şi de guverne ai ţărilor din zona euro şi le-am prezentat o propunere de declaraţie care, după modificare, a fost acceptată în unanimitate.
Părţile textului pentru care este competent Consiliul European au fost discutate şi acceptate de însuşi Consiliul European. Banca Centrală Europeană a acceptat şi ea.
În declaraţie, reafirmăm că toţi membrii zonei euro trebuie să desfăşoare politici sănătoase, în conformitate cu normele convenite şi trebuie să fim conştienţi de responsabilitatea lor comună pentru stabilitatea economică şi financiară a zonei.
Susţinem în totalitate eforturile guvernului Greciei şi salutăm măsurile suplimentare anunţate la 3 martie, care sunt suficiente pentru a proteja ţintele bugetare din 2010. Aceste măsuri au fost solicitate de Consiliul European din 11 februarie.
Pe baza mecanismului de solidaritate pe care l-am pus în aplicare, suntem pregătiţi, în cazul în care finanţarea de pe piaţă se dovedeşte insuficientă, să intervenim şi să oferim sprijin printr-o operaţiune condusă la nivel european, de împrumuturi bilaterale, din statele membre ale zonei euro, în cooperare cu FMI.
Mecanismul respectă Tratatele şi întruneşte acordul general al statelor membre, al Comisiei şi al Băncii Centrale. Prin urmare, guvernul grec nu a fost nevoit să solicite niciun sprijin financiar, deşi vom monitoriza în continuare foarte atent situaţia.
Permiteţi-mi să spun doar că participarea FMI a dat iniţial naştere unei temeri generate de faptul că aceasta ar putea apărea ca un sprijin extern pentru o zonă euro incapabilă să-şi rezolve propriile probleme interne. Reflectându-se asupra situaţiei, a prevalat însă punctul de vedere că FMI este, până la urmă, finanţat într-o măsură semnificativă de bani europeni, aşadar de ce nu ar putea ţările europene să-şi utilizeze propriile facilităţi? Am instituit şi am finanţat FMI tocmai în acest scop şi ar fi ciudat să nu beneficiem de acesta şi de expertiza sa. O cooperare strânsă cu FMI a devenit, prin urmare, acceptabilă, mai ales într-o operaţiune care constă într-o majoritate de euro-împrumuturi bilaterale.
Alte două aspecte ale declaraţiei au dat naştere la multe comentarii.
În primul rând, Consiliul European doreşte să tragă învăţăminte din această criză. Din acest motiv, a creat un grup operativ, pe care îl conduc. Acest grup operativ va fi instituit în strânsă cooperare cu Comisia şi include reprezentanţii statelor membre, preşedinţia prin rotaţie şi Banca Centrală Europeană. Îşi va prezenta concluziile înainte de sfârşitul acestui an. Consiliul European va lua deciziile politice finale. Intenţionez să acord prioritate ridicată acestui demers. Cazul Greciei a scos la lumină limitele mecanismului curent de supraveghere fiscală în zona euro. Trebuie să explorăm toate căile posibile de întărire a disciplinei fiscale şi să propunem un cadru pentru rezolvarea crizei. O consolidare a mecanismelor noastre este esenţială. Care dintre textele juridice vor trebui, în cele din urmă, modificate este o întrebare deschisă care trebuie explorată, ţinând totodată cont de diferitele proceduri care ar fi necesare pentru modificarea diverselor instrumente juridice.
Grupul operativ trebuie să soluţioneze două aspecte ale problemei, evidenţiate de criza recentă: responsabilitatea - cum să prevenim ca o astfel de indisciplină bugetară să se repete - şi solidaritatea - cum să evităm improvizaţia, în cazul în care o criză financiară va avea din nou loc într-un stat membru.
Cazul Greciei a evidenţiat, de asemenea, nevoia de a analiza problema divergenţelor de competitivitate în zona euro şi UE, despre care am iniţiat o discuţie care va continua în iunie, iar acesta este un aspect al economiei zonei euro căruia nu i-am acordat suficientă atenţie. Fără mai multă convergenţă economică, vom pune în pericol moneda comună şi piaţa comună. Această discuţie este esenţială. Disciplina bugetară nu este suficientă. În spatele problemelor bugetare se află probleme economice.
Al doilea punct care a dat naştere la comentarii a fost paragraful în care am declarat că "ne angajăm să promovăm o coordonare puternică a politicilor economice în Europa. Considerăm că Consiliul European trebuie să îmbunătăţească guvernanţa economică a UE şi propunem creşterea rolului acestuia în coordonarea economică şi definirea strategiei de creştere a UE.”
Unii au comentat cu privire la faptul că versiunea franceză a acestei declaraţii se referă la "gouvernement économique” (guvernarea economică) în loc de "governance” (guvernanţă).Permiteţi-mi să afirm foarte clar că nu există nicio divergenţă aici în ceea ce dorim să obţinem. Dorim să utilizăm la maximum Consiliul European ca organismul în care putem coordona atât instrumentele UE, cât şi pe cele naţionale, pentru a îmbunătăţi performanţa noastră economică. Consiliul European nu este nici puterea executivă şi nici cea legislativă a UE. Misiunea Consiliului European, în conformitate cu tratatul, este să impulsioneze şi să ofere recomandări direcţiei politice a Uniunii. Aceasta se aplică, de asemenea, la politica economică. Pe aceasta s-a axat, într-adevăr, cea mai mare parte a reuniunii Consiliului European, când ne-am îndreptat atenţia spre examinarea Strategiei Europa 2020.
Aici, pot să raportez un progres constant, pe care îl vom continua la Consiliul European din iunie. Pe baza propunerilor Comisiei Europene - şi aş dori să felicit, cu această ocazie, activitatea preşedintelui Barroso - am identificat deja cinci obiective cheie asupra cărora ar trebui să se concentreze eforturile noastre:
Primul, reducerea ratei şomajului până la 75 %, în special printr-o participare mai mare a tineretului, lucrătorilor cu o vârstă înaintată, lucrătorilor slab calificaţi şi printr-o integrare mai bună a migranţilor legali.
În al doilea rând, îmbunătăţirea condiţiilor pentru cercetare şi dezvoltare, în special cu scopul aducerii nivelurilor investiţiilor publice şi private combinate din acest sector la 3 % din PIB;
În al treilea rând, reafirmarea şi integrarea în strategia noastră economică a obiectivelor schimbărilor climatice pe care ne-am angajat deja să le atingem până în anul 2020;
În al patrulea rând, îmbunătăţirea nivelurilor de educaţie, în special prin obiectivul de reducere a ratelor de abandon şcolar şi prin creşterea procentului din populaţie care a absolvit studii superioare sau echivalente;
În cele din urmă, promovarea incluziunii sociale, în special prin reducerea sărăciei.
Mai trebuie lucrat asupra acestor obiective, în special prin dezvoltarea indicatorilor adecvaţi - şi statele membre trebuie să-şi stabilească acum obiectivele lor naţionale, care vor fi diferite, în funcţie de situaţiile la nivel naţional. Unele dintre aceste obiective sunt reflectate în legislaţia UE, în timp ce altele nu au natură de reglementare, dar reprezintă o aspiraţie comună care va fi urmată prin acţiuni mixte la nivel naţional şi al UE.
Ultimele două dintre cele cinci obiective - educaţia şi incluziunea socială - au dat naştere unor comentarii. Acestea reprezintă, bineînţeles, aspecte esenţiale a ceea ce poate fi numit "modelul european” de societate, unde forţele de piaţă sunt temperate de implicarea socială şi de ecologism. Totuşi, unii au subliniat că educaţia este o responsabilitate naţională sau, în multe state, subnaţională sau regională. Este adevărat - şi nu există nicio intenţie de a schimba acest fapt. Acesta reprezintă necesitatea ca toate nivelurile de guvernare să colaboreze pentru strategia noastră comună, fiecare asumându-şi partea lor de responsabilitate în efortul nostru comun.
În ceea ce priveşte incluziunea socială şi reducerea sărăciei, unii au spus că acesta este un rezultat, nu un mijloc. Acesta va fi rezultatul eforturilor noastre, nu un instrument. Deşi înţeleg acest argument, incluziunea socială este o competenţă a UE, în conformitate cu Tratatul de la Lisabona şi este, de asemenea, un instrument esenţial pentru îmbunătăţirea performanţei noastre economice generale, precum şi pentru asigurarea susţinerii publice a obiectivului pe care dorim să-l atingem. Aceasta corespunde aspiraţiei profunde de echitate a cetăţenilor în economia noastră. O ignorăm pe riscul nostru.
Pe lângă identificarea acestor cinci obiective - asupra cărora va fi necesar să mai lucrăm - Consiliul European a subliniat că progresul este necesar pentru consolidarea reglementării şi supravegherii financiare, atât în UE, unde se prefigurează o activitate importantă pentru Parlamentul European privind reglementarea financiară, cât şi în forurile internaţionale, precum G20, pentru a asigura condiţii egale la nivel global.
Este nevoie de progres în special în domenii cum ar fi cerinţele de capital; instituţiile sistemice; instrumentele financiare pentru gestionarea crizei; creşterea transparenţei pe pieţele de instrumente derivate; analizarea măsurilor specifice în legătură cu contractele de asigurare de tip CDS referitoare la datoriile suverane; şi punerea în aplicare a principiilor convenite la nivel internaţional pentru bonusuri în sectorul serviciilor financiare. Comisia va prezenta în curând un raport privind sursele inovatoare de finanţare, cum ar fi o taxă globală pe tranzacţiile financiare sau pe bănci. Trebuie să găsim soluţii, astfel încât o criză financiară nouă să nu se mai întâmple, dar, de asemenea, trebuie să combatem criza morală care s-a aflat la baza acesteia.
Consiliul European a avut, în continuare, o discuţie privind schimbările climatice şi modul în care să ne redirecţionăm eforturile după Conferinţa de la Copenhaga. Un acord juridic global şi cuprinzător rămâne singurul mod eficient de a atinge obiectivul convenit de menţinere a creşterii temperaturilor globale sub 2°C. Am fost de acord să rămânem ambiţioşi şi constructivi în negocierile internaţionale, dar am convenit, de asemenea, că trebuie urmată o abordare treptată, pornind de la Acordul de la Copenhaga. Angajamentele luate privind reducerile emisiilor sunt insuficiente pentru a atinge obiectivul crucial de 2°C. Negocierile necesită o nouă dinamică. Următoarea reuniune, de la Bonn, ar trebui să stabilească traseul pentru progresul negocierilor. COP-2 din Cancun trebuie să aibă ca rezultat decizii concrete şi trebuie să soluţioneze deficienţele rămase. UE şi statele sale membre vor pune în aplicare angajamentul lor de a pune la dispoziţie 2,4 miliarde de euro anual pe perioada 2010-2012 pentru finanţarea iniţială rapidă şi ne menţinem angajamentul de a mobiliza în comun 100 de miliarde de dolari pe an, până în 2020, pentru a ajuta ţările în curs de dezvoltare să combată schimbările climatice.
În acest context, am avut o discuţie privind modul de abordare a partenerilor strategici din lume, propusă de vicepreşedintele Comisiei/Înaltul Reprezentant Cathy Ashton, a cărei analiză pertinentă a fost bine primită.
Vom pune aceste probleme nu doar în cadrul procesului ONU, ci şi în alte contexte, pentru a ajuta la crearea impulsului necesar. De asemenea, vom continua activitatea la nivel intern. Vom organiza în Consiliul European o dezbatere dedicată politicii energetice şi modului de trecere la o economie eficientă, cu emisii reduse de dioxid de carbon, explorând toate aspectele acesteia, inclusiv securitatea aprovizionării.
Dle Preşedinte, stimaţi deputaţi, pot să ajung la concluzia că Consiliul European a realizat un progres clar şi a evitat capcane imense şi dăunătoare, care ne-ar fi întârziat foarte mult.
În mod ciudat, unii au sugerat că rolul meu în acest proces a fost doar cel de simplu spectator, în timp ce alţii m-au acuzat că sunt un dictator avid de putere. Permiteţi-mi să vă asigur că nu sunt niciunul din aceştia. Preşedintele permanent al Consiliului European trebuie să fie persoana care să faciliteze şi să construiască consensul într-o instituţie care poate funcţiona doar prin găsirea compromisurilor necesare şi suficient de ambiţioase.
Am sperat că debutul meu ca preşedinte permanent al Consiliului European va fi mai uşor. Următorii doi ani vor fi dificili. Sunt pe deplin conştient că ce-a fost mai rău din recesiune a trecut, dar nu şi problemele.
Am reacţionat eficient în combaterea crizei financiare iniţiale, dar adesea este mai dificil să rămânem uniţi şi să acţionăm în consecinţă odată ce a trecut furtuna. Aceasta înseamnă că în următorii doi ani nu va exista un "status quo”.În aceeaşi situaţie se va afla şi Parlamentul European.
Maroš Šefčovič
vicepreşedinte al Comisiei. - Dle Preşedinte, luna trecută, Consiliul European a trebuit să se confrunte cu o agendă importantă în circumstanţe foarte solicitante. După o dezbatere intensă şi serioasă, nu numai că s-a ajuns la un acord privind esenţa propunerilor Comisiei pentru Strategia Europa 2020 privind creşterea economică şi locurile de muncă, ci s-a adoptat, de asemenea, o decizie privind un mecanism de asigurare a stabilităţii financiare în zona euro, capabil să furnizeze suport Greciei, dacă va fi necesar.
Dar să fim oneşti. Nu erau multe persoane care să prezică acest rezultat. Ţinând cont de interese, au existat divergenţe importante de opinie între statele membre chiar până în momentul începerii Consiliului European, atât cu privire la problema pe termen scurt a mecanismului de stabilitate financiară, cât şi cu privire la problema pe termen mediu a Strategiei Europa 2020. Permiteţi-mi să explic pe scurt cum s-a ajuns la o soluţie şi ce înseamnă acest lucru, din punctul de vedere al Comisiei. Voi începe cu mecanismul de stabilitate financiară şi apoi voi trece la Strategia Europa 2020.
Privind mecanismul de stabilitate financiară, adevărul este că ne aflam pe un teritoriu necunoscut. Dar să fim oneşti şi cu privire la un alt punct. Deşi a fost necesar să trasăm un răspuns nou la o provocare nouă, era de neconceput să nu oferim un răspuns. Întrebarea nu era dacă vom oferi sau nu un răspuns. Întrebarea era care ar putea şi care ar trebui să fie răspunsul. După cum am menţionat, nu a existat un consens iniţial între statele membre în această privinţă. Au avut loc discuţii îndelungate, dar nu s-a ajuns la nicio concluzie înaintea reuniunii - nici asupra principiului şi nici asupra detaliilor mecanismului.
Din acest motiv, Comisia şi, mai exact, preşedintele Barroso şi dl comisar Rehn, au preluat iniţiativa, printr-o combinaţie de eforturi de creare a consensului şi de susţinere publică, pentru a ajuta statele membre să colaboreze pentru interesele noastre comune. Pe de altă parte, Comisia a colaborat într-un mod foarte activ cu statele membre ale zonei euro pentru crearea unui mecanism adecvat. Comisia s-a asigurat, în special, că orice mecanism va fi plasat într-un context comunitar. Pe de altă parte, în cele 10 zile premergătoare Consiliului European, Comisia a insistat în mod repetat asupra unei decizii pentru un astfel de mecanism, bazată pe două principii esenţiale: stabilitate pe de o parte şi solidaritate pe de altă parte. Dacă vă aduceţi aminte de dezbaterea pe care am avut-o înainte de Consiliul European: acestea sunt cele două principii pe care le-aţi solicitat cu toţii.
Ştiţi cu toţii că a fost nevoie de un efort susţinut şi de negocieri complexe pentru a ajunge la soluţia care s-a dovedit, în cele din urmă, a fi acceptabilă. În esenţă, aceasta se bazează pe mecanismul zonei euro susţinut de Comisie, făcând posibilă, totodată, participarea FMI. Astfel, acum dispunem de un mecanism aplicabil şi pregătit de utilizare. Aceasta este o măsură de siguranţă prudentă. Am obţinut exact lucrul de care aveam nevoie.
Comisia este mulţumită de forma finală a mecanismului. S-ar putea ca acesta să nu fie perfect. Cu siguranţă este fără precedent, deşi este conceput cu respectarea totală a Tratatelor. Iar caracteristicile sale principale păstrează elementele esenţiale. Instituţiile păstrează rolul de declanşare a mecanismului. S-au luat măsurile adecvate pentru implicarea FMI, în cadrul zonei euro.
În acelaşi timp, Consiliul European a anunţat grupul operativ să analizeze mai atent mecanismele pentru soluţionarea acestui tip de criză. Formatul său special este explicat prin domeniul său complex de acţiune, care este fixat într-o perspectivă pe termen lung, luând măsuri pentru o discuţie generală privind toate opţiunile posibile, fără a exclude eventuale modificări ale Tratatului. O astfel de dezbatere fundamentală este, bineînţeles, importantă şi, prin urmare, Comisia va propune deja în această primăvară măsuri pentru îmbunătăţirea coordonării în zona euro. Pentru aceasta vom utiliza noile oportunităţi oferite deja de Tratatul de la Lisabona. Comisia ştie că Parlamentul îi împărtăşeşte punctul de vedere potrivit căruia este mult mai bine să anticipăm din timp necesitatea coordonării şi potrivit căruia este mult mai bine ca mecanismele adecvate să fie deja disponibile în momentul în care sunt necesare.
Permiteţi-mi acum să-mi îndrept atenţia asupra discuţiei privind Strategia Europa 2020. Am discutat deja aici urgenţa cu care ar trebui să acţionăm, necesitatea de a stimula societatea pentru a schimba abordarea noastră şi rolul esenţial al UE în obţinerea unei transformări de succes a economiei noastre.
Punerea în aplicare va necesita un efort colectiv din partea tuturor părţilor implicate la toate nivelurile. Ştim cu toţii că mesajele puternice, clare oferă un scop în jurul căruia să se ralieze oamenii, de aceea sunt atât de importante obiectivele concrete şi iniţiativele flexibile propuse pentru aceste strategii. Acestea exemplifică ambiţia noastră europeană comună şi oferă un punct în jurul căruia pot fi formate eforturile colective. Ştim că, dacă reuşim să le realizăm împreună, avansul competitiv al Europei va creşte, Europa îşi va păstra modul său de viaţă şi Europa îşi va consolida poziţia ca actor internaţional. Prin urmare, este foarte important, de asemenea, să subliniez că acesta va fi un test pentru a vedea în ce măsură sunt pregătite statele membre să se angajeze pentru o acţiune naţională în urmărirea obiectivelor comune.
După acest Consiliu European, dispunem de cifre precise convenite pentru ocuparea forţei de muncă, cercetare şi dezvoltare, precum şi pentru climă şi energie. Comisia crede, de asemenea, că a fost acceptat cazul pentru o ţintă de educaţie şi că putem avea încredere că vor fi stabilite, de asemenea, obiective concrete în această privinţă - în direcţia propusă de Comisie - sperăm deja din iunie.
Aş dori să spun câteva cuvinte despre ţinta care a fost discutată cel mai intens, adică cea privind acţiunea împotriva sărăciei. Ştiţi că un număr de state membre mai trebuie convinse că stabilirea unei ţinte împotriva sărăciei este o sarcină pentru Uniunea noastră. Opinia Comisiei privind subiectul este, de asemenea, foarte clară.
În primul rând, oricine a citit prevederile Tratatului privind politica socială ştie că este greşit să se spună că acest subiect trebuie rezervat doar statelor membre.
