Hedgefonder och privat kapital - Insyn i samband med institutionella investerare (debatt)
Talmannen
Nu övergår vi till en debatt som Europaparlamentet på ett mycket förutseende sätt planerade förra månaden. Kanske förutsåg parlamentet till skillnad från många andra förra veckans händelser.
Nästa punkt är en gemensam debatt om
betänkandet av Poul Nyrup Rasmussen, för utskottet för ekonomi och valutafrågor, med rekommendationer till kommissionen om hedgefonder och private equity, och
betänkandet av Klaus-Heiner Lehne, för utskottet för rättsliga frågor, med rekommendationer till kommissionen om transparens i institutionella investerares verksamhet.
Poul Nyrup Rasmussen
föredragande. - (EN) Herr talman! Långt före krisen uttryckte socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentet och Europeiska socialistpartiet oro över utvecklingen på finansmarknaderna och den alltför stora utlåningen, bristen på insyn, de höga riskerna och de alltför låga priserna, liksom de paket man satte ihop med överdriven belåning (hävstångseffekt) som ingen egentligen kunde förstå eller agera utifrån. Vi uttryckte alltså för vår oro för denna nya finansbubbla. Ingen kunde veta när den skulle brista, men nu befinner vi oss i stormens öga - den perfekta stormen, som någon kallade det.
Jag anser definitivt att kvällens och morgondagens debatt kommer att bli den viktigaste debatt som hållits om finansmarknaderna i ett parlament i Europa eller Förenta staterna - debatt och beslut, i den meningen att vi blickar framåt, försöker åstadkomma bättre reglering än den vi har i dag och vill ta ett brett ansvar för att göra ett så bra arbete som möjligt.
Det är nu vi måste agera. Vi har sett vad som hänt i USA, och även om någon har sagt att det inte är lika illa i Europa som i USA så kan jag bara säga att HBOS, Northern Rock och många andra liknande fall räcker för att övertyga mig om att vi måste agera. Vi har sett de nya prognoserna för våra ekonomier, för våra arbetstillfällen, för vår konkurrens och för vår investeringsförmåga - det är tillräckligt för att jag ska vilja agera.
Jag är därför stolt över att kunna meddela parlamentet i dag och i morgon att PSE-gruppen efter hårda förhandlingar har enats om en kompromiss - vilket är rimligt i en så viktig fråga - med ALDE-gruppen och PPE-DE-gruppen. Vi har vi ett välavvägt betänkande framför oss, där kommissionen uppmanas att lägga fram förslag till lagstiftning och reglering för alla aktörer på finansmarknaderna, även hedgefonder och private equity (privatkapitalfonder). Det är hög tid att vi gör detta och jag vill påminna parlamentet om att vi nu begär obligatoriska kapitalkrav för alla finansiella institutioner. Vi begär att ersättningspaket ska anpassas efter resultaten på lång sikt, där såväl förluster som vinster beaktas. Vi begär full transparens för högt uppsatta chefers och nyckelmedarbetares ersättningssystem. Vi begär information om låneexponering och hävstångseffekt, källan till och storleken på de medel som införskaffats och att aktieägare ska namnges för alla investeringsprojekt. Vi begär en komplettering av det direktiv som innebär att arbetstagarna ska informeras och rådfrågas under övertaganden, så att direktivet omfattar övertaganden som sker genom stor belåning av private equity, och vi begär åtgärder för att ”undvika att målföretagen i orimlig omfattning töms på tillgångar”. Vi begär likaså åtgärder för att undvika överdriven belåning vid företagsköp, så att låneandelen är hållbar för såväl private equity-fonden/bolaget som för målföretaget.
Jag vill uppmana Charlie McCreevy, den kommissionsledamot som ansvarar för detta område, att svara mycket konkret på dessa förslag. Jag vet att de är nya för honom, men jag insisterar på en tidsplan. Vi har bett att få ett svar före årsslutet, om tre månader. Det kan finnas detaljer som måste diskuteras, men ni, herr kommissionsledamot, är också skyldig att ge parlamentet ett svar. Vi talar nämligen inte om en liten minoritet, utan om en mycket bred majoritet här i parlamentet.
Jag vill avslutningsvis informera er om att för fyra, fem dagar sedan hade närmare 90 000 personer undertecknat en framställning till Europaparlamentet, Förenta staterna och världens ledare, på initiativ av den globala Internetrörelsen Avaaz. Jag överlämnar på dess vägnar denna framställning till mottagarna. Där står följande: ”Vi uppmanar er att gå i bräschen för att åtgärda de grundläggande brister och kryphål som har lett till att denna globala finanskris har kunnat uppstå, däribland de grundläggande problemen med lån och risk, incitament och öppenhet. Vi vill att ni samarbetar för att skydda allmänheten genom att fastställa strängare regler för alla delar av det globala finanssystemet. Visa mod, så har ni vårt stöd.”
Herr kommissionsledamot! Vill ni visa mod tillsammans med oss, stödja oss och ge ett preliminärt svar före årets slut? På allas våra vägnar måste jag insistera på att ni ger oss ett positivt svar.
Klaus-Heiner Lehne
föredragande. - (DE) Herr talman, mina damer och herrar! Den här debatten hålls verkligen vid precis rätt tidpunkt, även om det mest var en slump. Mitt betänkande handlar i allt väsentligt om myntets baksida.
Poul Nyrup Rasmussen har framför allt intresserat sig för effekterna på finansmarknaden. Utskottet för rättsliga frågor har med sitt expertkunnande givetvis mest intresserat sig för de bolagsrättsliga aspekterna och det eventuella behovet av att ändra EU:s bolagsrätt.
Vi är alla skakade av de senaste dagarnas händelser - allmänheten, politikerna och, det vill jag vara tydlig med, den ärliga ekonomin också. Det problem vi ser i praktiken just nu är att vinsterna privatiseras medan förlusterna nationaliseras. Det har nästan blivit ett skämt i den här följetongen att den amerikanska finansministern Henry Paulson, som själv en gång i tiden var chef på Goldman Sachs, nu har hamnat i en situation där han måste ta 700 miljarder US-dollar av skattebetalarnas pengar för att hindra och uppväga den förödelse hans egen bransch har ställt till med. Det är verkligen tragiskt.
Vi ser fler och fler exempel på att bilden av det konventionella familjeföretaget som tar hand om sina anställda, tar sitt eget ansvar och självt står som garant, håller på att försvinna ur det allmänna medvetandet. Samtidigt växer intrycket av att vi, åtminstone i den ekonomiska sektorn, delvis styrs av ineffektiva toppchefer och anställda som har en hög lön, men som inte längre har något ansvar.
Jag anser att det intryck som växer fram av vårt marknadsekonomiska system är förfärligt och att det är politiskt nödvändigt att vi vidtar lämpliga åtgärder för att återställa ordningen och på så vis faktiskt suddar ut denna hemska bild.
Faktum är att detta nu inte bara påverkar de stora investerarna, utan också de små investerarna. Det påverkar varje skattebetalare och alla som är beroende av statliga medel, eftersom allt fler miljarder i offentliga medel måste användas för att reparera skadan.
Jag medger - och det har debatten tydligt visat och det är också ett odiskutabelt faktum - att en aspekt som vi inledningsvis särskilt måste inrikta oss på, nämligen hedgefonder och private equity, inte är orsaken till de problem vi just nu har att hantera. Men även här står det klart - och det har debatten här i parlamentet tydligt visat, liksom de utfrågningar som hållits i de båda utskotten - att det finns tydliga brister i harmoniseringen och regleringen.
Det har med rätta hävdats att dessa sektorer också styrs av nationella regelverk, varav vissa är strängare och andra mildare, enligt ländernas olika traditioner och gällande finansmarknadsregler. Samtidigt har det emellertid också blivit uppenbart att vi behöver ytterligare harmonisering och anpassning på EU-nivå för att se till att dessa sektorer, som nu har antagit absolut kritiska proportioner, inte utgör någon risk för finansmarknaderna.
Jag skulle bara vilja nämna några nyckelord som redan finns med i förslaget till betänkande - som för övrigt redan hade behandlats i utskottet för rättsliga frågor i juni, när ingen talade om den kris som vi nu befinner oss i. Jag tänker på orden aktielån och blankning. Nu hör vi att en rad viktiga tillsynsmyndigheter på finansmarknaden har förbjudit dessa företeelser, och av goda skäl. Vi begärde då, och vi begär nu också, att man åtminstone undersöker detta. Slutsatser måste dras av det här och lagstiftningsförslag måste också utarbetas vid behov. En sådan aspekt är frågan om bättre identifiering av aktieägare, frågor rörande öppenhet och strängare regler för öppenhet med tanke på att såväl företag som deras ledare borde veta vem som faktiskt äger företagen, så att dessa i sin tur också kan agera ansvarsfullt gentemot sina ägare.
Detta innebär också att rimliga kontroller måste göras när kredit beviljas för att förnuftiga, nödvändiga slutsatser kan dras, så att stora hävstångseffekter inte kan åstadkommas med relativt små medel, vilket i slutändan skapar en effekt som man helt tappat kontrollen över och som skapar elände för allmänheten och andra.
Ett litet råd, förresten. Under tiden har branschen utarbetat flera förslag om uppförandekoder och frivillig reglering av hur man bör agera. Bara det faktum att dessa regleringar har utarbetats, även om de i nuläget fortfarande är frivilliga, visar att branschen själv uppenbarligen inser behovet av någon slags reglering. Det är därför helt rimligt att undersöka och fundera över om vi kan vidta åtgärder även i detta sammanhang.
Snabb vidareförsäljning av aktier är en annan fråga som vi måste titta på. Den frågan måste hanteras med hjälp av bolagsrätten, för min fasta åsikt är att företagen inte ska kunna plundras. Vi väntar oss ett konkret förslag från kommissionen. Detta är ett betänkande i enlighet med artikel 192, som kommissionen måste svara på. Vi hoppas att det kommer att ske snart.
Charlie McCreevy
ledamot av kommissionen. - (EN) Herr talman! Jag vill tacka utskottet för ekonomi och valutafrågor och utskottet för rättsliga frågor, i synnerhet föredragandena Poul Nyrup Rasmussen och Klaus-Heiner Lehne för deras arbete med de båda betänkandena.
Det var nog inte många som för ett år sedan trodde att läget på finansmarknaderna skulle bli så allvarligt som det är i dag. Krisens effekter kommer dessutom att vara kännbara ett bra tag framöver. Krisen startade med en vild utlåning i Förenta staterna, påhejad av banker och andra som inte brydde sig om utlåningsvillkoren eftersom de kunde skyffla över lånen på andra genom värdepapperisering.
Därefter gav kreditvärderingsinstituten legitimitet åt dessa högriskprodukter genom att beteckna dem som lågriskprodukter. Finansinstitut världen över tycks ha köpt upp dessa produkter utan att göra någon egen seriös riskbedömning.
Med tanke på de senaste årens händelser är det otroligt att se hur liten insikt ledande personer inom finansinstituten har haft om de risker de har tagit. Utan tvekan innebar de stora vinsterna att intresset för seriösa riskanalyser avtog. Inte heller tillsynsmyndigheterna tycktes ha någon insikt i riskerna med dessa oerhört komplexa produkter. Saker och ting var så upphackade, tillsnitsade och ompaketerade att ingen visste var den verkliga risken låg. För några månader sedan var det någon som jämförde den växande krisen med att betrakta en annalkande tågkrasch i ultrarapid. I förra veckan började krisen komma upp i överljudshastighet.
De samlade åtgärder som vidtagits av världens största centralbanker har tillsammans med de amerikanska myndigheternas tillkännagivande av stödåtgärder i någon mån skapat ett visst lugn på marknaderna. Vi måste välkomna detta med tanke på den extrema situation regleringsmyndigheterna står inför. Jag välkomnar att de amerikanska myndigheterna har insett att det är viktigt att förslagen även omfattar liknande tillgångar som ägs av vissa icke-amerikanska finansinstitut.
En sak vi kan vara tacksamma över i Europa är att vi inte har tillnärmelsevis samma förödelse här som i Förenta staterna. Även om EU:s banker har drabbats av samma brist på förtroende när det gäller utlåning till varandra är det ingenting jämfört med hur det har varit i Förenta staterna. Men än är det ingen som går säker. Handelsvillkoren kommer att bli besvärliga framöver. Nedgången i ekonomierna kommer att få konsekvenser. Försiktighet och öppenhet är avgörande för att kunna återställa förtroendet på marknaderna. På EU-nivå måste vi fortsätta att förbättra våra tillsynsförfaranden för gränsöverskridande tillsyn av finansinstitut. Vi har en liten möjlighet som inte får gå oss ur händerna.
