
McNally
Fru talman! En ordningsfråga. Jag vill meddela kammaren nyheten om nedläggningen av en bilfabrik i Luton i Förenade kungariket, som innebär att tusentals arbetstillfällen går förlorade. Jag är säker på att kammaren är intresserad av att höra om detta senaste exempel på industrins nedgång i Europa.

Talmannen
Jag noterar det.

Konkurrensen inom postsektorn
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0361/2000) av Ferber för utskottet för regionalpolitik, transport och turism om förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring av direktiv 97/67/EG för att ytterligare öka konkurrensen inom
postsektorn i gemenskapen (KOM(2000)0319 - C5-0375/2000 - 2000/0139(COD)).

Atkins
Fru talman! En ordningsfråga. Om vi skall diskutera denna viktiga fråga i dag, är det nödvändigt att vi har tillgång till de ändringsförslag som har lagts fram på de olika språken, så att vi vet vad det är vi diskuterar. De är inte tillgängliga. Jag försökte få tag i dem i går kväll och det första jag gjorde i morse. Sakernas tillstånd ter sig i mina ögon omöjligt, när vi diskuterar en mycket viktig fråga med ändringsförslag som har kommit in sent, tillsammans med dem som har behandlats i utskotten, och vi inte har tillgång till dem på våra modersmål.

Talmannen
Herr Atkins! Sessionstjänsten har meddelat mig att tidsfristen går ut först den här veckan. Enligt den skulle översättningarna kunna komma efter, trots denna ganska intensiva och svåra tidsplan. Jag betvivlar ändå inte att kammaren har haft möjlighet att granska varje ändringsförslag i detalj, och anser det därför möjligt att fortsätta debatten om detta betänkande. Under alla omständigheter kommer kollegerna att få tillgång till samtliga översättningar inför omröstningen.

Savary
Fru talman! Jag vill ta upp samma ordningsproblem som Atkins hänvisade till. Det förefaller inte normalt att en diskussion inför en omröstning är en diskussion om ändringsförslag. Vi har diskuterat dem i utskottet. Dessutom fick jag ändringsförslagen i går, och anser att vi i dag är inbjudna till en allmän diskussion. I morgon har vi gott om tid för att rösta om de ytterligare ändringsförslag som kommer att ha lämnats in i sista stund av samtliga grupper. Denna viktiga fråga - som är central för utskottet - bör enligt min mening debatteras i dag.

Talmannen
Det är mitt förslag, herr Savary.

Jarzembowski
Fru talman! Jag tror att vi i dag måste diskutera den här frågan, eftersom vi alla är inställda på det och väntar på att debatten skall börja. Jag tillbakavisar kollegan Savarys argument. Det är oerhört i sig att vi skall diskutera en fråga utan att ha ändringsförslagen.
Jag tycker allt att det är viktigt att vi vet vilka kolleger som har lämnat in vilka ändringsförslag! I den bemärkelsen måste det vara ett undantag att vi för en debatt utan att ändringsförslagen föreligger. Det är ett ytterst ovanligt förfarande, och där har Sir Atkins i princip rätt! Nu har vi ändå kommit så långt att vi tyvärr inte kan skjuta upp debatten längre. Därför ber jag er, fru talman, att vi inleder debatten, men jag ber att vi fastslår att ett sådant förfarande, att inleda en debatt utan att vi känner till ändringsförslagen, är ett mycket ovanligt förfarande!
(Applåder)

Talmannen
Jag delar era synpunkter. Det som är bra med kammarens metod är att vi kan diskutera med kännedom om samtliga handlingar och ändringsförslag. Men som ni påpekade anser jag att vi under nuvarande omständigheter kan inleda debatten i normal ordning, och föreslår därför att ordet går till föredraganden, Ferber.