În al doilea rând, Comisia respinge sugestiile potrivit cărora aceasta nu poate fi o ţintă importantă. Vom continua să perfecţionăm abordarea clară şi sigură din punct de vedere metodologic pe care am propus-o. Comisia are încredere că se poate construi un consens în jurul acesteia, de acum şi până în iunie.
În al treilea rând, trebuie să fim conştienţi întotdeauna de riscul că Uniunea ar putea fi percepută ca fiind mai preocupată de bănci şi de afaceri decât de lucrători şi de familii. Comisia este determinată să se asigure că nu este deloc aşa. O ţintă împotriva sărăciei ar trimite un semnal puternic că UE înseamnă oportunităţi pentru toţi cetăţenii, chiar şi pentru cele mai marginalizate şi mai vulnerabile persoane. Şi, după cum a declarat Comisia în mod repetat, problema sărăciei nu poate fi rezolvată doar printr-o politică privind ocuparea forţei de muncă. Politica privind ocuparea forţei de muncă este de o importanţă copleşitoare, dar aceasta nu poate să ajungă niciodată la toate sectoarele societăţii. Ce se întâmplă cu copiii? Cum veţi trata pensionarii? Ce fel de soluţii căutăm pentru comunităţile marginalizate?
Prin urmare, vă pot asigura că Comisia va insista asupra menţinerii unei ţinte împotriva sărăciei ca o prioritate principală. Astfel, vom respecta, bineînţeles, distribuţia competenţelor în conformitate cu prevederile tratatelor. Iniţiativele noastre emblematice sunt interpretate într-un mod care înseamnă că acţiunea la nivelul UE completează acţiunile statelor membre. Europa 2020 nu înseamnă acţiunea la un nivel pe seama altuia. Aceasta înseamnă că toate nivelurile colaborează cu succes ca un tot unitar.
În următoarele câteva luni, dezbaterea va trece treptat la nivelul statelor membre, pe măsură ce ţintele la nivelul UE vor fi transpuse în ţinte naţionale. Aş dori să vă rog să participaţi în totalitate la această dezbatere, explicând că aceasta nu înseamnă un dictat impus de la centru. Aceasta înseamnă o abordare comună pentru probleme comune şi un mod creativ de a utiliza dimensiunea europeană pentru a încuraja statele membre să facă acel efort suplimentar pentru a-şi reforma economiile.
Un ultim cuvânt despre alte probleme care au fost discutate în timpul Consiliului European.
În timpul cinei, Consiliul European a discutat despre viitorul summit G20 pe baza observaţiilor introductive ale preşedintelui Barroso. După cum ştiţi, în G20 nu sunt reprezentate toate statele membre ale UE. Comisia a acţionat şi este determinată să acţioneze în continuare ca mandatar al interesului european general. Acum, pe măsură ce impactul imediat al crizei financiare dispare, G20 se confruntă cu provocarea de a-şi menţine impulsul pentru o abordare comună a chestiunilor politice care trebuie soluţionate, dacă lumea doreşte să iasă din criză într-o formă mai bună.
Din punctul de vedere al Comisiei, UE trebuie să acţioneze în continuare ca un lider pentru această ambiţie. Viitoarea reuniune la nivel înalt summit de la Toronto trebuie să transmită un mesaj clar din partea G20 privind o strategie de ieşire pentru susţinerea redresării - una în care toate economiile majore să-şi joace rolul. Aceasta ar trebui să sublinieze din nou modul în care încheierea Rundei de la Doha va fi un avans uriaş pentru economia mondială. Ceea ce este cel mai important, aceasta trebuie să continue reforma pieţei financiare: acum trebuie menţinem presiunea asupra partenerilor noştri internaţionali pentru a realiza punerea în aplicare oportună şi consistentă a angajamentelor G20.
În această privinţă, s-a subliniat că mesajul nostru va fi cel mai puternic dacă putem spune că UE s-a documentat. De aceea, înainte de Toronto trebuie să avem ca obiectiv încheierea acordului privind dosarele de reglementare a serviciilor financiare nefinalizate încă, mai ales dosarele privind managerii fondurilor de investiţii alternative şi privind capitalul bancar, faimoasa Directivă privind cerinţele de capital, CRD III. Şi, bineînţeles, este esenţial să convenim asupra pachetului de supraveghere, astfel încât autorităţile să fie funcţionale din 2011. Comisia nu şi-a ascuns niciodată dezamăgirea faţă de gradul în care Consiliul a propus reducerea puterilor autorităţilor, punând în pericol eficienţa lor. Acum sunteţi în cursul dezbaterii pachetului, care oferă oportunitatea unei reconsiderări colective, ţinând cont, de asemenea, de experienţa ultimelor câteva luni.
Preşedintele Barroso s-a referit, de asemenea, la povara redresării bancare şi a reafirmat simpatia Comisiei pentru instrumente inedite, inclusiv taxe pe bănci pentru alimentarea fondurilor de soluţionare a situaţiilor de criză. În plus, acesta a vorbit despre instrumentele derivate, în special despre problema contractelor de asigurare de tip CDS referitoare la datoriile suverane. Acesta subliniază că Comisia analizează cu atenţie acest aspect şi, analizând ce măsuri noi sunt necesare privind vânzarea în lipsă, pe lângă reforma structurală a pieţelor de instrumente derivate pe care o urmărim deja prin legislaţie, pe care o vom prezenta în luna iunie a anului curent.
Consiliul European şi-a dedicat, de asemenea, atenţia schimbărilor climatice, susţinând mesajele principale stabilite în comunicatul Comisie. Statele membre au convenit că aceasta rămâne la începutul listei noastre de provocări. Aceasta înseamnă continuarea impulsului eforturilor internaţionale - şi ştiţi că acest lucru nu este întotdeauna uşor. Dar dispunem de punctul de lansare necesar. Avem experienţa acţiunii din interiorul UE. Iar Consiliul European a reafirmat angajamentul UE pentru finanţarea iniţială rapidă în vederea ajutării ţărilor în curs de dezvoltare.
Acum avem nevoie să fim determinaţi şi consecvenţi. Determinaţi să ne susţinem cauza faţă de partenerii strategici din toată lumea, explicând de ce nu putem lăsa ambiţia noastră să dispară. Comisia recunoaşte că Parlamentul este deja implicat în acest efort. După cum ştiţi, colega mea, comisarul Connie Hedegaard s-a angajat deja într-un program de sensibilizare.
Trebuie să fim consecvenţi în angajamentul nostru pentru un acord internaţional eficient, dacă şi ceilalţi actori importanţi sunt pregătiţi să participe. Trebuie să consolidăm progresele făcute prin Acordul de la Copenhaga.
Pe scurt, Comisia şi-a adus o contribuţie importantă la acest Consiliu European, prima reuniune oficială în cadrul preşedinţiei de succes a preşedintelui permanent al Consiliului European, Herman van Rompuy. Aş dori să-l felicit pentru preşedinţia sa reuşită în aceste vremuri foarte dificile şi în circumstanţe complicate.
Aşteptăm cu nerăbdare activitatea intensă din următoarele luni, în special de acum şi până la Consiliul European din iunie, cu dvs. în această Cameră şi cu preşedinţia spaniolă în sectorul formaţiilor Consiliului. Această activitate trebuie să stabilească direcţia pentru o Uniune Europeană dinamică şi concentrată, pregătită să îndeplinească provocările următorului deceniu.
Corien Wortmann-Kool
Dle Preşedinte, dle preşedinte Van Rompuy, dle vicepreşedinte al Comisiei Šefčovič, Consiliul European a fost dominat de problemele din zona euro şi de Strategia UE 2020 care urmăreşte să readucă Europa pe calea creşterii economice şi creării de locuri de muncă pentru cetăţenii noştri. Toţi şefii de state sau de guverne au convenit să întărească structura guvernanţei economice europene şi s-au angajat pentru o coordonare mult mai puternică a politicii economice în Europa. Acest lucru pare promiţător. Acesta ar putea fi chiar un moment istoric al integrării europene, dar deocamdată este, în primul rând, promiţător. Modul în care se va concretiza în lunile şi anii care urmează va fi esenţial. Până la urmă, în ceea ce-i priveşte pe cetăţenii din UE, promisiunile nu contează. Tot ceea ce contează pentru cetăţenii noştri sunt rezultatele.
Dle preşedintele Van Rompuy, în numele Grupului Partidului Popular European (Creştin-Democrat), doresc să vă felicit pentru dedicaţia dvs. Aţi avut un debut convingător, ca şi primul preşedinte permanent al Consiliului European, şi dvs. sunteţi cel care are sarcina importantă de a transforma în continuare Consiliul European într-un organism cu un angajament politic real pentru gestiunea economică a UE. Prin urmare, aşteptăm cu nerăbdare rezultatele dvs. şi ale grupului operativ şi suntem convinşi că, prin angajamentul şi perseverenţa dvs., veţi fi la înălţimea sarcinii. Urgenţa este mare, iar hotărârea şi energia sunt la ordinea zilei. Cu această ocazie, vă lansez provocarea de a veni şi a discuta rezultatele obţinute de grupul operativ, de asemenea, în această Cameră şi de a participa împreună la o dezbatere în această privinţă. Aceasta este o sarcină de amploare; de aceea este atât de important să colaboraţi cu Comisia Europeană şi, de asemenea, cu Parlamentul European ca reprezentant al cetăţenilor UE.
Ne aşteptăm să respectaţi împreună rolul nostru instituţional şi să ne implicaţi activ în aceste aspecte, nu doar după eveniment, ci şi înainte, la elaborarea propunerilor. De exemplu, Grupul PPE aşteaptă cu interes propunerile Comisiei Europene referitoare la mai multă coordonare economică în ceea ce priveşte politica monetară. În această privinţă, grupul nostru apreciază o înăsprire a liniilor directoare bugetare din Pactul de stabilitate şi creştere şi întărirea efectului preventiv al acestora. De asemenea, ne aşteptăm ca Comisia Europeană să joace un rol foarte activ în dezvoltarea continuă a Strategiei UE 2020. Invităm Comisia să utilizeze la maximum instrumentele puse la dispoziţia sa de Tratatul de la Lisabona, în special în evaluarea eforturilor statelor membre. În cele din urmă, pentru Grupul PPE şi pentru alte grupuri din această Cameră este foarte clar că metoda deschisă de coordonare ar trebui să fie înlocuită cu angajamente obligatorii şi o combinaţie sănătoasă de stimulente pozitive şi de sancţiuni, acolo unde este necesar, şi ne aşteptăm să ne prezentaţi cât mai rapid propuneri convingătoare.
În cele din urmă, privind subiectul Greciei, preşedintele grupului nostru, dl Daul, a elogiat Consiliul pentru decizia sa privind un nou mecanism de sprijinire a Greciei, dacă este necesar, cu implicarea Fondului Monetar Internaţional (FMI).Solidaritatea şi responsabilitatea ocupă, aşa cum trebuie, un loc central în acest plan. Totuşi, situaţia este în continuare îngrijorătoare şi aş dori să reiterez că solidaritatea funcţionează în ambele sensuri. Grecia va trebui să-şi respecte angajamentele prin punerea în aplicare, în mod real, a planurilor de reformă. Poate Grecia să restabilească încrederea în pieţele financiare? Aceasta va fi crucială pentru rezolvarea crizei.
Hannes Swoboda
Dle Preşedinte, aş dori să-i mulţumesc, mai întâi, dlui Van Rompuy pentru dorinţa sa de a comunica cu Parlamentul, care este un semn pozitiv al angajamentului său personal. Însă ceea ce trebuie să comunicaţi Parlamentului - în legătură cu deciziile luate de Consiliu, nu de către dvs. personal - este dezamăgitor pentru noi. Să analizăm, în primul rând, Grecia. Dacă analizăm comentariile din presă, de exemplu din International Herald Tribune, se spune, pe bună dreptate, că, deşi Grecia are acum condiţiile stricte ale FMI, aceasta nu are buna reputaţie a acestuia din urmă. Aceasta este responsabilitatea Consiliului. Dl Bini Smaghi - aşadar cineva de la Banca Centrală Europeană, în orice caz - spune că, din acest punct de vedere, este mai democratic să rezolvăm problemele printr-o colaborare mai strânsă în Europa decât printr-o organizaţie tehnocrată, precum FMI-ul.
Dacă examinăm piaţa, veţi observa că aceasta a reacţionat. Sunt de acord că reacţia sa faţă de euro a fost oarecum mai pozitivă, dar în legătură cu Grecia lucrurile nu s-au îmbunătăţit, ci s-au înrăutăţit. Mesajul din partea Consiliului nu este unul pozitiv. Consiliul este întotdeauna dispus să întârzie problemele, discuţiile şi propunerile. Parcă am fi pe Titanic - vaporul loveşte aisbergul şi atunci oamenii spun: "OK, să instituim un grup operativ pentru a analiza modul în care putem să prevenim astfel de coliziuni în viitor” sau "să avem o discuţie intensă despre meniul săptămânii viitoare”, imediat după ce a avut loc dezastrul. Aceasta nu este o soluţie. Consiliul trebuie să găsească soluţii. Nu este vina dvs., este vina şefilor de state sau de guverne, care nu sunt pregătiţi să înceapă să lucreze la aceste soluţii şi care nu sunt pregătiţi să profite de idei noi - precum cele propuse de social democraţii europeni - care sunt bazate pe ambii piloni, adică pe stabilitate, dar şi pe solidaritate. Bineînţeles, solidaritatea nu începe pur şi simplu când ceva nu merge conform planului - prietenii adevăraţi se avertizează din timp când ceva nu este în regulă. Prin urmare nu este corect, de asemenea, să tratăm Grecia în acest mod, după ce am rămas impasibili ani de zile, ştiind foarte bine că ceva nu este în regulă şi să spunem acum, după eveniment: "Nu vă puteţi baza pe solidaritatea noastră acum”.Din această cauză, rezultatul Consiliului în legătură cu Grecia este complet nesatisfăcător.
Situaţia Europei 2020 este similară. Propunerile Comisiei au avut părţile lor negative, dar au avut şi părţi pozitive. Nu am fost tocmai încântaţi, deoarece ne-am dat seama că lipsesc mai multe elemente. Ce face atunci Consiliul pentru Europa 2020? Elimină mai multe părţi din aceasta. Tocmai aţi menţionat cinci puncte, dar contextul - ideea că Europa 2020 va însemna că problemele economice, problemele sociale, problemele de mediu vor fi, de asemenea, soluţionate - se pierde sau cel puţin observăm riscul ca aceasta să se întâmple.
Când aud - vicepreşedintele a confirmat acest lucru - că unii şefi de state şi de guverne întreabă: "Trebuie să ne preocupe sărăcia? Trebuie să combatem sărăcia?” - nu este ciudat că sărăcia şi inegalitatea iau amploare în Europa de astăzi? Apoi, există şefi de state şi de guverne care spun: "Aceasta nu este problema noastră”.Cum poţi, în acest caz, să vii în faţa cetăţenilor, dacă justiţia socială, în mod specific, nu este tratată ca un subiect principal? Prin urmare, sunt de acord cu dvs. şi cu vicepreşedintele Comisiei că trebuie să insistăm ca lupta împotriva sărăciei - oricare ar fi criteriile - şi reducerea sărăciei trebuie să rămână obiectivele noastre. Acest aspect este foarte important pentru noi, cei din Grupul Alianţei Progresiste a Socialiştilor şi Democraţilor din Parlamentul European.
(Aplauze)
Dle van Rompuy, aţi menţionat că aceasta a fost prima reuniune oficială a Consiliului European pentru dvs. Veţi avea al doilea Consiliu European în iunie. Vă urez mult succes la acest Consiliu European. Nu va fi uşor, ţinând cont de faptul că au loc unele alegeri, asociate cu ceea ce este o îngrijorare reală că, probabil, vor veni la putere partide care vor fi şi mai puţin favorabile cooperării strânse în Europa. Totuşi, vă urez succes şi sper că şefii de state sau de guverne nu vă vor abandona, aşa cum au făcut-o la primul dvs. Consiliu European în calitate oficială. Oricând aveţi nevoie de ajutor şi de sprijin, veniţi în această Cameră - în special, veniţi la Grupul Alianţei Progresiste a Socialiştilor şi Democraţilor din Parlamentul European. Vă vom da din nou speranţă că Europa poate fi, totuşi, un lucru bun!
Guy Verhofstadt
în numele Grupului ALDE. - Dle Preşedinte, aş dori să fac două observaţii cu privire la Consiliul de luna trecută. Prima priveşte mecanismul pe care Consiliul l-a hotărât pentru Grecia şi despre care am îndoieli serioase. Sper că mă înşel, dar nu cred că acesta poate funcţiona, din simplul motiv că este un sistem de împrumuturi bilaterale şi nu un sistem - o soluţie europeană - prin care este acordat un singur împrumut Greciei de către Comisia Europeană, aceasta fiind ideea iniţială.
(Aplauze)
Dacă examinaţi pieţele, este foarte evident, în prezent, că acestea nu cred în acest sistem. Acest lucru nu a început ieri, ci acum o săptămână. Lunea trecută, acum o săptămână, a existat deja o problemă legată de obligaţiunile greceşti având o rată a dobânzii de aproape 6 %. Aceasta este cu 300 de puncte de bază mai mare decât cea mai mică rată a dobânzii din UE, care este de 3 %. De când există o discuţie la nivelul UE între diferitele state membre cu privire la nivelul ratei dobânzii aplicabile la împrumuturile bilaterale, acesta a crescut ieri la 400 de puncte de bază, adică la 4 %.
Nu aceasta este calea de urmat pentru a ajuta Grecia. Grecia trebuie să adopte măsurile care sunt necesare, dar nu cu împrumuturi bilaterale. De fapt, acest mecanism nu ajută Grecia, ci o pedepseşte în acest moment.
Este absolut necesar ca Comisia Europeană să revină cât mai rapid posibil la ideea sa iniţială a unui împrumut european, emis de Comisia Europeană. Atunci veţi avea automat rate mai mici ale dobânzii decât cele de pe pieţele de astăzi, deoarece va exista această garanţie din partea Comisiei Europene şi a instituţiilor europene. Doar aşa putem ajuta guvernul grec să-şi atingă ţintele.
În acelaşi timp, guvernul grec trebuie, în mod natural, să pună capăt frământărilor interne. Dacă există puncte de vedere diferite cu privire la intervenţia FMI şi dacă astfel de discuţii continuă, atunci ratele dobânzilor vor creşte, de asemenea, în mod automat.
Al doilea punct la care doresc să mă refer este că, acum, avem nevoie de ceva mai mult decât un mecanism pentru Grecia sau pentru alte ţări. Acum avem nevoie de o Comisie Europeană curajoasă, care să prezinte un pachet de reforme economice şi de reforme monetare şi avem nevoie de acestea cât mai rapid posibil. Acum avem nevoie de un pachet de magnitudinea celui pe care l-am avut în trecut de la Jacques Delors, care, la un moment dat, a propus un pachet al Uniunii economice şi monetare europene sau al pieței interne, pentru a rezolva problemele. Avem nevoie de acest lucru acum. Avem nevoie de un pachet curajos. Doar Comisia Europeană poate face acest lucru. Consiliul nu o poate face - nici măcar preşedintele Consiliului. Comisia este cea care are dreptul la iniţiativă şi Comisia este cea care trebuie să propună acum un pachet real.