Alla dessa faktorer gör att jag tror att vi kommer att få en besvärlig finanssektor när allt det här är över och att vi också kommer att ha ett annat regelverk. Om aktörerna inte behöver stå för konsekvenserna av sitt eget handlande kan man inte förvänta sig att skattebetalarna ska betala för de privata företagens överdrivna och oansvariga risktagande.
Den slutliga utformningen av det nya regelverk som ska antas kommer att ske under den närmaste perioden, när lärdomarna från den här krisen och de åtgärder som bör vidtas börjar utkristallisera sig. Vi måste fortsätta att samarbeta nära med andra tillsynsmyndigheter och i största möjliga mån anpassa våra åtgärder.
Som många av er kommer att märka har vi redan vidtagit åtgärder. Under ett år nu har kommissionen arbetat med en detaljerad färdplan, som Ekofinrådet har enats om och som Europeiska rådet stöder. Vi har förbättrat våra åtgärder i takt med att turbulensen ökar.
Vi har redan vidtagit åtgärder för att förbättra överensstämmelsen och samarbetet mellan tillsynsmyndigheterna. En ny avsiktsförklaring har antagits av EU:s tillsynsmyndigheter, finansministrar och centralbanker, med gemensamma principer, däribland inrättandet av gränsöverskridande stabilitetsgrupper. Denna avsiktsförklaring håller nu på att genomföras. Vi har sett över förbättringar av systemen med insättningsgaranti. En specialistgrupp som ska lägga fram sin rapport vid årsslutet har tillsatts för att undersöka de procykliska effekterna av befintliga instrument, däribland Basel 2 och IFRS. I nära samarbete med forumet för finansiell stabilitet har IASB inrättat en rådgivande grupp för rimlig värdering. Arbetet med poster utanför balansräkningen pågår också inom IASB. Branschen har lagt fram värdefulla uppgifter som förbättrar insynen för regleringsmyndigheterna på värdepappersmarknaden. Kommissionen pressar branschen att förbättra denna information så att regleringsmyndigheternas insyn stärks.
Mot bakgrund av dessa verksamheter, och andra som jag kommer att ta upp, är det nog ingen överraskning för ledamöterna när jag säger att jag kan välkomna många av punkterna i Poul Nyrup Rasmussens betänkande. Det viktiga är att vi kommer att kunna identifiera de centrala åtgärder som vi bör vidta nu och se till att de genomförs.
Som jag nämnde tidigare har marknadsturbulensen avslöjat brister i de större finansinstitutens riskhantering. Turbulensen påvisade också ett antal områden där regelverket är bristfälligt. Det är inom dessa områden som de reglerande insatserna nu måste sättas in. I sitt betänkande nämner Poul Nyrup Rasmussen flera av de mest angelägna områdena: intressekonflikter inom kreditvärderingsinstituten, behovet av att förbättra värderingen av illikvida tillgångar samt den bristande överensstämmelsen hos incitamenten i ”originate and distribute”-modellen.
Under året har jag hållit ledamöterna informerade, både i kammaren och framför allt i utskottet för ekonomi och valutafrågor, om de insatser vi gjort för att förbättra bankernas kapitalkrav och om mina tankar kring reglering av kreditvärderingsinstituten. Jag tror att vi alla är överens om behovet av att öka kapitalkraven, om kravet på insyn och om noggranna prövningar för strukturerade produkter. Vi arbetar med ändringar av direktivet om kapitalkrav för att förbättra hanteringen av stora exponeringar och även förbättra kapitalkvaliteten genom att harmonisera hanteringen av hybridkapital. Vi har också tittat på en förstärkt tillsyn över bankkoncerner.
Under de närmaste veckorna kommer jag att föreslå separata lagstiftningsåtgärder för kommissionen för att hantera dessa och andra frågor. Den första är en ändring av direktivet om kapitalkrav och den andra är en förordning om kreditvärderingsinstitut. Jag ser fram emot Europaparlamentets stöd för dessa förslag, som i hög grad överensstämmer med de krav ni framför i betänkandet.
Hedgefonder och private equity behandlas i båda betänkandena. Vi har haft vissa intressanta utbyten under årens lopp om den roll som hedgefonder och private equity spelar. En sak jag tror att vi kan enas om är att de inte var orsaken till den nuvarande krisen. Det har visat sig att det var den reglerade sektorn som tilläts att löpa amok, med en bristande förståelse för värdepappersinstrument.
I det här skedet anser jag inte att vi bör generalisera och behandla hedgefonder och private equity på samma sätt som den reglerade sektorn. De har påverkat den rådande krisen på olika sätt. Vi får inte glömma bort att dessa fonder är reglerade i medlemsstaterna. Förvaltare av hedgefonder och private equity är aktörer som auktoriseras och övervakas i hela EU. De omfattas av samma regler för marknadsmissbruk som andra aktörer på finansmarknaderna. De omfattas av liknande krav på insyn och samråd vid investeringar i offentliga företag. Banksektorns exponering mot hedgefonder och private equity omfattas av direktivet om kapitalkrav.
Detta innebär emellertid inte att vi blundar för hedgefonder och private equity. När dessa affärsmodeller utvecklas och deras roll på finansmarknaderna förändras måste världens tillsynsmyndigheter förbli vaksamma. Branschen måste själv ta på sig allt ansvar som är förenat med en ledande roll på europeiska och globala finansmarknader. Flera aktuella marknadsinitiativ visar att detta budskap har nått fram. Vår roll bör vara att noggrant övervaka dessa och andra utvecklingar på marknaden och vara redo att hantera dem om och när det behövs.
Jag välkomnar de konstruktiva förslagen om att främja den inre marknadens fungerande. Nu vill jag bara nämna att det pågår ett omfattande arbete inom kommissionen när det gäller privata placeringar och riskkapital.
Jag håller med Klaus-Heiner Lehne om att tillräcklig insyn är ett grundläggande villkor för investerarnas förtroende. Det är en förutsättning om vi vill att finansmarknaderna ska fungera effektivt.
I betänkandet anges en rad bestämmelser om transparens som gäller i dag för de olika finansmarknadsaktörerna i EU. Jag anser att det är viktigast att marknaden får tillräckligt med tydlig och användbar information. Vi måste hitta en balans mellan behovet av sekretess för uppgifter om ägare av investeringsinstrument och de legitima behoven hos investerare, motparter, tillsynsmyndigheter och investeringsföretag.
Jag välkomnar därför att man i betänkandet betonar behovet av att analysera konsekvenserna av befintliga EU-bestämmelser och kompletterande bestämmelser i medlemsstaterna inom detta område, innan man inför någon ny lagstiftning.
Kommissionen har redan varit mycket aktiv inom detta område. Vi har hållit omfattande samråd inom ramen för vårt initiativ för aktieägares rättigheter, där vi har tittat på en rad frågor som berörs i betänkandet, till exempel aktielån och frågan om identifiering av aktieägare.
Dessutom har vi nyligen utlyst ett anbudsförfarande för en extern studie i syfte att undersöka genomförandet av öppenhetsdirektivet i medlemsstaterna. Denna studie blir klar nästa år och kommer att ligga till grund för en allmän utvärdering av direktivet, inbegripet tröskelvärden för anmälan.
Som ledamöterna kanske minns antog kommissionen i våras ett meddelande om en gemensam europeisk hållning till nationella placeringsfonder. Vi hade kommit fram till slutsatsen att dessa åtgärder var lämpliga, men också tillräckliga för att hantera de frågor som diskuteras för närvarande. Denna hållning fick stöd av Europeiska rådet, men jag märker att utskottet för rättsliga frågor inte helt håller med om denna bedömning.
Jag ska kort ta upp några saker inom detta område. För det första bör vi erkänna att hedgefonder och private equity i många avseenden inte är något unikt - andra institutionella placerare har liknande mål och använder liknande metoder i dag. Om vi i det här läget inför särskilda bestämmelser för hedgefonder och private equity skulle de grupperna av placerare diskrimineras.
För det andra bör vi inte göra misstaget att se alla verksamheter i hedgefonder som ett hot mot marknaden, utan vi måste också vara medvetna om de positiva effekterna av dessa verksamheter. Jag vill vara tydlig med en sak: EU-ekonomin kommer att behöva betydande investeringar framöver. Utan nationella placeringsfonder, private equity och liknande kommer EU:s återhämtning från den rådande krisen att gå betydligt långsammare.
För det tredje håller jag med om att vissa metoder, till exempel aktielån och användning av derivat, faktiskt medför svårigheter för de etablerade styrmodellerna. Detta är ett område som vi tillsammans med nationella tillsynsmyndigheter kommer att ägna stor uppmärksamhet framöver.
Sammanfattningsvis kommer de två betänkandena att bli viktiga bidrag till den diskussion vi för närvarande för. Jag vill gratulera ledamöterna till dessa betänkanden. Kommissionen kommer att granska era rekommendationer och rapportera tillbaka till er i enlighet med ramöverenskommelsen. Vi har fortfarande ett starkt engagemang för att hantera krisen med hjälp av de åtgärder som är nödvändiga för att återställa förtroendet och stabiliteten.
Sharon Bowles
föredragande för yttrandet från utskottet för ekonomi och valutafrågor. - (EN) Herr talman! Jag vill säga till kommissionsledamoten att det är glädjande att se institutionernas samarbete under den rådande krisen. Det är också uppenbart och logiskt att lagstiftningen måste inriktas på funktion, inte på företag. Det vore fel om ett privat företag måste följa annorlunda regler än andra aktörer bara för att det ägs av privat aktiekapital.
Det finns två sidor av alla mynt. Trots den omfattande kritik som riktats mot blankning den här veckan får vi inte glömma bort de aktörer som ägnar sig åt aktielån. Att placerare och till och med tillsynsmyndigheter bör intressera sig för den utlåningspolicy som pensionsfonder och andra följer är viktigt och något som inte bara de som lånar aktier bör göra. Vi har berört denna fråga tidigare i samband med rösträtt för lånade aktier. Två sidor innebär också att det bara är möjligt att öka öppenheten om det sker parallellt med noggranna prövningar. Öppenheten får inte motverkas på nytt genom överdrivna friskrivningsklausuler. Frivilliga uppförandekoder har slutligen en funktion och omfattar delar som vi inte kan reglera. Uppförandekoder är dock inte bara en intern angelägenhet för de berörda branscherna, utan måste vara synliga och lättillgängliga och aktivt ses över och övervakas.
Harald Ettl
föredragande för yttrandet från utskottet för sysselsättning och sociala frågor. - (DE) Herr talman! När det under 2007 talades om en eventuell fortsättning på lånekrisen så ville man ännu inte lyssna på det örat. Vi försökte lugna farhågorna. I juni 2007 borde vi ha hört ännu fler varningsklockor, åtminstone när två hedgefonder som förvaltades av investmentbanken Bear Stearns i New York hamnade på villovägar eftersom de i stor skala berördes av obligationer med fastigheter som säkerhet. Det var bara början på alltihop! Det har blivit allt tydligare hur dessa typer av företag som tillhandahåller finansiella tjänster har utvecklats med en så begränsad insyn. Å ena sidan har ett fåtal gjort stora vinster - givetvis inom högrisksektorer - medan vi i dag å andra sidan ser en klassisk nationalisering av förlusterna. Det är inte bara amerikanska ekonomijournalister och ekonomer som beskriver situationen så. Även vi i EU, här i Europaparlamentet, ändrar uppfattning vare sig vi vill det eller inte, men det sker ganska sent. Det vore bra om kommissionen kunde göra det också.
Båda betänkandena, såväl Rasmussenbetänkandet som Lehnebetänkandet, visar att det finns ett trängande behov av åtgärder. Nu måste det dock vara uppenbart för alla politiska aktörer att marknaden inte klarar av att reglera sig själv helt och hållet. Kommissionen bör också inse detta nu. Hedgefonder och private equity-fonder är några av de största arbetsgivarna, men enligt många rättsliga system betraktas de inte så längre, vilket innebär att de befrias från sitt arbetsgivaransvar. Detta är inte acceptabelt - bristen på insyn är alltför stor! Samtidigt har tusentals arbetstillfällen äventyrats av finanskrisen.
Reglering, tillsyn, öppenhet, arbetstagarinflytande och information inom pensionsfondssektorn, som starkt berörs av hedgefonder och private equity-fonder, är avgörande.
Det är viktigt för utskottet för sysselsättning och sociala frågor att arbetstagarna inte uppmanas att betala två gånger, en gång för själva finanskrisen och sedan en gång till för att dela pensionsfondernas risk. För att undvika detta bör vi genom direktiv 2003/41/EG åtminstone se till att arbetstagarna måste hållas direkt eller indirekt informerade av förvaltarna om vilken slags investering och risk som gäller för deras pensionspengar, och de måste ha rätt att tycka till om beslut. Det här är bara en av många faktorer som vi har belyst i våra betänkanden och yttranden.
