Justering av protokoll
Ordföranden
Protokollet från gårdagens sammanträdet har delats ut.
Finns det några synpunkter?

Thomas
Fru ordförande! Jag tar till orda med anledning av de kommentarer min kollega Hallam gjorde i går. Jag tror att han inte förstod poängen, och att den fråga han hade tänkt sig att ställa var: Kan parlamentet mot bakgrund av rapporter i pressen på senare tid skriva till kommissionen och fråga om det ligger någon sanning i det faktum att amerikanska företag utövar en omfattande lobbyverksamhet mot den, för att få den att mildra lagstiftningen med avseende på genetiskt modifierade organismer och genetiskt manipulerade livsmedel? Kan vi från kommissionen få reda på om så är fallet?

Ordföranden
Vi håller nu på att justera protokollet. Vi skall inte börja på nytt med gårdagens debatt. Bara så att allt är tydligt. Om uttalanden inte noteras korrekt i protokollet skall vi naturligtvis rätta det.

Lindqvist
Jag har inte sett mitt namn i protokollet från i går, men jag var här. Jag vill alltså gärna få till protokollet att jag var närvarande här i går, men att jag inte finns med i gårdagens protokoll.

Ordföranden
Det skall vi naturligtvis göra, herr Lindqvist.
(Protokollet justerades.)

Bloch von Blottnitz
Fru ordförande! Det börjar bli pinsamt, och jag blir nästan trött på att vara tvungen att var fjärde vecka behöva påminna om att jag nu har väntat mer än ett halvår på presidiets svar hur det kan vara möjligt att rådets ordförandeskap i Zimbabwe sade att det inte kände till någon resolution från parlamentet som tagits under debatten om aktuella och brådskande ärenden.. Jag har nu varje gång, alltsedan september, frågat om och om igen, hur något sådant över huvud taget kan förekomma. Vad händer med våra resolutioner, och varför kan rådets ordförandeskap säga att de inte har en aning om den, fast den ju hade lagts fram. Och nu vill jag be om att äntligen få ett svar, så att jag inte som en bönekvarn måste börja från början vid varje sammanträde!

Ordföranden
Vi noterar ert uttalande och ert önskemål.
Finns det några andra synpunkter?

Rosado Fernandes
Jag skall tala franska för att det skall bli enklare för er, eftersom ni gjorde ett inlägg i detta hänseende.
Den 22 oktober skrev jag ett brev på grundval av artikel 28.2 i arbetsordningen, för att fråga presidiets ordförandeskap av vilken anledning f.d. ordföranden Hänsch fortfarande har en tjänstebil till sitt förfogande och av vilken anledning han fortsätter att åtnjuta de privilegier han tidigare haft.
Jag bad bara att man skulle ge mig ett svar om vad som skett i tidigare fall på detta område, samt om kostnaderna. Dessutom lever vi nu i en atmosfär som påminner om den i koncentrationsläger, där man vill kontrollera minsta rörelse hos oss. Jag vill ju inte att presidiet blir en politbyrå som inte berättar något för kammaren.
Jag skulle vilja ha ett svar.
(Applåder)

Ordföranden
Herr Rosado Fernandes! Jag förstod mycket väl er fråga på mitt språk. Jag skulle ha förstått den på ert språk också.
Presidiet har diskuterat hur vi skulle behandla dem bland oss som varit ordförande, och som naturligtvis fortfarande är aktiva ledamöter, med största möjliga respekt.
Ni kan ju föreställa er att efter två och ett halvt års ordförandeskap är dessa kolleger föremål för en rad förfrågningar, en rad besök och en rad krav och vi har antagit mycket väl avvägda och rimliga bestämmelser som jag ber er informera er noga om för att se att de inte innehåller några överdrifter.
Det är anledningen till att presidiet antagit dessa bestämmelser, vilka berör ett antal av våra kolleger och vilka naturligtvis inte har något berättigande när dessa kolleger lämnar parlamentet. Men jag kan försäkra er att det inte föreligger några överdrifter.
Jag är inte säker på att ni verkligen har fått kännedom om detta, eftersom många rykten har cirkulerat. Det är som med den berömda historien med media, TV och fotografer. Felaktigheter har sagts. Jag uppmanar er alltså att titta på vad som beslutats. Det var bara det jag ville säga.
Jag är personligen solidarisk med det beslut som fattats.
(Applåder)

Pack
Fru ordförande, jag vill gärna tro er, och det gör jag också. Därför skulle jag gärna vilja veta av er, vem av kollega Hänsch företrädare som ställt samma anhållan om samma privilegium.
(Applåder)

Ordföranden
Jag förstår inte. Varför gäller det Hänsch? Barón Crespo, Plumb och Dankert är också f.d. ordföranden i parlamentet?
Om bestämmelserna inte tilllämpats korrekt kan ni ta upp det med presidiet. Jag förstår verkligen inte. Det finns bestämmelser som antagits och som berör samtliga tidigare ordföranden.
Jag ger ordet till Hänsch för ett personligt uttalande. Det är det minsta man kan begära tycker jag.

Hänsch
Fru ordförande! Till att börja med tackar jag er för det som ni här har sagt som en förklaring. För det andra vill jag förklara följande för de kolleger som har ställt just dessa frågor, fäljt av applåder från kammaren: Det åligger en f.d. ordförande fortfarande en hel rad ytterligare efterföljande förpliktelser, ett stort antal önskningar om att man ska komma och tala, uppdrag, som har att göra med hur ordförandeskapet tidigare tagits emot av allmänheten.
För sådana tillfällen har jag fått en tjänstebil till förfogande. Alla ni som någon gång har sett mig här i Strasbourg och i Bryssel, de vet att jag inte har någon tjänstebil till förfogande på sammanträdesorterna, utan jag ställer mig i kön bland dem som på kvällen väntar på de vanliga bilarna, på samma sätt som alla andra kolleger Att jag har en tjänstebil till förfogande för min tid som ledamot är fel, och den som påstår det, han ljuger!
(Applåder)
Pack
Fru ordförande! Jag har inte alls yttrat mig om fallet Hänsch. Jag ställde en exakt förfrågan, och den förstod ni inte. Jag bad er säga mig vilken av Hänsch företrädare som ställt samma begäran till kvestorerna, att för ytterligare månader eller år få en tjänstebil till sitt förfogande, varken mer eller mindre! Om Barón Crespo gjorde det, om Plumb gjorde det eller vem det nu var, det frågade jag. Jag har överhuvud taget inte frågat någonting om Hänsch. Jag vill veta vem förutom Hänsch som tidigare har ställt denna anhållan till kvestorerna. Jag skulle gärna vilja ha ett svar på det.
(Applåder)

Ordföranden
Fru Pack! Jag förstod att ni talade om Hänsch, men jag visste inte ens att begäran kom från Hänsch. Presidiet stod inför en fråga från generalsekreteraren, utan att veta om...
Mina kära kolleger, jag ber er.
Presidiet antog alltså den 5 november 1997 följande punkter. Kontor på samma villkor som utskotts- och delegationsordförande, sekreterarhjälp under två och ett halvt år, en officiell bil och en chaufför under de tre första månaderna och därefter prioriterad tillgång till chaufförstjänsten för att ordförandena som lämnar sitt ämbete kall kunna uppfylla sina åtaganden utanför de vanliga arbetsplatserna de följande nio månaderna.
Dessa är de exakta gränserna för presidiets beslut. Jag tror att det var viktigt att precisera det, eftersom jag är frestad att tro att en rad kolleger, och det är helt normalt, inte känner till dem exakt. Jag vill påpeka att förslaget inte identifierats som att det kom från den eller den personen. Det lades fram för oss av Europaparlamentets generalsekreterare och avsåg samtliga tidigare ordförande. Europaparlamentets ordförande var t.o.m. taktfull nog att säga att han föredrog att Fontaine skulle vara ordförande för denna del av presidiets sammanträde, eftersom det också skulle gälla honom när han inte längre var ordförande. Begäran kom inte från en speciell person utan gjordes i sig och antogs inom dessa gränser. Vi inledde ingen debatt i ämnet, men jag ansåg att kollegerna borde vara fullständigt informerade om det sammanhang inom vilket detta gjordes.

De Vries
Fru ordförande! Det beslut som presidiet fattat kommer att gälla för framtiden. Det innebär alltså att varje ordförande för denna kammare i framtiden kan förfoga över dessa privilegier under tre månader efter att han eller hon lämnat ämbetet. Det tycker jag verkar rimligt, det verkar också vara i hela denna kammares intresse. Fru ordförande! Låt mig också tillfoga att Hänsch enligt min åsikt varit en av de bästa ordförande som parlamentet någonsin har haft, och att jag är stolt över att han ännu kan vara aktiv på det sättet tre månader efter att han lämnat sitt ämbete.

Samland
Fru ordförande! För det första: Presidiets protokoll tillställs varje ledamot. Därför har varje ledamot, som har ögon och öron öppna, kunnat läsa om vad presidiet har beslutat i denna fråga. Det handlar alltså inte om något överraskande. För det andra: Detta är ett generellt beslut, som rör alla ordförande i denna församling. För det tredje - för att ta fasta på egendomligheterna lite grand, fru Pack -: Det som praktiseras här tillkommer alla ordförande i alla de femton nationella parlamenten. För det fjärde. Detta parlament borde inte göra sig mindre än det är. Det borde vara stolt över att ordförande från detta parlament håller tal i andra medlemsstater och får uppträda där, att de företräder denna församlings intressen, och inte en grupps intressen. Därför finner jag det för det femte skamligt hur man här diskuterar den ordförande som har företrätt denna församling på ett sätt som inte många andra ordförande har gjort!
(Applåder)

Ordföranden
Jag tackar er herr Samland, jag tror att ni på ett mycket bra sätt förmedlat presidiets känslor när beslutet fattades.

Lindqvist
Fru ordförande! Jag har en annan ordningsfråga. Jag har lämnat in två stycken frågor om byggnationerna i Bryssel och i Strasbourg, en till kommissionen och en till ministerrådet. Jag har ställt frågor tidigare, men aldrig någonsin fått tillbaka ett brev som säger att frågorna inte kan ställas. Nu har jag emellertid fått ett sådant brev, där man besvarar mina frågor med att de enligt artikel 41.1 inte är tillåtna.
Nu har jag en fråga till er som ordförande. Eftersom mina frågor har skickats till ordföranden i parlamentet, vill jag gärna veta vem det är som bestämmer om frågorna får ställas i parlamentet eller ej. Är det ni själv, något presidium eller parlamentets ledamöter som bestämmer det? Jag ser alltså inte mina frågor här i frågeformuläret, vare sig frågan till kommissionen eller den till rådet. Jag anser att frågan om byggnationerna i Bryssel och Strasbourg är en sådan fråga som i högsta grad berör oss och våra väljare som ställer frågor. Denna typ av frågor måste få ställas! Jag kräver ett svar på vem som avgör om mina frågor får ställas eller inte.

Ordföranden
Svaret är mycket tydligt: det är Europaparlamentets ordförande som beslutar om frågors tillåtlighet. I verkligheten vände sig era frågor till rådet och kommissionen och de borde ha ställts på grundval av artikel 28, men det är fullt möjligt för er att ställa dem på nytt i enlighet med motsvarande artikel i arbetsordningen, och då kommer självfallet er fråga att besvaras.

Falconer
Fru ordförande! Också jag frågade ordföranden om kostnaden för datasystemet i Bryssel. Jag förväntar mig att inte få ett svar innebärande att jag inte kan få något svar enligt artikel 41.8, som Lindqvist hänvisat till. När ledamöter ställer en fråga till ordföranden har de rätt att få den besvarad, och arbetsordningen skall inte användas för att undvika att lämna svar. Vi måste få ett svar på varför vi har ett datasystem i Bryssel som inte kan använda CD-skivor, och för vilket huvudentreprenören har en treårig garanti som förhindrar oss att använda datorerna för användarvänliga ändamål. Svar måste ges på dessa frågor. Våra väljare kräver det.

Ordföranden
Herr Falconer! Det förefaller som att om ni ställer er fråga på nytt, på grundval av artikel 28, kommer ni att få ett svar.

Rosado Fernandes
Fru ordförande! Jag skall inte gå tillbaka till det ämne som behandlats här. Om kvestorerna kunde vittna i kammaren skulle vi få reda på hur saker verkligen går till och få reda på sanningen.
Jag vill bara påpeka att jag ställde en skriftlig fråga av prioriterad karaktär till kommissionen den 20 oktober. Frågan ifrågasatte den bedrövliga jordbrukspolitik som genomförts i mitt land med strukturfonderna. Jag vet att det fortfarande inte kommit något svar, och generalsekreteraren i detta parlament informerade mig om att det borde varit här den 19 november. Jag har alltid anmärkt på att kommissionen och medlemsländerna håller varandra om ryggen. De skyddar varandra. Därför har jag inte fått något svar. Det är ett svar jag har rätt att få och som de portugisiska medborgarna har rätt att få. Frågan har nummer 3479/97 och ingavs den 20 oktober. Jag vet att kommissionären Deus Pinheiro har försökt förhindra att frågan besvaras och detta är maktspråk. Om det är ett godtagbart förfaringssätt i en demokrati, fru ordförande, då föredrar jag att leva i en totalitär stat. Jag har levt i en diktatur, men säkert är att den inte använde sig av de metoder som många gånger tillämpas här.

Ordföranden
Herr Rosado Fernandes! Jag hörde inte slutet på ert inlägg. Jag skall nöja mig med den första delen och säga att vi skall kontrollera och se till att ni får ett svar på den fråga ni ställde.

Medina Ortega
Fru ordförande! Jag anser att Rosados senaste påstående är en skymf mot demokratierna. Jag har haft olyckan att leva i en diktatur och förfarandena i en diktatur är mycket olika de som detta parlament antar. Jag ber herr Rosado Fernandes att han ska korrigera vad han sagt, till försvar för de demokratiska institutionerna och detta parlament.

Ordföranden
Herr Medina Ortega! Det är anledningen till att jag föredrog att inte höra den.

Förslag till allmän budget för budgetåret 1998
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om följande betänkanden:
betänkande (A4-0390/97) av Tillich och Tomlinson för budgetutskottet om förslag till allmän budget för budgetåret 1998, såsom den ändrats av rådet (Avsnitt I - VI) (C4-0600/97) och ändringsbrev 1/98 till den preliminära budgeten för 1998 - Avsnitt III: Kommissionen (C4-0645/97), -betänkande (A4-0409/97) av Giansily för budgetutskottet om förslaget till EKSG: s driftsbudget för 1998 (SEC(97)0933 - C4-0270/97).
Tillich
Fru ordförande, herr rådsordförande, herr kommissionär, kära kolleger! Efter rådets andra behandling av budgeten och andra behandlingen också i budgetutskottet förra veckan ligger nu ett förslag på bordet, som det skall röstas om på torsdag. På grund av att så många kolleger har lämnat kammaren, utgår jag ifrån att det här föreligger ett bra förslag, ty det tycks knappast finnas något behov av en diskussion. Men hur ser det nu ut helt konkret? Vi har som Europaparlament från början signalerat att vi är beredda att respektera Edinburgh-besluten, framför allt vad gäller strukturfonderna. Vi har redan från början fastslagit att vi inte kan förklara oss införstådda med Ekofins ståndpunkt att man skall eftersträva nolltillväxt, eftersom Edinburgh-besluten inte framställde detta som realistiskt. Europaparlamentet visade sig öppet för en måttlig budgettillväxt, som motsvarar realiteterna i Europa och återspeglar medlemsstaternas ansträngningar i deras nationella budgetar. Men vårt villkor för detta var en jämn belastning av alla utgiftsområden i budgeten, och naturligtvis har vi också krävt att vi skall kunna genomföra och uppfylla våra politiska prioriteringar.
Jag vill än en gång upprepa dessa prioriteringar, som vi beslutade om i mars. Det var bekämpningen av arbetslösheten, användandet av potentialen hos de små och medelstora och de minsta företagen, förberedandet av utvidgningsprocessen till de central- och östeuropeiska länderna jämte befrämjande av ungdoms-, utbildnings- och kulturprogrammen. Vad gäller frågan om inledandet av den förberedande processen har vi, vad kommissionen anbelangar, beslutat om en reserv om 20 A-tjänster för att ge en politisk signal till att inträdesförhandlingarna skall börja 1998. Denna reserv kan - detta vill jag föreslå församlingen - i princip inte längre upprätthållas, eftersom rådet förra veckoslutet tilldelade kommissionen ett entydigt uppdrag att ta itu med förberedandet av anslutningsförhandlingarna. Jag tror att vi med detta har tillgodosett den politiska avsikt som är förbunden med denna reserv.
En sak var det redan från början ingen diskussion om, och det var upprepningen av det som rådet på våren lade fram för oss, nämligen en nedskärning av betalningarna vad gäller strukturfonderna. Till detta sade vi nej från början och ända till slutet. På så vis var vi trogna mot fördraget. Jag vill uttryckligen betona den framgång som vi i budgetförfarandet 1998 uppnådde på jordbruksområdet. Inte bara att i denna församling förhållandet mellan " budgetmänniskor" och " jordbruksmänniskor" väsentligt förbättrades och blev konstruktivt, nej, vi har nu även utvecklat en procedur i budgetförfarandet, som det gäller att fortsätta med. Vi är nu tack vare synnerligen aktuella data i stånd att anpassa det preliminära budgetutkastet från kommissionen för jordbruksutgifterna till realiteterna under året, och på så sätt inte bara åstadkomma en förnuftig budgetpolitik, utan till och med möjliggöra besparingar för medlemsstaterna. Omsorgen om de berörda, nämligen jordbrukarna, förblir dock oantastade; endast de alltför högt satta uppskattningarna i jordbruksbudgeten, som vi annars haft varje år, har för budgeten 1998 nu reducerats till ett minimum.
I förbigående sagt har vi på jordbruksområdet även uppnått andra framgångar. Vi har för första gången åstadkommit medbestämmanderätt gentemot rådet på jordbruksområdet; man tog hänsyn till ändringsförslag från jordbruksutskottet i rådets andra behandling. Detta är ett resultat av våra förhandlingar. Vi har åstadkommit en ny nomenklatur för en viss del av jordbruksutgifterna. Vi har också en reserv om 200 miljoner euro, där vi inte bara kan vara med och bestämma, utan till och med måste göra det. Detta föreskriver förfarandet. Därigenom har vi nu medbestämmanderätt vad gäller de obligatoriska utgifterna. Redan från början sade vi också: Om kommissionen lägger fram sin ändringsskrivelse, då vill vi inte ha korrigering med hjälp av linjära nedskärningar. Kommissionen lyssnade till detta, och rådet liksom även parlamentet understödde denna ansats.
Vi lade - det har man redan nästan glömt bort - i juni/juli i år fram ett förslag för toppmötet om sysselsättning i Luxemburg. Där handlade det om att skapa arbetsplatser för små och medelstora företag och ge dem motivation att skapa ytterligare arbetsplatser. Avgörandena är bekanta. Men nu handlar det om att man så snart som möjligt börjar genomföra de politiska besluten från Luxemburg och att kommissionen så snart som möjligt, i början av nästa år, lägger fram ett accepterbart förslag för en rättslig grundval, ty vi kan inte hjälpa de små och medelstora företagen förrän man skapat en rättslig grundval för sådana utgifter.
Jag vill dock erinra om att det för första gången lyckats Europaparlamentet att starta före rådet med ett eget initiativ, och att Europaparlamentet även i motsats till rådet - med detta menas dock inte dagens ordförandeskap i rådet, utan rådet till exempel i Jugoslavien-frågan eller i Meda - inte bara har formulerat ett förslag, utan också har sagt att vi kommer att få fram pengar, och detta inte på bekostnad av andra politiska områden.
Vi har också genomfört våra prioriteringar på kultur- och utbildningsområdet. Vi har, och det är särskilt glädjande, uppnått ett resultat för Sokrates i samråd med rådet som innebär att redan i början av 1998 kommer tilläggsanslagen, nämligen 35 miljoner år 1998 och 35 miljoner 1999, att stå till förfogande för studerande och ungdom. Det är också ett resultat som för första gången kunde ordnas, nämligen att vi genom ett förlikningsförfarande åstadkom ett belopp som ligger över det som kommissionen föreslagit. Det har hittills aldrig förekommit efter något förlikningsförfarande.
Vidare har vi också - och där åberopar jag mig på min tidigare utsaga om Meda och om Jugoslavien - återställt jämvikten i utrikespolitiken, nämligen till fördel för prioriteringen av utvecklingsländerna och Latinamerika.
Och sist men inte minst lägger vi fram ett förslag, där vi har kvar en marginal om 800 miljoner euro, pengar som inte har betalats ut, även om detta hade varit möjligt. Tillsammans med nedskärningarna när det gäller betalningarna är det ett resultat som varje ledamot av Europaparlamentet kan vara stolt över att presentera där hemma. Denna budget 1998 är mer realistisk än någonsin, och sagan om att man bara slösar med pengar i Europa är det därmed slut på.
Jag vet att det finns kolleger, även om det bara är några få, i denna församling, som inte delar denna uppfattning. Men redan deras argument att vi i år inte skulle ha uppnått någonting annat än att överenskommelsen mellan institutionerna för första gången har tillämpats i praktiken, är för mig ur institutionell synpunkt en anmärkningsvärd framgång.
Jag sade till er, herr rådsordförande, före den första behandlingen, att ni ännu inte hade budgeten som i en liten ask. Och jag påminde er då om att just under det senaste luxemburgska ordförandeskapet så var budgetförfarandet resultatlöst. Denna gång, det måste jag helt enkelt erkänna, var ni en rättvis partner. Inte minst är denna budget också en personlig framgång för er, från rådets sida. Ni har satt ribban mycket högt för framtiden, och jag skulle önska att kommande ordförandeskap också kommer att lämna vidare denna stafettpinne som ni skall lämna över till dem som kommer efter er.
Trots all tillfredsställelse finns det naturligtvis fortfarande punkter på önskelistan som jag också gärna skulle ha sett uppfyllda under 1998. Vi har nämligen i princip inte tagit något avgörande steg vad gäller de rättsliga grundvalarna. Men tecknen visar i princip i rätt riktning. Med utformningen av budgeten i år har man enligt min åsikt även här lagt en väsentlig grund till det, så att vi under nästa budgetsamråd även i denna fråga om de rättsliga grundvalarna kan flytta fram våra positioner ett steg.
Dessutom har vi - vilket jag också personligen beklagar något - på fiskeriområdet inte uppnått ett egentligt genombrott. Tillsammans med nederländarna skulle vi just avsluta det. Men då spelade kommissionen, som också vill ha ett ord med i laget, inte riktigt med. Vi är alltså på fiskeriområdet ännu inte hundraprocentigt nöjda. Men jag tror att budgeten 1998, som på torsdag läggs fram för omröstning, är ett bra förslag. Jag önskar mig, att britterna och österrikarna nästa år skall ta upp detta förslag i den andan. Jag vill från min sida som föredragande för kammaren överlämna stafettpinnen för budgeten 1999 till min efterträdare, Barbara Dührkop.
Jag vill tacka alla riktigt hjärtligt, både rådets ordförandeskap, kommissionen och kollegerna och medarbetarna i parlamentet, som varit delaktiga i förberedelserna för denna budget 1998!

Tomlinson
Fru ordförande! Min uppgift är relativt enkel, jämfört med Tillichs, eftersom rådet i år för första gången, med ett mycket litet undantag, antagit alla de ändringsförslag parlamentet antog vid sin första behandling. Det är unikt och det visar att vi visat prov på en ekonomisk klokhet på samma nivå som den rådet sökt tillämpa inom andra budgetområden.
Jag nämner det eftersom det är en objektiv lärdom. Erkännandet av vår ekonomiska klokhet är något vissa av våra kollegor borde ta till sig, vilka högljutt klagat över slöseri, men som inte på något sätt medverkar i våra diskussioner om att kontrollera det. Med avseende på de andra institutionerna, inklusive vår egen, har det inte förekommit några ändringsförslag från rådet rörande vår budget.
Taket på 20 procent för anslag i kategori 5 har respekterats, vilket vi alltid sagt skulle bli fallet, trots kostnaderna för de nya byggnaderna, vilka som alla i denna kammare känner till inte nödvändigtvis beslutades av oss, utan som påtvingades oss av beslut som togs av stats- och regeringscheferna när de träffades i Edinburgh, och senare i Amsterdam. Vi har gjort allt det, och ändå vidmakthöll vi i kategori 5 en marginal på 187 miljoner ecu. Det är ett mycket tillfredsställande utfall.
Det föreligger emellertid ett relativt litet problem med avseende på de intäktsändringar som punkterna 24 och 25 i vårt betänkande hänvisar till. Under förlikningen sade jag till rådet att jag egentligen inte trodde att någon av rådets ledamöter skulle förstå alla detaljer i det vi gjorde, och så visade sig vara fallet. Vad vi gjorde var helt enkelt att gå in i budgetanmärkningarna i enlighet med artikel 20.2 i budgetförordningen. Detta är anmärkningar om budgetens intäktssida, avsedda att främja största möjliga klarhet och öppenhet. Revisionsrätten har redan tagit in dem i sin budget, och vi försökte få till stånd en interinstitutionell standard med samma beaktande av artikel 20.2.
Av någon teologisk anledning som jag och, misstänker jag, de flesta av rådets ledamöter inte till fullo förstår, förelåg en motvilja mot att anta våra ändringsförslag. Vi har återinfört dem ändå. Vi hoppas att rådet skall inse klokskapen i detta, godta det, och att det kommer att gå utöver detta genom att under det kommande året besluta att det, i stället för att vänta med en stor del av våra överläggningar till den allra sista minuten, skall inlåta sig i en förnuftig dialog med parlamentet om budgetens intäktssida.
I år har vi haft en betydande utgiftsnedskärning - ibland en skadlig utgiftsnedskärning - utan någon förnuftig dialog om det slöseri som äger rum till följd av att vi inte får fulla rättigheter med avseende på våra egna resurser och andra intäkter som medtagits i budgeten. Varje extra ecu som kommer in i budgeten är värd lika mycket som en ecu som sparas på utgiftssidan. Och ändå kan vi, när vi tittar på slöseriet vad gäller egna medel, från inkasserandet av traditionella egna medel, bedrägerierna med preferenshandelsavtal, försummelser vad gäller att på korrekt sätt få in tullavgifter och moms, och hela frågan om transitbedrägerier (där detta parlament hade en undersökningskommitté), konstatera massiva förluster av potentiella intäkter till den europeiska budgeten, som vi hade kunnat ha utan att öka vår andel egna medel.
Så vi hoppas att rådet kommer att initiera en process med en förnuftig dialog med oss om intäkter och att vi, i stället för att få denna förlikning i sista minuten, kanske i början av nästa år kan ha en förnuftig dialog med det brittiska ordförandeskapet tillsammans med de luxemburgska och österrikiska ordförandeskapen, så att vi kan beakta alla dessa frågor till fullo.
Den andra punkten i betänkandet jag bara skulle vilja göra parlamentet uppmärksam på är punkt 26. Vissa ledamöter av denna kammare oroade sig över att vi efter EG-domstolens utslag inte fått anslagen för den tolfte sammanträdesperioden på budgetposten, utan att de till fullo låg i reserven. Punkt 26 uppmanar tydligt administrationen att verkställa den tillbörliga överföringen för den tolfte sammanträdesperioden i Strasbourg, och den påpekar att det finns lämpliga och enkla metoder att finansiera detta på.
Med dessa få ord vill jag liksom Tillich tacka all personal, parlamentets administration, budgetutskottet samt även kommissionen och rådet, för deras samarbete med avseende på budgeten. Jag hoppas detta samarbete kommer att fortsätta med deras godtagande av våra smärre ändringar på intäktssidan, och sedan med en förnuftig diskussion om intäktssidan senare nästa år.

Giansily
Fru ordförande! När det gäller EKSG: s budget har vi att göra med ett traditionellt betänkande som inte längre är av större intresse och litegrann betraktas som resterna från en avlägsen och föråldrad tid, och som de senaste veckorna medfört en förvånande upprördhet på grund av budgetutskottets ståndpunkt.
En gång är ingen gång, och innan jag meddelar er utskottets ståndpunkt skulle jag vilja citera en förvisso lite gammal text, men som ändå förefaller ha vissa förtjänster. Det är följande text: "Det är det gemensamma intresset som skapar solidaritet. Det möjliggör nya lösningar som inte var möjliga i nationella former. Det finansiella uttrycket för denna solidaritet är den avgift som inrättats av fördraget och drivs in av den höga myndigheten från hela kol- och stålproduktionen i våra sex länder. Dettaa uttag gör det möjligt att skydda arbetskraften mot de risker den hittills utsatts för och som varit ett hinder för nödvändig utveckling. Det gör det möjligt att finansiera en fond för återanpassning så att de arbetstagare som tvingas byta anställning erhåller ersättning och bidrar avsevärt till att minska deras oro för framtiden" . Samma person sade också: "Den utvidgade marknaden där producenten får konkurrens av fler företag med större bredde och där konsumenten vet att han kan räkna med en rad leverantörer ändrar allas inställning genom konjunkturens svängningar" .
Detta uttalades här i Strasbourg den 20 maj 1954. Jag tror inte att ni blir förvånade om jag säger att det gjordes av Jean Monnet, vid ett tillfälle när den europeiska integrationen hörde framtiden till, och ännu inte hade begravts under den teknologiska strukturens tyngd.
Kommissionens rapport om EKSG: s budget för 1998 föreslår att vi skall begrava avgiften i lönndom, genom att avskaffa det fem år innan utgången av år 2002, under förevändningen att EKSG sedan den 23 juli i år inte längre beviljar några lån. Det vore just snyggt! Det är inget lämpligt beslut. Det respekterar inte grundarnas tanke eftersom avgiften inte var avsedd att utgöra någon som helst form av gottgörelse, utan ett utjämningssystem till förmån för sysselsättningen. Det är anledningen till att vi vill att avgiften skall behållas, men att medlen skall avsättas till sysselsättning inom kol- och stålbranschen, till forskning och innovation, till förmån för unga entreprenörer och dynamiska forskare som tror att det fortfarande finns hopp för deras bransch.
Dessa anslag bör lämnas till Europeiska investeringsbanken, som skulle kunna erbjuda lån med statlig räntegaranti till små och medelstora företag och industrier som kan skapa sysselsättning. Under 1998 kommer denna bransch att förlora 28 000 arbetstillfällen. Man kan inte förvänta sig av parlamentsledamöterna, som i sina länder ställs inför krisartade situationer med familjer som allvarligt berörs av arbetslösheten, att de med glatt hjärta skall acceptera avskaffandet av både 28 000 arbetstillfällen och en finansieringskälla som skulle kunna göra det möjligt att åtminstone skapa några arbetstillfällen.
Det är möjligt, herr Liikannen, att GD XIX blivit en liten ö som förvaltar ett välstånd som är mycket sällsynt i Europa, nämligen EKSG: s kassa som, jag erinrar om det, är på 1 miljard 200 miljoner ecu. Betänkandet beträffande användningen av dessa medel kommer att göra det möjligt för oss att ha en intressant diskussion, som sannolikt kommer att förlänga er rapport för 1998, och med förhoppningen att ni i dag granskar förslagen från budgetutskottet, väl medvetna om att utöver den finansiella utmaningen är det ett verkligt problem av politisk filosofisk art som motiverar att majoriteten av budgetutskottet motsätter sig ert förslag om att avskaffa avgiften.
Jag är förvisso medveten om att det är ni som har sista ordet, men jag tror att ni begår ett misstag om ni underskattar denna fråga. Naturligtvis stödjer min grupp det betänkande som jag haft äran att lägga fram för budgetutskottets räkning.
Med sammanträdets goda minne tar jag tillfället i akt att ansluta mig till vår grupps ståndpunkt om våra kolleger Tillichs och Tomlinsons betänkande.
Även om vi till största delen instämmer i slutsatserna från trepartssammanträdet, bl.a. när det gäller strukturfonderna, för vilka budgetutskottet inte accepterat att de skulle minskas under 1998, som är det näst sista året för budgetplanen från Edinburgh, kan vi däremot inte acceptera sänkningen på 550 miljoner ecu avseende obligatoriska utgifter, bl.a. den riktade sänkningen med 250 miljoner ecu: 100 miljoner för de agromonetära bestämmelserna, 100 miljoner för stödåtgärder till nötköttssektorn och 50 miljoner ecu för svinpesten.
Jag tror att Europaparlamentet är inne på fel spår om det acepterar att inleda ett dolt medbeslutandeförfarande, vilket vår kollega Tillich visade nyss. Det finns obligatoriska utgifter där rådet har sista ordet, och det finns icke obligatoriska utgifter där parlamentet har sista ordet. Att göra åtaganden för utgifter där vi inte har sista ordet i ett medbeslutandeförfarande som egentligen kostar oss 500 miljoner ecu, är inte acceptabelt för vår grupp och det är anledningen till att vi avstår när kapitlet om jordbruksutgifter tas upp till omröstning.
Beträffande återstoden, och bl.a. när det gäller minskningar för inre politik och yttre åtgärder, är vi fullständigt medvetna om att det handlade om att offra något på den gemensamma valutans altare, trots den ansträngning parlamentet gjorde under 1996 för 1997. Vi är ändå, och jag upprepar det, relativt nöjda med avtalet om strukturfonderna, eftersom vi har ett avtal om Peace-programmet för Nordirland - min nordirländska kollega som kommer att tala om det senare vet mycket mer om det än jag - och vi gläder oss också åt, och jag upprepar det, att även om vårt initiativ för EKSG: s budget inte behållits finns det ändå till förmån för sysselsättningen 150 miljoner ecu under 1998 och 450 miljoner totalt för de tre budgetåren, vilket gör det möjligt att finansiera besluten som fattats i Luxemburg.
Jag skulle vilja avsluta, fru ordförande, med att tacka rådets luxemburgska ordförandeskap, eftersom jag anser att vi med det under året haft en betydligt bättre dialog än under de föregående åren med andra, och att alla dessa diskussioner varit ytterligt fruktbara och att alla kort lagts på bordet.
Jag skulle också uppriktigt vilja tacka vår kollega Tomlinson, för den vänlighet han visat prov på gentemot samtliga ledamöter i budgetutskottet, samt ordförande Samland och Tomlinson för det arbete de utfört inom budgetutskottet.

Mulder
Fru ordförande! Alla anföranden jag i år hållit om budgeten för 1998 har börjat med en mening om att jag kan glädja mig över ett utmärkt samarbete med budgetutskottet. Lyckligtvis kan jag säga det ända in i det sista. Jag skulle vilja tacka Tillich och Samland i deras respektive befattningar för det. Jag skulle också vilja omfatta rådets ordförandeskap i detta, i början av året var det Nederländerna och sedan Luxemburg.
Jordbruksbudgeten är i år unik eftersom vi, om vi får tro kommissionens senaste uppskattningar, beslutar om en budget som är för låg. Jordbruksutskottet har trots allt accepterat det, och det av den anledningen att utskottet också är medvetet om de besparingar som måste göras överallt i Europa i samband med införandet av euron. Vi har alltså gått med på detta, men på ett klart och tydligt villkor. Villkoret är att parlamentet får mer att säga till om när det gäller jordbruksbudgeten och därför vill vi i mars/april nästa år, om det behövs, få en extra kompletterande budget och extra kompletterande siffror från kommissionen, och för detta ändamål behövs en positiv inställning från rådet och parlamentet.
Vi uppskattar den solidaritet som parlamentet visat genom att vilja minska jordbruksbudgeten med samma belopp som minskningen i kategorierna 3 och 4.
Två saker har stått i centrum i årets debatter. För det första: ingen minskning av åkerbruksanslagen. Vi tyckte det var mycket viktigt. Spelreglerna får inte ändras på halva vägen, och vi är tacksamma för att parlamentet följt oss i den frågan.
Den andra punkten är jordbruksutskottets ändringsförslag som i stor utsträckning följts av parlamentet och rådet. En sak har framgått med all tydlighet. Jordbruksbudgeten är, vad många än trott, inte säker ens hos rådet. Därför är det så viktigt att det inleds en dialog mellan de tre parterna under de kommande åren, att det förfarande som följts i år inte blir en dagslända, utan att vi fortsätter använda det förfarandet under de kommande åren. Det är nödvändigt att vi låter jordbruksutgifterna ligga kvar på en bra nivå.

Wolf
Fru ordförande! Utskottet för sysselsättning och socialfrågor har ju redan ett flertal gånger sysslat med frågan hur man skall koppla samman phasing in i EKSG med phasing out i EKSG. Det är viktigt för oss att det här verkligen existerar en parallellitet, att inte i och med bortfallet av EKSG hela områden i socialpolitiken förintas, att de positiva kompetenserna som varit förankrade i EKSG-fördraget inte helt enkelt försvinner och - det får jag kanske infoga - även att reserverna från EKSG inte försvinner, exempelvis därför att kommissionen menar att man måste ge ut mycket pengar, till exempel vid stängandet av de polska gruvanläggningarna eller liknande storföretag, för vilka kommissionen kanske fortfarande har lämpliga planer i byrålådan.
I detta sammanhang vill jag än en gång betona att EKSG: s reserver också måste undersökas närmare, ty EKSG har i det förflutna fört en mycket framsynt och klok bankpolitik och använt sig av systemet med fullmakter och betalningar för att bygga upp en hel bogvåg med reserver, som är svåra att sätta sig in i.
Giansily har tagit upp idén att man nu via en andel kanske ändå kunde göra något för sysselsättningen på detta område. Jag anser att det är klokt så långt som det faktiskt stärker Europeiska investeringsbankens program. Det är ingen mening med att helt enkelt vilja bromsa strukturomvandlingen, utan pengarna måste faktiskt användas för innovativa projekt. Det är helt säkert inte så mycket. I min grupp är vi inte heller helt eniga om huruvida det nu är en klok strategisk väg, eller snarare ett mindre klokt ad hoc-företag, men den strategiska accenten skulle kunna gå i den riktningen, att man just i kolregionerna - stålregionerna är nu mindre drabbade - gör någonting för att mildra den specifika utsattheten. Det tycks vara meningsfullt, och det motsvarar väl också socialutskottets linje, att engagera sig för att de pengar som skall ställas till förfogande faktiskt mobiliseras för de berörda människorna och för de beroende arbetarna. I den andan skulle jag kunna stödja Giansilys initiativ. Men vi måste först debattera om det.

Morgan
Fru ordförande! Jag vill å utskottets för kultur, ungdomsfrågor, utbildning och media vägnar tacka budgetutskottet, vid detta tillfälle, för det fantastiska arbete de utfört med att säkerställa 70 miljoner ecu över två år för Sokrates-programmet. Detta är, som Tillich påpekade, en exempellös situation, där det belopp som slutligen överenskommits med rådet ligger över det belopp kommissionen begärt. Jag vet att detta är resultatet av hårda påtryckningar och balansgång från våra parlamentsrepresentanters sida under förlikningsprocessen, som vad jag förstår varade i omkring sex timmar.
De belopp som bestämdes till slut erkände utbildningens roll för skapandet av arbetsetillfällen. Tusentals studenter och lärare kommer att jubla över de ytterligare medlen. Siffran kommer naturligtvis alltid att vara låg i kulturutskottets ögon, men detta är ett jättesteg i rätt riktning.
Jag skulle emellertid vilja påpeka ett missförhållande i det system vi utvecklat som parlament i förlikningsprocessen. Kulturutskottet var inriktat på att inleda förlikningen med avseende på budgetaspekterna på Sokrates. Den uppgörelse budgetutskottet gjorde är något som alla ledamöter av mitt utskott skulle betrakta som något ytterst svåruppnårbart i ett rakt förlikningsförfarande från kulturutskottets sida. Men processen gjorde senare kulturutskottets förlikning meningslös. Om enskilda utskott i framtiden skall gå in i förlikningsförfaranden rörande budgetmässiga aspekter, måste de därför komma till uppgörelser med budgetutskottet innan förlikningen slås fast, så att budgetutskottet kommer att respektera det överenskomna beloppet i den följande årsbudgeten. Vi har sett att systemet har fungerat till vår nackdel tidigare för Rafael, men i detta fall har det verkat till vår fördel. Vi är emellertid förtjusta särskilt över resultaten för Sokrates, och inser vilket hårt arbete budgetutskottet lagt ner för vår räkning.

McNally
Fru ordförande! För det första så föreligger det ett fel i de papper vi har fått. Samma ändringsförslag redovisas såväl som antagna av budgetutskottet som inte antagna av budgetutskottet. Jag hoppas att det kan åtgärdas.
Jag vill verkligen tacka mina kollegor i budgetutskottet för deras samarbete under hela detta år. Vad budgeten för energi och forskning beträffar så måste vi se till vad den tillåter oss att göra, i synnerhet med avseende på den överenskommelse som ingicks i Kyoto som, även om den var en besvikelse, ändå kräver insatser från vår sida.
Det finns saker som kan göras för att reducera koldioxidutsläppen från fossila bränslen. Man kan använda kärnkraft, och Euratomfördraget medger att stora penningbelopp används för säker användning av kärnkraft. Man kan använda energi effektivare: det program det handlar om för oss här är Save II-programmet, där rådet har varit förskräckligt oambitiöst vad gäller de medel det tilldelat. Det gläder mig att parlamentet höjer summorna en aning, och insisterar på att en del av medeln skall användas lokalt av nätverk som omfattar regionerna, öar och städer. Det tredje man kan göra är att använda förnybar energi, och jag är besviken över att det ännu inte finns någon rättslig grund för Altener II. När det finns en sådan värderar jag det faktum att budgetutskottet har sagt att det kanske kan avsätta mer pengar till det programmet.
Vad forskningen beträffar så blev vi alla ytterst besvikna, också ni fru ordförande vet jag, över utfallet av förlikningsprocessen, där de 700 miljoner ecu vi förväntade oss skulle tillföras det fjärde ramprogrammet till slut bara blev 115 miljoner ecu. Jag vill trots det tacka budgetutskottet för dess hjälp och samarbete, som gjort det möjligt för oss att utöva vissa påtryckningar på rådet.
Vad frågan om fusion och personalen vid JET beträffar kan jag bara säga att detta bör vara en läxa för oss i framtiden: vid stora projekt kan man hamna i stora svårigheter om man inte är noga med detaljerna.

Fischbach
Fru ordförande, mina damer och herrar! För exakt tre månader sedan hade jag tillfälle och äran att för er lägga fram de stora riktlinjerna från den första behandlingen av rådets förslag till budget. Utifrån detta genomförde parlamentet den första behandlingen av budgeten vid sammanträdet i oktober. Rådet antog som ni vet förslaget till budget vid den andra behandlingen den 27 november i år.
Fru ordförande, mina damer och herrar! Mellan dessa två behandlingar har fullständigt avgörande händelser inträffat. Jag talar om trepartssammanträdet den 17 november, samt bl.a. de särskilda överläggningarna den 27 november om jordbruksutgifterna som avses i kommissionens ändringsbrev. Rent allmänt skulle jag här vilja ta upp de diskussioner som varit utmärkande för budgetförfarandet, t.ex. Parlamentsdelegationens möte med finansministrarna, med medlemsstaternas budgetministrar och kommissionsledamot Liikanen innan rådet definitivt genomför den andra behandlingen.
När det gäller de beslut som fattades av rådet (budget) den 27 november, bär de spår av de diskussioner jag nyss hänvisade till, vilka framförallt givit upphov till viktiga avtal som gör det möjligt att respektera principerna om stramhet och budgetdisciplin, som redan från början fastställts av rådet, och dessutom beakta resultatet av det Europeiska rådet om sysselsättningen.
Dessa beslut innebär i stort följande. På området jordbruksutgifter motsvarar det planerade beloppet det avtal som fastställdes vid överläggningarna den 27 november och beaktar den revidering av beräknade behov som meddelats av kommissionen, samt ett ytterligare avdrag på ca 550 miljoner ecu som utgör motvikt till en sänkning med motsvarande belopp av de icke obligatoriska utgifterna under rubrik 3 och 4. I det sammanhanget, fru ordförande, skulle jag vilja säga att ordförandeskapet och rådet har anledning att vara minst lika nöjda som parlamentet med hur diskussionerna förlöpte. Parlamentet hade redan från början sagt att det var berett att ta sitt ansvar för utgifterna enligt rubrik 3 och 4, under förutsättning att rådet var berett att ta sitt ansvar för utgifterna under rubrik 1, dvs. jordbruksutgifterna. På den punkten tror jag att alla till slut hållit vad de lovat.
När det gäller rubrik 2 accepterade rådet att behålla de belopp som parlamentet räknat med vid den första behandlingen. Rådet anser därigenom, fru ordförande, att det på ett mycket seriöst sätt bidragit till ett bättre samarbete med den andra grenen av budgetmyndigheten. Medan rådet alltid ansett att det kända verkställandet av anslagen möjliggjorde en viss stramhet i budgeten, även på detta område, avstod det från sina strykningar i betalningsbemyndigandena vid den första behandlingen, för att följa, respektera och acceptera Europaparlamentets ståndpunkt medan vi, parlamentet och rådet, med säkerhet vet att målsättningarna från Edinburgh endast gäller åtagandebemyndigandena och inte betalningsbemyndigandena.
Detta beslut innebär huvudsakligen en vilja att bättre förstå den andra grenen av budgetmyndigheten, dvs. er, fru ordförande. Det är riktigt att detta måste kompenseras genom en verklig stramhet inom de andra sektorerna för icke obligatoriska utgifter. Det är vad ert budgetutskott föreslår. Rådet accepterade för Peace de bestämmelser parlamentet föreslog efter kommissionsledamotens förslag.
Under rubrik 3 och 4 tillsammans uttrycks alltså stramheten i budgeten på samma sätt som för utgifterna under rubrik 1. Det innebär att rådet - och jag tänker på parlamentet - är övertygat om att dessa svångremsåtgärder inte på något sätt påverkar tillämpningen av genomförandet av unionens inre och yttre politik.
När det gäller de övriga viktiga punkterna som jag också skulle vilja ta upp, fru ordförande, skulle jag först av allt vilja betona förlängningen med ca 70 miljoner ecu för åren 1998 och 1999 till förmån för Sokratesprogrammet. Programmet betraktas med rätta i denna kammare som ett program av största vikt, eftersom det syftar till bättre utbildning för våra studenter.
Efter Europeiska rådet den 21 november, förde rådet som överenskommet in ett belopp på 150 miljoner ecu i åtagandebemyndiganden för sysselsättningsinitiativet, vilketkommer från Europaparlamentet. Rådet höll sitt ord och tackar parlamentet för detta initiativ, som på ett övertygande sätt kommer att rättfärdiga de beslut som Europeiska unionen fattar om sysselsättningen.
Inom ramen för forskningen har rådet genomfört medbeslutande med parlamentet och rådet om anpassning av det fjärde ramprogrammet. I enlighet med vad vi beslutade den 27 november förde rådet över 25 miljoner ecu från Tacis till förmån för Tjernobylposten. Taciskommentaren anger möjligheten med en identisk ytterligare förstärkning för Tjernobyl, om de övriga givarländerna, i enlighet med parlamentets berättigade oro, också är beredda att respektera sina åtaganden.
Det var, fru ordförande, vad jag ville säga om de viktigaste beståndsdelarna i denna andra behandling av förslaget till budget för budgetåret 1998.
Jag stödjer mig på det förberedande arbetet och efter att ha hört de två föredragandena, Tillich och Tomlinson, skulle jag vilja säga att rådet hyser gott hopp om att budgetutskottet för omröstning i plenum överlämnar en budget för det kommande verksamhetsåret som i de stora linjerna och för samtliga politikområden återspeglar konsensus på högsta nivå mellan budgetmyndighetens två grenar, vilka hittills i Europeiska gemenskapernas budgethistoria varit ojämlika.
Fru ordförande! Denna budget för 1998 är en balanserad budget som borde tillfredsställa och behaga budgetmyndighetens båda grenar. Jag drar därför slutsatsen att budgeten för 1998 är en bra budget. Den är resultatet av en ansträngning för ömsesidig förståelse och viktiga ömsesidiga eftergifter. Den är framförallt resultatet av ett nära samarbete, som huvudsakligen bygger på principen om ömsesidigt förtroende mellan budgetmyndighetens två grenar.
Avslutningsvis, fru ordförande, skall jag säga några ord för att särskilt och uppriktigt tacka parlamentet, budgetutskottet, ordföranden i budgetutskottet Samland, de två föredragandena Tillich och Tomlinson och alla andra för deras kunnande, engagemang och lojalitet, men också för deras tillförlitlighet. Jag säger det, fru ordförande, för att när allt kommer omkring har jag en känsla av att det huvudsakligen är parlamentets förtjänst att det blev en överenskommelse.
Jag skulle slutligen vilja framföra mitt tack och min tacksamhet till kommissionärerna Liikanen och Mingasson, och till alla dem som genom att uppfylla sina skyldigheter vid kommissionens avdelningar, förvisso på ett avgörande sätt bidragit till det globala avtal vi har i dag. Jag tackar dem därför varmt allesammans.
(Applåder)

Ordföranden
Tack, herr rådsordförande. I min tur tackar jag er varmt å kammarens vägnar för ert inlägg.

Liikanen
Fru ordförande! Som ni sagt herr rådsordförande, så har detta varit ett rätt så anmärkningsvärt budgetförfarande. Den allmänna budgeten för år 1998 är en sträng sådan, som står för unionens skyldigheter och som förstärker inriktningen på sysselsättningsskapande och utgifter.
1998 års budget är en sträng sådan. Dess höjningar på 2, 4 % för åtaganden och 1, 4 % för utbetalningar ligger under höjningarna av de nationella offentliga utgifterna. Dess marginal på omkring 7 miljarder ecu under taket för de egna resurserna underlättar medlemsstaternas konsolideringssträvanden. Den utgör dessutom en bertydande marginal för unionens framtida ansvar, först och främst förberedelserna för utvidgningen. Beslutet om förhandlingar fattades i Luxemburg i förra veckan.
1998 års budget reserverar betydande marginaler i kategorierna 3, 4 och 5, och för första gången sedan systemet med ekonomiska perspektiv skapades så utgör dessa marginaler avseende åtagandeanslag verkliga besparingar. De bör göra slut på uppfattningen i en del huvudstäder att gemenskapen "gör av med alltsammans" . Jag är verkligen enig med föredraganden, Tillich.
Men 1998 års budget kommer att vara mycket mer än en besparingsbudget. Till följd av ett imponerande samarbete mellan institutionerna, i synnerhet mellan Europaparlamentet och rådets ordförandeskap, koncentrerar denna budget dessutom utgifterna till program som kan få en verklig inverkan på sysselsättningen i gemenskapen. Kommissionen kommer att anta sitt förslag om en enda rättslig grund i början av januari. Till följd av godkännandena vid det särskilda Europeiska rådet den 28 november 1997 bör det komma att antagas snabbt.
Jag vet att det också föreligger ett förslag som går ut på att Europeiska kol- och stålgemenskapens budget skall bidra till dessa ansträngningar. Ett sådan bidrag kan vara möjligt. Med beaktande av budgetens sektorsvisa målsättningar kan det på allra mest effektivt sätt kopplas till gemenskapsinitiativen Resider och Rechar. Rådets enhällighet skulle ändå krävas. Det är sedan en annan fråga huruvida ett sådant bidrag skulle kräva att uttaxeringen vidmakthölls. Det synes som om det utan problem skulle kunna finansieras med andra resurser, utan att ifrågasätta de långsiktiga förslag kommissionen lade fram den 8 oktober 1997. Kommissionen kommer att genomföra en orienteringsdebatt om EKSG: s driftsbudget i eftermiddag. Den kommer att besluta när parlamentets yttrande har antagits.
För att återgå till den allmänna budgeten, så är den också anmärkningsvärd med avseende på den förfaringsmässiga utveckling som gjorde detta resultat möjligt. Det interinstitutionella samarbetet har varit av tidigare inte skådad kvalitet, innebärande en förändring från vad som ibland kunde uppfattas som en de dövas dialog, som Terry Wynn ofta sade, till väsentliga och allvarliga diskussioner om prioriteringar, förfaranden och kostnader inom alla delar av budgeten. Vad de obligatoriska utgifterna beträffar kom man fram till full enighet mellan budgetmyndighetens två grenar. Uppgörelsen om att införa en ändringsskrivelse i ett sent skede av budgetförfarandet har utgjort en lyckad innovation. Det bör göras till en permanent företeelse.
Vad de icke-obligatoriska utgifterna beträffar så har rådet och parlamentet kommit överens om åtagandeanslagen för sådana viktiga gemenskapsverksamheter som Sokrates-programmet och Fonden för inkapsling av Tjernobyl. Och man har kommit överens om totalomfånget för betalningsanslagen. Glöm inte att samarbetsandan har underlättat en snabb enighet om det nya förfarandet för finansiering av GUSP-insatser.
Kan budgetförfarandets aktuella status karakteriseras som ett interinstitutionellt samarbete på partnerskapsbasis? Om svaret är ja så har den interinstitutionella överenskommelsen från år 1993 burit en av sina svåraste frukter, inte genom en ändring i fördraget utan genom pragmatiskt godtagande av vad som är bäst för gemenskapen.
Jag slutar med att gratulera föredragandena, Tillich och Tomlinson, liksom också budgetutskottets ordförande, Samland, för deras extraordinära arbetsinsatser för 1998 års allmänna budget. Sist men inte minst vill jag i dessa gratulationer också innefatta rådets ordförande, Fischbach, som på ett skickligt sätt byggt på den grund det nederländska ordförandeskapet lämnat efter sig, och som visat vad ett ordförandeskap i rådet kan åstadkomma med avseende samarbetsdialoger mellan institutioner.

Wynn
Fru ordförande! Jag vill fortsätta det här smickrandet som pågår.
Det är vanligt att börja med att tacka föredragandena - i detta fall Tillich, Tomlinson och Giansily. Jag tvekar inte på något sätt att göra just det. Det finns andra tack som måste framföras, till följd av denna budgets art. Som tidigare talare sagt så befinner vi oss i en konsensussituation snarare än i den fientliga situation som vanligen råder mellan institutionerna. Så, tack till kommissionen, tack till Liikanen och hans grupp för underlättande av processen, tack till det luxemburgska ordförandeskapet som, hoppas jag, andra har sagt har ställt upp ett exempel för framtiden för arbete med parlamentet, tack till budgetutskottets sekretariat, för det ytterst hårda arbete det utfört för ledamöterna, samt tack till den här parlamentets "djävul" - som många betraktar honom som - Samland, för den skicklighet han visade under förlikningsprocessen, och i samband därmed till budgetutskottets ledmöter, som var med honom om att åstadkomma uppgörelsen med rådet.
Budgeten har inte varit enkel. Den låter fantastisk i detta skede, men låt oss inte glömma att detta inte utgjort någon enkel process för parlamentet. Det kan hävdas att vi egentligen givit rådet mer än vi borde ha gjort. Jag hoppas att rådet - och inte bara det luxemburgska ordförandeskapet, för jag är säker på att ni gör det - inser hur långt parlamentet gått när det gällt denna budget, inte bara med avseende på de uppoffringar det gjort, utan också vad gäller de marginaler som föreligger. Vi har varit försiktiga och vi har försökt att spela vår roll. Men det får inte glömmas bort.
Vi tycks all vara väldigt självbelåtna härvidlag och tycks vilja luta oss tillbaka och tala om vilket bra jobb vi gjort, men vi får inte bli alltför självbelåtna. Det finns varningstecken om vi blir för självbelåtna. Det faktum att vi åren 1997 och 1998 skurit ner betalningsanslagen kan endast utgöra en engångsföreteelse för de berörda kategorierna. Det kan inte komma att bli till en norm. Om vi försöker göra det till en norm så skapar vi bara en börda för framtiden för att lösa problem på kort sikt. Vi behöver se parlamentet och rådet i ett närmare samarbete.
Den process som ägde rum i år, med ad hoc-förfarandet för jordbruket, måste fortsättas in på nästa år för fiskeriet och GUSP. Det kan enbart vara till fördel för alla.
Det luxemburgska ordförandeskapet, Förenade kungarikets ordförandeskap och det framtida österrikiska ordförandeskapet måste samlas som en trojka med parlamentet i början av nästa år, som planerat, för att säkerställa att vi kan fortsätta i denna samarbetsanda, eftersom det föreligger många klyftor mellan parlamentet och rådet som ännu återstår att överbryggas, i synnerhet rörande sådana frågor som rättsliga grunder, klassificering, fiskerisektorn och intäkter. Alla dessa saker återstår ännu att klara av.
Vid den första behandlingen sade jag att rådets integritet var avhängig dess förmåga att åstadkomma sysselsättningskapitlet. Det har klarat detta och till rådets ordförande vill jag med ett talspråksuttryck säga "ni har spelat bländande" när ni gjort det. Nästa prov består förstås i dessa belopp, när vi kommer till tilläggsbudgeten och ändringsbudgeten - om och när det behövs - så måste dessa betalningar hittas, inte bara för kategori 1, utan också för kategorierna 3 och 4. Sedan kommer såväl vi som rådet att förvänta oss att rådet skall lägga fram det förslaget. Kan vi göra det så kommer sannerligen samarbetsandan att stå fullt klar för var och en.
Jag vill framföra ytterligare ett tack innan jag slutar, till Waidelich, för det arbete han utfört rörande JET-projektet. Hans arbetsdokument, som låg till grund för vårt betänkande, är att lovorda. Han bör lovordas av denna kammare. Med avseende därpå kommer ett ändringsförslag att läggas fram av Tillich, föredraganden, och stödjas av Waidelich, vilket vår grupp kommer att ställa sig bakom.

Elles
Fru ordförande! Jag måste medge att jag finner det märkligt att i detta skede av budgetprocessen inte slåss för någonting. Vi håller redan på med gratulationsprocessen, och det med rätta, eftersom 1998 års budgetprocess varit en historisk sådan.
Liksom Terry Wynn vill jag tacka dem som medverkat - det är den normala processen - men i synnerhet Stan Tillich och John Tomlinson, som de två föredragandena för årets stora betänkanden.
Detta år karakteriseras av tre särskilda företeelser, som man tydligt kommer att tänka på. Den första av dessa, som kommissionären hänvisat till, är det sätt på vilket vi gått från en konfrontationsprocess i budgetförfarandet till en med mer av medbeslutande, som om vi som genom trolldom kommit till denna möjlighet att otydliggöra gränsdragningen mellan obligatoriska och icke-obligatoriska kostnader utan att behöva en fördragsrevidering för att kunna göra det. Jag välkomnar det eftersom det är framtidens väg för våra budgetdebatter.
För det andra har vi en budgetmässig stränghet. Våra talare har talat om, och kommer utan tvekan att tala om, detta under vår debatt denna förmiddag. Det är verkligen anmärkningsvärt att vi i dag har ett parlament som behållit mer än 300 miljoner ecu under de områden över vilka det ansvarar i kategorierna 3 och 4, utan förslag till utgifter. Jag är säker på att det inte handlar om brist på fantasi, utan att det utgör ett uttryck för ett verkligt ansvarstagande.
Det sista är parlamentets roll. Vi har visat att vi, om vi får mer ansvar, har förmåga att agera på ett mognare sätt. Herr ordförande, ni talade om det. Jag välkomnar det som ett uttalande, men ni vet naturligtvis, efter att ha varit ledamot av denna kammare under lång tid, hur vi fungerar, och vi uppskattar i högsta grad vad ni gjort för vår räkning i budgetförfarandet.
Låt mig nu övergå till vad jag skulle vilja kalla kännetecknen för parlamentets ställning. För mig har det alltid varit en fråga om valuta för pengarna, eftersom vi försöker komma fram till hur knappa resurser kan utnyttjas. Parlamentet har försökt att rikta uppmärksamheten på hur reserven används. I år har vi 23 poster i bilagan till resolutionen. Jag vill rikta uppmärksamheten på det faktum att det inte förkommer stora krediter i reserven - den uppgår bara till 0, 3 % av budgeten - och detta är mer en fråga om förvaltning och lösande av särskilda problem.
Jag vill nämna fyra jag kommer att tänka på. Det första är det problem med JETTerry Wynn talade om. Jag välkomnar det arbete Waidelich lagt ner på denna sak. Jag hoppas vi får en snabb lösning på Förenade kungarikets personalproblem härvidlag. Det är för en specifik lösning av ett problem.
För det andra kommer vi till förbättrad förvaltning i frågor som Bosnien och Meda, där vi kan konstatera att pengar inte används på ett effektivt sätt.
För det tredje vad gäller förbättrad förvaltning, men där vi vill införa en ny struktur - det europeiska informationssystemet - så framstår detta för oss som en verkligt viktig aspekt.
För det fjärde, och inte minst, där vi har ett eller två nya initiativ. Också under detta år med budgetmässig stränghet vill vi i parlamentet säkerställa, under den nya transatlantiska agendan, att dessa pengar kommer att utnyttjas på ett effektivt sätt, och därför finns delar av krediterna i reserven.
Avslutningsvis kommer vi till vad jag skulle vilja kalla framtidshorisonter. För det första måste vi säkerställa att de nya initiativ vi har är väl kostnadsberäknade. Vi måste ha våra egna möjligheter att beräkna finansieringen för initiativbetänkanden. Vi har inte det ännu, vi måste se till det.
För det andra välkomnar jag tanken på att det brittiska ordförandeskapet skall sammanföra oss alla i början av 1998, för att undersöka vilka riktlinjer vi bör ha för 1999 års budget. Mer samarbete synes vara mycket logiskt.
Slutligen så har vi väldiga utmaningar framför oss nu, med utvidgningen på väg, med tillskapandet av nya ekonomiska perspektiv och strukturfonderna i framtiden. Allt detta ligger bakom behovet av att fortsätta det utmärkta samarbete vi utvecklat i år för åren framöver.
(Applåder)

Podestà
Fru ordförande! Låt även mig gratulera de båda föredragandena Tillich och Tomlinson för deras betänkande om förslaget till unionens budget och ett varmt tack även till Giansily för förslaget till driftsbudget för EKSG för 1998. Och även tack till " djävulen" Samland, som han ibland har kallats, för hans sätt att leda arbetet i budgetutskottet.
I vårt arbete har vi kunnat konstatera med vilken noggrannhet betänkandet är utfört, även när det gäller behoven för de länder som anstränger sig att uppfylla konvergenskriterierna. Man har därför helt korrekt tagit upp idén om att minska avsättningarna för betalningar till en nivå som ligger under den som angavs vid första behandlingen.
Det kan vara lämpligt att understryka denna budgets originella karaktär, eftersom man, trots detta, har lyckats finna resurser för sysselsättning, och jag tror att man måste erkänna att de båda föredragandena, framför allt Tillich, har gjort ett fantastiskt arbete.
Närt det gäller sysselsättningsproblemet, som är det viktigaste och mest brännande problemet för närvarande, så tror jag att vi måste förstå att detta är nära knutet till systemets konkurrenskraft. Det står klart för många att denna konkurrenskraft är knuten till flexibilitet och till företagarnas förmåga att anpassa sig till en omvärld som förändras i allt snabbare takt. Lösningen består med andra ord i att avsätta resurser till utbildning, forskning, omvandling av industriell verksamhet och framför allt till de små och medelstora företagen, som är de som skapar en stabil och hållbar sysselsättning.
Av den anledningen är enligt min åsikt det modiga förslaget från Giansily att finna resurser i en speciell sektor, dvs. kol- och stålsektorn, i linje med det som Europeiska rådet i Luxemburg har angett. Jag har lyssnat på kommissionär Liikanen som anser att man eventuellt kan finna andra resurser, men det är tack vare detta parlament och föredraganden Giansily som problemet har fått en lösning.
Det är inte så att alla problem är lösta och att vi därför är nöjda, för vi har fortfarande svåra problem när det gäller avsättningarna till förmån för sammanhållningspolitiken, vi har för lite resurser avsatta för Medelhavet och vi bör göra nedskärningar inom jordbrukssektorn. Låt oss inte heller glömma den bristfälliga juridiska basen för många av förslagen.
Jag tror slutligen att jag helt kort bör påminna om utvidgningen. I en nära framtid måste vi ta itu med denna politiska fråga, eftersom de val och de ställningstaganden som hittills gjorts inte har varit tillfredsställande.