(Aplauze)
Grupul meu crede că sunt necesare trei elemente principale în pachetul respectiv. Primul este crearea unui Fond Monetar European, care este absolut necesar şi a fost o idee sugerată, de asemenea, de dl Schäuble, ministrul german de finanţe. Avem nevoie de acest fond cât mai curând posibil, pentru a creşte eficienţa Pactului de stabilitate.
În al doilea rând, avem nevoie, cât mai curând posibil, ca piaţa europeană a obligaţiunilor să scadă ratele dobânzilor pentru toate ţările din UE. Aceasta nu este o pedeapsă pentru cea mai mare ţară, Germania. Din contră, puteţi avea un sistem în care Germania plăteşte rate mai mici ale dobânzilor decât în prezent, deoarece, în viitor, putem să ataşăm o primă de lichiditate la piaţa obligaţiunilor europene. Mijloacele tehnice pentru a realiza acest lucru există şi pot fi puse în aplicare.
Al treilea lucru de care avem nevoie este o Strategie Euro 2020 mai îndrăzneaţă. Susţin ferm ceea ce a spus dna WortmannKool acum câteva momente despre nevoia noastră de o metodă de guvernanţă mai puternică. Nu prin metoda coordonării deschise ne vom îndeplini obiectivele. Avem nevoie de o metodă cu beţe şi morcovi, după cum a prezentat-o dna WortmannKool, nu doar cu statele membre, ci şi cu Comisia, la conducere.
Stimaţi colegi, trebuie să ne gândim la ceva: dacă Consiliul nu face în următoarele luni ceea ce este necesar în ceea ce priveşte o Strategie Europa 2020 mai îndrăzneaţă, atunci ce putem face noi, Parlamentul European? Ceea ce putem face este: în următoarele săptămâni, Parlamentul trebuie să fie de acord cu orientările economice generale şi să-şi dea avizul cu privire la acestea. Deoarece Consiliul nu a prezentat, sprijinit de Comisie, o Strategie Europa 2020 mai largă, nu văd de ce ar trebui să aprobăm acele linii directoare economice largi. În primul rând, trebuie să existe o propunere curajoasă, care sper că va fi prezentată în iunie şi apoi ne putem îndeplini sarcina de a aproba această abordare mai îndrăzneaţă şi liniile directoare economice largi.
Rebecca Harms
Dle Preşedinte, doamnelor şi domnilor, trebuie să recunosc, când am auzit discursul dlui Van Rompuy, l-am rugat pe colegul meu, dl Lambsdorff, să mă ciupească, deoarece aveam senzaţia că fie nu eram eu în lumea reală, fie nu era preşedintele Consiliului European. Spun acest lucru deoarece, în opinia mea, singurul lucru pozitiv care a rezultat din cea mai recentă reuniune la nivel înalt a fost faptul că s-a pus capăt disputei dezonorante dintre Paris, Berlin şi Bruxelles, care a implicat şi BCE, în legătură cu întrebările dacă ar exista, până la urmă, un ajutor acordat Greciei, cum ar putea fi ajutată Grecia, dacă este necesar un Fond Monetar European şi dacă trebuie sau nu solicitat ajutorul FMI-ului. În cele din urmă, rezultatul a fost târguiala pe care dl Verhofstadt a descris-o deja, foarte abil.
De asemenea, nu înţeleg cum puteţi declara că ceea ce s-a convenit la reuniunea la nivel înalt ajută deja Grecia, deoarece rata dobânzii pe care Grecia trebuie să o plătească astăzi - tocmai am verificat din nou - nu este de 6 %, ci de 7 %. Astfel, rata a crescut imediat după decizia Consiliului. Cum este posibil să-i înşelaţi pe oameni cu privire la solidaritatea europeană, aşa cum s-a întâmplat în mod clar în Consiliu, pur şi simplu nu pot să înţeleg.
Cred, de asemenea, că Greciei i-a fost transmis un semnal foarte ciudat, subliminal, că ceea ce a fost descris în timpul şi după reuniunea Consiliului, în timpul şi după reuniunea la nivel înalt, ca o plasă de siguranţă nu este deloc o plasă de siguranţă. Dacă ar fi o plasă, aceasta ar trebui să susţină greutatea. Şi totuşi, când vine vorba de Grecia, s-a convenit că situaţia ţării trebuie să ajungă critică înainte ca Bruxelles-ul să fie pregătit să ofere un ajutor real. În Germania a existat impresia, la întoarcerea cancelarului Merkel de la Bruxelles, că aceasta dorea să le arate grecilor cum este să pierzi orice speranţă înainte de a fi dispusă să-i ajute cu adevărat. Avem impresia că totul seamănă mai mult cu predarea unei lecţii dure, dar nu avem impresia că predarea de lecţii dure ar putea ajuta Uniunea Europeană în prezent.
(Aplauze)
Această energie foarte negativă îndreptată către Grecia este completată de decizia neimplicării în rezolvarea problemelor din Grecia. Tot ce trebuie să se întâmple acum în ceea ce priveşte consolidarea bugetară, ce domenii trebuie restrânse în legătură cu datoria publică, cum trebuie eficientizate serviciile publice, cum trebuie combătută evaziunea fiscală, cum trebuie rezolvată corupţia din Grecia, este lăsat la decizia FMI, în timp ce Bruxelles-ul refuză să se implice. Acest comportament, în opinia mea, nu este potrivit.
Trebuie să lămurim, încă o dată, ce ne învaţă, de fapt, Grecia - şi anume că suntem confruntaţi cu slăbiciunile din Tratatele noastre şi mai ales cu cele din Tratatul de la Maastricht. Dacă analizez aceste slăbiciuni, nu ajung la concluzia că ar trebui să acceptăm în mod reciproc să nu se implicăm în acest moment. În schimb, am ajuns la concluzia că mai multă responsabilitate reciprocă şi mai multă solidaritate trebuie însoţite de o intervenţie comună. A venit, pur şi simplu, timpul ca - pe lângă ceea ce a avut de spus dl Verhofstadt despre euro-obligaţiuni şi mecanismele de susţinere financiară - să discutăm despre următorii paşi ai reformei. Dle Van Rompuy, dacă grupul dvs. operativ - în Germania, acesta este denumit constant Arbeitsgruppe sau grup de lucru, ceea ce pare puţin mai restrictiv - dă uitării această reformă foarte necesară, nu prevăd altceva decât o criză pentru Europa în general, care se îndreaptă spre noi după criza Greciei. Trebuie neapărat să ne coordonăm mult mai mult, în mod reciproc, politica economică, politica fiscală, modul de elaborare a bugetelor publice, modul de asigurare a competitivităţii şi trebuie neapărat să ne asumăm responsabilitatea comună. Totuşi, reuniunea la nivel înalt nu a reuşit să asigure toate acestea şi cred că, în plus, nu a reuşit să ofere nici cele mai simple angajamente.
În ceea ce priveşte Strategia Europa 2020 - clima - dacă ar fi să o considerăm ca dovadă a succesului sau eşecului, cu ce trebuie să se prezinte Connie Hedegaard la Bonn în mai? Ar trebui să meargă cu mâinile goale? Chiar trebuie să meargă la Bonn cu ceea ce a primit pentru a-şi aduce contribuţia? Este jenant! A venit din nou timpul ca Doamna Nu - cancelarul Merkel - să se dea în spectacol. Este atât de jenant că obiectivele sociopolitice, deja lipsite de forţă, pe care le-a prezentat dl Barroso au fost atenuate, o dată în plus, de Germania, de către cancelarul Merkel.
Prin urmare, a existat foarte multă energie negativă din partea Germaniei! Am citit că mulţi deputaţi şi-ar fi dorit, odată cu aceste evenimente, ca Helmut Kohl să se întoarcă. Trebuie să spun, nu am fost unul dintre ei. Mai am încă o memorie oarecum diferită despre anii Kohl şi nici atunci Europa nu însemna totul. Ceea ce mi-aş dori să văd este transformarea, în cele din urmă, a cunoaşterii politice din capitalele Europei într-o politică comună, cu scopul de a ne uni forţele în aceste vremuri ale globalizării şi ale crizelor globale.
Dle Verhofstadt, accept cu satisfacţie apelul dvs. pentru mai multă acţiune privind Strategia Europa 2020. Până acum, totuşi, trei grupuri din această Cameră au lucrat exclusiv la aceasta.
Timothy Kirkhope
în numele Grupului ECR. - Dle Preşedinte, criza din Grecia a dominat, bineînţeles, ştirile care au urmat Consiliului European, dar reuniunea propriu-zisă a făcut, de asemenea, primi paşi importanţi pentru iniţiativa Europa 2020. Grupul meu, ECR, doreşte ca zona euro să aibă succes pentru cei care aleg să fie membrii săi. Acum este esenţial pentru economia europeană, în general, ca nicio instabilitate să nu prejudicieze comerţul şi economia europeană mai largă.
Bineînţeles, nu toate statele noastre membre au ales deja sau vor alege vreodată să adopte moneda unică. Criza curentă ilustrează de ce mulţi, inclusiv Partidul Conservator Britanic, resping adoptarea euro cu politica inevitabilă a ratei egale a dobânzii pentru toţi şi cursurile de schimb stabilite de factori care nu au, în cea mai mare parte, legătură cu realităţile economice interne. Cu siguranţă, criza curentă a scos la lumină unele dintre problemele aflate la baza modelului prezent al zonei euro. Totuşi, urmărind soluţionarea acestor probleme, criza nu trebuie utilizată ca un pretext pentru extinderea unor noi puteri ale UE.
Am auzit deja discuţii periculos de iresponsabile despre necesitatea guvernării economice europene sporite. O astfel de centralizare a puterii la Bruxelles nu este o soluţie şi nu ar fi acceptabilă. Grecia are nevoie de sprijinul şi de încurajarea noastră, dar să solicităm contribuabililor externi, în special din ţările din afara zonei euro, să achite nota de plată, este dificil. În cele din urmă, bineînţeles, doar grecii pot rezolva problemele datoriei sectorului public grec şi le urăm succes în eforturile lor de a ieşi din criză.
Revenind la iniţiativa Europa 2020, salutăm primele experienţe făcute de Consiliu. Nu trebuie să uităm niciodată, în timp ce ne confruntăm cu criza economică şi financiară curentă, că ne-am confruntat cu provocări economice enorme chiar înainte de începerea crizei, cum ar fi creşterea Chinei şi a Orientului Îndepărtat şi insecuritatea noastră energetică din ce în ce mai mare. Perspectivele noastre economice pe termen lung depind de o modernizare în profunzime a economiei europene, astfel încât să putem prospera pe piaţa globală tot mai competitivă.
Nu susţinem toate aspectele iniţiativei. Unele domenii în care este necesară inovarea, precum agricultura, au fost ignorate în mare măsură, dar susţinem ferm conţinutul larg al programului şi dezvoltarea continuă a pieţei unice, în special. Credem că întreprinderile competitive de succes reprezintă pilonul central al vieţii noastre economice; acestea oferă prosperitate economică, esenţială pentru a crea locuri de muncă şi a genera resurse de care depind atât de multe alte lucruri.
Există pericolul, deşi vorbim cu toţii despre reducerea sarcinilor asupra întreprinderilor, să votăm aici constant pentru elemente specifice făcând tocmai invers, astfel încât toate instituţiile UE, inclusiv a noastră, trebuie să-şi joace rolul. Comisia trebuie să evite să facă propuneri care vor fi o povară pentru industrie şi noi, în acest Parlament, trebuie să dăm dovadă de responsabilitate şi să practicăm autocontrolul. Multe ţinte stabilite ca parte a Strategiei Europa 2020 vor fi revizuite la reuniunea din iunie.
Permiteţi-mi să închei astăzi exprimându-mi speranţa că susţinerea din Consiliul European pentru libertate şi reformă economică va fi consolidată în mod substanţial în săptămânile următoare - sper, de asemenea, poate, cu ajutorul unui nou guvern conservator în Regatul Unit.
Lothar Bisky
Dle Preşedinte, este bine că şefii de state şi de guverne au reuşit să ajungă la un acord privind un pachet de urgenţă, dar aceasta nu este aproape deloc o soluţie Europeană. Guvernul german, din motive electorale tactice - cu privire la Renania de Nord-Westfalia - a mers foarte departe în direcţia populismului. Acordul, pe atunci, era periclitat de dialogul dintre cancelarul Merkel şi preşedintele Sarkozy. Nu este un pachet care să protejeze cetăţenii. Obiectivul mecanismului de finanţare va consta, citez, din: "stimulente pentru o revenire cât mai rapidă a pieţei financiare la stabilirea de preţuri cu risc ridicat”.Coordonarea politicii economice urmează să se bazeze pe principiile eşuate ale Pactului de stabilitate şi creştere. Statul şi cetăţenii săi vor trebui să facă economii, în timp ce pieţele financiare - băncile - vor evalua dacă s-au realizat economii suficiente. Consider că aceasta este o procedură dubioasă. În UE, rata şomajului se ridică la 10 % - cea mai mare din 1998. Peste 20 % din tinerii sub 25 de ani nu au un loc de muncă. Este necesar să se precizeze foarte clar unde dorim să facem economii. Altfel, mă tem de ce este mai rău.
De ce nu a acceptat Consiliul o creştere a fondurilor de coeziune şi structurale sau o interzicere imediată a comerţului cu instrumente derivate de credit? De ce a amânat acordul asupra ţintelor specifice de combatere a sărăciei în UE la o dată nedefinită? Nu spun, printre altele, că au făcut acest lucru în mod intenţionat, dar, în fond, amânarea va dura la nesfârşit. Consider că acesta este un afront, în anul european al luptei împotriva sărăciei. În iunie este mult prea târziu.
Nigel Farage
în numele Grupului EFD. - Dle Preşedinte, astăzi ne aflăm în prezenţa unui mare om - preşedintele Europei. Aceasta este o persoană atât de importantă încât este în afara oricărei critici, a oricărui reproş; el este regele clasei politice moderne. El este Zeus al zilelor noastre şi intenţionează să ne conducă de pe muntele Berlaymont - şi vai de cei care pun la îndoială autoritatea sau demnitatea sa, căci vor fi aspru pedepsiţi!
Într-adevăr, în cazul meu, ultima dată când ne-am întâlnit şi am avut câteva lucruri de spus, Parlamentul a impus amenda maximă posibilă! Mi se spune că dacă spun ceva care vă supără, mi se va întrerupe microfonul. Ei bine, ce s-a întâmplat cu libertatea de exprimare, ce s-a întâmplat cu democraţia?
Astăzi aţi revenit printre noi şi acum, cu aprobarea dlui Sarkozy şi a dnei Angela Merkel, sunteţi şeful unui nou guvern economic pentru 500 de milioane de cetăţeni şi aţi lansat planul dvs. pe 10 ani - lista dvs. de dorinţe. Mă întreb doar dacă v-aţi adus aminte ce s-a întâmplat cu ultimul plan pe 10 ani, care a fost lansat în 2000. Acesta a fost lansat în acest Parlament cu multe aclamaţii şi a fost un eşec devastator total şi absolut, chiar înainte de apariţia recesiunii globale.
De fapt, toate planurile UE centralizate eşuează. Este suficient să analizăm politica comună dezastruoasă privind pescuitul. Acum, iubitul dvs. euro a eşuat; acesta a eşuat politic la primul său obstacol major. Nu aţi reuşit să elaboraţi un plan la summitul respectiv şi nu puteţi salva Grecia fără ca FMI-ul să intervină pentru a salva, cel puţin pentru moment, visul dvs. euro.
Şi totuşi, dle Van Rompuy, planul dvs. pare a fi că pierdem, eşuăm, dar să facem în continuare acelaşi lucru; să avem o Europă mai mare; să avem mai multe eşecuri! Ceea ce contează cu adevărat este pierderea democraţiei. Dvs. nu aţi fost ales. Dvs. nu sunteţi responsabil şi nu există niciun mecanism ca cetăţenii Europei să vă îndepărteze. Zeus este cel care a răpit-o pe Europa şi mi-e teamă că dvs. ne răpiţi democraţia. Sunteţi aici doar pentru că Tratatul de la Lisabona a fost adoptat fără ca cetăţenilor britanici să li se ofere referendumul care le-a fost promis. În ceea ce ne priveşte, aceasta este o problemă nerezolvată. Oamenii au luptat şi au murit pentru ca noi să fim o naţiune democratică autonomă şi independentă care era capabilă să-şi aleagă şi să-şi destituie liderii. Oricine crede în democraţie nu ar accepta postul de preşedinte al Uniunii Europene.
Barry Madlener
(NL) Dle Preşedinte, dle Farage, aţi vorbit din nou în numele unei mari părţi a europenilor care nu apreciază această Europă, pentru care vă mulţumesc.
Această dezbatere este o mare farsă. Noul preşedinte fictiv, Herman Van Rompuy, care a fost numit în secret, l-a felicitat pe preşedintele Barroso şi a felicitat Comisia pentru salvarea financiară a Greciei. Bineînţeles, aceasta se rezumă din nou la contribuabilii olandezi care trebuie să achite nota de plată încă o dată. Să nu uităm că Grecia a indus în eroare statele europene cu cifre falsificate timp de mulţi ani. Dle Van Rompuy, declaraţi că aţi forţat Grecia să ia măsuri dure. Măsuri dure: o creştere a vârstei de pensionare de la 61 la 63 de ani? majoritatea lucrătorilor europeni pot doar să viseze la astfel de lucruri; într-adevăr, guvernul olandez urmăreşte chiar să crească această vârstă de la 65 la 67 de ani. lucrătorii greci se pensionează la 63 de ani şi noi trebuie să achităm costurile.
Ce s-a întâmplat cu discursul dur al Grupului Partidului Popular European (Creştin-Democrat)? Apelul Creştin-Democrat Olandez (CDA), aşa cum este reprezentat de dna Wortmann-Kool: acum două săptămâni, partidul său declara că niciun cent din banii contribuabilului olandez nu va ajunge în Grecia. Cuvinte frumoase şi din partea dnei Angela Merkel: niciun cent pentru pensiile greceşti. Totuşi, ce observăm acum? Acestea s-au răzgândit; au cedat. Se pare că cuvântul lor nu valorează nimic. Acum grecii, cu cifrele lor falsificate, primesc deja sprijin financiar, şi cine urmează? Portugalia, Spania, Ungaria sau oricare alţii. Chiar şi Grupul Alianţei Liberalilor şi Democraţilor pentru Europa al dlui Verhofstadt şi, într-adevăr, al dlui van Baalen din Partidul Popular pentru Libertate şi Democraţie din Olanda (VVD), promite acum credite preferenţiale ţărilor slabe şi un Fond Monetar European. Dle van Baalen, de ce nu-l contraziceţi pe dl Verhofstadt? Aceasta este inducere în eroare a alegătorului, pur şi simplu: în timpul alegerilor aţi promis "mai puţină Europă”, dar acum nu primim decât mai multă. Propriul dvs. grup a susţinut aceasta. Doamnelor şi domnilor, UE nu este soluţia problemei, ci cauza ei.
Herman Van Rompuy
Dle Preşedinte, doamnelor şi domnilor, voi fi foarte succint. Există unele adevăruri simple pe care trebuie să vi le reamintesc. Primul adevăr - şi l-am auzit din când în când aici, dar nu pe cât mi-aş fi dorit - este că problemele pe care trebuie să le soluţionăm au apărut prima dată într-o ţară cu nereguli bugetare. Acestea trebuie corectate. Trebuie luate măsuri pentru a preveni ca acestea să mai apară.