Herr kommissionsledamot! Ni uppmanas nu att göra något. Jag vet att det finns många punkter vi kan diskutera, men ni är skyldig att hjälpa till. Mandatperioden är inte slut ännu, kom ihåg det.
Kurt Joachim Lauk
för PPE-DE-gruppen. - (DE) Herr talman, mina damer och herrar! Detta betänkande var ursprungligen inriktat på hedgefonder och private equity, men omfattar nu hela finanssystemet som helt har fallit samman.
Den nuvarande krisen är den hemska följden av en kreditmani, särskilt den kraftigt ökade skuldsättningen. Den amerikanska centralbanken har låtit räntan vara för låg alltför länge och har därigenom subventionerat krediter.
Vi har utarbetat betänkandet mot bakgrund av den nuvarande situationen och tillsammans med parlamentsledamöterna från gruppen Alliansen liberaler och demokrater för Europa har vi nått en överenskommelse med Poul Nyrup Rasmussen vilken omfattar hela finanssystemet. Vi är tacksamma för att det i stort sett rådde enhällighet om överenskommelsen i utskottet för ekonomi och valutafrågor.
Vi kan inte längre förlita oss på Förenta staternas standarder och hur standarderna fastställs i det internationella finanssystemet. Vi måste skapa egna nya alternativ på EU-nivå, och vi har lagt fram en rad förslag om detta så vi kan avsluta diskussionerna om den här frågan.
Till att börja med måste vi ta med alla finansinstitutioner som arbetar med skuldsättning och särskild riskbedömning. Vi har i det globala finanssystemet sett att det riskanpassade kapitalkravet måste ha samma status för alla aktörer. Vi bör också fastställa krav för initiativtagare till paket och paket från finanskonsortier så att de behåller en grund för dessa paket. Kreditvärderingsinstituten måste fylla informationsluckorna och avslöja intressekonflikterna - något som Poul Nyrup Rasmussen och Klaus-Heiner Lehne redan har påpekat.
Vi måste fundera på om vi kan få kreditvärderingsinstituten att ta ansvar för sina värderingar i enlighet med finansieringsrevisorernas bedömningar eller inte. Vi måste då också beakta huruvida handel med derivat måste ske på börserna - möjligen med undantag av ränteswappar. Vi begär också att bankernas styrelser ska se till att man vid bankbonusar inte bara tar hänsyn till goda resultat, utan också bedömer om förluster kan komma att uppstå längre fram. Detta innebär att stimulansåtgärder för banker ska tillämpas under både goda och dåliga tider och inte bara under goda tider.
Penningbegär var och är en dålig vägledare för finansstrategier. De senaste åren har vi haft en pålitlig partner i ECB som i allmänhet har reagerat på ett mer rimligt och välavvägt sätt än den amerikanska centralbanken. Det kan vi säga nu i efterhand. Inom euroområdet behöver vi också snarast en europeisk bankövervakning eftersom vi inte kan fortsätta endast med nationell övervakning. Detta innebär kort sagt att vi förutsätter att institutioner, eller till och med frivilliga sammanslutningar, inrättas inom EU för att öka förståelsen för dessa frågor så att vi kan förhindra kriser av den här storleksordningen i framtiden.
Ieke van den Burg
för PSE-gruppen. - (EN) Herr talman! Jag skulle vilja säga till Kurt Joachim Lauk att han säkert stödde det betänkande som Daniel Dăianu och jag har utarbetat om övervakning på EU-nivå, men att stödet från PPE saknades.
Låt mig också ge ett svar till kommissionsledamoten, nämligen att jag anser att det är otroligt att han inte har reagerat på huvudfrågorna i betänkandet. Han sa bara att kommissionen nära övervakar och följer utvecklingen, och sedan sa han att hedgefonder och private equity också har ett mycket positivt inflytande och att vi bör betänka det.
Det är som att få höra att en orkan eller flodvåg kommer och att vi samtidigt ska tänka på de positiva aspekterna med vatten och vind. Det är löjligt.
(NL) Jag ska fortsätta på nederländska, eftersom jag vill koncentrera mig på två frågor av särskild betydelse i Klaus-Heiner Lehnes betänkande. En av dessa - som Klaus-Heiner Lehne redan har nämnt - är värdepapperslån och optioner. Det är naturligtvis ett klassiskt exempel på att kommissionen inte har lyckats följa med i utvecklingen den senaste tiden. Vi påpekade att det krävs åtgärder för värdepapperslån och aktielån för länge sedan, eftersom detta missbrukades i kampanjerna om hedgefonder till företagen. Nu har övervakarna på finansmarknaderna - några enskilda övervakare i några länder - till sist gjort så. Det är inte samordnade åtgärder på EU-nivå. Sådana initiativ måste återigen komma från nationell nivå. Vi kunde ha legat ett steg före och kunde därför kanske ha förhindrat vissa misstag och några kollapser bland banker och försäkringsbolag om vi hade vidtagit lämpliga åtgärder i stället för detta.
Det illustrerar också ytterligare det faktum att sådana händelser sprider sig över sektorsgränserna och att det inte räcker med övervakning på sektorsnivå av banker, försäkringsbolag eller endast säkerheter. Vi måste följaktligen kombinera övervakningen, se till att dessa säkerheter förutses på båda sidor och att sådana händelser förhindras.
Den andra frågan är ersättningssystemen. I betänkandet har vi sagt att det är mycket viktigt att de kontrolleras och att omröstningar om ersättningsåtgärder möjliggörs på aktieägares möten. Under diskussionerna denna vecka om den framtida nödfonden i Förenta staterna var jag nöjd över att kunna konstatera att mina demokratiska motsvarigheter i kongressen förklarade att de bland annat vill låta lån från denna fond bli ett villkor för att få stopp på orimliga löner och bonusar till chefer.
Det skulle vara otroligt om Goldman Sachs och Morgan Stanley, som nu själva underkastar sig denna övervakning och också vill använda dessa offentliga fonder, skulle fortsätta att dela ut bonusar i miljonklassen. Det är också lämpligt att vi i EU går längre än vad som angavs i rekommendationerna för ett par år sedan. Jag vill fråga kommissionsledamoten vad han har för avsikt att göra i denna fråga, eftersom det är hög tid att vi vidtar åtgärder.
Sharon Bowles
för ALDE-gruppen. - (EN) Herr talman! Ursäkta, detta är andra delen. Som Poul Nyrup Rasmussen sa är dessa betänkanden välavvägda, men en del är mer benägna att citera pressen från den ena vågskålen och inte från den andra. Vi har haft dispyter om hedgefonderna och private equity i åratal, men i det nuvarande finanskaoset är det inte längre ovanligt att man har bekymmer med skulder och skuldsättning. Det gör dock att vi har möjlighet att rensa luften och få till stånd en omfattande översyn för att behandla de huvudfrågor som ligger bakom det nuvarande kaoset, liksom andra risker och frågor om skuldsättning, vilket inbegriper frågor rörande hedgefonder och private equity.
I betänkandena fastställs att detta måste ske med utgångspunkt från icke-diskriminering och vissa principer, med särskild hänsyn till proportionalitetsprincipen. Det måste också ske mot bakgrund av den internationella utvecklingen, och framför allt måste det vara förnuftigt. Begränsning och korrekt hantering är en mycket aktuell fråga just nu, men andra frågor är också viktiga, t.ex. ersättningspaketen och intressekonflikter. Det står klart att det krävs åtgärder för att se till att ersättningarna är proportionerliga med de långsiktiga visionerna för att säkra stabilitet på marknaden. Jag instämmer i att den principen borde utvidgas till alla områden. Det innebär inte att man håller med om att drivkraften för private equity och riskkapital är tömning av tillgångar. Det är absolut inte det bästa sättet att göra ett misslyckat företag till ett lönsamt och säljande företag. Nationella lagar för att förhindra att företag töms på tillgångar finns faktiskt redan, men de har sällan tillämpats. Jag är därför inte övertygad om att en åtgärd från EU:s sida skulle ha någon framgång.
Jag kommer tillbaka till frågan om reglering kontra frivilliga åtgärder. Många av de frivilliga åtgärderna håller på att tas fram, och de bör få tid på sig för att fungera. De är också lättare att uppdatera, men som jag sa tidigare är de inte en privat fråga, och allmänhetens förtroende kan man inte räkna med. Jag är därför nöjd över att mitt förslag om att inrätta en central webbplats (”one-stop-shop”) för alla uppförandekoder med en förteckning över de marknadsaktörer som uppfyller uppförandekoderna har godtagits av ledamöterna som ett potentiellt användbart verktyg, och jag hoppas att kommissionsledamoten kommer att följa upp detta.
Beträffande öppenhet är det också viktigt att vi inser att de offentliga investerarna och övervakarna behöver olika typer av information och att informationen måste passa ändamålet. Även när det gäller professionella investerare är det oacceptabelt att dölja information i vad jag skulle kalla ”laglig skräppost”. Övervakarna bör få all information de behöver, men man måste vara försiktig på de områden där informationen inte bör komma till allmänhetens kännedom.
Vi har slutligen kommit till de känsliga frågor som gäller värdepapperisering och kreditvärderingsinstitut. När det gäller värdepapperisering vet jag att kommissionsledamoten är positiv till tanken att vissa tillgångar får behållas, men det är helt klart endast ett möjligt verktyg, och jag skulle vilja uppmana honom att vara förberedd på att byta verktyg och att han inte ska stänga verktygslådan alltför snabbt. Beträffande kreditvärderingsinstitut måste saker och ting hanteras bättre, men jag varnar för att man river upp ett system med internationellt accepterade värderingar. Som sagt, vi måste vara försiktiga med dessa områden. Vi måste vara förnuftiga i stället för att straffa aktörerna.
Eoin Ryan
för UEN-gruppen. - (EN) Herr talman! Detta betänkande har verkligen kommit vid en mycket intressant tidpunkt då vi upplever en tid av ekonomiska omvälvningar utan motstycke, och den senaste tidens händelser har tyvärr gjort oss medvetna om att det finns en del brister, svagheter och missförhållanden inom många sektorer på finansmarknaden.
Det finns ingen sektor eller gruppering som har gått igenom krisen helskinnad eller oskadd. Att gå tillbaka till de gamla reglerna kommer inte på fråga. I Förenta staterna ser vi verkligen radikala förändringar inom den högre finansvärlden. Förändringar måste också göras här i EU, och även globalt.
I ett sådant spänt finansklimat kan det vara frestande att göra vissa finansiella aktörer eller organ till syndabockar. Den bristande förståelsen för hedgefonderna och hur de fungerar leder ofta till att de blir måltavlor när man letar efter syndabockar.
Vi måste dock komma ihåg att varken hedgefonderna eller private equity har gett upphov till den nuvarande finanskrisen och att de i stället ofta har gett välbehövliga injektioner av likvida medel till marknaden.
Vi bör också komma ihåg att krisen som började i USA orsakades av dåliga bankaffärer och att den europeiska banksektorn, även om den har drabbats hårt, tycks befinna sig i en bättre position för att hantera detta problem än vad bankerna i Förenta staterna gör.
Vi kan dock inte förneka att det finns problem och brister i strukturen och funktionen hos många investeringsformer, vilket inbegriper alternativa investeringar. Det räcker inte att lappa ihop det med en liten regel här och där. Det som behövs är verkliga reformer på global nivå.
Jag anser att betänkandet som utskottet för ekonomi och valutafrågor har lagt fram under ledning av Poul Nyrup Rasmussen återspeglar dessa tankar. Om vi vill ha sunda finansmarknader och konkurrenskraft på längre sikt varken får eller kan vi reglera bort konstruktiva risker. Trots betänkandets titel syftar inte texten till att nedvärdera hedgefonder och private equity, utan man tar i stället upp behovet av en allmän reform av marknaden och efterlyser ökad öppenhet och regleringar som grundas på vissa principer.
Jag välkomnar kommissionsledamotens kommentar här i kväll och jag hyser absolut inga tvivel om att han kommer att reagera på den situation som vi nu befinner oss i.
Finanssystemet är internationellt till sin natur och vi behöver internationell övervakning av dessa marknader på global nivå. För att säkra en global ekonomisk stabilitet måste vi arbeta tillsammans för att hitta det bästa sättet för att återställa finansinstitutionernas och marknadernas trovärdighet och förtroendet för dem bland världsmedborgarna, och även bland EU-medborgarna när det gäller deras pensionsfonder och sparade medel.
Pierre Jonckheer
för Verts/ALE-gruppen. - (FR) Herr talman, ärade kommissionsledamöter och föredraganden! Jag anser att betänkandet som har antagits av utskottet för ekonomi och valutafrågor är bra och vi bör särskilt tacka Poul Nyrup Rasmussen för att han under så många månader har insisterat på att det behövs långtgående EU-åtgärder inom de områden som är föremål för kvällens debatt.