Ferber
Fru talman, herr kommissionär, kära kolleger! Vi ville egentligen att julposten först skulle delas ut, att alla skulle skicka sina julkort, att de skulle komma fram överallt, för då skulle vi nu i januari haft gott om tid att diskutera postsektorn. Att debatten skall äga rum i dag har en majoritet i parlamentet beslutat, och därför måste den också göra det.
När vi talar om posten är det tre saker vi bör tänka på. Det som har överraskat mig något som föredraganden i de senaste månadernas debatt är att vi har förlorat dessa tre saker ur sikte. För det första: Vi måste se till att vi får till stånd förmånliga priser för posttjänster. För det andra måste vi se till att kvaliteten är hög och för det tredje att vi kan säkra tillhandahållandet av posttjänster inom hela Europeiska unionens territorium.
Det är de krav som medborgarna i Europa med all rätt ställer på oss. För att kunna åstadkomma det har vi fått ett förslag från kommissionen i enlighet med direktivet som antogs 1997. Det handlar om att granska hur många monopol som krävs för att garantera dessa förutsättningar - i synnerhet tillhandahållandet av tjänster inom hela territoriet - och hur stor konkurrens som samtidigt är möjlig. Jag har alltid ansett att vi med posten bör gå tillväga på följande sätt: så stor konkurrens som möjligt, så många monopol som är nödvändiga. Jag tror att det är en tanke som bör fördjupas. Jag beklagar verkligen att det inte framgår tydligt av alla de undersökningar som kommissionen har gjort inom postsektorn de senaste åren, hur många monopol som krävs för att säkra tillhandahållandet av posttjänster inom hela territoriet. Det skulle ha underlättat föredragandens och säkert även parlamentets arbete. Då skulle var och en ha kunnat välja ut det den själv ansåg var viktigt ur alla de undersökningar som har gjorts.
Vad handlar det nu om rent konkret? Det handlar om hur många monopol vi behöver. Kommissionen har föreslagit monopol för alla brev under 50 gram. Vi har i utskottet enats om en kompromiss: alla brev under 150 gram. Kommissionen har föreslagit att den utgående posten skall avregleras fullständigt. Vi har i det ansvariga utskottet enats om en kompromiss, nämligen att låta den utgående gränsöverskridande posten vara föremål för monopol inom samma pris- och viktgränser. Kommissionen har föreslagit att rättssäkerhet skall införas på området speciella tjänster, något som är förståeligt med tanke på de problem som föreligger i synnerhet i generaldirektoratet för konkurrens. Vi har i utskottet enats om att låta frågan om speciella tjänster förbli så som den har fastslagits i direktiv 67/1997.
Kommissionen har föreslagit att en översyn av direktivet skall ske år 2004. Vi har i utskottet föreslagit att det skall ske ett år tidigare. Vi kom också överens om att tidsfristen för direktivet skall behållas. Redan 1997 i den slutliga omröstningen om det senaste direktivet sade jag till dåvarande kommissionär Bangemann: Om man skall nämna något positivt med det gamla direktivet är det att det finns ett slutdatum, att direktivet någon gång slutar att gälla! Jag tror att det är bra om vi fortsätter på samma sätt, eftersom det utövar de påtryckningar på marknaderna som krävs för att åstadkomma det folk förväntar sig av oss. Vi medborgare betalar ständigt för detta monopol i form av alldeles för dyra frimärken i hela Europeiska unionen! Kvaliteten inom postsektorn har inte förbättrats de senaste 500 åren!
Allt detta måste vi fundera på, och det är inte postsektorns uppgift att skapa sysselsättning i hela territoriet, utan postens uppgift är att skicka brev från punkt A till punkt B. Om vi skulle koncentrera oss på postens huvudsakliga uppgift och att en förnuftig successiv öppning av marknaderna äger rum - inte plötslig utan successiv, och kommissionens förslag hade gjort det, vi i utskottet har däremot kommit överens om något annat - då hade vi absolut kunnat garantera det som måste garanteras. Jag vill be att ni ställer er bakom den kompromiss vi har uppnått i utskottet.
(Applåder)

Marinho
Fru talman! Utskottets yttrande, vilket jag har äran att föredra, och som antogs av en mycket stor majoritet, inför begränsningar för den snabba avregleringen av postsektorn och väljer en stegvis ökning av konkurrensen och under kontrollerade former, utan snedvridningar av marknaden som missgynnar kunder och användare av tjänsterna och de nationella samhällsomfattande postföretagen. Därför anser vi att marknadsöppningen måste ske i samklang med artikel 16 i fördraget, som värderar den traditionella postservicen som en service av allmänt intresse, och beaktar dess plats i unionens gemensamma värden och den roll det spelar för att främja den sociala och geografiska sammanhållningen, och den bör därför verka utifrån principer och villkor som skapar förutsättningar för att kunna utföra sina uppdrag.
Vi pekar naturligtvis på svagheterna i förslaget till direktiv, och kräver att avregleringens ekonomiska och sociala effekter redovisas och att en utvärdering genomförs av företagens ekonomiska effektivitet och kvalitet för att parlamentet säkert och tydligt skall kunna fatta beslut.
Utan att ifrågasätta moderniseringen och konkurrensutsättandet av alla postföretag, måste medlemsstaterna fortsätta att skydda sina nätverk av postkontor med personlig betjäning i landsbygdsområden, en faktor som minskar avstånden från de perifera områdena till beslutscentrumen och därmed är nödvändig för den sociala sammanhållningen av de minsta samhällena och landsbygden. Utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden var mer krävande när det gäller prisgränsen för de tjänster som omfattas av monopol, men har samma krav som förslaget angående en viktgräns på 150 gram och det förkastar också de 50 gram som förslaget till direktiv innehåller. Skillnaden mot betänkandet är en simpel detaljfråga som ryms inom ramen för den parlamentsförhandling som också leds av föredraganden Ferber. Man ser också till att den gränsöverskridande posten behålls som monopol i postföretagen, och i det fall man kommer att ta ut mervärdesskatt på posttjänster, skall denna tas ut till reducerad skattesats för att inte få prisökningar på frimärken i gemenskapen. Mitt utskott förkastade klart begreppet om speciella tjänster, som jag anser syftade till att tömma de allmänna tjänsterna på alla lönsam verksamhet, och lämna verksamhet där kostnaderna överstiger priset, och man införde de så kallade nya tjänsterna som skulle gå att avreglera, dessa definieras som " sådana som de som tillhandahåller samhällsomfattande tjänster inte tar på sig eller har en naturlig skyldighet att utföra" .
Herr talman! Det finns mycket mer att säga, men jag nöjer mig med att tillägga att det är sällan vi har haft en sådan här politisk samklang mellan de olika utskott som avger yttranden i parlamentet om ett problem. Postföretagen, liksom skolan, vägarna, broarna, utgör en del av den europeiska kulturens landskap och vår gemensamma civilisationsuppfattning. Parlamentet står naturligtvis på dessa värdens sida och kommer att fortsätta att försvara dem.