Prin urmare, trebuie să începem cu conceptele de bază: ortodoxia bugetară. De aceea am creat, mai demult, Pactul de stabilitate şi creştere. Unii susţin sancţiunile, penalizările şi o demonstraţie de forţă. Totuşi, aveam acest Pact de stabilitate şi creştere, dar aş dori să subliniez că acesta nu a fost de niciun ajutor pentru anumite ţări.
Guvernul grec a luat unele măsuri, unele măsuri curajoase pe care le aplaud. Acestea au fost stabilite în declaraţia neoficială a Consiliului din 11 februarie. I-am cerut Greciei să ia măsuri. Aceasta le-a luat; şi-a asumat răspunderile. Acum acestea trebuie puse în aplicare şi înţeleg sensibilitatea şi dificultatea circumstanţelor în care trebuie să acţioneze în continuare guvernul grec. Cu toate acestea, măsurile trebuie aplicate.
Guvernul grec este convins că faimoasele diferenţe se vor reduce doar dacă rezultatele acestei întregi politici de disciplină bugetară sunt vizibile. Acesta este convins de acest fapt. Prin urmare, simplul adevăr este că trebuie să începem prin abordarea sursei problemelor, pentru a le rezolva pe acestea; cu alte cuvinte, a problemelor bugetare ale unei ţări şi ale altor ţări.
În al doilea rând, guvernul grec a fost în totalitate de acord cu concluziile Consiliului European. Nu putem forţa oamenii să fie fericiţi împotriva voinţei lor, dar aceştia au fost de acord. Am fost martor la acordul din partea lor înainte, în timpul şi după reuniune. În al treilea rând, aceştia nu au solicitat încă asistenţă financiară. Au repetat acest lucru şi ieri. Acestea sunt cele trei adevăruri simple pe care doresc să vi le reamintesc.
În continuare - şi dna WortmannKool este cea care a solicitat acest lucru - vom stabili, împreună cu Preşedintele Parlamentului şi cu alţii, cum putem colabora cu Parlamentul în perioada în care grupul operativ este activ.
Cu privire la grupul operativ, sunt de acord cu cei care spun că acesta trebuie să fie ambiţios. Nu urmez exemple din trecut. Istoria nu se repetă niciodată şi, cu siguranţă, nu în acelaşi fel. Acest grup operativ important trebuie să fie foarte ambiţios. Trebuie să învăţăm toate lecţiile în urma crizei pe care am trăit-o. Trebuie să tragem toate concluziile posibile din aceasta.
Trebuie să fim mult mai preventivi. Trebuie să fim foarte preventivi nu doar în termeni bugetari, ci şi cu privire la politica economică pusă în aplicare. Nu pentru a lua locul guvernelor naţionale în punerea în aplicare a politicii economice: în analiza finală, bineînţeles, acestea sunt, până la urmă, cele responsabile! Totuşi, putem fi preventivi într-un mod care nu pune în pericol moneda unică - euro - sau piaţa comună, piaţa internă. Să nu le punem în pericol! Această responsabilitate este susţinută de UE. Fiecare cu propria responsabilitate. Prin urmare, trebuie să fim mai preventivi în termeni economici.
Doresc să vă reamintesc - acest lucru nu a fost menţionat în timpul intervenţiilor - că problema competitivităţii este una fundamentală. Nu avem doar probleme bugetare: la originea problemelor bugetare se află cele economice. Trebuie să le rezolvăm, deoarece, dacă nu o facem, repet, vom pune în pericol piaţa comună.
Prin urmare, vom analiza toate aceste aspecte. Şi în această privinţă trebuie, după cum tocmai am precizat, să învăţăm toate lecţiile posibile în ceea ce priveşte coordonarea, supravegherea şi anumite mecanisme noi pe care trebuie să le punem în aplicare. Am auzit în această Cameră mai multe idei care sunt pe deplin valabile şi respectabile şi pe care trebuie să le analizăm.
Doar pentru că nu discut conţinutul lor, aceasta nu înseamnă că le-am uitat sau că grupul operativ le-a uitat. Sunt interesat de un număr considerabil de idei care circulă şi care au apărut aici în această după-amiază. Le vom discuta în mod deschis în cadrul grupului operativ. După cum am precizat, vom determina cum putem colabora cu Parlamentul în perioada în care grupul operativ este activ.
În ceea ce priveşte Strategia Europa 2020, doamnelor şi domnilor, cred că Comisia Europeană a înţeles cu adevărat esenţa modelului nostru social european. Există obiective economice, obiective de mediu şi obiective sociale. Conceptul excelent al unei economii de piaţă modificate din punct de vedere social şi ecologic este, prin urmare, unul dintre obiectivele noastre, una dintre ţintele noastre.
Am decis asupra a cinci ţinte, printre care se numără şi incluziunea socială; aceasta este o competenţă a UE, în conformitate cu Tratatul. Am ales incluziunea socială şi, printre altele, lupta împotriva sărăciei. Vă asigură că, atunci când am discutat despre cinci obiective vineri dimineaţă, acestea nu au fost puse în discuţie şi vom veni, de asemenea, aici, în iunie, cu obiective cuantificabile şi cuantificate pentru cele cinci. Le cer celor care sunt nerăbdători să mai aibă puţină răbdare - până în iunie - dar vom atinge, într-adevăr, obiectivul pe care l-am descris în linii generale.
Eu personal, cât şi preşedintele Barroso - o spun din bunăvoinţă - chiar mai mult decât mine, am luptat pentru a include aceste cinci obiective în programul UE şi pentru a le menţine în cadrul acestuia. Au existat, bineînţeles, disensiuni, dar cred că i-am convins pe colegii noştri - din Consiliul Ecofin, la care am participat, din Consiliul Afaceri Generale şi din Consiliul European - că acest echilibru între social, economic şi ecologic trebuie menţinut în abordarea Strategiei Europa 2020. Dacă acest lucru nu s-a întâmplat încă, vă pot asigura că se va întâmpla în iunie.
Există, de asemenea, întreaga problemă a reglementării financiare, de care ne-au amintit, pe bună dreptate, unele persoane. Există o tendinţă de a uita foarte rapid. Totuşi, trebuie să lucrăm în continuare la aceasta. Parlamentul are un rol major de jucat în ceea ce priveşte reglementarea financiară. Totuşi, la summitul G20, am ajuns la un acord privind un întreg program, deoarece există unele măsuri care pot fi decise doar la nivel global. În această privinţă, sper - şi voi depune toate eforturile pentru a realiza acest lucru - că vocea UE, o voce puternică şi unită, va fi auzită.
Grupul G20 a lucrat intens la începutul crizei. Este necesar să lucrăm intens după o recesiune. Criza nu s-a încheiat încă, dar recesiunea a luat sfârşit. Totuşi, după cum am precizat în intervenţia mea introductivă, este mult mai greu să se ajungă la acorduri când situaţia este ceva mai bună decât atunci când suntem în mijlocul furtunii, înconjuraţi de probleme.
Grupul G20, ajutat de creatorul său, Uniunea Europeană, are, prin urmare, un program foarte important în iunie, la Toronto şi, în a doua jumătate a anului, în Coreea de Sud.
Cred cu tărie că am avut un Consiliu European care a evitat ce este mai rău - şi, uneori, acesta este un obiectiv şi în politică - şi că a pus bazele unui mecanism de solidaritate. Repet că Grecia a depus eforturi bugetare mari, nu cere nimic astăzi şi s-a declarat de acord cu acest mecanism.
Am ales o strategie economică cu cinci obiective; nu şaizeci, doar cinci. Le vom pune în aplicare la nivel naţional. În iunie, toate statele membre trebuie să-şi prezinte planurile pentru anii următori. Vom evalua situaţia. Sunt sigur că am pus bazele pentru acţiunea din viitor.
Grupul operativ este, să spunem, expresia înţelepciunii. Cum să fie improvizate toate acestea? Celor nerăbdători, le spun că până la sfârşitul anului şi nu mai este mult până atunci, mai avem doar nouă luni - dar se pot realiza multe în nouă luni, nu sunteţi de acord? - vom încerca să finalizăm sarcina ambiţioasă de a face tot ceea ce ne stă în putere pentru a preveni repetarea crizei pe care am trăit-o.
(Aplauze)
Preşedinte
Vă mulţumesc, dle Van Rompuy. Vă mulţumesc pentru răspunsul deschis la observaţiile care au fost făcute. Au fost observaţii critice, pe care le-am auzit cu toţii. Acestea sunt necesare într-o astfel de discuţie. Vorbim despre o chestiune de cea mai mare importanţă. Nu vorbim doar despre cum să ieşim din criză sau cum să ajutăm o ţară - un membru al zonei euro - care este în dificultate, ci şi despre modul în care ne vom dezvolta în următorii 10 ani. Prin urmare, aceasta este o problemă principală. Pe lângă aceasta, există chestiuni legate de climă. Prin urmare, aş dori să vă mulţumesc încă o dată, dle Van Rompuy, pentru un răspuns rapid la unele dintre aceste subiecte. Grupurile operative vor discuta, bineînţeles, aceste subiecte în mod sistematic cu cele trei instituţii europene, astfel încât să putem dezvolta o strategie comună. Parlamentul European este pregătit pentru aceasta.
Maroš Šefčovič
vicepreşedinte al Comisiei. - Dle Preşedinte, doresc, de asemenea, să reacţionez la discuţia iniţială.
Aş dori să mulţumesc Parlamentului pentru numeroasele sale idei excelente, pentru propunerile sale foarte bune şi, de asemenea, pentru criticile constructive pe care le-am primit în această Cameră, deoarece acestea oferă un sprijin suplimentar activităţii noastre.
Atât eu, cât şi preşedintele Consiliului European, am fost foarte deschişi privind descrierea situaţiei dificile din timpul Consiliului European. Am fost foarte deschişi cu privire la diferenţele şi divergenţele de opinie în căutarea de soluţii pentru situaţia Greciei şi pentru Strategia Europa 2020 şi am declarat amândoi că ne-am fi dorit soluţii mai bune.
Însă, în acelaşi timp, trebuie să acţionăm în lumea reală, unde există adesea idei contradictorii, şi trebuie să căutăm întotdeauna compromisuri. Astfel am şi procedat şi, în cele din urmă, am obţinut cea mai bună soluţie posibilă în circumstanţele date.
Cred că nu ne facem niciun serviciu dacă minimizăm ceea ce am realizat, deoarece avem o soluţie pentru Grecia şi avem o soluţie pentru zona euro. Suntem într-un contact foarte strâns cu autorităţile greceşti şi cu comunitatea internaţională şi dacă există o necesitate şi o solicitare din partea Greciei, atunci sunt sigur că întreaga zonă euro şi Comisia s-ar mobiliza şi ar veni în ajutorul acestei ţări. Deci avem mecanismul, avem mijloacele şi suntem pregătiţi să le utilizăm dacă va fi necesar.
Aş dori să mulţumesc deputaţilor Parlamentului pentru sprijinul lor privind Strategia UE 2020. Sunt pe deplin de acord cu preşedintele Consiliului European, că suntem foarte optimişti cu privire la viitorul acestei strategii şi cu privire la încheierea unui acord politic privind ţintele. Aceasta deoarece liderii UE ştiu că ţintele respective sunt foarte importante pentru păstrarea modului de viaţă european. Ştiu că dacă le atingem, atunci putem garanta că Europa va fi în 10 ani unul dintre liderii globali pe scena mondială, cu o economie foarte competitivă şi cu politicile sociale solide de care dispunem, astăzi, în Europa.
Prin urmare, discuţia pe care o avem în acest moment este cum să motivăm mai bine statele membre şi cum să calculăm mai bine ţintele, astfel încât acestea să fie monitorizate mai precis şi mai bine în viitor. Sunt sigur că putem atinge aceste obiective cu ajutorul Parlamentului şi că putem obţine un rezultat pozitiv la Consiliul European din iunie.
De asemenea, aş dori să repet un element particular din observaţiile preşedintelui Van Rompuy, care priveşte pregătirea pentru summitul G20. Noi, în UE, putem să facem doar atât. Putem coordona şi putem avea o contribuţie pozitivă în cadrul nostru european. Totuşi, este foarte clar că, dacă dorim să ieşim din criză şi să trăim într-o lume mai bună în viitor, atunci avem nevoie de o coordonare globală, în special în ceea ce priveşte subiecte atât de importante precum stabilitatea macroeconomică, politica economică şi măsurile din domeniul financiar atât de sensibil.
UE urmăreşte să facă exact acest lucru şi Comisia va prezenta în scurt timp propunerile adecvate. Sunt sigur că vom avea în curând o dezbatere foarte fructuoasă asupra acestor propuneri.
Gunnar Hökmark
Dle Preşedinte, în primul rând aş dori să transmit celor dintre noi care doresc să inventeze instituţii noi, reguli noi şi fonduri noi, că nu cred că putem rezolva problemele cauzate de nerespectarea regulilor prin crearea de noi reguli. Trebuie să respectăm regulile pe care le avem. Una dintre lecţiile importante care trebuie învăţate din această criză este că nu ar fi trebuit să permitem niciodată apariţia deficitelor aşa cum am permis-o.
În al doilea rând, noi toţi am permis acest lucru, deoarece am relaxat regulile şi ştiu cine a fost promotorul relaxării acestora. Dacă îmi permiteţi să fiu critic, prefer reformele ambiţioase înaintea ambiţiilor ambiţioase. Cred că se discută puţin prea mult despre ambiţii şi prea puţin despre acţiune. Când au loc discuţii despre acţiune, observ că Comisia şi uneori Consiliul discută despre ceea ce ar trebui să facă statele membre, în loc de ceea ce am putea face împreună în UE.
Salut acest grup operativ, dar nu ar trebui să pierdem prea mult timp, deoarece cunoaştem un număr de acţiuni concrete pe care trebuie să le realizăm: să reducem şi să eliminăm birocraţia; să ne asigurăm că investim mai mult la nivel european în cercetare şi ştiinţă; să schimbăm bugetul astfel încât să permită mai multă creştere economică şi inovare; să ne asigurăm că putem progresa în continuare cu economia bazată pe cunoaştere, punând în aplicare Directiva privind serviciile şi extinzând Directiva privind serviciile la noi domenii; să ne asigurăm că avem mobilitate pe piaţa muncii; să ne asigurăm că dezvoltăm pieţele financiare pentru a le face mai stabile, dar nu protecţioniste - deoarece aş dori să transmit Comisiei că prin crearea unui nou protecţionism privind pieţele financiare, economia europeană nu este ajutată. Dacă distrugem oportunităţile pentru o piaţă de capital transatlantică, acest lucru nu ajută Europa. Deci ştim ce să facem. Ar fi bine să avem un grup operativ, dar ar fi şi mai bine să nu-l avem.
Gianluca Susta
(IT) Dle Preşedinte, doamnelor şi domnilor, am ascultat cu interes introducerea preşedintelui Consiliului şi a vicepreşedintelui Comisiei şi trebuie să spun că nu sunt convins de concluzii.
Nu sunt convins de concluziile Consiliului European din martie, deoarece asistăm la un declin, printre unele personalităţi de seamă ale istoriei contemporane europene, al idealului şi al metodei Comunităţii. Acesta este aspectul care ne preocupă, ţinând cont de ceea ce se întâmplă în lume; de fapt, ne preocupă anumite aspecte.
Situaţia Greciei este doar o ilustrare a ceea ce ar trebui să fie Europa, dar în realitate încă nu este. Prin urmare, solicităm Comisiei Europene, vicepreşedintelui, care îl reprezintă aici pe preşedintele Comisiei, şi preşedintelui Consiliului să adopte o iniţiativă politică puternică, o iniţiativă legislativă: Comisia trebuie să stabilească ordinea de zi şi Consiliul trebuie să se asigure că nu mergem pe urma guvernelor a căror putere şi al căror caracter tranşant sunt de prea multe ori diminuate de aspecte electorale iminente - ieri în Franţa şi Italia, mâine în Regatul Unit şi în Germania - care paralizează acţiunea guvernelor.
Rolul dvs. nu trebuie să fie doar acela de moderator, dle Van Rompuy, ci să fie un imbold pentru această Europă şi facem apel la sensibilitatea dvs. democratică şi pro-europeană să vă asiguraţi că acest imbold nou va aduce beneficii Europei. Nu mai este suficient să stabilim obiective; trebuie să definim instrumente. Suntem de acord în privinţa obiectivelor, la fel cum am fost de acord în privinţa Strategiei de la Lisabona.
Cu toate acestea, care sunt instrumentele? Dorim să rămânem cu un buget federal - şi să-l numim astfel - care este egal cu cel puţin 2 % din PIB? Dorim să punem în mişcare euro-obligaţiunile, investiţiile europene şi bonurile de tezaur, astfel încât să putem îmbunătăţi politic această Europă, fără de care nu vom ajunge nicăieri?
În esenţă, trebuie să aflăm dacă reuşim să definim noua Europă şi dacă reuşim să definim - printr-o relaţie nouă între forţele politice europene din interiorul şi din afara acestui Parlament - diferenţa reală, limita reală care există în Europa de astăzi între conservatori şi progresişti, între cei care doresc o Europă integrată mai mult din punct de vedere politic şi cei care, în schimb, doresc doar o piaţă unică extinsă.
Lena Ek
Dle Preşedinte, există două cuvinte cheie care lipsesc cu desăvârşire din concluziile Consiliului, iar acestea sunt "transparenţă” şi "curaj”.
În primul rând, referitor la guvernanţa economică: dacă nu avem curajul şi transparenţa de a lucra cu fapte reale, cu statistici reale şi cu adevărul şi dacă nu acţionăm în consecinţă printre prietenii din UE, vom sfârşi în haos.
Ştiam aceste lucruri de ani de zile. Când dl Van Rompuy spune că trebuie să învăţăm lecţii: am învăţat lecţiile din dezbaterile şedinţelor plenare din această Cameră an de an. Acum avem nevoie de acţiune pe baza statisticilor, altfel, după cum spune Biblia, ne vom baza deciziile - sau casa - pe nisip şi ştim că acesta nu este durabil.
Ştim, de asemenea, că cei care au încălcat Pactul de stabilitate şi creştere sunt ţări din zona euro. Din această cauză, este şi mai urgent să fim oneşti şi îndrăzneţi, transparenţi şi curajoşi.
După cum au spus mulţi vorbitori, trebuie să ne îndepărtăm, de asemenea, de metodele de coordonare deschisă. Aceasta este în prezent o metodă de coordonare secretă. Avem nevoie de ţinte deschise, obligatorii şi de stimulente şi sancţiuni pentru ca statele să pună în aplicare ceea ce s-a decis.
Apoi, referitor la creşterea durabilă şi inclusivă: ştim că "durabil” ar trebui să însemne ecologic; ar trebui să însemne "inclusiv din punct de vedere social”.De ce să ne fie atât de teamă de creşterea economică? Avem nevoie de creştere economică şi trebuie să o menţionăm în concluziile Strategiei Europa 2020.
Privind clima, acest traseu şi acest mod de a vorbi: vom ajunge să ne învârtim în cerc. Un lucru imperios necesar este eficienţa energetică. Găsiţi curajul de a prezenta propunerile privind eficienţa energetică. Ştim că aceasta creează locuri de muncă şi competitivitate.
În cele din urmă, referitor la rolul Parlamentului: consultarea nu este suficientă. Când vorbim despre piedici, când vorbim despre proiecte reprezentative, vorbim despre codecizie şi aceasta necesită mai mult decât consultări.
Derk Jan Eppink
(NL) Dle Preşedinte, dl Van Rompuy este pe podium; ca lider al delegaţiei belgiene din Grupul Conservatorilor şi Reformiştilor Europeni, aş dori să-i urez bun venit în această Cameră.