Min grupp har dock återigen lagt fram några ändringsförslag, som - vilket kan tyckas konstigt - inte utarbetades av oss, utan av Poul Nyrup Rasmussen själv. De är med andra ord viktiga förslag - särskilt förslaget om upprättande av ett övervakningsorgan på EU-nivå och ett europeiskt system för registrering och godkännande av företag som hanterar tillgångar och fonder (ändringsförslagen 6 och 7) och införande av en skuldsättningsgräns för kapitalinvesteringsfonder (ändringsförslag 9). Poul Nyrup Rasmussen lade fram dessa men kände sig tvungen att dra tillbaka dem, vilket på sätt och vis är förståeligt, för att försäkra sig om att få majoritet i parlamentet, dvs. en majoritet med PPE-gruppen och liberalerna.
Som jag ser det drogs dessa ändringsförslag - som innehåller frågor som togs upp i arbetsdokumentet och som vi anser är konstruktiva och värda att kämpa för - tillbaka på grund av att det här i parlamentet, liksom i rådet och säkert också i kommissionen, finns två skolor med olika synsätt. Den ena sidan menar att vi redan har tillräckligt många regler, både på nationell nivå och EU-nivå, och att olösta problem bäst kan hanteras genom självreglering på finansmarknaden. Den andra skolan, som Poul Nyrup Rasmussen tillhör (och han är inte alls ensam) har i åratal sagt att det nuvarande övervakningssystemet för finansmarknaden generellt sett är otillräckligt.
Skälet till att inga åtgärder har vidtagits, herr McCreevy, är enligt min åsikt inte att vi inte kunde förutsäga eller inte var medvetna om utvecklingen. Jag anser att ganska få officiella röster har hörts under årens lopp, särskilt när det gäller finansiell stabilitet, för att varna myndigheterna för de risker som vi har ställts inför.
Ni och Barrosokommissionen har i allmänhet tenderat att argumentera för en slappare hållning, och har ansett att de nuvarande arrangemangen är tillräckliga. Det parlamentet nu ber er om är inget annat än en ändrad inställning. Om ni lyckas ändra er inställning vet jag inte, men jag anser att det är nödvändigt.
Personligen skulle jag vilja betona tre punkter som andra talare redan har berört, men som särskilt miljövännerna framhåller. Vi vet att det klimat- och energipaket som måste antas kommer att vara beroende av en hållbar investeringsnivå med en relativt liten avkastning och blygsamma vinster för att tillhandahålla den finansiering vi behöver.
Finansiella instrument som exempelvis aktiefonder och hedgefonder är inte lämpliga och vi väntar på att bank- och finansorganen inom EU lägger fram några av de gamla förslagen igen. Jag tänker här på förslagen från Jacques Delors från början av 1990-talet och en återupplivad roll för Europeiska investeringsbanken, så att vi kan trygga långsiktiga investeringar med en rimlig avkastning.
Det kommer att bli svårt att stabilisera finanssystemet - och detta påpekas i Poul Nyrup Rasmussens betänkande - utan att beslutsamt angripa offshore-center och skatteparadis, och det är ytterligare ett område där Barrosokommissionen har misslyckats med att vidta åtgärder. Slutligen bör vi när det gäller företagsstyrning - vilket andra talare också har nämnt - titta betydligt närmare på investeringsfondernas policy för chefslöner och ersättningar. De är inte acceptabla och är ett hot mot ekonomin rent allmänt.
Konstantinos Droutsas
Herr talman! Enligt vår åsikt är strängare bestämmelser fel väg att gå för att ta itu med kreditkrisen, vare sig det görs genom att orubbligt tillämpa den nuvarande gemenskapslagstiftningen eller genom att införa nya bestämmelser. Inget av dessa alternativ kan hindra den kapitalistiska ekonomins cykliska väg mot krisen som har orsakats av en överdriven ackumulering av kapital inom produktionen.
Kreditkrisen återspeglar också denna väg. De borgerliga ledarna har försökt att ta itu med problemet med överdriven ackumulering genom att uppmuntra till överdriven utlåning och stimulera allmänhetens investeringar i hedgefonder och private equity som sätt att finansiera företag. Ledarna lyckades inte avvärja avmattningen och recessionen genom sina beslut, utan var en bomb redo att explodera med oräkneliga konsekvenser för människors inkomster.
Samtidigt har man i EU-politiken påskyndat full avreglering av kapitalet i kreditsystemet enligt de kapitalistiska marknadsprinciperna. Hedgefonder och private equity är resultatet av denna väg mot avreglering.
Inga av de föreslagna insatserna för ökad öppenhet och strängare lagstiftning för flyttning av kapital inom kreditsektorn, dvs. för rörligheten, kan råda bot på de inkonsekvenser och motsägelser som skapas genom de kapitalistiska produktionsförhållandena.
På samma sätt kommer införandet av strängare utlåningsvillkor att leda till en minskning av konsumtionen och en mycket snabb ökning av krisen. Ingen kan ange en tydlig definition av eller allmänna egenskaper hos dessa system, förutom att de ger snabba vinster och i allt högre grad kontrollerar världsekonomin. De har skapats genom penningväldet, som har utnyttjat systemet med hjälp av specialiserade marknadsorganisationer.
Offren för denna politik är löntagarna som får se det välstånd de producerar samlas i händerna på några få kapitalister, hur deras sparade medel riskerar att försvinna och hur deras pensioner utsätts för risker.
Det är typiskt att hedgefonder och private equity även undantas från de skyldigheter som arbetsgivarna har gentemot arbetstagarna. Samma sak händer med pensionssystemen - både offentliga och privata. Arbetstagarnas pensionsrättigheter förvandlas till ett lätt byte för kapitalet genom att pensionsfonderna deltar i allt större utsträckning i dessa investeringssystem med kapitalkrav, vilket i sin tur leder till att riskerna mångdubblas och arbetstagarnas rättigheter urholkas.
Under den senaste tiden har vi sett många exempel från Förenta staterna och Storbritannien på säkra kreditinstitut som på en och samma dag har fallit ihop som korthus och hundratusentals löntagare som har förlorat sina sparade medel och pensioner.
Den ekonomiska kris som nu plågar marknaderna kom inte som en blixt från klar himmel. Den förutspåddes i breda kretsar både när det gäller tidpunkten och omfattningen. Kanske de åtgärder som vidtas i dag också var planerade. Löntagarna som i det kapitalistiska utsugningssystemet finansierade kapitalisternas stora vinster genom sin arbetskraft och sina sparade medel uppmanas i dag i stabilitetens namn - i egenskap av skattebetalare - att också finansiera kapitalisternas förluster.
Löntagarna och de breda folklagren är inte övertygade om att de öppenhetsåtgärder som har meddelats kommer att fungera, och dessutom är det tveksamt om de är möjliga att genomföra eller om de är effektiva. De är inte övertygade, eftersom de uppmanas att återigen betala för att rädda kapitalisternas vinster och behålla utsugningssystemet. De förklarar att de inte tänker lyda eller underordna sig detta system eller center-höger- och center-vänster-allianserna som stöder och bevarar det. De kämpar mot orättvisa, ojämlikhet och utsugning av folket och för radikala förändringar mot ett system där makten ligger hos folket, ett system som kommer att tjäna löntagarnas intressen.
John Whittaker
för IND/DEM-gruppen. - (EN) Herr talman! Innebär inte allt detta att EU i sina omfattande försök att reglera finansmarknaden helt enkelt har missat det väsentliga? Genom att så intensivt syssla med frågan om penningtvätt och skapandet av en svårförverkligad gemensam marknad för finansiella tjänster har EU arbetat för fel mål. Trots tidigare försäkringar från Jean-Claude Trichet och Joaquín Almunia m.fl., måste vi inse att det kommer att ske ytterligare finansiella krascher i Europeiska unionen och att de befintliga EU-ekonomierna kommer att påverkas av kreditkrisen.
Därför är det inte så stor idé att nu diskutera kapitalkrav och vad vi ska göra i framtiden för att förhindra att någonting liknande inträffar igen. Vi har ett problem, och det problemet gäller nu. Vi kan skylla på amerikanerna, vi kan skylla på hedgefonderna, vi kan skylla på investeringsbankerna, vi kan skylla på vem vi vill, men vad Charlie McCreevys kommission helst borde göra nu är att diskutera med de olika ländernas finansministrar hur bördorna ska fördelas mellan länderna när vi märker att vi måste rädda finansinstitut till ett belopp av hundratals miljoner, vilket nu sker i USA.
Hur ska vi kunna hjälpa Italien, Spanien, Grekland och Irland - Charlie McCreevys hemland - när den dåliga situationen där förvärras av krisen och när dessa länder, bundna som de är av euron, inte kan göra någonting för att hjälpa sig själva?
Jean-Paul Gauzès
(FR) Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Om EU:s banker kan stå emot den nuvarande krisen relativt bra beror det helt enkelt på att bankinspektionen i EU - som visserligen är långt ifrån perfekt - åtminstone är seriös. Det pågående arbetet med kapitalkravsdirektivet och arbetsgruppen för finansiella tjänster (Solvens II) innebär en möjlighet att vidta nyttiga åtgärder för att förbättra den finansiella säkerheten. Det är självklart att en banks uppgift innebär att man tar risker, men dessa risker måste kontrolleras. Vad som är viktigt för bankerna är att hela tiden veta vilken säkerhet de har för en viss given risk. Vissa oreglerade finansiella aktörer har tappat denna enkla princip ur sikte, och i deras fall räcker det inte längre med självreglering. Derivatmarknaderna har blivit allt skummare, och de finansiella aktörerna har köpt och sålt med ett risktagande som inte kunde styras av de finansiella institut som nu är mest utsatta.
Återhämtningen efter denna kris är beroende av ett övervakningssystem som kan inspirera och återställa förtroendet. För närvarande ligger stora områden av finansverksamheten utom räckhåll för övervakningsmyndigheterna. Vem övervakade mäklarna av hypotekslån när de så frikostigt lånade ut pengar till hushåll som aldrig skulle kunna betala tillbaka? Vem övervakade de investeringsbanker som förvärrade krisen genom att omvandla den dåliga skulden till finansiella produkter för försäljning över hela världen? Det finns ett oreglerat område där också generösa kreditgivare, kreditvärderingsinstitut och hedgefonder bedriver sin verksamhet. Det är inte acceptabelt att EU periodvis måste bli lidande till följd av USA:s bristfälliga finansiella system.
När det gäller hedgefonder har Storbritanniens och USA:s finansiella ”polis” nyligen förbjudit spekulation i fallande nettovärden, och detta med all rätt! Alla investeringsfonder är inte skadliga och en del av dem är faktiskt nödvändiga, men vi kan inte tillåta att det fortsätter att finnas finansiella svarta hål. Översyner är förvisso både värdefulla och viktiga, men vad vi behöver just nu är handling! Detta är huvudtemat i de två betänkanden som vi debatterar.
Manuel Medina Ortega
(ES) Fru talman! Trots att talaren före mig tillhör en annan politisk grupp håller jag fullständigt med honom: vi får inte överlåta finansmarknaderna till finansförvaltarna. Det är som att låta mössen vakta osten. Självreglering och frivilliga uppförandekoder är inte till någon nytta. Som kommissionsledamot McCreevy sa tidigare är det som räddar EU:s finansiella marknader att det finns reglering, nationell reglering, eftersom vart och ett av våra länder har en reglering som fungerar och som förhindrar att den finansiella katastrofen på USA:s marknader sprider sig till EU.
Vilken läxa kan vi lära oss av detta? Att EU inte får kopiera Förenta staterna och den finansiella avreglering som har skett där. Om vårt mål är att skydda vår ekonomi och vårt ekonomiska och sociala system måste vi ha en reglering som omfattar hela EU, men vi får inte ersätta den nationella regleringen med övernationell avreglering som i Förenta staterna där systemet gör det möjligt för företagsledare att bli rika på bekostnad av fattiga investerare, pensionärer och människor som är beroende av detta kapital.
Därför anser jag att den lärdom vi bör dra är att vi inte ska reglera, utan göra motsatsen. Det innebär att vi behöver besluta om EU-regleringar i alla dessa avseenden. Detta är enligt min uppfattning själva kärnan i både Klaus-Heiner Lehnes och Poul Nyrup Rasmussens betänkanden: behovet att införa en reglering av EU:s finansmarknad.
Det talas mycket om EU-passet, om att ge ett pass till företag så att de kan röra sig fullkomligt fritt inom EU, men hur kan vi utfärda ett sådant pass om vi inte kan vara säkra på att dessa företag är underkastade detaljerad reglering i sina ursprungsländer? Att göra så skulle innebära att man banade väg för ännu en övernationell finansiell katastrof.