Savary
från utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi. (FR) Fru talman! Jag vill först hedra alla våra kolleger som har arbetat mycket i den här frågan, och särskilt huvudföredraganden för utskottet för regionalpolitik, transport och turism, Markus Ferber, som har visat en aktningsvärd känsla för kompromiss och balans.
Utskottet för industrifrågor har, vilket påpekades för en stund sedan, också lämnat in ett antal ändringsförslag och nyanseringar i förhållande till kommissionens förslag. Det är väl känt att det i realiteten finns två visioner om det som kallas allmännyttiga tjänster, visioner som här står i motsats till varandra och som jag hoppas en dag kommer att kunna förlikas. Enligt den första visionen kan allmännyttiga tjänster bara fungera i Europa om de omvandlas till marknader, dvs. om man ger den privata sektorn det kapital av infrastruktur och kunnande och de nät som har förvärvats med stort tålamod, i vissa fall i den offentliga sfären. Och i fallet med postväsendet har den utvecklingen nästan överallt skett inom det offentliga. Enligt den andra visionen bör man inte ställa ålderdomligt mot modernt, om sektorn nu skall utsättas för konkurrens. Konkurrensutsättningen bör genomföras inom ramen för rättsstatens Europa, ett Europa där man garanterar medborgarna - särskilt de som har störst svårigheter - ett minimum av rättigheter som kan anses vitala.
Naturligtvis tillhör posten dessa rättigheter, för posten - det har vi nyss kunnat se - är inte en helt vanlig allmän tjänst. Det är en allmän tjänst där den mänskliga dimensionen är mycket viktig, där den sociala dimensionen är mycket viktig; en allmän tjänst där nätet kan utgöra det sista bandet med demokratiska institutioner, som i besvärliga områden, t.ex. missgynnade stadsdelar. Det är också en allmännyttig tjänst som har en framstående geografisk dimension. Av alla dessa skäl får posttjänsterna inte behandlas som vilka varor som helst; de posttjänster som skall konkurrensutsättas och som med avseende på många produkter redan till stor del är utsatta för konkurrens, och som dessutom konkurrerar med den nya tekniken och konsumenternas nya förväntningar - på den punkten är vi överens.
Det är således naturligt, och därom är vi alla överens, att man definierar en samhällsomfattande tjänst, dvs. en tjänst som erbjuds till alla och överallt i landet. Men vad man inte får godta, det är att kostnaden skall vara densamma i alla länder i förhållande till geografisk och demografisk mångfald. Det som skulle kunna godtas för Nederländerna eller Malta, dvs. ett reserverat område begränsat till 50 gram, är inte möjligt att tillämpa i Grekland eller Frankrike, på grund av dessa länders geografi. Det är skälet till att jag personligen glädjer mig åt att vi som en kompromiss har fastställt viktgränsen för minimipriset till 150 gram.
Den samhällsomfattande tjänsten måste slutligen vara utvecklingsbar. Det finns ingen anledning till att den tjänst som erbjuds folken inte skall omfatta alla tekniska och ekonomiska framsteg. Det faktum att man avskaffar speciella tjänster tror jag därför är ett framsteg mer än ett klargörande. Till sist är det inte möjligt att godta ett nytt datum för en avreglering så länge det inte finns någon föregående utvärdering. Det har varit det stora missförståndet i den här debatten. Kommissionen borde ha gett oss en utvärdering av vilka konsekvenser avregleringens olika faser får. Det har den inte gjort. Det måste den ovillkorligen göra nästa gång.