Brinkhorst
 Fru ordförande! I vetskapen om hur svårt det är att utarbeta en budget vill jag gratulera mina kollegor, Tillich, Tomlinson och Giansily. I år tycker jag att de har lyckats bra. Inriktningen har varit pragmatisk och exemplarisk. Med risk för att låta som en medlem i en förening för inbördes beundran anser jag detta båda gott för framtiden. Jag vill verkligen också vända mig till rådets ordförande. Vid tidigare tillfällen har jag alltid varit något bitter och kritisk, men detta ordförandeskap har visat att det förstår den framtidstendens som består i samarbete, och i ett avskaffande av gammalmodiga koncept. Det har sagts förut, men låt mig upprepa det, att ingen skall kunna säga att detta är ett slösande parlament. Det är tack vare detta ordförandeskap som detta erkännande föreligger. Jag hoppas att britterna och österrikarna uppfattar det budskapet.
För det andra så anser jag att detta parlament har vuxit upp, eftersom det förstår att det bara är om man har en framtidsvision som man kan göra framsteg. Sysselsättningsinitiativet har varit ett exempel. Och låt mig bara säga något om jordbruket. Jordbruket har alltid varit ett specialområde, och Mulders påpekande tål att upprepas. Det måste kopplas till den övergripande budgeten till fördel för lantbrukarna, men också till fördel för samhället i stort. Jag hoppas att en ökad enighet kan uppnås mellan jordbruksutgifterna och andra delar av budgeten, innan vi faktiskt ger oss in i en ny regeringskonferens för att ändra fördraget, så att vi de närmaste tre eller fyra åren äntligen kan säga att den artificiella klyftan mellan de två har överbryggats.
Demokrati är något vi alla önskar för framtiden, och den kan endast åstadkommas om det kan visas att det finns ett inslag av solidaritet. Av det skälet har detta parlament infört nedskärningar såväl i dess budget som inom jordbruksområdet, vilket inte var lätt. Jag upprepar återigen det påpekande Mulder gjorde: lantbrukarna skall vara tacksamma gentemot parlamentet för att det inte är rådet, eftersom de med parlamentet befinner sig i goda händer.
En avslutande sak om Giansily. Jag hoppas verkligen att kommissionen kommer att följa hans modiga ståndpunkt. Jag talar för en majoritet av min grupp, även om det kommer att komma en person som talar emot. Jag anser det vara mycket logiskt och följdriktigt att vi inte bör sluta med uttaxeringen fem år innan fördraget löper ut, i synnerhet eftersom den används till nyttiga saker. Den förslösas inte gagnlöst. Den används till specifika innovationer. Den används för små och medelstora företag. Den används för kol- och stålindustrin. Och mot den bakgrunden är det viktigt att vi stöder Giansily.

Seppänen
Herr ordförande! Vi behandlar Europaparlamentets budget för nästa år och den gör det inte lättare att lösa det europeiska arbetslöshetsproblemet. Det Europeiska toppmötet om sysselsättning har också nått bara anspråkslösa resultat på detta område. Vi förfogar inte över medel, över ekonomiska förutsättningar, att gemensamt bekämpa arbetslösheten, och därför är de enskilda medlemsstaternas agerande mycket viktigt.
I vår grupp anser vi att en förkortning av arbetstiden är mycket viktig, en strukturell förändring alltså. I detta avseende har vi med intresse sett den franska och italienska modellen för en förkortning av arbetstiden utan en sänkning av inkomstnivån. De svar som Europaparlamentet ger i denna budget eller som det europeiska toppmötet för sysselsättning gav förra veckan är otillräckliga, eftersom de tar upp bara deltidsarbete och andra liknande obetydliga åtgärder som bidrar till att skapa en grupp fattiga arbetslösa även i Europa.
Denna budget ger en försmak av vilken finansieringsfrågan vid utvidgningen kommer att bli. De egna medel som gemenskapen förfogar över kommer nämligen inte att förslå att finansiera utvidgningen, och det är viktigt att existerande resurser i allt större utsträckning används också för det nordliga området. I detta avseende är det ur vår synpunkt livsviktigt att tillgångar strömmar jämnt till alla delar av unionen och gemenskapen. Vi stöder en utveckling av södern, men Europeiska unionens nordliga dimension är också viktig. För den skull måste Europaparlamentet i nästa budget ta upp den nya nordliga dimensionen till behandling.

Müller
Herr ordförande, ärade kolleger! Med årets budget har vi bundit ihop ett paket som utan överdrift kan betecknas som föredömligt, för vilket man kan tacka både den goda personella konstellationen i form av föredraganden Tillich och det luxemburgska ordförandeskapet, och även alla institutioners beredskap att i någon mån överbrygga sin egen skugga, särskilt på jordbruksområdet och vad det gäller sysselsättningsinitiativet.
Det viktigaste är dock att denna budget kommer att ha effekter på längre sikt än det år den omfattar, eftersom den innehåller institutionella förändringar, som skall föras vidare. På så vis kommer parlamentet på sikt att tillförsäkras mer inflytande över de obligatoriska utgifterna och en större öppenhet och rättvisa åstadkoms vad gäller subventionerna.
Men det är inte bara fråga om att överbrygga sin skugga, utan här kastas det också skuggor, nämligen extremt långa skuggor över ett kapitel som utvecklar sig till det sorgligaste på det utrikespolitiska området. Jag talar om före detta Jugoslavien. Vintern står för dörren, återuppbyggnaden sker i stor utsträckning endast mycket trögt, och där kan kommissionen inte hitta på något bättre än att i år underlåta att betala ut ett belopp om över 100 miljoner ecu i Bosnien. van den Broeks ord räknas alltså inte längre. Före första behandlingen av budgeten lovade han mig personligen att i en arbetsgrupp gemensamt söka förbättra och påskynda processen. På denna inbjudan väntar alla här i församlingen förgäves. Alltså förblir med tungt hjärta reserven bestående i budgeten, nämligen ända tills vi kan urskilja att läget förbättras. Den 21 januari kommer vi i budgetkontrollutskottet att höra Westendorp, och sedan själva än en gång göra oss en bild av läget på platsen. Sedan kommer vi att besluta.
Herr Giansily - nu är han tyvärr inte här, jag kan inte se honom - hur mycket jag än tillsammans med honom arbetar för samma mål när det gäller Bosnien, lika mycket grumlas min blick när jag betraktar förslaget om EKSG-budgeten. Vi vet alla att arbetslösheten är strukturell. Därför borde ett sysselsättningsinitiativ, som förtjänar sitt namn, inte betjäna de sektorer som är underkastade strukturomvandlingen, utan istället koncentreras där man även strukturellt skulle kunna skapa nya arbetsmöjligheter på lång sikt. För övrigt står för detta område Resider och Rechar till förfogande, som varken förra året eller detta år utnyttjades fullt ut, vilket utan vidare gör det brådskande ordnandet av tilläggsanslag tvivelaktigt. Initiativet är på så sätt i ordets verkliga mening ärkekonservativt, inte reformorienterat. Jag skulle anse att det är mycket beklagligt om det till slut skulle genomföras i praktiken.

Dell'Alba
 Herr ordförande! Vilken stämning! Det är jul och alla gläds och tackar alla, t.o.m. Tomlinson. Personligen vet jag inte av vilken anledning jag skulle tacka honom. Det fattas bara en julgran. Vi skulle kunna ta in en vacker gran, sjunga julsånger och fråga Liikanen var hans slädar är. Jag har aldrig sett ett sådant mjukt och snällt samförstånd. Vanligtvis är dialogen mellan institutionerna livligare, en livlighet som i regel uppmuntras av parlamentet och ger positiva resultat.
Denna gång har alla kommit väl överens, trots sju trepartssammanträden och samråd. Tack, herr Fischbach, för att ni skapat denna enorma sociala fred. Jag gratulerar er till att ha uppnått den budget Europeiska rådet önskade, ett råd som fram till juni månad kallades för allt möjligt. Man påstod att rådet inte hade givit oss någonting, att det inte accepterat ett enda av parlamentets krav avseende obligatoriska och icke obligatoriska utgifter, våra befogenheter när det gäller inkomster och budgetplanen. För några veckor sedan var vi verkligen inte överens med rådet. Men nu till jul kritiserar vi som genom ett mirakel inte längre de minskade utgifterna under rubrik 3 och 4, i storleksordningen 500 miljoner, utan anser att parlamentet mycket väl kan bära dessa. Har vi f.ö. inte tidigare år definitivt slutat upp med att säga att det var mycket bra att rådet ber oss minska utgifterna som faller under våra befogenheter?
Jag instämmer helt i sysselsättningsinitiativet vilket omfattas av en total budget på 91 miljarder 150 miljoner per år. Det är en framtidsutsikt som personligen fyller mig med glädje och följaktligen instämmer jag i denna kör av lovord. Jag hoppas att jublet blir ännu större på torsdag.
Men bortsett från denna stämning och denna lätt skämtsamma ton är jag missnöjd. Enligt min uppfattning har inte parlamentets företrädesrätt beaktats. Jag oroas av detta avsteg. Man blandar ihop stramhet med europeiska framtidsutsikter. Under 70-talet sade man att man skulle avsätta 0, 7 % till utvecklingsländerna. Vi håller på att fastställa en budget för Europeiska unionen som, om vi fortsätter på samma vis, närmar sig 0, 7 %, dvs. det vi skulle ha givit till utvecklingsländerna - men aldrig gjort.
Det oroar mig för det är inte på det sättet som man bygger den europeiska unionen. Jag tror inte att det är den bästa starten för den ekonomiska och monetära union som är på väg att inrättas.

Fabre-Aubrespy
Herr ordförande! Vårt budgetutskott föreslår att vi skall backa, utan att säga det rakt ut, med det lovvärda undantaget av min kollega Dell'Alba, men dessa eftergifter är fortfarande otillräckliga.
Vi den första behandlingen höjde majoriteten i kammaren rådets förslag till budget från 0, 7 till 2, 7 %, utan att ta någon som helst hänsyn till de ansträngningar som krävts av medlemsstaterna när det gäller att minska de offentliga utgifterna. Det krävdes rådets klokhet, som föreslog att göra en avsevärd ansträngning genom att med 600 miljoner ecu minska jordbruksutgifterna, i utbyte minska kategorierna 3 och 4 med 550 miljoner och göra en symbolisk ansträngning med en minskning på 300 miljoner ecu för strukturåtgärderna, för att den nödvändiga åtstramningen inte bara skulle drabba jordbruksutgifterna. Tyvärr övergavs detta förslag. Budgetmyndighetens två grenar kom slutligen fram till en kompromiss, nämligen en minskning med 550 miljoner ecu i jordbruksutgifter och samma sänkning av anslagen till inre politik och yttre åtgärder.
Medan rådet till skillnad från Europaparlamentet måste avlägga räkenskap, bl.a. för jordbrukarna, resignerade det, för att åstadkomma en åtstramningsbudget, och accepterade en ny kraftig nedskärning av jordbruksanslagen, medan parlamentet bara avstått från anslag som lyser genom sin brist på genomförande. Rådet har emellertid minskat de utgifter det kontrollerar, men har i stället krävt och erhållit en minskning av betalningsbemyndigandena i kategori 3 och 4, där kammaren har befogenhet när det gäller budgeten.
Budgeten för 1998 kommer därför inte att uppnå nolltillväxt, i motsats till vad man sagt oss. Förslaget till budget innebär en ökning av de nationella bidragen, som förvisso är mindre än utgifterna, men denna tillväxt är fortfarande positiv och ökar därmed medlemsstaternas inbetalningar.
När det gäller förslaget till budget för EKSG för 1998, föreslår föredraganden lustigt nog i dag att vi skall återinföra en avgift som vi beslutat att avskaffa. Jag hörde honom citera Jean Monnet, men jag skulle ha föredragit att höra honom citera den store europén general de Gaulle. Vi kan inte rösta för hans förslag.

Antony
Herr ordförande, kära kolleger! Hur fästade vi än är vid harmoni mellan nationerna får vi inte glömma den gemensamma europeiska egendomen. Jag talar här i första hand emellertid som försvarare av mitt land, Frankrikes, intressen.
I motsats till vad man på flera ställen säger kostar Europa mycket pengar för mitt land. Vi kommer att betala 91 miljarder francs under 1998, vilket är landets femte största budgetpost, efter utbildning, försvar, sociala frågor och utrustning. Av detta belopp skall mina landsmän veta att man bara får tillbaka ca 70 miljarder francs, varav 85 % genom EUGFJ: s garantifond. Men eftersom dessa fonder skall minskas, till förmån för framförallt strukturfonderna i och med utvidgningen till länderna i Central- och Östeuropa, är det först och främst det franska jordbruket som blir lidande.
Utöver denna kommentar gäller vår kritik av den europeiska budgeten följande punkter. Det är en budget till förmån för den rådande politiska utopin, ett regionernas Europa, vilket är en etapp på vägen mot en universell organisation som bortser från nationerna. Beviset är att det är endast anslagen i rubrik 2, dvs. strukturfonderna, som inte berörts av den budgetstagnation man varit tvungen att bestämma sig för enligt kriterierna från Maastricht. Men vi vet att dessa medel, där vissa konkreta mål förvisso är acceptabla, utnyttjas dåligt eller inte alls.
För det andra är det en budget som förskingrar skattebetalarnas pengar. Genom hundratals miljoner ecu och miljarder francs kan kommissionen med hjälp av denna budget utveckla hela sitt klientilistiska system av sammanslutningar, icke-statliga organisationer, diskussionsklubbar, andra klubbar, fackföreningar och sin totalitära propaganda. Min kollega Jean-Yves Le Gallou gav oss förra året en imponerande men inte fullständig förteckning över denna Propaganda Stafel för världsomspännande utbredning av Europa, där ni inte kan lägga fram helheten. Och jag skall inte här ta upp de anstötliga utgifterna för den nya byggnaden i Bryssel.
Dessutom får detta Europa som i hela världen finansierar allomfattande humanitärt bistånd ingen som helst politisk fördel av det. Som största bidragsgivare till Palestina t.ex. blev vi inte ens kallade till Daytonöverläggningarna, vi är bara bra på att lämna pengar, och föraktas av två stolta, självsäkra och dominerande folk som general de Gaulle sade. Ingen kan hitta rätt i våra korsade budgetposters kringelikrokar, felaktiga rubriker och bedrägliga förfaranden. När det gäller det organiserade bedrägeriet i stor skala kan årsrapporten från revisionsrätten bara fastställa maktlösheten. Det är fortfarande 12 % av budgeten som kommer att ge näring åt maffian, eftersom enligt vad den mördade domaren Borsellino sade: " Europa är maffians chans" . Det finns inget maffian hatar så som gränser.
Budgeten är dålig i sina grundläggande ändamål som alltför ofta ändrar riktning och den är dessutom ineffektiv när det gäller att kunna möta vår tids verkliga problem. Den bidrar inte på något sätt till att förbättra sysselsättningen. Det är inte de 150 miljoner ecu - 1 miljard francs - som accepterades av rådet för den europeiska sysselsättningspakten som kommer att lösa arbetslöshetskrisen, eftersom detta gränslösa Europa med hämningslös konkurrens och en invandring utan begränsning, är den största anledningen till den arbetslöshet som drabbar jordbrukarna som blivit av med sina tillgångar och de rotlösa ungdomar som förvirrade irrar omkring i sina kepsar, i en hallucinatorisk värld.

Samland
Herr ordförande! Mot herr Antony kan man bara invända att i stället för ideologiskt babblande här i församlingen skulle han kanske ha deltagit i de 170 timmarnas arbete i budgetutskottet detta år, då hade han kunnat ta upp sin ideologi där, och då hade han märkt hur långt det hade blivit positivt mottaget. Dessutom, herr Antony, borde ni kanske påminna er Junckers tal, där frågan ställdes till er på samma sätt som till hela församlingen: Vad kostar egentligen en timmes fred, när ni gör upp nettobalansräkningen för Frankrike?
Vad har vi väntat oss av denna budget? Vi har väntat oss ett delsvar på frågan om arbetslösheten, och detta svar har vi fått. Vi har gett vårt bidrag till det: 450 miljoner euro och 60 miljoner euro vad gäller EKSG-budgeten, dvs. 510 miljoner ecu. Detta upphäver inte arbetslösheten, men det är en steg i rätt riktning, ty arbetslösheten kan endast bekämpas om det bildas små och medelstora företag, om de stödjs, och om deras problem, nämligen att ha för lite kapital, angrips med hjälp av ett svar från den det allmänna att överta garantier och finansiering med riskkapital. Varje nytt företag ger tre nya arbetsplatser i Europeiska unionen. Att stödja detta är klokt, och därigenom har vi gett en impuls.
För det andra har vi väntat oss att det skall finnas en realistisk bild av agrarpolitiken. Även detta har uppnåtts, ty vi har för första gången erhållit en ändringsskrivelse från kommissionen efter den första behandlingen av budgeten i Europaparlamentet. Även detta är ett avsevärt framsteg och en uppmuntran till det österrikiska ordförandeskapet att fortsätta på det viset under sin mandatperiod.
För det tredje ville vi spara, men spara rationellt, och vi ville vara effektiva. Det visade vi till exempel genom att bland annat förse programmet Sokrates, som är ett av de mest effektiva programmen för medborgarna i Europeiska unionen, med 70 miljoner ecu. Jag tackar rådet uttryckligen för att det höjde kommissionens förslag att ställa 50 miljoner ecu för två år till förfogande. Detta är i hela historien med förhandlingarna enligt artikel 189b första gången som rådet ligger närmare parlamentet än kommissionen.
För det fjärde ville vi sträva efter en restriktiv personalbudget. Även detta har vi uppnått. Trots beslutet om utvidgning har vi säkerställt att det sparas på förvaltningskostnadssidan. Jag tackar där framför allt kommissionen för att den har arbetat gemensamt med oss på detta.
För det femte har vi lämnat marginaler som är större än alla marginaler i kategorierna 3 och 4 sammantaget under de senaste tio åren. Det måste man även vara klar över från rådets sida: Detta är resultatet av budgetsamråd här i församlingen, där det fanns en beredvillighet att följa beslutet eller målsättningen från årets början. Med detta vill jag också koppla ihop en mening, som jag igår tog ur en skrivelse från er företrädare, herr rådsordförande, nämligen från finansminister Zalm.
Finansminister Zalm säger i sin skrivelse, jag citerar: Therefore I hope that on budgetary matters in the future the cooperation between Council and Parliament will be characterized by this spirit of equal like-mindedness . Jag hoppas att vi faktiskt förverkligar det som vi strukturellt har lagt fram, även i kommande budgetförfaranden. Det är institutionella element. Vi har fört sju effektiva trepartssamtal med varandra. Denna effektivitet, det gäller för båda ordförandeskapen, för det nederländska och det luxemburgska, har inte funnits under tidigare år.
Slutligen vill jag här i all tydlighet fastställa: Vi har en budgettillväxt om 2, 1 % när det gäller förpliktelser och 1, 4 % när det gäller betalningar, och när ministrarna i rådet förklarar att Europa borde spara, då måste man känna till att den genomsnittliga budgettillväxten i medlemsstaterna i gemenskapen för budgetåret 1998 är 3, 2 %. Och de som skriker högst, nämligen tyskarna, har 2, 3 %, fransmännen 3, 6 %, spanjorerna 4, 1 %, belgarna 3, 5 %, danskarna 5, 5 %, jag skulle kunna fortsätta på det viset. De enda som, när det gäller betalningar, ligger under detta procenttal, är Finland och Sverige. Alla andra ligger över. De borde alltså först titta på sina egna siffror innan de kritiserar Europas utgifter, ty man får inte glömma att med en ökning om 1, 4 % samtidigt en tillväxt i storleksordningen 6, 7 % av strukturfonderna i kategori 2 är medtagen Om det vore på annat sätt, skulle vi få ett helt annat resultat. Detta beslut har inte Europaparlamentet fattat, utan alla de som tar munnen full i rådet när de visar oss på vilka procentsatser vi egentligen borde ligga på.
Herr ordförande! Jag tackar rådet för det nära samarbetet. Men jag vill i hela församlingens intresse säga en sak till här: Lenz, som sitter hos oss här från rådet, har vi redan en gång avtackat, när vi samarbetade med rådet. Jag vill tacka herr Lenz mycket hjärtligt för det nära samarbetet. Om jag är djävulen, då har han i denna debatt också haft åtminstone ett horn.
(Applåder)

Christodoulou
Herr ordförande! Budgeten som vi nu diskuterar har två egenskaper. Den ena är naturligtvis det som alla andra anfört, att den diskuterats i en anda av allmänt samtycke och alla de som lyckades föra budgeten till denna punkt är verkligen värda gratulationer.
Den har dock också en annan egenskap, herr ordförande. Den är något underlig och jag skall förklara varför: den ingår i en logik i enlighet med vilken den kallas att stödja medlemsländernas försök att uppnå visa mål, inte genom en ökning, men genom en minskning av anslagen, eller för att vara mer specifik, genom en minskning av medlemsstaternas bidrag till budgeten. Denna gång finns för all del motiveringen att man vill uppnå konvergenskriterierna för EMU. Nästa gång kommer det att vara försäkringen om tidsrymden för konvergens inom ramen för stabilitetspakten osv. Och när denna politik om några år kommer att ha lämnat vissa viktiga marginaler - förhoppningsvis under den övre gränsen på 1, 27 - då tror vi att vi, utan några speciella problem, kommer att kunna komma fram till utvidgningen.
Jag tror, herr ordförande, att överraskningar väntar oss, ty jag tror att vi om vi fortsätter att följa denna politik under en lång tid så kommer utvidgningen att äga rum mycket senare än vad som är politiskt önskvärt och detta måste vi som Europaparlament ha i åtanke. Det som alltså förefaller förändras är gemenskapsbudgetens filosofi och det är just hit den oro jag tidigare uttryckte riktar sig. Jag hänför mig inte till frågor rörande kontroll av bedrägeri eller snabb upptagning av resurserna, för vilka medlemsstaternas regeringar har ansvaret och vilka kommer att kallas att ta sitt ansvar, inte bara inför den Europeiska unionen utan framförallt inför deras staters folk, ty det är gentemot dem som de är huvudsakligen ansvariga. Jag hänför mig i större grad till att vi fortskrider till en större grad av fullbordande med början i en monetär union; alltså vore det rimligt att man väntade sig att gemenskapsbudgeten spelade en större roll både beträffande principen om hjälp och inom ramen för en ökad omfördelningsfunktion. Vi ser dock att det motsatta händer. I denna logiks spår går tyvärr också Europaparlamentet. Denna tendens understöds av gemenskapsbudgetens medfödda svaghet, en svaghet vilken ligger i sättet på vilken den finansieras.
Så länge som gemenskapsbudgeten saknar egna finanser, i begreppets riktiga innebörd, kommer problemet att kvarstå och intensifieras med tiden. Vad gäller mer specifika frågor tror jag, herr ordförande, att det är riktigt att vi återfört alla de ändringsförslag vi hade vid den första läsningen och framförallt de som hänför sig till en förbättrad hantering av resurserna, som bevarandet av investeringresurserna inom Meda och andra dylika.
Några ord, herr ordförande, vad gäller frågan om de rättsliga grunderna. Samland angav att vissa väldigt givande trepartssamtal ägt rum. Trepartssamtalen om de rättsliga grunderna var helt och fullt misslyckade, herr ordförande, och jag vill tro att Europaparlamentets position nu kommer att börja accepteras såsom rimlig och acceptabel. Jag hoppas att vi kommer att ha en gemensam lösning i det trepartssamtal som kommer att äga rum igen - jag vänder mig både till rådet och kommissionen - så att budgeten inte uppvisar den inkonsekvens avseende de rättsliga grunderna som den uppvisat hittills.

Kaklamanis
Herr ordförande! Jag håller inte alls med om filosofin bakom budgeten. Detta hindrar mig inte dock från att gratulera herr Samland och de föredragande Tillich, Tomlinson och Gianlsy, till det försök de gjort och till den samarbetsanda de visat gentemot många medlemmar av utskottet under den tid då denna budget sammanställdes.
Jag tror att den bild som budgeten presenterar är en smula paradoxal, och av detta skäl var vi tvungna att acceptera utpressningen från rådet beträffande strukturfonderna.
Jag frågar således: gäller Edinburghöverenskommelsen om strukturfonderna eller inte? Ty om denna överenskommelse, som var en överenskommelse på toppnivå, gäller, hur kunde rådet komma och säga oss "för att vi inte skall röra era strukturfonder, måste ni gå med på en minskning av jordbruksbidragen med 550 miljoner" ?
Dessutom frågar jag kommissionen: säger den sanningen eller inte, då den i början av varje år presenterar omkostnaderna för jordbruket? Ty om den säger sanningen, hur kunde även kommissionen gå med på en minskning med 550 miljoner, något som tyvärr också parlamentet röstade för?
Slutligen, vad gäller denna cancersvulst som heter arbetslöshet: denna budget ger i stället för akut vård endast aspirin; 150 miljoner ecu för 20 miljoner arbetslösa, alltså 7 ecu för varje arbetslös. Vet ni vad dessa 7 ecu motsvarar? Det motsvarar att den arbetslöse går och köper en pizza och en öl, detta är vad vi givit honom mot arbetslösheten!
Nästan ingenting ges till social välfärd, hälsa, utbildning, kultur; dessa är de element som utgör den Europeiska unionen och inte bara ecu och siffror, då vi glömmer att det bakom ecu och siffror finns människor.

Virrankoski
Herr ordförande! Jag vill börja med att tacka budgetsutskottets föredragande herrar Tillich och Tomlinson för en utomordentlig beredning och ett klart och tydligt betänkande. Så också herr Samland för en strålande ledning av budgetutskottet samt ledamoten av kommissionen herr Liikanen för ett konstruktivt samarbete.
Den budget för 1998 som vi nu behandlar har gjorts upp med stor moderation. Ökningen är liten och utgifterna och inkomsterna ligger klart under taket för medlemsavifterna. Detta har man nått genom en stram budgetering samt genom en extra nedskärning av utgifter i slutskedet då utgifterna minskades med 1, 1 miljarder ecu. Minskningen i huvudgruppen jordbruk är 550 miljoner ecu, jordbruket får således 368 miljoner ecu mindre än i år. Det är en stor nedskärning. Denna minskning måste genomföras utan att jordbruket äventyras och utan att jordbrukarnas inkomstnivå sjunker, vilket även varit avsikten. Budgetsutskottet sörjde för detta i sin resolution som också innehåller ett löfte om att godkänna en tilläggsbudget om de budgeterade medlen inte förslår. Med dessa anmärkningar är jag beredd att godkänna budgeten.

Nicholson
Herr ordförande! Får jag först av allt foga mina gratulationer till föredragandena, för denna utmärkta budget, och erbjuda mina gratulationer till det arbete budgetutskottet utfört. Samland sammanfattade det hela när han berättade hur många timmar det handlade om. Jag välkomnar det faktum att freds- och försoningspaketet för min region i Nordirland har antagits, att de principiella tvistigheterna om varifrån pengarna skulle tas har lösts, och att budgetutskottet kunde hålla vad de lovat vad Nordirland beträffade. Det är ett mycket viktigt budskap till min region i nuläget.
Det är alltid väldigt lätt att kritisera och mycket svårare att vara konstruktiv. Det vet vi alla, men detta är en konstruktiv budget, och jag är säker på att den kommer att utgöra en förelöpare till ett än bättre samarbete i framtiden.
Jag anser att vi måste försöka stödja utbildningsprocessen, genom Sokrates och andra program. Jag vill också göra samma påpekande rörande utlandsbesök, eftersom det utgör en mycket konstruktiv del av budgeten, och något vi inte bör springa ifrån. Det är väldigt viktigt att det parlament vi är kan sända ut budskapet och uppmuntra människor att komma hit och se vilket arbete vi uträttar.

Lukas
Herr ordförande, ärade kolleger! Varje budget är också ett visitkort från den politiska viljan som ligger bakom den. Man kan inte frånkänna denna budgetplan viljan till noggrannhet och sparsamhet. Som motivation för denna kurs anförs givetvis nödvändigheten av anpassning till den av regeringarna anbefallda sparsamheten för att konvergenskriterierna skall uppnås.
Kanske är denna något banala motivering ansvarig för att nedskärningar fortfarande i alltför hög utsträckning företas linjärt och alltför lite riktat. Prioriteringarna i budgetplanen anser jag totalt sett vara tillfredsställande. Modiga tyngdpunkter för att effektivt ta itu med huvudproblemen som Europa slåss mot, finns dock i bästa fall med som anspråkslösa ansatser.
Jag vill föra sektorn " Forskning och teknologisk utveckling" på tal, ty den har, som alltid, alldeles för låga anslag. Jämförelsen mellan å ena sidan forskning och utveckling och befrämjandet av oliver, socker och tobak kan kanske låta polemiskt, men det är symboliskt för en prioritering som inte har det europeiska näringslivets konkurrenskraft för ögonen, utan enskilda gruppers intressen. De totala utgifterna för forskning och teknologisk utveckling har getts ett anslag om 3, 49 miljarder ecu. Av detta tillfaller dessutom enbart 487 miljoner ecu informationsteknologin. De totala utgifterna för oliver, socker och tobak belöper sig däremot totalt till 4, 5 miljarder ecu.
På en hel rad tekniska områden visar den europeiska industrin, särskilt de små och medelstora företagen, upp alltmer tilltagande nackdelar gentemot den amerikanska konkurrensen. Risken finns att man förlorar världsmarknadsandelar och därigenom ytterligare förvärrar arbetslösheten. Eftersom både amerikanare och japaner investerar enorma summor på forskning, så är varje ytterligare ecu, som gemenskapen i framtiden använder för detta område, meningsfullt investerad i kampen mot arbetslösheten.

Dührkop Dührkop
Herr ordförande! Jag vill till att börja med gratulera Tillich till att ha lotsat budgeten för 1998 i hamn. Jag vill också personligen tacka, som framtida föredragande av budgeten, eftersom de riktlinjer som han anvisat i denna budget kan underlätta arbetet för mig nästa år.
Jag skulle helt kort vilja framhäva några ljuspunkter och orosmoln i budgetförfarandet innevarande år, som varit ett mycket konstruktivt förfarande - tycker jag - eftersom ett nytt sätt att umgås har inletts, på tu man hand, mellan den budgetansvariga myndighetens två grenar. Detta är resultatet av en mycket öppen och direkt dialog från tre håll. Det har möjliggjort, vilket tidigare talare sagt, att utveckla ett ad hoc-förfarande i kategori 1, genom att ge det en mer rationell behandling och att aktualisera budgetberäkningarna så sent som möjligt. På så sätt tror jag att rådet och parlamentet tillsammans har undanröjt hindret i fördragets stelbenhet till förmån för en större realism och åtstramning vad gäller jordbruksutgifter.
Vid toppmötet om sysselsättning i november tog rådet äntligen välvilligt till sig ett initiativ som Europaparlamentet varit angelägen om: skapandet av nya finansiella instrument och löftet om en rättslig grund för sysselsättningen.
Jag tror att man också måste framhäva Europaparlamentets attityd. När det gäller kravet på budgetåtstramning i medlemsstaterna har parlamentet svarat med mer, och satt vissa marginaler i kategorierna 3 och 4 högre än någonsin tidigare sedan 1988. Parlamentet har också vid första behandlingen ställt resurser till förfogande för sysselsättningsinitiativet. Men viljan att samarbeta har inte kunnat förhindra orosmoment i sista sekunden eftersom parlamentet, i förlikningen inför den andra behandlingen, befann sig där med rådet som bad om ännu större ansträngningar och begärde minskningar av betalningarna i just kategori 3 och 4 i utbyte mot en likvärdig minskning av krediterna i kategori 1. Det handlar inte här om -och det måste understrykas - ett tekniskt problem utan om ett politiskt, eftersom rådet med denna begäran berövar parlamentet dess budgetmässiga makt när de försöker bestämma de icke obligatoriska utgifterna. Detta är ett oroande prejudikat inför framtiden. Det är sant att parlamentet lyckas stärka ett av sina prioriterade områden med 70 miljoner ecu på två år - Sokrates-programmet - men det måste sägas mycket tydligt att satsningen på Sokrates grundar sig i parlamentets "omedgörlighet" , med tanke på att rådet, trots vad som sades i Amsterdam om att prioritera utbildning, föreslog en ekonomisk tilldelning för 1998 och 1999 till Sokrates-programmet som var mycket lägre än den parlamentet begärde.
Men herr ordförande, ledmöter, eftersom det nu är jul, som dell'Alba tidigare sa, och jultomten och de tre vise männen snart kommer, så skulle jag vilja skriva en önskelista, i egenskap av huvudföredragande för budgeten för nästa år. Min första önskan är att det konstruktiva samarbetet och dialogen som påbörjats under detta förfarande skall fortsätta. Den andra är att trojkans möte i början av året skall bidra till att uppmuntra en öppen inställning till att skapa realistiska mål för 1999. Den tredje är att rådet skall ha viljan att ha de prioriteringar parlamentet uttrycker i åtanke, eftersom Europaparlamentet alltid haft en förhandlande attityd avseende rådets beslut, som många gånger har ekonomiska verkningar. Och slutligen vill jag säga, som man gör i mitt land när man lämnar önskelistan till de tre vise männen: jag hoppas att de är snälla!

McCartin
Herr ordförande! Jag vill stödja denna budget och säga att vi tycks ha uppnått idealet i det att vi kunnat sänka de administrativa kostnaderna, och samtidigt sörja för de viktiga huvudområdena regional- och jordbrukspolitiken.
Inom det regionala området har vi ökat budgetmedlen, genom vårt åtagande att fördubbla strukturfonderna, och därmed uppfyllt vårt generösa åtagande gentemot unionens fattigare regioner. Inom jordbruket bör vi påpeka att vi vidmakthåller de globala utgifterna, med tillräckliga medel för att sörja för prisgarantierna och för hela våra åtaganden avseende de ersättningar som överenskoms i det senaste reformpaketet, trots det faktum att antalet jordbrukare minskar med 5 % om året. Vi ger alltså ett lägre antal jordbrukare lika mycket pengar - totalsiffrorna återger inte detta - med i genomsnitt 6 000 ecu till varje jordbrukarfamilj i gemenskapen, även om många av dem har andra inkomster utanför jordbruket.
Vi bör ur budgetmässig synpunkt påpeka att även om Förenade kungarikets lantbrukare har problem för närvarande - denna fråga togs upp i går kväll - så har deras problem uppkommit till följd av att de underlåtit att gå med i det monetära systemet, snarare än till följd av misslyckanden i den europeiska politiken. De genomsnittliga utbetalningarna till lantbrukarna för hela gemenskapen uppgår till 6 000 ecu, men till Förenade kungarikets lantbrukare är de 15 000 ecu, och för de spanska och franska endast 3 000 ecu respektive 13 000 ecu. Om man lägger kostnaden för BSE till detta så får Förenade kungarikets bönder någonting i storleksordningen 17 000 till 18 000 eecu per år. Det ligger över den genomsnittliga industriarbetarlönen och är ytterst generöst.
Det jag vill komma till är att det finns tre pelare i den gemensamma jordbrukspolitiken: frihandel, ekonomisk solidaritet och gemenskapspreferens. Om vi, eller någon annan grupp jordbrukare i någon av gemenskapens stater, försöker underminera frihandelspelaren, så angriper vi eller de en politik som håller landsbygden i Europa levande, och som lämnar mycket generösa stöd till alla lantbrukare, och särskilt till lantbrukarna i Förenade kungariket.

Kjer Hansen
Herr ordförande! Också jag vill gärna börja med att tacka för det goda samarbetet i budgetutskottet och med kollegerna, inte minst då dessa på ett positivt sätt tagit emot de ändringsförslag som lagts fram av den liberala gruppen. Jag vill först komma in på betänkandet av Giansily om EKSG: s driftsbudget, och jag vill genast slå fast att jag är en stor motståndare till betänkandets förslag om att kräva in en avgift på 0, 11 % under 1998. Det skulle vara helt orimligt att bestraffa en bransch på det här sättet med en sådan avgift, när parterna för övrigt har varit eniga om att avskaffa avgiften. Förslaget är ett uttryck för en ren omfördelning i bästa socialistiska stil och det är för mig obegripligt vilken logik som har motiverat föredraganden till att lägga fram detta förslag. Saken är den att det finns tillräckligt med pengar till diverse åtgärder. Som det framgår av betänkandet kommer EKSG inte bara att kunna leva på sina egna samlade intäkter, det kommer också att finnas ett betydande disponibelt kapital när avtalet löper ut. Så om ytterligare åtgärder skall genomföras, finns det alltså tillräckligt med pengar för det, och därför är det obegripligt för mig varför företagen inom denna bransch skall bestraffas genom att även i fortsättningen avkrävas en avgift. Jag tycker också att det är förödande för parlamentets trovärdighet och för den positiva inställning vi annars stöter på beträffande budgeten, för det kommer som en stor överraskning att denna fråga över huvudtaget skall tas upp till debatt. I övrigt råder ju enighet om att vi nu startar ett treårigt sysselsättningsinitiativ som kan ge vissa positiva resultat. Tillåt mig också att säga att jag gläder mig över det budgetansvar som parlamentet uttrycker. Jag är glad över att vi lyckades ställa upp vissa strama budgetmål och själva visa att vi kan leva upp till dessa mål. Det är alldeles avgörande att parlamentet som institution och vi direkt folkvalda politiker visar att vi vill använda skattebetalarnas pengar på ett effektivt, försvarbart och öppet sätt. Och jag tycker att det är viktigt att vi under de kommande året använder våra krafter just till att se till att vi i parlamentet själva sätter stopp för överkonsumtion, slöseri och antar en stram inställning till budgeten.

Colom i Naval
Herr ordförande! Åtstramning, åtstramning, åtstramning! Hur många brott skall begås i dess namn!
Ledamöter, jag har i dag äran att få uttrycka en minoritetsståndpunkt här i kammaren. Det är lika sällsynt som det snöfall som det som föll i Barcelona, min stad, i morse. Men det är en minoritet som vid beslutsfattandet i budgetutskottet bestod av 15 mot 13 - jag säger det, så att det ska stå klart för oss vad denna minoritet innebär.
Jag har en radikalt avvikande mening än budgetutskottets förslag och jag anser att det utgör en institutionell tillbakagång. En tillbakagång förskansad i en vädjan utan någon som helst grund i åtstramning. Enligt min uppfattning har förfarandet detta år bidragit till att tömma budgetförfarandet på innehåll och jag vet verkligen inte om vi fortfarande kan tala om två grenar av den budgetansvariga myndigheten. Det vore bättre att tala om en gren och en kvist.
Man menar att vi för första gången fått deltaga i besluten om de obligatoriska utgifterna, och det är en faktisk sanning. Men vad som verkligen inträffat är att rådet, efter fyra år, för första gången gången uppfyllt det interinstitutionella avtalet från 1993 i utbyte mot att parlamentet får betala vägtullarna för den omotiverade minskningen av betalningsbemyndiganden i de icke-obligatoriska utgifterna.
Ärade ledamöter! Jag tror att omröstningen på torsdag kommer att välsigna den budget rådet från början ville ha. Parlamentet har reducerats till rollen som slagpåse, att göra det smutsiga jobbet som rådet inte ville göra själv, att skära ner delar av kategori 3 och 4. Rådet sa i juli att man måste fortsätta att reducera denna miljard i utbetalningar till jordbruket och andra strukturfonder. Men det visar sig nu att det kvittar rådet att det skärs i kategorier för externa politikområden.
Jag avslutar med det, herr ordförande. Men jag vill säga att rådet inte har så mycket makt att kräva åtstramning när det är rådet självt som i år har gjort av med över 3 miljarder i oberättigade överkompensationer till spannmål.
Herr ordförande! Detta är ett mycket dåligt tecken inför det interinstitutionella avtal som vi ska förhandla om i slutet av 1999.

Garriga Polledo
Herr ordförande! Jag kommer bara att tala om vår kollega Giansilys betänkande, i vilket, enligt vårt sätt att se det, det enda vi vill ta avstånd från är idén att upprätthålla EKSG-avgiften i budgeten 1998. Detta eftersom förslaget till driftsbudget som presenterats av kommissionen visar att det redan finns tillräckliga medel för att upprätthålla verksamheten, såväl vad gäller omställningslånen och de sociala åtgärderna samt för forskningsstöd. I dessa tre fall täcks behoven ända till efter år 2000 och därför finns tillräckligt ekonomiskt utrymme för att ta bort avgiften.
Nåväl, ärade ledamöter, föredraganden föreslår att just nu, när gemenskapens kol- och stålindustri har lyckats återfå sin konkurrenskraft gentemot utomgemenskapliga produktioner, just nu, föreslår man en slutavgift som ska tjäna till att skapa sysselsättning utanför den sektor där nämnda avgift kommer att uppbäras, i det hypotetiska fallet att tack vare avgiften skulle man kunna skapa sysselsättning.
Detta är till att börja med inte möjligt eftersom det juridiska utlåtandet som uttryckligen begärts angående detta visar att de fonder som uppburits för nämnda avgift inte får överföras till Europeiska investeringsbanken. Det skulle strida mot gemenskapens lagstiftning. För det andra, att ta bort denna avgift, som vårt ändringsförslag föreslår, skulle öka produktiviteten i EKSG: s sektor, och därmed säkra sysselsättningsnivåerna.
Giansily bör förstå att detta inte ens är en fråga om ideologi utan en fråga om ekonomisk logik. Att upprätthålla avgiften, som föredraganden föreslår, kommer inte att öka sysselsättningen i andra industrisektorer. Men det som är säkert är att det inte kommer att hjälpa till att upprätthålla sysselsättningen inom kol och stål.
Ärade ledamöter, beslutet är ert.

Ghilardotti
Herr ordförande! Efter att ha lyssnat till hur föredragandena gratuleras - denna morgon kan man känna att julstämningen, fylld av samarbetsvilja och lycka över de uppnådda resultaten, sprider sig - skulle jag vilja lyfta fram den roll som har spelats av parlamentet, framför allt parlamentet, när det gäller denna budget. Redan vid första behandlingen fann parlamentet, tack vare sin noggrannhet och sitt ansvarstagande och ett djupt medvetande om de utmaningar som vi står inför - förverkligandet av den gemensamma valutan men, framför allt, det dramatiska problemet med sysselsättningen - lösningar som i denna budget lyfter fram sysselsättningen, ger den en speciell roll, disponibla resurser. Och detta gjorde det möjligt för rådet att i sitt extra toppmöte i Luxemburg ta ett klart ansvar för sysselsättningen som, om inte detta initiativ från parlamentets sida hade funnits, det skulle ha varit mycket svårt att ta.
Uppenbarligen har rådet vid andra behandlingen följt parlamentets linje. Jag tror dessutom att det skulle varit svårt för rådet att inte göra detta, eftersom vi har visat ett stort ansvarstagande. Vi har lagt tyngdpunkten vid de prioriteringar som gjorts sedan lång tid tillbaka - de små och medelstora företagens roll, utbildningens roll, betydelsen av lika möjligheter för män och kvinnor när det gäller sysselsättningspolitiken - och som precis stämmer överens med de riktlinjer som de olika medlemsstaterna har lovat att följa i sina respektive sysselsättningsåtgärder.
Mot bakgrund av den julstämning som råder är det nu rådet som har ansvaret för att se till att dessa val resulterar i konkreta åtgärder. Den juridiska basen - detta är något som många kolleger har hänvisat till - är en viktig faktor. Kommissionen har lovat att presentera sina förslag och jag tycker att rådet inte kan göra annat än ta sitt ansvar och godkänna den juridiska basen. Om inte rådet visar detta ansvarstagande, så har parlamentet verkligen producerat något som förblir ofullgånget.

Fabra Vallés
Herr ordförande! Om vi definierade budgeten 1997 som en återhållsam sådan, kan vi kalla 1998 års budget som enighetens budget, även om den fortfarande är återhållsam. Och jag menar inte den konsensus som vi i oräkneliga fall når här i parlamentet. Jag menar den konsensus, som vid detta tillfälle, nåtts av parlamentet och rådet där vi till och med övervunnit förslag från kommissionen, som i frågan om Sokrates-programmet.
Vi kan också känna oss nöjda med hur sysselsättningsinitiativet har getts form i budgeten: 150 miljoner ecu är inte ett dåligt första steg eftersom de, direkt eller indirekt, kommer att hjälpa till att skapa sysselsättning, samtidigt som de kan finansiera de interna politikområden som är förknippade med detta. Och jag litar på att turismen, genom ändringsförslag, kommer att räknas dit.
Och när vi talar om ändringsförslag, herr ordförande, är jag fortfarande orolig över vad som till sist kommer att hända med de 20 % som finns i reserven för allmänna informationsåtgärder, samt reserven för Prince-programmet, eller reserven för Meda-programmet som, även om det var rättfärdigat till en början, i dag lider av en oförrätt om man jämför med Phare-programmet. Jag litar också på att de krediter som röstades fram i första behandlingen för samarbetet med de spanskamerikanska länderna återupprättas.
Herr ordförande! Jag började med att tala om konsensus och jag skulle inte vilja avsluta utan att återvända till det. Jag hyser inga tvivel om det utmärkta arbete föredragandena Tillich och Tomlinsson utfört, eller den beslutsamhet Samland visat i förlikningen, men att acceptera nedskärningar i budgeten efter första behandlingen - och att dessa nedskärningar skall drabba gemenskapliga politikområden - kommer att kräva att vi anstränger oss för att ta ansvar och effektivitet i informationspolitiken för att de europeiska medborgarna på korrekt sätt skall kunna tolka att nedskärningarna har sin grund i den påtvingade återhållsamheten för att uppnå målen i Maastricht-fördraget, och inte i vår brist på tilltro till den passionerande europeiska idén.

Tappin
Herr ordförande! Jag tar detta tillfälle i akt till att gratulera Giansily till det utmärkta arbete han lagt ner på sitt betänkande. Framtiden för EKSG: s driftsbudget är inte utan sina kontroverser eller komplikationer. Vi har sett det i vissa ledamöters motstånd i dag. Men jag anser att föredraganden har hållit en tydlig och konsekvent kurs under hela förfarandet. Han bör lovordas.
Jag frågade kollegor: Vilket tema har årets budget haft? Temat har varit sysselsättningsskapande. Parlamentet, rådet och kommissionen har upprättat ett paket för sysselsättningsskapande. Ändå vet vi att vi i år har förlorat 17 000 jobb inom stålsektorn. Jag önskar att jag kunde inbilla mig att detta var de sista 17 000 jobb vi skulle förlora inom den sektorn. Jag önskar också att de jobb vi kommer att förlora inom kolsektorn - 8 700 jobb - vore de sista vi skulle komma att förlora vid omstruktureringen av kolindustrin. Men tyvärr så vet vi att dessa 25 0-26 000 jobb inte kommer att bli de sista vi kommer att förlora. Vi vet också att tiden håller på att rinna ut, men det är inte ett skäl till att lägga ner EKSG i förtid. De sista få åren som återstår i EKSG: s driftsbudget kommer att bli några av de viktigaste, kanske inte med avseende på omfattningen av de insatser som utförs under dess beskydd, utan eftersom det är de sista chanserna att göra något.
De som blivit arbetslösa i år, och de som kommer att förlora sina jobb under EKSG: s sista år, har rätt till ett stöd som inte är mindre än det vi givit dem som tidigare stötts av denna budget. På motsvarande sätt gäller att rätten att erbjuda nya möjligheter, för att ersätta dem som försvunnit inom kol och stål, fortfarande utgör ett behov inom gemenskapen. Vi bör inte sträva efter att avsluta befintliga program tidigare, eller efter att minska de belopp som finns tillgängliga för social omfördelning eller forskning. Vi bör försöka maximera de möjligheter som kvarstår. Av detta skäl stöder jag Giansilys resolution till fullo, å min grupps vägnar, som förfäktar ett återinförande av avgiften på 11 %.
EKSK utgör avslutningsvis Europeiska unionens själva kärnpunkt, men det är inte till följd av känslor som vi bör vidta dessa åtgärder nu. Det är för att vi har en skyldighet att skapa sysselsättning inom dessa stålsamhällen. Hur skulle vi kunna upphöra med stödet genom denna avgift och de sysselsättningsskapande programmen i EKSG-betänkandet, när vi stöder ett sysselsättningsskapande paket i en annan del av vår budget?

Sarlis
Herr ordförande! Efter ett ändringsförslag som 34 parlamentariker lämnat in och som godkänts av budgetutskottet, ingår turistföretagen uttryckligen bland de företag för vilka gemenskapspolitiken för medelstora företag kommer att tillämpas och finansiella medel kommer att tilldelas ur 1998 års budget.
Om detta förslag framröstas av parlamentet kommande torsdag kommer inledningen av programmet Philoxenia att underlättas, åtminstone beträffande små och medelstora turistföretag. Jag påminner om att detta program, som är den Europeiska kommissionens, efter viktiga förbättringar som godkändes av parlamentet är inaktivt i avsaknad av resurser.
Turismen, en viktig produktiv gren av den europeiska ekonomin, har behandlats ogynnsamt av ministerrådet. Jag påminner om att medlemsstaterna i Amsterdamfördraget inte infogade ett förslag från Europaparlamentet beträffande en omnämning i fördraget av turism som en gren av ekonomin. Jag hoppas att parlamentet kommer att godkänna de små summor som ges till turismen i och med ändringsförslaget som vi inlämnat, och på så sätt ge hopp till de 10 miljoner som arbetar inom turistnäringen och detta kommer naturligtvis att vara ett tecken. Det är inte möjligt att det sedan tre år tillbaka finns ett program, godkänt av alla medlemsstater, som inte tillämpas i avsaknad av resurser - och vi talar om 5 eller 6 miljoner ecu. Det som turistnäringen kommer att få från de ekonomiska resurser som avsatts till små och medelstora företag är ännu mindre än dessa 5 eller 6 miljoner. Alltså bör parlamentet denna gång rösta för ändringsförslaget så att detta program skall kunna tillämpas. Vi ger svar till tusentals miljoner arbetare inom denna sektor.

Willockx
Herr ordförande, ärade kolleger! Fördelen med de två behandlingar som vi har i år är att vi vid den första behandlingen kan försöka öka trycket till sysselsättningskonferensen i Luxemburg, och att vi vid den andra behandlingen kan utvärdera sysselsättningskonferensen ur budgetär synvinkel också. Det måste stå klart att vi alltid sagt att vi måste få en global utvärdering, inte bara av vårt eget sysselsättningsinitiativ - som är av relativt blygsam omfattning - utan av alla de åtgärder som vidtagits.
Nåväl, det behöver inte alltid vara negativt. Jag tror att toppmötet i Luxemburg, med tanke på de blygsamma ambitionerna, har visat sig vara relativt framgångsrikt när det gäller sysselsättningen. Det mest påtagliga, tydliga imperativet när det gäller yrkesutbildning och obligatorisk fortbildning är för oss en tydlig signal, en signal också till allmänheten att Europa vill betyda något. Mindre påtagligt, men minst lika viktigt, är insatserna med avseende på investeringar, investeringsstimulerande åtgärder som framförallt drivits upp i riktning mot de små och medelstora företagen, i riktning mot de nya teknikerna. Det tycker jag verkar vara särskilt viktigt.
Det finns dock inget skäl till upprymdhet. Jag har redan nämnt att toppmötet i Luxemburg om sysselsättning var en relativ framgång, men det började med blygsamma ambitioner. Jag tror att vi måste fortsätta pröva Europas sysselsättningspolitik mot Jacques Delors vitbok, som det nästa år var fem år sedan den antogs. Vi vet att vi kommit en bit på vägen, och vi lade till ett stycke i Luxemburg, men att det fortfarande inte räcker. Jag tror att vi måste uppmana kommissionen att försöka fortsätta den mer ambitiösa taktik som lades fram i förtroendepakten, och att vi måste försöka övertyga rådet att insatser måste göras för att använda de faktiska budgetöverskotten till sysselsättningsändamål. Jag accepterar inte att man måste ta till konvergenskriterier eller stabilitetspakten för detta ändamål, när allt kommer omkring är ju den budgetmassa det handlar om marginell jämfört med den totala bruttonationalprodukten.

Rübig
Herr ordförande! En budget utan ny skuldsättning, det är egentligen något alldeles speciellt i Europa och i den här världen. Och inte nog med att det inte finns någon ny skuldsättning, utan det skapas till och med en reserv. Jag tror att man alltid måste påminna åhörarna på läktarna om det, när vi talar om Europeiska gemenskapens budget, att man här planerar så noggrant, att det varje år blir något över. Vi hoppas att de nationella staterna följer vårt exempel.
Vi ställer naturligtvis också upp finansplaner, fleråriga, nu från 1997 till år 2002, vilket naturligtvis har enorma fördelar i planeringen och ökar översiktligheten och precisionen. På EKSG-området till exempel finns det nu en översikt, där man exakt kan se vilka medel som kommer att krävas i framtiden, och vilka som inte kommer att behövas. Vi har höjt understödet till forskning, vi har höjt anslagen för utbildning, och vi bemödar oss om att stödja dem som är duktiga, så att det skapas nya arbetsplatser.
Vi vet att vi enbart genom att ge ut pengar inte skapar några nya arbetsplatser. Staten kan inte det. Vi måste skapa motivation, så att arbetsgivarna är beredda att göra mer på detta område. Jag tror inte att bibehållandet av avgiften på 0, 11 % på EKSG-området är meningsfullt. Den aktiva formen är egentligen också verkligt betänklig, och jag tror att stålavgiften, i synnerhet enligt artikel 50 på detta område, säkerligen skulle stöta på problem.
Dessutom känner de företag, som arbetar bra, av ett enormt tryck från stålimporten från tredje land, vilken ju skulle underlättas på så sätt. Våra företag avtar i konkurrenskraft, och ersättningsprodukter för stål och kol blir därigenom också mer konkurrenskraftiga. Därför tror jag att bibehållandet av andelen skulle skada vår sunda industri.

Imaz San Miguel
Herr ordförande! Jag vill till att börja med gratulera föredragandena Tomlinson, Giansily och, framför allt, Tillich, föredragande för Europeiska unionens allmänna budget, för att de i denna budget nått ett förlikningsavtal i ett svårt förfarande, och i vilket såväl Tillich som ordföranden i budgetutskottet, Samland, varit kapabla att försvara parlamentets budgetprioriteringar genom en överenskommelse med rådet.
Det är en stram budget under svåra villkor och där, trots allt, åtagandena ökar med 2, 1 %. Därför är den en insats för den framtida europeiska budgetens utveckling.
Men budgeten är också en insats för solidaritet. I ett återhållsamt år, under ett räkenskapsår då budgeten endast ökar med 2, 1 % för sina åtaganden, ökar politikområdena för solidaritet med 6 %. Det är ett positivt tecken och en god nyhet för dem som tror att Europa skall vara något annat än en marknad, något annat än ett frihandelsområde, och som vill skapa ett verkligt federalt politiskt projekt för folkgrupper där solidaritet med de sämst gynnade är en av grunderna för de europeiska politikområdena.
Ökningen av strukturpolitiken som uppnåtts tack vare detta parlaments agerande, som vissa betecknar som verkningslöst, är ett viktigt steg i byggandet av detta gemensamma solidariska område. Jag hoppas bara att vi från år 2000, med utvidgningen av Europeiska unionen, skall vara kapabla att upprätthålla de interna utjämningsnivåerna till samma nivåer som nu är aktuella för de femton medlemsstaterna, trots kortfristiga valtekniska intressen i vissa av medlemsstaterna.
Dessutom satsar denna budget också på sysselsättningen. Någon kanske säger att insatsen är blygsam, men den är början på en större inblandning av gemenskapspolitiken mot arbetslösheten. Jag hoppas också att strukturfonderna i framtiden också i större utsträckning blandar sig i europeiska regioner med hög arbetslöshet, samt i konkreta sysselsättningsskapande åtgärder. I synnerhet i de sektorer där efterfrågan ännu inte är konsoliderad men som utgör en framtida källa till sysselsättning.
Och jag avslutar, herr ordförande, med Giansily-betänkandet och ber om stöd för Rübigs och Bartons ändringsförslag om att ta bort avgiften, dvs. den skatt som läggs på vissa sektorer, som kol- och stålsektorn, som börjar bli konkurrenskraftiga - stålsektorn av egen kraft - och som vi inte kan straffa genom att belasta dem med extra pålagor, eftersom det är absolut nödvändigt att främja dessas konkurrenskraft för att skapandet av arbetstillfällen i dessa sektorer verkligen skall kunna ske.

Bourlanges
Herr ordförande! Den här budgeten är inte entusiasmerande, men den är rimlig. Det förefaller som om våra institutioner kollektivt uppnått ett visst förstånd, och det är en god nyhet för alla, särskilt för dem som tvivlar på parlamentet. För det måste vi framförallt hylla föredraganden, men också samtliga aktörer.
Vi har accepterat måttlighet, uppnått balans, bekräftat vår företrädesrätt, uttryckt våra prioriteringar. Vi accepterade måttligheten och vi gjorde rätt i det. Men vi skall inte överdriva, och Christodoulou erinrade om det nyss, det är bra att göra åtstramningar som staterna gör, det skulle däremot vara allvarligt att inte anse att Europeiska unionens budget lyder under en geografisk logik och har annorlunda befogenheter, eftersom unionen utvidgas och hela tiden ökar sina befogenheter.
Vi uppnådde jämvikt. Man ville att vi skulle göra den största ansträngningen beträfffande strukturfonderna, men vi vägrade. Eftergifterna var balanserade mellan obligatoriska och icke obligatoriska utgifter. Var och en lämnar sitt bidrag. Det är bra, även om detta inte glädjer någondera av parterna.
Vi bekräftade vår företrädesrätt. Tack vare ändringsbrevet och detta något komplexa men mycket gemenskapsmässiga förfarande tar vi ett blygsamt men bestämt steg inom de obligatoriska utgifterna. Jag har hört vissa oroa sig för det, min vän Giansily, bl.a. Jag är frestad att säga: "Det är senare än du tror" . Vi försvarar egentligen inte jordbrukets intressen genom att neka till ett lugnt och balanserat medbeslutande mellan de två institutionerna och genom att hålla fast vid ett absurt system, där olika myndigheter skulle avgöra, var och en på sitt område, två halva budgetar som utarbetats på olika sätt.
Vi angav våra prioriteringar. Det finns vissa, det finns många, den viktigaste är självfallet sysselsättningsinitiativet. Det är inte någon förolämpning mot Europeiska rådet att säga att utan den enighet som uppstått mellan ordförandeskapet och parlamentet skulle det extra europeiska rådet i Luxemburg om sysselsättningen varit lite tomt och bara bestått av några högtidliga uttalanden. Vi tillförde det enda verkligt konkreta till detta toppmöte.
Jag tror att man skall glädja sig över allt det. Den institutionella triangeln, om jag så får säga, fungerar som en magisk kvadrat. Och om den nu faktiskt fungerat som en magisk kvadrat beror det på många människor. Komplimangerna har varit många. Jag för min del skall bara framföra en. Jag skall ge en personlig komplimang till Jean-Jacques Kasel, en outtröttlig, diskret och effektiv hjälte i det luxemburgska ordförandeskapet. Jag ger honom ensam denna personliga komplimang, men naturligtvis går mina komplimanger till alla. Mina kolleger har varit så frikostiga med komplimanger men jag vill ända lägga till några.
Några ord om EKSG. Vi har upptäckt att föredraganden Giansily låtit oss ta del av en intressant erfarenhet: han har ändrat sig två gånger. Denna Madelins vän har upptäckt förtjänsterna med den obligatoriska avgiften, och i sin egenskap av lärjunge till general de Gaulle upptäckt Jean Monnets förtjänster. Jag gläder mig åt det sistnämnda, eftersom jag tror att den europeiska idén bara göra framsteg mitt land genom att Jean Monnets och general de Gaulles traditioner förenas. För övrigt är jag oroad eftersom jag tror att Giansily har glömt Jean Monnets viktigaste förtjänst, nämligen pragmatismen. Han föreslår en avgift som är obefogad. Varför belasta det ena företaget snarare än det andra? Han föreslår en avgift som är onödig eftersom, uppriktigt sagt, vet man inte varför man borde använda avgiften, medan kommissionsledamoten förklarat för oss att han i reserverna hade de resurser som krävs för att finansiera denna operation.
Han föreslår slutligen utgifter som är lite orealistiska. Jag har hört uttrycket "lån med statlig räntegaranti" . Det oroar mig. Jag är ingen vän av lån med statlig räntegaranti. Jag föredrar lånegarantier, jag föredrar riskkapital. Jag anser att man kan göra av med det som Giansily önskar att vi skall göra av med, utan ytterligare avgifter och genom att tillföra medel till initiativen Resider och Rechar.
Kommissionen gjorde en öppning här och jag skulle önska att parlamentet griper tillfället. På så sätt skulle vi, mina kära kolleger, kunna genomföra en politikers grundläggande dröm: öka utgifterna utan att öka avgifterna!