Regleringarna i Lehnebetänkandet innehåller en rad anvisningar och rekommendationer till exempel när det gäller fondförvaltares verksamhet. Vi måste veta hur dessa fonder förvaltas, och framför allt måste vi veta vilka vinster de gör till exempel genom köp och försäljning av aktier. Jag anser att detta är viktigt. Insynen måste kombineras med mycket strikt reglering med möjlighet att ingripa vid en lämplig tidpunkt utan att man väntar tills marknaden har brutit samman, vilket just nu är fallet i Förenta staterna, varigenom skattebetalarnas pengar används för att rätta till alla de fel som begåtts av personer som har missbrukat sin ställning.
Därför, herr kommissionsledamot, vädjar jag till er att utnyttja er ställning för att försöka åstadkomma ett verkligt gemenskapssystem för reglering av dessa sektorer så att vi inte hamnar i en situation med självreglering eller avreglering.
Olle Schmidt
Fru talman! Herr kommissionsledamot! Ett stort tack till herrarna Nyrup Rasmussen och Lehne för viktiga betänkanden. Så som många har påpekat så hade de ju inte kunnat presenteras vid en lämpligare tidpunkt.
Effekten av den amerikanska bolånemarknaden har det senaste året inneburit stora konsekvenser för hela den globala marknaden. Dåliga lån har paketerats i omgångar och skickats vidare. Kortsiktighet och svårigheten och komplexiteten i många av de nya marknadsinstrumenten har lett till en mer svåröverskådlig och snabbrörlig marknad. Orimliga ersättningar till företagsledare har därtill allvarligt rubbat förtroendet - jag tror vi kan vara överens om detta. Världens finansinspektioner har heller inte kunnat förstärka sitt samarbete och sin kompetens i tillräckligt hög grad. Nya instrument har tillkommit, öppenhet och transparens har saknats. Utgångspunkten nu borde vara att alla aktörer på finansmarknaden ska behandlas lika, dvs. att införa strängare kapitalkrav och regleringar, också för hedgefonder och private equity.
Inom tillsynsfrågan har diskussionen rört behovet av nya myndigheter, där många - senast i dag såg jag Gordon Brown - har drivit på för en gemensam europeisk, ja, till och med en global finanstillsyn. Jag tycker att det finns anledning till eftertanke med tanke på hur olika marknaderna fortfarande är. Det visar ju den amerikanska utvecklingen. Däremot hänger marknaderna globalt ihop. Vårt utskott sa ju också att de existerande kommittéerna inom Europa för samarbete om finans-, bank- och försäkringsfrågor väsentligt ska förstärkas. Här kan mycket göras - också globalt. Att uppnå transparens och tydligare tillsyn är nödvändigt för att återskapa förtroendet för finansmarknaden. Jag tror att det också här råder fullständig samsyn.
Marknadsekonomin måste ha tydliga regler och spelregler. Som liberal har jag inte alls svårt att argumentera för tydligare regler och effektivare lagstiftning. Däremot ska vi akta oss för att införa lagar och regler som inte löser dagens problem och som inte tar hänsyn till vikten av en global finansmarknad. Att det finns global tillgång till kapital ger ökad växtkraft och skapar nya jobb, låt oss inte glömma det. Europa behöver en öppen och effektiv finansmarknad som också ger möjlighet till självreglering och självsanering.
Utmaningen är alltså att inte låsa våra system genom en överreglering så att vi varken kan hantera tillväxt eller nya kriser. I veckan drabbades finansvärlden av panik. Låt inte denna panik diktera lagstiftningen, i varje fall inte i detta hus.
Ilda Figueiredo
(PT) Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Den här debatten äger rum mot bakgrund av en omfattande finansmarknadskris som har orsakats av den ökande ”finansialiseringen” av ekonomin, av oreglerad spekulation och av uppkomsten av en mängd olika finansiella instrument och produkter, vars enda mål är allt större spekulationsvinster. Detta är ännu en aspekt av kapitalismens kris. Vi insåg för ganska länge sedan att ännu en finansiell bubbla hade uppstått, inte bara i Förenta staterna utan även i Europeiska unionen. Krisen är också ett resultat av den nyliberala politik som har fått investerarna att söka allt större vinster, som har uppmuntrat bristen på transparens och som har skapat skatteparadis och gett dem möjlighet att skydda och tvätta kapital från den svarta ekonomin, från vinster som gjorts i krig, från trafficking och från droghandel.
De allmänna medel som inte var disponibla för socialpolitik, för kamp mot fattigdom och social utslagning och för att förhindra att miljontals människor, även barn, dör av svält och brist på grundläggande sjukvård - jag upprepar att dessa allmänna medel nu används för att undvika konkurser och stora förluster bland finansiella grupper. Vinsterna har hamnat i privat ägo hos en liten grupp investerare och administratörer med oanständigt höga löner, men de som kommer att drabbas av följderna är alltid desamma: arbetstagare som mister sina arbeten, folkets breda lager som måste betala högre räntor, även här i EU, särskilt i länder med svagare ekonomier. Ta till exempel Portugal där låga löner och ömkligt låga ålderspensioner är det normala och där fattigdomen och arbetslösheten är bland de högsta i EU. Eftersom hushållen har en av de högsta skuldkvoterna, omkring 120 procent av BNP, och eftersom mycket små, små och medelstora företag i hög grad är beroende av krediter upplever de nu ännu värre svårigheter på grund av de höjda räntorna, ett särskilt allvarligt problem i Portugal och andra länder med svagare ekonomier.
Vissa åtgärder måste därför vidtas omedelbart, och man måste börja med att avskaffa skatteparadis och sekretess, vilket är en förutsättning för transparens. Men av vad som har sagts här, särskilt av kommissionsledamot Charlie McCreevy, verkar det inte vara denna väg man kommer att gå, och detta är oacceptabelt. I denna kritiska situation måste också Europeiska centralbanken ge upp sitt oberoende för att möjliggöra en förändring av målen för den monetära och finansiella politiken, och det är nödvändigt att vidta långtgående åtgärder för att bekämpa spekulationen på aktiemarknaden. Prioriteten för den offentliga politiken måste vara att stödja skapandet av arbetstillfällen med rättigheter som bidrar till att öka produktionen och minska fattigdomen, varigenom man ökar arbetstagarnas och pensionärernas köpkraft och stöder offentliga tjänster av hög kvalitet.
Nils Lundgren
Fru talman! Den finansiella krisen kastar just nu ett skrämmande ljus över hedgefonder och private equity. Liksom över andra finansiella innovationer såsom structure investment vehicles, conduit och money market funds. De har alla uppfunnits just för att undgå de krav på kapitalteckning och transparens som vi ställer på banker. Man kan tjäna mycket pengar på att låna upp korta likvida medel, placera långt i illikvida tillgångar och sätta in minimalt med eget kapital, men det är en farlig verksamhet. Både likviditet och solvens kan som synes snabbt försvinna. Därför dessa stränga internationella regler för banker. Nu kollapsar det internationella systemet utanför banksektorn. Hedgefonder och private equity står på tur. De har mycket litet eget kapital, de är highly leveraged. Private equity innehåller enorma mängder med leveraged buyouts, LBO:s, som har genomförts nästan utan eget kapital. Ska vi då verkligen komma med dessa bleka reformförslag på området i detta historiska läge? Det tycker inte jag.
Karsten Friedrich Hoppenstedt
(DE) Fru talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Vi har nu hört allt från dessa experter som har utarbetat betänkandet - Poul Nyrup Rasmussen, Klaus-Heiner Lehne och Kurt Joachim Lauk - tack så mycket. Det var ett utmärkt arbete som rönte stor uppskattning i utskottet för ekonomi och valutafrågor.
Under de senaste tre åren, herr kommissionsledamot, har vi ständigt begärt att regler ska införas och att följande frågor ska besvaras: hur kan vi få större insyn i hedgefonderna, vem ger råd till kreditvärderingsinstituten osv. Nu kommer de från Irland och är därför experter på hästkapplöpning. När hindren är höga kan det tänkas att hästarna skyggar. Enkelt uttryckt innebär det att skygga för ett hinder som inte längre finns! Nu måste vi fastställa regler och lägga fram förslag, och detta har ni faktiskt lovat. Vi måste visa att vi har lärt oss någonting av alla dessa kriser och att vi slår in på nya vägar. Ni har lagt fram detta förslag. Jag hoppas att vi i oktober kommer att få riktlinjerna av er.
För några dagar sedan deltog jag i en stor konferens nära Rom. Den första fråga som diskuterades där var naturligtvis bankerna. På torsdagen löd tidningsrubrikerna: Morgan Stanley inger hopp. På fredagen löd rubrikerna: Morgan Stanley söker skydd. Hur kan detta hända på en enda dag? Det brister i insynen och i en rad andra aspekter. Om även denna investeringsbank, efter Bear Stearns, Lehman Brothers och Merril Lynch, går under i det kaos som råder på finansmarknaderna bör man skyndsamt vidta åtgärder för att rätta till situationen.
För en kort tid sedan var jag i Kina. Kineserna anser att deras förebild Förenta staterna har kollapsat. Tillsammans måste vi - EU, Kina och andra - försöka finna nya vägar. Jag hoppas att vi tillsammans ska vara starka nog att slå in på dessa nya vägar. Då kommer inte bara vinnarna utan även förlorarna att räddas tillsammans med oss.
Pervenche Berès
(FR) Fru talman! Jag vet att kommissionsledamoten tycker om att spela på hästar, så han kommer att förlåta mig för att jag använder en idrottsmetafor när jag säger att han inte precis är någon favorit i dagens evenemang. Poul Nyrup Rasmussen verkar däremot vara ett mycket säkert kort. Därför tycker jag att det vore bra om ni övervägde att byta färg, herr kommissionsledamot. Det som Poul Nyrup Rasmussen just har skisserat och föreslagit för oss är precis vad Europeiska unionen behöver. Det är det rätta inte bara för unionen utan också för resten av världen - och de transatlantiska förbindelser som ligger er så varmt om hjärtat skulle stärkas av ett EU-initiativ som bygger på Poul Nyrup Rasmussens förslag.
Ni förefaller att ha kommit till fel debatt, herr kommissionsledamot. Ni gav oss en översikt över hur krisen började förra året, men de frågor som vi nu diskuterar är frågor som vi hade uppmärksammat långt innan krisen blev märkbar i augusti i fjol. Det är nämligen uppenbart att problemen redan hade börjat i detta skede och att finansvärlden var mogen för sammanbrott. Vi är inte några gamla stofiler som är ute efter att fördöma eller förbjuda alternativa fonder eller investeringsfonder. Vi inser helt enkelt att när vissa finansiella företag eller instrument fyller så strategiska funktioner på de internationella marknaderna och har uppnått en sådan nyckelposition måste de underkastas den allmänna principen om reglering. Detta är faktiskt vad de berörda aktörerna själva säger till oss. De säger: ”Ja okej, vi kan gå med på reglering, men vi vill inte stigmatiseras och vi vill inte ha någon specialreglering.”
Nåväl, detta är i sin ordning. Vi vill att de ska registreras, vi vill att de ska övervakas, vi vill att de ska avlönas enligt normala principer och vi vill att de ska vara tvungna att följa regler om transparens och kapitaltäckning. Detta är verkligheten. Dessa strukturer har nu en så viktig plats på finansmarknaderna att de inte kan fortsätta att vara undantagna från de allmänna reglerna. Men det är detta som ni, herr kommissionsledamot - en före detta irländsk finansminister - vägrar att inse. Detta är verkligheten! Ni säger till oss att hedgefonder och private equity ”inte är orsaken till den nuvarande turbulensen” utan att det är den reglerade sektorn som bär skulden. Jag vill inte hålla en föreläsning i ekonomi, men vi vet mycket väl att bankerna ansåg sig kunna ta de risker de tog just på grund av den parallella förekomsten av hedgefonder och private equity som tillhandahöll finansiella produkter som påskyndade problemen i banksektorn.
När det gäller Poul Nyrup Rasmussens betänkande skulle jag vilja be er att kommentera det på ett konkret sätt, punkt för punkt. Betänkandet innehåller nämligen en rad lagstiftningsförslag som skulle kunna bidra till att förbättra er slutrapport över er ämbetsperiod när den nuvarande kommissionen avgår. Jag lyssnade på vad ni sa till oss, och ni talade om en ”öppning” för att förbättra öppenheten. Vi håller naturligtvis med er, och vi förväntar oss att kommissionen utnyttjar denna möjlighet. Transparens är nyckeln till förtroende bland vanliga människor och bland aktörerna på finansmarknaderna. Det är uppenbart att det i dag inte finns någon transparens på områdena alternativa fonder och investeringsfonder. Men det är just det vi behöver.