De Rossa
Fru talman! Jag välkomnar det faktum att vi i utskottet lyckades nå en balanserad kompromiss i denna fråga, och jag hoppas att parlamentet i morgon kommer att anta den ståndpunkten i allt väsentligt.
Som svar till Ferber och hans argument att postföretag inte har någon skyldighet att skapa jobb, vill jag säga att jag håller med honom men att jag anser att vi har ett ansvar att skapa en miljö där företag som postföretag kan tillhandahålla bra, effektiva, samhällsomfattande posttjänster och att säkerställa att de jobb som därigenom skapas är högkvalitativa jobb. Det är vårt ansvar.
Det finns ingen som påstår att posttjänsterna inte skall förändras över huvud taget. Tekniken och förändrade marknader kommer i alla händelser att driva på förändringarna. Jag instämmer i det allmänt uttalade målet om en gradvis och kontrollerad förändring; men jag håller inte med om att kommissionens förslag på något sätt är kontrollerat eller gradvis. Kommissionens förslag går i mina ögon för långt, för snabbt, och det skulle i själva verket leda till att vissa nationella tillhandahållare av samhällsomfattande tjänster slogs ut. Jag vet av egen erfarenhet i Irland att den irländska posten skulle slås ut. 46 procent av dess intäkter skulle utsättas för konkurrens. Den skulle inte kunna överleva i en sådan miljö; den skulle inte kunna tillhandahålla samhällsomfattande tjänster i Irland; den skulle inte kunna bibehålla det nuvarande antalet lokala postkontor till följd av en sådan konkurrens.
Jag ber kommissionen att ompröva sin ståndpunkt och godta parlamentets ståndpunkt. Men i synnerhet uppmanar jag medlemsstaterna i rådet att överväga sin ståndpunkt; och det oroar mig ganska mycket, att den irländska regeringen, trots det faktum att medlemmarna i regeringspartiet i Irland stöder kompromisståndpunkten här i parlamentet, inte stöder den ståndpunkten.

Jarzembowski
Ärade fru talman, ärade herr kommissionär! Jag vill börja med att tacka vår kollega Markus Ferber å min grupps vägnar, för att han har eftersträvat kompromisser i utskottet och funnit dem. Ni vet hur komplicerad denna fråga är, den är ju ideologiskt belastat, ibland från båda håll. Därför bör vi tacka honom för att han har vunnit en bred majoritet för en förnuftig kompromiss.
Vår grupp håller med kommissionären och även Europeiska rådet i Lissabon - inte i Nice - om att ytterligare steg krävs för öppnandet av marknaden för posttjänster. Konkurrensen kommer även inom postsektorn att göra att vi får en effektivare och billigare service för konsumenterna. Min grupp anser dock att vi som gemenskap och medlemsstater givetvis också måste ombesörja ramvillkoren för samhällsomfattande posttjänster.
Men, herr Savary, det är en uppgift för de samhällsomfattande posttjänsterna att erbjuda typiska posttjänster till rimliga priser även inom hela territoriet. Det är inte de samhällsomfattande posttjänsternas uppgift att arrangera vård och psykologisk rådgivning för medborgarna! För att möjliggöra samhällsomfattande tjänster reserverar vi ett område för monopolföretag. Det innebär att vi medvetet och som ett undantag utesluter konkurrensen. Ett sådant uteslutande får endast gälla posttjänsterna och inte medborgarservicen, samhällstjänster eller liknande. Där saknas det rättsliga grunder för ett uteslutande av konkurrensen.
Om en stat vill ha ett nät för medborgarservice som täcker hela territoriet skall den betala för det, men jag som frankerar ett brev skall inte med mitt frimärke tvingas finansiera medborgarservice i Frankrike eller i andra länder. Det skulle verkligen vara att överdriva de samhällsomfattande tjänsterna. Därför, samhällsomfattande tjänster skall garanteras, ja, och för att uppnå det måste vi utesluta ett visst konkurrensområde. Den stora striden i utskottet och här i parlamentet är: Hur stort måste det område vara som vi utesluter från konkurrens, för att vi skall kunna möjliggöra vettiga samhällsomfattande posttjänster? Jag anser att den kompromiss om brev på 150 gram som vi nu har uppnått samt de övriga kriterierna är lämpliga som ett nästa steg. Därför kommer även en majoritet av min grupp att godta den kompromissen.
Naturligtvis kommer situationerna i praktiken att variera. Jag kan nämna ett exempel: Det belgiska postverket kan inte göra anspråk på att betjäna en stat av enorma mått. Det belgiska postverket kan inte göra anspråk på att vara avlägset beläget. Posttjänsterna är ändå katastrofala, trots att de sker inom ett monopoliserat område. Vi släpper därför nästa steg fritt, och herr kommissionär - det är ju vår andra begäran - vi vill innan den 31 december ha en rapport om nästa steg som vi skall ta, för att mellan parlamentet och rådet kunna fatta beslut om ytterligare steg mot ett öppnande av marknaden, och jag hoppas att ni år 2003 kan lägga fram en tydlig utvärderingsrapport, så att vi kan påbörja nästa steg!