Ordföranden
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum på torsdag kl. 9.30.

Framsteg på området för rättsliga och inrikes frågor
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är debatten om muntliga frågor från Nassauer för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter och inrikesfrågor till rådet (B4-0915/97-0-108/97) och till kommissionen (B4-0916/97-0-109/97) om den årliga debatten om framsteg på området för rättsliga och inrikes frågor - artikel K6.3.

Nassauer
Herr ordförande, ärade kolleger! På grundval av denna muntliga fråga talar vi om framstegen på området för rättsliga och inrikes frågor under det gångna halvåret. Vi kan här för det första med tillfredsställelse fastställa, att det luxemburgska ordförandeskapet har gjort framsteg. Det gäller både för det formella samarbetet med parlamentet och i sak.
Vi vill, herr rådsordförande, gärna framhäva att, liksom i förskott, Ni har gjort det till regel att generellt höra parlamentet när det gäller åtgärder som har med tredje pelaren att göra. Det är ett bra förfarande. Det var inte er plikt att göra det, varken enligt fördraget eller av någon annan anledning. Jag tror att vi gemensamt har uppnått goda arbetsresultat. Vi vill uttryckligen och berömmande framhäva detta.
(Applåder) Vi vädjar nu till er, att ni även förmedlar er övertygelse till er efterträdare, som vi naturligtvis nu kommer att ställa liknande förhoppningar till.
Utan tvivel finns det ytterligare önskemål på detta område. Det vore bättre om vi förde denna debatt på grundval av en rapport från rådet. Även detta kanske kan lämnas vidare som en impuls. I katalogen som beskriver ett sådant arbete hittar vi varje gång en mängd ärenden, som man sedan i slutet av det halva året inte riktigt vet i vilken riktning de har utvecklat sig eller varför de inte har utvecklat sig. För varje ordförandeskap skulle det vara ett bra tillfälle att visa fram projekt och förverkligandet av dem, men också visa på de anledningar som legat hindrande i vägen för ett förverkligande.
Arbetet på detta område har blivit utomordentligt mångsidigt. Det omfattar teman som bekämpning av människohandel, bekämpning av organiserad brottslighet, skydd för ekonomiska intressen i Europeiska gemenskapen, behandling av minderåriga medborgare i tredje land utan sällskap av vuxen, riskbedömning och kontroll vad gäller syntetiska droger, bekämpning av mutor, personkontroll vid de yttre gränserna och ett för det praktiska arbetet utomordentligt viktigt tema, nämligen en överenskommelse om delgivning av skrivelser inom och utanför domstolen på civil- och handelsområdet.
Bakom denna mycket juridisk-tekniska formulering gömmer sig ett centralt problem för samarbetet inom den tredje pelaren, nämligen samarbetet på området för rättsliga och inrikes frågor. Den stora uppgiften, som vi nu har framför oss, är uppbyggnaden av ett europeiskt juridiskt nät, dvs. ett europeiskt rättsområde. Vi har vant oss vid att när det gäller områden för den gemensamma marknaden, näringslivet, så fungerar handeln gränslöst, men att de rättsliga instrument som skyddar handeln upphör vid de nationella gränserna. Detta är illa för medborgarna och illa för konsumenterna. Det är för övrigt också svårt att inse varför en dom från tingsrätten i Kassel inte kan tillställas en fransk medborgare direkt just från denna tingsrätt, med den effekten att man också skulle kunna verkställa domen omedelbart.
Det behöver vi, och det är möjligt inom denna ram. Det kommer att bli uppgiften för den tid som kommer, även om man tar hänsyn till att arbetet på detta område kommer att utsättas för bestående förändringar i och med ratificeringen av Amsterdamfördraget. Visserligen kommer till att börja med samma föreskrifter att gälla för förfarandet. Rådet beslutar enhälligt, och parlamentet hörs. Efter ratificeringen av Amsterdamfördraget finns det dock en gemenskaplig rättslig grundval för områdena asyl, invandring, polisiärt samarbete, och det internationella samarbetsförfarandet som vi nu provar, kommer inte längre att gälla.
Här kommer det också upp frågor för oss, herr rådsordförande. Jag skall nämna en. Nu kontrollerar de nationella parlamenten sina regeringar. När det finns ett gemenskapligt ansvar, försvinner motsvarande områden som exempelvis asyl, invandring ut ur den nationella kontrollen, utan att underställas fullständig kontroll från detta parlament, eftersom vi enbart hörs, och inte skall vara med och besluta. Detta kommer några författningsjurister att få fortsätta att bry sina kloka huvuden med. Vi råder er därför uttryckligen, herr rådsordförande, om att så snart som möjligt göra bruk av möjligheterna att införa majoritetsbeslut och medbestämmande från parlamentet.
Det finns en rad detaljer som vi gärna skulle se att de stöddes. Vi behöver förbereda inlemmandet av Schengen. Vi behöver utarbeta en lagstiftning om den gemensamma asylrätten. Och vi vill också vid sidan av alla detaljer vidareutveckla Europol till en enhet som står under kontroll av en europeisk kommissionär, under juridisk kontroll av EG-domstolen och den parlamentariska kontrollen från detta parlament. Därför ber vi, herr rådsordförande, med tanke på våra utmärkta erfarenheter av er, framför allt om er assistans!
(Applåder)
Fischbach
Herr ordförande, mina damer och herrar! En fin tradition erbjuds oss av artikel K 6 i fördraget, som ålägger oss att varje år, inom ramen för den tredje pelaren, sammanfatta åtgärder och genomföranden beträffande rättsliga och inrikes frågor.
Jag skall först säga, herr ordförande, att jag uppskattade inlägget från Nassauer, en av specialisterna på området här i parlamentet. Han angav ett antal vägar som vi borde ta på allvar under kommande månader och år, eftersom det rör sig om fullständigt realistiska vägar som borde ingå i ett mer nära och mer lojalt samarbete mellan rådet och Europaparlamentet.
Jag skulle också vilja säga, herr ordförande, att jag här sammanfattar hela 1997. Det är inte en sammanfattning över Luxemburgs ordförandeskap, eftersom en sådan sammanfattning även skulle omfatta det nederländska ordförandeskapet. Det nederländska ordförandeskapet var sysselsatt med att förbereda och utarbeta förslaget till Amsterdamfördraget, och jag tror att arbetet blev korrekt utfört. Det kom sedan an på det luxemburgska ordförandeskapet att genomföra och föregripa ett antal av bestämmelserna i Amsterdamfördraget. Jag är tacksam mot parlamentet för att det har följt oss.
Jag bad alla mina kolleger att agera som om Amsterdamfördraget redan tillämpades och alla gjorde det. Herr ordförande, jag kan, med adress till Nassauer, Schulz och alla andra talare, säga att det brittiska ordförandeskapet, som kommer efter oss, och det österrikiska ordförandeskapet som därefter följer, alla är beredda att fortsätta på samma väg och göra det modus vivendi som vi kommit överens om under de sex senaste månaderna till sitt. Alla ville göra det, eftersom parlamentet utan dröjsmål reagerade på vårt erbjudande genom att i tid yttra sig om ett antal projekt och gemensamma åtgärder som ordförandeskapet överlämnat och med ett resultat som definitivt var uppmuntrande.
Luxemburgs och Nederländernas ordförandeskap fokuserade på ett antal bestämda områden. Det första var kampen mot den organiserade brottsligheten. Tack vare tidsplanen från Amsterdam kunde 33 punkter avgränsas inom mycket precisa och väl definierade tidsfrister. Vi var naturligtvis tvungna att respektera tidplanen. Jag tror att vi gjorde det genom att uppnå politisk enighet om den gemensamma åtgärden att inrätta ett europeisk rättsligt nätverk. Vi gjorde det genom att lägga sista handen vid den gemensamma åtgärden enligt vilken de internationella instrumenten skall utvärderas på ett annat sätt än på nationell nivå. Det räcker inte med att anta ett avtal man måste också veta om alla är beredda att tillämpa det i enlighet med lagstiftarens vilja.
Vi gjorde allt, verkligen allt, för att avsluta den gemensamma åtgärden att kritisera medverkan i organiserad brottslighet. Vi lyckades inte. Jag erkänner att jag är ytterst besviken, eftersom parlamentet har rätt att fortfarande och alltid insistera på nödvändigheten av en gemensam definition av den organiserade brottsligheten. Hur skall vi kunna bekämpa den organiserade brottsligheten inom Europeiska unionen om vi inte, medlemsstater emellan, lyckas komma överens om samma språk, samma wording , samma definition av den organiserade brottsligheten.Vi var nära att lyckas, herr ordförande, men en enda medlemsstat hindrade oss från att gå vidare och alltså komma överens.
Jag skulle också vilja påstå, herr ordförande, att vi även gjort avsevärda framsteg på området polissamamarbete. Jag tänker på Europol. Fem stater har redan, vid tidpukten för vår diskussion, ratificerat Europolkonventionen. Tio medlemsstater återstår som borde göra det de närmaste månaderna, senast i februari för att Europol skall kunna bli operativt i juli. Vi har anpassat huvuddelen av förordningarna som den nya institutionen Europol grundas på och vi hyser gott hopp om att konventionen kommer att avslutas och ratificeras av samtliga medlemsstater i början av nästa år.
Vi betraktar, jag betraktar personligen, antagandet av avtalet Neapel II som det luxemburgska ordförandeskapets flaggskepp och jag skall säga varför. Det handlar om ett samarbete mellan tullmyndigheter, vilket borde ge dem nödvändiga och tillräckliga instrument för att på ett effektivt sätt bekämpa den illegala handeln med alkohol, cigaretter, narkotika, psykofarmaka, vapen, ammunition och radioaktivt material. Det handlar om ett instrument som borde göra det möjligt att höja kvalitén betydligt i den gränsöverskridande kampen mot den organiserade brottsligheten.
Men vi har inte nöjt oss med det. Vi skall även notera antagandet, den politiska enigheten om Brysselavtalet II. Det är första gången som vi, när det gäller rättsligt samarbete på det civila området, går vidare från fädernestadiet för att utvidga våra befogenheter till mödernet. Denna utveckling är mycket viktig för våra medborgare eftersom det handlar om områden som skilsmässa, hemskillnad, ogiltigförklaring av äktenskap, vårdnad av barnen, beslut som måste erkännas och verkställas i samtliga medlemsstater. Även här har vi slutligen godkänt ett avtal som är av avgörande betydelse för den rättsgemenskap vi gör anspråk på. Jag skulle kunna ge fler exempel.
När det gäller narkotika måste jag påpeka ett antal resultat, men framförallt, och det är första gången, resultaten av detta första informella möte mellan justitieministrar och ministrar med ansvar för narkotikafrågor, vilka diskuterat ett mer samstämmigt och mer pragmatiskt synsätt när det gäller kampen mot narkotika. Jag kan inte säga att mötet var en stor framgång, men det gjorde det möjligt att i lugn och ro och objektivt diskutera problem som både faller under justitiministrarna och hälsovårdsministrarna, även om de betraktar problemen ur olika vinklar. Det är självklart att justitieministrarna tenderar att mer betona påföljdsaspekten medan hälsovårdsministrarna naturligtvis är mer oroade över den förebyggande aspekten. Vi lyckades ändå uppnå viss konsensus runt bordet.
Jag skall förklara på vilket sätt jag anser att denna diskussion varit mycket fruktbar. Den borde f.ö. styra justitie- och hälsovårdsministrarna under de kommande månaderna och åren. Ministrarna kom överens om att narkomanen huvudsakligen är en sjuk man eller kvinna, som behöver stöd och hjälp i stället för straff. Och vi kom överens om att det är lika viktigt, eller viktigare, att betona den förebyggande aspekten i kampen mot narkotikan som påföljdsaspekten.
Det, herr ordförande, var en kort sammanfattning av detta år, men den borde vara tillräckligt betydelsefull för att förstås av de värderade ledamöterna. Det här året har enligt min uppfattning varit mycket nyttigt när det gäller rättsliga och inrikes frågor. Vi har gjort avsevärda framsteg på flera områden, såsom kampen mot den organiserade brottsligheten, polissamarbetet, det rättsliga samarbetet på straffområdet, det rättsliga samarbetet på det civila området. Vi har även utökat och intensifierat dialogen med länderna i Central- och Östeuropa och med Cypern och särskilt betonat utvärderingen av juridiska instrument i enlighet med kriterierna från Köpenhamn, men ni skall få se, herr ordförande, att förhandlingarna med länderna i Central- och Östeuropa, säkert blir mycket svåra när det gäller den tredje pelaren och utvärdering av de instrument jag nyss tagit upp.
Herr ordförande! Jag tror att vi har utfört ett bra arbete. Vi har naturligtvis inte gjort allt, men resultaten av ett ordförandeskap mäts i förhållande till framgången hos de ordförandeskap som kommer efter. Jag vill ännu en gång tacka er för att ha givit mig ordet. Men jag vill framförallt tacka parlamentet, samt de värderade ledamöterna av utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter, utskottet för rättsliga frågor, det institutionella utskottet och budgetkontrollutskottet eftersom vi också har gjort mycket när det gäller skydd av gemenskapens finansiella intressen samt korruption. Jag skulle vilja tacka dem alla för deras engagemang och tillgänglighet för en fråga som är gemensam för rådet och parlamentet. Jag tänker på vår bestämda kamp mot den organiserade brottsligheten. Säkerheten, herr ordförande, och immigrationen är de frågor som mest oroar våra medborgare. Vi måste därför leva upp till deras förväntningar och deras intressen, eftersom de är befogade och de borde också tillfråga oss när det gäller trovärdigheten i det arbete vi utför tillsammans.
(Applåder)

Gradin
Fru ordförande! Frågorna under tredje pelaren har alltmer kommit i centrum i den europeiska debatten, och det med rätta. Det handlar om ökad säkerhet och trygghet för medborgarna. Om vi skall kunna åstadkomma fri rörlighet för människor, så måste vi också kunna hantera de problem som hänger ihop med flyktingskap, med organiserad brottslighet, med knarkhandel, med bedrägerier, korruption och slavhandel med kvinnor och barn. Vi måste skapa ett effektivare samarbete mellan våra länder.
Det här året har präglats av arbetet med Amsterdamfördraget och med utvidgningen av unionen. Europeiska unionen står inför en uppgift av historiska dimensioner. De nya demokratierna i östra och centrala Europa och i Baltikum som har kastat av sig kommunismen söker sig till unionen. För dem, liksom för EU: s nuvarande medlemsländer, handlar det innerst inne om att bygga ett samarbete för att säkra fred, stabilitet och demokrati.
Utmaningarna på området för den tredje pelaren är stora inom det nuvarande EU. De är också mycket stora i ansökarländerna. Dessa frågor är i högsta grad i fokus. Vi har skilda erfarenheter i EU och i ansökarländerna, men de problem som vi möter är i grund och botten desamma. Den organiserade brottsligheten drabbar oss alla. Låt mig ta ett exempel: Slavhandeln med kvinnor och barn är en viktig politisk fråga i EU. Nu börjar den också erkännas som en viktig fråga i ansökarländerna; det är deras unga kvinnor som drabbas. Ett annat exempel: Knarksmugglarna använder ansökarländer och transitländer i sin hantering. Nu inser ansökarländerna att det också leder till en inhemsk marknad för knark.
Vi har inte bara gemensamma intressen, utan också ett gemensamt ansvar. Från vår sida handlar det om att leva upp till pre-accession strategy . För ansökarländerna handlar det om att införa acquis på det rättsliga och inrikes området.
Vi har lagt ned mycket tid på att arbeta fram kommissionens yttrande för alla ansökarländer. På ett tidigt stadium har vi påpekat att just de inrikes och rättsliga frågorna skulle komma att kräva mycket arbete och tid i förberedelserna för utvidgningen. Detta kan ju förefalla självklart. Om den organiserade brottsligheten tillåts utbreda sig, så naggas demokratin i kanten. Om de demokratiska institutionerna inte klarar att omsätta och övervaka lagarna, så tappar människor tilliten. Det drabbar ländernas ekonomi. Den som investerar vill kunna lita på rättssystemet. Det är grundläggande för medlemskapsförhandlingarna att ansökarländerna övertar unionens acquis , vilket kräver stabila rättsliga institutioner.
Under våren ägnade vi mycket tid åt att argumentera för våra synpunkter i regeringsförhandlingarna inför Amsterdammötet. När det gäller den tredje pelaren innebär Amsterdamfördraget ett stort steg framåt, även om vi naturligtvis hade önskat att det hade varit ännu större.
Under året har vi, förutom arbetet på dessa två centrala områden, också tagit ett antal särskilda initiativ. Vi har lagt fram ett förslag om tillfälligt skydd, temporary protection , som vi debatterade här i kammaren i oktober.
Vår utgångspunkt har ju varit att människor med tillfälliga uppehållstillstånd bör ha samma slags skydd, oavsett i vilket medlemsland de befinner sig. Vi har också lagt fram ett förslag till konvention om regler för invandring, dvs. admission . Bakgrunden var helt enkelt att vi hade ett antal resolutioner som vi ville föra samman till ett enda instrument med likartade regler när det gäller arbetskraft, egenföretagare, studenter, forskare, familjemedlemmar och invandrare som är varaktigt bosatta inom unionen.
Jag har också under året presenterat ett meddelande om verkställighet och erkännande av civila domar som ju i viss mån svarar på den frågeställning som Nassauer efterlyser, dvs. att det i dag tar för lång tid och kostar för mycket att få en dom verkställd i ett annat medlemsland.
Som minister Fischbach sade, sprider sig de syntetiska drogerna som en löpeld bland ungdomar runtom i Europa. Drogerna designas för att undgå förbud i lagstiftningen, och det händer att myndigheter tvingas lämna tillbaka beslagtagna droger, helt enkelt för att vi inte har hunnit med att föra upp dem på en förbudslista. I dag tar det ungefär två år att få upp en ny drog på FN: s förbudslistor. Detta är naturligtvis inte acceptabelt.
När jag insåg omfattningen av detta problem, gav jag mina tjänstegrenar i uppgift att göra en ordentlig analys av situationen. Vi var klara med analysen i januari och arbetade sedan fram ett meddelande till parlamentet i maj. Vi har, som ni vet, föreslagit ett system för informationsutbyte som skall göra det möjligt för oss att snabbt varna varandra när nya substanser kommer ut på marknaden och att dela erfarenheter och analyser. Vi måste också få fram metoder för att snabbare kunna förbjuda nya kemiska droger. Detta ställde sig ministerrådet bakom i juni.
När det gäller kampen mot knarket har vi ett väl fungerande samarbete med både Europaparlamentet och ordförandeskapet. Kommissionen har också starkt engagerat sig i antidrogaktiviteter utanför Europas gränser. Det gäller såväl i Nordafrika som i Sydostasien och i Latinamerika. Jag kan nämna att vi så sent som i förra veckan deltog i ett möte i Dominikanska republiken om implementeringen av den handlingsplan för drogbekämpning i Karibien som antogs i Barbados i maj 1996.
Slavhandeln med kvinnor var föremål för en särskild debatt här i plenum i går, när Waddingtonbetänkandet stod på dagordningen. Som jag sade då, är vi i färd med att redan nu se på hur vi skall följa upp handlingsplanen. När det gäller sexuellt utnyttjande av barn håller vi på att arbeta fram ett meddelande som tar upp ett samlat grepp, och som bland annat kommer att föreslå ett gemensamt europeiskt register för försvunna barn.
Vi har under året startat Daphne som riktar sig till frivilligorganisationer som arbetar med barn och kvinnor som har utsatts för våld och sexuellt utnyttjande. Vi har mött ett mycket stort intresse, men har bara kunnat stödja en del av alla projekt som sänds in till oss. Vi hoppas nu att vi genom de enskilda projekten skall få erfarenheter och kunskaper som kan vara till glädje också för andra. Samtliga medlemsländer i EU är nu på ett eller annat sätt med i projekten.
Vi har också arbetat intensivt med att implementera fyra fleråriga program: Sherlock, Grotius, Stop och Oisin. Alldeles nyligen har kommissionen lagt fram ytterligare två fleråriga program, Falcone och Odysseus. Odysseus syftar till att stärka det praktiska samarbetet mellan dem som arbetar med falska dokument, gränskontroll, asyl- och migrationsfrågor.
Fru ordförande! När man ställer frågan på vilka områden som Europeiska unionen bör koncentrera sig, svarar en majoritet av de tillfrågade att det handlar om att bekämpa den organiserade brottsligheten, knarket och våldet. Det är detta som oroar människor i dag. De väntar sig att vi skall göra kraftinsatser för att värna deras personliga frihet, trygghet och säkerhet. Kommissionen spelar en aktiv roll i arbetet med unionens handlingsplan för kampen mot organiserad brottslighet. Det gjorde kommissionen inför toppmötet i Dublin och har fortsatt med det både före och efter toppmötet i Amsterdam. Det är glädjande att ministerrådet har ställt sig bakom att medlemsländerna och unionens institutioner tillsammans skall sätta kraft bakom orden att göra kampen mot organiserad brottslighet effektiv.
Verkligheten talar emellertid sitt tydliga språk. Vi har inom EU 15 olika rättssystem, skilda definitioner på bedrägeri och stora skillnader i reglerna för banker och finansiell verksamhet. Denna situation utnyttjar den organiserade brottsligheten. Det borde ställa skärpta krav på ökat samarbete och större effektivitet i unionens brottsbekämpning.
För att öka möjligheterna till ett effektivt samarbete har jag lagt fram ett förslag om en gemensam åtgärd, det s.k. Falcone-programmet, som syftar till just förstärkt samarbete mellan dem som arbetar på fältet med polisiära och rättsliga frågor på detta område.
Det är uppenbart att kampen mot organiserad brottslighet och korruption är ett viktigt inslag i de kommande medlemskapsförhandlingarna med länderna i Öst- och Centraleuropa. Handlingsplanen föreslår att en särskild samarbetspakt mot organiserad brottslighet skall ingås mellan ansökarländerna och EU: s medlemsländer. Tillsammans med ordförandeskapet är kommissionen nu i färd med att studera hur en sådan pakt skall utformas.
Jag har flera gånger, liksom föredraganden gör det, beklagat att många konventioner på tredje pelarens område ännu inte har trätt i kraft. Det handlar om Europol, utlämningskonventionen och konventionen om skydd för gemenskapens finansiella intressen. Jag skulle vara tacksam om också kammarens ledamöter hjälpte till så att vi, som ordföranden sade, åtminstone får Europol på plats till den 1 juli nästa år.
Som jag nämnde inledningsvis, innebär Amsterdamfördraget att det rättsliga och inrikes samarbetet lyfts upp till en ny nivå. Det innehåller ett femårigt arbetsprogram för hur gränskontroll, migrations- och asylfrågor samt civilrätt skall integreras med första pelaren. Det gäller även de frågor som nu ligger under Schengenavtalet. Samarbetet på det område som blir kvar inom tredje pelaren, dvs. polis, tull och straffrätt, kommer att utvecklas bland annat genom rambeslut. Vi kommer att fortsätta att arbeta med de instrument som vi har genom Maastrichtfördraget. Samtidigt förbereder vi oss självfallet för den dag då Amsterdamfördraget träder i kraft.
Jag anser att det krävs en ordentlig översyn av det nya fördragets konsekvenser för de rättsliga och inrikes frågorna. Jag har därför satt i gång ett analysarbete som jag tänker presentera för parlamentet och ministerrådet i form av en brett meddelande. Jag hoppas att det, på samma sätt som en vitbok, skall tjäna som ett viktigt underlag för en genomgripande debatt om hur vi skall förverkliga ett Europa i frihet, säkerhet och rättvisa.
Med detta vill jag tacka de utskott här i parlamentet som vi i kommissionen samarbetar intensivt med för ett gott samarbete under året. Jag vill även tacka ordförandeskapet för de lyckosamma insatser som vi, trots allt, har lyckats åstadkomma under 1997.

Ordföranden
Tack så mycket, kommissionär Gradin!
Debatten avbryts och återupptas klockan 15.00.

Välkomsthälsning
Ordföranden
Innan vi kommer till omröstningarna vill jag säga några välkomstord. Högt ärade kolleger, på den officiella åhörarläktarn hedrar oss i dag familjen till Miguel Angel Blanco med sin närvaro, det unga kommunalrådet från staden Ermua i spanska Baskien, som i juli i år bortfördes och mördades av terroristorganisationen ETA.
(Ihållande applåder) Som ni säkert kommer ihåg, orsakade Miguel Angel Blancos död en enorm chock både i Spanien och i resten av Europeiska unionen. Europaparlamentet isolerade sig inte från denna känsla, som även omfattar alla andra offer för terrorismen, utan skickade en delegation till Ermua, för att tydligt och klart visa sin solidaritet. Familjen åtföljs av borgmästaren i Ermua och talesmännen för de i stadshuset företrädda partierna. Jag vill uttala våra hjärtligaste välkomsthälsningar till alla er, så som de också uttryckts i applåderna från detta parlament. Hjärtligt tack för att ni kom hit!

Omröstning
Bébéar
Skyldigheten att ange jämförpriset för en artikel är förvisso lovvärd och kan bara bidra till bättre information till konsumenten.
Med tanke på det allt större utbudet av produkter går Oomen-Ruijtens betänkande i rätt riktning, att utbilda européerna i jämförande konsumtion. Enligt principen att alltför mycket information skadar informationen måste vi ända vara vaksamma mot de överdrifter som en sådan åtgärd skulle kunna innebära.
När parlamentets miljöutskott behandlade betänkandet fick jag redan då möjlighet att fästa mina kollegers uppmärksamhet på problemet med att ange literpris när det gäller vin eller sprit. Vad har konsumenten för nytta av att veta att den eller den champagnen eller whiskyn kostar så och så mycket per liter, när alla flaskor som erbjuds innehåller t.ex. 0.75 eller 0.70 l? Jämförelsen han kan vilja göra syns direkt på etiketten med artikelns försäljningspris.
Jag anser att det inte tjänar något till att överlasta en etikett om den extra informationen inte tillför något annat än jämförpriset. Jag önskar därför att bestämmelserna i artikel 10 fullständigt tillämpas: "bibehållande av mer gynnsamma bestämmelser" .
Med beaktande av detta förbehåll röstar jag för Oomen-Ruijtens betänkande. Ett mer enkelt och flexibelt direktiv är nödvändigt såväl för konsumenten som för affärsinnehavaren.

Cushnahan
Jag välkomnar förlikningsöverenskommelsen med rådet rörande arrangemang för dubbel prissättning av varor under övergångsperioden för införandet av den gemensamma valutan. Beslutet kommer att medföra att varornas pris anges i såväl den nationella valutan som i euro, inklusive priset per enhet, per kilo eller per liter i tillämpliga fall.
Undantaget för små butiksinnehavare tyder också på sunt förnuft. Små butiker får sex år på sig att uppfylla direktivets krav. Eftersom dessa små butiker säljer allting, hade det naturligtvis inneburit en oacceptabel börda att begära av dem att också sätta ut enhetspriset på produkter.
Dessa åtgärder är praktiska och kommer att hjälpa konsumenterna att bättre förstå hur den gemensamma valutan fungerar.
Råtobak (A4-414/97)

Ahlqvist, Andersson, Hulthén, Theorin, Waidelich och Wibe
Den svenska socialdemokratiska gruppen har avstått från att rösta om ändringen av denna förordning, eftersom vi anser att det inte skall utgå något jordbruksstöd till tobaksodling överhuvudtaget.

Bébéar
Genomförandet av den gemensamma marknaden och avregleringen den medfört, har avsevärt bidragit till att vissa ekonomiska områden i större utsträckning utsatts för internationell konkurrens. Produktionen av tobak är en sektor som ingår i den europeiska jordbruksekonomin, och den förtjänar därför all vår uppmärksamhet. Men den måste ändå behandlas oberoende av de ärenden om kampen mot tobaksmissbruk som kommer att tas upp i kammaren i morgon.
Som läkare och ansvarig för en öron-näsa-halsavdelning beklagar jag dagligen förödelsen som uppstår på grund av en överdriven konsumtion. De europeiska jordbrukare som odlar tobak skall emellertid inte betala priset för beslut som skulle missgynna dem i förhållande till deras amerikanska eller asiatiska kolleger. Det har hittills inte varit fallet, eftersom denna verksamhet fortsätter att skyddas.
Det är anledningen till att jag röstar för förlängningen av de nuvarande reglerna i avvaktan på en fullständig reform av organisationen för den gemensamma tobaksmarknaden. Jag är också positiv till tillämpningen av det brådskande förfarandet i fördelningen av kvoter för 1998 års skörd.
Systemet med en gemensam ersättningsnivå såsom det fungerar i dag, uppfattas positivt av flertalet producenter, vilka utgör en icke försumbar sysselsättningsreserv i dessa svåra tider.
Vi måste därför till att börja med säkerställa garantivärdena innan vi sedan kan planera för nya grunder som är mer i harmoni med framtidsutsikterna för världsmarknaden, samt de ansträngningar som gjorts för att minska de förödande konsekvenserna av tobaksmissbruket.
Jag kommer därför att rösta för förslaget såsom det lämnats av kommissionen till Europaparlamentet.

Holm
Jag har röstat mot detta förslag om att förlänga förordningen gällande den gemensamma organisationen av marknaden för råtobak. Anledningen är främst att jag anser stödet till tobaksodlarna vara orimligt, eftersom EU samtidigt har program för att förhindra rökningens skadeverkningar. Vi vet att tusentals och åter tusentals människor dör varje år på grund av tobaksrökning, och att sjukvårdskostnaderna är astronomiska för att sköta om de människor som far illa på grund av rökning.
EU: s stöd till tobaksodling bör därför upphöra helt och hållet. Stöd bör i stället ges så att de som i dag odlar tobak kan ställa om till annan odling.
De varningsklockor som vi i parlamentet fått, bland annat i revisionsrättens senaste årsrapport, visar klart och tydligt att EU: s politik inom detta område fungerar mycket dåligt. Bland annat fungerar inte de interna kontrollsystemen. Dessutom är bedrägerier vanliga. Jag tycker därför inte att det är rimligt att fortsätta denna politik.

Kirsten Jensen, Blak, Sindal och Iversen
De danska socialdemokraterna i Europaparlamentet har i dag röstat emot att den gemensamma uppgörelsen om råtobak förlängs till att omfatta skörden 1998. Vi tycker inte att den tobak som odlas i EU bör stödjas på grund av följande: Dels är det omoraliskt att den exporteras, då den inte lever upp till EU: s egna standarder, dels tycker vi att det är dubbelmoral att vi årligen använder 11, 2 miljoner ecu till att bekämpa cancer, samtidigt som vi stödjer tobaksodling genom marknadsordningarna. I stället går vi in för att lägga om produktionen i dessa områden till andra grödor för att på detta sätt ge de människor som just nu är beroende av denna produktion en existensgrundval.
Betänkande: Andersson (A4-313/97)

Lindqvist
Huvuddragen i betänkandet om framtidens arbetsorganisation är bra. Frågorna skall så långt som möjligt regleras decentraliserat genom avtal mellan arbetsmarknadens parter, s.k. partnerskap på avtalsbasis, som innebär att parterna själva bestämmer på vilken nivå avtalen sluts. Anledning saknas dock att dra in Europeiska kommissionen i partnerskapet såsom antyds i betänkandet. Jag har ändå röstat ja till betänkandet.

Lis Jensen
Jag röstar mot betänkandet av Andersson. Den tydliga överensstämmelsen mellan synpunkterna i detta betänkande och kommissionens grönbok bekräftar bara att majoriteten i Europaparlamentet helt delar kommissionens synpunkter om hur framtidens europeiska arbetsmarknad skall inrättas. Trots goda element i betänkandet är de enda parametrarna som pekar mot framgång i Andersson-betänkandet den kvantitativa tillväxten och en ökad ekonomisk profit. Därför innehåller betänkandet enbart en reparation av de negativa konsekvenser som förslaget i kommissionens grönbok kommer att medföra, exempelvis den negativa betydelsen som införandet av en årlig arbetstidsnorm kommer att få för löntagarens familjeliv och deras sociala liv över huvud taget.
Jag tycker att det är oacceptabelt att Andersson-betänkandet uppmanar kommissionen att delta i en EU-reglering av de nationella arbetsmarknaderna (punkt 1). Det, att betänkandet i samband med detta hänvisar till vilken betydelse de europeiska parterna på arbetsmarknaden har, gör det inte mer acceptabelt. Detta medför i realiteten att de nationella fackföreningarna och arbetsgivarföreningarna ställs utan inflytande vad gäller medlemmarnas intressen och att fler delar av arbetsmarknadsområdet omfattas av EU-lagstiftning.
Jag skulle vilja stödja de kretsar inom dansk fackföreningsrörelse som kommer att stå fast vid principerna om att bevara den fria förhandlingsrätten mellan arbetsmarknadens parter på ett nationellt plan, och som kommer att motarbeta all form av EU-inblandning i överenskommelserna. Samma kretsar inom fackföreningsrörelsen stödjer till fullo det breda internationella fackliga samarbetet och denna uppfattning delar jag också. Mot denna bakgrund tar jag avstånd från betänkandet.

Titley
Jag välkomnar verkligen denna grönbok och föredragandens arbete med den. Jag hoppas att konkreta åtgärder kommer att uppstå från diskussionerna kring detta dokument. Efter att ha blivit frustrerad förra året, när den tidigare brittiska regeringen motsatte sig en flexibel EU-politik rörande arbetstiden, så gläder det mig att kunna säga att vår nya regering spelar en ledande roll i sådana debatter.
Ledamöter från brittiska Labourpartiet, som jag, gläder oss åt att konstatera att föredraganden framhäver det livslånga lärandet som en politik att stödja på EU-nivån, så som vår regering gör hemma. Han gör rätt i att betona behovet att anpassa politiken så att den passar olika människor. I Storbritannien har exempelvis vår finansminister tillkännagivit en betydande utbyggnad av barnomsorgen, för att hjälpa föräldrar att gå från understöd till arbete.
Vi kan alla lära oss av bästa praxis i andra länder. Där såväl ledningen som personal vågar vara flexibel, och styra förändringar snarare än att bli offer för dem, kommer vi att återfinna de säkraste ekonomiska framtiderna. Jag hoppas att mina kollegor kommer att ställa sig bakom detta betänkande och föra debatten vidare, för att generera nya idéer och dela med sig av bästa praxis om arbetsorganisation. Detta kan bli en viktig sporre för de nationella regeringar som håller på att utarbeta sina sysselsättningsåtgärdsplaner inför toppmötet i Cardiff nästa år.

Wolf
Frågan om förnyelse av arbetsorganisationen behandlas i de nu pågående samhälleliga omstruktureringarna i tre väsentliga dimensioner:
dimensionen om en omfördelning av arbetet med hänsyn till växande produktivitet och effektivitet, dvs. både mellan betalt förvärvsarbete och andra former för samhälleligt nödvändigt arbete, och därigenom mellan män och kvinnor, och mellan sysselsatta och arbetslösa, -dimensionen med möjligheter till nedbrytande av hierarkier och utvidgning av individuella respektive kollektiva ansvarsspelrum inom förvärvsarbetet som väsentligt element i en mänsklig omgestaltning av arbetslivet, vilket nya teknologier och ledningsstrategier i dag gör möjligt, -dimensionen med en mer flexibel utformning per produkt av den direkta arbetsprocessen på alla områden av produktion och tjänster.Anderssons betänkande befattar sig övervägande med den tredje dimensionen, där han givetvis ingående även tar upp de beroende arbetandes intressen. Detta är helt och hållet positivt, men det räcker verkligen inte. Med hänsyn till det akuta problemet med massarbetslösheten kommer det dock att krävas att man befattar sig även med de båda förstnämnda dimensionerna med omorganisation av arbetet. Vi hoppas att debatten går vidare och utvidgas i motsvarande omfattning - speciellt också av kommissionen, som där skulle kunna finna nya möjligheter att övervinna några blockeringar, som ännu gäller den totala frågan om en europeisk sysselsättnings- och arbetspolitik.
Betänkande: Waddington (A4-372/97)

Crawley
Fru ordförande! Jag välkomnar Waddingtonbetänkandet som ett genomarbetat och följdriktigt svar på kommissionens meddelande om kvinnohandel som syftar till sexuellt utnyttjande. Det är mycket svårt att inse att ett sådant slaveri fortfarande förekommer den dag som i dag är. Ändå läser vi att kvinnohandeln faktiskt håller på att öka, enligt den internationella organisationen för migration. Det gör det ännu viktigare för Europeiska unionen att ha en samordnad strategi för dess bekämpande. Kommissionen har gjort bedömningen att en halv miljon kvinnor är föremål för kvinnohandel varje år, men problemets verkliga omfattning är okänd, till följd av företeelsens hemlighetsfulla natur. De stora vinsterna och de små riskerna vid kvinnohandel uppmuntrar förövarna att tillhandahålla allt fler kvinnor för sexuellt utnyttjande i Europeiska unionen. Många av dessa desperata kvinnor är fattiga och sårbara, marginaliserade i sina samhällen, och tror att livet i ett annat land kan bli bättre - en flykt, en nystart.
Det är därför helt nödvändigt att få till stånd en områdesöverskridande, transnationell europeisk intriktning rörande detta problem. Det är mycket uppmuntrande att medlemsstater har bekräftat att kvinnohandeln utgör ett brott mot de mänskliga rättigheterna och ett de har ett gemensamt intresse i att bekämpa den. Det är också uppmuntrande att programmen Stop och Daphne finns tillstädes. Det föreligger emellertid ett stort behov av ytterligare finansiering av dessa initiativ, och jag vill att 1999 skall utropas till Europaåret mot våld mot kvinnor, eftersom detta skulle utgöra ytterligare en uppmuntran att öka dessa budgetposter.
Det är slutligen viktigt att kvinnornas ställning i samhället tas med i förhandlingarna om utvidgningen av Europeiska unionen, i synnerhet som central- och östeuropeiska länder snabbt kommit att bli den nya grogrunden, och lättillgängliga områden, för kvinnohandel och för kvinnor som förs till Europeiska unionen.

Cushnahan
Den stora ökningen av kvinnohandelns omfattning leder till att många tusentals kvinnor från världens fattigare områden blir föremål för sexuellt slaveri. Dessa olycksdrabbade offer kommer från Latinamerika, Filippinerna och länderna i Central- och Östeuropa. De är många gånger analfabeter och outbildade, och rekryteras direkt i små städer och byar med löften om ett överdådigt eller välbetalt arbete i Europa. När de väl kommer till Europa hamnar de i händerna på hallickarna, som tar hand om deras pass och tvingar dem att prostituera sig.
Jag hälsar med tillfredsställelse det faktum att denna fråga kommit att hamna inom Europols narkotikaenhets verksamhetsområde. Mycket återstår emellertid ännu att göra. Vi måste få en bättre samordning av polisinformation och lagar och domspraxis måste harmoniseras över EU.
De som driver denna onda handel måste straffas hårt. När de grips skall de dömas till långa straff, motsvarande dem som döms ut för svåra narkotikabrott. Straffet måste anpassas till brottet.

Lis Jensen, Sandbæk och Bonde
Vi har i dag röstat för Waddingtons strålande betänkande om kvinnohandel som syftar till swxuellt utnyttjande. Detta har vi gjort trots att man uppmanar till ratificering av Europol-konventionen och till att utvidga verksamhetsområdet för det kommande europeiska informationssystemet (SIS). Europol är ett av många steg som tas i riktning mot ett " Europas förenta stater" . Gränsöverskridande polisiärt samarbete är ibland en nödvändighet, men det finns absolut ingen grund till att göra det till ett överstatligt samarbete. Samma sak gäller för SIS och hela Schengen-arbetet. Vi erkänner behovet av åtgärder i samband med kvinnohandeln, men vi anser att det skall ske på mellanstatlig nivå.

Kirsten Jensen, Blak, Sindal och Iversen
De danska socialdemokraterna i Europaparlamentet har i dag röstat för en förstärkt insats för att hjälpa de kvinnor som faller offer för människohandel. Det är en form av slaveri där kvinnor från tredje land transporteras till EU för att utnyttjas antingen till påtvingad prostitution eller till tvångsäktenskap eller andra arbetssituationer som innefattar sexuellt utnyttjande. Dessa kvinnor befinner sig ofta i en mycket olycklig och utsatt position. Det är därför viktigt att man agerar både för att hjälpa offren och för att gripa människohandlarna. Det är ett gränsöverskridande problem och det är därför viktigt att kommissionen tar detta initiativ. Medlemsländerna måste samarbeta om forskning och utbildning, utbyta upplysningar och erfarenheter osv. Människohandel måste bekämpas och det görs effektivast med en gemensam insats.

Theonas
Betänkandet beskriver några av problemets mer dramatiska dimensioner. Trots detta lyckas det inte gå på djupet av de substantiella skäl vilka framkallar och utgör denna sociala pest, inte heller lyckas den peka ut de verkligt skyldiga till denna moderna slavhandel. Av detta skäl lyckas det inte, trots att det innehåller många intressanta förslag, påvisa de förslag som skulle leda till ett substantiellt och fullständigt bemötande av problemet.
Det är kanske mer smärtsamt för de "civiliserade" länderna att erkänna det tunga ansvar de har för hela länders sociala och ekonomiska förfall, i syfte att tjäna gigantiska ekonomiska europeiska och multinationella intressen och på så sätt leda hela folk till elände. Marknadens lag själv, vilken ställer sig mot våra egna länders medborgares och arbetares värdighet, har omvandlat vissa andra länder, i Europa och tredje världen, till bytes- och handelsvara. Den har skapat ett "paradis" av djungellagar, så att den organiserade internationella brottsligheten skall kunna verka nästan ostört, då den handlar med värdigheten och till och med människans själva existens.
Stränga straff och hämmande genom stärkning av Europol, som slutligen jagar offren själva och inte slår emot de starka och flexibla nätverken av organiserad brottslighet, är inte att bemöta problemet. I samma stund drar Schengen åt järnringen runt invandrarna, själva offren och berövar dem grundläggande rättigheter, samt lämnar dem blottade inför olaglighetens nåd och brottsligheten som utlöser denna. Att försäkra och garantera invandrarnas rättigheter, att tillhandahålla tjänster för mottagande och grundläggande villkor för överlevnad är att bemöta problemet; ännu mer så att utveckla ett ömsesidigt, jämlikt och vinstgivande samarbete med tredje länder. Att utveckla deras ekonomiska bas, vilken förstörts av de utvecklade ländernas rovaktiga utnyttjande, så att de skall kunna ge sina medborgare möjlighet att med värdighet arbeta och leva i sina hemländer.
(Sammanträdet avbröts kl. 12.55 och återupptogs kl. 15.00.)

Framsteg på området för rättsliga och inrikes frågor (fortsättning)
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är den fortsatta debatten om de muntliga frågorna från utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter och inrikesfrågor om den årliga debatten om framsteg på området för rättsliga och inrikes frågor.

Schulz
Herr ordförande! Jag ber om ursäkt att jag i början av denna debatt först skulle vilja yttra mig om arbetsordningen. Jag kan dock inte underlåta att förse förfarandet under dagens debatt med två kritiska påpekanden, och jag riktar mina påpekanden till er, herr ordförande, tillsammans med en vädjan.
Vi upplever nu för tredje gången i rad att debatten om framstegen på området för rättsliga och inrikes frågor har placerats så i föredragningslistan att just det händer som inträffade i dag vid tolvtiden, att vi måste avbryta debatten, eftersom våra viktiga omröstningar måste äga rum däremellan. Det är inte bra för debatten. Jag skulle vilja be er att för ett så centralt tema finna en annan plats på föredragningslistan, som gör det möjligt för oss att diskutera i ett sammanhang.
En andra vädjan till er, herr ordförande, med ett andra kritiskt påpekande: Jag är mycket tacksam mot kommissionär Gradin, att hon tidigare i dag höll sitt tal till slutet. I hennes ställe skulle jag inte ha avslutat mitt tal, ty det sätt som den här församlingen anser att man kan behandla en kommissionär på, är inte acceptabelt! Jag säger det uttryckligen till oss, kolleger, och ber var och en av de närvarande att i grupperna se till att vi inte förstör vårt rykte. På det viset kan man inte behandla en ledamot av kommissionen när det gäller en så betydande debatt! Jag vill verkligen be om att vi undviker det i framtiden. Om det här skall diskuteras vid middagstid - den här gången var Gradin offret, annars är det andra, antingen talare eller rådsrepresentanter eller kommissionsrepresentanter -, är det outhärdligt. Då lyssnar ingen människa. Det är ovärdigt för Europaparlamentet! Jag vill därför be er, herr ordförande, att ni tar upp det till diskussion i ordförandekonferensen. Tack så mycket!

Ordföranden
Jag skulle kort vilja svara på era två kommentarer som både var inlägg och kritik, för att notera dem och till ordförandekonferensen vidarebefordra ert påpekande att debatterna på detta område avbrutits för tredje gången av uppehåll för lunch, och för att återföra kritiken till er, eftersom det bl.a. beror på att talarna inte respekterar talartiden vilket leder till att vi inte kan hålla det planerade tidsschemat.
Jag upprepar också min ursäkt till kommissionären för oordningen nyss, men vi vet inte riktigt hur vi skall kunna få ordning på en kammare där ledamöterna håller på att sätta sig. Det är ett återkommande problem och jag skall vidarebefordra det till ordförandekonferensen.

Reding
Herr ordförande! Bara en mening. För att ge mer tyngd åt vår kollega Schulz uttalande skulle jag vilja säga att PPE ord för ord stödjer det han just sade och vi stödjer det med eftertryck.

Ordföranden
Jag tackar er, fru Reding. Samtliga dessa kommentarer kommer att vidarebefodras till berörda myndigheter.
Jag ber er respektera talartiden så att vi kan undvika dessa obehagliga situationer.

Lindeperg
Herr ordförande! Jag instämmer i vad kollegerna nyss sade.
Jag skulle vilja börja med att tacka föredraganden, som accepterat de flesta ändringsförslagen som jag lämnat till utskottet i den socialistiska gruppens namn.
Den resolution som läggs fram för oss får därför vårt fulla godkännande, sånär som på en punkt. Jag anser att det finns två sätt att gripa sig an denna årsrapport. Ett första synsätt är att placera framstegen och förväntningarna från de medborgare vi representerar parallellt. Ur den synvinkeln - och jag återkommer dit - är avgrunden stor mellan förväntningarna och verkligheten. Men man kan också mäta utvecklingen i förhållande till föregående år, vilket är mer realistiskt och mindre deprimerande. Det är vad vi gjorde när vi noterade att parlamentet fått mer information och oftare blivit tillfrågat, i enlighet med artikel K 6.
En alltför restriktiv tillämpning av denna artikel var ett av våra allra viktigaste klagomål tidigare. Vi uppskattade att det luxemburgska ordförandeskapet åtog sig att i förväg tillämpa artikel K 11 i Amsterdamfördraget som klart och tydligt anger rådets och kommissionens skyldigheter gentemot parlamentet. Nassauer betonade det i förmiddags och rådets ordförande tog också upp det, vilket jag tackar honom för.
Vi noterar även framsteg i valet av beslutsformer som är mer förenliga med fördraget, bl.a. genom gemensamma åtgärder. Dessa lovord är emellertid inte fullständiga, eftersom förteckningen över rådets åtgärder fortfarande innehåller alltför mycket resolutioner som inte överlämnas till oss för kontroll. Jag tänker t.ex. på resolutionen om skenäktenskap som utarbetats i totalt dunkel av "migrationsgruppen" , utan att parlamentet vid något tillfälle vare sig informerats eller ännu mindre rådfrågats. Det handlar ändå om en text med mycket viktiga konsekvenser för rätten att leva i en familj. Man kan förvånas över att en sådan restriktiv text antas om ett ämne som inte återfinns i rådets program medan avtalet om harmonisering av reglerna för immigration som aviserades av Gradin förra året ännu inte sett dagens ljus.
Rent allmänt anser vi att rådet och kommissionen inte ger asyl- och immigrationsfrågorna tillräcklig uppmärksamhet. Även om vi glädjer oss åt kommissionärens initiativ beträffande tillfälligt skydd, beklagar vi att projektet med att harmonisera beviljandet av flyktingstatus och beträffande extra skydd - som ändå är inskrivna i rådets program sedan mycket lång tid - inte ens har inletts.
Kort sagt, vi noterar ett antal framsteg, men vi är fortfarande mycket kritiska mot att framstegen går så långsamt, vilket ger de europeiska medborgarna intryck av att inga framsteg görs på dessa känsliga områden. Det stämmer, på ett karikatyrartat sätt, för den fria rörligheten för personer som verkligen är ett uttjatat ämne. Men det är även fallet för det europeiska rättsliga området. Det var redan en prioriterad fråga för det spanska ordförandeskapet under 1995. Men det har verkligen svårt att ta form. Diskussionerna går förvisso framåt och det finns odiskutabelt konkreta förslag. Betänkandena nyligen från våra kolleger Cederschiöld, Orlando och Bontempi är bevis på det. Men framstegen är så blygsamma och tillämpningstiderna så långa att en hel boulevard öppnar sig framför demagogerna på jakt efter allt som kan minska Europas trovärdighet.
I det sammanhanget måste jag erkänna att jag blev chockad över en ärekränkande annons från gruppen nationernas Europa i den franska pressen med texten: "Låt oss lämna de stora internationella brottslingarna i fred, Europa "vill" ändå inte göra något åt dem" . Man kan f.ö. med intresse notera att de som på detta sätt kritiserar Europas oförmåga är de som är mest ivriga att förvägra oss medel för att Europa skall kunna vara effektivt, genom att förvägra de europeiska institutionerna all ny makt och genom att hålla fast vid enhälligheten, vars förlamande kraft vi känner till - rådets ordförande betonade det i sitt inlägg i förmiddags. Detta naturligtvis i den tillsnörpta nationella suveränitetens namn, som går emot principer man påstår sig försvara.
De tvåhundra ämbetsmän som träffades i Bryssel förra veckan i förlängningen av överklagandet i Genève gjorde rätt i att peka på tungroddheten och långsamheten i inrättandet av detta rättsliga Europa, som i full fart slår emot det starka begäret för ålderdomlig nationell suveränitet.
Tyvärr är chansen inte stor att en verklig förändring inträffar innan bestämmelserna i Amsterdamfördraget träder i kraft avseende det nya avsnittet, vilket antagligen gör att vi kan vänta oss flera föga entusiasmerande årsredovisningar!

Reding
Herr ordförande! Det luxemburgska ordförandeskapet har varit nyskapande. För att förstärka parlamentets kontroll när det gäller kampen mot brottslighet, asylpolitik, fri rörlighet, etc. beslutade ordförandeskapet att tillämpa de nya reglerna i Amsterdamfördraget i förväg och rådfråga Europaparlamentet långt innan ratificeringen av fördraget gör rådfrågningen obligatorisk. I och med detta har det luxemburgska ordförandeskapet verkligen gjort sig förtjänt av öppenheten och demokratin i Europa. Det tackar vi för!
Det luxemburgska ordförandeskapet skulle ha velat vara nyskapande även på andra områden. Det skulle ha velat fatta viktiga beslut för att Europa bättre skall kunna bekämpa den internationella brottsligheten, människohandeln, den olagliga invandringen, den gräsliga pedofilin, osv. Det skulle ha velat uppnå det medborgarna kräver, konkreta och effektiva åtgärder för att den fria rörligheten skall komma ärliga människor till del och inte alla slags brottslingar, men tyvärr har de omfattande ansträngningarna och det positiva arbetet ofta reducerats till intet av vissa medlemsländer, vilka dragit nytta av kravet på enhällighet inom den tredje pelaren för att stoppa viktiga ärenden.
Det måste påtalas högt och tydligt. Om nödvändiga åtgärder för att bekäma terrorism och brottslighet inte kan genomföras, beror det på vissa medlemsstater som tar den gemensamma egendomen som gisslan för att tillgodose nationella dunkla intressen. Det är rent och skärt missbruk och det vore på tiden att det upphör, herr ordförande, för de enda som drar nytta av sådana åtgärder är maffian och andra bedragare.
Trots detta lyckades det luxemburgska ordförandeskapet aktivera viktiga ärenden: mina kolleger har redan tagit upp det. Ordförandeskapet borde ändå ha kunnat föra upp ytterligare punkter bland tillgångarna. Om det inte varit möjligt är det definitivt inte rådets utmärkte ordförande Fischbachs fel, utan det beror snarare på en regel om enhällighet som ännu en gång visat hur skadlig den är.

Caccavale
Herr ordförande, herr rådsordförande, kära kolleger! Även i det här fallet är vi mycket nöjda med det arbete som Nassauer har utfört och vi kan med tillfredsställelse konstatera att man allt mer börjar informera och konsultera Europaparlamentet, och detta är något för oss mycket viktigt. Även om mycket återstår att göra på området så tror jag att parlamentets kontroll över dessa känsliga frågor, som så att säga berör kärnan i den nationella självständigheten, är av absolut största betydelse, framför alt när det gäller Europol och domstolen som vi måste se till att få igång med det snaraste, och i allmänhet när det gäller medborgarnas personuppgifter. Och det är på dessa två begrepp - frihet och säkerhet - som Europas framtid hänger: medborgarnas frihet, den fria rörligheten, vilka uppenbarligen inte får ifrågasättas av den viktiga, oerhört viktiga och allt svårare kampen mot allehanda maffiaorganisationer, allehanda typer av kriminalitet. Det är här kampen om vår kontinents framtid utkämpas!

Wiebenga
Herr ordförande! Under det gångna året har framsteg gjorts i den europeiska rättspolitiken. Det har redan sagts: det nederländska ordförandeskapet var med och fick igenom Amsterdamfördraget. Under det nederländska ordförandeskapet togs handlingsplanen mot den organiserade brottsligheten fram. Luxemburg har beslutat rådgöra med oss om alla förslag till beslut och Europeiska kommissionen, kommissionär Gradin, har här lagt fram ett initiativ för gemensamt agerande med avseende på tillfälligt skydd för flyktingar. Bra saker alltså under det gångna året. Men den liberala gruppen anser att vi inte får nöja oss med det. Det finns absolut brister i rättspolitiken. Det finns, och så står det också i akterna, nästan inte något avtal som ratificeras av medlemsstaterna: inte avtalet om bedrägeribekämpning, inte Europol-avtalet, osv. Får jag formulera det så här till kommissionär Gradin: Europeiska kommissionen är sparsam med sin initiativrätt. Ja, säger komissionen, kommissionär Gradin, informellt, jag har för lite personal. Nej, herr ordförande, det är ingen ursäkt. För lite personal hos Europeiska kommissionen i denna sektor tyder på att det politikområdet tydligen prioriteras för lågt. Allt går alltså långsamt.
Vad kan komma att ske och vad måste ske i framtiden? I framtiden behövs det en stark koalition mellan Europaparlamentet och Europeiska kommissionen, och vi måste i framtiden tillsammans sätta rådets ministrar för inrikes och rättsliga frågor under tryck. Det behövs. Det finns tillräckligt mycket att göra. Herr ordförande, jag uppmanar till sist det kommande brittiska ordförandeskapet att visa att Labour kan föra en bättre europeisk rättspolitik än de konservativa.

Buffetaut
Herr ordförande! Samarbetet på området rättsliga och inrikes frågor är förvisso ett känsligt ämne eftersom det berör en beståndsdel som är grundläggande för staternas suveränitet. Inom detta befogenhetsområde kan och skall unionens åtgärder bara vara tilläggsåtgärder och endast gälla brottslighet eller problem med allmän ordning som verkligen är gränsöverskridande. Det är ett effektivitetskrav. Men hellre än att drömma om ett gemensamt europeiskt rättsligt område, som kommer av en förvånande uppfattning om en europeisk centraliserad superstat, skulle det vara mer förenligt med behoven av att bekämpa organiserad brottslighet och illegal invandring, att inrätta samarbete mellan stater, att ömsesidigt verkställa de rättsliga beslut som fattats i respektive medlemsstat, tänka sig gränsöverskridande förfaranden genom att få inspiration av förslagen från domarna i appelationsdomarna i Genève.
Det är meningslöst att alltid vilja uppnå en dåligt anpassad rättslig enhetlighet som står i motsats till medlemsstaternas traditioner och rättsfilosofier. Vi måste i stället koncentrera Europeiska unionens ansträngningar till de verkligt gränsöverskridande aspekterna, rättsliga frågor och frågor om allmän ordning. Enligt föredraganden innebär bestämmelserna i Amsterdamfördraget på det rättsliga området och beträffande allmän ordning svårigheter avseende konstitutionella garantier då överföringen till gemenskapsnivå medför att den demokratiska kontrollen av de nationella parlamenten försvinner. Enbart detta borde medföra att fördraget fördöms. Europaparlamentet som är så petnoga när det gäller mänskliga rättigheter och konstitutionella garantier borde ta konsekvenserna av detta och uppmärksamma den allmänna opinionen på de faror som Amsterdamfördraget innebär för en demokratisk kontroll av den europeiska integrationen.

Schulz
Herr ordförande, mina damer och herrar! Jag vill ansluta mig till mina kolleger som har tackat Fischbach för hans arbete. Herr Fischbach, jag vill för min grupp uttryckligen här än en gång säga följande: Det sätt på vilket ni har lett ordförandeskapet i rådet, är ur vår synpunkt förebildligt. Ni kan bara agera inom ramen för den gällande rätten, men det som ni har visat i samarbetet med oss, där ni föregriper resultaten från Amsterdam, gör klart att det kan finnas en fruktbar och konstruktiv dialog mellan parlament och råd, som bidrar till att bryta ned den ömsesidiga misstron, och som bidrar till att stabilisera den demokratiska legitimeringen av rådets handlande. Om rådet samarbetar med parlamentet på området för rättsliga och inrikes frågor, då är det ett av de största framstegen - i motsats till Buffetauts ängslan om att det skulle kunna uppstå en superstat - ty författningens verklighet, grundvalen för fördraget är ju att det på dessa områden finns ett regeringssamarbete, och det har Amsterdam ju än en gång fastlagt. Detta leder dock till den av oss ofta beklagade risken för att de nationella parlamenten inte längre i tillräcklig omfattning kan utöva sin kontrollfunktion, eftersom agerandet har europeiserats, medan kontrollfunktionen och lagstiftningsfunktionen inte ankommer oss i Europaparlamentet.
Detta demokratiska underskott, detta hål i demokratin, kan undanröjas genom att man samarbetar så konstruktivt och offensivt med parlamentet - och framför allt även med utnyttjande av möjligheterna till direkt information till parlamentet från rådet - som ni, herr Fischbach, har gjort. Jag vill här uttryckligen nämna det: Att Schleder förra veckan i sin egenskap av ordförande för K4-kommittén var i utskottet och gav oss så aktuell information som aldrig förr om resultaten från rådet för rättsliga och inrikes frågor kan säkerligen tillskrivas ert initiativ!
De framsteg som har gjorts kan kompletteras, fru kommissionär, och där ger jag Wiebenga rätt, genom att vi, parlament och kommission, har ett ännu närmare samarbete, genom att ni gör mer bruk av er initiativrätt. Jag vill här klart och tydligt säga det - Wiebenga har redan antytt det -: Om det finns för lite personal på detta område, så beror det inte på kommissionär Gradin, ty hon kämpar för mer personal, utan där måste man rikta en vädjan till kommissionens ordförande, som ju luxemburgarna har bra kontakt med, att utrusta henne med mer personal.
Ett sista påpekande: I resolutionen står under punkt 10 att Europeiska unionen borde ägna sig åt bekämpandet av giftermålstjänster. Detta begrepp känner jag inte till. Jag har alltid trott att tjänst och äktenskap utesluter varandra. Det borde förmodligen heta bekämpning av skenäktenskap!

Cederschiöld
Herr ordförande! Det har hänt något nytt på rättsområdet i år. Rådets ordförande på området har tagit tillvara Europaparlamentets möjlighet att spela en konstruktiv roll. Därigenom har ni, herr Fischbach, bidragit till att föra Europasamarbetet ännu ett steg framåt, vilket vi tackar för. När Europaparlamentet visas respekt, växer det också med uppgiften. Ärendena behandlas seriöst och tidsfristerna hålls - det har visats under hösten.
Handlingsplanen mot organiserad kriminalitet och dess rättsakter var avstampet för den nya relationen mellan rådet och parlamentet. Storbritannien har under hand meddelat att man skall upprätthålla detta beteende och inte bli sämre. Amsterdamfördraget gäller alltså i detta avseende i praktiken innan det har ratificerats.
Konsultation innebär emellertid också utbyte. I ett civilt förhållande får man normalt veta skälen till att någon avslår eller bifaller en framställan. Parlamentet skall naturligtvis inte bemötas mindre korrekt än vad som är brukligt i civil verksamhet. Det är nu dags för rådet att börja informera om varför man accepterar vissa saker och varför man inte accepterar andra. Ett sådant utbyte är nämligen nödvändigt om parlamentet skall kunna fullgöra sin viktiga roll som knutlösare i den europeiska processen. Då måste parlamentet veta skälen för att kunna presentera nya lösningar och utveckla de problematiska frågorna.
Våra betänkanden måste behandlas av rådsarbetsgruppen innan ställning tas i rådet, så att man har en ståndpunkt, en reaktion därifrån, och så att man vet skälen. Det kräver nämligen respekten för den man har ett utbyte med. Förklarar inte rådet sina ståndpunkter, kan debatten gå i stå, precis som IGC-processen visade före beslutet om Amsterdamfördraget. Det är viktigt just för den europeiska maktbalansen att vi nu får ett interinstitutionellt avtal som konkret slår fast formerna för denna process.