Jag stöder självklart många av förslagen i Poul Nyrup Rasmussens betänkande, men jag skulle också vilja föra argumentationen lite längre. Om vi verkligen vill komma åt problemets kärna blir vi tvungna att granska det begrepp ni har beskrivit som ”aktieägardemokrati”. Vad menas med aktieägardemokrati om det är möjligt att på några minuter eller några dagar riskera så många människors arbeten? Här finns ett synnerligen verkligt problem som ni måste ta itu med, ett problem där vi förväntar oss effektiva förslag. Den värdepappershandel som finansieras genom lån innebär risker för arbetstillfällena i EU och strider mot Lissabonstrategin.
Min sista punkt gäller något som även tidigare talare har tagit upp, nämligen det problem som offshore-centrumen innebär. Ni, herr kommissionsledamot, är en ivrig förespråkare för den transatlantiska alliansen. Låt mig därför tala om för er att det på andra sidan Atlanten finns demokrater som i likhet med oss är beredda att arbeta för att skatteparadisen ska bekämpas på bred front. Vad är det för nytta med att kämpa hjältemodigt i Afghanistan eller Irak utan att gå till angrepp mot det onda där det faktiskt finns på finansmarknaderna - och offshore-centrumen är roten till det onda för finansverksamheten. Detta är ännu ett ämne där vi förväntar oss förslag från er.
Andrzej Wielowieyski
(EN) Fru talman! En sådan krasch på finansmarknaderna har aldrig inträffat tidigare. Den främsta orsaken var den enorma ökningen av omsättningen och utvecklingen av ett nytt system för finansiella vinster vid sidan av det befintliga banksystemet, ett system utan transparens, effektiv utvärdering eller övervakning. Nya investeringar och finansiella instrument gav stora vinster men ledde också till ett växande hot, t.o.m. mot Internationella valutafonden.
Förslaget från Poul Nyrup Rasmussen och hans utskott när det gäller transparens och övervakning - särskilt av den orimligt stora skuldsättningen - är riktigt och absolut nödvändigt, men samtidigt måste vi inse att utskottet för rättsliga frågor framför en mycket farlig uppfattning när det kräver att man helt ska överlåta åt aktörerna på marknaden att bedöma vilken risknivå som är lämplig. Utskottet bortsåg från att det genomsnittliga värdepappersinstitutet förra året hade ett relationstal mellan upplåning och eget kapital på 27 mot 1, utan någon reglering eller övervakning.
Kostnaden för denna krasch kommer att bli oerhört hög. Kostnaden har till exempel för amerikanerna varit förfärlig, omkring 1 000 miljarder US-dollar. Den kommer också att få ytterligare en effekt: aktörerna på finansmarknaderna kanske inte lär sig att vara försiktigare eftersom de kommer att vänja sig vid att förlita sig på hjälp från skattebetalarna. Då måste vi välja: antingen att skydda de finansiella aktörernas nästan totala valfrihet i risktagandet eller att införa tydliga skyldigheter och begränsningar som effektivt förhindrar våldsamma chocker och garanterar en utveckling mot stabilisering av finansmarknaderna.
Kommissionsledamotens uppfattning inger ett visst hopp inför framtiden, men jag fruktar att kommissionens står inför en mycket svår uppgift som och kräver ett mycket större mod när det gäller att finna nya metoder och nya åtgärder.
Othmar Karas
(DE) Fru talman, mina damer och herrar! Inledningsvis vill jag säga att både Rasmussenbetänkandet och Lehnebetänkandet, den sociala dagordningen med de 19 punkter som vi debatterade förra gången samt rådets och parlamentets resolutioner om Georgien visar vad vi kan när vi anstränger oss, trots våra olika uppfattningar.
Jag säger detta eftersom jag är glad att man har bortsett från den socialdemokratiska valkampanjmaskinen, den ytliga populismen och ömsesidiga motanklagelser och att vi i morgon förhoppningsvis kommer att få se demokratisk parlamentarism, ansvarstagande för att nödvändiga åtgärder vidtas och en uppriktig och realistisk debatt. Jag säger även detta med tanke på att ordföranden för den socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentet, Martin Schulz, upprepade gånger i plenum har försökt att driva in en kil mellan grupperna om just dessa frågor. Bra eller dåligt, vänster eller höger eller statligt eller privat speglar inte dagens verklighet. Det härrör från en gammalmodig valretorik grundad på klasskillnader. Jag hoppades att vi hade övervunnit sådant i EU vid det här laget, och dagens debatt har tack och lov visat att så är fallet.
Förnuftet har segrat. Vi har besvarat både den finansiella turbulensen och medborgarnas frågor och kan därför ta ett realistiskt steg framåt. Vi befinner oss i en varaktig ekonomisk kris och vi måste därför agera. Vi kan inte bortse från dagordningen. Vi behöver mer EU, mer transparens, mer övervakning och mer reglering på EU-nivå och global nivå. Vi behöver riskbaserat eget kapital och vi måste se till att våra krav i betänkandena hörsammas och genomförs av alla berörda aktörer.
Udo Bullmann
(DE) Fru talman, herr kommissionsledamot, herr Karras! Om jag har förstått Morgan Stanley rätt under de senaste dagarna så är de mer oroade för hedgefonder än för Martin Schulz strupgrepp.
Herr kommissionsledamot! Om det är något som jag har insett efter de senaste dagarnas debatter så är det att man i detta amerikanska företag, som har begått många misstag när det gäller att hantera finans- och fastighetskrisen, är överens om att vi inte längre kan tillåta enskilda aktörer att driva hela det finansiella systemet i sank genom att utnyttja dess flexibilitet och avsaknad av reglering. Hur länge till vill vi egentligen fortsätta att vänta på att inte bara krisdrabbade utan även välmående institutioner drabbas och att man i både hedgefonder och andra fonder kommer att ha vadslagning om deras värdeminskning för att kunna lägga beslag på dem till ett lägre pris?
Detta spelrum måste bort och därför är jag tveksam till att ni har åstadkommit tillräckligt här. Det är inte rätt tid för att bara beställa fler studier. Det är inte tid för att ytterligare övervaka de inblandade. Det är tid för att handla!
Förra veckan tittade jag på ett företag i min valkrets. Ett solitt företag som producerar de nya material som vi behöver. Det ligger i Hanau nära Frankfurt och arbetar med vakuumsmältning. Innan en amerikansk investerare tog över var det under en lång tid ett solitt företag. Skulder från övertagandet påverkar både personalen och företaget. Sedan övertagandet har företaget försökt få bort kollektivavtalet och har tvingats tillbaka till det genom en bitter strejk. Kommer detta att hända i hela EU? Vill vi verkligen att EU:s ekonomi ska baseras på sådana konflikter eller kan vi återupprätta någon slags förståelse och fylla igen de kryphål som finns i EU-lagstiftningen?
Detta är vad som står på dagordningen. Under de senaste nio åren här i parlamentet har jag aldrig upplevt någon ekonomipolitisk debatt där vi på ett så enhälligt och samstämmigt sätt har uppmanat kommissionen att agera.
Zuzana Roithová
(CS) Mina damer och herrar! För sex år sedan inledde vi arbetet med en global anpassning av redovisningsregler och konkurrenskraft för bankväsendet i EU. Ingenstans i världen kan man hitta en motsvarande gränsöverskridande finansiell integrering som i EU. Ekonomiforskare har länge påpekat att EU är långt ifrån tillräckligt utrustat för att lösa de gränsöverskridande kriser som uppstår på grund av att beroendet mellan EU:s banker och deras förhållande till de globala finansmarknaderna ökar. Även om Europeiska centralbanken hittills har lyckats bibehålla ekonomisk stabilitet i euroområdet, klarar inte de uppdelade nationella regleringsorganen av att effektivt lösa den gränsöverskridande bankkris som vi fortfarande befinner oss i. Centraliserad kontroll är med andra ord mycket viktigt. Men i stället för att skapa ett finansiellt verktyg för all verksamhet borde vi noggrant definiera särskilda villkor för användning av ett EU-omfattande finansiellt verktyg. Statligt ingripande i investeringsbanker som AIG väcker också oro om att ett sådant precedensfall kommer att leda till ett oansvarigt handlande av bankerna i framtiden.
Jag är därför övertygad om att vi måste införa kontrollmekanismer för att förhindra att ledare för investerings- och hedgefonder gör dåliga analyser av både operativa risker och systemrisker. Exempelvis bör inte hedgefonder eller private equity kunna finansiera långsiktiga investeringar med kortsiktiga lån utan att fastställa ett minimum av aktiekapitalet, i enlighet deras risknivå. Finansieringen av hypotek, inte bara i Förenta staterna utan även i Storbritannien och Spanien, kan tjäna som en varning till EU:s finansmarknader att de verkligen bör begrunda sitt handlande. Tyvärr är det lite för sent för denna välbehövliga eftertanke. Även om kommissionen skulle komma med bindande lagstiftning i morgon skulle den inte kunna genomföras i lugn och ro, utan under stormiga och förmodligen hysteriska förhållanden. I vilket fall som helst har vi också frågan om rådet skulle godta denna lagstiftning.
Kristian Vigenin
(EN) Fru talman! Låt mig inledningsvis säga att det är sällan en EU-institution agerar innan ett problem uppstår, och inte efter. Det handlar om ett mycket stort problem vars verkliga följder kommer att bli märkbara först om ett par månader.
Tack vare föredraganden Poul Nyrup Rasmussens ansträngningar har frågan om hedgefonder och private equity flyttats från periferin till att bli en central fråga för ekonomiexperter och politiska strateger. Det var Europeiska socialdemokratiska partiet som tog upp frågan om behovet av bättre lagstiftning för hedgefonder och private equity. Det gjorde vi för att alla handlingsprogram i EU kräver långsiktig investering, vilket i sin tur kräver långsiktig finansiering. Vi gjorde det för att vårt huvudsakliga mål borde vara att säkra hållbar tillväxt, skapa arbetstillfällen och garantera förutsägbarhet och långsiktig planering för familjer och företag.
Jag uppmanar alla ledamöter att stödja betänkandet. Det har antagits av en stor majoritet i utskottet för ekonomi och valutafrågor. Det kommer att bli ett stort steg framåt för parlamentet eftersom vi kommer att begära en rad lagstiftningsåtgärder från kommissionen i syfte att skapa transparens och ekonomisk stabilitet.
Det här är ingen lätt debatt. Det är sant att betänkandet inte alls är så långtgående som vi ville. Samtidigt kommer vi att uppnå mer än vad som verkade möjligt för ett par månader sedan. Den senaste tidens händelser på finansmarknaderna visar att vi har rätt.
Om ni, herr kommissionsledamot, beslutar er för att agera i förebyggande syfte och ta med mer än vad Europaparlamentet kräver i era lagstiftningsförslag, kommer vi inte att klandra er för det. Det är inte läge för att bråka om regleringsfrågan. För mycket reglering är inte bättre än för lite. Det är emellertid hög tid att agera, och det vet ni.
Tadeusz Zwiefka
(PL) Fru talman! De senaste årens händelser, de senaste månadernas till och med, och de insatser som enskilda länder och områden har gjort visar på den ökade betydelsen av transparens, inte bara för enskilda företag utan även för den ekonomiska utvecklingen i vissa länder.
Ett hinder för direkt reglering av hedgefonder är deras globala natur och möjligheten att flytta verksamheten till ett annat land. På så vis undkommer de kontrollen av att de följer nationell lagstiftning. Detta är den största anledningen till att alla internationella institutioner som arbetar med hedgefonder försöker påverka fondverksamheten via sina förbindelser med organ som är underställda lagstiftning, särskilt banker.
Problemen med transparens i EU gäller i första hand konvergens och anpassning av medlemsstaternas lagstiftning. Följande åtgärder bör genomföras för att komma till rätta med insynsproblemen: Upprätta enhetliga normer både för företagsinformation vid introduktion av aktier på marknaden och för bolagsrätt och företagsstyrning i samband med frågan om utgivarnas kollektiva ansvar för den information som lämnas i företagsrapporter. Förstärka styrelsemedlemmarnas oberoende. Införa normer för att inrätta kommittéer inom styrelserna. Lämna ut information om styrelsemedlemmarnas ersättning och öka investerarskyddet.
Att införa enhetlig reglering och förbättra villkoren för hedgefondernas fungerande och distribution på EU-nivå kan inverka positivt på dessa fonders utveckling inom EU. Att enskilda medlemsstater inför normer för hedgefonder bidrar däremot inte till att skapa en enhetlig gemensam marknad. Genom att upprätta gemensamma och tydliga grundregler underlättar man betydligt för distributionen av fondprodukter.