Aş dori să adresez o întrebare referitoare la Strategia UE 2020. Sunt de acord că marea întrebare pentru următorii 10 ani va fi dacă Europa poate supravieţui sau nu. Problema este - şi acesta este un proverb american pe care, probabil, l-am citat în câteva rânduri - "Stăm la masă sau suntem în meniu?”.Acesta se aplică pentru noi toţi. Am, prin urmare, şi o întrebare specifică privind o idee care a fost propusă de câteva ori, şi anume cea a zonei de liber schimb nord-atlantice între UE, SUA şi Canada. Aceasta nu este o idee revoluţionară şi nici nu a fost ideea mea. A fost a cancelarului Merkel - din 2007, cred - şi nu o mai regăsesc. Aceasta se referă la ambiţia de a privi spre exterior în vederea creării de pieţe libere, într-un moment în care protecţionismul apare ameninţător. Doar pieţele libere, inovarea şi competitivitatea pot consolida economia noastră, nu subvenţiile sau fondurile europene. Prin urmare, aş dori să vă rog să priviţi în exterior şi să includeţi şi acest aspect în Strategia UE 2020, deoarece acesta este singurul lucru care ne poate salva. Dacă nu, vom deveni Bruges-ul lumii globalizate.
Nikolaos Chountis
(EL) Dle Preşedinte, valoarea deciziei adoptate de Consiliul European, pe care o dezbatem, a fost remarcată ieri: ca urmare a declaraţiei sub anonimat a unui membru al guvernului grec, o agenţie de ştiri a declarat că Grecia nu a dorit deloc implicarea FMI-ului. Un nou val de speculaţii, ratele dobânzilor la credite atingând cote maxime istorice. Planul a eşuat. Pieţele la care vă referiţi preferă FMI-ul ca supraveghetor al Greciei şi al altor economii europene.
Prin această decizie, transformaţi FMI-ul în gardianul Europei, gardianul zonei euro. Prin decizia de a implica în mod ilegal FMI-ul - şi care este Tratatul sau articolul care prevede implicarea acestuia în chestiuni interne? - impuneţi un Pact de stabilitate mai strict în detrimentul economiilor mai slabe şi al grupurilor sociale mai sărace. Ce mecanism de solidaritate s-a înfiinţat, ţinând cont că un mecanism de coerciţie şi de presiune era deja iminent?
În afară de Grecia, Spania şi Portugalia adoptă măsuri antisociale dure pentru a evita aceeaşi soartă şi, prin urmare, sărăcia creşte, şomajul creşte, dezvoltarea încetineşte şi recesiunea se agravează.
Dumpingul social a devenit singurul instrument competitiv în Uniunea Europeană. Aceasta nu este Europa solidarităţii şi a coeziunii.
Mara Bizzotto
(IT) Dle Preşedinte, doamnelor şi domnilor, coordonarea politicii economice, creşterea economică, ocuparea forţei de muncă, inovarea, incluziunea socială:acestea sunt sloganurile noii Strategii UE 2020, adică cea care, după Strategia de la Lisabona, trebuie să ghideze Europa către sfârşitul crizei care slăbeşte puterea de cumpărare şi spiritele europenilor.
La zece ani după prima izbucnire a isteriei de la Lisabona, din păcate aceasta este noua reţeta, care din păcate se află în pericolul de a se transforma într-o cură de slăbire pentru economia europeană. Examinând punctele principale ale noii strategii, nu observăm nicio inovaţie specifică. Dacă nu ne-am dat seama încă, UE a următoarei decade va fi aceeaşi Europă al cărei eşec îl deplângem astăzi.
Strategia 2020 este dezastruoasă din cauza metodei de acţiune dezastruoase a acestei Europe, care doreşte să imite dirijismul bazat pe planificare şi etatismul care a dominat pentru o perioadă lungă de timp politicile naţionale şi care a penalizat în mod spontan forţele productive şi entităţile locale. Astăzi, Europa apreciază, de fapt, puterea de la Bruxelles şi împiedică acţiunea mai directă şi mai eficientă a organelor sale descentralizate.
Pornind de la o opinie a Comitetului Regiunilor, observ că o strategie cu adevărat inovatoare ar trebui, în primul rând, să inverseze balanţa de putere dintre nivelurile centralizate şi cele descentralizate. De aceasta are Europa nevoie: subsidiaritate reală şi federalism real.
Istoria europeană ne-a atras atenţia asupra următoarei afirmaţii: centralismul de stat distruge bunăstarea şi asistenţa socială când scopul acestuia nu este de a susţine economia, ci de a-i forma caracterul.
Lăsând la o parte cele discutate, ceea ce-şi doresc cetăţenii, tinerii şi IMM-urile - cu alte cuvinte, 99 % din forţa productivă a Europei - nu sunt strategii europene ineficace de creştere economică, ci descentralizarea şi libertatea faţă de ordinele elitelor politice şi birocratice.
Martin Ehrenhauser
(DE) Dle Preşedinte, dle Swoboda, aţi discutat despre solidaritate şi despre faptul că nu ar trebui să aşteptaţi până izbucneşte o criză înainte de a vă informa prietenii despre o problemă. Pentru mine, aceasta dă naştere la întrebarea de ce nu l-aţi informat în avans pe prietenul dvs. socialist din Grecia cu privire la problemă. Chiar nu ştiaţi nimic în legătură cu dezechilibrul financiar din Grecia?
În plus, pentru mine, problema responsabilităţii apare, de asemenea, în mod foarte natural în acest context. Cine este responsabil pentru faptul că Grecia a furnizat statistici bugetare imprecise? Aici este nevoie de clarificare şi, mai presus de toate, de transparenţă completă. Aceasta deoarece numai atunci pot fi traşi la răspundere aceşti oameni, numai atunci se poate garanta că şi regulile de bază existente vor fi, în cele din urmă, respectate.
Totuşi, se discută mereu de reguli de bază şi soluţii noi. Acestea au fost propuse de ceva vreme! Problema este că, sub presiunea băncilor şi a reprezentanţilor grupurilor de interese, politicienii au lăsat în aceste soluţii la fel de multe goluri ca într-un şvaiţer. De aceea este independenţa atât de importantă în politică.
Jean-Pierre Audy
(FR) Dle Preşedinte, dle Van Rompuy, dle Šefčovič, în primul rând, în ceea ce priveşte forma, dle Van Rompuy, se obişnuia ca Preşedintele Parlamentului să ia cuvântul, dar, în procesele-verbale, în mod oficial, nu există nicio menţiune a unei intervenţii din partea acestuia.
Nu a fost invitat sau este o eroare în procesele-verbale? Am dorit să aflu părerea dvs.
De asemenea, am dorit să vă transmit din nou cât de mult apreciază Parlamentul - sau, cel puţin, o parte dintre noi - că aţi reuşit să veniţi aici şi să vă pregătiţi pentru întrunirile Consiliului European, în loc să trimiteţi Consiliul, care nu este membru al Consiliului European.
Aţi declarat că nu sunteţi un dictator; sunteţi un democrat distins. Nu sunteţi un spectator; aţi afirmat: "sunt un moderator”. Dle Van Rompuy, fiţi un actor politic şi căutaţi sprijin politic aici; vi-l vom oferi.
Aş dori acum să discut diferite subiecte, dintre care primul este agricultura.
Aş dori să vă mulţumesc, dle Van Rompuy, pentru că aţi corectat, împreună cu şefii de state sau de guverne, o omisiune nefericită în documentul Comisiei Europene, deoarece acesta din urmă nu menţiona agricultura şi aţi avut dreptate să adăugaţi una dintre principalele politici istorice ale UE, adică agricultura, care este un factor de bunăstare a cetăţenilor europeni.
În al doilea rând, nu cred că documentul 2020 inspiră suficientă ambiţie în UE ca un actor global, în special când este vorba despre comerţul internaţional. Ca reprezentanţi pe scena internaţională, va trebui să solicităm reciprocitate pentru partenerii noştri. Sunt încântat că, împreună cu preşedintele Obama, am obţinut reciprocitate în legătură cu proiectul EADS pentru aeronave de alimentare.
Sugerez, de asemenea, dle Van Rompuy, să combinaţi influenţa politică cu cea a Preşedintelui Buzek, astfel încât să-l putem invita pe preşedintele Obama să vină şi să ia cuvântul în faţa Parlamentului European. Dacă nu poate veni acesta, atunci poate că va veni vicepreşedintele său, Joe Biden.
Aş dori să închei propunând să introducem, acum că am decis solidaritatea europeană, un sistem de informare macroeconomică şi financiară pentru sectorul public - la nivelul statelor membre şi al UE - care este autorizat de Curtea de Conturi, astfel încât să putem dispune de un set fiabil de date la nivelul UE.
Preşedinte
Am fost invitat la reuniunea Consiliului European pentru a ţine un discurs introductiv, care este disponibil pe Internet - vi-l pot trimite, de asemenea, prin e-mail. Sper că se va ţine cont de el; am prezentat poziţia Parlamentului European, bineînţeles. Am avut o discuţie în aceeaşi zi despre criza din Grecia şi despre alte subiecte. În general, aceasta a fost o prezentare a poziţiei Parlamentului European. Am vorbit circa 15-20 de minute despre cele mai importante puncte. Puteţi să o citiţi; o să v-o trimit.
Privind SUA, voi pleca acolo peste două săptămâni, deci va fi posibil, de asemenea, să discutăm despre propunerea dvs.
Pervenche Berès
(FR) Dle Preşedinte, dle preşedinte al Consiliului European, am patru observaţii.
Prima se referă la mandatul grupului de lucru care v-a fost încredinţat cu privire la procedura de deficit excesiv şi la criză: nu acceptaţi această ordine de zi deoarece, dacă o faceţi, veţi ignora necesităţile noastre.
Acum avem nevoie de guvernanţă economică. Ce înseamnă aceasta, nimeni nu ştie încă. Am încercat să aflăm timp de 10 ani, dar a venit timpul să clarificăm acest punct şi dacă ne concentrăm prea mult asupra gestionării crizei, vom trece cu vederea dezbaterea crucială, care este să ştim cum, cu ajutorul unei monede unice, să desfăşurăm o acţiune comună inteligentă.
Această acţiune comună inteligentă nu este doar o chestiune de responsabilitate sau de solidaritate, după cum aţi afirmat; mai curând, aceasta este o chestiune de valoare adăugată care provine din partajarea unei monede care nu se reduce doar la o uniune monetară, ci trebuie să fie, de asemenea, o uniune economică şi în care singurul instrument pe care l-am avut până acum la dispoziţie - Pactul de stabilitate şi creştere - este insuficient, deoarece acesta nu a fost niciodată un pact de creştere, fiind un pact care nu a permis zonei euro să-şi atingă potenţialul.
Acesta este, de asemenea, un pact care nu a împiedicat existenţa sau creşterea diferenţelor competitive între economiile din zona euro. Indiferent de ce reformă a Tratatului inventaţi, indiferent de ce reformă a Pactului de stabilitate şi de creştere plănuiţi, nu veţi soluţiona problema diferenţelor competitive ale economiilor cu instrumentele respective.
Prin urmare, trebuie inventate instrumente noi; astfel trebuie să abordaţi mandatul.
Aş dori să adaug că, de mulţi ani, am spus că avem nevoie de programe coordonate, previziuni economice armonizate şi diagnosticări partajate, pentru a alege strategiile economice ale statelor membre din zona euro. Aceasta este problema pusă în joc în dezbaterea şi în mandatul pe care îl aveţi astăzi.
În ceea ce priveşte rolul Parlamentului European în această situaţie, propunerea mea pentru dvs. şi propunerea mea pentru colegii mei deputaţi din Parlamentul European este ca, într-un spirit de concurenţă sănătoasă între instituţii, să constituim propriul nostru grup de înţelepţi, format din persoane de înaltă calitate, experţi şi independenţi, care pot avea o contribuţie intelectuală importantă la această dezbatere, care este una critică pentru viitorul zonei euro şi, prin urmare, al UE.
Malcolm Harbour
Dle Preşedinte, doresc să abordez observaţiile dlui Van Rompuy ca de la un preşedinte la altul.
Am observat, ca preşedinte al Comisiei pentru piaţa internă, că dintre ţinte lipseşte, în mod clar, ţinta prin care statele membre să finalizeze piaţa internă, care ar trebui să fie în centrul atenţiei reformei şi creşterii economice.
Există câteva cuvinte cordiale despre reducerea blocajelor, dar am observat că marile iniţiative reprezentative despre care am auzit au fost retrogradate la sfârşitul listei dlui Van Rompuy. Acestea s-au pierdut aproape fără urmă în acest comunicat.
De ce nu ne concentrăm asupra lucrurilor pe care le putem controla cu adevărat? Dispunem de un cadru de reguli. Lucrăm la punerea în aplicare a acestora, ceea ce mă încântă. Totuşi, sunt din nou de acord cu colega mea, dna Berès: ce spuneţi de puţină competiţie între instituţiile noastre? Comisia mea realizează mai multă acţiune politică pentru finalizarea pieţei interne decât orice am văzut astăzi aici sau decât orice am auzit din partea Consiliului.
Aş dori să-l invit pe dl Van Rompuy să facă cunoştinţă cu comisia mea şi să vină să vorbească despre unele dintre iniţiativele noastre. Raportul dlui Monti urmează să apară şi va exista un raport din partea comisiei mele. Să concurăm împreună, dar haideţi să ne angajăm într-o acţiune pe care chiar o putem realiza, în loc să avem o mulţime de ţinte vagi, aşa cum apar ele în această propunere.
Georgios Toussas
(EL) Dle Preşedinte, deciziile Consiliului European subliniază încă o dată faptul că UE este o uniune imperialistă, transnaţională a capitalului. Aprobarea liniilor directoare pentru Strategia Europa 2020 şi "aşa-zisul” mecanism de sprijin economic comunitar sunt două feţe ale aceleiaşi monede.
Acestea semnalează o "adunare” de măsuri antisociale noi, dure, permanente împotriva clasei muncitoare şi de la marginea societăţii în 2010, 2011 şi 2012 ş.a.m.d. la nesfârşit, indiferent de nivelul datoriei publice şi de deficitele statelor membre ale UE. Toate mijloacele posibile sunt utilizate pentru a reduce preţul muncii şi a creşte gradul de exploatare, într-o tentativă de a creşte profitabilitatea capitalului.
Deciziile UE şi ale guvernelor burgheze ale statelor sale membre se îndreaptă în această direcţie. Poziţiile opuse care apar în cadrul UE şi între UE şi alte centre şi uniuni imperialiste, precum FMI, sunt legate de creşterea concurenţei dintre capitalul pe care îl reprezintă.
Clasa muncitoare şi de la marginea societăţii îşi organizează propriul front de luptă individuală împotriva strategiei unice de capital a UE şi a guvernelor burgheze ale statelor sale membre, pentru a realiza o schimbare radicală şi a satisface necesităţile moderne ale familiei de muncitori de la marginea societăţii.
Frank Vanhecke
(NL) Dle Preşedinte, este evident că obiectivele Strategiei UE 2020 merită, într-adevăr, să fie analizate; cel puţin, majoritatea dintre ele. Dacă un stimulent european este util pentru unele state membre în scopuri politice interne, pentru a le ajuta să adopte măsurile necesare, nu văd nicio problemă în acest lucru. Totuşi, ceea ce este incredibil, în special din partea preşedintelui Consiliului, este că întreaga eurocraţie abia observă, dacă nu deloc, că întregul său plan anterior şi întreaga Strategie de la Lisabona au fost un eşec complet - retoric în cea mai pură formă a sa - şi că, de fapt, nu există nimic care să indice că de data aceasta se va întâmpla altfel. Din contră, auzim argumente în favoarea unei precipitări a lucrurilor, incluzând instituirea unui Fond Monetar European şi a unei Europe mult mai federale. Nu cred că aceasta este calea care trebuie adoptată; dimpotrivă. Permiteţi-mi să rămân foarte sceptic în ceea ce priveşte încredinţarea în continuare a întregii politici europene în mâinile eurocraţilor care, până acum, au făcut din aceasta un eşec total.
Aş dori să solicit preşedintelui Consiliului European să acorde limbii olandeze mai mult respect decât i-a acordat până acum.
Marietta Giannakou
(EL) Dle Preşedinte, este adevărat că uniunea economică nu a urmat uniunii monetare. Totuşi, uniunea economică ar putea însemna eliminarea punctelor de vedere politice diferite şi a facţiunilor politice diferite.
În cazul de faţă, decizia luată de Grecia în ceea ce priveşte implicarea FMI a fost, bineînţeles, acceptată de guvernul grec, dar aceasta suscită întrebări fundamentale. Într-un fel, aceasta semnalează faptul că Uniunea însăşi nu poate soluţiona nici problema Greciei, nici probleme similare care pot să apară în viitor.
Dle preşedinte al Consiliului, sunt de acord cu dvs., bineînţeles, că există o criză morală, nu există nicio îndoială cu privire la aceasta. Există o criză a valorilor, care a fost descoperită de criza economică globală. UE ar trebui să întreprindă acţiuni adecvate în acest sens. Comisia Europeană şi Consiliul European ar trebui să adopte decizii mai generale pentru a preveni ca acelaşi lucru să se întâmple din nou, în viitor.
Bineînţeles, concluziile Consiliului în ceea ce priveşte abordarea sărăciei, solidarităţii sociale, societăţii bazate pe cunoaştere, cercetării, pregătirii profesionale şi combaterii schimbărilor climatice sunt foarte importante. Totuşi, trebuie să privim toate acestea, în special cercetarea şi competitivitatea, în lumina deciziilor adoptate în 2000 şi în lumina eşecului UE în privinţa liniilor directoare de la Lisabona, care sunt în mod evident un eşec din partea statelor membre care urmează să aplice politica respectivă. În acelaşi timp, de cealaltă parte a Atlanticului, precum şi în China şi Japonia, problemele cercetării şi ale societăţii bazate pe cunoaştere şi pe informaţii ocupă rapid un loc central.
Într-un fel, cred că am făcut un pas înainte. Totuşi, concluziile grupului operativ ne vor ajuta să adoptăm decizii definitive, finale şi complet europene, deoarece acesta este singurul mod în care putem progresa şi în care putem soluţiona orice criză internaţională nouă.
Kathleen Van Brempt
(NL) Dle preşedinte Van Rompuy, nu veţi fi surprins că, atât eu, cât şi întregul meu grup, suntem foarte dezamăgiţi de rezultatele pe care le-a obţinut Consiliul. Aţi afirmat în răspunsul dvs. de mai devreme că Consiliul cunoaşte în profunzime echilibrul propunerii Comisiei în termeni economici, ecologici şi sociali, dar rezultatele indică o neglijare foarte gravă a echilibrului respectiv. Într-adevăr, aţi obţinut rezultate în domeniile pieţei muncii şi al cercetării şi dezvoltării. Aţi susţinut situaţia de status quo privind politica referitoare la schimbările climatice. Obiectivele Strategiei UE 2020 au fost demult acceptate în acest Parlament şi în diferitele instituţii europene. Cel puţin în opinia mea - şi aceasta este, de fapt, o reală dezonoare - nu aţi respectat obiectivele privind sărăcia, pe baza concepţiei greşite că este necesară o analiză mai amănunţită. Aţi avut tendinţa să trataţi superficial dezacordul care înconjoară, fără îndoială, acest obiectiv social din Consiliu. Cred că acest lucru este de-a dreptul lamentabil şi este, într-adevăr, o palmă pe obrazul a 80 de milioane de săraci din UE.