Elliott
Herr ordförande! Det är glädjande och uppmuntrande att vi under det luxemburgska ordförandeskapet ägnat viss allvarlig uppmärksamhet åt framsteg inom de rättsliga och inrikespolitiska områdena. Jag gratulerar det luxemburgska ordförandeskapet till att ha tagit med parlamentet i samrådsprocessen i ett tidigt skede. Det är av största vikt och vi välkomnar det.
Jag är helt säker på att de stadiga framstegen inom detta område kommer att fortsätta under det kommande brittiska ordförandeskapet. När allt fler människor i Europeiska unionen lever, arbetar, studerar och lever sina liv i andra länder än de där de föddes, eller där de nominellt är medborgare, kommer detta att bli alltmer nödvändigt.
Jag vill tala om tre olika saker. För det första är det, även om det är nödvändigt att straffa personer som begått brott, viktigt att personer som väntar på en rättegång i ett annat land inte hamnar i en svårare situation än de skulle ha gjort om de varit i sitt eget land. De byråkratiska förseningar som uppkommer till följd av översättningssvårigheter eller skillnader mellan rättssystem får inte innebära att de sitter häktade på obestämd tid innan de ställs inför rätta. Detta är ett område där det är viktigt att vi gör framsteg, vilket också frågan om de olika straff domstolar kan döma ut är. Många av de straff domstolar dömer ut för sina egna medborgare kan inte utan problem tillämpas för medborgare i andra länder. Jag tänker då på sådana saker som samhällstjänst, villkorliga domar med mera. Vi måste granska detta område noga.
Slutligen har vi Europols roll. Om vi skall komma till rätta med den ökade internationella brottsligheten på ett seriöst och effektivt sätt så är Europol helt nödvändigt. Vi kan inte befinna oss i ett ogynnsamt läge gentemot brottslingarna när vi tar itu med dessa saker. Samtidigt gäller att vi, om vi skall ge Europol en operativ roll, måste säkerställa att vi har inrättat de tillämpliga mekanismerna för demokratiskt ansvar, och för att människor skall kunna inkomma med berättigade klagomål när de anser sig ha blivit orättvist behandlade. Vi måste ha verkliga demokratiska garantier för Europol.

Pirker
Fru kommissionär, herr ordförande för rådet! Även jag vill inlemma mig i raden av dem som vill tacka för de resultat som har uppnåtts inom ramen för detta ordförandeskap i rådet. Formellt sett, i sak och tematiskt har vi kommit ett bra stycke vidare. Hjärtligt tack för det! Men hjärtligt tack också för att man politiskt har gett en viktig signal till Europas medborgare, när man visat dem att för Europeiska unionen som helhet är den alleuropeiska brottsbekämpningen till fromma för medborgarnas säkerhet en mycket stor fråga. Det måste också göras avgörande framsteg. Här skulle jag vilja rikta en vädjan till Er att Ni också lämnar vidare till nästa ordförandeskap de erfarenheter som Ni har samlat, till exempel vad gäller påskyndande av ratificeringsförfaranden. Det finns mycket som har överenskommits mellan medlemsstaterna, och även mycket som inte har genomförts. Jag ber Er här att sätta alla tänkbara mekanismer i rörelse, redan nu inom ramen för Ert ordförandeskap, så att till exempel Europol så snart som möjligt kan användas för vår internationella brottsbekämpning. Även här finns det fortfarande en tröghet, men jag hänvisar också till Dublinkonventionen och många, många andra, där anhängiga ratificeringsförfaranden när allt kommer omkring ligger i vägen för förverkligandet av våra önskemål.
Min andra vädjan rör samarbetet på rättsområdet. Även här har Ni tagit betydande inledande steg, så att vi till exempel nu har möjlighet att använda oss av sambandsdomare. Men detta kan bara vara ett första steg i riktning mot en rättsharmonisering och ett gemensamt rättsområde. Även här ber jag Er att göra allt upptänkligt så att Europa får effektiva åtal över gränserna.
Min tredje punkt är att vi på området asylpolitik med utvidgning av Schengenutrymmet kommer att ha mycket stora krav på oss. Efter utvidgningen av den totala Europeiska unionen kommer hävarmseffekterna inte längre att ligga vid den yttre gränsen, och en harmonisering av asylrätten kommer mycket säkert att leda till en förbättring av situationen. Många uppgifter ligger alltså fortfarande framför oss. Men trots detta, hjärtligt tack för Ert ordförandeskap!

Fischbach
Herr ordförande! Jag skall vara mycket kort, jag skall bara säga att de ärade ledamöter som uttalat sig under debatten har verkligen berikat den, genom sina uppslag och förslag och genom sin kritik som slutligen var konstruktiv.
Man säger alltid, eller ofta, att parlamentet inte står på rådets sida. Jag för min del måste säga att jag litegrann haft motsatt erfarenhet. Jag skulle vilja säga att om rådet anstränger sig för att utföra sitt arbete, om rådet gör framsteg vilket parlamentet, med rätta, förväntar sig, får rådet erkännande och stöd av parlamentet.
Jag skulle här särskilt vilja tacka de värderade ledamöterna och framförallt ledamöterna av utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter och inrikesfrågor, herr ordförande, som alltid givit mig stöd i mitt arbete. Jag skulle framförallt vilja tacka parlamentet för att så snabbt och raskt ha besvarat rådets begäran om ett antal ställningstaganden. Om parlamentet inte hade reagerat så snabbt, så direkt, skulle rådet säkert inte ha kunnat nå de framsteg vi ser i dag inom den tredje pelaren.
Jag delar ändå naturligtvis Lindepergs kritik då vi här gör framsteg inom ett område, eller områden, vilka vi alla vet faller under regeln om enhällighet och framförallt på områden som berör det allra djupaste av nationell suveränitet och därmed nationella traditioner och förutfattade meningar samt visst förbehåll från vissa medlemsstater.
Det är anledningen till att jag anser att vi inte får ge upp hoppet. Vi har bevisat att man mycket väl kunde göra avsevärda framsteg på detta ytterligt känsliga område. Vi skall fortsätta framåt och jag skall säga er, herr ordförande, att jag godtar gärna att Lindeperg klagar på att parlamentet inte tillfrågats om förslaget till resolution om skenäktenskap, de s.k. Scheinehen . Jag föredrar för min del en sådan förebråelse framför att bli tvungen att acceptera en annan som består i att säga till rådet att det inte agerat tillräckligt snabbt och effektivt.
Om jag trots allt har dåligt samvete på den punkten beror det på att detta förslag från ordförandeskapet, för en gångs skull, mottogs av rådet med en sådan entusiasm att jag trodde att det var bättre att göra sig av med det nu, snarare än att avvakta parlamentets yttrande i början av nästa år. Jag tackar er av hela mitt hjärta, herr ordförande, för ert stöd.
(Applåder)

Gradin
Herr ordförande! Jag vill också tacka för en mycket intressant och givande debatt om tredje pelaren och det som har hänt under det gångna året. Jag vill dessutom säga att jag tycker att samarbetet mellan kommissionen och de olika utskotten fungerar alldeles utmärkt, och att vi har haft många givande sammankomster och utbyten under året. Men precis som minister Fischbach säger, är det klart att både ni här i kammaren och vi i kommissionen och rådet kan beklaga oss över den tröghet som arbetet med mellanstatligt samarbete innebär. Det är ju skälet till att flera av de konventioner som ligger på alla parlamentens bord inte är ratificerade, och att vi inte har kommit igång med polissamarbete och liknande.
Sedan vill jag ge svar till bland annat Lindeperg om asylfrågorna. Frågan om asyl och en rapport om asyl ligger nu som prioritet, eftersom vi först prioriterade frågan om tillfälliga tillstånd och admission .
Något om resurser: När jag kom för tre år sedan, fanns det en handfull människor i den task force som skulle göra allt det enorma arbete som har funnits. Nu håller denna arbetsgrupp på att bli en någorlunda vettig organisation, men den är långt ifrån färdig. Jag skulle därför uppskatta om både rådet och parlamentet hade en litet generösare inställning, så att många fler initiativ skulle kunna tas.

Ordföranden
Jag förklarar debatten för avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 11.30.

Femte ramprogrammet inom FoTU
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om följande betänkanden:
A4-0396/97 av Quisthoudt-Rowohl för utskottet för forskning, teknologisk utveckling och energi om förslag och ändrat förslag till Europaparlamentets och rådets beslut om femte ramprogrammet för Europeiska gemenskapens verksamhet inom området forskning, teknisk utveckling och demonstration (1998-2002) (KOM (97)0142 - C4-0186/97) - + KOM(97)0439 - C4-0410/97-97/0119(COD)), -A4-0395/97 av Quisthoudt-Rowohl för utskottet för forskning, teknologisk utveckling och energi om förslag till rådets beslut om femte ramprogrammet för Europeiska atomenergigemenskapens (Euratom) verksamhet inom forsknings- och utbildningsområdet (1998-2002) (KOM(97)0142 - C4-0234/97) - + KOM(97)439-97/0120/CNS)).Jag vill redan nu påpeka att för att i morgon undvika att omröstningen avbryts, eftersom 171 ändringsförslag lämnats in till Quisthoudt-Rowohls betänkande om det femte ramprogrammet för Europeiska gemenskapens verksamhet inom området forskning, teknisk utveckling och demonstration, och eftersom vi dessutom har det högtidliga mötet i morgon kl. 12.00, kommer omröstningen om detta betänkande att äga rum på torsdag. Tidsfristen för ingivande av begäran om särskild eller delad omröstning förblir fastställd till tisdag kl. 21.00, för att göra det möjligt att förbereda denna omfattande omröstning.
Däremot kommer omröstningen om Quisthoudt-Rowohls andra betänkande om det femte ramprogrammet för Europeiska atomenergigemenskapens verksamhet inom forsknings- och utbildningsområdet att äga rum i morgon onsdag. Vi är alltså överens om hur omröstningen skall gå till. Jag ville precisera det från början så att det inte föreligger några missförstånd: omröstning om det första betänkandet på torsdag, omröstning om det andra betänkandet på onsdag, på grund av att omröstningen i morgon annars skulle ha avbrutits av det högtidliga mötet kl. 12.00.

McNally
Herr ordförande! Ändringsförslagen till huvudbetänkandet - inte Euratombetänkandet - finns ännu inte tillgängliga. Det gör det ganska svårt för oss att genomföra vårt arbete med avseende på separata omröstningar och delade omröstningar i tid. Jag ber er göra vad ni kan för att se till att dessa ändringsförslag finns tillgängliga på de olika språken i eftermiddag. I annat fall kan vi inte infria tidsfristen.

Ordföranden
Fru McNally! Som jag sade har vi fått in 171 ändringsförslag vilket innebär ett stort arbete för våra avdelningar, särskilt när det gäller översättningen.
Vi är mycket väl medvetna om de svårigheter detta innebär för alla kolleger i parlamentet, men det är just därför vi föreslår att omröstningen skjuts upp till torsdag, vilket vi hoppas gör det möjligt att förfoga över samtliga ändringsförslag på alla språk, och på så sätt göra det möjligt att fatta de beslut som åligger de politiska grupperna.
Jag erinrar om att tidsfristen för inlämning är fastställd till i kväll kl. 21.00. Ni borde alltså normalt ha tillgång till de dokument som krävs för att kunna lägga fram er begäran om delad eller särskild omröstning i tid.
Vi är helt överens om denna tidplan. Jag skall nu därför öppna diskussionen och självfallet lämna ordet till vår föredragande, Quisthoudt-Rowohl, för tio minuter.

Quisthoudt-Rowohl
Herr ordförande! Till att börja med vill jag tacka er för att ni än en gång så tydligt har upprepat arbetsplanen för oss. Det är naturligtvis en stor uppgift för oss att låta omröstningen försiggå så snabbt och friktionsfritt som möjligt. Vi skall också bemöda oss om att allting går smidigt.
Högt ärade fru kommissionär, kära kolleger! Vi står omedelbart inför avslutandet av första behandlingen av det femte ramprogrammet för forskning och teknologisk utveckling, som kommer att visa vägen för ett meningsfullt befrämjande av forskningen under åren 1999-2004. Utskottet har i flera förberedande dokument och i sitt slutliga förslag lagt fram sina idéer. Hur nöjda respektive icke nöjda enskilda kolleger är med detta förslag, eller i varje fall hur intensivt parlamentet har diskuterat detta förslag, visar de ursprungligen cirka 750 ändringsförslagen, som mina kolleger och jag har utarbetat, lämnat in och debatterat.
Fanns det mycket stora åsiktsskillnader? Vilka punkter var för oss som parlament av särskild vikt?
För det första: Vi som parlament vill inte i en andra behandling av ramprogrammet ta avsked av forskningspolitiken i fem år. Därför kräver vi en öppenhet i förvaltningen av de senare specifika programmen med en motsvarande rapporteringsplikt för kommissionen och en omvärdering av tyngdpunkterna för forskningen vid halvtid i ramprogrammet. De av oss föreslagna innehållen och prioriteringarna motsvarar till stora delar kommissionens. Dock har det kommit till några - som jag tror - viktiga kompletteringar och framför allt en differentierad och enligt vår åsikt tematiskt mer klar sammanställning av de enskilda tematiska programmen. Den mycket lovordade fokuseringen betyder inte att man under några få överskrifter planerar vidare med de gamla innehållen. Klarhet och strategisk information är att föredra framför en rent antalsmässig reducering av temana.
För det andra: Den tredje nyckelåtgärden - innovation och integrering av samå och medelstora företag - har utvidgats betydligt, eftersom EU vad gäller innovation och produktutveckling uppvisar tydliga underskott jämfört med den internationella konkurrensen. Då det ofta är just dessa små och medelstora företag som arbetar synnerligen innovativt och på så vis skapar arbetsplatser, ansåg vi det viktigt att även möjliggöra speciellt stöd där den förhandenvarande utvecklingen inte tycks passa in exakt i något av programmen.
För det tredje: Gemensamma forskningscentret har en framträdande position i det europeiska forskningslandskapet. Men som ni själv känner till, fru kommissionär, så heter det så vackert på tyska: Adelskap förpliktar. Därför har vi vi mer klart och detaljerat beskrivit forskningscentrets uppgifter och dess särskilda roll som oberoende organ. Vi ger det en möjlighet att i högre grad mäta sig med konkurrensen med andra forskningsinstitutioner och hävda sig, och på så vis också dra till sig ytterligare finansiella anslag.
Sist men inte minst vill vi även utnyttja Gemensamma forskningscentrat som uppdragstagare från Europaparlamentet. Även ledamöterna behöver stöd med de vetenskapliga förberedelserna för sitt politiska arbete. Naturligtvis skall man här inte heller avstå från det gemensamma forskningscentrets oberoende.
För det fjärde: En ledande tanke i främjandet av den europeiska forskningen är stimuleringen av det så kallade europeiska mervärdet. Vi har redan ofta diskuterat om hur man nu skall förstå detta begrepp. Det får enligt min åsikt inte stanna vid enbart ett befrämjande av möjligheter, kontakter och utbyte av forskare av olika nationaliteter, och vi har redan ofta talat om det. Men jag måste ärligt erkänna att någon entydig definition av vad det europeiska mervärdet är, har inte heller vi lyckats med, som ni kunnat se i betänkandet. Därför måste man vid godkännandet av det specifika programmet och vid urvalet av enskilda konkreta projekt ägna särskild uppmärksamhet åt denna fråga. Inom ramen för subsidiariteten måste det alltid värderas och beslutas på nytt, om det faktiskt är meningsfullt att ge stimulans från Bryssel, eller om det inte finns andra mer näraliggande alternativ.
För det femte: Den annorlunda rättsliga grundvalen för ramprogrammet och Euratom-programmet, gör det inte möjligt att ställa upp ett sammanhållet och helgjutet energiforskningsprogram för Europeiska unionen. Därför har vi försökt att med våra ändringsförslag koordinera båda delarna så långt det någonsin är möjligt och även kopppla ihop dem institutionellt med varandra. Samarbetet mellan programutskotten skall så långt som möjligt utesluta friktionsförluster, befrämja avstämning och tillämpning av resultat och leda till gemensam planering. Önskemålet att även besluta om en gemensam finansiering för detta kunde tyvärr inte heller jag, liksom min kollega Linkohr i det fjärde programmet som också en gång hade detta önskemål, uppfylla.
För det sjätte: Några korta ord om finansieringen. Kommissionens ansats om 16, 3 miljarder ecu för ramprogrammets löptid betyder i absoluta tal en tydlig höjning gentemot det fjärde ramprogrammet, men i relativa tal ligger det dock stilla. Detta kan vi inte vara nöjda med. Som valda folkrepresentanter ser vi förvisso också det besvärliga budgetläget överallt i Europa. Det torde inte vara obekant för någon. Därför har vi endast i liten omfattning avvikit från kommissionens förslag. Även om de 16, 7 miljarderna ecu, som reserverats i budgetplanen sannerligen betyder mycket pengar, så utgör de dock endast knappt 4 % av det totala beloppet för forskningsutgifterna av de offentliga medlen i EU.
Att ge ut dem optimalt förutsätter därigenom också i all synnerhet en effektiv koordinering med nationella eller multinationella program. Samtidigt skall kommissionen förvalta de enskilda programmen så effektivt och kostnadseffektivt som möjligt. Den årligen åtskilda redovisningen av bidragen för forskningen och dess förvaltningskostnader skall sporra till detta. Även här betyder öppenhet allt.
Kära kolleger! Mitt tack går till alla er för r medverkan, de ständiga uppslagen, de kontroversiella diskussionerna med församlingens andra sida och stödjandet och uppmuntrandet av mitt arbete. Jag har bemödat mig, och det kan jag här säga helt öppet, att så rättvist som möjligt föreslå kompromisser. Kompromisser, som inte är min grupps eller min egen rena lära, men som dock bör bygga en bro till de andra delarna av detta parlament. På en punkt är vi alla eniga: Endast forskning och innovation som förutsättning för utveckling av topprodukter kan garantera arbetsplatser på vår kontinent. Vi kan inte längre - den tiden är ju nu förbi - vara de billigaste, och det vill vi heller inte i en global värld. Men, låt oss vara de bästa!
(Applåder)

Ordföranden
Som komplettering till mitt svar till McNally har jag fått veta att ändringsförslagen skall vara tillgängliga kl. 17.00, vilket ger er tid för att förbereda er begäran.

Schierhuber
Herr ordförande, fru kommissionär, mina högt ärade damer och herrar! Till att börja med en hjärtlig gratulation till föredraganden för den globala synen i denna viktiga del av Europeiska unionens politik. Med det femte forskningsramprogrammet, som skall löpa 1998-2002, vill kommissionen skapa ett nytt koncept med hänsyn till gemenskapens forskningspolitik. Det skall anpassas till medborgarnas aktuella problem och förväntningar, och grundläggande utveckling och tendenser skall därigenom stödjas. Jag välkomnar därför i hög grad att kommissionen i en av sina riktlinjer uttryckligen fastslår att gemenskapens energibehov skall täckas med så liten miljöpåverkan som möjligt, .dvs. genom reducering av koldioxidens påverkan. Kommissionen uttalar sig uttryckligen för nya och förnybara energikällor. Inte minst bekräftar den sin positiva hållning i den nyligen hållna presentationen av sin vitbok om en politik för förnybara energier. Kommissionen eftersträvar här att höja andelen förnybara energikällor från 6 till 12 % fram till år 2020.
Att kommissionen tänker om i riktning mot alternativ energi är uppenbart, och det kommer att påverka unionens kommande utveckling positivt. Med tanke på betydelsen av förnybara energikällor och biomassa för den framtida energipolitiken i unionen borde biomassan i det femte ramprogrammet för forskning ges ett större utrymme. Ur jordbrukets och landsbygdens synvinkel har biomassan en ännu större betydelse. Vid sidan av ekologiska aspekter utgör den en chans för jordbrukare och landsbygdens befolkning att exploatera nya inkomstkällor. På så vis kan arealer, som inte behövs för framställning av livsmedel, användas på ett klokt sätt.
Värdet av detta stannar kvar i de producerande regionerna, och som outtömlig energikälla bidrar biomassan till säkerhet, försörjning och oberoende av tredje land. Den bidrar också till att uppfylla stabilitetsmålsättningen från klimatkonferensen i Kyoto.
Vad gäller betydelsen av de förnybara energikällorna och särskilt biomassan för det europeiska jordbrukets framtid borde kommissionen höja budgetmedlen till 1 141 miljoner ecu, till den nivå som motsvarar budgetanslagen för forskning på kärnfusionsoch kärnfissionsområdet.
Just vad gäller den kommande utvidgningen österut borde biomasseprogram för de central- och östeuropeiska länderna och motsvarande know-how understödja dessa nya teknologier i dessa länder.
Dessutom borde kommissionen befrämja användandet av biomassa och andra förnybara energikällor även genom en så låg skattesats som möjligt, som är enhetlig inom EU. Utvecklingen av innovativa tekniker för biologiska processer är precis lika viktig för jordbruket. Jag tror att vi här verkligen borde tänka om i motsvarande utsträckning, och det borde också befrämjas genom strukturfonderna. Jag hoppas att parlamentet också kan godkänna yttrandet från utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling, som har antagits enhälligt!

Ghilardotti
Herr ordförande! Innan jag ger mig in på de rent ekonomiska frågorna vill jag göra två allmänna anmärkningar: när kommissionen introducerar sitt förslag, som kommissionen - med all rätt - anser vara av den största betydelse, så bekräftar man något som jag instämmer i: " Det femte ramprogrammet borde vara en hjälp för det europeiska samhället att gå in i det tjugonde århundradet med de bästa förutsättningar" . Och ett av de viktigaste inslagen i detta program är enligt min åsikt att, till skillnad från de föregående, det inte enbart är inriktat på teknik utan snarare på olika problem. Kommissionen räknar också upp ett antal kriterier som ramprogrammet inspirerats av: det skall baseras på vetenskaplig och teknologisk kvalitet, det skall respektera de olika stora politiska programmen i Europa, det skall innebära ett europeiskt mervärde, det skall vara intressant inte enbart ur vetenskaplig synpunkt, utan även när det gäller den europeiska konkurrenskraften inom ramen för den globala ekonomin och det bör inriktas på problem som rör samhället som helhet. Det är viktigt att göra denna inledande presentation av förutsättningarna, och det är lika viktigt att slå fast förutsättningarna när det gäller rutinerna. I likhet med kommissionen hoppas vi att man skall kunna komma fram till majoritetsomröstning i rådet, eftersom detta är viktigt.
För att så gå över till de utpräglat ekonomiska frågorna, så anser jag att kommissionens förslag, där man anger en ökning på 3, 8 procent i jämförelse med föregående program.är viktigt, även om vi alla är medvetna om att, jämfört med de behov som föreligger när det gäller utvecklingen av investeringar och forskning så skulle det krävas mycket mer: men budgeten måste ta hänsyn till verkligheten.
Det som vi under alla omständigheter vill betona är att, just på grund av att de ekonomiska framtidsutsikterna är osäkra, så gäller det att se över finansieringen i sin helhet i ljuset av de nya ekonomiska framtidsutsikterna. Inte bara detta, men framförallt när de nya medlemsstaterna tillkommer så kommer det att bli nödvändigt att se över de totala maximibeloppen, eftersom vi anser att detta förslag är i underkant t.o.m. för de femton medlemsstaterna.

Imbeni
Herr ordförande! Låt mig först påtala den onormala situation vi befinner oss i rent " fysiskt" , för egentligen borde rådet sedan länge vara närvarande för att följa denna vår debatt, med tanke på att den handlar om en medbeslutandefråga. Det är sant att kommissionen kommer med ett förslag efter vår debatt, men det är också sant att rådet redan från början borde följa frågor som är så viktiga som de som rör ett strategiskt program, vilket det femte ramprogrammet om forskning och teknisk utveckling precis är.
På samma sätt som jag påpekar denna brist, skulle jag också vilja rikta en uppmaning till mina kolleger som alla har överdrivit en aning. Inom utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik har vi röstat igenom trettio ändringar, och vi har utan tvekan lämnat ett bidrag som har varit rikt vad gäller kvantiteten. När ärendet kommer till plenum bör man emellertid koncentrera sig på det väsentliga, i annat fall kommer de enskilda regeringarna att kunna utnyttja situationen genom att ställa de olika uppfattningar som uttrycks i parlamentet mot varandra. Det är viktigt att vi koncentrerar oss på väsentligheterna, också därför att det då skulle vara enklare att hantera frågorna gemensamt och även sedan när vi kommer fram till förlikning. Om vi förirrar oss in på tusentals olika stickspår kommer fiaskot för parlamentet att vara garanterat.
Vad gäller det ögonblick när denna presentation sker så tror jag att detta är ett tillfälle som inte återkommer. Det är verkligen god tajming att presentera det nya ramprogrammet så nära inpå utvidgningen. Men det finns ett problem i sammanhanget som utskottet för ekonomi har påpekat, och det är nödvändigheten att väva samman detta femte ramprogram med den nya situationen som, ur geopolitisk synpunkt kommer att avgöras från och med nu och under ett antal år framöver med utvidgningen österut och med tillämpningen av Barcelonaavtalet. Vi måste därför tänka på ett scenario som är mycket större än att bara bestå av de femton medlemsstaterna tillsammans. Detta konstaterande understryker ett problem som utskottet för ekonomi redan har påpekat och det är att våra framtidsplaner inte längre bara kan omfatta fem år utan att de måste utsträckas till att omfatta de nästa 10 åren, 20, 30, eftersom det är bara i det sammanhanget som man kan göra de stora investeringar när det gäller forskningsaktiviteter som är till nytta för hela vår gemenskap.

Schiedermeier
Herr ordförande! I grund och botten är ca. 4 % av de totala offentliga civila forskningsutgifterna inom EU förhållandevis ringa. Trots detta vill jag kalla det femte ramprogrammet för forskning, teknologisk utveckling och demonstration för ett relativt framgångsrikt programmeringsinstrument. Visserligen står det eftersträvade målet i en spagat, som måste bemästras.
Europaparlamentet är, liksom även regionalutskottet, av den åsikten, att FoTU-politiken skall lämna ett positivt bidrag till sammanhållningen. Hittills har man i forskninsprojekten ofta inte ofta tagit hänsyn till behoven från missgynnade regioner. Dessa ansatser berör å andra sidan frågan hur långt FoTU-politiken, som är baserad på principen om hög vetenskaplig och teknologisk kvalitet, kan tjäna målsättningen med ekonomisk och social sammanhållning i EU, utan att urvattna de egna målen eller rent av ge upp dem.
Att lösa detta genom att binda ihop å ena sidan sammanhållningspolitik och å andra sidan FoTU-politik anser jag är svårt. FoTU-politiken i gemenskapen har, enligt artikel 130f i fördraget, till mål att stärka den vetenskapliga och teknologiska grunden för gemenskapsindustrin och att främja utvecklingen av dennas internationella konkurrensförmåga. Den understödjer därför företag, forskningscentra och högskolor i deras bemödanden vad gäller forskning och teknologisk utveckling av hög kvalitet.
Som tidigare bör ökandet av den internationella konkurrenskraften prioriteras genom främjande av forskning och teknologisk utveckling av hög kvalitet. Denna kloka konception av den gemenskapliga FoTU-politiken inskränker därför på många områden möjligheterna att öka denna politiks bidrag till sammanhållningen. Därvid måste man sträva efter en förbättrad sammankoppling av FoTU och strukturpolitiken. Europaparlamentet har i sin resolution av den 28 november 1996 om perspektiven för en europeisk vetenskaps- och teknologipolitik under 2000-talet krävt en seriös integration av strukturfonderna och ramprogrammen.
Detta koncept är avhängigt av utvecklingen av en integrerad ansats, som å ena sidan utnyttjar synergier mellan båda programmen, och å andra sidan respekterar den egna logiken. Strukturpolitiken bör enligt detta koncept, genom uppbyggnad och främjande av FoTU-kapacitet i missgynnade regioner, bidra till att underlätta och intensivera dessa regioners deltagande i ramprogrammen. Den gemenskapliga FoTU-politiken däremot borde bidra till att minska olikheterna mellan regionerna vad gäller FoTU, särskilt genom den tredje åtgärden - spridning och tillämpning av resultaten - och den fjärde åtgärden - utbildning och rörlighet bland vetenskapsmännen. Detta syfte har också mina ändringsförslag. Jag hoppas att man kommer att ta hänsyn till dem.

Ferber
Herr ordförande, fru kommissionär, kära kolleger! Utskottet för transport och turism i Europaparlamentet har debatterat det femte forskningsramprogrammet mycket intensivt, i synnerhet eftersom ju sektorspecifik forskning redan i det förflutna var integrerad i transportområdet. Vi har, tror jag, gjort mycket bra erfarenheter tidigare. Det finns inget forskningsområde som är så politikrelaterat, dvs. transportforskning är även ett instrument för att genomföra europeisk politik. De första resultaten har vi redan kunnat uppnå i praktiken som grundval för genomförandet av transportpolitiska målsättningar.
Därför är det bara självklart att utskottet för transport och turism har krävt att få införa en egen nyckelåtgärd " Transporter och mobilitet" , för att därigenom ge denna sektor den nödvändiga tyngden. Jag tror att den ansats, som man nu kommit fram till i forskningsutskottet, nämligen att inrätta ett område för transporter, mobilitet och produktion, också ger det nödvändiga utrymmet för detta önskemål från utskottet för transport och turism, och för transportutskottet kan jag säga, att vi anser att denna ansats är acceptabel.
Just på transportområdet finns det problem att lösa. Det kommer också att gälla andra nyckelåtgärder - jag tänker till exempel på the city of tomorrow . Även här måste till exempel ett transportproblem lösas. Jag tänker på hela frågan om en kombination av tillvägagångssätt. Hur skall vi kombinera olika transportmedia för att på ett förnuftigt sätt lösa de transportproblem som vi har i Europa? Även de satellistödda informationssystemen är en mycket viktig sektor. Hur skall vi kunna ställa information till förfogande för utveckling av intelligenta transportkoncept? Allt detta är saker som, lämpligt sammanfattade, måste tas med i beräkningen även i detta ämne.
Jag vill för utskottet för transport och turism särskilt tacka föredraganden som på ett mycket öppet sätt har klarat av denna fråga från utskottet för transport och turism. Visserligen kunde hon i sitt utskott inte få igenom 100 %, men jag tror att när parlamentet i sin omröstning ansluter sig till denna nyckelåtgärd " Transporter, mobilitet och produktion" , och det förhoppningsvis sedan också tas upp av rådet, så har vi skapat en viktig milsten för att inte bara knyta ihop forskning, utan också politiska intentioner i detta parlament med varandra.

Kuhne
Herr ordförande, mina damer och herrar! Som författare till yttrandet från kulturutskottet har jag i dag en kluven känsla gentemot det nu föreliggande betänkandet, och jag hoppas att den kommer att upplösas i tillfredsställelse efter omröstningen. Å ena sidan välkomnar jag att vår framstöt om en förbättring av läget för unga forskare har kommit till uttryck på två ställen i föreliggande betänkande. Just vad gäller informationssamhället har majoriteten i utskottet enligt min åsikt dock dragit sig tillbaka till positioner, som man annars i denna kammare alltid påstår inte hör till den europeiska uppfattningen om informationssamhället.
Medan kommissionen ville inrikta forskningen mer på ett användarvänligt informationssamhälle, vilket inte räckte för oss i kulturutskottet - vi ville komplettera det med kriteriet " innehållsmässigt mångfaldigt" - talas det nu enbart om informations- och kommunikationsteknologier. Det var ingen språklig avvikelse. Konsekvent nog antogs inte de förslag från kulturutskottet som siktade på en förbättring av chanserna till delaktighet i utbildning och kulturella innehåll, särskilt en digitalisering och virtualisering av biblioteks- och museitillgångar och skapandet av nya interaktiva åtkomstsätt. Sådana saker eller också den socialekonomiska forskningen betraktades uppenbart av majoriteten i utskottet som överflödig lyx.
Jag tror att de två dagar som återstår till omröstningen bör användas till att arbeta på att några slagsidor i det föreliggande beslutsutkastet korrigeras på det sätt som jag har påpekat.

Adam
Herr ordförande! Föredraganden, Quisthoudt-Rowohl, har fått kämpa med ett väldigt stort antal ändringsförslag, långt fler än vi haft vid något tidigare tillfälle när vi arbetat med ramprogrammet. Jag tror att det beror på två saker: ramprogrammets framgång och det mycket stora intresset för det från den vetenskapliga världens sida. Men jag tror också att det beror på att vi bryr oss om de resurser som finns tillgängliga. Vi har fått rapporter från kommissionen om att de nationella resurserna tenderar att avta. Vi vet att exempelvis gasforskningen har minskat i omfattning, till följd av liberaliseringen på energiområdet i Förenade kungariket. Vi vet också att Japan och Förenta staterna ökar sina insatser. Så om vi försöker ta itu med konkurrensproblemen så är de totala resurser vi avsätter viktiga. Quisthoudt-Rowohl har verkligen visat sin benägenhet att kompromissa i denna fråga. Jag hoppas att enigheten kommer att kvarstår vid omröstningen i morgon, när vi söker öka beloppet till en högre nivå än den kommissionen föreslår.
Vi har alla olika uppfattningar om vad som är viktigt. För mig är det hur vi kan få forskningsprogrammen att skapa sysselsättning. Det är egentligen hur vi nyttjar oss av forskningen. De innovativa processerna måste ökas. I synnerhet så måste vi se till att vetenskap, teknologi och samhälle befinner sig i harmoni. Vi behöver ägna det mer uppmärksamhet.
Jag skulle vilja upprepa ett av Quisthoudt-Rowohls påpekanden, som också flera ändringsförslag hänvisar till. Små företag har ett problem. I min egen region kan jag se att företag med färre anställda än omkring 50 inte alltid har det så lätt att engagera sig. De har inte resurserna. De kan inte ge sig ut och ta reda på vad som försiggår. Vi måste hitta en metod för att få fram information till dem på ett efffektivare sätt än vad vi hittills kunnat göra.
Jag talar också för fiskeriutskottet. I mitt eget område har fiskarena mycket små företag. Många gånger är de familjer med bara en båt. Det är inte lätt för dem att engagera sig. Programmet är inte skrivet på ett sätt som gör det lätt att göra det vi behöver göra inom fiskerisektorn. Därför har jag i fiskeriutskottets yttrande tagit med ett antal parametrar som jag hoppas att kommissionen kommer att beakta när den utarbetar åtgärdsprogrammet på forskningsområdet. Det var det enda sätt jag kunde hantera frågan på, med hänsyn till det sätt på vilket förslagen till ramprogrammet kom fram. Jag är säker på att kommissionen kommer att beakta detta.

McNally
Herr ordförande! Quisthoudt-Rowhol har arbetat mycket hårt som föredragande. Hon har fört livliga samtal och jag tror hon kommer att ha fört ytterligare ett eller två när veckan är slut. Jag vill tacka henne och den personal som varit oerhört hjälpsam vid alla våra överläggningar. Jag talar i första hand för utskottets för kvinnors rättigheter räkning, men också för Europeiska socialdemokratiska partiets grupp.
Mainstreamingkonceptet har antagits av kommissionen. Mainstreaming betyder att man tar med lika möjligheter för kvinnor och män i all gemenskapens politik och i all dess verksamhet. Det femte ramprogrammet är en av de viktigaste politikerna och verksamheterna. Det lägger fast kriterierna för forskning och utveckling för fyra år, det har en enorm budget - hoppas vi - och det har ett högt anseende i den vetenskapliga världen i hela EU.
På grund av misstag togs mainstreaming eller lika möjligheter eller könsaspekten inte med i det ursprungliga dokumentet. Jag vet att kommissionären själv engagerar sig i dessa frågor, och jag är säker på att hon kommer att kunna godtaga de ändringsförslag utskottet för kvinnors rättigheter lagt fram. Amsterdamfördraget gör det i själva verket klart, om det ratificeras, i artikel 3 att Europeiska gemenskapen i all sin verksamhet skall ha till syfte att eliminera ojämlikhet.
Man kan då säga, ja det har inte uteslutits. Men det räcker inte, kollegor. Det måste sägas rent ut och uttryckligt och det är vad våra ändringsförslag har gjort. Vi vill inte riskera att det femte ramprogrammet kommer att likna ett "pojkarnas leksaker" -program. Det är avsett för alla medborgare, män och kvinnor, i Europeiska unionen.
Några ändringsförslag har lagts fram på nytt efter samråd med ledamöter av utskottet för kvinnors rättigheter, så att vi kan få se i vilken utsträckning parlamentet vill vara rättframt om behovet att främja lika möjligheter. Som företrädare för Europeiska socialdemokratiska partiets grupp vill jag säga att det belopp som föreslås, även om det ligger över det som kommissionen föreslår, i själva verket är det lägsta belopp vi anser vara nödvändigt för att göra rättvisa åt behoven av forskning och utveckling i Europa.
Vi håller med om att fyra program är betydligt mer logiskt än de tre kommissionen ursprungligen föreslog. Man har då fortfarande den koncentration kommissionären eftersträvade, men samtidigt något som framstår litet klarare för den vetenskapliga världen.
Vad den ekonomiska uppdelningen beträffar, så avviker våra uppfattningsar något från kommissionens, och skulle vilja avväga programmet på ett något annorlunda sätt. Jag hoppas att vi, när vi röstar på torsdag, kan ge det en massiv majoritet här i parlamentet, så att vi kan gå till förhandlingarna med rådet, inte nakna, utan fullt påklädda, med en mycket stark ställning från detta parlament i en mycket viktig fråga.

Ojala
Herr ordförande! Parlamentets utskott för sysselsättning och socialfrågor framhåller i sitt yttrande om det femte ramprogrammet inom forskning vikten av sociala och ekonomiska studier. Denna synvinkel har i forskningsutskottets betänkande fått en beklagligt liten uppmärksamhet. Ramprogrammet bör i högre grad och med större mångsidighet än vad som föreslagits betona sådant som anknyter till social utslagning, fattigdom, en allt äldre befolkning, arbetslöshet samt kvinnans ställning.
Ramprogrammet borde också ta upp förändringarna inom arbetslivet samt utveckling av arbetsorganisationer och arbetsgemenskap. Goda arbetsförhållanden och en arbetsgemenskap som utvecklas bidrar betydligt till en ökning av företagens produktivitet och därigenom till en gynnsam utveckling av hela ekonomin och sysselsättningen. Forskningen borde därför riktas in även på arbetarskyddet och företagshälsan.
Inte heller den tekniska forskningen är lösryckt från samhället. Forskningen och dess resultat har alltid också sociala effekter som måste beaktas. EU: s forskningsverksamhet måste för sin del främja sysselsättningen och den sociala sammanhållningen i Europa. Det är ytterst viktigt att vid planeringen och genomförandet av forskningsprogrammen ta in också synpunkter från Europas medborgare. När man hör forskningens användare är det de faktiska användarna som skall höras - medborgarna och konsumenterna. Till exempel hälsoforskningens användare är inte bara hälsovårdssystemet och läkemedelsindustrin utan framför allt patienterna och de organisationer som representerar dem.
Kvinnorna har hittills saknats nästan helt och håller när det gäller planering och utvärdering av EU: s forskning. Därför krävde utskottet för sysselsättning och socialfrågor att de expertorgan som bereder och verkställer ramprogrammet skall bestå av lika många kvinnor som män. Naturligtvis skall kvoteringen inte ske på bekostnad av den vetenskapliga kompetensen. Det finns nog kompetenta kvinnor bara man bjuder till och letar.

Marinucci
Herr ordförande! Låt mig först av allt gratulera föredraganden, Quisthoudt, till hennes utmärkta arbete och för hennes beredvillighet att finna kompromisslösningar som kan förena olika instanser, olika synpunkter.
Jag tror att vi lägger fram en bra text för omröstning i parlamentet och jag hoppas att kommissionen och rådet inser detta. Jag hoppas också att denna församling skall kunna rätta till eventuella fel och godkänna de nödvändiga tilläggen - och här avser jag i första hand de frågor som rör den socioekonomiska forskningen. Utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentskydd, som enhälligt godkände det betänkande som jag har äran att presentera här, bekräftade kommissionens val att begränsa de olika tematiska programmen till tre, och att speciellt lyfta fram miljön i det första och det tredje programmet.
Detta var inte det val som utskottet för forskning träffade när man utökade de tematiska programmen till fyra, samtidigt som man reserverade en nyckelposition åt miljöfrågorna och lämnande ett viktigt utrymme åt den forskning som är knuten till miljöskyddet även inom den andra nyckelsektorn, den som reserverats för energiforskning. Miljöutskottet godkände dessutom förslaget om att avsätta med resurser för det gemensamma forskningscentret än det som angivits av kommissionen, och att begära att det gemensamma forskningscentret dessutom skall arbeta för Europaparlamentet.
Forskningsutskottet har inte upptagit förslaget om höjning, men, ställda inför förslag att minska tilldelningen, har man försvarat och bekräftat det som kommissionen har angivit med tanke på den viktiga roll som det gemensamma forskningscentret spelar som ett instrument för att omsätta det femte ramprogrammet i handling och i egenskap av vetenskapligt, neutralt och oberoende organ.
Vi hoppas, fru kommissionär, att, efter denna första etapp, en god dialog skall kunna fortsätta mellan Europaparlamentet och kommissionen som en lektion i samarbete och öppenhet, så att vi äntligen skall kunna ge Europeiska unionen ett ramprogram för forskningen som är effektivt och som kan börja råda bot på den allvarliga europeiska eftersläpningen i jämförelse med USA, som tack vare sin federala struktur sedan länge har kunnat mönstra rejäla ekonomiska resurser och ofantliga mänskliga resurser.

Tannert
Herr ordförande, högt ärade fru kommissionär, mina damer och herrar! Det är en förklarad målsättning för den europeiska politiken att hämta in den nu pågående farliga eftersläpningen i innovation gentemot USA och Japan. Men all teknologisk innovation måste föregås av forskning, och tyvärr stämmer det talesättet, att europeerna är bra på att göra vetande av ecu och dåliga på att göra ecu av vetande.
Kommissionen vill ändra det genom utökning av anslag, koncentration och flexibilisering. Det visar den med sitt förslag till det femte ramprogrammet. Där den är konsekvent, stödjer vi den. Där den inte håller fast vid sina egna löften, kritiserar vi den. Det är riktigt att inskränka antalet tematiska program drastiskt, och det är fel att vilja betjäna nästa alla specialintressen.
Självklart kan vi inte jämna ut nedskärningen av forskningsanslagen i medlemsstaterna med våra budgetmedel, men vi kan ge betydande uppmuntran till effektivt samarbete inom den europeiska vetenskapen och i samarbetet med tredje land. Det är också av allmän politisk betydelse för denna europeiska union och dess utvidgning. Vad vi socialdemokrater på intet sätt vill ha, är en sänkning av den nivå vi uppnått vad gäller samarbete och koordination inom Europas forskning och teknologiska utveckling.
Även i forskningspolitiken är åternationalisierung fel svar på de globala utmaningarna. Min grupp är beredd att visa vägen, även vid budgetutformningen av detta program. Vi har kommit överens om kompromisser med den konservativa sidan i denna kammare. Den uppnådda budgetposten är för oss ett konsensusminimum. Det ligger nära vår smärtgräns. Men man behöver inte ha profeterandets gåva för att kunna säga att vi utan en stark parlamentarisk majoritet gentemot rådet kommer att ha dåliga kort, och därför röstar vi ja.
Vi befinner oss i en tid av globala förändringar på alla livets områden. Särskilt kommer den våldsamma utvecklingen vad gäller information och bioteknologi att radikalt förändra våra liv. Därför är kompletterande socialforskning av utomordentligt stor betydelse. Min grupp vill inte bara skriva in det i detta ramprogram med allmänna floskler, utan konkretisera och finansiera det. I forskningsutskottet avslogs våra förslag i den riktningen med knapp majoritet. Till och med efter det att konservativa kolleger förklarat att de anser att ett socialekonomiskt ämne, särskilt vad gäller informationssamhället, är meningsfullt, kunde de inte motstå frestelsen att använda sig av sin slumpartade majoritet för dagen för att avslå detta kloka förslag. Det var ett fel. Låt oss korrigera detta fel, bland annat genom tydligt förbättrade anslag till det fjärde verksamhetsområdet i programmet, alltså de s.k. humanresurserna.
Låt mig också säga några ord om Euratom-programmet, även om parlamentet endast hörs om detta. Euratom-fördraget var framgångsrikt. Det har medfört ett betydande oberoende i energiförsörjningen för gemenskapen, men i dag kan detta oberoende ekonomiskt och miljövänligt också uppnås på lite längre sikt med andra former av energianskaffning, och mycket mer ofarligt. Därför är majoriteten av socialdemokraterna för en övergång. Verkligt meningsfulla och lönande förblir bara tre uppgifter, nämligen forskning om säkerhet hos existerande reaktorer, forskning om ersättning genom koldioxidneutrala energikällor och forskning om riskfri förvaring av radioaktivt avfall. Budgeten borde utformas i enlighet med detta.
Låt mig avsluta med ett personligt tackord till föredraganden. Hon har utfört ett hårt arbete. Hon har utarbetat ett stort antal viktiga kompromisser i ordets egentliga bemärkelse. Hjärtligt tack för detta. Jag anser att hennes stora prestation borde värdesättas genom att man accepterar våra få, men meningsfulla och nödvändiga ändringsförslag. Då kan vi nämligen godkänna betänkandet som helhet med en imponerande majoritet.

Vaz da Silva
Herr ordförande! Det femte ramprogrammet är ett klart framsteg jämfört med det fjärde ramprogrammet. Det koncentrerar prioriteringarna och vid definitionen av dessa beaktas samverkan mellan vetenskap och samhälle. Genom förslaget till budgetökning för den närmaste femårsperioden erkänns också forskningens centrala roll för medborgarnas välfärd, den ekonomiska utvecklingen och Europas konkurrenskraft.
Emellertid vill jag betona att den överdrivna koncentrationen på den första åtgärden vid fördelningen av medlen för de olika åtgärderna avskräcker länder som Portugal. För mitt land är fortfarande det internationella samarbetet och utvärdering av resultaten det viktigaste.
Det är naturligt att perspektiven är olika från medlemsstat till medlemsstat. Svårigheten att uppnå en överenskommelse vid senaste rådsmötet (forskning) visar på just detta. Men de skiljer sig framför allt åt mellan länder där forskningen utförs och som vill att den koncentreras till utvecklingen av vissa produkter, och de andra, som Portugal, för vilka utveckling och överföring av teknik måste vara den stora angelägenheten, liksom rörlighet för forskare. Bara så kan deras deltagande i att förbättra effektiviteten i den europeiska forskningspolitiken säkras.
Jag vill fästa uppmärksamheten på två aspekter som jag försökte få med i förslaget till betänkande för ramprogrammet, varav en antogs av utskottet för forskning och en förkastades.
Den första, som är upptagen i betänkandet, är det vikten av att integrera den socioekonomiska forskningen i den första åtgärden i det femte ramprogrammet. Inför de alltmer komplicerade europeiska problemen med rasism, främlingsfientlighet, arbetslöshet, hållbar utveckling, bioetik och folkhälsa, är utvecklingen av forskningens sociala dimension en politisk prioritering.
Den andra, är det brådskande i att utveckla en politik med stark integrering av havsvetenskap och havsteknologi, som öppnar väg för en verklig europeisk politik för haven. Tyvärr lyckades jag inte få med detta förslag.
Jag avslutar, herr ordförande, med att erinra om att jag är säker på att mina förslag om havet, tillsammans med unionens undertecknande av FN: s havsrättskonvention, med kommissionens självständiga arbete för haven och med Expo 98 i Lissabon, skapar ett gynnsamt klimat för att ett europeiskt havsrättskontor skall kunna uppstå vilken dag som helst.

Scapagnini
Herr ordförande! Ingen har kunnat undgå att det femte ramprogrammet är av avgörande betydelse för unionens forskningspolitik de kommande åren. Den strategiska struktur som kommissionen har utarbetat i tematiska och horisontella program riktar verkligen in gemenskapens verksamhet på ett mer konkret vis än de tidigare ramprogrammen. Den garanterar en bättre samordning mellan olika verksamheter och undviker onödig byråkrati och dubbleringar. Dessutom ger den administrativa förenklingen av rutinerna flexibilitet, något som drastiskt minskar under ögonblick av kris - detta har vi sett nu senast när det gäller BSE - och som säkerligen kommer att bli nödvändigt för att kunna garantera tillgången till dessa program för de tusentals små och medelstora företag som möter juridiska, administrativa och ekonomiska problem som förhindrar dem att forska och att i praktiken utnyttja forskningsresultaten.
Forskningsutskottet och Europaparlamentet kan inte annat än understryka forskningens betydelse som ett svar på de ökande sociala behoven från befolkningen vad gäller hälsa, säkerhet, livskvalitet, sysselsättning och miljö. Beslutet att främja forskningen inom speciella sektorer, som t.ex. åldrande och sällsynta sjukdomar, motsvarar just dessa krav. Samma sak kan sägas om forskningen för att skydda de kulturella värdena - rörliga och fasta - genom användning av ny teknik inom en sektor som utgörs av vårt kulturella arv och som är vårt historiska minne.
Dessutom, herr ordförande, utgör det internationella samarbetet med tredje land utan tvekan en vinnande politik såväl i mötet med kandidatländer, där den gemensamma forskningen kan fungera som en katalysator för integrationsprocesserna, som för tredje land i det närbelägna Medelhavet, för vilka forskningen innebär sysselsättning, utveckling, fred och politiska kontakter.
Det är därför, i egenskap av ordförande i utskottet för forskning, teknologisk utveckling och energi, som jag med stor tillfredsställelse avslutar mitt inlägg genom att säga att Europaparlamentet här har lämnat ett omfattande stöd till det femte ramprogrammet genom det engagemang som alla har visat och framför allt vår föredragande, som verkligen har varit fantastisk i sina ansträngningar, något som jag tror att vi alla är mycket tacksamma för.
Slutligen hoppas jag att en sista ansträngning skall göras vad gäller att uppfylla konvergenskriterierna för att ytterligare stärka vår position.
Som avslutning, herr ordförande, önskar vi alla att rådet skall göra vad på det ankommer eftersom forskningen utgör en förutsättning för att ekonomin skall kunna ta fart igen och för att vi skall kunna lösa de allvarliga sysselsättningsproblemen.

Plooij-Van Gorsel
Herr ordförande, fru kommissionär, kolleger! Jag skulle gärna, å den liberala gruppens vägnar, gratulera föredraganden till hennes betänkande och tacka henne för det tålamodsprövande arbete hon utfört. Trots drygt 500 ändringsförslag lyckades det att ena alla olika åsikter i utskottet när det gäller struktur och innehåll. Tyvärr saknas den ekonomiska bilden. Framför oss ligger dock ett tydligt och innehållsrikt förslag. Det är just nu mycket viktigt, kolleger. Rådet har ju ännu inte lagt fram någon gemensam ståndpunkt. Det innebär att parlamentet kan ha en styrande och antagligen avgörande funktion och därför, kolleger, är det av stor vikt att vi i morgon fastlägger budgeten med stor majoritet. Min politiska grupp har därför lagt fram ett budgetförslag som jag gärna skulle vilja förklara.
De sektorer som kommer att skapa de flesta jobben i framtiden är informationsteknik, IT, och även bioteknik. Det är alltså där vi måste investera. Forskning och teknologisk utveckling på IT-området bör alltså få hög prioritet i det femte ramprogrammet. Europa förlorar marknadsandelar på IT-världsmarknaden, och det kostar oss arbetstillfällen. Inom denna ram måste vi se till att utvecklingen av program- och maskinvara inte betraktas för mycket som skilda enheter i det Femte ramprogrammet. Ramprogrammet måste främja innovationer och inte hindra dem. Näringslivet bör alltså också engageras i stor omfattning.
Min andra punkt, herr ordförande, gäller de små och medelstora företagen inom ramprogrammet, sysselsättningsmotorn. De flesta små och medelstora företag investerar inte i forskning och utveckling. Vi måste sluta med att skapa falska förväntningar för den gruppen, men för ett antal sektorer inom de små och medelstora företagens verksamhet, till exempel den högteknologiska sektorn med sina logistiksystem, finns det utomordentliga möjligheter för projekt med ett europeiskt mervärde. Det är just för dessa små företag som det är viktigt att förfarandena förenklas. Vi kan också tänka oss projekt som är inriktade på en speciell bransch inom de små och medelstora företagens verksamhet.
Min sista punkt, herr ordförande, gäller Euratom. Så länge kärnfusionsprogrammet inte ger några konkreta utsikter till leverans av en enda kilowatt elektrisk ström, inte ens inom 50 år, så måste vi nu rikta in oss på att ta fram nya energitekniker. Min grupp kommer också att med glädje stödja föredragandens förslag till en minskning av Euratom-programmet med 100 miljoner ecu till 1300 miljoner ecu.

Marset Campos
Herr ordförande, fru kommissionär! Vi uppskattar den ansträngning som gjorts, både av kommissionen och av Quisthoudt-Rowohl. Men vi ser dock några problem som jag kortfattat vill kommentera.
Kommissionens förslag kan, genom att reducera och koncentrera forskningsinsatserna, i praktiken - även om intentionen är god - få till följd att dessa insatser slutligen går till länder och regioner med större resurser, mer teknologi och bättre infrastruktur för forskning, och således beröva resten av Europeiska gemenskapen dessa resurser. Och det är oroande med tanke på hur Europa ser ut.
Å andra sidan finns det ett annat problem som oroar oss och det är att i Europa ökar ojämlikheten, arbetslösheten, problemen med social utslagning och, det till trots, inte läggs tillräcklig vikt vid denna sociala aspekt som borde finnas med i förslaget.
Vi är också lite förvånade eftersom förfarandet för att välja de fyra områdena inte är tydligt, och det verkar som om det följer diktat av de multinationella företagen. Därför bör detta förfarande rättas till i framtida upplagor.
Av denna anledning det slutgiltiga förslagets utseende att vara avgärande för hur vår grupp kommer att rösta. Vi måste också tacka för det förslag som lagts till om att etablera en vetenskaplig infrastruktur med syfte att ha ett nätverk för vetenskaplig beredskap, som är viktigt i Europa, och att kunna konkurrera, samt också tacka för den känslighet som visas i förslaget angående psykiska sjukdomar.

Ahern
Herr ordförande! Också jag skulle vilja tacka föredraganden för hennes hårda arbete. För det första så har, vad ramprogrammet för Euratom beträffar, främjandet av kärnenergi alltid varit kännetecknande för detta program, och vi borde ha ändrat inriktning för länge sedan, i synnerhet med avseende på fusion. Fusion är något som kostar mer än det smakar från början till slut, som miljarder ecu har förslösats på. Fusionsprogrammet har ännu inte genererat någon energi. Det måste tas itu med slöseriet om vi skall få ett slut på denna extravagans.
De gröna har lagt fram ett antal ändringsförslag i syfte att omvandla pengar som lagts på fusion till främjande av uthålliga och förnybara energiformer. Jag måste insistera på att kärnergi inte är uthållig, och på att den genererar koldioxid. Om föredragandens förslag godtas kommer jag emellertid fortfarande att hävda behovet av en detaljerad granskning av programmet, och en övervakning av kostnaderna.
Vad frågan om strålningens inverkan på människor beträffar så har vi här ett viktigt genombrott, tack vare det arbete som utförts av dr Mothersill i Irland och dr Eric Wrights forskningsgrupp vid UK Medical Research Council om genomisk instabilitet. Misstro gentemot strålning och kärnkraftsindustrin har alltid karakteriserat befolkningen, och nu kommer stålningsbiologer fram till att allmänheten kan ha haft rätt hela tiden. De har hittat en tidigare okänd väg för strålning att bryta ner levande celler på. Strålning kan, säger de, förorsaka betydligt fler sjukdomar än vad epidemiologiska undersökningar påvisar. Också strålningsexponering på låga nivåer kan förgifta människans genpool, med därav följande skador för kommande generationer. Instabilitetsforskning runt om i världen har visat att effekterna på genpoolerna av denna lågnivåstrålning är verkligt skrämmande.
Sellafieldanläggningen i Cumbria har utgjort källan för huvudparten av all strålning i Förenade kungariket, med utsläpp av radioaktiv gas till Irländska sjön. De kritiska grupperna här har innefattat fiskare som arbetar på havet och människor som äter havsväxter. Dessa människor kan exponeras för stålning på nivåer som kan skada dem, och det antal människor som dött, eller vållats lidande, till följd av strålning från Sellafield, kärnvapenprov, Tjernobylolyckan, medicinsk röntgen och radon i byggnader kan vara betydligt högre än vad någon har vågat tillstå. Jag har lagt fram ett ändringsförslag som jag vill uppmana parlamentet att anta. Det är en ren skandal att strålningsskyddet inte utgör en av huvudåtgärderna.
När det gäller anslaget för bioteknologi så har det ökats kolossalt. Samtidigt som vi godtar bioteknologins möjligheter så måste de etiska frågorna beaktas i stor utsträckning. Vi godtar inte den endimensionella koncentrationen på genteknik. Här väntar vi på att en olycka skall inträffa, som kan drabba oss lika hårt som kärnindustrin.

Macartney
Herr ordförande! Jag sällar mig till gratulationerna till föredraganden. Vi har det som vedertaget bruk här i kammaren, men hon förtjänar dem verkligen, eftersom hon har lagt ner mycket arbete på detta betänkande.
Jag gillar den formulering hon använder i sitt inledningsanförande " europäisches Mehrwert " - konceptet med ett europeiskt mervärde. Vi bör tillåta detta - och jag anbefaller kommissionen det, och rådet med för den delen - att besjäla hela inriktningen med avseende på FoU i framtiden. Vi måste se till olika sätt för Europa att tillföra värde till forskning på, som annars bara kan komma att gå på, eller, för den delen, initiera forskning som sannolikt inte kommer att få vind i seglen.
Det finns några uppenbara saker vi kan lära oss genom att tillämpa den principen. En är att om man minskar den forskning som avser kärnkraftsindustrin, och flyttar över den till området för hållbara energiformer, så kommer man tveklöst att tillföra värde såväl vad forskningsprogrammets effektivitet beträffar som när det gäller att skapa sysselsättning.
Jag vill också upprepa de påpekanden som gjorts om värdet av att stödja de små och medelstora företagen - ett påpekande som gjordes av Schiedermeier om inverkan på Europas yttre regioner, samt även av Adam.
Vi pratar mycket om innovation inom hela forskningsområdet, och här har vi en mycket innovativ sektor. I mitt eget område i nordöstra Skottland är exempelvis oljeindustrin mycket viktig för Europa och för världen. Men vilka är det som gör de teknologiska genombrotten? Det är många gånger de små företagen, som bokstavligen befinner sig i utvecklingens frontlinje. De går förvisso fram med nya idéer för undervattensteknologi. Det kommer att visa sig vara ovärderligt när det gäller att ge Europa ett övertag gentemot Förenta staterna och Japan i framtiden.
Jag förspråkar därför denna tanke på ett europeiskt mervärde, i synnerhet för dem som befinner sig i frontlinjen, men som många gånger behöver kommissionens stöd.
Mitt sista påpekande i detta sammanhang är att yrka på att personer som får forskningsanslag får dessa utbetalda i rätt tid, eftersom dessa små företag många gånger inte klarar de förluster som uppkommer om kassaflödet inte kan upprätthållas.

Desama
Herr ordförande, fru kommissionär! Jag skulle till att börja med naturligtvis vilja lämna mitt bidrag till alla gratulationer som framförts till Quisthoudt, och jag gör det gärna eftersom det jag planerar att säga inte alltid kommer att vara trevligt. Jag vill därför säga att jag gläds åt hennes utmärkta arbete.
Vi står för närvarande inför ett betänkande som innebär olika svårigheter för forskningen och utvecklingen. Jag kan i dag ännu inte, genom de ändringsförslag som röstats igenom i utskottet för energi och forskning, och genom det hundratal ändringsförslag som lämnats här under sammanträdet, tydligt urskilja Europaparlamentets vetenskapliga inriktning, och det är en eufemism.
Vi började ändå bra eftersom vi för några månader sedan röstade för en enhällig resolution om riktlinjerna för den vetenskapliga politiken under det tjugoförsta århundradet. Men genomförandet av det femte ramprogrammet medför sannolikt den speciella situationen att var och en kan komma med sina egna idéer, när de inte kommer från lobbyister inom industrin, miljön eller andra, till den grad att debatten smutsas ned med en rad idéer som påtagligt förvirrar hela framställningen.
Jag tror därför att vi måste ge er äran, fru föredragande, för att till att börja med ha föreslagit en mycket klar inriktning, mycket tydlig, som förvisso inte var den som vi röstade om några månader tidigare, men man säger ju att det bara är de dumma som inte kan ändra sig. Ni har uppenbarligen rannsakat ert samvete och ansett att vi misstagit oss, när vi röstade för resolutionen om forskningen under det tjugoförsta århundradet.
Man kan inte heller säga - och det säger jag till ert försvar - att debatten i forskningsutskottet och det stora antalet ändringsförslag som inlämnats har berikat er diskussion och förbättrat den. Jag måste erkänna att ni har stor heder av att, genom denna mängd ändringsförslag, lyckas finna få men ändå vissa vägar till en kompromiss och jag gläder mig i dag åt att ni försiktigt, med hjälp av samordnarna i de största grupperna, håller på att finna vägen till en nödvändig kompromiss.
Men sannolikt kan vi gratulera er ytterligare i detta äventyr, till kvalitén i kommissionens förslag, för även om vi inte alltid har läst igenom vad vi har röstat om, har kommissionen å sin sida dragit stor nytta av det. På sätt och vis gläds jag åt det, och vi kan kanske i dag genom att överdriva lite, säga att om rådet kunde instämma i kommissionens förslag skulle det vara den bästa lösningen för parlamentet.
Det må vara hur det vill med det, fru kommissionär, jag skulle vilja ber att uttala er om en punkt som är viktig för morgondagens omröstning, nämligen programmets struktur och mer exakt övergången från tre tematiska program till fyra. Kommissionen måste naturligtvis instämma på denna punkt annars skulle det innebära ett antal problem.

van Velzen, W.G.
Herr ordförande, fru kommissionär, kolleger! I första hand lovord för vår föredragande, Quisthoudt. Hon har arbetat hårt. Hon har lagt fram ett mycket konsekvent betänkande, vilket vi tackar henne väldigt mycket för.
I det fjärde ramprogrammet framgick det att vi behövde mer tematisk inriktning och intern konsistens och se till att det kom mer marknadsinriktning, att resultaten av Costoch Eureka-projekt användes i större utsträckning. Det femte ramprogrammet verkar i det avseendet vara tillfredsställande. Jag tror alltså att det överensstämmer med vad parlamentet föreslagit och jag hoppas att rådet kommer att anta den strukturen.
När vi diskuterar ekonomi talas det ofta om Förenta staterna och Japan. Det måste vi visserligen också göra, men låt oss framförallt titta på vad medlemsstaterna gör. När jag hör Tannert tala om de konservativa i denna kammare så får jag intrycket av att han kanske talar om GUE-gruppen, men i alla fall inte om min politiska grupp. Jag skulle nämligen i egenskap av kristdemokrat vilja säga till Tannert att även jag hoppas att han är beredd till kompromisser och att han även i frågan om den vidare uppdelningen, skulle vilja jämka sin ståndpunkt.
Det rör sig om målet med vår forskning, och det är i första hand en förstärkning och en förbättring av Europas konkurrensläge. Därför är informationstekniken av mycket stor vikt. Jag tycker också att det belopp som står där nu, 3 900 miljoner ecu, är ett minimum som inte får röras.
Jag tycker också att det är av mycket stor vikt att de små och medelstora företagen kan engageras i detta, bland annat genom clustering med större företag, men även branschorganisationer skulle kunna ha en viktig funktion. Jag tror det handlar om att få de gemensamma forskningscentrumen att hänga med sin tid lite bättre. Arbetssättet måste ändras, mer periodisk utvärdering, mer resurser från tredje part och framförallt också se till att forskare kan arbeta på tidsbegränsad basis. Det skulle kunna stimulera deras arbetssätt avsevärt.