Kommissionen uppmanades att granska ramprinciperna för produkter som saknar enhetlig reglering, som till exempel hedgefonder, för att skapa en alleuropeisk marknad. Enligt kommissionens uppfattning finns det emellertid inte några särskilda argument för att införa EU-reglering för hedgefonder. Inget kunde vara mer felaktigt! Jag stöder föredragandens uppmaning till kommissionen att lägga fram en lagstiftningslösning om transparens för hedgefonder och private equity.
Andrzej Jan Szejna
(EN) Fru talman! Jag vill börja med att gratulera Poul Nyrup Rasmussen till arbetet med detta betänkande, som bygger på ingående analyser och stor kunskap om finansmarknaderna.
Båda dessa alternativa finansiella instrument som debatteras har ökat sin andel på den globala marknaden och bidrar till skapandet av nya arbetstillfällen.
Det viktigaste när det gäller den finanskris som vi med oro har bevittnat under den senaste tiden och som vi inte har lyckats bemästra är emellertid att garantera ekonomisk stabilitet.
Jag anser att det bästa sättet att öka den ekonomiska stabiliteten och samtidigt se till att det råder rättvis konkurrens mellan marknadsaktörerna är att öka tillsynen och öppenheten på rätt nivå, utan att skada den modell som baseras på innovativa marknadsstrategier.
Det finns faktiskt vissa normer över både nationell nivå och EU-nivå för finansmarknaden som direkt eller indirekt påverkar hedgefonder och private equity. Vi bör i vilket fall som helst sträva efter ett sammanhängande, icke-diskriminerande och konsekvent genomförande och tillämpande av dessa rättsnormer. Därför håller jag helt och fullt med Europaparlamentets rekommendationer till kommissionen att ytterligare arbeta med och lämna in förslag på lämplig lagstiftning.
Silvia-Adriana Ţicău
(RO) Jag vill gratulera föredraganden Poul Nyrup Rasmussen och anser att rekommendationerna i bilagan till hans betänkande är särskilt viktiga. Hedgefonder och private equity-fonder garanterar det kapital som krävs för att kunna möta efterfrågan på långsiktig finansiering av investeringar samt innovativa och ofta riskfyllda projekt. Denna verksamhet är emellertid mindre reglerad än banksystemets verksamhet. Det krävs lämplig insyn för att finansmarknaderna ska vara stabila och åtgärder måste vidtas för att undvika en omåttlig skuldsättning.
Under de senaste tio åren har pensionsfonder och försäkringsbolag tillhandahållit en tredjedel av det belopp som private equity-fonder har samlat in. Jag anser att det behövs ökad transparens, i synnerhet för pensionsfonder för att noga kunna utvärdera risken för olika investeringar. Jag vill påpeka att hedgefonder och private equity-fonder baseras på en tillväxtstrategi utformad för ett kortare tidsintervall än den form av investering som EU behöver.
Antolín Sánchez Presedo
(ES) Fru talman! Finanskrisen har visat att de olika finansiella aktörerna är sammanlänkade med varandra. Deras agerande har försvagat finansmarknaderna och den verkliga ekonomin, nämligen tillväxt och sysselsättning.
Av erfarenhet vet vi i Europa att öppna, konkurrenskraftiga och trovärdiga marknader inte är ett resultat av lyckliga omständigheter. Finansmarknadernas bräcklighet kräver politiskt agerande både på EU-nivå och på internationell nivå.
Det måste stå klart att innovation inte innebär att man imiterar gamla metoder för privatisering av vinster och förstatligande av förluster, och att diversifiering inte betyder att man överför kostnaderna för beslut som fattas av ett fåtal personer till hela samhället.
EU måste helt enkelt agera i den nuvarande krisen. Föredraganden Poul Nyrup Rasmussen har tagit initiativet och hans vision är förslaget att hedgefonder och private equity, vilka har tillgångar på över 4,5 procent av världens BNP, inte står utan ansvar gentemot samhället och måste underställas intelligent reglering och övervakning. Jag gratulerar honom och stöder hans betänkande. Jag stöder även Klaus-Heiner Lehnes betänkande om transparens.
Kostas Botopoulos
(EL) Fru talman! Med tanke på den komplexa och tyvärr mycket aktuella fråga som vi debatterar vill jag koncentrera mig på en enda sak: Finns det både ett konservativt och ett socialistiskt svar på frågan? Finns det både en konservativ och en socialistisk väg ut ur krisen? Precis som några av oss här i dag har sagt, så skulle många svara nej på den frågan. Vi måste alla komma överens om sådana tekniska och ekonomiska frågor tillsammans.
Bortsett från att de som säger detta nästan alltid tillhör högersidan, vill jag säga att skiljelinjerna här är mycket tydliga, vilket även framgår av betänkandena. Vilket är vänstersidans synsätt? Att marknaden inte kan reglera allt på egen hand och att det krävs statlig reglering, något som ibland till och med innebär förbud. Varför glömmer vi Katiforisbetänkandet? Enligt det ska kreditvärderingsinstitut endast tillhandhålla värdering, all annan verksamhet ska förbjudas, och transparens är viktigt för medborgarna, inte för marknaderna. I samband med detta måste vi tänka på att det krävs en särskild slags tillsyn för pensionsfonderna.
För att undvika en kris är det slutligen mycket viktigt att statliga ingripanden sker i rätt tid och inte för sent, som i Förenta staterna - vilket deras medborgare nu måste betala priset för.
Manuel António dos Santos
(PT) Fru talman! Jag håller helhjärtat med vad tidigare talare har sagt vid detta gyllene tillfälle skapat med hjälp av Poul Nyrup Rasmussens utmärkta betänkande. Det skulle dock ha varit ännu lägligare om det hade varit politiskt möjligt att lägga fram det för sex år sedan och det tror jag att Poul Nyrup Rasmussen håller med om. För sex år sedan försökte en del av oss att ta upp frågan om reglering av hedgefonder i Europaparlamentet, men en majoritet bestående av liberaler och medlemmar från PPE-gruppen förhindrade systematiskt den socialdemokratiska gruppen att införliva frågan i ett flertal debatter.
Vi befinner oss i en kris. En strukturell kris, som Joaquín Almunia säger. Det är en kris som ingen vet var den kommer att sluta och som vi inte kan blunda inför. Vi kan inte anta kommissionsledamot Charlie McCreevys ståndpunkt. Vi måste vara framåtriktade och överge den ekonomiska styrmodell som har reglerat både EU:s och övriga världens ekonomier under de senaste åren. Med tanke på Joaquín Almunias kommentar hoppas jag att kommissionen är beredd att göra detta. Det är vad Poul Nyrup Rasmussen föreslår i sitt betänkande och det är kommissionens plikt, jag upprepar plikt, att undersöka och noggrant följa det.
Mia De Vits
(NL) Fru talman! Många människor oroar sig för vad som kommer att hända med deras besparingar, något som inte nämnvärt tycks beröra kommissionsledamoten. Arbetstagarna har uppmanats att skaffa sig frivilliga tilläggspensioner, vilka ska vara säkrare och effektivare än statliga pensioner. Nu har de sina pengar i dessa pensionsfonder men fonderna är inte längre säkra.
Den nuvarande händelseutvecklingen är ett nederlag för dem som tror på helt fria marknadskrafter och kommissionsledamoten tillhör dem som tror på den fria marknaden. Så långt som det är möjligt ska det inte finnas för mycket reglering, sa han förra året här i kammaren och han säger det än i dag. Det är emellertid aldrig för sent för kommissionsledamoten att ändra sig. Vilka fler förebyggande åtgärder behövs egentligen enligt hans uppfattning? Följderna av att ha misslyckats med att agera i tid kommer vi att känna av under många år. Det är bättre att förekomma än förekommas.
John Purvis
(EN) Fru talman! Jag tror att kommissionsledamoten håller med mig om att den nya demonen tycks vara blankning. Jag skulle vilja be kommissionen att genomföra en undersökning i fallet med HBOS för att jämföra förekomsten av blankning med försäljningar gjorda av investerare med långsiktig inriktning - pensionsfonder, försäkringsbolag, privata investerare och fondansvariga - och ängsliga sparares och andra bankers uttag av insatta medel. Jag föreslår att vi tar fram lite fakta innan vi drar ännu en förhastad, och kanske felaktig, slutsats.
I sitt betänkande, där vår grupp för övrigt har bidragit med mycket, har Poul Nyrup Rasmussen använt HBOS och Northern Rock som argument för ytterligare reglering. Men HBOS och Northern Rock var banker. De var inte hedgefonder och private equity, utan var underställda bankregleringen och därmed även de obligatoriska kapitalkraven. Är det inte ironiskt att krisen har uppstått och spridits i den del av finansbranschen som antas vara mest reglerad? Se upp, Sarbanes-Oxley!
Victor Boştinaru
(RO) Ibland är vi, och i synnerhet vi politiker, fångade i en dogmatism som leder till katastrofala konsekvenser. För ett par år sedan skulle aldrig liberalismens anhängare, och särskilt inte nyliberalismens anhängare, ha trott att det som nyligen har hänt i Washington skulle kunna inträffa. De skulle ha tillbakavisat det med hänvisning till sin doktrin, men ändå inträffade det. Konsekvenser uppstår snabbt i dagens globaliserade värld, och de berör alla länder och alla ekonomier. Det som Poul Nyrup Rasmussen säger i sitt betänkande är att EU måste vidta åtgärder. Som ett resultat av omröstningen i Europaparlamentet är jag övertygad om att kommissionen kommer att uppmanas att ta sig an den här utmaningen, och att den kommer att göra detta. Det är en utmaning som inte bara påverkar livet för ett fåtal, utan för hela EU:s befolkning.
Margarita Starkevičiūt
(EN) Fru talman! För en tid sedan hade vi en het debatt om investmentbanker. Nu har investmentbankerna lämnat marknaden och vi är nöjda med de nuvarande reglerna för banksektorn. Samma fråga är relevant för hedgefonder. I den rådande situationen är hedgefonder inte längre hållbara och jag anser att vi behöver samma regler för alla investeringsfonder i stället för särskilda regler för hedgefonder. Med dessa regler, herr Rasmussen, hindrar vi faktiskt omstruktureringen av finanssektorn och förlusterna kommer att bli större. Det betyder att ni i slutändan inte kommer att kunna skydda de vanliga människor som ni vill skydda.
Charlie McCreevy
ledamot av kommissionen. - (EN) Fru talman! För att stödja sitt argument gjorde en av de föregående talarna ett påpekande om att folk inte ska förblindas av sin egen dogmatism, men jag är säker på att han inte avsåg att uttalandet skulle användas emot honom själv.
Det svåra i den här debatten är att försöka åstadkomma en välavvägd lösning på de problem vi har. Generellt sett anser jag att betänkandet har förbättrats avsevärt sedan Poul Nyrup Rasmussen presenterade de första idéerna, och att det är ett verkligt försök att på ett balanserat sätt ta itu med hela det här området. Men flera av dem som har bidragit till debatten i parlamentet vill ta itu med detta på ett obalanserat sätt, vilket inte återspeglar betänkandets innehåll.
En del personer, i synnerhet flera av dem som förespråkar den ena sidan av argumentet, ser det rådande finanskaoset och de uppenbara svårigheterna som en utmärkt chans att reglera bort allting. Den stora faran på ett nationellt plan, men särskilt på EU-nivå, är att man kommer att hantera detta på ett mycket obalanserat sätt.
Jag anser att John Purvis satte fingret på problemet då han påpekade att den enorma ironin med den här finanskrisen är att den hårdast reglerade sektorn, nämligen bankerna, har försatt både sig själva och oss andra i avsevärda svårigheter. Det var inte alls verksamhet med private equity eller hedgefonder som orsakade de här problemen. Många av dem gjorde faktiskt stora förluster på grund av händelser på andra områden.
Jag tar till mig det som John Purvis sa om att undersöka hur blankning, i jämförelse med långsiktig försäljning av långsiktiga investerare, bidrog till några av dessa institutioners fall. Jag misstänker att John Purvis redan vet svaret ungefär lika väl som jag, vilket är att det i de två fall han hänvisar till inte är den kortsiktiga försäljningen som kommer att visa sig vara problemet. I stället var det långsiktiga investerare som med rätta gjorde sig av med långsiktiga placeringar, eftersom de kände av att vissa institutioner inte hade en solid finansiell grund.
Hur som helst, så anser jag att Poul Nyrup Rasmussens och Klaus-Heiner Lehnes betänkanden som de har presenterats, är ett genuint försök att se på alla de här områdena på ett balanserat sätt. Det är jag beredd att göra. Under ett antal månader, nästan ett år nu, har jag signalerat att jag kommer att göra något gällande kreditvärderingsinstituten. Så tidigt som i november, december förra året påbörjade jag processen genom att skriva till EVTK för att ställa ett antal frågor. Till sist nu i år fick jag rapporter från dem, och även från ESME och andra institutioner. När jag mottagit allt detta, kommer jag om ett par månader att lägga fram ett förslag i parlamentet och i rådet. Det hänvisas särskilt till kreditvärderingsinstitut i Rasmussenbetänkandet.