În favoarea dvs., v-aţi jucat întotdeauna rolul atât cu modestie, cât şi cu ambiţie. Modestie prin faptul că nu sunteţi absolut deloc arogant în rolul de preşedinte al Consiliului European şi ambiţie în sensul că afirmaţi că rolul dvs. constă, în principal, în dezvoltarea unei strategii pe termen lung şi în lansarea acesteia în anii următori. Acesta va fi testul dvs.: Strategia UE 2020 şi obiectivele în toate aceste domenii posibile. Veţi repeta examenul în iunie. Aveţi susţinerea noastră, dar această strategie trebuie să conţină obiective clare privind sărăcia.
Othmar Karas
(DE) Dle Preşedinte, dle comisar, dle Van Rompuy, doresc să fac două observaţii preliminare. În primul rând, în calitate de deputat european austriac, aş dori să mulţumesc sincer pentru faptul că aţi vizitat Austria în ultimii doi ani şi, de asemenea, aţi avut contacte cu parlamentarii naţionali, care au avut deja oportunitatea de a discuta acest proiect. În al doilea rând, aş dori să vă cer scuze în numele dlui Reul. Acesta este timpul aferent intervenţiei sale, dar a fost nevoit să plece la comisie, deoarece am avut mai multe lucruri de făcut în acelaşi timp.
În ceea ce priveşte dezbaterea de astăzi, în primul rând aş dori să transmit Consiliului că da, s-a ajuns la o soluţie în acest Consiliu. Totuşi, şefii de state sau de guverne nu au avut curajul să opteze pentru o soluţie exclusiv europeană. Cu o astfel de soluţie, nu ar mai fi fost necesar să implicăm FMI-ul. În ceea ce priveşte banii, criteriile sunt clare. Totuşi noi, Europa, trebuie să adoptăm noi înşine măsuri dacă avem probleme în cadrul UE. Avem nevoie de mai multe soluţii europene.
Al doilea aspect priveşte Strategia Europa 2020. Europa 2020 nu este un obiectiv. Aceasta trebuie să fie un instrument pentru a ne atinge obiectivele, inclusiv ca o consecinţă a crizei economice şi financiare. Această Strategie Europa 2020 duce lipsă de proiecte, de instrumente clare şi, în prezent, de voinţă politică pentru a transforma aceste obiective în realitate.
Al treilea aspect, dle Van Rompuy, este că Tratatul de la Lisabona nu este suficient şi că este necesară o colaborare interguvernamentală suplimentară. Totuşi, nu dorim colaborarea interguvernamentală axată în jurul preşedintelui Sarkozy şi a cancelarului Merkel, fără Parlamentul European şi fără cetăţeni. Ceea ce am realizat prin Tratatul de la Lisabona nu trebuie înlăturat, chiar atunci când soluţionăm probleme viitoare.
Preşedinte
Othmar Karas este, bineînţeles, din Austria, dar a luat cuvântul în numele lui Herbert Reul.
Juan Fernando López Aguilar
(ES) Dle Preşedinte, dle preşedinte al Consiliului European, am două mesaje: unul de îngrijorare şi unul de încurajare puternică pentru activitatea care ne aşteaptă.
Îngrijorare pentru natura inadecvată şi pentru dimensiunea cu adevărat europeană a răspunsului; îngrijorare cu privire la implicarea FMI-ului şi recurgerea la împrumuturi bilaterale.
Îngrijorare că răspunsul nu a fost suficient de eficient, cu efectul pe termen scurt că datoria Greciei a crescut. Însă, de asemenea, îngrijorare pentru lipsa de înţelegere a problemei fundamentale, pe care am subliniat-o aici, în Parlament.
În plus, problema Greciei este o problemă a zonei euro şi, prin extindere, a întregii UE: deficitul şi, ca urmare, datoria au explodat ca o consecinţă a planurilor de redresare financiară, care au fost extrem de costisitoare. Prin urmare, austeritatea nu trebuie să pună în pericol nici investiţia necesară pentru redresare economică, nici finanţarea reformelor esenţiale.
Din acest motiv, al doilea mesaj este unul de încurajare puternică: deoarece reformele esenţiale trebuie să corespundă unei strategii a cărei importanţă nu trebuie, în mod clar, să scadă în ochii europenilor. Prin urmare, să punem accentul pe reînnoirea modelului european care este atât de important pentru noi: educaţie, da, şi societatea bazată pe cunoaştere. Dar şi un angajament pentru ocuparea forţei de muncă de înaltă calitate şi, mai presus de toate, ocuparea forţei de muncă egalitariste, care ne va pregăti mai bine pentru a face faţă viitorului, fără a neglija lupta împotriva sărăciei.
De aceea vă solicit, dle preşedinte al Consiliului European, să vă luaţi un angajament că Consiliul şi Comisia vor fi ambiţioase în Strategia Europa 2020 - în care trebuie să se implice şi această Cameră - şi se vor ridica la nivelul responsabilităţilor, deoarece este clar, indiferent de caz, că Parlamentul se va ridica la nivelul responsabilităţii sale faţă de publicul european, care îşi îndreaptă atenţia către noi.
Danuta Maria Hübner
Dle Preşedinte, nu putem anticipa crizele şi nici nu vom putea împiedica ca acestea să aibă loc în viitor. Suntem într-o companie destul de bună în această criză, dacă aceasta este o consolare. Totuşi, pedeapsa noastră ar trebui să fie să învăţăm lecţiile pe care ni le-a dat criza şi să profităm de toate oportunităţile pe care le-a generat. De aceea, noi - Parlamentul European, Comisia Europeană şi Consiliul - nu avem altă soluţie decât să colaborăm şi să transformăm aceste lecţii în politici inteligente şi cu adevărat europene, de care cetăţenii au nevoie.
Sunt convinsă că nu ne permitem luxul de a avea răbdare, iar un sentiment de urgenţă trebuie să ne însoţească permanent. Există un risc foarte ridicat ca criza financiară şi economică reală să se transforme într-o criză a datoriei publice. De aceea nu este nimic mai urgent astăzi decât să găsim o sursă nouă de energie economică, socială şi politică pentru a începe să creştem într-un mod durabil. Noul Tratat clarifică de unde ar trebui să provină energia respectivă: Europa înseamnă mai mult decât instituţiile europene şi guvernele naţionale. Sarcinile sale sunt împărţite între nivelurile european, naţional, regional şi local de guvernanţă şi cred că putem readuce energia Europei luând în serios sistemul său de guvernanţă pe mai multe niveluri pentru a furniza mecanismele de realizare a Strategiei UE 2020.
Nivelurile regional şi local ale guvernanţei europene sunt coproprietari importanţi ai viitorului Europei. Acestea sunt capabile să stăpânească nu doar numărul în creştere al instrumentelor de politică pe care le au la dispoziţie, ci şi entuziasmul tuturor partenerilor de care are nevoie Europa: întreprinderile, mediul academic şi societatea civilă. Acestea sunt, de asemenea, capabile să transpună obiectivele europene comune în propriile strategii de creştere teritorială şi de creare a locurilor de muncă.
Europa îşi va putea îndeplini sarcinile dacă înţelegem cu adevărat că sarcinile şi responsabilităţile europene trebuie distribuite într-un mod bine organizat între nivelurile european, naţional, regional şi local de guvernanţă. Implicarea Europei locale şi regionale în urmărirea obiectivelor europene comune în cadrul Strategiei UE 2020 extinde potenţialul Europei şi şansele noastre de creştere.
Anni Podimata
(EL) Dle Preşedinte, cu două săptămâni în urmă, şefii de state sau de guverne au decis să instituie un nou mecanism de solidaritate europeană pentru a sprijini economiile cu dificultăţi economice grave, precum Grecia, şi să protejeze stabilitatea zonei euro. Aceasta a fost, fără îndoială, o decizie importantă care am sperat şi încă mai sperăm să pună capăt imaginii de fragmentare şi de disonanţă care a predominat recent în Uniune, cu consecinţe dureroase pentru costul de creditare a Greciei şi pentru stabilitatea şi coeziunea zonei euro în general, cu care suntem obişnuiţi cu toţii.
Totuşi, pe lângă semnificaţia politică incontestabilă a deciziei, atacurile speculative au continuat, din păcate - şi chiar au crescut - în ultimele 24 de ore, alimentate de unele ambiguităţi din jurul mecanismului de sprijin - care, dle preşedinte al Consiliului, trebuie clarificate extrem de rapid - şi de către zvonuri cu origine şi scop necunoscute, ale căror diferite versiuni circulă, cea mai recentă versiune, care a apărut ieri în Grecia, fiindcă s-a solicitat renegocierea acordului din 25 martie.
După cum ştiţi, guvernul grec a respins aceste zvonuri. Totuşi, ar trebui să declaraţi explicit şi categoric aici, în această Cameră, dacă a fost pusă în discuţie renegocierea acordului din 25 martie de către partea greacă, în ultimele două săptămâni. De asemenea, trebuie să aveţi voinţa şi puterea să solicitaţi acelor şefi de state sau de guverne care au avut rolurile principale şi ultimul cuvânt în formularea acordului final, să respecte litera şi spiritul acestuia, în loc să facă declaraţii regretabile despre rata creditării care va fi impusă Greciei, dacă aceasta solicită - ceea ce nu a făcut şi nu intenţionează să o facă - activarea mecanismului de sprijin.
José Manuel García-Margallo y Marfil
(ES) Dle Preşedinte, voi încerca să prezint două aspecte noi privind subiectele de care se ocupă Consiliul European: Strategia UE 2020 şi reglementarea pieţelor financiare.
În ceea ce priveşte Strategia UE 2020, cu toţii spunem de mult timp că una dintre cauzele eşecului relativ al Strategiei de la Lisabona a fost că nu au existat instrumente suficiente pentru a obliga statele membre să-şi onoreze angajamentele. Acum, Comisia şi Consiliul European vin la noi cu o propunere care este în cea mai mare parte asemănătoare: un acord insuficient care face referire la articolele 121 şi 136 ale Tratatului.
Preşedintele în exerciţiu al Consiliului a început preşedinţia spaniolă declarând că era la curent cu această slăbiciune şi că dorea mai mult: că dorea să consolideze guvernanţa economică. Vă întreb acum, dle preşedinte al Consiliului European: "Unde este purtarea curtenitoare? Dovezile de iubire şi actele eroice, făcute în luptă?”.Ce s-a întâmplat cu aceste intenţii?
În ceea ce priveşte reglementarea financiară, am o veste proastă şi două veşti bune. Vestea proastă este că Consiliul a decis să amâne reglementarea fondurilor de investiţii alternative - cunoscute sub numele de capitalism de cazino - exact în momentul în care aceste fonduri au fost responsabile, parţial, pentru speculaţia privind economia Greciei.
Prima veste bună este că Strategia UE 2020 menţionează obligaţia instituţiilor financiare de a face economii pentru a plăti unele dintre farfuriile pe care le-ar putea sparge; sau, după cum a declarat preşedintele Obama, de a evita ca Main Street să plătească pentru daunele provocate de Wall Street. A doua este cea că, pentru prima dată, Consiliul alege instituţiile sistemice cărora doreşte să le acorde atenţie specială.
Aceste două aspecte sunt prezente în rapoartele pe care Parlamentul le dezbate. Acestea nu conţin acordul pe care Consiliul l-a încheiat în decembrie. Aş dori să văd Consiliul preluând din nou aceste idei, deoarece astfel vom fi mult mai aproape pentru a putea coopera. Credeţi-mă, dle preşedinte, aştept cu nerăbdare să cooperez cu Consiliul pe care îl prezidaţi.
Csaba Őry
(HU) Aş dori să fac două observaţii. Prima ar putea părea de natură tehnică, dar de fapt este mai mult decât atât, iar al doilea punct se referă la esenţa problemei. Observ din analiză că directivele privind ocuparea forţei de muncă sunt o parte integrantă a Strategiei UE 2020, pe care Consiliul doreşte să o adopte în iunie. Acest lucru pare însă, în mod evident, imposibil, deoarece nici măcar nu am primit proiectul. S-a promis că va fi gata până la sfârşitul lunii aprilie. Chiar şi într-un marş forţat, Parlamentul nu va putea să-şi dea avizul până, cel devreme, în luna septembrie. Cum poate fi posibilă adoptarea în luna iunie? Sau - o altă întrebare - cum se va ţine cont de poziţia Parlamentului în acest caz? Deci, deşi suntem pregătiţi să cooperăm aici şi am dori să lucrăm împreună, pentru ca aceasta să se întâmple, trebuie să se ţină cont şi de regulile care sunt obligatorii pentru Parlament.
În ceea ce priveşte părţile independente, este de salutat faptul că Consiliul urmăreşte să promulge directivele privind ocuparea forţei de muncă şi privind economia într-o relaţie reciprocă mai apropiată, dar, vă spun, pentru ca acest lucru să se întâmple, ar trebui să putem începe colaborarea cu Consiliul. În orice caz, ideile par prea generale pentru moment. Nivelul de ocupare a forţei de muncă de 75 % este suficient de bun, ca şi ţintele "20/20/20” cu privire la schimbările climatice şi obiectivul de 10 % şi 40 % privind educaţia, dar cum, cu ce şi de unde vor fi îndeplinite aceste ţinte şi cum rămâne cu supravegherea, ce se va întâmpla cu cei care nu îndeplinesc aceste ţinte şi ce spuneţi despre cei care le îndeplinesc numai pe hârtie, cu alte cuvinte, cei care nu trimit cifre corecte? Ne-am confruntat cu astfel de situaţii în cazul punerii în aplicare a Strategiei de la Lisabona.
În cele din urmă, doresc să-mi exprim încântarea că politica de coeziune va fi prezentată în cele din urmă, de asemenea, ca un domeniu important legat de Strategia UE 2020. Totuşi, aş avea o sugestie în această privinţă: în orice caz, ar trebui stabilite obiective cantitative - aşa cum a fost indicat în legătură cu lupta împotriva sărăciei - şi ar trebui dezvoltat un indice pentru a ne permite să monitorizăm progresul sau, după caz, întârzierile.
Seán Kelly
(GA) Dle Preşedinte, aş dori să spun multe în legătură cu acest subiect, dar nu am timpul necesar. Prin urmare voi vorbi despre criza morală.
Dl Van Rompuy a spus că Consiliul a discutat despre criza morală, dar nu a elaborat; aş dori ca acesta să o facă.
De exemplu, în ţara mea, Anglo-Irish Bank şi Irish Nationwide au jucat un ping-pong financiar, astfel încât cenzorii să nu descopere adevărata stare financiară a acestora. Ce s-a întâmplat? Directorul Irish Nationwide a plecat cu milioane, în timp ce contribuabilii şi-au văzut salariile reduse drastic. Acum două săptămâni, conducerea Anglo-Irish Bank a primit o mărire de salarii, în timp ce contribuabilii au primit o notă de plată de 40 de miliarde de euro care creşte în continuare, în următorii ani.
Până când făptaşii acestor infracţiuni nu vor fi sancţionaţi, individual şi instituţional, nu numai că istoria se va repeta, dle Rompuy, dar se va repeta în acelaşi mod în care a avut loc pentru prima dată.
(GA) Aş dori ca acesta să vorbească puţin despre această criză.
Kriton Arsenis
(EL) Dle Preşedinte, mulţi spun că nu Grecia, nu zona euro, ci UE va fi, în cele din urmă, judecată în viitor pentru aceste evenimente.
Ca urmare a deciziei Consiliului din martie, nicio ţară europeană nu este în risc de faliment. Totuşi, sunt de acord cu colegii mei deputaţi care au propus mai multe instrumente instituţionale standard, nu doar pentru a soluţiona şi a preveni falimentul ţărilor, ci şi pentru a proteja statele membre de repercusiunile crizelor ocazionale.
Grecia nu cere ajutorul, ci ia măsuri: deficitul a fost redus cu 4 % datorită măsurilor dure pe care cetăţenii greci le suportă în mod eroic, deoarece aceştia doresc o schimbare a situaţiei din Grecia, odată pentru totdeauna. Până în mai, parlamentul grec va aproba schimbări radicale privind fiscalitatea, asigurările şi piaţa muncii.
Nu ar trebui să fim surprinşi dacă Grecia iese din această criză mai puternică şi eliberată de datoriile trecutului. Dar cine ştie ce bătălii o aşteaptă pe Europa?
Norica Nicolai
Din păcate, foarte mulţi dintre noi ignorăm faptul că o nouă stafie bântuie în Europa, şi anume stafia populismului. Uităm că el, ca formă de guvernare politică, poate fi una dintre cauzele crizei morale despre care vorbim cu toţii ca suport al crizei economice. Dar asta ţine de noi şi de partidele politice din care facem parte.
Domnule Preşedinte Van Rompuy aţi vorbit despre ortodoxism bugetar. În istorie adesea şi excesul de regulă, dar şi lipsa de regulă pot crea deficite. Cred că am putea fi mult mai flexibili şi am putea regândi Pactul de Stabilitate pentru că nu avem o viziune cu privire la viitorul model european. Ignoră o realitate, ignoră o situaţie demografică cu care ne confruntăm şi despre care, în Agenda 2020, nu am auzit vorbindu-se şi cred că acest lucru va trebui să ne dea de gândit pentru că o nouă construcţie de model social european nu ar trebui să fie un eşec, aşa cum a fost Agenda Lisabona. Al doilea eşec va fi dirimant pentru coeziunea şi incluziunea Uniunii Europene.
David Campbell Bannerman
Dle Preşedinte, franceza mea nu este foarte bună - -pardonnez-moi - dar înţeleg că, în limba franceză, cuvântul "gouvernement” înseamnă guvern. Credeam că acest lucru este uşor de înţeles. Totuşi, nu pare să fie uşor pentru guvernul laburist britanic sau pentru preşedintele Van Rompuy. Aceştia par să creadă că înseamnă guvernanţă, care este definită ca acţiunea sau modul de a guverna.
Aceasta este o ipocrizie, deoarece realitatea este că acordul Consiliului UE de a îmbunătăţi guvernarea economică a UE înseamnă acţiunea de a conduce afacerile unui stat. În acest caz, adevărul este că Consiliul a acordat şi mai multe puteri Uniunii Europene, inclusiv puteri asupra economiei Regatului Unit, care este cea mai importantă problemă pentru cetăţenii britanici în prezent.
Când li se va spune oamenilor adevărul? Ne îndreptăm către un superstat UE şi Regatul Unit va trebui să plătească pentru a-i salva pe cei din zona euro - deşi nu face parte, din fericire, din zona euro.
Franz Obermayr
(DE) Dle Preşedinte, Strategia Europa 2020 are obiective ambiţioase şi cifre concrete. Pe lângă faptul că eram foarte departe de îndeplinirea acestor obiective chiar şi cu Strategia de la Lisabona - de exemplu, la procentul pentru cercetare şi dezvoltare - trebuie adresată întrebarea dacă multe dintre aceste obiective sunt raţionale. Strategia Europa 2020, de exemplu, urmăreşte să crească numărul de profesori universitari. În mod clar, avem nevoie de resurse umane cu înaltă calificare, dar experţii observă că este nevoie de specialişti cu bună pregătire profesională, nu de o explozie a numărului de absolvenţi de facultate care apoi pot găsi cu greu un loc de muncă, sau care găsesc doar unul nepotrivit.
Există o contradicţie considerabilă între specificările obiectivelor. Pe de o parte, bugetul va fi consolidat, în timp ce, pe de altă parte, trebuie realizate investiţii masive. Rezolvarea acestei situaţii va fi un număr de echilibristică interesant.