Pompidou
Herr ordförande! Vår föredragande har gjort en avsevärd ansträngning till samstämmighet tack vare det samråd som förtjänstfullt har bedrivits inom kammaren. Jag skall emellertid försvara fyra ändringsförslag.
Vi har vid flera tillfällen betonat att stödet till infrastrukturen för forskning skall omfatta anslutning av kompetenscentra samt plattformer för experimentering och moduldemonstratörer för att testa och utvärdera ny teknik. Jag föreslår därför att ändringsförslag 61 och 81 sammanförs genom ett enda tvärgående ändringsförslag, nr 109.
Vårt utskott betonar även nödvändigheten att ställa forskningen till förfogande för företagens konkurrenskraft och sysselsättningen. Vi måste därför främja det ekonomiska utnyttjandet av resultaten genom lämplig immaterialrätt, som utmärker de offentliga och privata forskningsorganisationerna. Det är målet med mitt ändringsförslag 110, som även kommer att gynna utbyte av resultat mellan olika forskningslaboratorier inom Europeiska unionen och innovation i små och medelstora företag.
Det är dessutom nödvändigt att förbereda medlen för transport och anslutning vilka kommer att gynna ett verkligt europeiskt område. Mitt ändringsförslag 107 går mot mer integration och större harmonisering mellan de olika transportsystemen.
Det vetenskapliga och tekniska samarbetet med industrialiserade representanter för tredje land och med de nya länderna, skall inte vara våra konkurrenters trojanska häst utan framförallt leda till ett balanserat samarbete i unionens intresse. Kommissionens text lämnar inte tillräckliga garantier. Min ändring 108 föreslår att samarbetet med dessa länder regleras utifrån unionens intresse och reglerna om ömsesidighet.
När det gäller Euratomprogrammet syftar det huvudsakligen till att ytterligare förbättra kärnkraftssäkerheten och att förbereda de framtida reaktorerna, bl.a. genom att minska avfallet och öka energiavkastningen.
Beträffande återstoden stödjer gruppen Unionen för Europa praktiskt taget föredragandens alla ändringsförslag, och särskilt hennes förslag till budgetfördelning i det femte ramprogrammet. Gruppen kommer emellertid att instämma i de ändringsförslag som syftar till att erkänna kvinnans plats i den europeiska forskningspolitiken.
Tack vare detta kommer vår kammare att säkerställa varaktigheten i den europeiska forskningen så att den kan fungera gemensamt och ha hög kompetens, och samtidigt förstärka unionens sammanhållning. Dessa förslag syftar alltså till att bekräfta Europas plats i forskningen genom att stödja sig på det europeiska mervärdet, men också att förstärka unionens konkurrenskraft i ett världssammanhang som blir alltmer konkurrensutsatt, såväl på det vetenskapliga som det tekniska området.

Alavanos
Herr ordförande! Jag anser att föredraganden och forskningsutskottet har gjort ett intressant och strukturerat försök inom ett väldigt brett område av verksamheter och initiativ.
Min grundläggande anmärkning är följande: jag är rädd för att både kommissionens förslag och bemötandet från Europaparlamentet fullständigt och ensidigt genomsyras av konkurrensens logik. Det europeiska samhället är naturligtvis intresserat av dess produkters konkurrenskraft och dess konkurrenskraft gentemot andra globala stormakter; dock är ett stort problem som uppkommit beträffande den moderna teknologin dess avstånd från samhället. Ett samhälle vilket är rådlöst och oförmöget att bemöta denna teknologi och som till och med har djupgående etiska problem gentemot den. Se på frågorna kring kloning, se på frågorna kring BSE, se på frågorna kring genetisk förändring av diverse jordbruksprodukter.
Ur denna synpunkt anser jag att de anmärkningar som gjorts både av utskottet för socialfrågor, vilka talar om en avsaknad av ingripande i frågor såsom arbetsmiljö, arbetsförhållanden osv., samt av kulturutskottet, är riktiga, som t.ex. att vi befrämjar en informationsteknologi och inte ett informationssamhälle.
Jag anser att denna klyfta bör överbryggas. En klyfta som visar sig både i de frågor som rör vilka som utvärderar forsknings- och teknologiprogrammet, alltså de stora enheternas och institutens möjligheter, å den ena sidan och den stora klyftan och svårigheterna för de små och medelstora företagen å den andra.

Holm
Herr ordförande! Jag vill tacka föredraganden för detta betänkande. Vi från De gröna håller givetvis inte med dig i alla frågor, men vi tycker att du har gjort ett väldigt bra jobb som har kunnat hålla reda på alla dessa 700 ändringsförslag som fanns i utskottet. Det skall du ha beröm för!
Jag vill faktiskt också ge beröm till kommissionen, eftersom jag tyckte att kommissionens ursprungliga förslag var ganska bra i många stycken. Nu har vi från utskottets sida förbättrat det ytterligare, men tyvärr finns det också en del som jag måste säga har blivit sämre. Mycket handlar då om pengar, men mycket handlar också om detaljer, vilket Desama var inne på tidigare.
Några av de förbättringar som vi har gjort är att vi har fått med mycket om hållbar utveckling, att det skall vara miljövänligt, ekologiskt riktigt osv. Men jag är litet rädd att detta bara är kosmetika. Om man tittar litet noggrannare på exempelvis ändringsförslag 78, så står det nämligen så här i utskottets förslag om målet när det gäller framtidens energi: " Målet för detta tematiska program är därför forskning och hållbar användning av befintliga energikällor" . Befintliga energikällor, t.ex. i mitt eget hemland, Sverige, är ju faktiskt kärnkraften . Kärnkraften kan ju inte vara en hållbar energikälla. Därför blir man tveksam till många av de formuleringar som finns här.
Hållbar energianvändning är ju de förnybara energikällorna. Det är på detta område som vi måste satsa mer pengar, inte på att behålla gammal kärnkraft, som t.ex. Sverige nu äntligen skall börja avveckla. Vi behöver i stället en ny impuls från EU som kan visa hur vi kan ersätta kärnkraften med förnybara energikällor. Det är alltså fel signaler till medlemsstaterna.
Många av de förbättringar som har gjorts i utskottets förslag kräver litet förtydligande. Det finns många bra ord om hållbar utveckling, men vi behöver också exemplifiera. I t.ex. ändringsförslag 154 har vi sagt att vi inte vill ha kloning av människor, men vi måste också säga att vi inte vill ha kloning av vare sig människor eller djur. Det är minst lika viktigt, eftersom forskningen annars fortsätter, och vi då kommer närmare och närmare det som är etiskt oriktigt.
I ändringsförslag 45 har vi satt upp ekonomiska ramar och vill ha mer pengar till det som handlar om energi och miljö. Angående ändringsförslag 160 har vi lagt till ett förslag som går ut på att vi vill förklara att 60 procent av det som går till energi för framtiden skall vara till förnybara energikällor och 75 procent till demonstration. Det är inga andra förändringar i ändringsförslag 160.

Linkohr
Herr ordförande, mina damer och herrar! Även jag vill tacka föredraganden och uttala min respekt för henne. Att förena så många olika åsikter i denna kammare kräver inte bara konstfärdighet, utan också mycket självförnekelse. Jag vet att det ligger en mängd arbete bakom.
Låt mig börja med ett exempel som jag tar från historien. För tusen år sedan byggde kineserna fartyg för det öppna havet. De hade till och med redan kompasser, medan europeerna inte nådde utanför Medelhavet. Trots detta var det européerna som senare erövrade världen, inte kineserna. Varför? Kineserna ville inte. De ville inte använda sin teknologi till detta, men det ville européerna. Vi står med forskningen inför ett liknande problem. Vi kan bara ställa något till förfogande, medel, idéer, men om européerna, Europas forskare använder sig av det, beror på dem.
Detta leder mig till att egentligen beklaga att vi, vad gäller medlen, varit relativt återhållsamma i förslaget. Jag känner till det finansiella trycket, och jag är inte heller någon illusionist. Men ändå, det kommer inte att räcka till för att Europa skall komma ifatt USA eller Japan, eller förvisa de nya industrialiserade länderna i Sydostasien till andra eller tredje plats. Det måste också göras ansträngningar i medlemsstaterna, i företagen. Investeringen i forskning måste behålla eller återvinna ett högt, även moraliskt värde i Europa. Det är det som det handlar om. Kanske går det från denna debatt och från diskussionen om det fjärde forskningsramprogrammet också ut en signal för denna vitalitet. Jag skulle åtminstone önska mig det.
Låt mig, eftersom tiden är knapp, endast säga något om Euratom-delen, eftersom jag ju är mycket nöjd med de flesta andra aspekter. Det är ingen hemlighet att jag beklagar att man gjort nedskärningar för Euratoms del. Jag kan knappast förstå det, ty vi behöver ju medlen. I motsats till många kolleger är jag av den åsikten att vi behöver dem även för fusionen. Vi behöver medlen för den nukleära säkerheten, i synnerhet när central- och östeuropeiska stater kommer till oss, som ju alla har sovjetiska reaktorer, om de över huvud taget har reaktorer. Vi måste öka säkerheten. Vi behöver alltså inte mindre, utan snarare mer pengar. Även om det är obehagligt att säga det, så säger jag det här.
Till sist önskar jag mig att kommissionen skall ha så stort spelrum som möjligt i forskningspolitiken. Kommissionen har ansvaret, och den skall också ha möjligheten att på sitt ansvar ibland flytta medel från den ena till den andra sidan, om den anser det nödvändigt. Forskning kan man inte planera, utan man måste också räkna med överraskningar, och på dessa överraskningar måste man också reagera. Där önskar jag kommissionen lycka till.

Malerba
Herr ordförande, fru kommissionär! Redan under det mycket intensiva arbete som föregick kommissionens dokument kunde Europaparlamentet betona vissa viktiga och grundläggande aspekter, som t.ex. inriktningen mot små och medelstora företag med internationell inriktning, teknikintensiva områden, något som har uppmärksammats i en speciell åtgärd, samt tekniker för bevarande av kulturvärden, något som ingår i satsningen på framtidens städer.
I arbetet med att konstruera de tematiska programmen har vårt utskott, briljant lett av Quisthoudt-Rowol, försökt att inte sudda ut den ansats till fokusering, som var en av ledstjärnorna för arbetet med det femte ramprogrammet. Vi har trots detta ändrat programmet för en hållbar utveckling och lagt till två nyckelprogram som gäller energin och utvidgat programmet för marin teknik till att inkludera även yttransporter.
Den ledande idén är att vi är på väg mot ett enda system för rörlighet som i sig innefattar samtliga transportslag. Jag vill gärna betona att ändringen skall uppfattas som ett tillägg. Vi har inte avsett att späda ut resurserna för den marina tekniken, utan att öka budgeten för ett generellt transportprogram. För att kunna ta fram dessa extra medel vill vi att man dra ner något på avsättningarna till de biologiska vetenskaperna och att man något ökar budgetens totala ramar.
Det gläder mig att rymdtillämpningarna har förts in i motsvarande tematiska program. Jag stödjer också uppfattningen att de studier under tyngdlöshet som skall genomföras i den internationella rymdstationen är viktiga. Detta är en helt ny vetenskaplig möjlighet för vilken Förenta staterna håller på att förbereda sig på ett mycket mer systematiskt vis än vi européer, och för vilket projekt Europeiska unionens program måste vara ett komplement till ESA: s.
Avslutningsvis ett berömmande ord till vår föredragande och ett ord till stöd för ett politiskt engagemang för forskningen som ett grundläggande instrument för att bygga vår framtid.

Lange
Herr ordförande, fru kommissionär, fru föredragande! Jag kommer från nordsjökusten, och hos oss är det mycket viktigt att man vid segling ser till, innan man far iväg, att lasten är jämnt fördelad, eftersom annars fartyget kränger och får slagsida. Jag menar i själva verket att forskningsutskottets beslut medför denna risk. Vad har hänt? Vi godkände i våras i denna kammare enhälligt ett betänkande av vår kollega Claude Desama, där det mycket tydligt sades att forskningen också lämnar ett bidrag till den europeiska socialstatsmodellen, inte bara till industrins konkurrenskraft. Sedan kom havens moderna fribytare, lobbyisterna, och förde in specialintressen. Jag har en känsla av att fartyget får slagsida och att denna andra pelare, frågan om hur det står till med riskbedömningen, hur det står till med kontinuiteten, hur det står till med övervägandet, vem som har några chanser i vårt samhälle och på vilka villkor, att detta har fallit bort. Kära kolleger, det är dock också en viktig lokaliseringsfaktor för Europa, för vårt samhälle. Inte enbart teknologin, utan också hur vi hanterar varandra, hur vi lever, det är de avgörande villkoren för vår framtida utveckling, för medborgarnas intressen.
Vi sade då mycket tydligt att det handlar om en socioekonomisk modell för uthållig utveckling. Vi sade: Vi vill ha en riskbedömning, vi vill också klara upp frågan om medbestämmande och frågan om arbetsmarknadsparternas roll i vårt samhälle. Allt detta har försvunnit. Därför vill jag än en gång med eftertryck be om att vi åter upphäver denna slagsida. Det handlar här om forskningsansträngningar, och det handlar naturligtvis också om pengar för dessa forskningsansträngningar på detta socioekonomiska område. Det är klart att det är ett nytt område. Vi införde det först i det fjärde forskningsramprogrammet. Det fanns svårigheter. Med den nye chefen för Mitsos bättrade det sig. Men det finns ingen anledning att säga, att nu har vi kommit till slutet av våra möjligheter.
Vad handlar det om? Det handlar till exempel om frågan om informations- och kommunikationsteknologierna, vem som har tillgång till dem och på vilka villkor. Även just frågan om könen, förändringen av arbetsplatserna med hjälp av distansarbete, och naturligtvis frågan om medverkan, medbestämmande, förändring av arbetsorganisationen är av betydelse. Allt detta måste naturligtvis tas med i helheten, när vi vill fortsätta att utforska och införa vissa teknologier. Därför pläderar jag uttryckligen för att ändringsförslag 117 och naturligtvis ändringsförslag 123 godkänns, så att vårt fartyg, fartyget Forskning för Framtiden, inte får någon slagsida och vi kan hålla rätt kurs.

Cresson
Herr ordförande! Vi har nu uppnått ett avgörande tillfälle i processen som leder till att vi antar och genomför det femte ramprogrammet för forskning.
Till att börja med skulle jag vilja tacka fördraganden, Quisthoudt-Rowohl för det utmärkta sätt på vilket hon genomfört den komplexa uppgiften som förberedandet av detta yttrande utgjort. Jag skulle också mycket uppriktigt vilja tacka alla i utskottet för forskning, teknologisk utveckling och energi som genom sitt arbete i de politiska grupperna, eller i form av förberedande initiativ, bidragit till diskussionerna om det femte ramprogrammet. Jag tänker också på ledamöterna i forskningsutskottet i allmänhet, samt föredragandena och ledamöterna i de tio övriga associerade utskotten.
Kommissionen är mycket nöjd med parlamentets förslag till yttrande om det femte ramprogrammet. Parlamentet har lyckats ta tillfället i akt och sätta sin prägel på det. Jag noterar att ändringsförslagen går i samma riktning som kommissionens förslag och att vi står mycket nära varandra på i stort sett alla grundläggande punkter.
Det femte ramprogrammet har utarbetats för att bryta med det förgångna. Det är nyskapande inom tre stora områden. För det första en bestämd inriktning mot Europeiska unionens stora politiska, ekonomiska och sociala målsättningar, som börjar med att förbättra sysselsättningssituationen och förstärka den europeiska konkurrenskraften. För det andra koncentration av medlen till ett begränsat antal teman och målsättningar, för att effekten av de planerade åtgärderna skall blir så stora som möjligt. För det tredje införande av nya teman och fastställande av nya åtgärdssätt, där nyckelåtgärderna innehar den första platsen. På alla dessa punkter stödjer parlamentets förslag till yttrande kommissionens förslag. I vissa fall t.o.m. förstärks de innovativa aspekterna.
Kommissionen avser därför att i en reviderad version av sitt förslag behålla flera grundläggande ändringsförslag, när det gäller tanke och innehåll, även om formuleringen inte blir exakt densamma. Jag skall inte i detalj kommentera varje ändringsförslag, utan koncentrera mig på de tre punkter kring vilka debatten i forskningsutskottet byggts upp: struktur, innehåll och finansiella aspekter.
Strukturen till att börja med. Kommissionen ansluter sig till den föreslagna metoden att organisera det femte ramprogrammet i fyra tematiska program. Det gör det möjligt att hålla oss så nära vårt förslag som möjligt och bibehåller viljan att koncentrera ansträngningarna och genomförandet av ett integrerat och tvärvetenskapligt synsätt på problemen. Det är också det meddelande som de övriga kommissionärerna bett mig framföra till parlamentet.
Inrättandet av ett nytt kombinerat program för miljö och energi är berättigat. Såsom de avslutade diskussionerna i Kyoto om klimatförändringarna visat, måste problemen som uppstår på dessa två områden behandlas på ett mycket integrerat sätt. För att vara i nivå med utmaningarna måste vi vara listiga. Att dela upp detta nya program i två underprogram skulle innebära ett fortsatt blygsamt synsätt. Kommissionen kommer därför att föreslå en metod som är bättre anpassad till denna form.
Anpassningen av den nya strukturen leder naturligtvis till en ny fördelning av nyckelåtgärderna. Den kommer att medföra att den finansiella balansen revideras. Flera fall skulle kunna ha likvärdiga berättiganden. Jag noterar att de val som parlamentet och kommissionen hittills gjort, utan att vara exakt lika, till stor del ändå överlappar varandra. På det hela taget gläder det mig att parlamentet och kommissionen kan mötas kring idén att vi skall ha ett begränsat antal program. Denna konsensus blir mycket användbar gentemot alla dem som vill öka antalet.
Vi kommer nu till innehållet. Vid sidan av uppdelningen av nyckelåtgärden energi i två nyckelåtgärder inriktade dels på ett hållbart utnyttjande av energin, dels på utvecklingen av ett renare och mer konkurrenskraftigt utbud, består två av nyheterna i ändringsförslagen av nya nyckelåtgärder avseende problemet med åldrande respektive klimatförändringar. I kommissionens förslag finns dessa två teman redan inom kategorin forskningsverksamhet av mer allmän karaktär. Genom att göra dem till nyckelåtgärder blir det lättare att på politisk nivå visa hur viktiga dessa frågor är för Europeiska unionens framtid.
Kommissionen instämmer i andan i de inlämnade ändringsförslagen avseende dessa olika punkter. Däremot inte när det gäller ett antal punkter som innebär ändringar av innehåll eller fördelning i nyckelåtgärderna, vilka skulle leda till att vi överger det integrerade och tvärvetenskapliga synsättet på problemen. Ett avgränsat synsätt, grundat på en enda vetenskap, är ibland frestande. Det har traditionens kraft, men leder alltför ofta till att problemen endast delvis uppfattas och att medlen sprids.
Jag har ytterligare en kommentar om de socio-ekonomiska aspekterna. Parlamentet betonar nödvändigheten av att i hög grad beakta dem och kommissionen delar den åsikten. Kommissionen har f.ö. bemödat sig om att ge dem stor plats i det femte ramprogrammet. Vi anser emellertid att det bästa sättet att behandla dessa frågor är att göra det dels i sammanhanget med nyckelåtgärder, för aspekterna knutna till området med de stora tematiska programmen, dels inom ramen för en särskild verksamhet i programmet " Förbättring av den mänskliga potentialen" för allmänna aspekter eller aspekter som inte tas upp i andra program.
Kommissionen är fast besluten att låta den socio-ekonomiska forskningen spela en viktig roll i det femte ramprogrammet. Den anser emellertid att det är att föredra att göra det genom att använda den föreslagna metoden snarare än att göra det med särskilda nyckelåtgärder i de olika programmen.
Jag skall avsluta med att ta upp de finansiella aspekterna. Jag kan här bara glädjas åt att parlamentets och kommissionens förslag till så stor del överensstämmer med varandra, och den starka signal det innebär till medlemsstaterna och rådet. Förslaget till yttrande föreslår ett femte ramprogram med anslag på 1, 7 miljarder ecu, dvs. 400 miljoner ecu mer än vad kommissionen föreslår.
I en tid av budgetrestriktioner och minskade offentliga forskningsutgifter, inför konkurrenter, amerikaner och japaner som inte minskar sina ansträngningar, kan inte Europeiska unionen tillåta sig att minska eller låta medlen som beviljas till forskning på europeisk nivå stanna upp.
I enlighet med bestämmelserna i Agenda 2000 har det belopp kommissionen föreslagit beräknats på grundval av principen om en ökning av medlen till forskning som är lite snabbare än den för bruttonationalprodukten inom Europeiska unionen. För att fastställa det föreslagna beloppet har kommissionen varit tvungen att beakta en rad yttre omständigheter. Kommissionen noterar med tillfredsställelse meddelandet i parlamentets förslag till yttrande. Kommissionen bibehåller emellertid sitt förslag, av anledningar som parlamentet lätt kan förstå, bl.a. i anslutning till den roll kommissionen kommer att spela i strävan efter en kompromiss.
Kommissionen accepterar också det mycket användbara ändringsförslaget från budgetutskottet, som tagits upp av forskningsutskottet och som till operativa termer överför oberoendet mellan beslutet att anta det femte ramprogrammet och dess anslag och förhandlingarna om Europeiska unionens framtida budgetplaner. Detaljerna i kommissionens ståndpunkt om de olika ändringsförslagen kommer att noteras i protokollet för detta sammanträde. Jag skulle särskilt vilja behålla McNallys ändringsförslag om nödvändigheten av att säkerställa bättre balans mellan kvinnor och män i programmet "Förbättring av den mänskliga potentialen" och införandet av frågan om lika möjligheter som tema för den socioekonomiska forskningen. Under våren 1998 kommer kommissionen också att arrangera en konferens på temat "kvinnor och vetenskap" .
Jag skall avsluta dessa allmänna kommentarer med två påpekanden. För det första vill jag betona kvalitén i förslaget som är resultatet av arbetet i forskningsutskottet och övriga berörda utskott. Det visar på det ökande intresse som allt fler parlamentsledamöter hyser för denna för Europeiska unionen nödvändiga politik för att fortsätta sina målsättningar. I det perspektiv som fastställs i Agenda 2000 står den i centrum för Europeiska unionens politiska åtgärder vid sidan av övrig politik inom utbildning och innovation. Jag önskar därför för min del att dialogen mellan oss skall förstärkas under genomförandet av våra program.
Mitt andra påpekande är av operativ art. Vi är inte i slutet av vägen och vi är t.o.m. långt därifrån. Rådet måste nu uttala sig. Vi hoppas att det skall anta en gemensam ståndpunkt vid rådet (forskning) den 12 februari, men det är inte säkert. Medlemsstaternas ståndpunkt är i dag ofta fortfarande långt ifrån varandra. Parallellt kommer debatten att inledas om de särskilda programmen, på grundval av dokument som kommissionen lade fram i november. Målsättningen är att ramprogrammet formellt skall antas under 1998 för att de särskilda programmen skall kunna genomföras under 1999. De kommande månaderna blir därför fyllda av diskussioner och debatter.
Jag vet att jag kan räkna med att Europaparlamentet spelar sin roll under hela denna process. Jag tackar i förväg för de ansträngningar parlamentet kommer att göra för att hjälpa till att uppnå vårt slutliga mål: ställa den europeiska forskningen till de europeiska medborgarnas förfogande. Europaparlamentet representerar medborgarna. Parlamentet är uttrycket för deras intressen och genom att aktivt delta i beslutsprocessen bidrar parlamentet till att säkerställa att de stora vetenskapliga och tekniska valen på europeisk nivå genomförs på demokratiska grunder. Med tanke på att de problem européerna ställs inför brådskar och är omfattande och det bidrag forskningen kan lämna för att lösa dem, är jag övertygad om att kammaren kommer att göra allt vad som står i dess makt för att detta nya ramprogram skall kunna inledas så snart som möjligt.
(Applåder)

Ordföranden
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 11.30 och på torsdag kl. 09.30.

Energipolitik
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A4-0308/97) av Scapagnini för utskottet för forskning, teknologisk utveckling och energi om kommissionens meddelande " Helhetssyn på energipolitiken och energiåtgärderna" (KOM(97)0167 - C4-0205/97).

Scapagnini
Herr ordförande! Europeiska unionen står inför ett nytt årtusende och inför en serie utmaningar av strategisk betydelse helt utan ett gemensamt och samordnat ramverk när det gäller energipolitiken: en politik som borde spela en grundläggande roll för den ekonomiska utvecklingen, sysselsättningen, miljön och livskvaliteten.
Europaparlamentet har sedan länge betonat nödvändigheten av att ge programmen inom energisektorn en juridisk bas som är stark och föra in denna sektor i fördraget för att garantera den sammanhållning och öppenhet som nu saknas. Om problemen på energiområdet fortfarande skall lösas på ett splittrat sätt inom ramen för andra politiska program, som t.ex. programmen för den inre marknaden, miljön, skatterna, jordbruket och forskningen, så tar man inte tillräcklig hänsyn till de speciella målen inom denna sektor, som till exempel försörjningstryggheten, det internationella samarbetet, integrationen av energimarknaderna, främjandet av en hållbar energisektor och av forskningen.
Ett förverkligande av energimålen krävs för en utveckling av de europeiska marknaderna, företagens konkurrenskraft och medborgarnas möjligheter att köpa energi. I det avseendet anser utskottet för forskning, teknologisk utveckling och energi att det är av avgörande betydelse att förstärka rollen för det Europeiska observationsorganet för energi, även när det gäller att definiera en referensram för de stora transportlederna för naturgasenergi och olja. Energistadgan är fortfarande det viktigaste forumet för det europeiska energisamarbetet och Europaparlamentet understryker att det är viktigt att samtliga undertecknande ländern ratificerar stadgan.
Samarbetet med och biståndet till tredje land, inom ramen för olika stöd- och samarbetsprogram som Phare, Tacis och Meda eller de program som avser Asien eller Sydamerika eller Europeiska vetenskapsfonden FES, bör utvecklas för att ta hänsyn till de olika energimarknaderna och samtidigt göras tydligare än tidigare genom att möjligheterna till information, kontroll och utvärdering från Europaparlamentet förbättras.
Energimarknadernas avreglering och integrering utgör det andra målet för gemenskapens energipolitik och är en nödvändighet när vi står inför en allt större internationalisering. Man borde försöka få till stånd en verklig konkurrens mellan olika energiproducenter genom att erbjuda konsumenten olika valmöjligheter när det gäller energiförsörjningen via fria avtal som garanteras av staten, samt genom att utnyttja de nya möjligheter som finns att utveckla energisektorn.
Miljöaspekterna på energipolitiken är något som på intet vis får undervärderas. Kommissionen bör, med jämna mellanrum, utvärdera miljöeffekterna av de olika medlemsstaternas energipolitik och förutom de rättsliga instrument som krävs även utveckla former för frivilliga avtal och forskning och teknologisk utveckling. Även när det gäller det internationella samarbetet blir det nödvändigt att ta med riskerna för energidumping och miljödumpning i beräkningen när det gäller de länder där priserna är ännu lägre på grund av miljönormer som är mycket mindre stränga än våra egna inom gemenskapen. De skador som orsakas av utsläppen av koldioxid och den globala uppvärmningen utgör en utmaning för unionen som, i samband med de löften som nyligen avgavs i Kyoto, borde bli ett ytterligare incitament i ansträngningarna att på ett rationellt och effektivt sätt utnyttja energiresurserna, gemensamt skapa förnybara energikällor och vidta åtgärder inom forskning och teknisk utveckling.
Kommissionen borde ägna ett tillräckligt utrymme åt ny energiteknik, vilket kan bli en lämplig reaktion på önskemålen att främja förnybara energikällor och ansträngningarna att finna nya tillämpningar och metoder för att utnyttja naturgas, speciellt inom sektorer som förvätskning, transport och förgasning, med tanke på dessa processers möjligheter när det gäller att få fram nya former för energiförsörjningen till avlägsna geografiska områden. Utan tvekan möjliggör utnyttjandet på lokal och decentraliserad bas av förnybar energi, tillsammans med avregleringen av energimarknaden, att man rättar till de obalanser som finns mellan olika europeiska regioner och att man effektivt främjar en utveckling i eftersatta områden genom att ge dem tillgång till en självständig och mångsidig kapacitet på energiområdet.
Det ligger utan tvekan i Europeiska unionens, dess medborgares och industrisektorns intresse att utarbeta ett ramprogram för energipolitiken som bidrar till att förtydliga och på ett bättre sätt koncentrera gemenskapens initiativ inom området genom att garantera en finansieringsnivå över fler år som är tillräcklig för att utveckla betydande program, utan att detta medför en strukturell nedskärning av de tillgängliga avsättningarna.
Herr ordförande! Europaparlamentet beklagar mot den här bakgrunden de drastiska nedskärningar som gjorts av rådet inom gemenskapens budget när det gäller energifrågorna, nedskärningar som äventyrade de europeiska instrument som redan har koncentrerats till programmen Altener, Thermie och Safe, och framför allt de program som syftar till internationellt samarbete inom denna sektor.

Ordföranden
Eftersom kommissionär Papoutsis inte kan vara närvarande i kväll och, å andra sidan, vår debatt måste avbrytas kl. 17.30 för frågestunden med frågor till kommissionen, så ger jag härmed med kammarens tillåtelse ordet till kommissionär Papoutsis.

Papoutsis
Herr ordförande! Jag vill ta tillfället i akt och direkt be de ärade medlemmarna av parlamentet om ursäkt för att jag inte kommer att kunna närvara vid sammanträdet i kväll. Jag måste säga er att jag har väntat sedan 11.30 i morse på att diskutera betänkandet Scapagnini, tyvärr har en stor försening ägt rum, vilket jag förstår, på grund av den stora frågan om budgeten. Jag kan dock inte stanna här till i kväll, eftersom det är ett möte om energistadgan i morgon bitti i Bryssel och vi hyser stora förhoppningar om att samtliga 30 ratificeringar av energistadgan kommer att göras så att stadgan kan tillämpas. Som ni förstår bör kommissionen, med er tillåtelse och med parlamentets stöd, närvara vid denna viktiga stund för inledandet av energistadgan.
Jag skulle vad gäller den ursprungliga frågan, herr ordförande, först av allt vilja tacka föredraganden Scapagnini för hans klara och uppbyggliga betänkande. Kommissionen håller i generella drag med om den föreslagna resolution som antar många av förslagen i kommissionens rapport. Den energisituation som nu råder, både i Europa och i världen, kräver kontinuerliga och koordinerade åtgärder. Därför är det nödvändigt att vi förstår de utmaningar vi i dag bemöter.
Kommissionens rapport syftar främst till att beskriva de stora energiutmaningarna och de åtgärder som vidtagits på europeisk nivå. Vår målsättning är enkel och klar. Det är att förbättra öppenheten. Dessutom utgjorde rapporten en första nivå för anordnandet av ett nytt ramprogram för energipolitiken, ett ramprogram för de motsvarande åtgärderna på europeisk nivå. Scapagnini har med sitt betänkande visat att Europaparlamentet har fullständig kunskap om situationen, och att det är redo att stödja kommissionen i denna riktning. Å den Europeiska kommissionens vägnar vill jag tacka er för er positiva hållning och det stöd som ni ger.
I denna rapport betonar kommissionen tre viktiga frågor som energisektorn bemöter:
Först av allt är det frågan om säkerheten hos utrustningen. Alla typer av analyser, alla prognoser leder till det säkra resultatet att energiberoendet från utlandet kommer att öka allvarligt. Gemenskapen är skyldig att uppskatta detta och alltså vidta de påvisade åtgärderna.
För det andra spelar energisektorn en huvudroll i försöket att förbättra Europas konkurrenskraft. De effektiva och vinstgivande energisystemen kan i hög grad bidra till förbättringen av konkurrenskraften och på så sätt försäkra speciellt lämpliga strukturer för produktion och transport och också försäkra energiprodukternas fria rörlighet.
Slutligen är energisektorn av vital betydelse för skyddet av miljön. I all energipolitik, i alla energiåtgärder bör målsättningen om hållbar utveckling värderas. Just i dag, också efter konferensen i Kyoto, är frågan om växthusgaserna synnerligen viktig beträffande denna problematik. Det finns en förbindelse om miljömålsättningar som helt och fullt måste återspeglas i vår miljöpolitik.
Det resolutionsförslag vi föreslår bevisar att Europaparlamentet ställer sig bakom dessa åsikter. Låt mig, herr ordförande, mer specifikt kommentera några av de punkter som betonas i resolutionsförslaget:
Den Europeiska kommissionen delar åsikten att det är önskvärt att det ska ingå ett energikapitel i fördraget. Tyvärr var det dock inte möjligt att vid toppmötet i Amsterdam komma överens om ett sådant. Det verkar som om denna fråga inte var mogen att bli föremål för en överenskommelse mellan medlemsstaterna. Dock kommer kommissionen att fortsätta komma med förslag i syfte att unionens energipolitik blir starkare med fortsatt bruk av de rättsliga grunder som gäller i dag, om och där det visar sig vara lämpligt.
Vad gäller de förnybara energikällorna känner kommissionen till förstärkningen av åtgärderna inom detta område. Som ni också känner till presenterade vi nyligen en vitbok gällande en gemenskapsstrategi och en åtgärdsplan för de förnybara energikällorna. Nu väntar jag på era reaktioner, era tankar beträffande vitboken och vi kommer alltså att ha möjlighet att diskutera denna fråga grundligt i den nära framtiden.
Herr ordförande! Jag vill också tacka parlamentet för dess stöd beträffande inrättandet av ett ramprogram för den Europeiska unionens energipolitik. Ett program som, vilket ni känner till, godkändes av kommissionen den 18 november, för precis en månad sedan. Ramprogrammet omfattar alla åtgärder som vidtagits fram till i dag i de enskilda programmen, såsom Save II om energiprestationer, Altener om de förnybara energikällorna men också Synergy om internationellt samarbete. Det förutser dock också speciella åtgärder vad gäller energianalyser och prognoser inom energiområdet gällande kärnkraftsäkerheten, men också det rena användandet av kol. Alla dessa åtgärder koordineras och enas under det grundläggande beslutet om ramprogrammet självt. Förslaget till ramprogram syftar också till att bilda långsiktiga villkor för ett ramverk för alla typer av verksamhet inom energiområdet. Det är också nödvändigt för skapandet av en klar rättslig grund för alla dessa åtgärder. Ramverket kommer, ur kommissionens synvinkel, att skapa bättre villkor för koordinationen mellan de speciella åtgärderna inom energipolitiken men det kommer också att säkerställa en bättre uppställning av mål inom energiområdet, alltså de åtgärder som äger rum med andra gemenskapsåtgärder som grund, såsom strukturfonderna och programmen för extern teknisk hjälp.
Förslaget till ramprogram kommer att utgöra en av det brittiska ordförandeskapets viktigaste prioriteringar. De första reaktionerna från medlemsstaterna var positiva och jag räknar speciellt med ert stöd, så att vi i tid skall kunna komma fram till ett beslut beträffande ramprogrammet. Jag hoppas att ni kommer att fortsätta stödja de stränga åtgärder för utövning av en energipolitik med den enhetliga filosofin i detta nya program som grund.
Herr ordförande, ärade kolleger! Kommissionen ställer sig i hög grad bakom resolutionsförslaget i Scapagninis betänkande om den generella bilden av energipolitiken och de respektive åtgärderna. Jag skulle avslutningsvis än en gång vilja tacka föredraganden, Scapagnini, för hans förträffliga betänkande.

Frågestund
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är frågor till rådet (B4-1002/97).
Men innan vi börjar har Smith begärt ordet för en ordningsfråga.

Smith
Herr ordförande! Min fråga nummer 76 handlar om transport av kärnbränslen. I min naivitet förutsatte jag att frågan skulle besvaras av kommissionären med ansvar för transporter, men jag finner nu att den hänförts till "övriga frågor" . Kan ni ta mina bekymmer med avseende härpå till protokollet, herr ordförande, och kan ni försöka få fram en förklaring till varför denna fråga inte togs med i avdelningen med frågor som kommissionären med ansvar för transport svarar på?

Ordföranden
Herr Smith, jag noterar er oro, men som ni redan vet är det kommissionen som bestämmer vilka kommissionärer som skall svara på de ställda frågorna. Det ligger inte inom vårt ansvarsområde. I vilket fall som helst har era ord noterats, inte bara av mig, utan också i det fullständiga referatet och de kommer att få samma tyngd och värde som era synpunkter alltid får.

Monti
Kommissionen är medveten om att direktiven om offentlig upphandling ännu inte har genomförts på ett tillfredsställande sätt av samtliga medlemsstater och att, även om de har genomförts, så tillämpas de ofta inte på ett korrekt vis. Kommissionen har därför i sin handlingsplan för den inre marknaden - som antogs i juni förra året och som godkändes vid Europeiska rådets möte i Amsterdam - uppmanat medlemsstaterna att visa prov på god politisk vilja och få ett slut på denna situation genom att begära, å ena sidan, ett löfte att fullfölja genomförandet och att meddela ett exakt datum när detta skall vara genomfört och genom att, å andra sidan, föreslå initiativ som skall göra tillämpningen och respekten för gällande lagar till en realitet.
I sammanhanget, och som ett resultat av de befogenheter kommissionen har, har kommissionen redan när det gäller de medlemsstater som ännu inte har infört direktiven inlett överträdelseåtgärder i enlighet med artikel 169, såväl på grund att direktiven inte har genomförts, som på grund av brister i förfarandet i samband med införandet och, slutligen, på grund av felaktig tillämpning av gemenskapens regler om offentlig upphandling.
Kommissionen har dessutom redan tillgripit proceduren om brådskande förfarande i enlighet med artikel 186 i fördraget för att få till stånd provisoriska föreskrifter för en medlemsstat där den godkännande myndigheten vägrade att avbryta den offentliga upphandlingen i avvaktan på kommissionens utlåtande om eventuella överträdelser.
Som en följd av att direktiven 89/665 och 92/13 trätt ikraft, har de ekonomiska operatörerna möjlighet att inleda åtgärder mot en nationell upphandlande myndighet vid överträdelse av gemenskapens regler när det gäller offentlig upphandling.
Kommissionen vill dessutom i det här sammanhanget påminna om att medlemsstaterna är ansvariga för de egna myndigheternas agerande, framför allt kommunernas, och att en enskild medlemsstat inte kan undandra sig sina skyldigheter i enlighet med gemenskapens regelsystem genom att åkalla eventuell konstitutionell självständighet för lokala och regionala myndigheter.
När det slutligen rör möjliga förbättringar för att kunna komma fram till en bättre tillämpning av gemenskapens regler när det gäller den offentliga upphandlingen har kommissionen aviserat en debatt om grönboken och har för avsikt att inom kort presentera ett meddelande, i vilket vi föreslår konkreta åtgärder såväl när det gäller tolkningen av gällande regler som när det gäller att föreslå eventuella ändringar i lagstiftningen.
Kommissionen understryker, under alla omständigheter, att en effektiv kontroll av gemenskapsrättens tillämpning även kräver en förstärkning av de kontroller som genomförs på nationell nivå. Som en följd av detta måste även medlemsstaterna ta ett eget ansvar i frågan.

Cars
Jag vill tacka kommissionären för svaret som jag tyckte var utförligt och bra. Jag vill också säga att jag uppskattar den anmälan som kommissionen har gjort mot olika länder för att de bryter mot upphandlingsförordningen, inklusive den anmälan som riktats mot mitt eget land, Sverige.
Låt mig bara ta upp en fråga till. Företag bör ju självfallet så långt det är möjligt anmäla när de inte får sin rätt enligt upphandlingsförordningen. Vi vet också att de har svårt att göra det, eftersom de då kan stöta sig med presumtiva kunder, viktiga kunder. Därför finns det en idé om att man borde inrätta någon form av upphandlingsombudsmän, dvs. någon som kunde ta emot dessa anmälningar och föra talan mot de kommuner och statliga myndigheter som inte följer bestämmelserna. Känner kommissionären till detta? Jag vet att arbete pågår inom Eurochambres med detta. Vilken är kommissionärens grundinställning till detta?

Monti
Jag ber att få tacka för följdfrågan. Låt mig först av allt understryka att kommissionen har inlett ett antal överträdelseprocedurer mot olika medlemsstater.
Jag vill också säga att många av överträdelseprocedurerna har sin upprinnelse just i påpekanden från olika företag, och understryka att inom ramen för den mycket omfattande öppna debatten kring grönboken om offentlig upphandling med fler än 300 bidrag, så var en aspekt som ofta togs upp till behandling just den om ett effektivare system för att påtala sådant som inte fungerar.
Låt mig slutligen påminna frågeställaren om att det redan i dag finns en möjlighet för företagen eller för den som gör anmälan att på begäran vara anonym.

Wijsenbeek
Av Montis svar framgår det verkligen att det som han och frågeställaren, Cars, konstaterar är och förblir ett problem. Det finns nämligen för stora möjligheter att komma undan. Det behöver nämligen inte vara så vid offentliga upphandlingar att de upphandlande instanserna, kommuner, myndigheter, och ofta sker det också i transportsektorn, visserligen inte köper det billigaste men ursäktar detta med: Ja, men det var det bästa. Det visar sig då alltid, herr Monti, att man ändå väljer nationella företag. Därför borde inte bara ombudsmannen, utan enligt min åsikt även kommissionen hålla bättre uppsikt så att det inte bara är nationella företag som tilldelas kontrakt utan att det också sker en spridning över gemenskapen. En rapport från er skulle i det avseendet vara mycket välkommen.

Monti
Herr ordförande! Detta är en av de viktigaste perioderna i genomförandet av den inre marknaden och just därför ägnar vi den den största uppmärksamhet, vilket Europaparlamentet kan konstatera så snart kommissionen i början av 1998 har presenterat meddelandet om den debatt som grönboken gett upphov till.
Wijsenbeek påminner oss om att den upphandlande myndigheten själv i vissa fall kan ha problem. Ur den synpunkten har frågorna om förenkling, som tagits upp i grönboken som ett av de viktigaste inslagen, stor betydelse, och jag kan inte annat än hålla med frågeställaren när han säger att det ur den inre marknadens synpunkt vore önskvärt om den offentliga upphandlingen i allt högre grad gav som resultat att uppdragen gick till företag som inte är nationella.
Detta sker i allt högre grad, även om det ännu inte sker i den omfattning som vi önskar, och alla de åtgärder som anges i grönboken när det gäller information, utbildning etc, syftar just till att i allt högre grad integrera marknaden för offentlig upphandling, vilken ännu inte i alla avseenden är en inre marknad.

Rübig
Kommissionär Monti, känner ni till att arkitekter har särskilda svårigheter inom det offentliga uppdragsväsendet? Arkitekterna anser att det är svårt att exakt sortera ut verkliga realiteter och att det delvis, när det handlar om offentlig anbudsinfordran, även för små projekt ofta kommer 400-500 förfrågningar, vilket delvis leder till problem.

Monti
Detta är en speciell och mycket viktig aspekt som rör en mer omfattande frågeställning och när det inte gäller stora företag, eller företag över huvud taget, utan fria yrkesutövare, så blir frågan om informationens finmaskighet än viktigare.
Med detta mål i sikte för de kommande åtgärderna när det gäller offentlig upphandling, det som, jag upprepar ännu en gång, följer efter den väl genomförda diskussionen om grönboken, så kommer frågan om elektronisk information att tas med i beräkningen och särskilt understrykas.
Just i förra veckan genomförde vi i Bryssel en omfattande konferens med samtliga medlemsstater om elektronisk upphandling vilket är ett instrument för att allt mer förtydliga informationsaspekterna i samband med den viktiga marknaden för offentlig upphandling.

Ordföranden
Eftersom frågeställaren är frånvarande bortfaller fråga nr 26.
Fråga nr 27 av Veronica Hardstaff (H-0906/97):
Angående: Användningen av E111-formulär i medlemsstaterna
Känner kommissionen till att EU-medborgarna i vissa medlemsstater har problem med att få medicinsk vård om de använder E111-formuläret? Är det tillåtet för läkarna i vissa länder att vägra godkänna ett giltigt E111-formulär och kräva att det skall förnyas varje år när så inte längre är fallet, och sedan ta ut höga avgifter för undersökning och mediciner?

Flynn
Förordning 1408/71 om samordningen av de scociala trygghetsprogrammen för kringflyttande arbetstagare garanterar att en person, som tillfälligt uppehåller sig i en annan medlemsstat i Europeiska unionen eller EES, än den där han eller hon är försäkrad, skall vara berättigad till alla erforderliga förmåner naturaförmåner, dvs. till all akut medicinsk behandling som är nödvändig med beaktande av hans eller henens hälsotillstånd. Dessa förmåner tillhandahålls på samma villkor som gäller för ifrågvarande stats medborgare.
Vid en sådan tillfällig vistelse skall personen införskaffa formulär E111 före avresan. Detta formulär styrker att personen är ansluten till socialförsäkringssystemet i en medlemsstat, och måste uppvisas för sjukförsäkringsmyndigheten i vistelselandet. Denna myndighet ersätts av den behöriga statens myndighet. Formulär E111 kan antingen endast gälla för vissa perioder, eller ha en obegränsad giltighetsperiod. Det avgör den behöriga myndigheten i respektive medlemsstat i enlighet med målsättningen för gemenskapens regler för socialförsäkring för kringflyttande arbetstagare, som syftar till att samordna, inte harmonisera, de nationella reglerna för socialförsäkringssystem. Det står emellertid klart att ett gällande E111-formulär inte kan avvisas av en läkare eller en institution på vistelseorten, och närhelst kommissionen har haft att göra med fall där europeiska medborgare stött på svårigheter att få medicinsk behandling med utnyttjande av formuläret, så har vi ingripit bestämt för att se till att reglerna efterlevs. Det skall emellertid betonas att formulär E111 används utan problem av miljontals turister varje år.
Jag skulle därutöver vilja göra er uppmärksamma på att det också finns möjlighet för personer, som konfronterats med svårigheter när de försökta använda formulär E111, att ersättas direkt av sin behöriga myndighet. I detta fall kan de, då de fått lov att betala den medicinska behandlingen själva, ersättas först då de återvänt till det land där de är försäkrade.

Hardstaff
 Jag är ganska säker på att min väljares E111 var i ett bättre skick än denna, som utställdes år 1990. När han emellertid visade upp den vid ett sjukhus i Frankrike så rev specialisten sönder den och överenskom med honom privat om att han skulle erlägga en avgift, i stället för att råda honom att gå till tillämpligt kontor för att få ersättning. Han tog då kontakt med såväl hälsovårdsdepartementet som de sociala myndigheterna i Storbritannien, och också med mig, och jag och min personal tog också kontakt med hälsovårdsdepartementet och de sociala myndigheterna, som föreslog att jag skulle ta upp saken med er och försöka säkerställa att sådana här saker inte inträffar, och att den medicinska personalen i alla våra medlemsstater påminns om sin skyldighet att råda sjuka personer som uppsöker dem att vända sig till kontoret för att få ersättning.

Flynn
Helt kort så beklagar jag verkligen de problem er väljare haft. Ni nämnde inte om väljaren i slutänden fick någon ersättning, men ni får fram att ni vill att ett bättre system skall införas, och jag noterar vad ni säger. Personen i fråga gjorde naturligtvis det rätta. Han vände sig till sitt departement när han kom hem till sitt eget hemland och fick ersättning. Det skall inte gå till så. Ett fel begicks i det första skedet, där personen inte anvisades att gå till rätt myndighet. Men jag skall verkligen undersöka möjligheterna med att få ut bättre information till alla berörda.

Truscott
Jag vill tacka kommissionären för hans svar till Hardstaff. Men som en uppföljning på Hardstaffs fråga så skulle jag vilja att kommissionären kommenterade det faktum att E111 inte tycks omfatta alla medicinska kostnader i en akut situation. Några av mina väljare har fått en räkning, också efter det att de använt sig av formulär E111. Kan kommissinären därför rekommendera Europeiska unionens medborgare att ta tilläggssjukförsäkringar, för att täcka bristerna hos formulär E111, när de reser i Europeiska unionen?

Flynn
Det är en intressant fråga. Det finns två huvudmöjligheter att få medicinsk vård utanför hemlandet. Den första består i att en person som tillfälligt vistas utanför den behöriga medlemsstaten är berättigad till alla nödvändiga medicinska naturaförmåner, med användning av formulär E111. För det andra kan en person flytta till en annan medlemsstat för att få behandling, men bör då införskaffa relevant tillstånd från behörig hälsovårdsmyndighet, det vill säga formulär E112, för att ersättas vederbörligen.
EG-domstolen har fått i uppdrag att avgöra huruvida de tillämpliga reglerna står i överensstämmelse med fördragets stadganden om fri rörlighet för varor och tjänster. Vi väntar på det utslaget. När vi har det kan vi bättre besvara Truscotts ytterligare påpekande.

Ordföranden
Eftersom frågeställaren är frånvarande bortfaller fråga nr 28.
Fråga nr 29 av James Fitzsimons (H-0921/97):
Angående: Barnsäkra leksaker
Det finns en växande oro inför förekomsten av PVC (polyvinylklorid) i barns leksaker och de eventuella tillsatserna av kemiska ämnen i PVC som kan vara farliga om barnet sväljer leksaken. Vissa medlemsstater har redan agerat för att leksaker som innehåller PVC skall försvinna från affärerna. Är kommissionen beredd att undersöka frågan för att kunna införa en för EU-länderna gemensam lagstiftning på området?

Flynn
Till Fitzsimons skulle jag vilja säga att kommissionen är väl medveten om de saker han tagit upp. Den växande oro Fitzsimons nämner avser användningen av mjuk PVC i leksaker och sådana artiklar för barn som tuggringar, och inte PVC i allmänhet. De kemikalier som avses är i synnerhet vissa mjukningsmedel. De kallas ftalater och används för att göra PVC mjuk.
Kommissionen har reagerat omgående på de inititativ vissa medlemsstater tagit, och i synnerhet de danska myndigheternas, inom ramen för gemenskapens snabbvarningssystem. Dessa initiativ rörde tre bitringar tillverkade i Kina, som gjorde allmänheten och myndigheterna tunt om i Europa uppmärksamma på frågan. Den danska miljöskyddsstyrelsen gjorde gällande att dessa bitringar läckte en viss mängd ftalater, som ansågs otillåtlig för spädbarn.
Kommissionen bjöd in representanter för medlemsstaterna till ett möte med katastrofkommittén för konsumenthälsa i oktober 1997, för att diskutera frågan, med beaktande av dess eventuella följder för konsumenternas hälsa och säkerhet. Betydande meningsskiljaktigheter med avseende på testmetoder och -förhållanden framkom, och det förelåg allmän konsensus om behovet av harmoniserade testprotokoll. Frågans angelägenhet medförde att man beslöt att konsultera den vetenskapliga kommittén för toxikologi, som sammanträdde den 17 november i år. Kommittén beslöt att undersöka saken ytterligare och en arbetsgrupp för ftalater, med särskild inriktning på leksaker och artiklar för barn, sammansatt av framstående akademiker och forskare, höll sitt första sammanträde den 8 december 1997. Den kommer att redovisa sina undersökningsresultat under första hälften av 1998.
Under tiden har forskningen om dessa ämnen fortsatt, med stöd av flera av kommissionens tjänster. Utöver resultaten från den arbetsgrupp jag nämnde är undersökningen av frågan, i syfte att införa en Europavid förordning inom detta område, som Fitzsimons efterfrågade, redan igång. De flesta av de berörda kemikalierna hör till de ämnen som redovisas som prioriteringar i förordning 793/93 om utvärdering och kontroll av riskerna med befintliga ämnen. Det innebär att riskbedömningar för närvarande utförs av de medlemsstater som utsetts till föredragande i detta fall, nämligen Nederländerna, Sverige och Norge, eftersom förordning 793/93 har EES-relevans.
De första resultaten av dessa bedömningar förväntas inom kort. Resultaten av undersökningarna kommer att ge kommissionen möjlighet att vid behov föreslå vilka tillämpliga åtgärder som bör vidtagas på europeisk nivå, för att reglera användningen av dessa ämnen i leksaker liksom också i andra produkter.

Fitzsimons
Jag tackar kommissionären för hans svar. Jag gläder mig mycket åt att forskning bedrivs med avseende på oron rörande leksaker. Det föreligger en betydande oro i medlemsstaterna för att julen, som skall vara en glädjens tid, allför ofta blir en tragedins tid. De allra senaste dagarna har det europeiska konsumentförbundet gjort ett uttalande om detta.
För att gå vidare med vad kommissionären sade; är kommissionen medveten om att flera PVC-leksaker redan tagits bort från marknaden i Spanien, Sverige och Italien? Kan kommissionären, utifrån denna situation, nu se till att vissa grundläggande regler upprättas med avseende på tillverkning och försäljning av sådana leksaker? Kan han också se till att alla övriga medlemsstater också tar bort sådana leksaker från sina hyllor före årets jul?

Flynn
Som svar till Fitzsimons vill jag säga att kommissionen är medveten om det frivilliga återkallandet av leksaker av distributörer i flera medlemsstater, rörande dessa särskilda saker. För tillfället har inga förbud genomföts av medlemsstaterna i allmänhet.
Vad denna specifika distributör beträffar har man gått med på att frivilligt dra sig tillbaka från de marknader där man bestridits. Kommissionen och medlemsstaterna väntar på utfallet av den vetenskapliga kommitténs arbete, och dess yttrande, innan de vidtar de tillämpliga åtgärderna för att begränsa användningen av mjuk PVC i leksaker. Det som behövs är en harmonisering av testmetoderna, och det är vad arbetsgruppen överväger. Så snart informationen finns tillgänglig kommer de erforderliga åtgärderna att vidtas.

Schmid
Herr kommissionär, jag har vissa problem med er framställning. Säkerheten för leksaker regleras i ett direktiv från 1988, där det fastslås att kommissionen fram till år 1989 skall se till att lämpliga tekniska normer skall utfärdas för att garantera denna säkerhet. Jag vill fråga er: Varför gav kommissionen först för två år sedan CEN i uppdrag att utfärda gränsvärden för organiska kemiska ämnen - och det är det vi talar om nu -, för mjukgörare. Och varför är det efter två år fortfarande inte klart?

Flynn
Jag tror det förelåg ett missförstånd här, eftersom vad vi här talar om är...

Ordföranden
Herr Flynn! Det är inte så att jag vill ge ordet, men när ni direkt kan frågeställarens språk, svarar ni direkt, medan jag som inte är flerspråkig lyssnar på det goda arbetet i tolkbåsen. Därför blir det ett visst utrymmer mellan slutet av frågan och svaret.
Ni har ordet.

Flynn
Jag sätter värde på ert påpekande, herr ordförande.
Det får inte förligga några missförstånd. Det vi talar om här är frågan om mjukgöringsmedel i PVC-leksaker. Vad gäller den notering jag har här så talar vi om det faktum att denna grupp har inrättats för att specifikt behandla de klagomål som inkommit. Så snart yttrandet har kommit kommer vi att ta itu med frågan. Men man har tagit itu med klagomålen såtillvida att importören eller distributören har återkallat produkten, så det föreligger följaktligen ingen risk. Vad gäller de medlemsstater där den bestridits har ni helt rätt, eftersom det föreligger skillnader mellan testförfarandena. Det är precis för att göra det, och för att harmonisera testförfarandena, som arbetsgruppen arbetar med frågan.

Ordföranden
Herr Flynn! Jag tror att Martin vill ställa er en kompletterande fråga.

Martin, David
Det är mycket uppmuntrande att kommissionen har vidtagit de åtgärder den gjort. Jag undrar om ni har gått tillräckligt långt. Faktum är att denna produkt fortfarande kan finnas legalt på marknaden i 12 av våra 15 medlemsstater. Jag förstår att ni behöver vetenskapliga belägg, men i Förenta staterna skulle man ha dragit tillbaka produkten och sedan, om vetenskapliga belägg visade att produkten var säker, åter tillåta den på marknaden. Under tiden tillåter vi att denna produkt, som det föreligger allvarlig oro över, finns kvar på marknaden. Jag undrar om vi inte borde vidta åtgärder nu, för att få bort den från makrnaden och sedan, om de vetenskapliga beläggen lyckligtvis visar att den är säker, så kan vi tillåta den på marknaden igen.

Flynn
Jag har informerats om att kommissionen inte har rättsliga befogenheter att göra det i den befintliga situationen, och om att standardisering är på väg, men att den inte kommer att vara klar förrän år 2002. Till följd av vad ni säger, och till följd av skillnaderna mellan testförfarandena, som inte kan klaras upp, så kommer det att ta litet tid. Jag skall göra den behöriga kommissionären uppmärksam på frågan och påpeka det ni tagit upp.

Ordföranden
Ärade ledamöter, herr kommissionär! Klockan är 18.03. Just nu hålls i sal 5, IPE II, i vårt parlament och sammankallat av Europaparlamentets ordförande, en akt av solidaritet med offren för terrorismen, med anledning av att de anhöriga till kommunalrådet Miguel Ángel Blanco, som mördades av ETA, gästar oss under dessa dagar.
Ni lägger säkert märke till att jag skulle vilja närvara vid detta möte, och jag är säker på att ni känner detsamma, men att i dag arbeta här i parlamentet är också ett sätt att uttrycka solidaritet, eftersom det som terroristerna vill, totalitära fascister, är att krossa demokratin och därför ska vi fortsätta arbeta inom våra demokratiska institutioner. Vi är solidariska, men samtidigt säger vi till dem att ni kan skändligen mörda demokrater, men ni kan inte mörda demokratin.

Ordföranden
Eftersom de behandlar samma ämnen kommer frågorna nr 30, 31 och 32 att besvaras gemensamt.
Fråga nr 30 av Hugh McMahon (H-0872/97):
Angående: Borttagande av åldersgränser vid kommissionens rekrytering
Jag gratulerar kommissionären till det tillkännagivande han nyligen gjorde på radio (BBC) om att han avser att avlägsna varje hänvisning till åldersgränser i platsannonser för tjänster vid kommissionen. Detta är ett mycket välkommet drag av kommissionen som innefattar den fulla innebörden av jämställdhet i enlighet med artikel 6a i Amsterdamfördraget.
Kan kommissionären säga när hans förslag kommer att föreläggas kommissionen och bli kommissionens officiella politik, och om detta kommer att ske före nästa rekryteringsrunda år 1998 som han antydde i sitt radiouttalande? Fråga nr 31 av Bryan Cassidy (H-0875/97):
Angående: Lika möjligheter för äldre arbetskraft vid rekrytering till Europeiska kommissionen
Rapporterna om att kommissionsledamoten nyligen ändrat åsikt vad gäller planerna på att ta bort åldersgränserna i tillkännagivanden av tjänster vid Europeiska kommissionen är mycket välkomna och vi ser fram emot att denna princip träder i kraft 1998.
Kommer kommissionen, när dess nya principer blivit officiella, att uppmuntra andra EU-institutioner att följa dess exempel inom ramen för interinstitutionellt samarbete vid allmänna uttagningsprov till EU?Fråga nr 32 av Elly Plooij-van Gorsel (H-0937/97):
Angående: EU-åtgärder för att avskaffa åldersgränser i platsannonser
Kommissionens uttalande nyligen om att åldergränserna skall tas bort ur Europeiska kommissionens platsannonser kommer tätt på det att förslag till lagstiftning publicerats i Nederländerna om att förbjuda alla typer av åldersgränser i platsannonser.
Förväntar sig kommissionen att det kan komma att vidtas rättsliga åtgärder mot andra institutioner på grund av icke-diskrimineringsklausulen i Amsterdamfördraget eller på grund av nationella bestämmelser om förbud mot åldersdiskriminering, som t.ex. i Nederländerna, om kommissionen fortsätter att tillämpa åldersgränser?
Liikanen
Herr ordförande! I januari nästa år kommer jag att till kommissionen lägga fram ett förslag om att slopa åldersgränserna i kommissionens platssannonser. Om kommissionen godkänner förslaget, kommer åldergränserna att från och med godkännandet slopas vid rekryteringen.
Vad gäller nuvarande eller framtida praxis inom andra organ pågår samtal med dem inom ramen för det sedvanliga samarbetet. Därför vill jag inte komma med någon bedömning om eventuella framtida åtgärder eller om rättsliga detaljer som gäller dessa.

McMahon
Jag tackar kommissionären för att han tagit upp denna fråga och för att han agerar så kompetent och effektivt.
Får jag göra det påpekandet att han kan överväga att, vid diskussionerna med de andra institutionerna, påpeka för dem att de måste försöka leva upp till Amsterdamfördragets anda och praxis, i synnerhet de aspekter som handlar om diskriminering vid anställning. Jag avser särskilt den institution som vi är ledamöter av, eftersom den tycks vara en av de mest tröga när det gäller att hålla sig kvar vid den arkaiska tillämpningen av åldersdiskriminering vid anställning. Kan han då utnyttja sig av tillfället vid de pågående diskussionerna - och vi vet att det är en känslig fråga - för att påpeka att Amsterdamavtalets anda kräver att alla de europeiska institutionerna föregår med gott exempel för gemenskapens övriga medborgare?