Simpson
Fru talman! Även jag vill tacka föredraganden, Ferber, och mina kolleger i utskottet för deras hårda arbete med denna dossier. Det har inte varit en lätt dossier att arbeta med, och den har inte jäktats fram eller behandlats felaktigt. Den är utmärkt.
I det tidigare direktivet från 1997 efterlyste man att marknaden skulle " liberaliseras gradvis och under kontrollerade former" . Vad kommissionen fick fram under detta år var varken gradvis eller kontrollerat. Vad den fick fram var, med Neil Armstrongs, den berömde amerikanske astronautens, ord " ett jättesprång för mänskligheten" , i det att de gick från 350 gram till 50 gram i ett slag. Även om detta kanske välkomnas i vissa delar av kammaren, skulle det få en förödande effekt på posttjänsterna i hela Europeiska unionen. Vi måste denna förmiddag undersöka vad de förslag som kommissionen lade fram skulle ha inneburit.
Vi måste också betona något som Jarzembowski tog upp: så många undersökningar har genomförts av kommissionen, men ändå har vi aldrig sett dem. En kommissionär talade inför utskottet och sade att de skulle läggas ut på Internet - vi har inte sett dem! Ändå förväntas vi följa kommissionens riktlinjer utan att ha fått se dessa så kallade undersökningar. Anledningen till att vi aldrig fick se dessa undersökningar var att de sociala effekter som nämndes i dem - effekterna på posttjänsterna - helt enkelt inte föll kommissionen i smaken. En begränsning av de samhällsomfattande tjänsterna - själva kärnan i postsektorn - till 50 gram skulle allvarligt äventyra de nationella postoperatörernas förmåga att tillhandahålla samhällsomfattande tjänster till rimligt pris till människor, oavsett var de bor. Det är den springande punkten.
Jag säger inte att människor som bor i städer bör få en bättre service än människor på landsbygden. Jag tänker inte ge gamle Florus Wijsenbeek vatten på hans kvarn: Varför skall vi dela ut brev där uppe? Folk får väl koppla upp sig på Internet! Det är anledningen till att han inte längre finns bland oss.
Med andra ord, vad kommissionen föreslår, med stöd av somliga här i kammaren, kommer i mitt eget land att leda till en försämring av servicenivån, i synnerhet på landsbygden. Ni kan glömma den dagliga garanterade utdelnings- och hämtservicen. Ni kan glömma en enhetlig avgift: zonprissättning kommer att införas. Med andra ord kommer människor på landsbygden att betala mer. Arbetstillfällen kommer att gå förlorade. Jag är ledsen, Ferber, jag bryr mig om förlorade arbetstillfällen och den effekt som en sådan förlust får. Det kommer även att leda till att mindre postkontor på landsbygden slår igen, eftersom de är beroende av posttjänsterna för sin överlevnad.
Jag vill också betona den mänskliga faktorn. Några personer har sagt att vi har avreglerat telekommunikationssektorn utan större problem. Men telekommunikation handlar om maskiner; det här handlar om att människor möter en service ansikte mot ansikte, inte i andra änden av en telefon eller på en datorskärm. Vi säger ofta att vi företräder Europas medborgare. Om min brevsäck är något att gå efter, vill Europas medborgare inte se sina posttjänster skäras ned.
Jag påminner mina konservativa parlamentskolleger om den förvirring som uppstod i Storbritannien när de försökte privatisera det brittiska postväsendet. Jag kämpade emot det, och efter att ha vunnit den kampen, kommer jag inte att ge upp för att se kampen ta ny fart via Europas bakdörr.
Vi har i dag framför oss ett betänkande som är ett utmärkt svar på kommissionens förslag. Det är ett svar som inte bara är väl avvägt utan som även kommer att förbättra tjänsterna för våra konsumenter, oavsett var de bor. Jag vill åter betona att vad vi talar om i dag är människor och samhällsservice, inte ideologier. Det handlar om att tillhandahålla dem denna samhällsservice, oavsett vad det står i balansräkningen.
Jag skulle vilja rekommendera våra kompromisser, för jag tror att vi har säkerställt att posttjänsterna kommer att utvecklas i Europeiska unionen och att människorna i Europa kommer att kunna utnyttja dessa posttjänster. Om ni följer den väg som kommissionen eller vissa personer i denna kammare stakar ut, kommer ni att skära ned dessa posttjänster, och vi kommer att utsättas för hård kritik av folken för det - och det med rätta.
(Applåder)