În ceea ce priveşte regiunile, studiile au arătat în mod clar că Tratatul de la Lisabona şi Strategia de la Lisabona au avut succes acolo unde regiunile au fost implicate în mod sistematic şi nu acolo unde s-a adoptat o abordare centralizată. Acesta va fi, de asemenea, un punct important de notat în momentul punerii în aplicare a Strategiei Europa 2020.
Monica Luisa Macovei
Dle Preşedinte, două aspecte: primul, responsabilitatea, care este esenţială pentru a rezolva această situaţie din Grecia. Comisia trebuie să clarifice fluxul de informaţii cu Grecia. Comisia trebuie să raporteze Parlamentului în detaliu despre informaţiile macroeconomice primite din Grecia, precum şi despre metodologia aplicată şi momentul exact în care Comisiei i-a fost pusă la dispoziţie fiecare categorie de informaţii şi de date statistice. Comisia trebuie să indice clar cui aparţine responsabilitatea instituţională şi personală. Cineva este responsabil şi trebuie să fie tras la răspundere. Aceasta este o problemă diferită de susţinerea Greciei.
În al doilea rând, aşa cum a recunoscut prim ministrul grec şi după cum a subliniat percepţia publică înregistrată de Eurobarometrul din 2009, corupţia a fost un factor cheie care a dus la situaţia economică actuală a Greciei. Este timpul ca această Comisie să pună în aplicare o politică anticorupţie pentru toate statele membre şi, de asemenea, să stabilească un mecanism de prevenire şi de combatere a corupţiei - din nou, în toate statele membre.
Maroš Šefčovič
vicepreşedinte al Comisiei. - Dle Preşedinte, doresc să mulţumesc stimaţilor deputaţi pentru intervenţiile, întrebările şi propunerile lor. Aş dori să răspund pe scurt la câteva dintre aceste întrebări.
Sunt de acord cu acei deputaţi europeni care au solicitat respectarea regulamentelor. Sunt sigur că, dacă le-am fi respectat mai bine, nu am fi fost în această situaţie. Lucrăm intens la aprobarea regulamentelor, deci odată ce le avem, ar trebui categoric să le respectăm. Comisia va depune toate eforturile pentru a le aplica şi mai bine în viitor.
În ceea ce priveşte diviziunea muncii - ce ar trebui să facă această Comisie şi ce ar trebui să facă statele membre în conformitate cu Strategia UE 2020 - avem acum o descriere foarte detaliată a nivelului la care trebuie să acţioneze UE şi a nivelului la care trebuie să acţioneze statele membre. Vom elabora puţin mai mult acest aspect când vom prezenta o propunere concretă privind modul de realizare şi de punere în aplicare a proiectelor reprezentative. Acesta va fi foarte detaliat. Va fi o descriere măsură cu măsură. Vă pot asigura că cea mai mare ambiţie a Comisiei este să aplice cu succes această strategie foarte importantă.
O parte din aceasta, bineînţeles, implică eliminarea barierelor inutile şi utilizarea mai bună a potenţialului pieţei unice şi a ceea ce Europa poate oferi într-un mod mult mai eficient şi mai bun. Vom face acest lucru la nivelul Comisiei, dar în acelaşi timp aşteptăm sugestii de la statele membre în ceea ce priveşte modul în care cred acestea că poate fi utilizată mai bine piaţa unică şi unde consideră că mai există bariere pe care ar trebui să le eliminăm.
În ceea ce priveşte guvernanţa economică şi coordonarea economică superioară, intenţionăm să utilizăm la maxim prevederile Tratatului de la Lisabona şi vom prezenta propunerile iniţiale în acest domeniu la primăvară.
În ceea ce priveşte guvernanţa şi UE 2020, căutăm un echilibru adecvat pentru motivarea statelor membre într-un mod pozitiv şi, în acelaşi timp, pentru modul în care să solicităm eforturi mai bune, mai puternice din partea lor. Credem că, de această dată, am găsit o metodă adecvată şi că aplicarea ei ar trebui să fie mult mai bună decât a fost înainte. Vom lucra, bineînţeles, la monitorizare şi la evaluări, împreună cu Parlamentul, deci vom avea o oportunitate foarte bună de a discuta aceste aspecte în detaliu.
În ceea ce priveşte cooperarea transatlantică, Comisia este dedicată continuării progreselor Consiliului transatlantic economic şi ale activităţii acestuia. În acelaşi timp, suntem dedicaţi, de asemenea, Rundei de la Doha, deoarece credem că concluziile Rundei de la Doha vor deschide noi căi pentru comerţul internaţional îmbunătăţit şi pentru situaţii îmbunătăţite în ţările în curs de dezvoltare.
Mulţi deputaţi au vorbit despre problema Greciei. Aici aş dori să subliniez, din nou, că am creat un mecanism al zonei euro - cu FMI-ul, dar, cu toate acestea, este un mecanism al zonei euro şi trebuie să subliniem acest lucru. Aceasta este cea mai bună soluţie pe care am găsit-o în circumstanţe foarte dificile.
În ceea ce priveşte alt argument pe care l-am auzit, cel că Strategia UE 2020 este prea mult de partea dirijismului, nu sunt de acord. Încercăm să găsim un mod de a mobiliza şi a activa diferitele niveluri prin care putem obţine cele mai eficiente acţiuni şi cea mai bună serie de evenimente posibilă. Dorim să facem acest demers într-un mod complementar, astfel încât fiecare nivel să le susţină pe celelalte.
În ceea ce priveşte IMM-urile, centrul strategiei, şi ceea ce auzim de la ele, este că ne solicită condiţii egale în toată Europa şi o reducere a sarcinilor administrative. Exact acest lucru este ceea ce dorim să obţinem.
În ceea ce priveşte agricultura, aceasta a fost cu siguranţă prezentă, de la început, în Strategia Europeană 2020, dar nu ar trebui să privim UE 2020 ca pe o listă extinsă cu măsurile pe care trebuie să le adoptăm în viitor sau ca pe o listă extinsă privind modul în care ar trebui să tratăm agricultura în viitor.
În curând vom participa la o dezbatere foarte importantă privind revizuirea bugetului şi acesta ar fi momentul potrivit de a discuta viitorul nu doar al agriculturii, ci şi al altor politici, cu mai multă precizie.
Preşedinte
Aceasta este o dezbatere crucială pentru noi, deci este necesar să fim prezenţi aici şi să discutăm mai amănunţit.
Herman Van Rompuy
Dle Preşedinte, doamnelor şi domnilor, voi fi foarte succint, completând ceea ce a spus vicepreşedintele Comisiei Europene. Există doar câteva puncte pe care doresc să le subliniez.
În primul rând, faimosul mecanism pus în aplicare pentru criza din Grecia, aşa cum a fost numit în ultimele câteva săptămâni şi luni, din păcate. Mulţi dintre dvs. au făcut apel la o Europă mai puternică. Acesta este un argument pe măsură, dar trebuie să lucrăm în cadrul Tratatului de la Lisabona. Tratatul de la Lisabona este foarte clar. Acesta nu include aşa numitele clauze de salvare. Acesta nu a prevăzut acest tip de situaţie.
Prin urmare, trebuie să găsim o soluţie. Solicitând ca guvernul grec să-şi asume responsabilitatea - ceea ce a şi făcut şi a adoptat unele măsuri - trebuie să inventăm un mecanism de ajutor financiar care respectă litera şi spiritul Tratatului de la Lisabona. De aceea, Comisia Europeană a propus un mecanism de împrumuturi bilaterale gestionat de Comisie. De aceea, multe state membre, inclusiv parlamentul olandez, au solicitat intervenţia FMI-ului.
Nu sunt doar unul sau două guverne care au solicitat acest lucru; l-au solicitat mult mai multe. De ce? Deoarece au contribuit financiar la FMI în perioada recentă, astfel încât acesta să-şi poată îndeplini sarcina de a furniza asistenţă financiară oportună. Într-adevăr, Europa a contribuit cu o sumă foarte mare.
Ca prim ministru al Belgiei, am contribuit din partea ţării mele cu aproximativ 5 miliarde de euro şi astfel anumiţi membri - parlamentele şi guvernele lor - s-au întrebat de ce nu putem beneficia de aceste resurse financiare care au fost puse la dispoziţie FMI pentru a ajuta o ţară europeană, după efortul depus de ţările europene.
Prin urmare, trebuia găsită o soluţie, un schimb în natură, ceva creativ care să respecte Tratatul. În ceea ce-i priveşte pe cei care fac apel la o Europă mai puternică, primul lucru pe care trebuie să-l facă este să acţioneze, repet, în spiritul Tratatului de la Lisabona. Mecanismul este, bineînţeles, un mecanism de compromis şi este unul care trebuia găsit, deoarece alte mecanisme nu au fost prevăzute în Tratatul de la Lisabona.
Doamnelor şi domnilor, guvernul grec nu a solicitat revizuirea acordului de acum două săptămâni; nu a făcut deloc acest lucru. În plus, ministrul de finanţe al Greciei a declarat acest lucru, foarte clar, ieri. Acesta nu a solicitat, repet, asistenţă financiară. Acesta speră ca, odată ce rezultatele eforturilor sale sunt vizibile, diferenţele să scadă.
Prin urmare, prezentarea a tot felul de declaraţii şi răspândirea a tot felul de zvonuri sunt foarte dăunătoare pentru contribuabilii greci, deoarece nu numai că acest lucru nu ajută pe nimeni, ci este şi în detrimentul celor care trebuie să suporte un număr de măsuri din cauză că nu a fost luată, în prealabil, o măsură suficient de rapidă în ţara respectivă.
În ceea ce priveşte guvernanţa economică, dl Šefčovič a vorbit despre acest lucru; să fim foarte clari, Consiliul European lucrează în limita atribuţiilor sale, stabilite în articolul 15 al Tratatului. Acesta oferă recomandări şi defineşte principalele linii directoare politice care trebuie urmate, dar nu este o putere executivă şi nu este o putere legislativă. Prin urmare, acesta nu este un guvern în sensul constituţional al cuvântului. Totuşi, el coordonează, monitorizează, oferă un anumit impus şi, după cum declară Tratatul în mod clar, oferă îndrumare. Acesta este sensul politic al guvernanţei economice, dar cu siguranţă că aceasta nu trebuie înţeleasă în sensul constituţional al cuvântului.
Sunt multe de făcut. Unii m-au întrebat: au fost aplicate penalităţi sau sunt acestea prevăzute pentru nerespectarea anumitor directive economice sau legate de piaţa muncii? În astfel de cazuri, Tratatul trebuie modificat, trebuie amendat. Pot fi aplicate penalităţi doar în cazul în care acestea sunt prevăzute de Tratat. Tratatul nu prevede acest lucru. Ar trebui să discutăm acest aspect în cadrul grupului operativ? Dacă unele persoane doresc să prezinte propuneri, acestea vor fi discutate, dar nu pot fi impuse penalităţi care contravin Tratatului de la Lisabona.
În ceea ce priveşte zona de liber schimb între SUA, Europa şi alte state, cred că acum principalul lucru care trebuie făcut este cel pe care l-au început dl Lamy şi alţii, acela de a face din Runda de la Doha un succes. Cred că aceasta este principala prioritate. Acesta a tras un semnal de alarmă, pe bună dreptate. O mişcare protecţionistă majoră a fost evitată, cu siguranţă, în Europa. Am evitat acest lucru, dar trebuie să facem mai mult, trebuie să mergem mai departe.
De fapt, ne confruntăm cu provocări foarte mari în trei domenii. Există provocarea schimbărilor climatice, pentru care există Acordul de la Copenhaga, dar promisiunile date în ceea ce priveşte reducerea emisiilor de CO2 nu sunt suficiente pentru a îndeplini cele câteva obiective care au fost stabilite în Acordul de la Copenhaga - cu alte cuvinte, obiectivul de a ne asigura că temperatura nu depăşeşte nivelul preindustrial cu mai mult de două grade.
Pe lângă provocarea schimbărilor climatice, există provocarea pentru comerţul internaţional şi provocarea pentru reglementarea financiară internaţională; unii dintre dvs. au vorbit în mod corect despre aceasta. Prin urmare, avem o agendă internaţională extrem de importantă şi Europa trebuie să joace un rol major la nivelul G20 şi în alte organisme, astfel încât să se înregistreze un progres la nivel internaţional şi global.
De ce să nu includem piaţa internă în cele cinci obiective? Într-adevăr, piaţa internă este un instrument şi acesta trebuie reglementat printr-un număr mare de obiective. În domeniul cercetării şi dezvoltării şi în altele, trebuie să utilizăm toate resursele pieţei interne. Trebuie să o dezvoltăm în continuare, dar acesta nu este un scop în sine. Acesta este un instrument, unul important. Aşteptăm cu interes sugestiile profesorului Monti privind modul de îmbunătăţire a pieţei interne, dar acesta este un avantaj extrem de important. La fel cum există moneda comună, există şi piaţa comună. Aceasta trebuie dezvoltată în continuare pentru a contribui la creşterea economică şi la ocuparea forţei de muncă.
Unii dintre dvs. au întrebat: "Ce sens au toate acestea?”.Scopul este să avem o creştere economică suficientă, astfel încât să ne putem finanţa adecvat modelul nostru social şi, de asemenea, să ajutăm o Uniune Europeană care doreşte să aibă un rol în lume, dar care nu poate face acest lucru fără să fie o forţă economică superioară. Nu putem juca un rol în lumea noastră dacă nu suntem cu adevărat o forţă economică mare, foarte mare.
preşedinte al Consiliului European. - (NL) Deoarece dna Van Brempt mi-a adresat această întrebare, aş dori să răspund în olandeză. Mă adresez scaunului gol al domniei sale, dar voi spune acest lucru, oricum: chiar nu înţeleg de ce crede domnia sa că aceasta este o ruşine. Este pentru prima dată când lupta împotriva sărăciei a fost inclusă în cinci obiective cheie şi, cu toate acestea, ni se spune că aceasta este o ruşine, că nu am mers suficient de departe şi că trebuie să repetăm examenul. Este prima dată. Sunt încântat, prin urmare - chiar mândru - că noi şi Comisia am dus o luptă comună şi am reuşit să includem lupta împotriva excluziunii sociale şi împotriva sărăciei în aceste cinci obiective cheie. Bineînţeles, trebuie să identificăm indicatorii potriviţi şi aceasta nu este o sarcină foarte uşoară; este mult mai dificil decât ar crede mulţi. Pentru a reitera, nu cred deloc că este nevoie să mă prezint pentru o reexaminare în iunie. În luna respectivă vom continua să punem în aplicare ceea ce am decis la 25 martie, în mod obişnuit. Prin urmare, sunt foarte încântat că ne-am despărţit de trecut şi am făcut din sărăcie o prioritate majoră în UE.
preşedintele Consiliului European - (FR) Dle Preşedinte, mă voi rezuma la câteva comentarii şi observaţii.
Deşi nu am răspuns la toate comentariile, repet, nu este din cauză că nu am ascultat, ci din cauză că nu mai avem timp.
Multe dintre intervenţii au constat în comentarii şi nu în întrebări. Prin urmare, le-am notat şi le voi analiza cu atenţie.
În orice caz, vă mulţumesc pentru contribuţia importantă şi interesantă la această dezbatere asupra unui subiect care este crucial pentru UE, şi anume această strategie legată de ceea ce numim "ocuparea forţei de muncă şi creşterea economică”, Strategia UE 2020.
Preşedinte
Sunt foarte sigur că nu doar dna Van Brempt, ci şi cel puţin alţi 300 de colegi ascultă în camerele lor, deoarece există posibilitatea de a asculta dezbaterea acolo.
Cel puţin opt comisii ale Parlamentului European lucrează direct cu Strategia UE 2020 şi restul indirect, deci suntem foarte dedicaţi şi suntem deschişi la noi discuţii, cooperare şi pregătirea detaliilor privind modul de organizare a acesteia. Aceasta este o discuţie foarte importantă pentru noi toţi.
Vă mulţumesc foarte mult pentru prezenţa dvs., vă mulţumesc amândurora pentru o discuţie atât de profundă şi de largă asupra acestui subiect, dle preşedinte al Consiliului European şi dle vicepreşedinte al Comisiei, şi vă mulţumesc, stimaţi colegi, pentru discuţie.
Declaraţii scrise (articolul 149 din Regulamentul de procedură)
Elena Băsescu  
în scris. - Este important ca Parlamentul European să colaboreze în spirit constructiv cu Comisia şi Consiliul. În acest sens, dezbaterea de azi privind concluziile Consiliului European din 25-26 martie 2010 este binevenită. Între temele abordate a fost acordată o atenţie deosebită strategiei economice "Europa 2020”, precum şi pregătirii negocierilor de la nivel internaţional privind schimbările climatice. Consider că problemele zonei euro ne privesc pe toţi, întrucât stabilitatea euro este foarte importantă pentru întreaga Uniune Europeană. Consiliul European va juca un rol mai important în coordonarea instrumentelor de la nivel naţional şi european care au în vedere îmbunătăţirea performanţelor economice ale statelor membre. În acest context, soluţiile care privesc doar problemele bugetare nu sunt suficiente, acestea sunt strâns legate de cele economice. Susţin obiectivele Consiliului European privind creşterea gradului de ocupare a forţei de muncă, în special prin politici pentru sprijinirea tinerilor. Trebuie îmbunătăţite condiţiile pentru dezvoltarea investiţiilor în cercetare şi inovare. În acest domeniu, precum şi în stabilirea ţintelor privind schimbările climatice, trebuie stabilite obiective realiste. Comisia Europeană trebuie să propună cât mai curând măsuri concrete care să aibă în vedere realizarea proiectelor privind reducerea sărăciei la nivelul întregii Uniuni Europene.
Sebastian Valentin Bodu  
în scris. - Înaltul Consiliu European de primăvară a fost atât de dominat de problemele economice ale Greciei încât, dacă nu existau concluzii scrise post-summit, probabil că mulţi dintre noi nici nu am fi ştiut că s-a discutat despre strategia Europa 2020 şi multe altele. Este o certitudine însă că europeanul de rând nu a aflat încă acest lucru şi trăieşte cu impresia că Grecia a monopolizat tot summitul de primăvară. Fără a fi cinici, putem spune că toată această criză mondială din ultimii doi ani a produs un lucru bun la nivelul Comunităţii Europene: o strategie, o viziune de viitor care să preîntâmpine viitoare căderi economice spectaculoase, care dă direcţii noi de dezvoltare Europei celor 27 şi, implicit, care o face mai competitivă. Este crucial însă ca generoasele concluzii are Consiliului de primăvară în ceea ce priveşte strategia Europa 2020 să nu sfârşească la nivel de intenţie. Uniunea Europeană este un organism complex, format din individualităţi distincte unite instituţional, dar care reacţionează în proporţii diferite la liniile trasate de către Consiliul Uniunii Europene. De aceea, probabil că însuşirea unor ţinte clare de către fiecare dintre statele membre ar da mai multe rezultate decât lăsarea acţiunilor necesare pentru implementarea strategiei la bunul plac al acestora.