Liikanen
Vi har informerat de andra institutionerna, däribland Europaparlamentet, om våra avsikter. Ni kanske också har möjlighet att uttrycka era uppfattningar i detta förfarande.
Vi i kommissionen kom vid de förberedande diskussionerna till den slutsatsen att varje åldersgräns vid offentliggörandet av en befattning vore mycket otillbörligt, med beaktande av Amsterdamfördragets anda. Samtidigt måste vi naturligtvis, när vi rekryterar personer, få en bra åldersstruktur, varför unga människor kommer att rekryteras i framtiden. Det kommer att finnas några äldre personer, men det kommer inte att finnas med någon åldersgräns i kungörelsen om uttagningsprovet.

Cassidy
Också jag vill tacka kommissionären för de mycket uppmuntrande nyheter han meddelat oss denna eftermiddag. Vi vet emellertid att man många gånger inte skall sälja skinnet förrän björnen är skjuten, och att en rekommendation till kommissionen inte nödvändigtvis innebär att kommissionen, som ett kollektivt organ, kommer att anta den.
För det första skulle jag vilja fråga honom hur stora han bedömer sina chanser vara att få saken genom kommissionen, och för det andra om vad som händer sedan? Innebär det att man har reviderat alla tjänsteföreskrifter, som är gemensamma för alla institutionerna?

Liikanen
Hade jag bedömt mina chanser vara mycket små hade jag inte tillkännagivit min avsikt här.
Vad den rättsliga sidan av saken beträffar så ålägger våra tjänsteföreskrifter oss inte att tillämpa åldersgränser, varför inga ändringar blir nödvändiga därvidlag. När vi tillkännager nya befattningar måste de emellertid bli föremål för de normala förfarandena med de gemensamma kommittéerna. Av den anledningen höll vi i förra veckan politiska samråd med personalorganisationerna med avseende på frågan. Vi har lämnat dem ytterligare information.
Jag förväntar mig att vi, om allt går som planerat, kommer att försöka ta ett första beslut i januari, som innebär att vi kommer att sluta med åldersgränser och sedan, direkt efter det, kungöra det nya allmänna uttagningsprovet för tjänstemän, så att vi inte blir kvar på den allmänna beslutsnivån, utan går direkt till nästa europeiska uttagningsprov för tjänstemän utan åldersgränser, som kommer att anordnas år 1998.

Plooij-Van Gorsel
Parlamentet har den senaste tiden ansträngt sig särskilt mycket för att få med åldersdiskriminering i Amsterdamfördraget. Det har också lyckats. Jag är därför glad över att Nederländerna som första land redan genomfört denna bestämmelse. Jag är naturligtvis också glad över kommissionens beslut att inte längre tillämpa åldersgränser i sina platsannonser. Jag skulle dock vilja anknyta lite till hur ni nu skall kontrollera detta. Skulle kommissionen vara beredd att en gång om året ge parlamentet en översikt över den faktiska anställningspolitiken så att vi kan se vilken ålder de människor som anställs har? För det andra så sade ni: Parlamentet kan ni själv bearbeta. Jag kan tala om för er att vi redan talat med ordföranden och generalsekreteraren flera gånger, men parlamentet är mycket konservativt i den här frågan. Jag tror att det har med parlamentets ålder att göra.

Liikanen
Herr ordförande! Jag svarar enligt arbetsfördelningen inom kommissionen för rekryteringen av personal. Alla beslut som gäller rekrytering faller inom mitt ansvarsområde. Sedan ett beslut har fattats om att åldergränserna skall slopas, svarar jag för saken och övervakar den. Därefter tillämpas inga åldersgränser. Men om ni sedan vill se en lista över de tillfällen då åldersgränser trots allt används i strid mot detta beslut, skall jag gärna göra upp den, men den kommer att bli mycket kort. Den kommer nämligen inte att vara tom.

Ordföranden
Plooij-van Gorsel har begärt ordet för en ordningsfråga.

Plooij-Van Gorsel
Herr ordförande! Jag tycker, och det är verkligen en ordningsfråga, att en fråga måste besvaras. Min fråga har absolut inte besvarats.

Ordföranden
Plooij-van Gorsels ståndpunkt är värd respekt, men jag måste nu, enligt arbetsordningen, ge ordet för en följdfråga till Truscott. När ni svarar Truscott, herr Liikanen, har ni full frihet att agera som ni önskar.

Truscott
Jag vill tacka kommissionären för hans svar. Vill han förena sig med mig i att uppmana alla EU-institutioner att stå fast vid Amsterdamfördragets anda vad gäller åldersdiskriminering? Har han mot bakgrund därav något måldatum för utfasningen av åldersgränser vid alla EU: s institutioner?

Liikanen
Herr ordförande! Förlåt, jag missuppfattade frågan. Visst är vi beredda att årligen lämna upplysningar om de rekryterade personernas ålder på en allmän nivå. Det stöter inte på några svårigheter. Vad gäller Amsterdamfördraget binder det självfallet oss alla på samma sätt, men jag vill gärna avhålla mig från att kommentera rekryteringspolitiken i andra institutioner. Jag svarar för vad kommissionen gör och det har ni rätt att granska. Däremot är det i juridisk mening lite mer komplicerat att ta ställning till vad andra institutioner gör.

Ordföranden
Fråga nr 33 av Jonas Sjöstedt (H-0895/97):
Angående: Konsekvenser för medlemsstaterna efter Europaparlamentets första behandling av 1998 års budget
Europaparlamentets första behandling av 1998 års budget innebär en ökning av betalningsbemyndigandena med 1 700 miljoner ecu i jämförelse med rådets (budget) första behandling. För vissa medlemsländer innebär denna ökning kännbara kostnader för statskassan i höjda medlemsavgifter. För andra innebär ökningen mer av återflöde till det egna landet i t.ex. strukturfondsstöd.
Kan kommissionen redogöra för de ekonomiska konsekvenserna för medlemsländerna beträffande Europaparlamentets första behandling i jämförelse med rådets (budget) första behandling; vilka länder vinner respektive förlorar på förslaget från Europaparlamentet?

Liikanen
Herr ordförande! Jag tackar herr Sjöstedt för hans viktiga fråga. Vid första behandlingen i Europaparlamentet av 1998 års budget ökades anslagen med 1, 7 miljarder ecu. Avsikten är att anslagen skall täcka tilläggsutgifter som gagnar både medlemsstaterna och tredje länder. Medlemsstaterna skall dock finansiera även alla dessa anslagsökningar.
Frågeställaren ber kommissionen fastställa det nettoutbyte medlemsstaterna får genom dessa tillägg. Kommissionen har ofta lagt fram att den inte finner det möjligt att entydigt mäta medlemsstaternas fördelar av medlemskapet i unionen. Fördelarna går utöver det rent bokföringsmässiga. Det är till exempel omöjligt att exakt mäta hur den fria handeln påverkar den ekonomiska tillväxten och levnadsstandarden i var och en av medlemsstaterna. Lika svårt är det att bedöma hur den inre marknaden påverkar tillväxten eller vilken betydelse en strategi som förbereder för medlemskap har för medlemsstaterna.
Ordförande Jacques Santer lade den 13 oktober i år för Ekofinrådet fram ett dokument som tar upp detta problem. Dokumentet finns nu tillgängligt på Europahemsidorna på Internet på alla de elva officiella språken. Jag vill framhålla att de tilläggsutgifter som Europaparlamentet föreslagit och deras finansiering är förknippade med samma tolkningsmässiga svårighet att mäta juste retour , den rättvisa återbäringen, som gäller för hela budgeten. Därmed finner kommissionen det inte heller lämpligt att lägga fram några detaljerade bedömningar.

Sjöstedt
Jag tackar kommissionären för det vänliga svaret. Jag lovar att läsa dokumentet som kommissionens ordförande Santer har utarbetat, och som finns på Internet. Jag tänkte emellertid att du som har så bra grepp om budgeten - det vet jag nämligen att du har, du vet var pengarna kommer ifrån och vart de går - kanske åtminstone kan ge en liten fingervisning om huvudriktningarna.

Liikanen
Herr ordförande! De tillägg som parlamentet föreslår gäller sådana områden som sysselsättningsinitiativ i Europa eller Sokratesprogrammet. Det är sådant som över lag har betydelse för sysselsättningen eller ungdomsutbytet i hela Europa. Jag vill inte gärna bedöma vilken medlemsstat som får mer eller vilken som får mindre utbyte i sammanhanget. Jag tror att det gagnar alla. Men självfallet har varje medlemsstat, liksom också parlamentet, rätt att sedan komma med egna bedömningar.

Cornelissen
Kommissionären känner antagligen till att det i Nederländerna försiggår en livlig debatt om frågan i vilken utsträckning Nederländerna är en så kallad " nettobetalare" . Min fråga till kommissionären är: När kan alla viktiga sifferuppgifter i frågan lämnas ut så att debatten i alla fall kan föras på grundval av verkliga siffror?

Liikanen
Herr ordförande! Det dokument som lämnades till Ekofinrådet och som nu är tillgängligt för alla, ger vår utvärdering av hur medel ur strukturfonderna eller jordbruksfonderna har fördelats mellan medlemsstaterna. Å andra sidan ger det också en bedömning av i vilken utsträckning de på basis av sina mervärdesskatte- eller nationalproduktresurser har gjort inbetalningar till kommissionen och i vilken utsträckning dessa stater har bidragit med egna, traditionella resurser, alltså främst tullavgifter. Detta dokument finns tillgängligt för alla och kan ge underlag för bedömningar.
Men jag framhåller att frågan är komplicerad bland annat på grund av alla dessa externa program. När vi nu till exempel förbereder en utvidgning kommer vi att satsa enormt på en förbättring av ekonomin i Central- och Östeuropa. Det innebär en bättre europeisk framtid och i framtiden ett större välstånd. Europeiska företag är verksamma inom många av dessa projekt, men det är ytterst vanskligt att räkna ut vilken stat som i nettoavseende får mest och vilken minst. Men såsom jag sade, vad strukturfonderna och garantifonderna för jordbruket beträffar finns dessa uppgifter i det dokument jag talade om och står till ert förfogande.

Wibe
Jag skulle vilja säga till kommissionären att det som jag tror att Sjöstedt och även Cornelissen är ute efter inte är ett mått på dessa indirekta effekter som naturligtvis alltid blir följden av allting, utan det man vill ha är helt enkelt en solid statistisk grund vad avser de exakta finansiella in- och utbetalningarna. En sådan måste ju rimligtvis finnas.
Vi har naturligtvis inbetalningar som uppenbart kommer från olika länder. Dessutom är det så att varje budgetpost självklart har en destination i ett speciellt land. Denna enkla uppdelning, dvs. efter den direkta finansiella destinationen, måste ju gå att göra både vad avser EU: s totala budget och, i detta fall, vad avser de ökningar som parlamentet har föreslagit.
Jag skulle också vilja instämma med Cornelissen i att det är önskvärt att den stora diskussion som pågår runtom i våra länder i unionen kan fotas på ett mycket ordentligt statistiskt underlag.

Liikanen
Herr ordförande! Såsom jag sade finns dessa uppgifter för jordbrukets och strukturfondernas vidkommande i det dokument som kommissionen har gett ut och som står till allas förfogande. Andelen av budgeten är över 80 procent. Man när man sedan går till de externa relationerna och till förvaltningen blir saken betydligt mer komplicerad. Vad inrikespolitikerna angår uppstår det också tolkningsfrågor.
Men jag vill ytterligare säga att frågan inte är riktigt så enkel på utgiftssidan. När vi till exempel betalar ut garantimedel för jordbruket, är det ofta så att det företag som exporterar produkter finns exempelvis i Belgien och exporterar jordbruksprodukter odlade i Frankrike och Holland. Därför kan siffrorna inte vara helt exakta.
Ett annat exempel är det att vi ofta i gemenskapsprogrammen förutsätter att företag eller forskningsinstitut från minst tre medlemsstater medverkar. Men det konto till vilket vi gör inbetalningarna öppnas vanligtvis i en enda medlemsstat.
Det går aldrig att få alldeles exakta uppgifter men överlag kan man säga att vi exakt vet vad som betalas ut till varje medlemsstat och exakt vet också vad strukturfonderna och varje medlemsstat får och vad som betalas ut ur garantifonderna för jordbruket. En del kan sedan bli överfört till andra medlemsstater.

Ordföranden
Tack, herr Liikanen.
Van Putten har begärt ordet för en ordningsfråga.

Van Putten
Herr ordförande! Jag vill bara be om ursäkt, jag blev uppehållen och därför kom jag för sent för att höra svaret på min fråga. Det beklagar jag.

Ordföranden
Tack, fru van Putten, men era ursäkter hade redan nått presidiet och vi vet hur mycket arbete ledamöterna har under plenarsammanträdena. Och när det gäller er vet vi i presidiet med vilken intensitet ni arbetar.

Kinnock, Neil
1985 års förordning fastställer gemenskapens regler för körtider och pauser, och artikel 42.2 i förordningen undantar personbilar med nio eller färre personer, inklusive föraren, från kraven med avseende på körtider och pauser, som kontrolleras med hjälp av en färdskrivare. Artikel 13.a i förordningen medger nationella avvikelser, som ger alla medlemsstater möjlighet att låta personbilar med upp till 17 personer undantas från förordningens krav. Förenade kungariket har utnyttjat möjligheterna till dessa nationella avvikelser med avseende på minibussar.
I EU är det Förenade kungarikets regler som utgör ett undantag. Det föreligger emellertid ingen bristande överensstämmelse i gemenskapslagen, eftersom andra medlemsstater beslutat att inte utnyttja undantagsmöjligheten för minibussar. Det innebär emellertid att Förenade kungarikets minibussar bara kan använda undantaget när de är i trafik på Förenade kungarikets territorium.
Att upprätthålla trafiksäkerhet på en hög nivå, och genomdriva körtiderna och pauserna, har särskild betydelse när det gäller internationella passagerartransporter, som vanligtvis medför relativt långa körsträckor. Kommissionen avser därför inte att föreslå några ytterligare undantagsmöjligheter från kraven att utrusta minibussar med färdskrivare.

Truscott
Jag vill tacka kommissionär Kinnock för hans upplysande svar. Jag kommer sannerligen att föra det vidare det till en grupp välgörenhetsarbetare i min valkrets, som försöker anordna en resa till Europeiska unionen.
Min följdfråga är: Anser kommissionär Kinnock att denna nationella undantagsmöjlighet är till föga nytta, och kommer han därför, att komma med några rekommendationer på ett personligt plan till tillverkare i Förenade kungariket, att installera färdskrivare som som en självklarhet i Förenade kungariket? Det skulle lösa de svårigheterna.

Kinnock, Neil
 Jag ber om ursäkt för att jag svarade för fort, herr ordförande, jag är van att svara på det sätt man gör i Westminster.
Jag förstår det problem ledamoten framställer. Jag måste emellertid säga att arrangemangen för att installera färdskrivare, och för att beakta körtider med mera, som följer därav, inte tycks ha förorskat några problem i andra medlemsstater. Det ankommer naturligtvis på Förenade kungarikets regering att bestämma huruvida de vill gå över från att utnyttja undantagsmöjligheten, till att rätta sig efter lagen till fullo. Om så skulle ske skulle svårigheterna med att resa från Förenade kungariket till resten av Europeiska unionen i minibussar försvinna.

Ordföranden
Tack, herr Kinnock, men jag påminner er om att i underhuset arbetar ni med bara ett språk och här arbetar vi med 11 olika språk.
Fråga nr 35 av Tommy Waidelich (H-0774/97):
Angående: Kommissionens dokument om trafiksäkerhet
I Sverige diskuteras en ny inriktning på trafiksäkerhetsarbetet. Det betonas bl.a. att ansvaret för trafiksäkerheten ska delas mellan trafikanten och de som ansvarar för utformning och drift av vägtransportsystemet. Det är också viktigt att åtgärderna samordnas på lokal, nationell och europeisk nivå.
Med anledning av detta vill jag veta hur många människor som dött eller allvarligt skadats i trafikolyckor i Sverige och inom resten av EU de senaste åren, vad är den samhälleliga kostnaden för dödsfallen i Sverige samt ämnar kommissionen vidta nödvändiga åtgärder för att minska antalet dödade och allvarligt skadade i trafiken inom medlemsstaterna?

Kinnock, Neil
Jag är tacksam gentemot den ärade leamoten för hans fråga.
Sverige kan uppvisa ganska goda resultat på trafiksäkerhetsområdet, med döds- och personskadetal som lyckligtvis ligger under medeltalet för Europeiska unionen. Icke desto mindre har den svenska regeringen gång på gång klargjort att det inte finns utrymme för självbelåtenhet, när 1994 exempelvis antalet personer som dödades i trafikolyckor i Sverige var 560, och antalet skadade var 21 083. Den svenska ministern, Uusman, och hennes kollegor bör lovordas för sina senaste ansträngningar, som den ärade ledamoten har hänvisat till i sin fråga.
Kommissionen har beräknat att de direkta kostnaderna för trafikolyckor - på basis av kostnaderna för polis, läkarvård och katastrofhjälp, och fordonsrerparationer, samt den förlorade ekonomiska avkastningen till följd av dödsfall - uppgår till 45 miljarder ecu om året i gemenskapen i dess helhet. Om detta belopp divideras med de 45 000 dödsfall trafikolyckor förorsakar varje år, så får man en genomsnittlig kostnad på en miljon ecu per dödsfall.
I sitt meddelande i april om främjande av trafiksäkerheten i Europeiska unionen redovisade kommissionen i detalj sina planer på att bygga på det första åtgärdsprogrammet, som löpte från 1993 till 1996.
Kommissionens åtgärder för att försöka förbättra trafiksäkerheten kommer att inriktas på tre huvudområden. För det första informationsinsamling och -spridning, i syfte att identifiera särskilda olycksegenskaper och att bidra till framtagningen av politiska prioriteringar. För det andra att initiera och stödja åtgärder som kan bidra till att förebygga olyckor, med tyngdpunkten på den mänskliga faktorn och dess samverkan med trafikmiljön. För det tredje initiering och stöd av åtgärder för att begränsa följderna av de olyckor som inträffar.
Närhelst möjligt kommer vi naturligtvis att främja spridningen av god praxis, i samarbete med nationella och lokala myndigheter, poliskårer, tillverkare och bilistorganisationer.

Waidelich
Jag vill tacka kommissionären för svaret. Jag tycker att den strategi som kommissionen nu lägger fram är mycket klok på många sätt. Jag tror också att den kan bli ett stöd i det trafiksäkerhetsarbete som nu pågår i de olika medlemsländerna. Precis som kommissionären sade, är det ju så att även om antalet olyckor i Sverige har gått ned, så finns det fortfarande en hög ambition att förbättra trafiksäkerheten. Visionen är att nå noll skadade och noll dödade under ett år.
Jag tycker framför allt att lönsamhetskalkylerna som kommissionen lyfter fram är ett väldigt positivt nytt sätt att jobba på, att man helt enkelt i större utsträckning motiverar arbetet med lönsamhetskalkyler i fråga om trafiksäkerhetsåtgärder. Precis som kommissionären sade, tar man då upp kostnaderna för olyckorna. På så sätt kan vi också motivera insatserna på ett ekonomiskt sätt.
Till sist vill jag bara ställa en följdfråga: Tror kommissionären att det under nästa år kommer att tas några fler konkreta initiativ, utifrån detta program? Jag tänker bland annat på direktiv om fordonssäkerhet osv.

Ordföranden
Tack herr Waidelich. Herr Kinnock, ni har ordet för att svara i Europaparlamentets kammare, inte i underhuset.

Kinnock, Neil
Herr ordförande! Måhända har man bara ett språk i underhuset, men det förekommer emellertid olyckor av olika slag från tid till annan som medför svårigheter att förstå. Detta naturligtvis utöver de politiska skälen till att inte förstå.
Får jag till Waidelich säga att jag är tacksam för den kommentar han gjorde i sitt tillägg. Det förekommer ytterligare initiativ för kommissionen att överväga, inte minst fullföljandet av ett förslag som lades fram i slutet av 1980-talet avseende säkerställandet av en enhetlig undre nivå för tillåten alkoholhalt i blodet på förare. Jag anser det tillbörligt att i synnerhet uppmärksamma detta vid denna tid på året. Trafikolyckorna inte bara ökar ibland kring jul och nyår, utan är då också speciellt tragiska.
Alla ansträngningar att minska antalet trafikolyckor är naturligtvis värda besväret, inte bara på grund av de enorma besparingar som uppkommer, utan framför allt därför att varje liv som räddas innebär en undviken tragedi, inte bara för den familj som berövats en kär närstående, utan också för de människor som vållar dödsolyckor och trafikskador. Jag vill bara utnyttja mig av det tillfälle den ärade ledamotens fråga givit till att göra en särskild vädjan till hela unionen om att man i år skall undvika att köra onykter, och att vara särskilt varsam, i synnerhet i vinterväglag, för att försöka rädda liv och undvika tragedier.

Lindqvist
Jag är också intresserad av denna fråga. Jag tycker att svaret från kommissionären är bra vad gäller de allmänna insatserna som EU och kommissionen kan göra, t.ex. att informera och samla in fakta. Det kanske är litet väl överdrivet att tro att kommissionen skall ta fram en samlad rapport för att undvika skador i de enskilda medlemsländerna.
Jag har en tilläggsfråga. Detta tycks handla mest om vägar. Det skulle vara väldigt intressant att veta vilka trafikslag som, utifrån det som vi nu diskuterar, är säkrare och mindre säkra, framför allt vilka som är säkra, så att vi som kan stimulera trafikinsatser satsar på rätt typ av trafikslag. Går det att få ett någorlunda tillfredsställande svar på denna frågan?

Kinnock, Neil
Jag är tacksam mot den ärade ledamoten för hans fråga. Den ger mig möjlighet att påpeka att vi, vid utförandet av det arbete jag skisserade tidigare, i våra ansträngningar att undersöka den mänskliga faktorn vid olyckor, och samverkan med miljön, också ägnat uppmärksamhet åt den inverkan olika typer av infrastruktur har, åt olyckspotentialen. Den traditionella metoden för att göra mätningar och utvärderingar av detta slag har befunnits vara bristfällig, helt enkelt därför att den inte beaktar vissa uppsättningar omständigheter. Exempelvis kan en förbättrad väg bidraga till att förebygga olyckor. Den kan emellertid också locka till högre hastigheter, vilket ökar olyckornas allvarlighetsgrad. I vårt arbete försöker vi därför göra åtskillnad mellan de allmänna definitioner som kan hjälpa lokala och nationella myndigheter att utforma infrastrukturen, för att i mesta möjliga mån förbättra säkerheten vid färder på vägar. Jag hoppas att den ärade ledamoten, liksom också andra, inte bara söker begagna sig av den information vi omsider kommer att kunna tillhandahålla, utan också kommer att se till att den tillämpas på ett effektivt sätt på den lokala nivån.

Ordföranden
Fråga nr 36 av Florus Wijsenbeek (H-0785/97):
Angående: Skytteltrafik med tåg mellan Nederländerna och Polen
Känner kommissionen till att företaget Poltrein BV, till följd av bristande samarbete och byråkratiskt hårklyveri från polsk sida, kommer att vara tvunget att inställa driften av den skytteltrafik med godståg mellan Nederländerna och Polen som företaget bedriver?
Är kommissionen beredd att vidta åtgärder för att göra det möjligt för denna verksamhet, som bidrar till att överföra transporter från väg till järnväg, att fortsätta?

Kinnock, Neil
Kommissionen är medveten om de problem den ärade ledamoten tar upp i sin fråga, vilka nyligen erfarits av Poltrein vid försöken att upprätta en intermodal skyttel mellan Almelo i Nederländerna och Pozna i Polen. De är emellertid inte korrekt att hävda att den fick läggas ner. Den fortsätter i själva verket, två gånger i veckan. Några av de problem Poltrein erfarit har varit av kommersiell art. Driftbolaget upplyste nyligen kommissionen om att det förhandlar om ett eventuellt samgående. En följd av ett sådant samgående skulle bli att skytteln skulle ändras till att gå från Rotterdam till ód&#x017C; i Polen, vilket skulle bidra till att göra den kommersiellt livskraftig.
Operatören har dessutom informerat kommissionen om ett antal driftproblem till följd av tullförfaranden i Polen, och problem med såväl de polska järnvägarna som med järnvägsbolag i Europeiska unionen. Kommissionen har för avsikt att ta upp dessa problem, där så lämpar sig, i relevanta underutskott i Europeiska gemenskapens kommitté Polen-Europa, i syfte att lösa dem och också i syfte att försöka förbättra genomförbarheten för trafik av detta slag, som potentiellt skulle kunna vara ytterst värdefull.

Wijsenbeek
Jag vill påpeka för kommissionären - det kan vara en fråga om översättning - att det i min fråga på nederländska står " skulle vara tvungna att inställa" , alltså would have eventually to stop their operations . Det står alltså inte att de redan har ställts in. Herr kommissionär! Jag är dock mycket tacksam för ert svar och för att ni vill ta upp frågan i samtalen med Polen. Jag påpekar dock också att om det fortsätter på det viset, att tåget blir stående mycket ofta och ovanligt länge, särskilt på grund av långa gränsförfaranden och ständiga stängningar av gränsposterna, så blir det ingenting av med järnvägstrafiken till och från Östeuropa, och bortom Polen ligger OSS. Tvärtom, vägverksamheten vinner extra styrka och kommissionären vet säkert också att den polska och ungerska vägtransporten ökar oerhört snabbt i omfattning. Det är alltså helt i strid med vad kommissionären vill. Skulle han, förutom att ta upp frågan, också vilja lägga fram konkreta förslag och eventuellt ge den polska tullen en hjälpande hand för att påskynda saken?

Kinnock, Neil
Jag är tacksam mot den ärade ledamoten. Det är sant att en ändring tycks ha gjorts vid översättningen; jag är övertygad om att den var oavsiktlig. Frågan framför mig innehåller orden "fick lov att läggas ner" . Den gläder mig att bli uppdaterad av den ärade ledamoten, som är till fullo insatt i de problem som drabbat Poltreins ansträngningar.
Jag vill i första hand ta detta tillfälle i akt för att lovorda företaget för dess strävan att upprätthålla trafiken, trots de mycket betydande svårigheterna, däribland insisterandet på utförandet av sanitära och fytosanitära kontroller vid den polska gränsen, som medför förseningar på vägen, och tullens öppettider som inte anpassats till tidtabellen för ankomster och avgångar, så att frakter i vissa fall får vänta på avgång i upp till sex timmar. Dessa problem kommer som den ärade ledamoten begär att tas upp i associeringskommitténs underkommitté för tullfrågor. Men det föreligger också andra problem i samband med den tid det tar för tåg att passera den tysk-polska gränsen, svårigheter med att att komma till uppgörelser om tågvägar, samt bristande insyn i prissättningen inom järnvägsområdet, såväl i Europeiska unionen som i Polen. Problemen med järnvägspriserna handläggs av oss inom ramen för uppföljningen av kommissionens vitbok om järnvägsstrategi, som vi publicerade förra året.
Jag har bara berört några av de väldigt många problem som företag som försöker upprätta internationell järnvägsfrakttrafik ställs inför. Förhoppningsvis kommer en del av dessa problem att försvinna helt och hållet vid inrättandet av " huvudlederna" för järnvägsfrakt, där den första kommer att inrättas om bara några veckor - från Nordsjökusten och ner till Italien. Vi behöver emellertid massor av sådan utveckling om järnvägarna verkligen skall kunna visa vad de kan förmå, när det gäller att få till stånd en omläggning från väg- till järnvägstransporter över hela vår kontinent.

Schmid
Herr ordförande! Jag har ingen tilläggsfråga. Jag har med en fråga under frågestunden. Men eftersom ni ger mig ordet, så tillåter jag mig ett påpekande. Det vore mig fjärran att kritisera ert ämbetsutövande. Men om det är så att vi har många frågor till en kommissionär - och jag har nu väntat i flera månader på att få ställa en fråga till Kinnock - då är det inte bra om ni tillåter för många tilläggsfrågor, ty det är ni som avgör hur många ni tillåter. Detta betyder nu att jag inte får någon tid mer i dag, och att jag måste vänta i tre månader igen.

Ordföranden
Nej herr Schmid, det har jag inte frihet att göra, det är reglerat i arbetsordningen. Jag begränsar mig till att försöka hålla mig till arbetsordningen på ett så flexibelt sätt som möjligt, samtidigt som jag respekterar tiderna, annars påverkar det de andra frågorna negativt. Men ni kan uttrycka er mening till utskottet för arbetsordningen, valprövning och ledamöters immunitet, om att ändra i frågestunden och jag är säker på att utskottet för arbetsordningen mycket uppmärksamt kommer att lyssna på era åsikter.
Cornelissen får ordet för en kompletterande fråga.

Cornelissen
Kan jag med anledning av kommissionärens glädjande meddelande att the rail freight freeway från Rotterdam till Italien snart kommer att inledas, förstå av hans svar att det träffats tillräckliga avtal för att förhindra problem vid de inre gränserna och, ordförande, törs han även göra en uppskattning av den genomsnittliga hastigheten på the freeway ?

Kinnock, Neil
 På grundval av information från förra veckan har jag all anledning att förmoda att den första " järnvägshuvudleden" kommer att tas i bruk inom några veckor. Jag vill inte vara mer specifik än så. Jag vill inte riskera att bli en lögnhals för några dagars skull. Men vi står inte långt ifrån en inledning av trafiken.

Ordföranden
Eftersom tiden för den här avdelningen är slut kommer frågorna nr 37 till 42 att besvaras skriftligen.

Van den Broek
Denna fråga handlar om stängningen av Tjernobyl och särskilt färdigställandet av två kärnkraftsverk som skall fungera som ersättande energikapacitet. Jag skulle vilja svara på frågan med att säga att kommissionen av ifrågavarande ukrainska myndigheter ombetts att ordna en delfinansiering med hjälp av ett Euratomlån för färdigställandet av dessa två reaktorer. Inom denna ram och i enlighet med det aktuella Euratomförfarandet har kommissionens avdelningar vidtagit ett antal åtgärder för att göra en bedömning av olika aspekter av projektet så att kommissionen, när tiden är mogen, kan ta ett välgrundat beslut.
Kommissionen kan bekräfta att EIB just nu förbereder sin rekommendation avseende färdigställandet och uppvärderingen av de två reaktorerna R4 och K2. Kommissionen bekräftar samtidigt att det amerikanska företaget Stone & Webster just nu genomför en ekonomisk analys av projektet för EBRD inom ramen för Ukrainas begäran om ett kompletterande lån för R4/K2-projektet.
Kommissionen fortsätter att via Tacis-programmet finansiera EU-konsulter som hjälper Ukrainska organisationer vid insamlingen av den information som i enlighet med förfarandena i Euratom och EBRD måste presenters för långivarna. Det gäller naturligtvis även kostnadsberäkningen och angående kostnadsberäkningens kvalitet måste man komma ihåg att, precis som vid varje industriellt projekt, kostnadsberäkningen för de två reaktorerna ständigt revideras, bland annat för att kunna ta med oförutsedda utgifter inom ramen för projektet i beräkningarna. Denna faktor måste man ta hänsyn till när man hänvisar till andra beräkningar, som till exempel den beräkning som användes av den internationella panel som leddes av professor Surrey.
Riskanalyser har bekräftat att de viktigaste riskerna för R4/K2-projektet kartlagts och inberäknats i kostnadsberäkningarna på ett rimligt sätt, inbegripet oförutsedda utgifter inom ramen för projektet.
Vidare vill jag påpeka att det sker ständiga överläggningar mellan långivarna och projektledningen. På det sättet baseras de ekonomiska och finansiella analyserna från Euratom och EBRD alltid på de mest aktuella uppgifterna.

Ahern
Jag är väldigt förvånad över kommissionärens svar och kan bara kalla det för fikonspråk. Den undersökning Europeiska banken för återuppbyggnad och utveckling beställt, i enlighet med avsiktsförklaringen, av professor Surrey, är den enda officiella undersökningen, och jag vill fråga kommissionären om han verkligen har läst den. Jag vill rekommendera honom att göra det. Det står helt klart att kärnkraft aldrig kan utgöra det billigaste alternativet, och det billigaste alternativet måste väljas enligt avsiktsförklaringen.
Kan kommissionen dessutom bekräfta att den kommer att stå fast vid avtalets säkerhetskriterier, och att vi alltid kommer att se till att dess säkerhet kommer att motsvara EU: s? Jag vill inte höra ännu ett svar på fikonspråk. Jag vill verkligen att kommissionären skall läsa rapporten. Det är väldigt allvarligt, eftersom vi riskerar ett nytt Tjernobyl.

Ordföranden
Fråga nr 44 av Heidi Hautala (H-0861/97):
Angående: Det föreslagna projektet för att färdigställa kärnkraftsreaktorerna Chmelnytskyj 2 och Rivne 4 (k2/r4) i Ukraina
Ordföranden i Europeiska investeringsbanken svarade på en fråga från mig i utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik den 28 oktober att EIB använder sig av principen om kostnadsminimering i sin rådgivning till Euratom om lån till kärnkraft, men att deras åsikt att kostnadsminimering inte gällde för Mochovce hade ignorerats. För färdigställandet av k2/r4 visar den enda gällande beräkning av kostnadsminimering som formellt upprättats under den gemensamma avsiktsförklaringen, att projektet ligger långt ifrån någon kostnadsminimering, trots att ansträngningar görs för att komma förbi detta. Såsom Ukraina hanterar sina undervärderade energitillgångar kommer det föreslagna projektet att bli ännu mindre kostnadsminimerat.
Har Euratom råd att ännu en gång strunta i EIB: s åsikt, eller kommer kommissionen på Euratoms vägnar vad gäller färdigställandeprojektets ekonomi att godta EIB: s offentliga ståndpunkt som slutgiltig, hellre än att bevilja ett lån vars konsekvens blir att Ukraina i själva verket inte får någon hjälp?

Van den Broek
Detta handlar också om frågeställningar med anledning av Europeiska investeringsbankens roll i det hela. Investeringsbanken ombeds ge rekommendationer för alla Euratomlån och de rekommendationerna tar kommissionen sedan hänsyn till när beslut skall fattas. Jag vill emellertid påpeka att beslutet om Euratomlån hör till kommissionens befogenheter, och att detta fattas på grundval av en bred uppsättning interna analyser och externa undersökningar som utförts av behöriga instanser.
När det gäller EIB-rekommendationen avseende Mochovce så vill jag påminna om att kommissionen inte fattat något beslut, eftersom de slovakiska myndigheterna beslutade dra tillbaka sin låneansökan hos EBRD och hos Euratom innan ett definitivt beslut hade fattats. De slovakiska myndigheterna vill hellre själva färdigställa reaktorerna i Mochovce, och det betyder att Europeiska unionen inte längre formellt är inblandad i projektet och alltså inte kan ge några garantier för att den slutliga säkerhetsnivån ligger i höjd med västvärldens standard.
När det gäller K2/R4-projektet så avvaktar kommissionen rekommendationen från EIB angående de finansiella och ekonomiska aspekterna. Kommissionen kommer när det är dags att ta sitt beslut i fullständig överensstämmelse med aktuell rättsakt från rådet. När det gäller de ekonomiska aspekterna, så baserar kommissionen sin utvärdering på en rad interna och externa analyser, bland annat EIB: s och EBRD: s yttranden.

Hautala
Herr ordförande! Min fråga gällde på sätt och vis om dessa ekonomiska rekommendationer av Europeiska investeringsbanken har någon betydelse, då kommissionen i alla fall kan fatta sina beslut på helt andra än ekonomiska grunder. Saken är givetvis allvarlig, eftersom man kan fråga sig vilka som är de outtalade och mellan raderna skrivna grunder som kommissionen har och, som påverkar dess beslut när den griper sig an dessa Euratomprojekt. Är det möjligtvis så att kommissionen på allt sätt vill stödja lösningar som ger kärnkraftsindustrin nya projekt i Östeuropa? Vi är många som kritiserar detta. Vi kan inte acceptera att kärnkraftsindustrin hela tiden får nya projekt, trots att det i själva verket vore mer ekonomiskt, förnuftigt och tryggt att stödja till exempel lösningar som använder naturgas.

Van den Broek
Jag är mycket väl medveten om hur intresserat parlamentet är av hur allt fungerar i samband med stängningen av Tjernobyl, det är ju när allt kommer omkring det vi pratar om, det är också därför som vi nu diskuterar vilken ersättande energikapacitet som skall installeras.
Jag har under det gångna året försökt ge parlamentet regelbunden information om det aktuella läget, och om framskridandet avseende de beslut som då togs av G7-staterna för att i så hög grad som möjligt kunna säkerställa att den ukrainska regeringens löfte om att stänga Tjernobyl år 2000 också skulle hållas. Vi befinner oss nu i en lite kritisk fas, där G7-staterna tidigare lovat att genomföra undersökningar och medverka till att de två ännu ofullbordade kärnreaktorerna kan färdigställas. Kommissionen å sin sida har i det sammanhanget lovat att delfinansiera färdigställandet med högst 50 %, på vissa villkor och på grundval av rekommendationer, såsom är brukligt vid Euratomlån.
För Euratomlån gäller i allra första hand att ett sådant projekts ekonomiska hållbarhet beaktas, medan för lån från EBRD även least cost -element spelar in och dessutom några andra villkor som finns fastställda i EBRD: s stadgar.
För att få fullständiga uppgifter om allt detta genomför Stone & Webster just nu en kompletterande studie, om vilken jag informerat till föregående frågeställare, och vi förväntar alltså att det under de första månaderna av nästa år kommer att spridas mer klarhet över EBRD: s ståndpunkt eller över alternativa finansieringsmöjligheter eftersom det i alla fall står fast att hur EIB: s rekommendation angående Euratomlånet än må lyda så kommer kommissionen aldrig att kunna gå längre än till 50 % finansiering av projektet. Om EBRD alltså vid en viss tidpunkt inte kan ge några lån på grundval av de rekommendationer man får så måste man börja leta efter alternativa möjligheter. Om några sådana inte kan hittas så är helt enkelt stängningen av Tjernobyl år 2000 i fara. Det är vad som står på spel.
Herr ordförande! En sista kommentar. Det är naturligtvis självklart att kommissionen inte för någon kärnkraftspolitik i det avseendet att den försöker skaffa fram så många kärnkraftsuppdrag som möjligt åt medlemsstaternas industrier. Det kan absolut inte vara meningen. Vi försöker här komma fram till en välgrundad lösning som har allt att göra med vår oro för att säkerheten i de Tjernobyl-reaktorer som ännu är igång inte kan garanteras i tillräckligt hög grad. Därför säger jag ännu en gång: På grund av den katastrof som inräffade där så uppmärksammas naturligtvis Tjernobyl mest, men vi är också ordentligt oroade över några andra anläggningar, även i ansökarländer, där vi behöver ägna all vår uppmärksamhet åt att försöka förbättra säkerhetstillståndet.

Ordföranden
Tiden för frågor till rådet är slut. Frågorna nr 45 till 90 besvaras skriftligen .
Jag förklarar härmed frågestunden avslutad.
(Sammanträdet avbröts kl. 19.05 och återupptogs kl.21.00.)

Nötköttsprodukter som kan utgöra en hälsorisk
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är kommissionens uttalande om att nöt- och kalvköttsprodukter utgör en särskild hälsorisk.

Fischler
Herr ordförande, mina högt ärade damer och herrar ledamöter! Jag är glad över att få tillfälle att informera parlamentet om utvecklingen när det gäller aspekter av den gemenskapliga veterinärpolitiken. Först vill jag gå in på frågan om de s.k. SAM respektive de specificerade riskmaterialen. Vad beträffar denna problematik så vill jag påminna om att kommissionen redan för ett år sedan ville tillföra denna fråga en lösning. Då saknades motsvarande stöd från medlemsstaterna. Jag medger visserligen om att det handlar om ett svårt, men enligt min åsikt nödvändigt och hälsopolitiskt helt och hållet befogat beslut.
Jag kämpade sedan för att man skulle ta ett beslut i juli på basis av de vetenskapliga rekommendationer som då stod till förfogande. Men redan då stod det klart, att detta beslut måste anpassas till ytterligare vetenskapliga rekommendationer innan det kunde träda i kraft. Men inte heller för detta har vi nu fått något godkännande från medlemsstaterna.
I går beslutade så ständiga veterinärkommittén om en tre månaders senareläggning av datum för införandet via ett kommissionsförslag. Ingen borde dock komma på den tanken, att denna tre månaders förskjutning skulle ge tillfälle till att försvaga beslutet. Vi har rent motsatt avsikt. Vi måste inte bara förfina beslutet i några tekniska detaljer, utan vi måste också ta hänsyn till de helt nya vetenskapliga rön som vi just har erhållit och som ytterligare stärker oss i vår förebyggande strategi. Flera medlemsstater har redan infört nationella åtgärder för specificerat riskmaterial, och jag kan fastställa att inget av dem har för avsikt att sänka den därigenom eftersträvade höga skyddsnivån, tvärtom. Men det är desto mer nödvändigt att vi harmoniserar åtgärderna också på gemenskapsnivå.
För att gå över till ett annat område: De nyligen i Förenade kungariket kungjorda nya vetenskapliga rönen känner ni säkert till. Dessa har föranlett den brittiska regeringen att införa en del striktare åtgärder. Den av SEAC, det brittiska rådgivande vetenskapliga utskottet, avgivna rekommendationen har resulterat i nya data beträffande smittorisken i bestämda nervvävnader utmed ryggraden och med avseende på den röda benmärgen.
Dessa data har testats av kommissionens ständiga vetenskapliga kommitté och tagits upp i ett i förra veckan offentliggjort yttrande. Jag kan försäkra er, att vi kommer att ta fullständig hänsyn till detta meddelande vid genomarbetandet av beslutet om specificerat riskmaterial under de närmaste veckorna.
Förenade kungariket stod inför alternativet att antingen upplysa konsumenterna och ge dem möjlighet att själva besluta, eller att föreskriva att köttet måste benas ur innan det släpps ut. Den brittiska regeringen har beslutat sig för den andra varianten. Föreskriften om urbenandet för det nötkött som säljs i Förenade kungariket kommer att gälla på samma sätt för nötkött från andra medlemsstater och från tredje land. Det är varken - som det felaktigt har påståtts - ett embargo i stor omfattning eller ett brott mot gemenskapsrätten. Alla andra förslag till åtgärder från Förenade kungariket beträffande nötkött och nötköttsprodukter från andra medlemsstater och tredje land prövas nu av kommissionens avdelningar vad gäller dess förenlighet med gemenskapsrätten.
En annan viktig aspekt som togs upp i kommissionens ständiga vetenskapliga kommittés yttrande och som har gett anledning till all slags spekulation i media, är hotet som fårkött utgör. Låt mig påpeka att det inte kan sättas i sammanhang med något möjligen förmodat hot från scrapie. Scrapie har vi varit utsatta för i hundratals år, och det finns ingen anledning att anta att denna nu för tiden skulle vara överförbar på människor. Däremot vet vi genom försök att BSE kan överföras på får och i så fall lockar fram symptom som är mycket lika dem som Scrapie ger. Vetenskapliga kommittén har därför visat på risken att får kan vara BSE-infekterade, om de har kommit i beröring med infekterat kött eller benmjöl, och att det därigenom finns en viss risk.
Förra månaden framlade jag för jordbruksministerrådet ett förslag till beslut om antagande av det avtalade utkastet till överenskommelse, och här handlar det om USA-överenskommelsen, som enligt min åsikt har en chans till framgång i gemenskapen. Vi lyckades bibehålla vår skyddsnivå i fråga om den offentliga hälsan och för första gången övertyga amerikanerna att erkänna regionaliseringsprincipen som grundval för den gemenskapliga djurhälsopolitiken. Tyvärr offentliggjorde Förenta staterna sitt förslag endast några få dagar innan rådet för första gången diskuterade kommissionens förslag, genom ett erkännande av läget inom djurhälsovården, som inte är acceptabelt för Europeiska unionen. Jordbruksministeriet i USA har undvikit att förklara några medlemsstater fria från epidemier som svinpest eller Newcastle Disease fastän dessa sjukdomar inte på länge har uppträtt i dessa medlemsstater.
Vi har inbjudit USA: s myndigheter att komma till gemenskapen och själva undersöka läget. Förra veckan kom på denna inbjudan ett team från USA: s jordbruksministerium till Europa för att göra sig en bild av bekämpningsåtgärderna mot epidemier i medlemsstaterna. Med hänvisning till USA vill jag dock också nämna en annan fråga här, som dök upp för en kort tid sedan. Förenta staterna tillkännagav i fredags att de tillfälligt kommer att avbryta importen av idisslare respektive produkter från idisslare från EU: s medlemsstater och från somliga andra europeiska stater på grund av oron över BSE. De har beslutat att tillämpa detta förbud tills de får tillfredsställande information om kontroll och övervakning av BSE från berörda stater.
Förenta staterna har naturligtvis full rätt att tillgripa åtgärder för hälsoskydd mot BSE-risker. Men kommissionen är inte av den uppfattningen att denna konkreta åtgärd är befogad eller att den står i överensstämmelse med USA: s internationella förpliktelser inom ramen för världshandelsöverenskommelsen om sanitära och fytosanitära åtgärder. Det s.k. SPS-avtalet erkänner som grund för dylika åtgärder föreskrifterna från motsvarande internationella organisationer, i detta fall det internationella farsotskontoret (OIE). I ett brev till myndigheterna i medlemsstaterna har USA påstått att de i överensstämmelse med OIE-kriterierna är fria från BSE och att de skulle handla inom ramen för OIE: s handelsbestämmelser. Inget av dessa båda påståenden stämmer. USA har först nyligen förbjudit utfodrandet av nötboskap med får som drabbats av Scrapie, och vidare förfogar de för besiktning av djurkroppar inte över anläggningar som arbetar enligt de normer som krävs för förintande av BSE-sjukdomsalstrare.
Å andra sidan tillåter OIE handel med länder där det finns BSE, men USA har förbjudit varje handel från Europa, till och med från de stater där det hittills inte har förekommit något enda BSE-fall. Jag beklagar mycket att Förenta staterna har vidtagit denna åtgärd, och dessutom så plötsligt, utan föregående samråd, och vid en tidpunkt som är avgörande för våra samtal om avslut av veterinäravtalet.
Som ni kan höra av min redogörelse och förstå av närvaron av min kollega Emma Bonino, låter sig kommissionen i dessa viktiga hälsofrågor vägledas av en hög konsumentskyddsnivå både med avseende på den inre marknaden och på handeln med tredje land.

Roth-Behrendt
Herr ordförande! Herr Fischler, jag ha ri likhert med mina kolleger lyssnat uppmärksamt på er, och ni är säkert inte förvånad över att det som ni har sagt säkerligen inte gör alla odelat lyckliga. Men som jag ofta har sagt i andra sammanhang är vi inte heller ledamöter för att bli lyckliga.
Låt mig göra ett par påpekanden till detta. De senaste dagarna har jag alltid försvarat, att beslutet att förskjuta tidpunkten för ikraftträdandet av bestämmelserna om särskilt riskmaterial inte betyder att katastrofen hädanefter drabbar landet. Det måste medges att jag hade önskat att vi den 1 januari äntligen skulle ha ett tryggt och säkert system. Låt mig nu gå in på fyra punkter som därvid är av betydelse, och även sätta de båda vetenskapliga instanserna, som vi har att göra med här, i ett spänningsförhållande, nämligen den vetenskapliga styrgruppen och den ständiga veterinärkommittén.
Innan jag går in på de enskilda detaljerna, frågar jag er, herr Fischler: Tror ni, och kanske också ni, fru Bonino, att det nu äntligen inte existerar någon konkurrens längre mellan dessa instanser, att vetenskapliga styrgruppen och ständiga veterinärkommittén båda på samma sätt sätter hälsovårdspolitik och förebyggande konsumentskydd främst? Eller tror ni, herr Fischler, allt det alltjämt är så - och jag vet att det är en insinuation - att åtminstone ständiga veterinärkommittén företräder de enskilda intressena i medlemsländerna, som representanterna kommer från, och inte obetingat Europeiska unionens totala inställning?
Låt mig nu säga någonting om de enskilda punkterna. Vi är i den situationen att förslaget om särskilt riskmaterial nu förskjuts tre månader, från den 1 januari till den 1 april. Vi har där tre eller fyra områden. Om vi bortser från USA-rapporten, så är det i första hand tre områden. Tror ni att vi kommer att lyckas att klarlägga alla dessa frågor under den tid som återstår, och då tänker jag på att även herrar vetenskapsmän - det är ju bara män - använder tiden under julledigheten för att fira jul?
Hur blir det med kosmetika och farmakona? Är Ni säker på att vi lyckas att reglera detta område både inom Europeiska unionen och tillsammans med USA, och även att reglera vad som skall ske med redan tillverkade farmakona? Hur värderar ni den nya specifikationen av särskilt riskmaterial, också i ständiga veterinärkommittén? Kommer ni att ta med ryggraden? Kommer ni att ta med lungorna i andra delar, nervknutar och annat? Hur vill ni att den geografiska skillnaden skall garanteras, och uppmuntrar ni där den ständiga veterinärkommittén att samarbeta med den vetenskapliga styrgruppen?
En sista punkt under min första talartid, lyckligtvis har jag ju talartid en gång till i slutet: USA. Herr Fischler, när USA säger, att kontrollmöjligheterna inte heller i unionen skulle räcka till, då måste man skratta åt det. Är ni beredd att gå inför WTO: s skiljedomstol och även säga USA att det som ni gör med hormoner och pesticider, det är skandalöst? Om de anser att de är moralens väktare när det gäller BSE, då vill vi se det inför WTO: s skiljedomstol! Är ni beredd att göra det för Europeiska unionen?

Böge
Herr ordförande! Jag välkomnar uttryckligen det aktuella beslutet, ty det ger oss en chans att företa nödvändiga ändringar och anpassningar av tidigare beslut. Jag säger detta, väl vetande att vi naturligtvis i denna känsliga debatt befinner oss i en balansakt för att även i framtiden sätta förebyggande konsumentskydd som absolut prioritet, men å andra sidan lika noga, just när det gäller riskmaterialbeslut och den varierande regionala andelen angrepp från BSE, framlägga sakerna mer differentierat och mer verklighetsanpassat.
Jag vill säga det mycket tydligt: Det var redan från början en felaktig vetenskaplig och politisk ideologi, att definiera en del av ett potentiellt infekterat djur som hälsovårdspolitiskt betänkligt, för att kunna fortsätta att sälja den andra delen. För övrigt är de nya vetenskapliga rönen inte så nya. Jag vill uttryckligen peka på att en rad vetenskapsmän med minoritetsåsikter alltid har visat på frågan om lymf- och nervvävnader, men från och med 1990 alltid blivit bortviftade. Men detta betyder omvänt att man i just de regioner, där det finns BSE, tidigare egentligen har gjort alldeles för lite. Antingen är ett djur friskt och lämpligt som födoämne för människan, eller inte. Däremellan finns det, när det gäller BSE, ingenting!
Därför är det bra, tror jag, att man här vid sidan om bedömningen av materialen samtidigt tar större hänsyn till andra kriterier, som den geografiska situationen. I det sammanhanget vill jag också uttryckligen säga, att USA: s kungörelse och även Cunninghams tillkännagivande uttryckligen måste tillbakavisas. Cunningham riskerar med sitt tillkännagivande dock just den goda vilja, som vi även har bevisat i utskottet för uppföljning av BSE, att på vissa villkor steg för steg också ta itu med att upphäva exportförbudet. Tillkännagivandet att på grund av ett aktuellt beslutsläge från ständiga veterinärkommittén så att säga företa en lagöverträdelse, skulle i sista hand slå tillbaka mot de brittiska intressena själva.
Jag vill också väcka frågan, herr kommissionär, fru kommissionär, om att vi borde utnyttja tillfället att i slutet av januari, början av februari tala med er i parlamentets ansvariga utskott. Vår grupp kommer samtidigt att ställa förslaget, att ordföranden i vetenskapliga kommittén skall rapportera för parlamentsutskotten, så att vi sedan i början av februari före det slutliga avgörandet tar med parlamentet och har en öppen debatt.
Jag anser alltså att med detta beslut, som nu har tagits, det förebyggande konsumentskyddet inte sätts på spel, utan att vi får en möjlighet att åter korrigera mycket av det välmenta panikbeslutet av den 30 juli i år och påbörja det på ett ändamålsenligt vis.

Santini
Herr ordförande! Det verkar som om de tre månader som vi har bestämt innan reglerna skall tillämpas - dvs. till den 1 april 1998 - visar att hors panique , som fransmännen säger, leder till större försiktighet. För tillfället måste vi vara uppmärksamma på att inte förfuska avsikten att tänka igenom frågan noga, att utnyttja denna period till att fördjupa våra kunskaper i det som ligger oss närmast om hjärtat, skyddet av hälsan - kunskaper som, det måste jag få säga uppriktigt, ännu inte är tillräckligt lugnande.
Den enklaste, mest banala, men samtidigt mest oroande frågan är fortfarande obesvarad: hur smittas man av Creutzfeldt-Jakobs sjukdom via galna ko-sjukan? Ännu har ingen kunnat svara på detta. När vi var i Storbritannien talade vi med familjerna till dem som drabbats av sjukdomen: de berättade om en helt normal diet, liknande den som övriga familjemedlemmar åt, en diet som verkligen inte borde vara farlig, i den meningen att de vare sig hade ätit hjärnan eller andra så kallade riskdelar, de som vi i dag förbjuder. Detta är med andra ord de första svar vi måste få och jag tror att man ännu en gång kan hitta dem där, i Storbritannien. Enligt min mening vet redan de engelska forskare som så snabbt och vid en så lämplig tidpunkt har löst problemet med eventuell överföring mellan BSE och Creutzfeldt-Jakob många av de svaren.
När det gäller amerikanerna, kommissionär Fischler, så tror jag att de är dåligt insatta iden europeiska verkligheten, men att de i ännu mindre grad låter oss förstå deras verklighet genom att visa större öppenhet i syfte att underlätta en dialog. Med andra ord - uppriktighet, klarhet och beslutsamhet, men hela tiden skall inriktningen vara: inte främjande av handeln, utan försvar av allmänhetens hälsa.

Cox
Herr ordförande! Detta är uppenbarligen en första reaktion, och vi kommer med säkerhet att få återkomma till detta mer i detalj.
För det första vill jag till protokollet ta en djup oro över vad Förenta staterna har gjort. Vi måste motsätta oss det med bestämdhet, eftersom det sänder ut en mycket negativ internationell signal som inte är rättvis mot unionen i dess helhet, eller mot vissa medlemsstater i den. Jag är rädd för att det kan komma att få en svallvågseffekt, och det kommer utan tvekan att skada konsumenternas tillit inom Europa, helt bortsett från sina handelseffekter.
För det andra är jag efter att ha lyssnat på kommissionen inte helt på det klara med om det begynnande förbudet mot handel till Förenade kungariket har kommissionärens sympati eller inte. Jag hoppas att en ytterligare uppdelning av marknaden inte kommer att försvaras av kommissionen. Det vore fel, i avvaktan på den lagstiftning som skall antas om tre månader, att ha ytterligare internationella förbud. Det måste vi motsätta oss.
Slutligen skulle jag vilja fråga om det är den vetenskapliga världens politik eller den politiska världens vetenskap som försenar SAM-lagstiftningen, eftersom vi ger konsumenten nya anledningar till tveksamhet varje gång vi fördröjer dessa saker. Även om risksannolikheten är mycket låg så skadar vi såväl konsumenternas tillit som producenternas tillit.

Graefe zu Baringdorf
Herr ordförande, kommissionär Fischler, kommissionär Bonino! Ni kommer ihåg att vi i kontrollutskottet, vid införandet av åtgärden att fördela riskmaterial, talade om en regionalisering, alltså om en kvalificering av denna åtgärd, och herr Fischler, ni kommer också ihåg den diskussion, som vi på ett positivt sätt hade, eftersom vi argumenterade att om vi inte får någon regionalisering, alltså kvalificering, då får vi inte heller någon möjlighet att ordna så att vi blir av med BSE. Ni beslöt er för den andra vägen, och just där hamnade ni i en fälla. Ni tänkte inte på varifrån råvarorna för farmaceutiska och kosmetiska produkter kommer. Nu måste ni besluta om undantagsbestämmelser, och då blockerar under ledning av Tyskland Borchert det, som inte vill att riskmaterial kommer ut, och låter er på så vis gå i fällan, och ni måste förskjuta era åtgärder tre månader. Jag är av den åsikten att smittorisken fanns under BSE: s första år, men även detta måste naturligtvis tas på allvar, att nu material, som egentligen inte bör komma in i näringskedjan, kommer att fortsätta att konsumeras. Om ni hade företagit en kvalificering, så hade ni inte heller haft någon dispyt med USA.
Jag anser naturligtvis att det är skandalöst, att under Borcherts ledning nu möjligheten blockeras att erkänna Nya Zeeland och Australien som fria från BSE, om Tyskland inte erkänns, även om det vore möjligt. Här blockerar rådet på bekostnad av konsumentskyddet. Men, herr Fischler, fru Bonino: Om ni hade följt våra förslag att göra en kvalificering och inte ensidigt satsa på den inre marknaden, då skulle vi inte ha den situation vi har i dag. Jag hoppas att vi kan ta igen detta. För att upprepa det: vi har inte kommit till slutet av BSE. Även en regionalisering innebär risker, men vi måste företa dem, så att vi kan ordna en organiserad övergång till skydd mot BSE, och komma ifrån BSE med så få risker som möjligt - för utan risk går det inte. Från vår sida, herr Fischler, fru Bonino, kommer vi att fortsätta att lägga fram konstruktiva förslag och samarbeta i saken, som jag hoppas till förmån för alla, även konsumenterna.

Macartney
Herr ordförande! Jag vill börja med att framföra hur mycket jag uppskattar att kommissionen är så väl representerad här i kväll. Det tyder på ett intresse, som vi alla delar här i kammaren, för krisens djup och för det sätt på vilket den griper om sig - det synes ske i flera riktningar på en gång. Detta måste vara en anledning till stor oro för oss alla, eftersom jag är rädd för att vi håller på att tappa kontrollen över frågan och den också, vågar jag påstå, förlorar alla proportioner.
Jag vill tacka kommissionär Fischler för hans rättframhet och öppenhet när han förklarat varje steg som tagits för oss, och för att han delgivit oss de olika beslut som fattats av den vetenskapliga och veterinärmedicinska kommittén. Jag ser fram emot att inom kort också från kommissionär Bonino få höra hennes uppfattning i dessa frågor.
Det är lika positivt att det nu helt klart är majoritetens uppfattning att detta är ett europeiskt problem, och att vi måste få till stånd harmonisering på europeisk nivå.
Graefe zu Baringdorf hade rätt i att regionalisering, vilket jag framhållit som en möjlig utväg under viss tid, nu tas på mycket stort allvar. Om något positivt kanske skulle bli följden av Förenta staternas ställningstagande så skulle det kanske ändå kunna vara att vi nu på allvar överväger detta som ett alternativ. Jag beklagar sannerligen vad USA har gjort. Det synes mig vara typiskt för det egenmäktiga sätt man agerar på, när landets intressen står på spel. Vid andra tillfällen vänder man sig till WTO för att förhindra överenskommelser som EU tror på, såsom handeln med bananer, för att nämna ett exempel.
Vad kan vi göra? Det är vad lantbrukarna frågar sig. Lantbrukarna i Skottland säger: säg vad vi måste göra så gör vi det. Vi vidtar alla nödvändiga utrotningsåtgärder, vi tar fram intyg. Vi måste få klara besked från den brittiska regeringen och från kommissionen.
Det föreligger en uppenbar ängslan och en beslutsamhet att hitta en lösning - inte att gömma sig bakom rökridåer, utan att hitta en lösning.
Jag fängslades av kommissionär Fischlers uttalande att den brittiska regeringen hade flera alternativ. Den kunde ha tillkännagivit risker. Den kunde exempelvis ha jämfört riskerna med att äta lammkotletter eller annat kött med ben med att röka cigarretter eller att dricka alkohol. Det är ett alternativ. Jag undrar om kommissionären anser att det hade varit till mer nytta än vad som tycks vara ett totalförbud mot allt slags kött med ben.
Jag undrar vilken väg kommissionären anser att vi skall följa under den nära framtiden. Ilskan på bägge sidor av North Channel, där de irländska, skotska och walesiska lantbrukarna kastar sig över varandra, har förorsakats av den frustration det innebär att inte veta vart vi skall gå vidare härifrån.
En sista sak: kan kommissionären bekräfta att misslyckandet med att ta itu med problemet med växlingskursen och kompenseringen av det brittiska pundet har varit en källa till irritation, som det helt uppenbart ligger inom medlemsstaternas behörighet att lösa?

Nicholson
Herr ordförande! Jag är till att börja med ledsen över att vi inte har någon resolution framför oss här i kväll, och att vi inte skall rösta i detta specifika ämne. Det vill jag ha till protokollet.
Sedan mars 1997 har kreatursuppfödarna i min valkrets i Nordirland fått se sina rörelser förstöras av effekterna av BSE. De har förgäves väntat på en positiv ståndpunkt från Europa, och sannerligen också från två regeringar i Förenade kungariket. Allt vi upplevt har varit två steg framåt och tre steg tillbaka vid varje tillfälle. Deras tålamod har frestats till gränsen och det är ett mirakel att de inte har kokat över tidigare.
Ingen vill se allmänna demonstrationer, men jag måste säga att jag förstår deras ängslan och delar deras oro. Kommissionen och rådet har släpat fötterna efter sig. Vi behöver och kräver en raskare beslutsprocess, en som kan få ett slut på dubbelspelet. Lantbrukarna i Förenade kungariket lider inte bara av BSE-problemen, utan också av det starka pundet. Inget beslut har hitinttills tagits av Förenade kungarikets regering, för att kompensera för skillnaden när det gäller det gröna pundet. Det är naturligtvis ett internt problem för Förenade kungariket, men det förvärras av de fördelar som föreligger för andra medelemsstater när det gäller export till vår marknad. Det är den saken Förenade kungarikets lantbrukare gör uppror mot. Man kan förstå detta, och får ursäktas om man hyser den uppfattningen att de fördelar de andra medlemsstaterna har för närvarande uppmuntrar dem att bibehålla status quo. Det måste bli ett slut på den orättvisa konkurrensen. Uppriktigt sagt så kommer Cunningham, om han fattar beslutet att se till att orättvist producerat nötkött från andra medlemsstater inte kommer in i Förenade kungariket efter den 1 januari, att få mitt fulla stöd.
Jag skulle vilja ställa två frågor till de två kommissionärer som det gläder mig att se här, och som befinner sig i första ledet vad detta problem beträffar. Den första lyder: kommer ni, vad gäller programmet för certifierade nötkreaturshjordar, att godta de beslut som läggs fram och som har godtagits av Förenade kungarikets regering? Kommer ni vid rådets nästa möte i januari att gå med på att programmet för certifierade nötkreaturshjordar är godtagbart och positivt och kan antagas av Europa såsom ett säkert program? Kommer ni också att agera beslutsamt - inte släpa fötterna efter er - när det gäller programmet för tidigaste födelsedatum? Om vi inte får positiva svar när det gäller dessa båda saker så kommer lantbrukarna i Förenade kungariket att fortsätta att demonstrera, och de kommer uppriktigt sagt att göra det med mitt stöd.