Sterckx
Fru talman! Jag kan lugna er och jag kan även lugna Simpson. Det är absolut inte min avsikt att minska postservicen. Tvärtom, meningen är att göra den bättre, och jag tycker inte att Ferbers betänkande är något bra förslag. En del av min grupp delar inte min åsikt på ett antal punkter. Det kommer ni strax att få höra.
Jag tyckte att kommissionens förslag var bra. Ett viktigt steg i riktning mot en intern marknad, viktigt för konsumenter, företag som använder postens service, men vi har stängt dörren. Om vi går vidare i vår takt så kommer vi att behöva 100 år för att föreverkliga en öppen marknad för postsektorn i Europa. I Sverige, herr Simpson, har jag inte sett vad du talar om och de har en öppen marknad. Jag hör det inte från Nederländarna. Och när jag talar på tu man hand med människor som arbetar inom postsektorn, så hör jag det inte där heller. Enligt mig är det ni säger alltså delvis sant och vad ni helst vill höra.
Jag har lämnat in ett ändringsförslag för att åtminstone ha ett slutdatum. Mitt ändringsförslag, tror jag, är successivt och kontrollerat. Det är inte lika ambitiöst som jag hade velat, men jag tror att det är en bra kompromiss. Det vi nu har framför oss är egentligen en cynisk situation. Vi följer postmonopolen. Men vad ser jag? Den tyska posten går upp på börsen, kapitalismens Mekka, gör reklam i tidningarna i mitt land för att säga, köp våra aktier, för vi är ett vinstgivande företag. Och var kommer den vinsten ifrån? Från monopolet. Vad jag ser är att Royal Mail äger aktier i ett postföretag i Sverige, eftersom de där kan konkurrera på den öppna marknaden. Kan någon enda svensk komma och konkurrera i Förenade kungariket? Nej. Denna typ av situation beskyddar vi. Vi beskyddar big business i det här fallet. De har bokstavligen talat dikterat lagen för oss. Jag tycket att situationen är skenhelig, för under tiden håller de där företagen på att köpa in sig överallt, de förbereder för den fria marknaden. De gör det mycket aktivt. De omstrukturerar, de avskedar människor, herr Simpson, även i monopolet och jag anser att vi beskyddar det. Av fångstnätet för användarna av posten har vi gjort en hängmatta som de stora postföretagen ligger i och där kan de fortsätta vad de håller på med. Jag tycker att det är något som är dåligt. Jag kommer att rösta emot det.

Flautre
Fru talman! Det lagstiftningsförslag som läggs fram för oss avslutar en parlamentarisk debatt av hög kvalitet. Denna debatt vittnar om - om det nu fortfarande skulle behövas - parlamentets oersättliga roll när det gäller att uttrycka de europeiska medborgarnas åsikter och redogöra för skilda regionala förhållanden. För om man lyssnar till användare och konsumenter, postoperatörer och löntagarnas fackföreningar; om man uppmärksammar statsmakternas och de förtroendevaldas oro och om man tar hänsyn till flera regeringars motstånd till denna utveckling, kan man fråga sig varifrån kommissionär Bolkesteins förslag kommer! Det framstod verkligen som föga realistiskt och funktionsdugligt.
Hur kunde kommissionen, vars syfte är att befordra det allmänna europeiska intresset, föreslå en utveckling som är raka motsatsen till vad aktörerna kräver? Skulle en viss ultraliberal dogmatism göra den helt blind och döv? Hur kunde kommissionen lägga fram ett förslag om att gå vidare till nästa etapp utan att utvärdera föregående etapp?
Av slutsatserna från Lissabon verkar det som om kommissionen endast använder sig av direktiv när det gäller fullföljandet av avregleringar, medan det uttryckliga omnämnandet av tjänster av allmänt intresse för närvarande endast tar sig uttryck i meddelanden och uttalanden. Ändå vet vi att garantin om en lika och kvalitativ tillgång för alla och på alla platser kräver att tariffutjämningen upprätthålls och att ett antal tjänster förbehålls operatörerna inom den samhällsomfattande tjänstesektorn.
Det vore också lämpligt att garantera rätten till innovation för att ta hänsyn till behovens utveckling, effekterna av informationssamhällets utveckling samt motverkan av den utslagning som informationssamhället kan ge upphov till.
Det logiska vore att vända på bevisbördan, i stället för att man alltid skall behöva rättfärdiga undantagen till den inre marknadens okränkbara princip. Vad som skulle stämma bättre överens med medborgarnas förväntningar är en återställd jämvikt i fråga om offentligt tillhandahållande av tjänster, genom att varje ny utvidgning till den kommersiella sfären förbinds med villkoret om en respekt för det grundläggande målet om en hållbar utveckling av det europeiska samhället.