Cristian Silviu Buşoi  
în scris. - Rezultatul acestui summit este departe de a răspunde în mod eficient necesităţilor Greciei. Dl Van Rompuy afirmă că posibilitatea UE de a ajunge la un consens rămâne intactă şi aşa este, dar, din păcate, acesta este un consens la cel mai mic numitor comun! Soluţia propusă este orice altceva decât una europeană. Pentru a avea un răspuns european real, ar fi trebuit să avem un cadru european pentru a ajuta Grecia să iasă din criza datoriei sale, în loc să o facem prin împrumuturi bilaterale. În plus, mi-e teamă că dacă FMI-ul va interveni, credibilitatea întregii zone euro ar putea avea de suferit, fără să mai menţionez faptul că, în mod evident, guvernul grec a renunţat la intervenţia FMI, deoarece condiţiile FMI ar putea duce la mişcări sociale şi politice în ţară. Ceea ce mă îngrijorează cu adevărat este că pieţele pur şi simplu nu au reacţionat foarte pozitiv la această soluţie, deoarece dobânzile propuse Greciei de pieţe rămân în jurul a 7 % sau chiar uşor mai mari, ceea ce este nefavorabil pentru Grecia. Totuşi, salut instituirea grupului operativ care va veni, sper, cu propuneri mai ambiţioase, astfel încât durabilitatea economică şi fiscală a zonei euro să fie asigurată în mod eficient în viitor.
Kinga Göncz  
Salut faptul că, la cea mai recentă reuniune a Consiliului European, s-a conturat un compromis privind programul economic al UE, acoperind perioada până în 2020 şi privind acordarea de ajutor Greciei. Creşterea economică stabilită ca ţintă în strategie este, în acelaşi timp, o premisă pentru redresarea din criza pieţei muncii şi din cea socială. Este de salutat faptul că Consiliul European acordă multă atenţie creşterii ocupării forţei de muncă, nu doar în rândurile lucrătorilor tineri şi a celor mai în vârstă, ci şi în rândurile celor mai slab calificaţi. Creşterea ocupării forţei de muncă printre grupurile vizate trebuie să fie completată de dobândirea unor calificări care au valoare pe piaţă, precum şi de încurajarea învăţării de-a lungul vieţii. De asemenea, sunt de acord cu eforturile guvernului maghiar de a ne determina să ne gândim, în lupta împotriva sărăciei, la obiectivele cantitative de coeziune regională în locul obiectivelor legate de sărăcie, ţinând cont că cei care trăiesc în sărăcie şi, mai ales, în sărăcie gravă în UE, trăiesc în regiuni geografice clar definite. Aceasta ar permite armonizarea gestionării sărăciei şi a problemelor complexe ale regiunilor subdezvoltate. În acelaşi timp, este important ca la adoptarea obiectivelor Strategiei UE 2020, decidenţii să aibă la dispoziţie date precise în ceea ce priveşte nivelul şi proporţia sărăciei în societate. Deşi gestionarea crizei economice şi Strategia UE 2020 au marcat direcţia care trebuie urmată, solicitarea adresată de ţările de la Visegrad este pe deplin de înţeles, şi anume că dezbaterea asupra acestui subiect nu trebuie să determine perspectiva monetară pe termen lung după 2013. Dezbaterea acesteia din urmă va necesita negocieri îndelungate şi este imposibil de prevăzut cât spaţiu financiar de manevră îi vor permite circumstanţele din 2012-2013 Uniunii Europene.
András Gyürk
, în scris. - (HU) Documentul final al reuniunii Consiliului din martie a acordat - în mod foarte corect - o atenţie specială aspectului schimbărilor climatice. Acest lucru este cu atât mai salutar, cu cât eşecul summitului de la Copenhaga a creat nesiguranţă referitor la politica privind schimbările climatice. Mecanismele de flexibilitate, în special sistemele de comercializare a cotelor de emisii, vor rămâne probabil instrumente importante ale UE pentru eforturile viitoare de protecţie a climei. Funcţionarea lor în prezent este însă în continuare marcată de contradicţie. Anul trecut, de exemplu, o fraudă fiscală majoră a fost comisă în Regatul Unit, în cursul unei tranzacţii cu cote de emisii. Nu cu mult timp în urmă, s-a descoperit că aceste cote de emisii vândute de guvernul maghiar s-au întors, ilegal, în sistemul UE de comercializare a cotelor de emisii. Prin intermediul companiilor offshore, a existat o încercare efectivă de a utiliza drepturile de emisie de două ori. Acestea sunt doar două exemple care arată că sistemul drepturilor de emisie nu funcţionează fără probleme. Abuzurile sunt dăunătoare, în special pentru acei actori care fac eforturi reale să combată daunele cauzate mediului. Învăţând din exemple negative, trebuie să punem capăt, cât mai curând posibil, lacunelor juridice care se ascund în sistemul de comercializare a cotelor de emisii. Comisia Europeană trebuie să adopte măsuri împotriva utilizării permiselor fără performanţe reale, cu rea-credinţă sau pentru alte scopuri decât cel prevăzut. În plus, trebuie să creăm o armonizare juridică totală între regulamentele internaţionale şi cele ale UE de protecţie a climei. Cu scopul de a atinge toate aceste obiective, ar fi util să consolidăm, de asemenea, procedurile de supraveghere ale UE. Reglementarea eficientă a protecţiei climei va necesita, în continuare, mecanisme de flexibilitate. Flexibilitatea nu poate, totuşi, să însemne lipsă de previzibilitate şi nu poate să creeze oportunităţi pentru abuz.
Cătălin Sorin Ivan  
Concluziile Consiliului European din 25-26 martie 2010, arată, fără îndoiala, ambiţiile importante ale statelor membre privind perioada următoare, de până în 2020. Am remarcat în special obiectivele consistente privind creşterea investiţiilor în cercetare şi dezvoltare, şi reducerea emisiilor de gaz, care sunt susţinute de cifre şi angajamente. Bineînţeles, pentru ca ele să fie transformate în politici, care să aducă şi rezultate, voinţa politică este fundamentală. şi în acest sens trebuie să depunem cu toţii eforturi. Pe de altă parte însă, vreau să critic amânarea fixării de obiective cuantificabile pentru reducerea abandonului şcolar şi creşterea numărului de absolvenţi de universităţi, precum şi pentru reducerea excluziunii sociale, cu atât mai mult cu cât 2010 este chiar anul european dedicat acestei probleme. Dacă ritmul de luare a deciziilor rămâne unul lent, din cauza a numeroşi factori, trebuie ca la nivelul implementării să se demonstreze o eficacitate mai ridicată, pentru ca această nouă strategie să fie un succes şi nu o nouă Strategie Lisabona.
Krzysztof Lisek  
Ţinând cont de procesele care au loc în Europa, precum declinul demografic al populaţiei indigene şi criza economică, un plan de acţiune strategic bine gândit are tot sprijinul meu. Strategia Europa 2020 trebuie să ne permită să fim eficienţi în lupta împotriva efectelor acestor fenomene dăunătoare, cu scopul de a ne pregăti continentul pentru provocările următoarei decade într-un mediu de concurenţă globală. Mă bazez pe o campanie de informare reuşită în rândurile cetăţenilor statelor membre, pentru a-i ajuta să utilizeze puterile care le-au fost acordate prin Tratatul de la Lisabona şi să influenţeze mai întâi planificarea şi apoi realizarea strategiei, prin implicare la nivelurile regionale şi la niveluri inferioare, precum şi în comunităţile locale mai mici. Sunt de acord că priorităţile strategice propriu-zise - creşterea economică durabilă, o economie inovatoare şi bazată pe cunoaştere, investiţiile în educaţia cetăţenilor şi construirea unei societăţi fără diviziuni economice şi sărăcie - au fost bine specificate. Cred, de asemenea, că aceasta ar trebui urmată de dezvoltarea rapidă a mecanismelor de punere în practică a acestor priorităţi şi de stabilirea unui program în acest sens. Mă bazez pe o cooperare bună şi cuprinzătoare în acest domeniu. Aş dori să subliniez faptul că Strategia Europa 2020 trebuie să ţină cont de diferenţele uriaşe în ceea ce priveşte nivelul dezvoltării şi potenţialul diferitelor regiuni. Dacă uităm de adaptarea potrivită a programului şi a mijloacelor de realizare a obiectivelor strategice la caracteristicile părţilor individuale ale UE, mă tem că munca noastră s-ar putea să nu aducă rezultatele scontate.
Marian-Jean Marinescu  
în scris. - Salut rezultatul Consiliului European, în special importanta decizie de sprijinire a Greciei, în cooperare cu FMI. Este un pas important pe calea întăririi solidarităţii europene. Grecia nu este singurul stat din zona Euro care se confruntă cu dificultăţi financiare. Reformele structurale şi restaurarea stabilităţii macroeconomice prin redirijarea resurselor bugetare către creşterea durabilă sunt mai relevante decât ajutorul direct. Uniunea Europeană are nevoie de o nouă viziune strategică pentru creştere şi dezvoltare pe termen mediu, corelată cu colectarea şi redistribuirea judicioasă a resurselor financiare. Trebuie adăugate două reforme fundamentale - reforma PAC şi reforma politicii de coeziune, două componente bugetare puternic consumatoare de resurse. Creşterea ocupării forţei de muncă, creşterea competitivităţii şi a productivităţii, precum şi investiţiile înalt productive în cercetare şi inovare sunt principalele elemente de stopare a regresului şi de redemarare a creşterii durabile, obiective esenţiale ale Strategiei Europa 2020.
Rareş-Lucian Niculescu  
în scris. - Doresc să salut faptul că în textul concluziilor finale ale Consiliului European a fost menţionată importanţa deosebită a politicii de coeziune şi a politicii agricole comune pentru asigurarea competitivităţii Uniunii. În special politica agricolă comună - temă care face acum obiectul unor dezbateri aprinse care preced viitoarea reformă a domeniului - constituie un subiect special prin importanţa sa. Nu numai cei peste 12 milioane de agricultori europeni, dar şi consumatorii, aşteaptă rezultate concrete în urma reformei PAC, rezultate care să se reflecte pozitiv în nivelul de trai şi în calitatea alimentelor consumate, pe de o parte, şi în competitivitatea agriculturii şi industriei alimentare europene, pe de altă parte. În punerea în practică a politicilor sale viitoare, Uniunea Europeană are datoria de a lua în seamă speranţele pe care cetăţenii săi şi le-au pus în viitorul PAC.
Rovana Plumb  
în scris. - Strategia "UE 2020” trebuie să se bazeze pe o coordonare extinsă a politicilor economice şi de mediu pentru a genera o creştere economică eco-eficientă şi o ocupare a forţei de munca sporite. Tranziţia către o economie nepoluantă, generând locuri de munca verzi, se va realiza numai prin schimbarea modelelor de producţie, consum şi transport şi va implica investiţii majore din surse bugetare, private şi fiscale. Consider că acest proces trebuie să fie unul inteligent şi verde şi să constituie o prioritate la orice nivel - local, naţional şi european - care să contribuie la creşterea bunăstării tuturor cetăţenilor şi pentru ca Uniunea Europeană să devină lider într-o economie din ce în ce mai globalizată.
Joanna Senyszyn  
Strategia UE 2020, care a fost adoptată de Consiliul European, nu este acceptabilă pentru mine, ca socialist. Aceasta nu conţine o declaraţie clară a obiectivului strategic (combaterea sărăciei) şi nu conţine măsuri pentru realizarea acestui obiectiv. Sărăcia afectează 80 de milioane (20 %) de europeni, iar 17 % au venituri atât de mici încât nu-şi pot satisface nevoile de bază. Aceasta nu este doar o problemă economică, ci şi o încălcare a drepturilor omului. Sărăcia cauzează pierderea sănătăţii, accesul restrâns la educaţie, lipsa de adăpost, discriminarea şi excluziunea socială. Conform unui raport al Comisiei Europene publicat în 2008, o cincime (19 %) dintre polonezi trăiesc sub pragul de subzistenţă, 26 % dintre copii trăind în sărăcie (cel mai înalt nivel din Uniune).
Avem nevoie de o strategie pe termen lung pentru combaterea sărăciei, ca parte integrantă a politicii UE. În conformitate cu propunerile grupului meu politic, strategia ar trebui să fie susţinută de reforma politicii agricole comune. Este esenţial să garantăm securitatea alimentară pentru toţi cetăţenii UE sub toate aspectele sale (accesul fizic şi economic la alimente, care să îndeplinească standarde sanitare şi de calitate ridicate). Strategia UE 2020 va fi un document valoros pentru cetăţenii UE, cu condiţia ca obiectivele sociale să fie incluse. Prin urmare, solicit Comisiei şi Consiliului să: 1. recunoască lupta împotriva sărăciei ca un obiectiv principal, strategic; 2. să stabilească şi să cuantifice cu precizie anumite obiective legate de reducerea sistematică a sărăciei; 3. să elaboreze şi să adopte (la summitul din iunie) indicatori specifici ai sărăciei; 4. să specifice datele pentru realizarea obiectivelor parţiale individuale.
Nuno Teixeira  
La 25 şi 26 martie, s-au luat decizii în cadrul reuniunii Consiliului European cu privire la aspectele care vor avea un impact considerabil asupra vieţilor a mii de europeni, în special asupra celor care utilizează moneda comună, euro. Chiar şi într-un moment de criză economică, care devine din ce în ce mai gravă în ţări precum Grecia, şefii de state sau de guverne din zona euro au ajuns la un acord privind asistenţa financiară pentru această ţară. Aceste state membre au demonstrat solidaritate cu Grecia şi determinare pentru a consolida stabilitatea monedei prin angajamentul de a furniza împrumuturi bilaterale în cazul în care ţara nu este capabilă să rezolve problemele cu finanţele sale publice prin alte mijloace, mai precis prin intervenţia FMI-ului. În plus, în următorii 10 ani, noua Strategie Europa 2020 va trebui să profite de fosta Strategie de la Lisabona, arătând publicului rezultate concrete, în special în ceea ce priveşte promovarea ocupării forţei de muncă, fără să amâne reformele structurale. Coeziunea teritorială trebuie să fie o parte integrantă a acestei strategii, împreună cu alte probleme principale, precum un angajament continuu faţă de cunoaştere şi inovare, progres economic durabil şi incluziune socială. UE şi-a oficializat susţinerea sa pentru această strategie şi angajamentul statelor membre faţă de aceasta trebuie să fie absolut.
Silvia-Adriana Ţicău  
în scris. - Salut faptul că, la Consiliul European din 25-26 martie, Uniunea şi-a asumat în mod ferm, pentru prima dată, angajamentul ca până în 2020 să crească cu 20 % eficienţa energetică şi şi-a reafirmat angajamentul de a reduce cu 20 % emisiile poluante, comparativ cu nivelul din 1990. Cea mai mare provocare a UE este astăzi creşterea dramatică a ratei şomajului. În luna februarie aceasta a ajuns la 10 %, numărul şomerilor depăşind 23 de milioane, în creştere cu 3,1 milioane faţă de februarie 2009. Criza economica a afectat atât sectorul public cât şi pe cel privat, mii de întreprinderi europene desfiinţându-se şi milioane de angajaţi pierzându-şi locurile de muncă. Reducerea numărului de angajaţi şi a numărului de întreprinderi afectează dramatic atât bugetele alocate pentru cheltuielile publice, cât si calitatea vieţii cetăţenilor europeni. Cu toate acestea, UE trebuie să îşi definească direcţiile de dezvoltare şi să asigure finanţarea necesară. Uniunea trebuie să investească în educaţie, cercetare şi într-o politică industrială ambiţioasa şi sustenabilă, care sa îi permită păstrarea competitivităţii pe plan mondial. De asemenea, UE trebuie să investească în sănătate, agricultură, în infrastructurile de transport şi energie. Solicit Comisiei să prezinte o iniţiativă legislativă privind înfiinţarea unui fond european pentru dezvoltarea infrastructurii de transport.
Jarosław Leszek Wałęsa  
Doamnelor şi domnilor, ultimul summit al Consiliului European a fost o încercare de a dezvolta o strategie nouă pentru zona euro şi pentru redresarea din criza economică. Liderii europeni au convenit că este necesară consolidarea politicii economice în Europa prin definirea liniilor directoare comune viitoare şi dezvoltarea unui sistem de alertă rapidă pentru statele membre care se confruntă cu dificultăţi economice. Consecinţele crizei financiare globale sunt o bună oportunitate pentru ca Europa să-şi întărească integrarea şi cooperarea internă. Acum este timpul să utilizăm beneficiile incontestabile ale integrării europene şi să aducem proiectul european la un nivel nou, superior. Summitul a avut o semnificaţie optimistă şi promiţătoare. Totuşi, trebuie să fim atenţi ca această încercare de a dezvolta altă strategie economică pentru Europa să nu aibă soarta Strategiei de la Lisabona, care trebuia să transforme Europa în cea mai dinamică economie bazată pe cunoaştere, însă s-a transformat într-un eşec spectaculos. Vă mulţumesc.
Iuliu Winkler
în scris. - (HU) În jumătate de an, UE a trecut de la o situaţie optimistă la o lipsă aproape completă de coeziune. Cu şase luni în urmă, intrarea în vigoare a Tratatului de la Lisabona inspira optimism şi speranţă. Peste doar jumătate de an, criza din Grecia a adus UE în faţa unei situaţii dramatice. În ciuda unui număr tot mai mare de semnale de alarmă, toţi aşteaptă, deşi sună banal, ca protecţionismul naţional să iasă de sub control, ceea ce poate avea rezultate potenţial catastrofale. Sunt convins că statele membre care se află în situaţii dificile nu au nevoie de sfaturi cinice. Situaţia Greciei nu este unică; UE va trebui să se confrunte cu alte efecte de şoc similare. Soluţia se află în creşterea solidarităţii UE, coordonarea eficientă şi realizarea unei guvernanţe economice puternice. În calitate de reprezentant al Grupului Partidului Popular European (Creştin-Democrat) şi de politician româno-ungar care şi-a obţinut mandatul ca o expresie a solidarităţii politice, cred că singura modalitate de ieşire din criză este solidaritatea dintre statele membre nordice, sudice, vestice şi estice - adică, dintre noi toţi.
Artur Zasada  
Situaţia economiei Greciei a dat naştere, fără îndoială, multor emoţii. Situaţia sa catastrofală este atât efectul crizei globale, cât şi rezultatul neglijenţei guvernului de la Atena. Grecia este, astăzi, în pragul falimentului, din cauza eşecului de a efectua reforme serioase şi a interpretării prea degajate a datelor macroeconomice. Grecia va simţi efectele colapsului economic actual timp de mulţi ani de acum încolo. Prin urmare, am studiat cu interes formele de sprijin propuse, pe care Consiliul intenţionează să le ofere Greciei. Sunt încântat că Grecia se poate baza pe ajutor, dar acesta ar trebui susţinut de reforme imediate şi radicale ale finanţelor publice. Reacţia noastră la criza din Grecia trebuie să reprezinte un semnal clar către alte state membre care se confruntă cu probleme similare, că reformele interne robuste sunt calea pe care trebuie să o urmeze pentru a ieşi din criză.
Zbigniew Ziobro  
Concluziile reuniunii Consiliului European din 25-26 martie 2010 conţin o decizie care vorbeşte despre o intenţie de a întări coordonarea politicii economice a statelor membre prin utilizarea mai eficientă a instrumentelor puse la dispoziţie prin articolul 121 al Tratatului privind funcţionarea UE.
Criza economică, în special la început, a condus la apariţia a numeroase exemple de practici protecţioniste, care au dat naştere foarte des îndoielilor, din punctul de vedere al principiilor de concurenţă ale UE.
Coordonarea mai puternică a politicilor economice ale statelor membre şi utilizarea mai eficientă propusă a instrumentelor prevăzute în articolul 121 al Tratatului pentru funcţionarea UE vor preveni o repetare a unor practici similare în viitor? Dacă da, cum?