Martinez
Herr ordförande! Vi vill på nytt göra ett inlägg i detta ärende i ett mycket precist sammanhang, i detta fall risken att garantipriserna sjunker med 20 eller 30 % medan vi ännu inte hämtat oss efter krisen med galna kosjukan. Vi har upptäckt att en död ko i Belgien använts i kadavermjöl. Vi har upptäckt i efterskott att t.o.m. i Luxemburg hade en ko drabbats av galna kosjukan och att kroppen också hade använts till kadavermjöl. Vi har konstaterat att kontrollerna uppenbarligen är ineffektiva. Vi har haft en undersökningskommitté. Dess ordförande står framför oss. Vi har ett utskott för uppföljning av resultatet av undersökningen. Dess föredragande står också framför oss. Förenta staterna som skall skicka oss hormonbehandlat kött unnar sig lyxen att vägra ta emot vårt kött under förevändning att det är farligt. Nya vetenskapliga rön lär oss att köttet har blivit farligt.
Våra brittiska vänner, som inte tvekade att smitta ner allt de kunde, sätter sig nu på sina höga hästar och säger: "nu vill vi inte bli smittade av er!" . Påtryckningsgruppen för läkemedel fortsätter att satsa på gelatin för sina läkemedelskapslar och annat. T.o.m. Graefe zu Baringdorf oroar sig, han som inte hade några skrupler, som såg till att vi inte röstade för misstroendevotum och inte oroade sig för de ekologiska problemen, trots att han tillhör de gröna. Jag tror att vi gjorde fel när vi sade nej till den politiska chock som ifrågasättandet av kommissionens politiska ansvar hade orsakat. Vi skulle ha tagit hål på bölden omedelbart. I stället kommer vi att underhålla den under jag vet inte hur lång tid.

Whitehead
Herr ordförande! Jag skulle vilja fråga kommissionär Fischler exakt vad han gör här. Vill han att vi skall visa honom sympati i den belägenhet som uppkommit genom detta uppskjutande? Vill han att vi skall dela de svårigheter som uppkommit genom den förvirring som uppkommit när det gäller talgprodukter och när det gäller farmaceutika, som inom kommittéerna tycks framkalla någon slags vanmakt? Eller vill han säga oss att han förstår att andra människor, också i Förenade kungariket, nu måste vidta ensidiga åtgärder till följd av ett antal beslut som inte fattats, trots vad vi vid jordbruksrådet i juli, och senare, uppfattade som ett särskilt tillvägagångssätt?
Jag anser att Förenade kungariket har gjort rätt när man gjort det man gjort. Kommissionären bekräftade - han skakar på huvudet, men jag anser att han bekräftade - att Förenade kungariket inte bryter mot något fördrag eller några rättsliga skyldigheter, vad gäller att importerat kött som kommer in i landet från den 1 januari - vilket är när den nya föreskriften skall ha trätt i kraft - skall åtföljas av ett certifikat om att specifierat riskmaterial har avlägsnats, och som också kräver att köttet när det säljs i butikerna säljs utan ben, vilket är vad som för närvarande gäller för Förenade kungarikets produkter.
Problmet är - och jag vänder mig till kommissionär Bonino som skall svara på denna debatt - att det ibland för betraktare, som sätter konsumentens säkerhet i första rummet, tycks som om vi inte formulerar reglerna korrekt i denna diskussion. Ja, visst måste vi ha nya regler, och i viss utsträckning nya försiktighetsåtgärder. Men när säkerhetsåtgärderna har vidtagits, och tycks fungera, så skall de också tillstås. Det är en missnöjesanledning i Förenade kungariket - att reglerna tycks ändras hela tiden.
Det andra jag skulle vilja säga avslutningsvis är att det finns en annan fråga, som jag särskilt riktar till Bonino, och den rör den förvirring som nu härrör från de rådgivande vetenskapliga kommittéerna, rörande vad det egentligen är de rekommenderar. Underliga rykten spred sig jorden runt om lammkött, om lamm. Det tog oss ganska mycket tid att få reda på vad de lärda personerna ifråga verkligen hade sagt. Vi har ännu inte något definitivt uttalande om vilka kommitténs avsikter exakt är. Det kan inte vara rätt. Det synes mig därför som om vi nu har de tre värsta tänkbara ingredienserna när vi skall gå in i det nya året. Jag säger detta med viss sorgsenhet, eftersom jag inser vad alla här, inklusive de två kommissionärerna, har gjort. Vi har nervösa konsumenter, som många gånger är nervösa utan någon orsak. Vi har ett lantbruk som ligger i ruiner, och vi har medlemsstater som har kommit på kant än en gång, eftersom de kravlar omkring med direktiv och anvisningar som de inte kan förstå ordentligt, just på grund av den brist på harmonisering som kommissionär Fischler talade om i inledningen. Det kan inte vara rätt, det kan inte vara bra. Vi måste göra bättre ifrån oss under det kommande året.
(Applåder)

Gillis
Herr ordförande! Jag tackar kommissionären för hans uttalande. Jag är liksom många andra allvarligt oroad över nötköttsmarknadens ständigt försämrade tillstånd, och över den förvirring som uppkommer när det gäller den viktiga frågan om folkhälsan. Vi har i Europeiska unionen en gemensam marknad för nötkött och andra produkter. Denna marknad har fungerat väldigt bra, och när allvarliga djurhälsoproblem uppkommer, såsom mul-och-klövsjuka, svinfeber eller Newcastlesjukdomen, så isoleras det berörda geografiska området och ställs utanför de vanliga handelsarrangemangen tills sjukdomen kommit under kontroll och utrotats. Detta system har fungerat bra i Europa och kan, om det används korrekt, utradera BSE helt och hållet från det brittiska beståndet. Det är vår målsättning. Ständiga framsteg görs nu, kanske senkommet. Sjukdomssiffrorna visar detta mycket tydligt.
Det råder ingen tvekan om att den brittiska regeringen begått mycket allvarliga misstag i sin handläggning av BSE-krisen, men efter många förseningar har den nu infört ett välgrundat och vetenskapligt baserat utrotningsprogram, som fungerar bra. Men stödet från medlemsstaterna riskeras genom det förbud regeringen införde i går, eller dagen innan, mot import av nöttkött och lammkött med ben, liksom också genom de brittiska myndigheternas underlåtenhet att hålla hamnarna öppna, som den inre marknadens fungerande kräver. Den olycksaliga lika-för-lika misskötseln förstör alla våra ansträngningar att återuppbygga konsumenternas tillit och förtröstan genom en total utradering av sjukdomen. Den har också givit våra handelsparners enorma fördelar på våra egna producenters bekostnad, också utan vetenskaplig grund.
Jag vill å de tusentals nötköttsproducenternas vägnar vädja till kommission och den brittiska regeringen om att de skall samarbeta i syfte att mer beakta de riktiga vetenskapsmännen och mindre de partiska kommentatorer som hela tiden missuppfattar saker och ting.

Hyland
Herr ordförande! Jag vill inleda mitt korta bidrag med att än en gång tacka komissionär Fischler för hans öppenhet och rättframhet, alltifrån det ögonblick då detta mycket allvarliga problem uppkom.
Men jag måste säga att den fortsatta kampanjen i Storbritannien mot import av irländskt nötkött är och måste utgöra en bekymmersam faktor för alla engagerade medlemmar av Europeiska unionen. Min uppfattning är att Europeiska kommissionen inte bara kan stå och titta på härvidlag. Den måste skydda alla medlemsstaters intresse. En medlemsstat får inte tillåtas skriva reglerna efter hand. Ett land får inte tillåtas söndra den inre marknaden. Jag är särskild upprörd över de angrepp som görs på irländskt nötkött. Det förligger allt starkare belägg för att brittiska snabbköp och depåer varnas att inte köpa in irländskt nötkött.
Irländskt nötkött är känt som en kvalitetsprodukt i hela Europa. Jag uppfordrar de brittiska myndigheterna att låta konsumenterna själva få bestämma, och att se till att irländskt nötkött säljs i brittiska snabbköp.
Varje land har rätt att främja sina egna produkter, men inte på andras bekostnad. Det Storbritannien försöker göra för närvarande är i själva verket att manipulera marknaden till sin egen fördel. Den inre marknaden bygger på premissen med en rättvis marknadsmiljö. Uppenbarligen kommer Storbritannien inte för närvarande att ansluta sig till denna grundregel. Förhoppningsvis kan vi under dagarna framöver fördubbla våra politiska och diplomatiska ansträngningar, i syfte att säkerställa återupprättandet av en balanserad situation med en rättvis konkurrens. Uppenbarligen använder den brittiska regeringen Irland som syndabock för sitt misslyckande när det gäller att lösa de egna lantbrukarnas verkliga problem.

Watson
Herr ordförande! Jag skulle vilja fråga kommissionär Fischler hur han kan motivera beslutet att skjuta upp verkställandet av förbudet mot specifika riskmaterial, och huruvida det inte i själva verket är passande att det skjutits upp till just den första april. Om problemet består i skador på våra nötköttsmarknader och på konsumenternas tillit, ligger då inte lösningen i att vidta de allra strängaste åtgärderna för att återupprätta denna tillit hos konsumenterna?
Vi vet att det förekommer betydligt mindre BSE på kontinenten än i Förenade kungariket, men vi vet också att det förekommer. De allra strängaste åtgärderna måste vidtagas på kontinenten, så som de har vidtagits i Förenade kungariket. Jag misstänker att kommissionären håller med om det, annars hade han inte lämnat sitt tysta medgivande här i kväll till Cunninghams åtgärder.
Jag vill fråga kommissionär Bonino: gör inte Förenta staterna nu det mot Europa som man gjorde mot Förenade kungariket år 1989? Det kan så vara att det de gjort är klumpigt, men är inte deras avsikter ärliga? De säger att de vill skydda sina livsmedelstillgångars säkerhet och integritet. Hur kommer det sig att vi måste angripa Förenta staterna, när det de synes göra är att skydda konsumenternas förtroende för maten där, på samma sätt som vi skulle ha gjort här i Europa?

Paisley
Herr ordförande! De två kommissionärerna känner till att det föreligger en kris inom jordbruket i Wales, Skottland och England, men att det samtidigt föreligger en katastrof i norra Irland. De vet också att de tre ledamöter här i kammaren som representerar Nordirland träffade premiärministern i onsdags, och att han då talade om för oss att han avsåg att ta upp förhandlingar om ett europeiskt hjälppaket. Kan kommissionären säga oss här i kväll huruvida den brittiska regeringen kommit med några förslag till ett sådant paket, och kommer det paketet att tillmötesgås?
Jag kan säga att jag ansluter mig helt till min kollegas, Nicholson, anmärkningar, och om Hume var här skulle han utan tvekan säga detsamma.

Sturdy
Herr ordförande! Jag vill börja med att gratulera kommissionären till hans ståndpunkt med avseende på förslagen, syftande som alltid naturligtvis till att skydda konsumenternas hälsa. Alla lantbrukare sätter konsumenternas hälsa i främsta rummet, men den brittiska lantbrukaren är utled på att sparkas omkring som en politisk fotboll. Vi har kommit till ett skede där något måste göras.
Jag skulle vilja fråga kommissionären följande saker. Har den brittiska lantbrukaren än en gång diskriminerats av den nuvarande brittiska regeringen, vilket jag anser vara fallet, genom dess förslag att det brittiska nötköttet måste skiljas från benet? För dem av oss som tycker om nötkött som sitter på benet; vilken är motiveringen? Har den bara reagerat omedelbart på ett förslag från SEAC? Som Cox sade så förstör den konsumenternas tillit. Vi har hela tiden fått höra om nötköttbranschens problem från våra irländska och andra kollegor, och branschens påfrestningar för närvarande. Har den brittiska regeringen ansökt om finansiering som hjälp för revalvering av pundet? Om så, eller om inte så, när försvinner den möjligheten? Är det inom nästa månad?
Jag har två frågor till kommissionären, som jag om möjligt skulle vilja ha ett svar på: Om Förenade kungariket ensidigt förbjuder import av nötkött från vilket riskmaterialet inte har avlägsnats, till Förenade kungariket, kan kommissionen då åberopa artikel 169, och dra landet inför EG-domstolen?
Jag har en sista fråga, eftersom kommissionären med ansvar för miljöfrågor är här. Jag fick härom dagen höra talas om ännu ett angrepp på den brittiska lantbrukaren, nämligen det att regeringen avser att införa skatt på gödningsmedel - det är bara som en bifråga. Är det sant?

Roth-Behrendt
Herr ordförande! Fru Bonino såg alldeles förskräckt ut över att hon nu skall vara ansvarig för miljöpolitiken. Tillåt mig några korta anmärkningar om debatten. Låt oss hålla isär följande: De brittiska jordbrukarna är säkert hårt drabbade, men de är drabbade eftersom en regering under tio års tid inte har gjort någonting. Att någonting under det senaste året har förändrats något, kan inte leda till att situationen förbättras dramatiskt.
Låt mig säga något om ett möjligt upphävande av exportförbudet för delar av Storbritannien. Herr Fischler kommer säkert också att göra det. Ja, Storbritannien har alltsedan maj kommit med förslag. Men vi alla hoppas väl dock att en vetenskaplig kommitté måste höras om det. Det är dock säkerligen så vi förstår trygghet, konsumentförtroende och hälsovårdsskydd. Vetenskapliga styrgruppen har klart och tydligt ställt ytterligare krav. Om vi här vill arbeta seriöst och inte bara tänka på hur vi verkar där ute, och inte alltid enbart skapa snabba tidningsrubriker - detta säger jag också helt självkritiskt -, då borde vi läsa mycket noggrant de omfångsrika utlåtanden som också finns på Internet, då vet vi vad denna styrgrupp säger om får, om nötboskap, om andra delar. Det är inte lätt att läsa det, men man kan läsa det och då vet man det.
Just nu finns det, som alltid, krav. Styrgruppen säger att det för närvarande ännu inte finns något fungerande certified herd scheme , inte heller i Nordirland. Jag kommer att vara den första som stödjer det, när det finns något.
Låt mig också med adress till några andra säga följande: Ja, ett uppskjutande av detta förslag är en bra sak, om det sedan är vattentätt. Ty vi vill ha det vattentätt. Om Förenta staterna tror att de är fria från BSE, eftersom de förklarar sig vara det, då bör vi dock komma överens om att begreppet BSE-fri mycket klart definieras av OIE, av Internationella farsotskontoret i Paris. Då blir USA inte fritt från BSE, för att säga det mycket tydligt. Och om de då menar att de kan förbjuda viss import och inte annan, är det inte i sin ordning. Jag förväntar mig av kommissionen, att den agerar mot detta. Dessutom har Fischler gjort en mycket klar definiering. Han sade att kött med ben kan tas in i Storbritannien och måste där benas ur. Det är inget importförbud. Att helt och hållet förbjuda kött att komma in, är mycket riktigt ett importförbud, och det kommer jag helt bestämt inte att vilja vara med och godkänna, såvida det inte finns goda grunder för detta!

Fischler
Herr ordförande, mina högt ärade damer och herrar! Jag vill bara tala om ett par redogörelser som har lagts fram här. Min kollega Bonino kommer att uttömmande ta ställning till de olika synpunkterna. För det första, för att det här inte skall uppstå några missförstånd: Kommissionen har till att börja med gått till den ständiga veterinärkommittén, som ju har beslutsrätt, med förslaget att få till stånd vissa modifikationer av julibeslutet. Men efter det att knappast någon medlemsstat stött kommissionens förslag, beslutade vi sedan att begära att få skjuta upp det, för att framför allt säkerställa att vissa mediciner, som delvis är livsnödvändiga, fortfarande finns till hands den 1 januari, och det fick vi sedan godkänt.
Jag vill också klarlägga att ständiga veterinärkommittén inte har någonting mer än ordet kommitté gemensamt med vetenskapliga kommittén. Det är helt klart att representanterna i ständiga veterinärkommittén där företräder medlemsstaternas åsikter och ingenting annat! Men vad vi även har erhållit ungefär samtidigt - det måste man i ärlighetens namn tillfoga -, är en ny lista med riskmaterial, denna gång från vetenskapliga kommittén. Denna lista är väsentligt större och längre än den lista som vi i juli förfogade över. Vi måste, och det vill jag betona i sammanhanget, helt enkelt notera att detaljerna i BSE-frågorna även vetenskapligt sett fortfarande kan vidareutveckla sig, eftersom nya rön hela tiden står till förfogande. Vi skall också på lämpligt sätt ta hänsyn till de nya rönen. Det är egentligen den väg som vi har valt.
Det kommer därför nu att handla om att man skall foga samman till de av vetenskapsmännen påvisade olika riskerna, beroende på vilken slags riskmaterial det handlar om, med riskvariationen, som beror på djurens geografiska härkomst, till en helhet, och ur detta härleda en motsvarande slutgiltig eller ytterligare värdering. För detta behöver vi en viss minimitid. Vi har därför inte gjort det lätt för oss, utan vi har sagt att vi kommer att omfattande och omgående utarbeta ett lämpligt förslag, som framställs i så god tid att vi inom dessa tre månader, som står till förfogande, även kan komma fram till ett nytt beslut. De ytterligare detaljerna i innehållet kommer Bonino säkert gärna att utveckla för er, om ni så önskar. Men vi behöver även en total riskbedömning, så att vi kan komma framåt på ett klokt sätt.
Vad gäller den flera gånger berörda frågan om de s.k. certified herd schemes så har nu följande situation dykt upp: Hur det började har Roth-Berendt beskrivit mycket exakt. Vi har fått ett arbetsdokument från brittiska regeringen, detta bedömdes av vetenskapliga kommittén och ansågs inte vara tillräckligt. Men det sades också klart vad som fattades. Den sista och centrala delen av de saker som fattades fick vi i morse från brittiska regeringen, nämligen att man är beredd att använda sig av helt annorlunda slakthus, och att man till 100 procent är beredd att ta hänsyn till vetenskapsmännens krav.
Vi befinner oss därför i en ny situation och måste nu företa en motsvarande värdering, diskutera i kommissionen och även fatta ett beslut.
Vad gäller det irländska köttet, vill jag mycket klart hänvisa till att kommissionen bestämt har värjt sig mot dessa övergrepp, som har ägt rum i olika hamnar i Storbritannien. Men jag kan rapportera till er, att den irländske jordbruksministern i dag på jordbruksministermötet själv har sagt att han är helt nöjd med de åtgärder som nu har tagits av den brittiska regeringen. För båda två, för Irland och för Nordirland, gäller en sak, nämligen att vi helt och hållet erkänner det svåra marknadsläge som har uppträtt på den irländska ön. Vi beslutade därför just förra fredagen att vi undantagsvis för dessa båda regioner - för republiken Irland och för Nordirland - än en gång skall ta med kött i interventionen, nämligen 50 procent av de begärda kvantiteterna. Det är den högsta procentsats som vi under de senaste månaderna över huvud taget har accepterat. Vi försöker alltså att helt och hållet ta hänsyn till sådana svårigheter.
Vad nu gäller frågan om SAM-förbud respektive Förenade kungarikets åtgärder, så har jag redan hänvisat till att de åtgärder som man har beslutat om i samband med urbeningen, inte motsäger gemenskapsrätten. Men vi håller på att exakt kontrollera de andra beslutade åtgärderna och här fastslå eventuella kränkningar av fördraget. Naturligtvis kommer vi här att agera parallellt, vilket vi också måste göra gentemot andra stater.
Vad alltså slutligen än en gång rör USA, så vill jag säga med all tydlighet, att våra vetenskapliga kommittéer med tillämpning av OIE-kriterierna inte har tillerkänt USA någon frihetsstatus när det gäller BSE. Vi är därför förvånade över att man ensidigt agerar mot de europeiska staterna och så att säga mäter med olika mått. Jag vill också påpeka att vi naturligtvis på lämpligt sätt har protesterat mot det. Jag själv skall träffa den ansvarige amerikanske ministern i början av nästa år, för att förhoppningsvis undanröja dessa nya svårigheter. Om det inte går, då måste vi naturligtvis granska i vilken utsträckning vi i denna fråga kan dra USA inför WTO. Detta är väl de viktigaste punkterna, som rör mitt ansvarsområde. Tack så mycket!
(Applåder)

Bonino
Herr ordförande! Jag har inte mycket att tillägga eftersom inledningen och svaret från Fischler var mycket uttömmande.
Jag skulle emellertid vilja göra tre kommentarer. För det första har debatten visat hur vansklig tillämpningen av öppenheten är. Vi har just hört problemen beskrivas noggrant och hört er förklara att vetenskapen utvecklas och förändras, vilket innebär att vi måste få tid att dra slutsatser av detta. Plötsligt passar det er inte längre. Vi måste därför komma överens. Om ni vill ha öppenhet vilket ibland innebär att man säger till er, mina damer och herrar, att villkoren har förändrats eftersom den vetenskapliga kommittén har ändrats, så kommer vi till er. Om ni däremot inte vill ha det kommer vi inte.
För det andra lades förslaget om produkter som kan utgöra hälsorisker fram i december 1996 för rådet som förkastade det. Ett nytt vetenskapligt yttrande följde. Det var slutligen förslaget av den 30 juli som godkändes. Plötsligt inser man att ett problem uppstår ändå beträffande läkemedel, helfabrikat och talgprodukter för kosmetika. En ändring föreslås rådet, som säger nej. Den stöddes av fem länder. Vi hade alltså ingen annan möjlighet än att med tre månader skjuta upp beslutet för att så långt som möjligt harmonisera ändringarna, fatta ett beslut om helfabrikat och beakta nya vetenskapliga yttranden. Det är anledningen till att svaret inte kan vara ja eller nej. Situationen är varken helt svart eller helt vit, och kommissionen kan som ni förstår inte utöva press på vetenskapen.
För det tredje har vi problemet med geografiskt ursprung, som alla talar om och där den vetenskapliga kommittén tyvärr inte fastställt några exakta kriterier. Man säger: "classification on the geographical origin of tissue and product will be developed as soon as possible " , etc.
Kommissionen återkom då till den vetenskapliga kommittén för att pressa den på att tillhandahålla kriterier, och kommissionen skall sedan se hur dessa kriterier skall tillämpas på en gemensam marknad. Sådan är situationen för närvarande.
Om ni däremot anser att vi varje gång vi kommer hit skall tillhandahålla ett svar som är både svart och vitt samtidigt är jag ledsen, då har inte öppenheten längre något existensberättigande. Det är mycket enkelt att göra uttalanden, kära vänner, men man måste också ibland arbeta tillsammans och beakta det faktum att vi håller på att analysera och tillämpa en försiktighetsprincip. Flera aspekter bör dock beaktas inbegripet kostnad-intäkt, etc.
Herr Martinez! Om man genom att avsätta kommissionen hade kunnat lösa problemet med galna kosjukan hade det varit mycket enkelt, eftersom en kommission åtföljs av en annan. När det gäller sjukdomen är det lite svårare att göra så.
Beträffande den politiska chocken ägde den verkligen rum kan man säga, inte direkt för kommissionen utan snarare, tror jag, i den allmänna opinionen.
Jag har ett allra sista uppriktigt svar att ge till Nicholson. Vi släpar inte fötterna efter oss och förlorar inte heller tid. Kommissionens avdelningar har under de senaste åtta månaderna arbetat under en press som varit mycket svår att stå ut med, det kan jag försäkra er. Och den brittiska regeringens svar på problem som vi återigen förorsakat den kom i förmiddags. Vi vet mycket väl att it's a learning process och att vi kommer att göra ytterligare upptäckter, men till det krävs tid, även om en näst intill svåruthärdlig press utövas på vårt arbete.
Jag förstår producenternas frustration och jag delar t.o.m. deras problem, men det är faktiskt inte jag som har uppfunnit BSE! Vi utnyttjar all vår entusiasm och kapacitet i form av tid och intelligens för att försöka lösa problemen.
Men herrar parlamentsledamöter! Man måste ibland arbeta tillsammans och inte begränsa sig till externa uttalanden, som är lite demagogiska men, om ni ursäktar, inte för oss framåt.
(Applåder)

Ordföranden
Jag förklarar debatten avslutad.

Hallam
Herr ordförande! Jag skulle bara vilja att kommissionärerna stannar och lyssnar på ordningsfrågan.

Ordföranden
Nej, om den ställs till kommissionen så är det inte någon ordningsfråga. Ordningsfrågor kan bara riktas till ordföranden.

Jackson
Herr ordförande! En fråga av största betydelse för hela Europeiska unionen ställdes, men den fick inget svar.

Energipolitik (fortsättning)
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är den fortsatta debatten om betänkandet (A4-0308/97) av Scapagnini för utskottet för forskning, teknologisk utveckling och energi om kommissionens meddelande "Helhetssyn på energipolitiken och energiåtgärderna" (KOM(97)0167 - C4-0205/97)

Stockmann
Herr ordförande! Jag vill försöka att åter sätta igång den avbrutna diskussionen om Scapagninis betänkande. Energipolitik kräver ett globalt synsätt och globalt politiskt handlande. Det visar också rubriken till kommissionens meddelande på. Toppmötet i Tokyo om klimatet har, åtminstone vad gäller energipolitikens effekt på klimatet, förtydligat nödvändigheten av detta globala synsätt. Men det har samtidigt uppenbarat hur långt insikten om den och genomförandet av den ligger från varandra. Det finns knappast något annat politiskt område där klyftan mellan bör och är, mellan normativa anspråk å ena sidan och den verkliga politiken å andra sidan, är så graverande som i energipolitiken och klimatpolitiken.
Mot denna bakgrund måste kommissionens meddelande betraktas. Det presenterar för oss de välkända argumenten om nödvändigheten av ett globalt synsätt och en global strategi på energiområdet. Där finns för det första Europeiska unionens hela tiden tilltagande beroende av energiimport och de framtida risker som sammanhänger med detta. Där finns den snabba ökningen av världsenergikonsumtionen och den därmed sammanhängande ökande knappheten i utbudet, och där finns, inte minst, den avsevärda ökningen av världsomspännande miljöproblem och deras långtidseffekter. Allt detta kräver en utvidgad kompetens för Europeiska unionen i energipolitiken, som vi dock inte heller har fått genom Amsterdamfördraget. Det finns alltså ingen entydig specifik rättslig grundval i fördraget.
Vad som då återstår för oss, ursäkta jämförelsen, liknar samtalet bland tamhönsen om de höstliga fågelsträcken mot söder. Kommissionens meddelande är ett rejält, om än visionslöst kompendium över alla gemenskapsinitiativ på energiområdet. Vad återstår för oss att göra i detta sammanhang? Det återstår att förbättra det internationella energisamarbetet. Det återstår att regelbundet utvärdera medlemsstaternas energi- och miljöpolitik - det är nytt - och försöka sig på att koordinera den i riktning mot gemenskapliga mål.
Det är synergieffekter som efterfrågas och inte ömsesidiga blockader eller nollsummespel. Genomförandet av direktivet om den inre marknaden för energi, alltså liberalisering och integration av energimarknaderna, skall drivas på. Det återstår att snickra vidare på den hittills misslyckade gemenskapliga energiskatten, att främja forskning, teknologisk utveckling och demonstration av förnybara energikällor. Jag är spänd på vad som till slut kommer att återstå av det som vi förde in i femte forskningsprogrammet. Kort sagt, det återstår att hålla fast vid idén om ett energipolitiskt ramprogram och förstärka de energipolitiska åtgärderna, nämligen genom samarbete mellan medlemsstaterna. Dessa kräver periodiska rapporter om de nationella aktiviteterna och deras effekter.
Föredraganden, herr Scapagnini, anser att denna kommissionens impuls är rimlig. Det som jag här önskar mig, jag vill bara nämna det helt kort, skulle vara konkreta strategier för genomförandet i framtiden...
(Ordföranden avbröt talaren)

Watson
Herr ordförande! Jag vill gratulera Scapagnini till detta betänkande. Det är ett heltäckande betänkande, och förespråkar många av de saker som den liberala gruppen har ställt sig bakom.
Vi börjar nu inse hur klokt det hade varit att ta med ett energikapitel i Maastrichtfördraget. Särskilt mot bakgrund av Kyotokonferensens misslyckande så håller problemen med vår energipolitik på att bli allt mer uppenbara.
Jag beklagar en sak i detta betänkande, nämligen att kommissionen tycks ha givit upp sina kampanjer för att införa rationell planeringsteknik inom el- och gassektorerna. Dessa tekniker skulle sannolikt visa oss vägen framöver. Kommissionen föreslog dem tidigare, men tycks nu ha dragit tillbaka det.
Kommissionen måste också vara mer vidsynt. Vi måste söka ta fram fem ledmotiv för Europeiska unionens energipolitik. För det första måste vi införa ett investeringsprogram för energins bevarande i Europa. För det andra måste vi uppmuntra konsumenter och företag att använda energi effektivare. För det tredje måste vi sänka kostnaderna för en bättre energieffektivitet i bostäder och kontor. För det fjärde måste vi tillverka nya byggnader, maskiner, fordon och apparater energisnålare, och arbete med detta pågår. Slutligen måste vi öka stödet för förnybara energikällor.
Det är nödvändigt att detta görs. Kommissionen börjar visa vägen framåt, men om vi satsar på allvar så kommer vi att avsätta pengar som stöder våra politiska intentioner.

Bloch von Blottnitz
Herr ordförande! När vi talar om gemenskapens energipolitiska mål, då kommer jag att tänka på Fontane. Det är ett stort område, och jag måste tillfoga att det ligger höljt i dimma, ty vi har inga enhetliga energipolitiska mål. Det kan jag också med några få exempel klargöra för er. Vi talar visserligen absolut och alltid om att vi måste bli mindre importberoende. Men sedan anförs den nukleära industrin som exempel, och alla glömmer att vi naturligtvis också måste importera uran för den. Vi talar ständigt om energieffektivitet. Men vi gör det absolut motsatta. Jag vill bara påminna om Save-programmet.
Vi talar ständigt om förnybar energi. Där vill jag bara påminna om Altener-programmet. Det skars ned till 22 miljoner ecu för två år, vilket närmast är skrattretande, medan vi i 15 år gett ut 250 miljoner ecuo per år för fusionen. Vi talar vidare om att förnybar energi dessutom medför många arbetsplatser, att det dessutom är bra för miljön, men det händer ingenting. Det som vi behöver, är äntligen en energiskatt. Det som vi behöver, är til syvende og sisdt förnybara energier, energieffektivitet. Det måste vi sätta in alla krafter på, så att vi kan vidareutveckla dessa. Det går inte med de fattiga mark som vi här fortfarande får över, eftersom allt går till fusionen. Det som vi dessutom absolut måste ha, är medbestämmande för Europaparlamentet, och dessutom måste vi äntligen få ett självständigt energikapitel. Allt detta har vi inte. Så kan jag bara sluta med Brechts ord: Dock är förhållandena inte så, ty rådet blockerar allt, och vi kommer, så länge det fortsätter på det viset, inte att ha några energipolitiska mål, utan fortsätta att skvätta lite här och där och lägga alla pengar på fusionen, om vilken vi bara vet att den eventuellt kommer att ge någon energi tidigast år 2050 eller 2080.

McNally
Herr ordförande! Jag delar den allmänna missbelåtenheten över att Amsterdamfördraget inte kommit att omfatta saker som det var meningen skulle diskuteras, det vill säga upprättandet av ett energikapitel.
Europeiska unionen har sina rötter i två energifördrag: Europeiska kol- och stålgemenskapen och Euratomfördraget. Europeiska kol- och stålgemenskapen har tjänat energin väl, och Euratomfördraget har, även om det är anakronistiskt och verkligen ett 1957 års fördrag, utgjort en mycket kraftfull drivkraft för en form av energi - kärnenergi. Om EU har behörighet så händer det saker.
Vad Kyoto beträffar så finns det bara tre saker man kan göra för att begränsa koldioxidutsläppen: en består i att lita till kärnenergi - men det medför mycket stora risker och problem. För det andra kan man använda energi på ett mer rationellt sätt, och för det tredje kan man ta till förnybara energikällor.
Om vi hade en motsvarighet till Euratomfördraget - jag skulle vilja kalla det Euronyfördraget, ett fördrag om förnybar energi - så skulle vi kunna göra något. Det skulle få saker och ting att hända i Europa, och tillföra betydande värden till Europeiska unionens arbete inom energiområdet.
Jag måste säga att jag finner den andra delen av slutsats 11, av Scapagnini, oacceptabel eftersom den rekommenderar ytterligare hjälp till kärnkraft. Det är inte lösningen.
Jag är också mycket besviken över ministerrådets rapporterade reaktion på detta meddelande från kommissionen. Det är ett mycket förnuftigt meddelande. Det gör det helt klart att om vi verkligen vill genomföra det vi i Kyoto sade att vi skulle genomföra, så kan vi inte göra det utan en rättslig grund, eller utan att få den behörighet som tilldelades på ett så effektivt sätt när Europeiska unionen hade sin upprinnelse på 1950-talet.

Adam
Herr ordförande! Jag vill i hans frånvaro gratulera Scapagnini till ett koncist betänkande. Det lägger fast några värdefulla riktlinjer för övervägande av de energiramsförslag som just har antagits av kommissionen.
Vi måste verkligen flytta upp energifrågorna på den politiska dagordningen. Vi borde ha samma utgångspunkter som för miljön. Lagstiftningen borde vara föremål för omröstningar med kvalificerad majoritet. Det är ett faktum att energiförbrukningen ökar. 1996, som är det senaste året som vi har siffror för, hade den ökat med 3 % sett till hela världen, och med 3, 6 % i Europeiska unionen. Startpunkten måste utgöras av att stärka analysen av energibehov. Om man inte har siffrorna kan man inte lägga fast politiken. Vi måste gå in betydligt mer på detaljnivån vad gäller förbrukning per capita, energiintensitet, elektricitetsintensitet och de primära bränslen vi använder för elektricitetsalstringen.
Jag måste säga er herr ordförande - fast i ert fall känner ni säkert redan till det - att den liberaliserade marknaden kan göra detta ännu svårare än vad det var tidigare. Vi måste väldigt mycket koncentrera oss på frågan om energiutbytet; energiutbytet vid alstring och vid användning. Om vi inte får dessa saker rätt så kommer allt annat vi talar om bara att bli till varslande tecken.
Jag vill uppmärksamma en sak, som jag också uppmärksammade tidigare under debatten om forskningsprogrammet. Det är de små företagen som har det svårast att utnyttja de resurser vi har på gemenskapsnivån. Jag talar om företag med färre än 50 anställda. Detta är ett område där vi måste göra betydligt större ansträngningar.

Ordföranden
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 11.30.

Stöd till varvsindustrin
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A4-0377/97) av Sindal för utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik om förslag till rådets förordning om ändring av rådets förordning 3094/95 för ytterligare förlängning av giltighetstiden för de relevanta bestämmelserna i det sjunde rådsdirektivet om stöd till varvsindustrin (KOM(97)0469 - C4-0526/97-97/0248(CNS)).

Sindal
Själva förlängningen av det sjunde direktivet om statligt stöd är i sig inte något problem. Mitt betänkande innehåller heller inga ändringsförslag. Det råder enighet i rådet, man står klar att fatta ett slutgiltigt beslut. Att vi önskar förlänga direktivets giltighet hänger samman med USA: s bristande ratificering av OECD-avtalet, som syftar till att vi på ett globalt plan åstadkommer och sätter upp regler som begränsar och avvecklar statligt stöd till varvsindustrin. Därav förslaget om att förlänga det sjunde direktivet med ett år till den 31 december 1998. Om USA ratificerar faller direktivet bort. Då huvudmålet fortsatt är att uppnå breda, globala avtal, hänger detta samman med att det existerar en överkapacitet på ca 30 %, och att statligt stöd mot denna bakgrund är en snedvridning av konkurrensen. Inställningen är tydlig: Vi måste förlänga direktivets giltighet.
Men samtidigt skulle det vara på sin plats att fråga kommissionen i vilken mån framsteg har gjorts i förhållande till en eventuell ratificering från USA: s sida. Hur långt har USA kommit? Har man någon känsla för hur avtalets framtid kommer att se ut? Hur sker överläggningarna mellan kommissionen, kongressen och USA: s regering? Och - som en nyhet - kan parlamentet bidra till att det uppstår en kommunikation runt problemet? Med de just godkända regionala stödåtgärderna i USA borde vägen till en lösning ligga klar. Med en mycket liten del av världsmarknaden bör USA: s problem vara mer av lokal och principiell karaktär. Det som intresserar oss inför det nya året är självklart vad som kommer att ske om man inte uppnår en anslutning från USA: s sida. Ja, så har vi kommissionens förslag till nya regler som skall behandlas i rådet och i parlamentet. Huvudinnehållet i denna förordning bör utgå i från OECD-avtalet - oavsett om det blir av eller ej - särskilt med hänsyn till forskning och utveckling.
Kommissionens förslag sträcker sig dock längre, men det kommer vi självklart att återvända till under 1998. Jag skulle dock redan nu vilja påpeka att förslaget om regionalstöd inte kommer att erhålla mitt stöd. Målet med den europeiska varvspolitiken måste vara att avskaffa det statliga stödet och bli öppen och jag tänker här på öppenhet i samband med andra subsidiemöjligheter, t.ex. i form av forskning och utveckling. Samma mål måste vi eftersträva i OECD. Som en liten efterskrift vill jag redan nu påpeka följande. Om man genomför den föreslagna politiken, kommer det att betyda en ökning av det samlade statliga stödet. Det är svårt att gå tillbaka till utgångspunkten när man redan har introducerat något nytt. Dvs. om stödet först höjs, så är det svårt att avskaffa det i efterhand. Därför bör grunden för en ny politik till stöd för varvsområdet utarbetas med stor noggrannhet. Jag kan redan nu meddela att industrin inte är nöjd med kommissionens utspel. Jag hoppas mycket på att vi kan nå en dialog om detta och att vi kan diskutera det under det kommande året.

Jarzembowski
Herr ordförande, herr kommissionär, kära kolleger! Först vill jag tacka kollegan Sindal, ty han har tydligt sagt att förlängningen är i sin ordning, så jag lämnar ingen lång rapport, utan låt oss komma till saken. Vi röstar för. Så länge USA inte ratificerar OECD-avtalet om avveckling av uppdragsriktade stödåtgärder för varvsindustrin och detta inte kan träda i kraft, måste vi se till att varven i vår gemenskap åtminstone till hälften får en chans gentemot de högsubventionerade varven i Asien, men också gentemot andra varv i vår närhet. Men där måste vi se till, om vi med förlängningen beslutar om en gemensam övre gräns, att medlemsstaterna sedan också utnyttjar detta, så att vi inte i en medlemsstat har ett krav, men inte i en annan, ty då har vi en ny snedvridning av konkurrensen inom unionen.
Jag delar också kollegan Sindals idéer vad gäller debatten i händelse att USA inte heller i fortsättningen vill ratificera OECD-avtalet. Jag anser att kommissionens idé om att lägga fram ett eget stödsystem i princip är i sin ordning, men vi borde granska det mycket noggrant. Ja, Karel van Miert, vi båda vet det, vi måste akta oss, stödåtgärder måste alltid vara tidsbegränsade, och de måste vara degressiva. Det är de första båda principerna.
Låt mig nämna ytterligare två principer. Vi måste akta oss så att de s.k. investeringsstöden som skall nyskapas inte blir ihopblandade, ihopkopplade, fördubblade tillsammans med stödåtgärder för forskning och utveckling.
För det andra måste vi se till att investeringsstödet inte kopplas till regionalstödets traditionella stödområden. Då skulle naturligtvis några varv falla bort, fastän de gör sig mycket bättre gällande än de andra i konkurrensen. De skulle ha sämre chanser. Här måste vi knyta an till skeppsbyggnadssektorn.
För det tredje måste vi se till att procentsatserna för stöd i unionen utformas så enhetligt som möjligt, för att förhindra ytterligare snedvridning inom unionen. Det kommer säkert att bli en spännande debatt nästa år.

Riis-Jørgensen
Herr ordförande! Jag är ense med Sindal om att det finns ett behov av en förlängning av det sjunde direktivet. Det är viktigt att vi inte går in i en period utan lagstiftning på detta område. Det är emellertid av stor vikt att USA ratificerar OECD-avtalet. Jag skulle mycket väl liksom Sindal kunna tänka mig att få veta vad kommissionen gör för att sätta press på den amerikanska regeringen och om kommissionen kan tala om hur långt USA har nått i sina egna överläggningar. Jag är däremot mycket fundersam beträffande kommissionens förslag till rådets förordning om nya regler till stöd för varvsindustrin. Det är helt enkelt oaptitligt. Unionens mål bör ju vara att avveckla stödet till varvsindustrin. Kommissionens förslag ersätter ett hittills relativt öppet driftsstöd med mindre öppna stödformer som kommer att favorisera vissa före andra. Varvsindustrin måste förbereda sig på att överleva utan stöd. Vi kommer naturligtvis tillbaka till detta förslag vid ett senare tillfälle, men redan nu kan jag säga att det inte passar mig. Jag förstår kommissionens argument om att vi måste ha tydliga regler och inte hamna i ett tomrum om USA inte ratificerar. Om USA inte ratificerar OECD-avtalet kommer andra länder att bli tvungna att börja föra en politik som snedvrider konkurrensen. Därför måste ni - och särskilt ni, herr van Miert - använda all er makt och befogenhet till att pressa den amerikanska kongressen att ratificera OECD-avtalet före slutet av nästa år.

Querbes
Herr ordförande! Jag är för den föreslagna förordningen och vår kollega Sindals betänkande, men jag oroar mig för kommissionens senaste riktlinjer. De föregriper tillämpningen av OECD-avtalet från 1994 genom att föreslå att statligt stöd skall förbjudas efter år 2001. Förenta staterna kommer att tolka denna signal från Bryssel som en uppmuntran att inte ratificera OECD-avtalet.
Kommissionen har vant oss vid att göra ensidiga eftergifter. Det var fallet med jordbruket inom ramen för GATT-avtalen, för flygindustrin i samband med sammanslagningen Boeing-Mc Douglas. I dag skulle denna beredvillighet utgör ett nytt slag mot den europeiska varvsindustrin, som upplever stora svårigheter. Antalet anställda har på tjugo år minskat från 280 000 till färre än 80 000 och ett stort antal varv har lagts ned.
Inför den sociala dumpingen på vissa platser i tredje land måste vi bibehålla det nuvarande stödet i ett system som gör det möjligt att främja förvärv av fartyg som tillverkats vid europeiska varv. Borde vi inte för ögonblicket omförhandla också OECD-avtalet och betrakta det som ogiltigt om Förenta staterna inte ratificerar det under 1998?

Sjöstedt
Herr ordförande! Fram till 1970-talet var mitt land, Sverige, en av de stora varvsnationerna i Europa. Så är det inte längre. Det finns nästan ingen nybyggnation alls kvar i Sverige av fartyg; det finns i stort sett bara reparationsvarv för större fartyg.
Det finns naturligtvis många olika förklaringar till detta. En av dem är dock att det har varit en så hård konkurrens med statsstöd från andra länder, att Sverige inte har klarat av att behålla en varvsnäring. Därför gav också OECD-avtalet 1994 ganska mycket hopp i Sverige om att mer rättvisa konkurrensvillkor globalt sett skulle kunna göra att man, när nytt tonnage skall byggas, skulle kunna börja konkurrera igen. Därför är det också så beklagligt att detta avtal, som skulle kunna ge någorlunda jämlika konkurrensvillkor, ännu inte har trätt i kraft.
Jag stöder självklart Sindals betänkande som ju bygger på att den dag då USA ratificerar avtalet skall det respekteras även inom EU. Till dess är det emellertid helt rimligt att fortsätta med ett visst statsstöd för att industrin inte skall kunna slås ut.
Vi har också i mitt parti föreslagit att man i Sverige åter skall kunna ha ett begränsat statsstöd till varvsnäringen för att få samma villkor som i andra länder. Jag kommer alltså att rösta för betänkandet.

Van Miert
Jag skulle vilja börja med att tacka Sindal och utskottet för att detta yttrande lades fram så snabbt. Vi måste ju före årets slut fatta ett beslut om en förlängning av det sjunde rådsdirektivet. Jag hade hoppats att vi inte skulle behöva diskutera det längre och så hade också varit fallet om Förenta staterna hade ratificerat OECD-avtalet. De är de enda som inte gjort det. Jag kan inte heller hjälpa det, och till Riis-Jörgensen måste jag säga att kommissionären för konkurrensfrågor visserligen kan försöka göra en hel del, men en sak kan jag ännu inte, och det är att förplikta den amerikanska kongressen att ratificera ett avtal. Det kan jag ännu inte, så långt har jag inte kommit än. Jag kan tänka över saken en gång till, hur jag kanske kan åstadkomma det i framtiden men tills vidare är jag rädd att jag inte kan uppfylla era önskemål på det området.
Mina damer och herrar! Jag vill för övrigt direkt säga: Låt oss skilja mellan det som vi tar upp i dag och det som vi inom kort måste behandla, nämligen en debatt om vad som händer sedan. Detta är nämligen en ettårig förlängning fram till slutet av nästa år och om Förenta staterna inte heller under 1998 ratificerar OECD-avtalet, så måste vi prata med varandra om en ny reglering. Därför har kommissionen också lagt fram vissa förslag. Det kan man tycka som man vill om. Men vid lämpligt tillfälle skall jag gärna komma till er i utskottet och till plenarsammanträdet för att diskutera den saken. I dag har jag dock redan fått en försmak av den debatten. Någon tycker att det ekonomiska stödet måste avskaffas så snabbt som möjligt. Jag har bland annat hört kollega Querbes ta upp ämnet - han vill att det ska fortsätta i evighet. Jag vill dock påminna om att Europeiska unionen gav ut fem miljarder ecu i stöd till varvsindustrin under åren 1990 till 1995. De som alltså påstår att Europeiska unionen i det avseendet inte fört en bred poltik för att försöka göra det möjligt för våra varv att anpassa sig, de vet inte vad de talar om.
Till Querbes måste jag förresten säga att jag inte alls håller med honom, inte heller angående Boeing, men jag kan inte göra något åt att vissa i Frankrike lägger fram saken på ett helt felaktigt sätt. Var och en här i parlamentet vet det mycket bättre än Querbes. Därför lägger jag också utan vidare det ni sagt åt sidan för om man befinner sig så långt från sanningen så kan jag inte heller göra något mer åt den saken.
Jag skulle därför vilja bestämma en rendez-vous med er för nästa debatt, och som jag redan nämnt så ser jag redan fram emot den debatten. Jag tycker nämligen att kommissionen har gjort en stor insats med de förslag den lagt fram för att nå en lösning som i princip innebär att det kontraktsbundna officiella stödet, det vill säga det operationella stödet, avskaffas senast år 2000. Om en majoritet i ministerrådet vill göra det tidigare så har kommissionen inte något emot det. Å andra sidan vill vi att vår varvsindustri även i morgon skall ha möjlighet till innovation, forskning och utveckling, modernisering av varven och med avseende på detta, i förekommande fall också till att kunna göra anspråk på offentligt stöd. Vi som europeisk kommission - och då talar jag inte bara för mig själv utan även för Bangemann och kollegiet som sådant - vill även i framtiden, även när företagsstöd inte längre är möjligt, erbjuda fartygsvarven så många möjligheter som möjligt. Europa måste även i framtiden kunna vara säkert på att det har tillräckligt många fartygsvarv, även av andra skäl än de rent ekonomiska målen. Ordförande! Jag skulle vilja avsluta här men, än en gång, jag ser redan fram emot nästa debatt, som vi utan tvivel kommer att föra med varandra inom ett par månader.

Ordföranden
Jag förklarar debatten för avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 11.30.

Tjänster i allmänhetens intresse i Europa
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A4-0357/97) av Billingham för utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik om meddelande från kommissionen om tjänster i allmänhetens intresse i Europa (KOM(96)0443 - C4-0507/96).

Billingham
Herr ordförande! Det har gått nästan ett år sedan jag började med det här betänkandet. I mina strävanden efter konsensus i denna svåra fråga har jag fört omfattande överläggningar runt om i unionen, och inhämtat förslag från alla delar av denna kammare. Betänkandet är ett svar på ett meddelande från kommissionen, som med rätta som en del av sitt tema tagit konceptet att tjänster i allmänhetens intresse utgör själva kärnpunkten i den europeiska samhällsmodellen. Mina efterforskningar bekräftar det.
Hur tjänsterna tillhandahålls behandlas inte. Det är tjänsternas kvalitet som räknas. Tjänster tillhandahålls på otaliga sätt runt om i Europa. De erbjuds i monopol- och i konkurrenssituationer, av privata företag, av offentliga organ och av offentliga/privata partnerskap. Men det är produkten och inte processen som är av betydelse för konsumenterna. Mitt betänkande är inriktat på ekonomiska offentliga tjänster, som tillhandahåller kommersiella varor eller, oftare, tjänster för vilka betalning erläggs.
Föreställningen om ett medborgarnas Europa, där social sammanhållning och ekonomisk styrka är beroende av tillgången till goda tjänster i hela gemenskapen, ligger bakom hela detta betänkande. Europa har varit starkt inom handel och industri, med en förkärlek för affärsverksamhet, men svagare när det gäller stödet till sina medborgare.
Offentliga tjänster har en förnämlig historia bakom sig, och värdesätts av medborgarna, men standarden varierar. Vi måste jämna ut några av dessa bristande överensstämmelser, och inrätta en plan för systematiska förbättringar inom alla de olika områdena inom den offentliga tjänstesektorn.
Betänkandet erkänner medlemsstaternas primära roll för att definiera offentliga tjänster, och Europeiska unionens sekundära roll att bestämma de lägsta tjänstenivåerna, en allmän tjänst, exempel på vilka redan införts inom posttjänst-, radio/TV- och telekommunikationsområdena.
Jag har definierat tre huvudområden där EU kan inta en ledande roll. Först av allt måste vi ha en tydlig definition av de tjänster som faller inom det allmänna intresseområdet. För det andra skall det finnas en specifikation av de grundläggande, allmänna tjänster som varje medborgare skall kunna förvänta sig. För det tredje måste det finnas föreskrifter som säkerställer att de specificerade tjänstenivåerna tillhandahålls konsekvent inom hela EU: s territorium. EU bör ta på sig en övervakande roll, för att säkerställa att nationella lagstiftare följer konsekventa standarder i sitt arbete. Mitt eget lands pinsamma historia - med dåligt genomförda privatiseringar - utgör en varning för resten av unionen, som man kan lära sig ett och annat av.
Jag har använt mig av erfarenheterna i medlemsstaterna, kommissionens meddelande, själva kommissionen, och många hjälpsamma åsikter och råd från kollegor, organisationer, representanter och intresserade parter, för att komma fram till min slutledning.
Mitt betänkande, som föreläggs er i dag, välkomnar den nya artikeln 7d och förordar att den genomförs, och förordar dessutom vidtagandet av ett antal ytterligare åtgärder. För det första förespråkar jag en principstadga: principer för tjänster för ekonomiska intressen, som skall utarbetas av kommissionen; för det andra kräver jag och begär att en demokratisk granskning av komissionens verksamhet inom det området skall genomföras i parlamentet i form av ett observatorium. Betänkandet förespråkar också att grön- och vitböcker publiceras av kommissionen, lägger fast en tidsplan för omsättning av fördraget och ambitionerna i stadgarna i handling, samt söker dessutom tilldela ett särskilt ansvar för offentliga tjänster till en av kommissionärerna och ett av kommissionens generaldirektorat, och att parlamentets utskott skall få ett särskilt sammandrag inom detta område.
Detta betänkande har utgjort ett utmärkt exempel på hur parlamentets alla delar kan samla sig för att ta fram vad jag hoppas är ett förnuftigt dokument. Jag tackar kollegorna för det. Om vi får konsensus här vid omröstningen i morgon så kommer vi att skriva historia. Det kommer då att bli den allra första gången som parlamanetet kommit till en gemensam ståndpunkt rörande offentliga tjänster. Jag hoppas att så blir fallet. Gör vi det så kommer vi att förmedla ett mycket tydligt budskap till kommissionen och rådet, med innebörden att parlamentet står enat i sin beslutsamhet att visa att detta verkligen är ett medborgarnas Europa, ett Europa som arbetar för att göra sina medborgares liv bättre, och ett Europa som målmedvetet är inriktat på att åstadkomma en rättvisare och mer sammanhållen framtid för alla sina medborgare.

Schörling
Herr ordförande! I detta meddelande från kommissionen om tjänster i allmänhetens intresse redogörs för de framtida målen när det gäller intresset att öppna skyddade sektorer eller monopol för konkurrens, samtidigt som man vill att medborgarna skall få tillgång till tjänster av allmänt intresse på lika villkor och till rimliga priser, vilket ju är bra.
Jag tycker att det finns en röd tråd i kommissionens meddelande som jag också tycker att Billingham till slut har kommit fram till, nämligen att man skall erkänna mångfalden av tjänsternas omfattning och olika organisation i de olika medlemsstaterna, att det finns stora skillnader på grund av tradition, att det finns olika metoder samt att man också skall erkänna subsidiaritetsprincipen och att medlemsländerna faktiskt avgör vem, dvs. om det är privata eller offentliga företag, som skall utföra tjänsterna, samt dessutom om det, så att säga, skall ges särskilda rättigheter så länge man håller sig innanför konkurrenslagstiftningen. Det är bra med en diskussion i form av en grönbok, vilket föreslås. Jag tror nämligen att man måste ha en väldigt bred debatt i samhället om detta. Det måste också få ta tid, det är inget som kan genomföras snabbt.
Från utskottet för sysselsättning och socialfrågor menar vi vidare att det måste göras konsekvensbeskrivningar när tjänster i allmänhetens intresse avregleras, för att man skall se effekterna på social trygghet, sysselsättning och inte minst på miljön, men också på perifera områden. Erfarenheter från Sverige, Finland och Storbritannien, där dessa avregleringar har genomförts på många områden, visar att det finns både positiva och negativa effekter, och att man också bör uppmärksamma behovet av tydliga socialt motiverade regleringar.

Ryynänen
Herr ordförande, herr kommissionär, bästa kolleger! I sitt meddelande föreslår kommissionen att en öppen ekonomisk modell och marknadsdynamiken skall utnyttjas vid produktionen av så kallade allmännyttiga tjänster. Utskottet för regionalpolitik anser att principen bör understödjas så länge det i sättet det genomförs på går att finna en balans mellan marknadskonkurrensen och en tryggad tillgång till tjänster. En helt fri konkurrens utan särskilda åtgärder kan vid ett felaktig genomförande äventyra tillgången till de bastjänster som alla behöver, särskilt gäller detta perifera, glest bebodda områden. Å andra sidan får den lagstiftning som gäller tjänster i allmänhetens intresse inte utnyttjas så att den som erbjuder tjänsterna behåller en monopolställning.
I en omgivning som ständigt förändras finns det ett behov att utveckla de allmänna tjänsterna och deras effektivitet. Allt viktigare är kvaliteten på tjänsterna och deras anpassning till människornas och sammanslutningarnas individuella behov. Därför bör man vid definitionen av vad som är tjänster i allmänhetens intresse inte gå in för en detaljerad allmäneuropeisk politik, utan man bör nationellt och regionalt, ofta också lokalt, slå fast vem som har ansvaret för att producera tjänsterna och hur man skall gå till väga.
Det innehåll som lämpligen kan slås fast på gemenskapsnivå är främst principerna för säkerhet och rättvisa. Gemenskapen kunde också förutsätta att man formulerar nationella principer som ger regional och individuell jämställdhet.
En central rättviseprincip gäller prissättningen som i ett helt marknadsdikterat system kan påverkas speciellt mycket av regionala differenser. Det är fortfarande motiverat att följa en " lika pris för alla" -princip för centrala tjänster, såsom till exempel för postal service. Utskottet för regionalpolitik understryker att en avreglering av allmännyttiga tjänster och en konkurrens på marknadens villkor inte inom något som helst område av unionen får äventyra tillgången till sådana service som betecknas såsom allmännyttig. I perifera områden är subventionerade och samhällsproducerade tjänster ofta det enda alternativet när det gäller att tillhandahålla exempelvis kollektivtrafik.

Wijsenbeek
Jag vill allra först gratulera föredraganden, Billingham. Det betänkande som lagts fram är, som hon själv sade, mer än en kompromiss, det är en grundval som ansluter till kommissionens meddelande och som vi kan gå vidare med. Men, som hon mycket riktigt säger: it is the quality that counts ; vi tillverkar en produkt för konsumenterna. Det betyder att vi alltså måste se de allmänna tjänsterna som något för allmänheten och inte, som vissa anser, att de offentliga tjänsterna är till för arbetstagarna. De är till för allmänheten. Nu är det upp till kommissionen att ange ett antal definitioner, för det går säkert bra att skriva i sitt meddelande: allmänhetens intresse. Allmänhetens intresse är dock ett tänjbart begrepp, som var och en tolkar felaktigt eller riktigt, eller åtminstone olika.
Jag vill ge två exempel från transportområdet. Första exemplet: flygtrafikledning. I flera år har de nationella länderna samarbetat dåligt, vilket lett till diverse hinder i den europeiska flygtrafiken. Det betyder att det hela måste ledas för att vi ska komma fram till en gemensam tjänst. Låt mig också nämna ett annat exempel, och tyvärr kan jag inte säga detsamma om min resolution från utskottet för transport och turism som jag kunde säga om Billingham, att den blev bättre ju mer man arbetade på den. Min blev bara sämre. Om jag tittar på posttjänsterna - vi tog upp dem redan i går - där kan jag inte förstå vad som nu verkligen måste vara en allmän tjänst.
Järnvägstransport är ett typiskt exempel på hur ett monopol leder till hinder för den inre marknaden. Det måste kommissionen göra något åt. När det rör sig om avlägsna områden och öar går vi med på undantag från regeln om att konsumenten skall ha den bästa tjänsten som finns att tillgå. Vi har i alla fall fortfarande en lång väg att gå och vi har en hel del att överlägga om innan vi kan komma fram till verkliga tjänster i allmänhetens intresse i hela Europa med principerna i artikel 7d i det gamla fördraget.

Bowe
Herr ordförande! Liksom alla andra här i kväll välkomnar också jag Billinghams betänkande. Hon har lagt in mycket i det och har noga övervägt alla frågorna, och det är ett ytterst balanserat betänkande som svar på komissionens vitbok.
I det sammanhanget så vill jag, vad vitboken beträffar, för utskottets för miljö, folkhälsa och konsumentskydd räkning, rikta er uppmärksamhet på följande. I vitboken påpekar kommissionen att konsumenterna kan ha nytta av en liberalisering av offentliga tjänster, men precis samma process kan för en del personer i avlägset liggande regioner, och där det inte finns möjlighet att göra vinst på sådana tjänster, komma att innebära att tjänster endast finns tillgängliga till ett pris som gör dem oöverkomliga för många konsumenter, eller helt enkelt innebära att det inte kommer att finnas några tjänster alls.
Det är av det skälet som betydelsen av att acceptera behovet av, åtminstone i princip, en allmän tjänstenivå, måste erkännas.
I Europeiska unionen måste principen för allmänna tjänster definieras i samband med fördragen, och i synnerhet med avseende på artikel 129. Samtidigt måste principen för offentliga tjänster skyddas genom garantier för konsumentrepresentanter och garantier med avseende på att dessa tjänster skall ha överkomliga priser. Vi måste erkänna allmänhetens och de olika medlemsstaternas rätt att tillhandahålla offentliga tjänster på ett flexibelt och varierat sätt, med säkerställande av att de kan tillhandahållas av många olika aktörer eller affärsverksamheter, framför allt, anser jag, med respekt för de traditionella befintliga metoderna i de olika medlemsstaterna. Mångfald är något vi måste fortsätta att respektera.
Om vi fortsätter att använda dem på ett positivt sätt, erbjuder offentliga tjänster möjligheten att fostra nya, dynamiska, miljövänliga verksamheter, och att bygga nya sektorer i en blandad ekonomi, som genererar nya arbetstillfällen. Det är av det skälet jag anser att vi måste avsätta en särskild plats i fördraget för offentliga tjänster av gemensamt intresse, säkerställa att de skyddas mot de striktaste tillämpningarna av konkurrenspolitik samt säkerställa att medborgarna i framtiden, som ett minimum, har rätt till offentliga tjänster på en garanterad nivå i syfte att bevara solidariteten i hela unionen.

Rack
Herr ordförande! Tjänster i allmänhetens intresse är nödvändiga och viktiga i Europa. De är viktiga för berörda parter, som även i avlägsna regioner utanför de ekonomiska tillväxtområdena behöver en fungerande infrastruktur med viktiga varor för det dagliga livet, som vatten, elektrisk energi, gas osv. Dessa tjänster är också viktiga för en fungerande infrastruktur inom transporten och en fungerande infrastruktur vad gäller de moderna kommunikationsteknologierna. Det gäller inte bara den gula posten, utan också trådlös telefoni, Internet och annat.
Viktigt för gemenskapen, och på så vis för oss alla, är dock också att alla dessa tjänster erbjuds inom den ekonomiska ram, som kännetecknar vår gemenskap som helhet, nämligen inom ramen för ett konkurrenssystem, som förtjänar namnet. Det var säkert inte så enkelt att förena dessa båda ståndpunkter. Att tala om att göra det omöjliga skulle i det här fallet antagligen vara lite för mycket och för överdrivet, men trots detta bör Billingham gratuleras för att hon slutligen har sammanställt en text som i stor utsträckning är möjlig att uppnå konsensus om.
För det institutionella utskottet stod naturligt institutionella frågor i förgrunden för dess överläggningar. I det avseendet är vi i stor utsträckning införstådda med den utveckling som Billinghams betänkande har mött i de olika stadierna av diskussionen. Mycket har förändrats här, och mycket till det bättre. Därför än en gång hjärtliga gratulationer!
Visserligen har vi förmodligen, liksom tidigare, vissa betänkligheter, till exempel vad gäller den rättsliga naturen hos en särskild stadga för sådana tjänster. Vi har också som tidigare graverande betänkligheter gentemot det institutionella system som nämns i punkt 12 i betänkandet, fastän det där redan har kommit tydliga förbättringar jämfört med i föregångarna till detta betänkande respektive utkastet till betänkande. Jag skulle önska att vi också utan denna punkt 12 i detta betänkande kan komma till ett gemensamt bra resultat.
Om det lyckas har vi som resultat uppnått en produkt av gemensamt arbete, som många i denna församling med rätta kan vara stolta över, och där vi kan hoppas att dess resultat till slut också kommer att ge medborgarna något i denna gemenskap. Förhoppningsvis har vi då verkligen tjänster i allmänhetens intresse i Europeiska unionen, som vi kan förklara oss införstådda med både formellt och innehållsmässigt.