Ainardi
Fru talman! Jag skulle vilja framföra tre synpunkter. Första synpunkten: kommissionens nya postdirektiv skisserar i själva verket en i princip allomfattande avreglering av posttjänster. Att låta operatörerna konkurrera inom de mest lönsamma verksamheterna skulle leda till att ett stort antal postkontor lades ner, att sysselsättningen gick ned, att arbetstillfällena blev osäkrare samt social dumpning. Kravet på ytterligare avregleringar motiveras på två sätt: att fullfölja skapandet av den stora avreglerade europeiska marknaden, genom att hävda att denna avreglering skulle skapa arbetstillfällen. Men ingen har tagit miste på att kommissionens förslag går inom ramen för en avveckling av de samhällsomfattande tjänsterna! För att gå ännu längre refererar man till direktivet från 1997. Men om nu avregleringen var en sådan stor framgång, varför har kommissionen ännu inte - trots upprepade krav från parlamentet - företagit en offentlig och kritisk utvärdering av vilka konsekvenser den första etappen av avregleringen inom sektorn 1997 förde med sig, och det inte bara ur sysselsättningssynpunkt, utan även när det gäller priser och postens geografiska täckning?
Andra synpunkten: så snart det blev känt väckte det nya förslaget till direktiv många reaktioner. Och de kom från en mängd skilda håll: de framlagda förslagen ansågs otillåtliga av en majoritet aktörer inom postsektorn såväl som av många parlamentsledamöter. Fackligt aktiva, konsumentföreningar och postoperatörer uttalade sig, här i Strasbourg. Ledamöter från tre av parlamentets grupper startade ett namnupprop.
Det man trots allt har värderat är att medborgarna är mycket måna om sina postkontor. Vad ligger bakom detta? Det handlar bl.a. om att de står för en väsentlig beståndsdel i en harmonisk fysisk planering och social sammanhållning. Här talar vi ju ständigt om social sammanhållning! Det måste finnas något konkret bakom det ordet, vilket även gäller många andra ord för den delen. Jag tror det var detta som ledde till att man drog tillbaka de mest bakåtsträvande bestämmelserna i kommissionär Bolkesteins föreslagna direktiv. Begreppet speciella tjänster togs faktiskt bort genom ändringsförslagen från utskottet för regionalpolitik, transport och turism och genom beaktandet av yttrandet från utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi samt utskottet för sysselsättning och socialpolitik.
Det är jag mycket nöjd med, eftersom begreppet inte låter den samhällsomfattande tjänstesektorn omfatta ny teknik. Man låter det reserverade områdets viktgräns höjas från de föreslagna 50 gram till 150 gram, priserna från 2,5 gånger till 4 gånger, och dagen för det nya direktivets tillämpning har skjutits på framtiden, liksom även tidsfristen för införlivandet av direktivet. Jag tror också att det är viktigt att det inte längre finns en ny tidsfrist för avregleringen, och att det dessutom finns ett krav på en faktisk utvärdering, en verklig utvärdering.
Till sist den tredje och sista synpunkten: även om dessa framsteg skall framhållas och även om de står för ett seriöst motstånd till det ursprungliga förslaget, får man inte längre dölja att vi går in i en ny etapp av postsektorns avreglering. I motsats till andra kolleger gläder det mig inte alls. Vi måste bevara vår vaksamhet. Vi måste motsätta oss alla negativa konsekvenser för sysselsättningen och postkontoren, liksom för tarifferna, för man säger ju att detta skall vara ett mervärde! Men det är också nödvändigt att parlamentet arbetar på det som i Europeiska unionen bör vara en kvalitativ samhällsomfattande tjänsteförsörjning, som motsvarar vårt århundrades krav.
Den ekonomiska och sociala utvecklingen medför en explosion av behov av tillgång till information. Frågan om allas tillgång till olika metoder att överföra informationsflöden är en brännande ekonomisk och samhällsrelaterad fråga. Men att låta alla medborgare få tillgång till dessa överföringsmetoder är inte möjligt mot bakgrund av en ohämmad konkurrens. Den moderna ekonomin - så omhuldad i Lissabon - behöver en modern samhällsomfattande tjänstesektor som utvecklas i motsats till avregleringsdogmen.
Med hänsyn till att man har tvingat fram ett tillbakasteg i förhållande till det ursprungliga förslaget, men också att vi inleder en ny etapp av avregleringen, gör att jag avstår från att rösta om betänkandet av Ferber.

Collins
Fru talman! Jag hoppas att en majoritet här i Europaparlamentet kommer att godta rekommendationerna från utskottet för regionalpolitik, transport och turism om den framtida skötseln av posttjänster inom Europeiska unionen. En av rekommendationerna för utskottet för regionalpolitik, transport och turism är att öppna upp posttjänsterna för större konkurrens. Vi måste emellertid inse att en ohämmad konkurrens inom postsektorn skulle leda till att kvaliteten på dessa tjänster försämrades betydligt på Europeiska unionens landsbygd och i dess ytterområden.
Det rekommenderas därför att tillhandahållare av samhällsomfattande posttjänster inom unionen skall kunna dela ut alla postförsändelser som väger under 150 gram. Detta kommer att medföra att kvaliteten och den fortsatta regelbundenheten för postutdelningen skyddas. Privata operatörer kommer att kunna dela ut brev till fyra gånger den allmänna avgiften.
Vi bör vara tydliga om en specifik sak när vi diskuterar det här nya direktivet. Ett oinskränkt och totalt samråd om de specifika bestämmelserna i det här direktivet har ägt rum mellan alla berörda parter i postsektorn i Europa, och det gläder mig att dessa förslag, som har lagts fram av Europaparlamentets utskott för regionalpolitik, transport och turism är realistiska och pragmatiska. De kommer att garantera att nätverket av postkontor på landsbygden i mitt land och på andra platser på Europeiska unionens landsbygd och i dess ytterområden är ekonomiskt livskraftigt. En regelbunden postutdelning måste betraktas som ett väsentlig ekonomiskt och socialt inslag i byar och städer på landsbygden.
Jag skulle vilja vara mycket tydlig beträffande en särskild sak. Om vi får en ohämmad konkurrens på området för tillhandahållande av posttjänster i Europa, kommer lukrativa tätorter att plockas ut av privata operatörer på den fattigare och mindre lönsamma landsbygdens bekostnad. Vi kan inte, fru talman, herr kommissionär, och kommer inte att tolerera en sådan situation. Jag uppmanar därför alla ledamöter att stödja de ändringsförslag om den framtida skötseln av och funktionen för posttjänsterna i Europa som har lagts fram av detta parlaments transportutskott.