Jag har i mer än ett år gjort ansträngningar för att tillföra någon form av struktur till idén om ett tillsynskollegium, eller ett bättre regelsystem för gränsöverskridande finansiella institutioner.
Den som har följt den här debatten är fullt medveten om att det inte har funnits någon allmän överenskommelse mellan medlemsstaterna, eller ens något i närheten av en sådan. Betänkandet om förslaget, dvs. Solvens II-direktivet, med Peter Skinner som föredragande, behandlas just nu av utskottet för ekonomi och valutafrågor. De idéer som jag presenterade där om gränsöverskridande kontroll av försäkringsbolag och en avsevärd skärpning av kontrollen, har stött på ansenligt motstånd från ett flertal medlemsstater och ett flertal parlamentsledamöter, vilka påverkar tillsynsmyndigheternas åsikter, och åsikterna i de egna medlemsstaterna. Trots att parlamentet huvudsakligen förespråkar en förbättrad gränsöverskridande kontroll så återgår ledamöterna till att företräda sina nationella intressen när frågan dyker upp om vad jag bör göra för att skapa en mer sammanhängande strategi för gränsöverskridande kontroll.
Så låt oss visa lite ärlighet i den här debatten och i alla andra debatter.
När det gäller kapitalkravsdirektivet, vilket de som följer det här i ekonomiutskottet känner till, så lämnades ett antal områden kvar. Vi sa att vi skulle ta itu med dem i det ändrade kapitalkravsdirektivet på hösten 2008. Det är nu mer än ett år sedan, till och med arton månader sedan.
Till detta har vi således tillfogat andra avsnitt, till exempel gränsöverskridande tillsyn över finansiella grupper, eftersom vi till sist för ett par månader sedan fick en sammanfattning om detta från Ekofinrådet. Jag har signalerat vad jag avser att göra när det gäller ”originate and distribute”-modellen. Det ligger i stort sett i linje med vad jag sa att jag ville göra för några månader sedan, och jag har lagt fram några förslag. Detta återspeglas i Poul Nyrup Rasmussens betänkande, vilket mer eller mindre är samma tankar som jag har i frågan. Men jag vill påpeka en sak för er innan frågan behandlas av det berörda utskottet. Om tidigare tendenser håller i sig kommer många parlamentsledamöter att företräda de egna medlemsstaternas ståndpunkter, vilka skiljer sig stort från de förslag som jag har lagt fram i det här avseendet.
Men vi vet inte hur resultatet blir innan vi ser det med egna ögon. Det är ingen mening med att ledamöterna först stöder Rasmussenbetänkandet i de här frågorna och sedan, när dessa frågor behandlas av parlamentet i form av förslag - förslag som jag kommer att lägga fram under de kommande månaderna, vilket jag sa att jag skulle göra för flera månader sedan - intar nationella ståndpunkter och företräder de egna bankernas och regeringarnas synpunkter. Det är inte särskilt lyckat.
Jag ber er än en gång att inta en någorlunda rationell och samstämmig hållning. Jag respekterar personer med konsekventa åsikter i den här frågan: de som säger att de inte tycker att det är en särskilt bra idé, och står för den åsikten här i parlamentet och även när frågan tas upp i utskottet.
De jag har svårt för är däremot dem först är positivt inställda till förändringar inom några av dessa områden generellt sett, men som sedan när det gäller enskilda förslag mer eller mindre återgår till att företräda den egna medlemsstatens eller de nationella institutionernas ståndpunkt.
Den här staden är troligen högkvarter för världens lobbyindustri. Under årens lopp har jag hört olika siffror om huruvida det finns fler lobbyister här än på Capitol Hill i Washington, men det skiljer i alla fall inte mycket.
Några av de förslag som jag lägger fram, vilket jag signalerade att jag skulle göra för en tid sedan, har nu offentliggjorts (det har genomförts samråd, dokumenten har funnits tillgängliga och alla känner till några av förslagen på de berörda områdena). När dessa förslag inom mycket kort läggs fram inför parlamentets ledamöter undrar jag därför om alla ledamöter som så starkt har förespråkat förbättringar mer generellt även kommer att stödja förbättringar när vi börjar diskutera detaljfrågorna.
Vi har noga noterat de punkter som lyfts fram i både Poul Nyrup Rasmussens och Klaus-Heiner Lehnes betänkanden. Som jag tidigare lovat så kommer vi att besvara dessa punkter mer detaljerat i enlighet med ramavtalet. Jag tror att det var för ett par månader sedan som Poul Nyrup Rasmussen frågade mig om vi skulle kunna svara vid årsslutet, och det jag lovade honom att vi skulle kunna.
Men som svar till den talare som sa att alla måste undvika att förblindas av sin egen dogmatism, så tror jag att han hänvisar till den andra sidan av argumentet. Jag uppmanar personerna på den sidan av kammaren att inte heller förblindas av sin egen dogmatism.
Poul Nyrup Rasmussen
föredragande. - (EN) Fru talman! Jag tackar mina kolleger och även kommissionsledamoten för debatten.
Innan jag för min del avrundar debatten om betänkandet, vill jag säga till min kollega John Purvis att det är sant att bankerna är reglerade, men produkterna som orsakade alla de problem vi nu står inför är inte reglerade, och det fanns ingen reglering för att lägga undan så mycket av vinsten från balansräkningen som man faktiskt gjorde. Så svaret är att vi behöver bättre reglering och att vi behöver reglering även för produkterna.
För att undvika missförstånd skulle jag vilja säga till Margarita Starkevičiūtatt jag inte talar om reglering av enheten utan om att reglera verksamheten. Vi vet att hedgefonder och private equity i verkligheten ofta ändrar sin juridiska sammansättning och att det finns många exempel på detta. Investmentbankerna har själva bedrivit verksamhet med private equity-fonder. Det är alltså verksamheterna vi måste ändra på, och det är det viktigaste i det här betänkandet.
Jag vill betona en grundläggande sak för kommissionsledamot Charlie McCreevy, som varken har med dogmatism eller något annat att göra, och det är att vi i den första punkten i vårt betänkande understryker att regleringen måste gälla alla finansiella aktörer. Det grundläggande syftet med det här betänkandet är att vi, för första gången i EU:s lagstiftande historia, vill ha en gemensam och heltäckande reglering baserad på tanken om lika villkor där ingen stängs ute, men som med en unik reglering omfattar alla finansiella aktörer. I betänkandet står uttryckligen ”inklusive hedgefonder och private equity”. Sedan säger ni till mig och resten av parlamentet att ni håller med oss, men inte när det gäller hedgefonder och private equity. Vad är det vi talar om här? Under tre år har jag diskuterat huruvida private equity eller hedgefonder ska omfattas av reglering eller inte. Före finanskrisen sa ni att det inte var nödvändigt: de är bättre på att reglera än någon regering, så låt dem göra arbetet. Nu säger ni att de inte är medskyldiga till finanskrisen, och att vi inte ska ingripa för att reglera hedgefonder och private equity.
Herr kommissionsledamot! Ni talade om lobbyism här i Europaparlamentet. Jag kan intyga att många företrädare för hedgefonder, lobbyorganisationer och private equity-fonder är här varje dag, varje natt, hela tiden. Men jag anser att parlamentet nu måste insistera på att kommissionen, som är ni, lägger fram ett förslag om en heltäckande reglering före årsslutet. I första punkten i vårt betänkande förklarar vi att vi avser alla finansiella aktörer.
(Applåder)
Klaus-Heiner Lehne
föredragande. - (DE) Fru talman, mina damer och herrar! Så stor är insynen i fonderna att välutrustade kreditvärderingsinstitut, ännu mer välutrustade bankledningar och något sämre utrustade tillsynsmyndigheter inte längre vet vad som pågår. Så transparenta är saker och ting! Det är en självklarhet att vi behöver agera i frågan och det behöver ingen ytterligare motivering.
Herr kommissionsledamot, ni tog upp frågan om effekten av blankning. Det handlar inte om huruvida de som ägnar sig åt blankning blir förlorarna. Poängen är vad de har satt i rörelse och den skada detta kan ha orsakat. Det handlar om hur deras handlande påverkar andra. Det är just därför som reglerare i ett flertal länder har reagerat.
Som flera ledamöter har påpekat, det handlar om vanliga människor, om pensionärer och skattebetalare. Jag måste än en gång betona att vi nationaliserar förluster och det kan inte vara rätt.
Mitt betänkande innehåller liksom Poul Nyrup Rasmussens ett flertal mycket specifika förslag. I mitt fall handlar de främst om bolagsrätt, och det är relativt enkelt att utarbeta och genomföra förslag kring dessa frågor. Det enda som egentligen behöver göras är att komplettera de redan existerande reglerna. Men det handlar inte alls om diskriminering av olika hedgefonder.
Vi har nu en situation i EU, och det är ingen som påstår något annat, där dessa alternativa finansiella instrument regleras av nationell lag. Men på vissa håll regleras de på mycket olika sätt. Det vore därför logiskt att införliva dem alla i en europeisk finansmarknad och reglera dem enhetligt. Nu när vi redan har diskuterat frågan i tre år, och redan har expertutlåtanden från när kommissionen behandlade frågan och vi höll utskottsutfrågningar, anser jag att det vore meningslöst och ett slöseri med tid att efterfråga fler expertrapporter. Det finns ett verkligt behov av att vidta ordentliga, praktiska åtgärder. Situationen kräver att vi agerar.
Låt mig också göra en kommentar om statlig finansiering. Jag är helt överens med er. Vi behöver statlig finansiering, och på längre sikt kommer vi också att behöva statliga medel från länder utanför EU. Annars kommer det troligen i det långa loppet att bli omöjligt att finansiera kostnaderna för EU:s infrastruktur. I den frågan har ni säkert också stöd från utskottet för rättsliga frågor, även om det inte är direkt kopplat till det vi diskuterar i dag. Vi har alltid stått bakom de initiativ som kommissionen har tagit på det här området, och det kommer vi att fortsätta göra.
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
Omröstningen äger rum i morgon.
Skriftlig förklaring (artikel 142)
Corina Creţu  
skriftlig. - (RO) Det råder ingen tvekan om att bristen på transparens gällande hedgefonder och private equity har förorsakat den rådande ekonomiska krisen. Detta är en av flera faktorer som har lett till att det är omöjligt att göra en exakt analys av skuld- och lånebalansen hos många finansiella institutioner. Dessa finansinstitutioner har ödelagt ekonomier och gjort aggressiva uppköp i åratal, utan hänsyn till ekonomiska konsekvenser på lång och på något kortare sikt, och även utan hänsyn till de sociala konsekvenserna av deras verksamhet. Lockade av möjligheten till kortsiktiga vinster, orkestrerade de kollaps och försäljning av hela företag, splittrade nationella ekonomier och lekte med valutamarknader, utan minsta hänsyn till transparens och regler. Det är tydligt att dessa fonder måste regleras och att en lämplig nivå av transparens måste införas. Det är nödvändigt inte bara för stabilitet, välstånd och välfungerande finansmarknader, utan även för att minska den risk som hotar unga finansmarknader som befinner sig i ett tidigt stadium och därför saknar stabilitet, till exempel i utvecklingsländer. Krisen har visat hur farliga konsekvenserna av laissez-faire är, och hur viktigt det är att se till att det råder insyn i den finansiella verksamheten i framtiden.
Daniel Dăianu  
skriftlig. - (RO) Jag vill berömma föredraganden för att han ihärdigt fullföljt en fråga trots hårt motstånd från olika intressen. Den djupnande finanskrisen har strukturella orsaker som är kopplade till en enorm överexpansion av finansiella transaktioner under det senaste årtiondet. Dessa har varit grundade på en felaktig värdepapperisering, vårdslöst risktagande, oaktsamhet och dåliga kunskaper om systemrisker. Problemet med hedgefonder i synnerhet, är att de bidrar till ökade systemrisker. Påståendet att det är investerarnas pengar som står på spel är bara en liten del av sanningen. En mycket hög skuldsättningsgrad och fokus på kortsiktig vinst ökar överskridandet. Ännu värre, den spekulativa naturen av sådana operationer ger upphov till instabilitet som i sin tur kan skada den finansiella stabiliteten, vilket den rådande krisen tydligt visar. Det är en god idé att inkludera hedgefonder (och private equity-fonder) i de finansiella enheter som ska regleras. Skuldsättningsgraden får inte vara obegränsad. Likaså borde hedgefonderna förse reglerings- och tillsynsmyndigheterna med all information rörande sina transaktioner.