Desama
Herr ordförande! En gång är ingen gång och Billinghams dokument är välkommet eftersom det gör det möjligt för Herman och mig att vara överens om samma text, sannolikt av lite olika skäl. Det har inte hänt på mycket länge när det gäller offentliga tjänster. Dessutom är det slutet på en utveckling som inleddes i september 1996 genom kommissionens meddelande. Meddelandet satte stopp för en lång period av dialog mellan döva, mellan kommissionen som ville införa sin politik inom telekommunikation, och parlamentet som till varje pris ville bromsa upp denna något vansinniga våg av okontrollerad avreglering.
Denna avreglering har vi börjat kontrollera mer, bl.a. i debatterna och diskussionerna om direktiven avseende energi, el, gas och slutligen posten. Kommissionen har då konstaterat att världen inte är binär, att det inte å ena sidan fanns människor från förr som försvarade de offentliga tjänsterna och å andra sidan framtidens folk som förespråkade avregleringen, men att vi tillsammans skall verka för att genomföra den inre marknaden, som bara har betydelse och en framtid om den vilar på en rättvis balans och på komplementaritet när det gäller att försvara det allmänna intresset avseende konkurrens. Eftersom vi hade inlett regeringskonferensen fäste vi alla stort intresse vid ändringarna i fördraget.
Många av oss, eller t.o.m. en majoritet av parlamentet, skulle ha önskat en viss revidering av artikel 90.2. som föreföll göra tjänster av allmänt ekonomiskt intresse till det enda undantaget från konkurrensen. Vi skulle ha velat utveckla detta ytterligare. Av andra skäl var kommissionen mycket mer betänksam till varje ändring av artikel 90, som är mycket viktig för kommissionen. Slutligen medförde Amsterdamfördraget artikel 7.2. som förvisso inte går särskilt långt och inte är särskilt revolutionerande, men ändå bekräftar att allmänna ekonomiska intressen är berättigade inte bara som undantag från konkurrensen. Redan genom detta utgör Amsterdamfördraget en viktig vändpunkt på rättslig nivå, vilket styrks av domar från EG-domstolen, Corbeau-domen och Almelo-domen, samt domen om monopol för import av gas, där EG-domstolen fastställde ett synsätt som inte nödvändigtvis var samma stränga och lite dogmatiska synsätt den ibland företrädde och som, det måste man säga, var detsamma som inom GD IV.
Herr kommissionär! Jag ger er inte komplimanger för att ni är min landsman, utan jag måste erkänna att ni inte bara utvecklat, utan också arbetat hårt för att förbättra kommissionens betydelse och arbete när det gäller allmänt ekonomiskt intresse. Meddelandet är en del av det. Billinghams betänkande anger i dag att vi måste gå längre med en grönbok och en vitbok - att vi bättre måste definiera vad som avses med uppgifter av allmänt ekonomiskt intresse och också precisera begreppet tjänster av allmänt intresse på annat sätt än enbart som en rent konsumentpolitisk uppfattning. Vi är inte bara konsumenter. Diskussionerna nyligen om begreppet samhällsomfattande tjänst inom rådet (telekommunikation) har varit mycket avslöjande i det hänseendet.
Sammanfattningsvis förespråkar jag att vi bestämt stödjer vår kollega Billinghams utmärkta betänkande, och framförallt uppmuntrar utarbetandet av en grönbok och en vitbok för att verkligen förse oss med en bra uppfattning och en bra lagstiftning på området allmänna ekonomiska intressen.

Herman
Herr ordförande! Det krävdes säkert stor uthållighet och mycket mod från vår vän Billinghams sida, inbegripet inom hennes eget parti, för att komma fram till en text där stor konsensus råder, även om den ändå inte uppnår 100 %, vilket vi kommer att se.
Debatten har störts av tre beståndsdelar. För det första har en otrolig förvirring kännetecknat flertalet av våra diskussioner avseende begreppen om tjänster av allmänt intresse, offentliga tjänster, offentliga företag, företag som ägs av staten samt samhällsomfattande tjänster. Folk har rört till det hela otroligt och alla har försökt att dra största möjliga nytta av det för att försvara sin sak.
Den andra beståndsdelen som stört debatten är naturligtvis att vissa monopol utnyttjat denna förvirring, eftersom de kände att deras privilegierade situation var hotad.
Och i vissa länder slutligen, och det är det tredje störningsmomentet, har problemet med offentliga tjänster nått en teologisk dimension. Inga fler rationella eller ekonomiska beståndsdelar kunde spela roll. Det var staten som i sin härlighet skulle inkarnera det allmänna intresset och allt som var marknad var suspekt. En teologi i vars skugga vissa speciella äventyr utvecklades. Vi har sett offentliga tjänster kännetecknas av såväl konstanta strejker som mycket omfattande underskott. Genom att på detta sätt utöva utpressning på samhället skapade de sig utomordentliga fördelar, prebend och privilegier.
En annan punkt gjorde också debatten svår. Hos vissa handlade det om att minska kommissionens befogenheter. Vår vän Desama talar om en kavalleriattack. Jag säger att det är tur att den äger rum inom telekommunikation, för trots denna attack ligger vi tio år efter, herr Desama, tio år efter i förhållande till Förenta staterna, i raden av nya telekommunikationstjänster. Det enda jag beklagar är att attacken bara genomförs med hästar, det skulle ha behövts tanks! Det är vad som skulle ha behövts för att krossa de konservativas motstånd i de flesta länder. De konservativa är inte alltid de man tror, för övrigt. I dag är de utklädda till framstegsivrare.
Jag skulle slutligen vilja återvända till själva texten, för i det stora hela är vi överens. Vi har lämnat in ändringsförslag på endast två punkter. Vi kommer att fördjupa och stödja ett ändringsförslag från socialisterna, ändringsförslag 4 om punkt 8. Vi tror att vi innan vi går längre objektivt måste analysera för och emot på grundval av siffror och inte utifrån andra kriterier.

Cox
Herr ordförande! Jag välkomnar denna debatt och jag välkomnar också väldigt mycket det meddelande från kommissionen som den bygger på. Det är en mycket användbar utveckling av tänkandet inom området tjänster av allmänt intresse, som försöker definiera något av området och att definiera vad som är lämpligt för Europeiska unionen.
Vi hade en mycket besvärlig debatt om detta i utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik, och jag gratulerar föredraganden till att ha försökt få till stånd konsensus, vilket jag tror kommer att erfordra att betänkandet antas här med stor majoritet. Hon har utfört ett mycket bra arbete.
Det stora intresset från Europeiska liberala, demokratiska och reformistiska partiets sida vid denna debatt låg i att säkerställa att vi skulle kunna skydda tillbörlig mångfald. Vi har olika regionala erfarenheter, vi har olika behov och förmågor, vi har olika sektorer med avseende på teknisk utveckling och hur dessa olika sektorer graderas, och det föreliggande betänkandet medger, vad beträffar vad det redovisar som ett framtida scenario för och utveckling av tänkandet, en återspegling av mångfald och uppbyggnad utifrån denna mångfald.
Det är också viktigt att vi undviker en överdriven horisontalism i vår inriktning på detta, och jag kanske kan tycka att det första förslag vi tittade på - alldeles i början - var alltför mycket sådant. Denna gång rör det emellertid några av de mycket viktiga allmänna frågorna, men lämnar möjligheten öppen för oss att från fall till fall, sektor till sektor, föra analysen framåt på ett passande sätt, och vi välkomnar det.
I den liberala gruppen betonar vi mycket eftertryckligt - och jag är glad att säga att föredraganden tar med vårt enda ändringsförslag till detta betänkande - återkallandet av nödvändigheten när vi utvecklar vår tes om tjänsters allmängiltighet, kvaliteten på tjänster med mera - och detta är ytterst viktiga frågor - att inte överge våra engagemang - och sannerligen fördragets krav - att beakta konkurrensen. Det är väldigt viktigt med avseende på den marknad vi befinner oss på, eftersom den moderna konsumenten av offentliga tjänster vill ha kvalitet, valmöjligheter och skäliga priser, och konkurrens är det bästa sättet att säkerställa detta på, oavsett ägandeskapsformen. Detta betänkande lämnar den utforskningen öppen, och jag välkomnar det därför.

Ribeiro
Herr ordförande! Enligt Billinghams betänkande är offentliga tjänster ekonomisk verksamhet som betraktas som nödvändig för medborgarna och för samhället i dess helhet. Det vill säga att dess omfattning inte bör inskränkas, och det skulle just vara något det, till tjänster för distribution av energi och vatten, telekommunikation, transporter och posttjänster. De omfattar också annan verksamhet som, genom att den på samma sätt uppfyller viktiga behov och bidrar till den ekonomiska och sociala sammanhållningen, måste försäkras kontinuitet och jämlika villkor för alla, oberoende av kriterier som ekonomisk och finansiell avkastning. Genom att garantera en samling krav på de offentliga tjänsterna så att dess tillgångar och produkter blir tillgängliga för de minst gynnade befolkningarna och regionerna får de sitt existensberättigande, vilket för övrigt slagits fast i Amsterdam.
Det är viktigt att komma ihåg att exempelvis avregleringen av telekommunikationen i Portugal och privatiseringen av dess viktigaste operatör, ledde till prisökningar för dem som mest behöver de offentliga tjänsterna, till förmån för den ekonomiska avkastningens och konkurrenskraftens skull, till dem som orättmätigt behöver tala fjärrsamtal.
Trots att man anser att vissa tjänster borde fortsätta att ligga under statens makt, bör inte frågan om ägande vara avgörande. Det viktigaste är tjänsterna i sig. Man kan dock ifårgasätta att de privata operatörerna tar emot statligt stöd för att upprätthålla servicekraven för den service vars privatisering de drar nytta av.
Inom området för konsumentskydd försvarar vi också såsom oumbärliga, rådslagen med arbetstagarorganisationerna inom de sektorer som är föremål för avreglering. Ramen för denna verksamhet bör regleras och här är en hänvisning till subsidiaritetsprincipen och dess etymologiska betydelse berättigad. Det är sant att vissa konstruktörer av Europeiska unionen försöker byta namn på aktiviteter, de försöker också förändra de begrepp som stör deras ultraliberala avsikter. Sedan avreglerings- och privatiseringsprocessen av sektorer för offentliga tjänster inleddes kastades sådana termer och uttryck upp på bordet som " samhällsomfattande tjänster" och " tjänster i allmänhetens intresse" , men uttrycket och begreppet " offentliga tjänster" utplånades inte, utan inkluderades i själva fördraget. Därför insisterar vi på beteckningen och vill förstärka begreppet.
Billinghams betänkande uttrycker vår oro. Vi gratulerar vår kollega och hoppas att hon accepterar våra ändringsförslag, vilket skulle bidra till det bifall vi önskar ge hennes betänkande. Till försvar för de offentliga tjänsterna och den offentliga servicen.

Blokland
Herr ordförande! Den självklarhet med vilken det i kommissionens meddelande och i betänkandet från kollega Billingham sägs att Europeiska unionen måste ha befogenheter med avseende på tjänster i allmänhetens intresse är kan omtvistas. Att artikel 7d tagits med i Amsterdamfördraget må hälsas med jubel men när definitionen av begreppet " allmänna tjänster" efter många ansträngningar fortfarande är mycket vag blir de europeiska befogenheterna svävande i luften. Hur kommer man fram till enighet om miniminormer utan att undvika att den genomsnittliga servicenivån i Europa sjunker? Jag betvivlar starkt att det handlingssätt som föreslås här leder till bättre tjänster med lägre priser för konsumenten.
Enligt subsidiaritetsprincipen måste de viktigaste befogenheterna ligga kvar hos medlemsstaterna. Det är bara allmänna tjänster med en tydlig internationell dimension som behöver miniminormer på europeisk nivå. En stadga är ett för tungt och olämpligt medel för detta. Upprättandet av en sådan stadga kommer antagligen att ta mycket tid i anspråk eftersom det inte finns någon enighet om en tydlig definition av tjänster av allmänt ekonomiskt intresse. Att dessa tjänster bidrar till social och ekonomisk sammanhållning går inte att förneka, men den ömsesidiga solidariteten till förmån för de svagare regionerna måste i första hand ta form i unionens medlemsstater innan kompletterande bidrag delas ut ur europeiska fonder och initiativ.

Tongue
Herr ordförande! Jag vill allra först gratulera min kollega, Billingham. Som många har sagt så är detta ett välavvägt, innovativt och, vågar jag påstå, spännande betänkande vad gäller Europeiska unionens medborgare. Varför det? Eftersom det verkligen försöker ta itu med våra medborgares behov på ett mycket direkt sätt. För en gångs skull säger Europeiska unionen "vi bryr oss om dig" och att de allmänna tjänster som återspeglar gemenskapens värderingar, och som svarar upp mot allmänhetens behov, är viktiga, och att unionen inte kan leva av ren kommersialism enbart. Det säger också någonting väldigt avgörande i en liberal demokrati: att allmänna tjänster utgör en del av infrastrukturen för medborgarskap.
Som ni kanske kan tänka er så vill jag tala om public service-radio/TV-sändningar, eftersom detta i väldigt hög utsträckning utgör en del av medborgarskapet. Vi förlorar dem på egen risk. Det är vad vi skulle kunna kalla en förtjänstfullhet, ett mycket viktigt begrepp som många gånger glöms bort. Det är inte mätbart enligt vanliga marknadsbegrepp. Konkurrensregler är inte tillämpliga på normalt sätt. Har tar jag strid med några av mina kollegor här i kväll. Ren och skir konkurrens inom radio/TV-verksamhet har redan visat vad den leder till. Vi skulle helt enkelt få en diet som enbart bestod av sport, amerikanska filmer och pratshower. Det är dit man kommer. Medlemsstater insåg detta vid överläggningarna inom regeringskonferensen. Det har resulterat i att vi har fått någonting mycket intressant: ett protokoll om public service-radio/TV-sändningar, som bifogats fördragen, som hävdar att public service-radio/TV-sändningar utgör en ovärderlig del av demokratin.
Men vad har vi fått se? Vi har nyligen sett en grönbok om den eventuella konvergensen mellan telekommunikaition och radio/TV-sändning, där kommissionen tyvärr - eller vissa delar av kommissionen - har underlåtit att beakta detta. Vissa kommersiella TV-bolag kan sörja för vissa public service-skyldigheter. Men om jag tar BBC som ett exempel - ursäkta min tillfälliga chauvinism - sä är det ett exempel på en speciell radio/TV-sändningsekologi som medborgarna, anser jag, har rätt till. Det är television som sätter allmänhetens intressen i första rummet, och inte annonsörernas eller aktieägarnas intressen. Den är fri i etern. Den är till för alla medborgare i deras majoritets- och minoritetsintressen, tillhandahåller självständiga och opartiska nyheter och information, utbildning och - vilket är mycket viktigt - underlättar det ömsesidiga kunnande och förståelse som vår demokrati är beroende av.
Slutligen så ser vi fram emot en stadga som i detalj redogör för den grunläggande rätten till public service-radio/TV-utsändning, liksom också till de andra tjänster som nämnts här i kväll. Det kommer att betyda mycket för Europeiska unionens popularitet när den inser att vatten inte är ett armbandsur, fax inte är en film och att en demokrati är beroende av dokumentärfilmer.

Porto
Herr ordförande! Det initiativ vi behandlar är väl berättigat, och det visar på betydelsen och de termer inom vilka utförandet av tjänsterna i allmänhetens intresse bör ske. Det handlar om tjänster som bestäms utifrån sociala och ekonomiska skäl, och speciellt av sammanhållningsskäl, där det finns fall där den täckning och effektivitet som uppnås genom enbart marknadens funktion inte är tillräcklig.
Men kommissionens dokument och Billinghams betänkande, som jag också vill gratulera till, är tydliga och understryker att allmänhetens intresse inte är sammanbundet med offentlig inblandning, brist på engagemang för effektivitet och frånvaro av betalning från dem som använder tjänsterna.
Det är faktiskt viktigt att urskilja syftena med medlen då de privata företagen många gånger bättre tar tillvara allmänhetens intressen. När det handlar om icke lönsamma tjänster, exempelvis i avlägsna geografiska områden, kan de införas som krav i de tilldelade koncessionerna. I de fall där konkurrens är möjlig skall konsumenter med små resurser vara de huvudsakligen gynnade, så som har kunnat konstateras vad gäller telefontjänster eller flygtransporter, med den dom som inte går att överklaga, mot de gamla bolagen som gynnades av privilegierna från monopolen och som försöker få oss att tro att de fyller en nyttig social funktion. I Portugal lider vi fortfarande av deras existens.
Det finns också allmänna effektivitets- och rättviseskäl att, om det är möjligt, låta förmånstagarna helt eller åtminstone delvis betalar de tjänster de erbjuds. På så sätt främjas allas intressen, resurserna utnyttjas mer rationellt och dessutom undviks den oacceptabla orättvisan som ofta inträffar, att de särskilt gynnade befolkningsskikten befrias från avgifter, vilket är fallet i mitt land.
Hela samhället har nytta av motorvägar och högre utbildning, men det handlar om halvt offentliga tillgångar med ökande privata fördelar för den som flyttar på sig och för den som senare får större fördelar genom sin akademiska titel. På så sätt undviks dessutom utfästelser om knappa resurser som så väl behövs för att uppfylla kollektiva behov och ge socialt stöd till de fattigaste befolkningsskikten som faktiskt i grunden förtjänar vår uppmärksamhet.

Moreau
Herr ordförande! Avregleringsförfarandet som genomförs inom gemenskapen äventyrar den offentliga servicen och har negativa konsekvenser för sysselsättningen och de sociala villkoren, utan att användarna har någon nytta av det. Kommissionen är besatt av principen om fri konkurrens, och tenderar att betrakta den offentliga servicens tjänster som vanliga varor, utan att beakta de sociala behov de motsvarar och de historiska särdrag de ofta är en produkt av.
Inför den ultraliberala offensiven har de senaste åren en motståndsrörelse utvecklats, en rörelse för diskussion och åtgärder till förmån för den offentliga servicen, bl.a. med den stora strejken i november/december 1995 i Frankrike. Denna rörelse, som vår grupp hela tiden vidarebefodrat till Europaparlamentet, bidrog till att artikel 7d kunde införlivas i Amsterdamfördraget. Trots sina begränsningar utgör den en stödpunkt för att försvara och främja offentliga tjänster.
Billinghams betänkande ingår i denna rörelse genom att erkänna tjänsternas plats och roll, vilket är positivt. Men det kanske ändå inte tillräckligt ifrågasätter konkurrensreglernas inverkan vilket framgår av artikel 8. Det är anledningen till att vår grupp har lämnat in ändringsförslag vilka vi hoppas skall antas, så att texten förbättras.
Begreppet samhällsomfattande tjänster togs fram av kommissionen lite grann som moteld, men innehållet är fortfarande tvetydigt, t.o.m. farligt eftersom det syftar på en lägsta service som riskerar att medföra en utjämning nedåt och kan leda till ett samhälle med två hastigheter vilket utvecklar utslagning. Genom att försvara den offentliga servicen är det en hel samhällsuppfattning som står på spel. Antingen går vi mot allt allvarligare sociala och regionala olikheter när folk och ekonomier konkurrensutsätts eller också verkar vi för ett mer solidariskt samhälle som bekämpar sociala skillnader, utslagning och arbetslöshet.
I Europa ingår de offentliga tjänsterna i det grundläggande valet mellan ett Europa som domineras av det ekonomiska kriget och finansmarknaderna och ett Europa för folken, samarbetet och de sociala framstegen. Främjandet av de offentliga tjänsterna motsvarar ett krav på nationell solidaritet och social sammanhållning genom att garantera användarnas lika tillträde och behandling och lämna garantier om kontinuitet, säkerhet och kvalitet när det gäller tjänster till medborgarna. De offentliga tjänsterna garanterar dessutom en bättre förvaltning av miljön och bidrar till en balanserad lokaliseringspolitik.
Vi anser att de offentliga tjänsterna måste förnyas genom att demokratiseras, dvs. genom att personal och användare knyts till förvaltningen och löses från bankernas finansiella tryck. I stället för en konkurrens som medför slöseri vill och hoppas vi främja samarbete mellan offentliga tjänster men även mellan den privata sektorn och den offentliga sektorn för att kunna tillfredsställa behoven. Synergier mellan offentliga tjänster och industriföretag kan även utvecklas vilket kan bidra till att en industripolitik kan genomföras och att sysselsättningen utvecklas.

Paasilinna
Herr ordförande! Ett stort tack till Angela Billingham för detta betänkande. Att hon kommer från Storbritannien ger en extra historisk vikt. Där privatiserades rentav stadens vattenverk under den föregående regeringens tid. Vad slags konkurrens kan det innebära? Ger kranen vatten av en färg på morgonen och en annan på dagen eller kvällen?
Vatten är givetvis en samhällsservice. Det är livets elixir, en nödvändig basrättighet. Vad är det för en demokrati som inte garanterar att alla får vatten? En fungerande samhällsservice är den grund på vilken jämlikhet och demokrati byggs upp. Därför är det bra att Amsterdamfördraget erkänner offentliga tjänster som ett centralt värde och en rättsprincip inom EU. Jag tror att effektiva offentliga tjänster är en förtroendefråga även för Europeiska unionen. Utan dem minskar medborgarnas förtroende för unionen. En ensidig privatisering skall inte ställas före de gemensamma rättigheterna.
Det är en historisk händelse att vi godkänner detta betänkande. Samtidigt som vi ruskar om gamla monopol skall vi inte i deras ställe resa privata monopol eller oligopol. I mitt tycke kan unionen inte utvecklas om jämlikheten inte förbättras. Nu blir ju gränserna mellan nationerna lägre, men inom nationerna blir de djupare. En god samhällsservice hjäper oss med det allra viktigaste: med solidaritet, jämlikhet, förtroende och med att öka dessa. Och det är demokratins riktiga grundvalar.

Konrad
Herr ordförande, mina högt ärade damer och herrar! Vi diskuterar ett kommissionsförslag, som avser att åstadkomma en komplettering av artikel 3 i EG-fördraget. Sedan skall gemenskapens verksamhet omfatta ett bidrag till befrämjande av de tjänster som är till för det allmännas bästa. Detta är enligt min åsikt farligt med tanke på integration- och konkurrenspolitik och måste enligt min åsikt avslås. Ett fastläggande i fördraget skulle betyda att tjänster i allmänhetens intresse skulle utgöra en dimension, som över huvud taget inte längre skulle kunna begränsas. En sådan artikel skulle för övrigt ha inflytande på konkurrensbestämmelserna och -reglerna i gemenskapen och också på föreskrifterna för stödåtgärder, och med tanke på EU-politiken, som är riktad mot öppnande av marknaden och privatisering, är detta ett fastställande av monopol och prioritering av offentliga företag, vilket inte kan ligga i europeiskt intresse.
Vi bör fråga oss, vad som egentligen hör till de statliga tjänsterna i allmänhetens intresse. Så lite som möjligt, anser jag. Enligt min uppfattning skall staten sköta följande uppgifter, och ibland är det bra att påminna sig det. För det första måste den måste sörja för den inre och yttre säkerheten. Den måste för det andra också garantera en oberoende rättskipning, och för det tredje befrämja gemenskapen i samhället genom att skapa utjämning mellan fördel och nackdel. Den måste för övrigt för det fjärde fylla de luckor i det offentliga livet, som inte kommer till stånd genom privata näringslivsinitiativ. Men den måste inte driva en statlig flyglinje, ett statligt post- och telefonbolag och ett statligt järnvägsbolag. Den måste inte heller, där det finns konkurrens, förhindra konkurrensen genom att införa importtullar och ge subventioner.
Den mest objektiva bedömaren av prestationer är och förblir marknaden och inte staten. Den avgör prestationens värde med hjälp av konkurrens. På det viset är det för ett samhälle, en stat, en angelägen uppgift att organisera en marknad och inte en vara en försörjare. Jag hoppas att vi i morgon inte kommer att besluta om motsatsen.
(Applåder)

Torres Marques
Herr ordförande! Ärade ledamöter! Jag vill först mycket uppriktigt gratulera min kollega Angela Billingham för det utmärkta betänkandet hon har utarbetat, och kommissionen för deklarationen som presenterats. Ämnet är av största vikt då det handlar om tjänster i allmänhetens intresse i Europa för vilka socialdemokraterna har slagits hårt och vilka nu är fastslagna i Amsterdamfördraget.
Såväl artikel 7d som deklarationen i slutprotokollet ger faktiskt garantier åt alla som anser att tjänster av allmänt intresse, eller offentliga tjänster, såsom vår föredragande mycket bra och systematiskt återger, är nödvändig ekonomisk verksamhet för medborgarna och samhället.
Det erkännande som det nya fördraget ger, genom att betrakta sådana tjänster som ett av Europas gemensamma värden och en av gemenskapens principer, liksom att respektera EG-domstolens rättspraxis, bland annat när det gäller likabehandling, kvalitet och kontinuitet i tjänster, representerar utan tvivel en enorm utmaning i ett Europa som är koncentrerat, inte bara på företagen och konkurrensen, utan framför allt på medborgarna och deras rättigheter, samt den europeiska sociala modellen. Den sociala sammanhållningen kan uppnås genom en sammanhängande social infrastruktur. Tjänster av allmänt intresse utgör per definition den viktigaste komponeneten i en sådan infrastruktur.
Ett av de viktigaste problemen som berör utförandet av offentliga tjänster är konkurrensen. När det handlar om tjänster av allmänt intresse kan inte konkurrensen rättfärdigas som ett mål i sig. Värdet ligger i dess infallsvinkel på nivån, kvaliteten på tjänsterna som erbjuds medborgarna. Ägandet för allmänna tjänster kan på det juridiska planet anta statliga, kommunala, koperativa eller privata former. Det viktigaste är att operatörerna garanterar kvalitet på sin service, oberoende av ägandeform eller organisation, och att deras anställda specialiseras, utbildas, motiveras, avlönas och engageras på lämpligt sätt samt att medborgarna, var de än bor i landet, vid identiska situationer kan använda sig av de tjänster som de behöver. Detta är modellen för allmänna tjänster som också jag försvarar för det Europa som vi skapar.

Van Miert
Herr ordförande! Till att börja med vill jag som flera andra talare instämma i gratulationerna till Billingham för ett väl utfört och levererat arbete, om grundar sig på bidrag från de övriga utskotten, men där föredraganden försökt finna en balans som, förefaller det mig, förtjänar att applåderas, även om jag på vissa punkter inte kan instämma i slutsatserna.
För det första skulle jag liksom hon vilja betona betydelsen av att artikel 7d införts i det nya fördraget. Även om den inte är revolutionerande, bekräftar den det kommissionen har skrivit i sitt meddelande, i det här fallet ett pragmatiskt och balanserat synsätt. Enligt denna artikel är kommissionen skyldig att nu och i framtiden uppföra sig på detta sätt. Desama misstar sig när han säger att denna artikel ändrar andra, bl.a. artikel 90 eller 92. Så är det inte alls. Det är uttryckligen inskrivet i Amsterdamfördraget. Som sådan berörs alltså inte artikeln. Detta måste man förstå annars kan det leda till felaktiga slutsatser. Men ännu en gång, man får inte underskatta betydelsen av att artikeln införts eftersom den borde göra det möjligt att i framtiden undvika avsteg som alltid kan inträffa.
För det andra begär ni, f.ö. med rätta, att kommissionen inom ramen för sina befogenheter när det gäller konkurrenspolitik strikt skall tillämpa dessa regler. Det är precis vad vi gör. Det är exakt vad kommissionen skrev i sitt meddelande grundat på de tidigare årens tillämpningar. Jag invänder mot vissa bekräftelser jag hört här, enligt vilka det skulle ha förekommit okontrollerad avreglering och alla möjliga avsteg. Tillämpningen var balanserad och var en del av vårt meddelande. En hänvisning finns nu i fördraget. När man hänvisar till domar måste man citera alla och inte begränsa sig till de två som passar. Jag skulle f.ö. vilja erinra om en annan beträffande de offentliga TV-kanalerna där EG-domstolen säger till rådet att den inte instämmer, eftersom kommissionen hade motiverat sitt beslut genom att hänvisa till skyldigheten med offentlig service. Har ni glömt det fallet? När ni talar om domstolens dom på energiområdet, sade domstolen inte att den inte var överens med kommissionen, den sade att kommissionen inte hade motiverat sitt beslut ordentligt. Punkt och slut. Kommissionen hade i sin naivitet trott att ett import- och exportmonopol är så olika själva principen om den stora marknaden att den trodde sig kunna övertyga domarna. Domarna begär att kommissionen förklarar sig ytterligare ur ekonomisk synpunkt. Det kommer att ske. Vi skall göra det vid ett annat tillfälle. Åberopa därför för guds skull inte denna dom för att bevisa en annan tes.
Jag kommer nu till frågan om stadgan. Vad är en stadga? Menar ni med stadga en ändring av fördraget? I så fall måste vi arrangera en ny regeringskonferens. Enligt mitt sätt att tänka utgör kommissionens meddelande riktlinjer, en inspirationskälla för kommissionen. För mig är det på sätt och viss min stadga. Den bekräftas genom en hänvisning i fördraget. Jag förstår därför inte varför det skulle behövas en annan. Man kan kalla det för vad man vill. Vi förfogar över en ram som grundas på en tillämpning. Nämn ett enda fall där kommissionen avstått från denna balanserade attityd. Jag har konstaterat att vissa söker en motståndare som om de ville gå ut i krig. Kommissionen är ingen motståndare. Kommissionen har fört sin politik på ett balanserat sätt, i detta fall, inbegripet de statliga kanalerna. Också här vill jag att man ger mig ett exempel. Jag gläds åt protokollet eftersom det bekräftar den tillämpning och attityd som jag angav för kommissionens räkning när det gäller audiovisuella hjälpmedel. Har man agerat annorlunda? Nej. I de fall vi har förhandlat är det den attityd kommissionen antagit.
Nyss hörde jag absurda påståenden, t.ex. att avregleringen skulle leda till lägre kvalitet på tjänsterna inom telekommunikationsområdet. Det är fel. Se er omkring lite. Tog dåtidens monopol hand om sina kunder och konsumenter? Var det så? Jag skulle kunna ge er tiotals exempel i alla länder där så inte var fallet. Och den samhällsomfattande tjänsten var inte garanterad, fru Moreau. Låt mig ge er ett exempel: Gaz de France, som naturligtvis domineras av CGT.
(Protester från Moreau) Ja, men när jag säger sanningar får ni inte känna er stött. Det stämmer när det gäller EDF och det stämmer när det gäller Gaz de France. Och jag tar exemplet med Gaz de France, fru Moreau.
Mina damer och herrar! Vet ni att Gaz de France, som förfogar över ett monopol hindrar små kommunala företag att utvidga sin handel med gas för befolkningen, genom att hänvisa till monopolet. Men vad är det för slags offentlig service?! Är man till nytta för konsumenterna? Nej! Gaz de France hindrar kommunala företag att vara till nytta för konsumenter utanför sina kommuner.
(Applåder) Sådan är verkligheten, fru Billingham, den nakna verkligheten: monopolet kommer inte alltid konsumenterna till godo. Erkänn då verkligheten. Jag accepterar inte att ni försöker tillrättavisa mig. Det skall ni ha klart för er! När ni kräver en åtgärdsplan, se då till att vara konsekvent. Ni säger med rätta att ansvaret för den offentliga tjänsten ligger på de nationella myndigheterna och inte på kommissionen. Kommissionen skall bedöma om vissa principer när det gäller den stora marknaden eller Europeiska unionen överskrids. Det är vår roll, bl.a. på grundval av artikel 90. Men i princip är det de nationella myndigheterna som fastställer de offentliga tjänsternas skyldigheter, inbegripet när det gäller de offentliga kanalerna. Det är inte kommissionen som gör det. När en regering vill göra det - så mycket bättre. Men när en regering inte vill, kan kommissionen inget göra. Om ni alltså ber om en plan för detta låt oss börja med att reda ut saker och ting, för att veta vem som är ansvarig. Och då säger jag ja, låt oss diskutera vissa saker på europeisk nivå.
När ni, fru Moreau, säger att det är i allmänhetens intresse man tillåter järnvägsbolag att samarbeta, säger jag nej. Det är genom att lägga monopol till monopol som man förlorat marknadsandelar inom frakt och cargotransport. Och det är inte till förmån för folket. Det har inget att göra med den offentliga servicen, låt mig säga det. Om det fanns lite mer konkurrens skulle man transportera mer med järnväg i dag. Det är verkligheten. Om ni är beredd att diskutera i det sammanhanget är kommissionen er diskussionspartner, men under förutsättning att man talar sanning. Jag vägrar att gå in i den gammaldags ideologiska debatt som vissa av er bedriver. Det skall ni ha klart för er! Om ni vill att kommissionen förbättrar kvalitén på sina tjänster är jag beredd att göra det. Om ni dessutom ger mig ytterligare medel skulle reglerna kunna tillämpas bättre, eftersom med tanke på den otroliga ökningen av antalet fall som skall behandlas, skulle vi kunna stå till tjänst bättre för bolagen och alla våra kunder. Vi är beredda att göra det. Jag har, förefaller det mig, bevisat det vid flera tillfällen inför parlamentet. Det var vad jag ville säga.
Som avslutning kan jag ange ett antal ändringsförslag som kommissionen kan behålla och jag hänvisar till ändringsförslag 3, 6, 7, 8. När det gäller det senare skulle jag vilja be er att inte begränsa er till två domar utan att hänvisa till domstolens samtliga domar. Jag lägger också till de två ändringsförslagen 10 och 13.
Jag slutar med det, herr ordförande, och jag ber om ursäkt för att jag talat för länge.

Ordföranden
Tack, kommissionär Van Miert.
Jag lämnar ordet till Desama.

Desama
Herr ordförande! Jag begär ordet för ett personligt uttalande för jag tycker visst om skämt, men det finns gränser.
Tack alltså Karel för att ha syftat på min roll som lärare, men det är just läraren som skall ge honom en liten lektion. Den första är att innan man kritiserar sin lärare skall man lyssna på vad läraren säger. Jag har aldrig sagt att artikel 7d ersätter artikel 90.2. Inte vid något tillfälle har jag sagt det, det skulle vara absurt. Ni skulle alltså ha lyssnat på mig bättre innan ni gav mig det svaret.
Det andra svaret gäller domen om importmonopol. Jag nämnde den domen eftersom den är viktig för en sak, herr kommissionär. Den här gången säger EG-domstolen genom sin dom att det är kommissionens sak att bevisa att monopolet utgör ett allvarligt hot mot den fria konkurrensen. Det är på den punkten som domen från EG-domstolen är nyskapande.

Donnelly, Alan
Herr ordförande! Det viktiga med detta betänkande är inte bara de ändringsförslag kommissionen kommer att godta, utan om kommissionären kommer att sätta sig ner med vår föredragande i början av året och gå igenom idéerna i betänkandet, för att undersöka vad som kan utvcklas mellan Europeiska kommissionen och Europaparlamentet. Trots all retorik vi alla varit inblandade i här i kväll så föreligger det några mycket konkreta idéer i Billinghams betänkande. Vad vi skulle vilja göra är att föra fram några av dessa konkreta idéer. Om ni i kväll kan förpliktiga er att ni verkligen vill göra det, då kommer vi i utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik i Europaparlamentet sannerligen att försöka ta upp dessa idéer, och samarbeta med er för att utveckla dem.

Van Miert
Vi är naturligtvis beredda att göra det. Men jag tror att det rätta sättet att göra det på är genom att diskutera de initiativ som kommissionen tar fram inom olika områden. Varje område har sina egna omständigheter, och mot bakgrund av dessa omständigheter måste vi fastställa vilka slags public service-åtaganden - eller vad man nu vill kalla det - som behöver säkerställas. Det är så vi måste samarbeta. Jag kommer sannerligen att stå till förfogande för var och en - inte bara för föredraganden - för att säkerställa att vi inte tar några risker när det gäller att tjäna människorna överallt i Europeiska unionen.

Ordföranden
Tack så mycket, kommissionär Van Miert.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 11.30.

Valörer för mynt i euro
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är andrabehandlingsrekommendationen (A4-0386/97) från utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik om rådets gemensamma ståndpunkt (C4-0598/97 - SYN 154) inför antagandet av rådets förordning om valörer och tekniska specifikationer för mynt i euro (föredragande: Soltwedel-Schäfer).

Soltwedel-Schäfer
Herr ordförande, kära kolleger! Så temperamentsfullt som kommissarie Van Miert just har gjort sin framställning, kommer det här inte på något sätt att bli. Låt mig säga att han väl i dag var den mest temperamentsfulle talaren under hela plenarsammanträdet. För den andra behandlingen av mitt betänkande Denominations and technical specifications of EURO-coins vill jag helt kort än en gång hänvisa till att parlamentets majoritet i första behandlingen begärde och röstade igenom väsentliga förändringar på tre punkter. För det första att reducera antalet mynt från åtta till sex. För det andra att skapa ett förhållande mellan den verkliga storleken och form och utformning. För det tredje att utesluta nickel från alla delar av mynten som kommer i kontakt med mänsklig hud. Jag vill kort motivera detta än en gång.
Totalt har vi nu åtta mynt, och i EU i sin helhet respektive i många länder inom EU är det i genomsnitt för ögonblicket sex, delvis också färre. Om vi utgår från att det för många delar av befolkningen, som exempelvis blinda människor, är mycket svårt att hantera ett stort antal mynt, skulle exempelvis detta vara en anledning att reducera antalet mynt totalt. Om vi för det andra utgår från att de elektroniska pengarna ökar allt mer, är detta ytterligare en anledning.
Nästa argument, dvs. att myntets storlek skall öka med värdet, så att inget virrvarr av storlekar skall uppstå, var också ett viktigt krav. Till exempel är nu 5-cent-myntet med sina 21, 75 mm lika stort som 20-cent-myntet, vilket också, återigen, är synnerligen svårt för handikappade människor.
Den tredje aspekten, nämligen människors hälsa, borde vara en särskild och viktig aspekt av stor betydelse. Även denna punkt gick med majoritet igenom i parlamentet i första behandlingen. När vi säger att nickel inte skall komma i beröring med mänsklig hud, följer vi därigenom bara andra EU-direktiv, som redan för länge sedan reglerat det för andra områden av de vardagliga behoven.
Betänkandet antogs i november med stor majoritet, men accepterades inte som det såg ut av rådet. Rådet antog den 20 november en gemensam ståndpunkt till förslaget till förordning; Europaparlamentet hade visserligen beslutat med stor majoritet, men rådet antog bara ändringsförslagen 8-12.
För mig var det en besvikelse att utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik inte tillvaratog sina politiska möjligheter under senaste sammanträdet. Utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik låg i praktiken före rådet. Det finns nu få ändringsförslag, som jag för övrigt alla stödjer, men som inte alls har den nivå som vi var beredda på i novembersammanträdet.
Vad hade vi kunnat göra? Av de av rådet i första behandlingen avslagna ändringsförslagen skulle parlamentet åter kunna anta alla, eller också endast delvis anta, med absolut majoritet från sina ledamöter som en ändring av den gemensamma ståndpunkten. Denna möjlighet har vi enligt förfarandet i artikel 189c, och det hade vi kunnat göra. Om kommissionen eller rådet i debatten i plenum låter förstå, att den inte är beredd att i tillräcklig utsträckning anta parlamentets ändringsönskemål, skulle även här parlamentet åter kunna avslå den gemensamma ståndpunkten, och detta skulle jag vilja och det har jag också föreslagit. Vi kan också, om rådet inte antar vissa ändringar, upplösa den gemensamma ståndpunkten, och endast betingat anta den, dvs. om rådet inte antar de av parlamentet antagna ändringarna, så bortfaller godkännandet av den gemensamma ståndpunkten.
Varför upprepar jag det än en gång? Jag tror att vi i utskottet för ekonomi, valuta och industripolitik inte har tillvaratagit dessa möjligheter. Jag vill i mitt tal än en gång visa på att euro-pengarna, som snart kommer att existera och som säkerligen också kommer att ingå i Europeiska unionens historia som ett framgångsrikt och enastående historiskt finansiellt projekt, medför att man varje dag tar mynten i sin hand. Just något sådant som ett virrvarr ifråga om storlek, något sådant som nickel, vilket också är ett erkänt hälsoproblem, och många andra punkter i mitt betänkande, konfronterar befolkningen varje dag med denna problematik, dvs. euro-myntet spelar en stor roll, och dessa frågeställningar kommer vi att möta, vi som politiskt ansvariga. Därför vill jag än en gång plädera för att vi också nyttjar och tillvaratar de politiska möjligheter som vi har i parlamentet.

Wibe
Herr ordförande! Sverige har ju som bekant valt att stå utanför EMU. Det är också min övertygelse att Sverige kommer att stå utanför en valutaunion under överskådlig tid. Därför finns det således inget omedelbart svenskt intresse i euromyntens utformning. Jag vill dock ändå säga några ord om hälsoaspekten vad avser nickel i ytlagren på mynten.
10 procent av alla kvinnor och 1-2 procent av alla män i Västeuropa har utvecklat nickelallergi. Dessa andelar ökar, och 20 procent av de unga kvinnorna i Västeuropa har denna form av sjukdom. Nickel är den vanligaste orsaken till kontaktallergi i den industrialiserade världen.
En person som har blivit nickelallergisk behåller denna allergi under resten av sitt liv. Främst yttrar sig denna allergi i form av eksem på händer eller på den del av kroppen som kommer i kontakt med nicklet. Kassörskor, bankanställda, servitörer osv. handskas dagligen med stora mängder mynt, vilka ofta är gjorda av nickellegeringar. Dessa mynt avger nickel vid hudkontakt. Det kan också visas att nicklet via händerna vandrar över även till nickelfria mynt och sedlar. Det har också påvisats att eksem på händer till nickelallergiska människor förvärras när de handskas med mynt som innehåller nickel. Nickel i mynt orsakar inte allergi, men förvärrar problemen för människor som redan har utvecklat denna sjukdom.
Ett beslut att introducera mynt med nickel i ytlagren kan visa sig vara mycket svårt att ändra och kan medföra allvarliga hälsoproblem för en växande del av Europas befolkning, speciellt för kvinnor, eftersom de oftast dominerar i de yrken där man hanterar nickelmynt. Av denna anledning bör mynten vara befriade från nickel, åtminstone i ytlagret. Hälsoskäl måste i detta fall gå före de ekonomiska övervägandena.

Hoppenstedt
Herr ordförande, mina högt ärade damer och herrar! När jag ser deltagandet i kväll så kan jag bara fastställa att man ser att det handlar om småpengar. Så viktigt tycks det inte vara för oss alla, men småpengarna har ändå en omfattning om 70 miljarder mynt, och därför har vi i utskottet för ekonomi, valuta och industripolitik hittills tagit detta mycket allvarligt, och vi har seriöst försökt medverka i diskussionen om nyskapande av mynten, bl.a. genom att lämna in ändringsförslag.
Myntdirektörerna, finansministrarna, har sett det på annat sätt. De har framställt texter och föreslagit strategier. Men rådet har inte accepterat det som vi här har diskuterat - med några få undantag. Personligen är jag principiellt av den åsikten att det som vi i första behandlingen här diskuterade var riktigt, att det som vi beslutade, var riktigt. Vad beträffar myntens valörer, att diametern skall öka med myntens värde, identifieringen av mynten för blinda och synskadade, också vad beträffar de gamla och på traditioner beroende präglingsmetoderna - allt saker som vi här har diskuterat och beslutat - är de för mig principiellt mycket viktiga.
Vi försvarade förra gången även den nationella sidan av myntet. Detta finns nu visserligen också inskrivet i rådets rapport, men vi är ändå mycket ledsna över att våra åsikter här inte har accepterats. Ändå är jag av den åsikten att det som Soltwedel-Schäfer här har krävt, nämligen att de tidigare ändringsförslagen skall återinföras, inte gör mycket nytta. Scenariot för vad vi kan göra, har påvisats. Jag är av den åsikten att vi skall koncentrera oss på två ändringsförslag, som vi gjorde i ekonomiutskottet, nämligen hela paletten med krav som redan nämnts: ökande diameter med stigande värde, synskadade personers identifikation av mynten, att automater också ska känna igen mynten, säkerhet mot förfalskning av de större mynten. Detta förslag har vi ställt och genomdrivit i ekonomiutskottet. Det borde vi även besluta i parlamentet.
För det andra bör vi fortsätta driva frågan om guldet. Vi har inte någon guldfeber. Man skulle ju tro att vi just före jul är offer för en guldfeber, men det är vi inte. Vi vill att det skall finnas ett 100-euromynt i guld, som å ena sidan anknyter till gamla traditioner, och med vilket å andra sidan, som vi här har argumenterat, guldreserverna i Europa reduceras.
Jag anser att det är viktigt att än en gång fastställa att säkerheten mot förfalskning av mynten, just vad gäller de ungefär 6 miljonerna automater i Europa, är av mycket stor vikt för oss. Dit hör valet av legeringar, att automater ska kunna identifiera dem. I detta sammanhang bör det sägas att det naturligtvis inte bara är mynten som måste vara säkra mot förfalskning, utan naturligtvis också samtliga sedlar. Det har vi betonat flera gånger. De måste motsvara en högsta säkerhetsstandard, så att de är säkra mot förfalskning även i framtiden.
Jag vill än en gång plädera för att ekonomiutskottets ändringsförslag, som där antagits med stor majoritet, även här i plenum skall tas som grundval för besluten.

Mezzaroma
Herr ordförande! Vi kan inte acceptera att rådet så att säga bara skickar oss sina beslut och att Europaparlamentet inte kan göra någonting, även om parlamentet vid första behandlingen beslutade något helt annat. Vi hade beslutat att använda även andra metaller än nordic gold , vilket är en metall som bland annat produceras i vissa medlemsstater som inte deltar i euron. Dessutom är valet av andra metall enbart koppar och jag frågar mig varför. Man föreslår inte användningen av rostfritt stål, som är en europeisk metall. 20 procent av världens mynt tillverkas i rostfritt stål. Detta är ett faktum som man inte kan acceptera. Jag frågar mig vad som blir den slutgiltiga lösningen. Rådet har gjort mycket av det faktum att det är bråttom, att man inte kan fatta något annat beslut, men detta är verkligen inte sant. Allt detta är dessutom en förolämpning mot Europaparlamentet, som har uttryckt en viss åsikt och som inte har möjlighet att reagera på det som rådet har beslutat.

Peijs
Herr ordförande! Det som först verkade bli en rent teknisk fråga fick plötsligt ökad vikt genom diskussionen om nickel i mynt och nationella sidor. Parlamentets ståndpunkt över hur euromynten måste se ut har klart och tydligt lagts fram vid den första behandlingen. Jag håller med föredraganden när hon säger att vi borde ha färre mynt, eftersom detaljhandeln hamnar i stora svårigheter med ett större antal mynt än vad vi i genomsnitt har nu.
Tyvärr har rådet förbigått många av ändringsförslagen och så länge rådet är enhälligt i sitt beslut kan det göra så. Det faktum att parlamentet bara har samarbetsbefogenhet på det här området är besvärligt för oss. Myntet blir ett av de mest synbara resultaten av den europeiska integrationen hittills, och det skulle ha tytt på respekt för medborgarna om vi via parlamentet hade kunnat påverka detta.
Vår politiska grupp tycker att nickel är godtagbart i samband med kampen mot bedrägerier. Rådet gav inte parlamentet rätt att lämna in ett ändringsförslag eller att ta upp den nationella sidan eftersom det inte skulle ha något att göra med tekniska specifikationer. Som rådet mycket väl vet så är det rent nonsens. För att till exempel göra det möjligt för Nederländerna att få med den ingraverade kanttexten " Gud är med oss" har också kanten förklarats tillhöra den nationella sidan. Myntkanten hör alltså till den nationella sidan. Därmed spelar kanten och alltså den nationella sidan en viktig roll i de tekniska specifikationer som till exempel behövs för att göra mynten igenkännliga för blinda och för automater. Vi anser alltså att den nationella sidan inte bara är en geografisk aspekt som rådet säger utan verkligen en teknisk aspekt och att det gamla ändringsförslaget 28 därför absolut förtjänar en plats i den rättsakt som rådet antar och inte bara i beaktandemeningarna.

Gallagher
Herr ordförande! Jag anser att den förordning som föreslås kommer att sända ut ytterligare ett kraftfullt budskap om att euron är på väg, och att alla EMU-deltagare spelar sin roll. Syftet med det första ändringsförslaget från utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik är att upprätta principen med en enda uppsättning mynt, som skall vara så utformade att de som har nedsatt syn och de äldre, som har de största svårigheterna när det gäller att skilja på mynt, lättare kan acceptera dem. Det andra ändringsförslaget är ett förslag om att införa ett guldmynt på 100 ecu för samlare. Fördraget sörjer emellertid endast för harmonisering av mynt avsedda för cirkulation.
Det gläder mig att de synskadades organisationer har rådfrågats om euromynten. Dessutom understryker beaktandemening 8 i förordningen vikten av förhållandet mellan myntens diametrar och värden, till vilket refereras. Vår grupp anser att mynten, som kommer att få en nationell och en gemensam sida, lättare kan kännas igen av dem som använder dem genom sådana egenskaper som deras vikt, form, färg och diameter. När det gäller de flesta mynt som används i dag, så är deras storlekar inte direkt relaterade till deras nominella värden. Detta kan utgöra en svårighet för dem som skall använda dem.
Vad eurosedlarna beträffar så bör vi inte bortse från de synskadades och de äldres behov. Vi bör säkerställa, i synnerhet för de synskadade, att sedlarna kan åtskiljas med hjälp av känseln. Vi kanske bör få ett svar på det.
Vad beträffar framställning av 100 euro-guldmynt, som för samlare kan framstå som ett mycket lockande förslag, så skulle det om detta förslag förs vidare vara absolut nödvändigt att säkerställa att kostnaden för att framställa ett guldmynt inte översteg dess nominella värde, och därigenom åsamka medlemsstaterna helt oacceptabla kostnader. Skulle, å andra sidan, intäkterna från försäljningen av 100-euromynten kunna tillföras budgeten?
Med beaktande av dessa kommentarer kommer vår grupp att stödja detta betänkande.

Rübig
Herr ordförande! Euron - och särskilt mynten - är säkert en mycket väsentlig beståndsdel av Europa. Den visar å ena sidan vår gemenskap, å andra sidan individualiteten som en symbol för Europa. Jag har sett de första utkasten i Österrike, men jag var ändå något förvånad över att det å ena sidan på euron upptill står euro, men att det på centen upptill också står eurocent. På det viset kan det komma till en förväxling. Dessutom är myntens storlek olika, och för lekmännen kommer det egentligen att vara relativt svårt att skilja de åtta mynten åt, i stället för de sex som hittills varit vanliga.
Jag skulle inte alls vilja nämna att många myntboxar är utrustade för sex valörer och nu måste ställas om till åtta. De åtta mynten leder dessutom till enorma kostnader för produktionen, och när man dessutom tar med i beräkningen att de elektroniska pengarna snart skall införas, så får vi här en massa kostnader som egentligen är onödiga.
Jag frågar mig också hur uppdragsgivandet kommer att ske? Kommer det här att infordras offentliga anbud? Kommer en tävling att äga rum? Vi har hört att vi behöver 70 miljarder mynt, det leder alltså till enorma kostnader - hur ser dessa kostnader ut för medborgarna? Slutligen tror jag också att 100-euron i guld kan symbolisera förtroende för den nya valutan, även som minnesmynt, även i begränsad upplaga, för att symbolisera det stigande värdet. Jag tror att Europa här har hittat en ordentlig uppgift, och vi måste även förbättra mycket med mynten. Detta har parlamentet i första behandlingen gjort några förslag till, men jag tror att det kommer att dröja lite till innan vi kommer fram till det idealiska systemet. Detta förbättringsbehov må redan vara anmält, och kommer förhoppningsvis sedan att genomföras i andra behandlingen.

De Silguy
Herr ordförande, mina damer och herrar! Timmen är sen och jag skall fatta mig kort, men jag skulle först av allt vilja säga att kommissionen i kväll gläds åt att kammaren kan fatta beslut vid den andra behandlingen av Soltwedel-Schäfers betänkande om myntens tekniska specifikationer.
Det är en viktig fråga, fru Soltwedel-Schäfer. Euron, det säger jag ofta, är Europa i våra medborgares fickor. Därför kommer mynten att vara den första materialiseringen av Europa för alla medborgare. Det är anledningen till att euron inte är en fråga för finansmarknaderna, det är medborgarnas fråga och det är därför förordningen måste utformas särskilt noggrant.
Såsom Hoppenstedt betonade finns det i dag 70 miljarder mynt i cirkulation. Det innebär alltså flera tiotals miljarder mynt att framställa före den 1 januari 2002. Herr Rübig, det kommer att göras av de nationella myndigheterna, enligt subsidiaritesprincipen, efter ett anbudsförfarande i vart och ett av länderna.
Jag vet mycket väl att det formella beslutet från finansministrarna inte kan komma till stånd förrän efter den 2 maj eller den 2 maj, dvs. alldeles efter stats- och regeringschefernas beslut, men som ni förstår är det av tekniska och praktiska skäl, med tanke på antalet mynt, viktigt att ha avslutat frågan i rådet, när det gäller principer och det formella avtalet, innan årets slut.
Det förslag som lagts fram för er i dag för en andra behandling vilar på ett fördjupat arbete, som utförts under flera månader av valutadirektörer i medlemsstaterna och som gjort det möjligt att garantera att projektet är industriellt genomförbart inom den tidsplan som fastställdes i Madrid i december 1995 av stats- och regeringscheferna. Jag vill tillägga att det är resultatet av ett långt rådgivningsförfarande i samråd med alla berörda yrkesområden, med konsumentorganisationer och organisationer som representerar de blinda. Det förslag kommissionen lämnar grundas på kriterier för vad den allmänna opinionen kan acceptera - vi har testat det - , av kriterier för vad som är tekniskt möjligt - vi har försäkrat oss om det - och kriterier för folkhälsan, eftersom vi naturligtvis inte vill ta någon som helst risk med folkhälsan. Förslaget är alltså balanserat och motsvarar både de industriella kraven och användarnas krav.
Vissa bland er har kritiserat antalet mynt, liksom man gjorde under debatten vid den första behandlingen. Jag vill precisera att systemet är grundat på erfarenheter som gjorts i alla medlemsstater och att det garanterar samstämmighet med de valörer som planeras för sedlarna. Antalet och serien mynt har fastställts för att motsvara behoven hos alla konsumenter och med beaktande av de olika nationella situationer som förekommer i dag. I flera medlemsstater i dag är den lägsta valören i cirkulation i dag ca en centime i euro.
Konsensus uppnåddes beträffande storlek och form för mynten tack vare, och det vill jag erinra om, den form som kallas fleur latine , dvs. inte helt rund, för myntet för 20 cents, och konsensus uppnåddes också om tre olika färger, med en skillnad för varje mynt inom varje grupp när det gäller tjockleken, och med olika definitioner av snittet. De synskadades oro har därmed till mycket stor del, för att inte säga fullständigt, beaktats.
De tekniska specifikationerna innebär också stora garantier när det gäller förfalskning, och det är viktigt särskilt för mynt med höga valörer. Jag tänker på 1 och 2 euro. De motsvarar slutligen också oron som uttryckts beträffande folkhälsan och lämnar nödvändiga garantier i det hänseendet.
Jag skulle i det här sammanhanget också vilja säga att användningen av nickel i kommissionens förslag avsevärt kommer att minskas i Europa eftersom den är begränsad till mynten för 1 och 2 euro och att volymen mynt som innehåller nickel sjunker till 8 % av det totala antalet mynt som för närvarande är i cirkulation i Europa, dvs. enligt avtalet 75 %. Jag vill tillägga att kommittén för toxicitet och miljögifter dvs. den vetenskapliga kommittén, har erhållit detta förslag från oss och givit det sitt stöd.
Ekofinrådet behöll vid antagandet av sin gemensamma ståndpunkt förra månaden samtliga fem ändringsförslag som kommissionen accepterat i sitt ändrade förslag. Dessa gällde nödvändigheten av ett tillförlitligt system, ett system som är effektivt och kan accepteras av samtliga medborgare i Europeiska unionen.
Rekommendationen från er föredragande för den andra behandlingen föreslår på nytt två ändringsförslag. Liksom vid den första behandlingen har kommissionen inte möjlighet att behålla dem. Tillåt mig emellertid precisera kommissionens ståndpunkt när det gäller ett av ändringsförslagen från Randzio-Plath, om införande av ett mynt på 100 euro i guld. Vi har noga granskat ändringsförslaget, och ur juridisk synvinkel kan inte kommissionen genomföra det inom ramen för artikel 105.a2, som handlar om mynt utställda i euro avsedda för cirkulation. Förslaget står emot införandet av en sedel på 100 euro, vilket redan beslutats, och centralbankernas vägran att införa ett sådant mynt.
För att ändå stödja initiativet har kommissionen föreslagit samtliga valutadirektörer i medlemsländerna att överväga utgivningen av ett samlarmynt på 100 euro i guld. Detta förslag borde gillas av de olika medlemsstaterna och kommissionen kommer att hålla er underrättade. Jag tror att det skulle bli en stark symbol. Med bl.a. antagandet av förordningen om mynten är huvuddelen av bestämmelserna för övergången till den gemensamma valutan nu på plats.
Eftersom det är sent skall jag inte utveckla de viktiga beslut som fattades av Europeiska rådet i Luxemburg förra veckan, vilka gäller såväl samordning av den ekonomiska politiken, rådet om euron och återgivning och definition av eurons yttre ställning i de internationella instanserna, men i dag kan vi säga att allt tekniskt förberedande arbete för euron praktiskt taget är avslutat. Jag vill i kväll inför det nya året tacka Europaparlamentet för dess stöd under dessa månader, för dess arbete, för vårt samarbete och för dess engagemang till förmån för processen som leder till att euron kan införas enligt tidsplanen och de villkor som anges i fördraget.
De sista tekniska förberedelserna - som nu snarare gäller detaljer - kommer att ha avslutats innan maj månads utgång 1998. Kommissionen arbetar aktivt för det, och kommer naturligtvis att hålla kammaren noga underrättad och nära knuten till arbetet. Jag kan berätta för er här i kväll, att kommissionen kommer att hålla ett nytt rundabordsmöte om de praktiska aspekterna på euron med samtliga berörda parter, och naturligtvis tillsammans med kammaren. Detta rundabordssamtal kommer att äga rum den 26 februari nästa år i Bryssel. Vägen är nu öppen för euron och de politiska besluten kommer att fattas den 2 maj nästa år.

Ordföranden
Tack så mycket, kommissionär de Silguy.
Vi måste emellertid först avsluta en fråga från föredraganden, Soltwedel-Schäfer.

Soltwedel-Schäfer
Herr ordförande! Jag vet att det är mycket sent, men jag skulle inte sköta mitt arbete riktigt om jag inte tog upp frågan från Hoppenstedt. Kanske stannar Hoppenstedt kvar ett ögonblick till. Först vill jag säga er, de Silguy, att från min och från vår sida så har samarbetet gått mycket bra, även den ömsesidiga informationen. Men jag kan inte förstå kommissionen och rådet, att dessa logiskt övertygande ändringsförslag, som med en stark majoritet antogs i parlamentet, och som verkligen - min kollega har redan sagt det - motsvarar medborgarnas intressen, inte accepteras. Jag kan verkligen inte förstå det.
Men nu till min fråga: Hoppenstedt har ställt en mycket viktig fråga, nämligen om präglingen av mynten. Finns det någon anbudsinfordran, eller går det på samma sätt som med våra duschar på ledamöternas kontor, att dörren där åter öppnas för korruption, berikning på oärligt sätt? Jag vill ta upp denna fråga: Finns det någon anbudsinfordran? Ja eller nej? Jag skulle gärna redan i kväll vilja ha ett orienterande svar på det.

De Silguy
Fru Soltwedel-Schäfer! Jag trodde att jag hade svarat Hoppenstedt på den punkten, men jag uttryckte mig kanske oklart.
Varje land skall tillverka det antal mynt som krävs för dess marknad. Varje land skall också tillverka det antal sedlar som krävs för dess marknad. Det är den princip som valts. Det innebär att i och med att vi har denna tekniska förordning, i och med att vi har beslutet om myntets gemenskapssida, åligger det respektive medlemsland, enligt subsidiaritetsprincipen, att för det första fastställa utformningen av den nationella sidan, jag tror att ett antal länder redan har planerat det och för det andra att vidta de tekniska åtgärder som krävs för att tillverka dessa mynt.
Det kommer att hända samma sak med mynten i euro som med tillverkningen av mynt i nationell valuta i Tyskland, Frankrike, Nederländerna och i andra länder. Tillverkningen kommer att ske enligt de regler som tillämpas i respektive land. I vissa fall handlar det om praktiskt taget statliga myndigheter, i andra gäller det privata företag. I ytterligare andra fall agerar man genom att utnyttja konkurrensen. Det är en fråga som faller inom varje medlemslands befogenheter. Tillverkningen kommer att ske under lagliga och korrekta förhållanden som är desamma som de som i dag föreligger vid framställningen av nationella mynt.

Rübig
Jag vill bara fråga om dessa stater då också måste infordra anbud på åtta mynt, eller räcker det om de gör det på sex mynt?

De Silguy
Åtta mynt, eftersom man i samtliga medlemsstater planerar att införa åtta mynt.

Ordföranden
Tack så mycket, kommissionär de Silguy.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl.11.30.
(Sammanträdet avslutades kl. 24.11.)