Dell'Alba
Fru talman, herr kommissionär, ärade ledamöter! Först och främst skulle jag vilja uttrycka min glädje över att denna debatt avhålls idag och inte under sammanträdesperioden i januari, trots att det har förevarit en liten skärmytsling mellan grupperna, vars utgång vi känner till. Jag tror att vi nu skördar frukterna av ett klokt beslut som kan föra denna så viktiga dossier framåt. Ordförandeskapet hade åtagit sig att behandla den och tänkte göra det igen innan dess mandatperiod gick ut. Om vi kan bidra på ett effektivt sätt är det hur som helst ett steg i rätt riktning. Det är en dossier som förtjänade att drivas framåt snabbt.
Jag är mycket uppriktig när jag säger detta eftersom vi italienska radikala ledamöter i sakfrågan tvärtom anser att kommissionens och kommissionär Bolkesteins förslag helt följer det sunda förnuftet och både innebär att man gradvis öppnar marknaden för konkurrens och fastställer fasta tidsgränser för alla aktörer. Med andra ord ett förslag som inte kan anses vara så liberalt som jag har hört sägas.
Ferbers betänkande tycker jag däremot verkar innehålla inslag som försämrar förslaget. I det tänker man sig en minimal ytterligare öppning av marknaden och en total osäkerhet om framtida åtgärder kvarstår, fastän exemplet Sverige borde lugna alla som tror att privatisering innebär att de samhällsomfattande tjänsterna försvinner. Så är det inte och så skall det inte vara. Man måste vara väl medveten om att posttjänsterna och logistiken i allmänhet under de närmaste åren kommer att utgöra en av grundpelarna för utvecklingen av new economy och att vi om vi förskansar oss till försvar för status quo för att försvara starka intressenter som monopolister och fackföreningar hotar tusentals arbetstillfällen. Detta står i klar motsatsställning till det som de europeiska institutionerna föresatte sig i Lissabon.

Van Dam
Fru talman, herr kommissionär! I Europeiska unionen har den interna marknaden varit ett faktum under många år sägs det. Men ändå fortsätter protektionismen envist att sticka upp huvudet. Inom postsektorn ligger det utan tvivel till så. Medan elektronisk kommunikation, som exempelvis e-post, utvecklas starkt, ser tidigare statsmonopol framför allt inåt. En successiv införsel av konkurrens inom postsektorn är något som är bra för att erkänna dess samhällsfunktion. Europeiska kommissionen har heller inte föreslagit att som andra fas släppa all post fri. I kommissionär Bolkesteins förslag skulle två tredjedelar fortfarande vara förbehållna för monopolen. Men det här är inte tillräckligt för ett tiotal nationella postföretag. Med en omfattande lobbyverksamhet har de lyckats övertyga majoriteten i det här huset att inta en än mer konservativ ställning. Just de grupper som gärna presenterar sig som progressiva, hänger sig här på bromsen. När jag då hör att monopolisterna är emot, så kommer jag att tänka på frågan till grisen om vad den tycker om julbordet. Monopolisterna finkammar marknaden och köper upp privata företag med pengar som har tjänats på monopolet. Erfarenheter i bland annat Sverige och Nederländerna visar att invändningarna mot en fri postmarknad är spökhistorier. Inga avlägsna adresser har uteslutits och sysselsättningen återställdes efter de nödvändiga effektiviseringarna. Det sämsta som Europaparlamentet kan besluta den här veckan, är att avstå från ett slutdatum för den andra fasen. Även om det steg som parlamentet nu vill ta är alltför litet, så bör vi i vilket fall som helst se till att vi kan plocka upp tråden igen om ett antal år. I en rättvis konkurrenssituation kan monopolister visa att de förstår sig på sitt yrke.

Stenmarck
Fru talman! Jag kommer från det land som är det mest avreglerade när det gäller postsektorn. Det är samtidigt det land där flest antal brev delas ut dagen efter det att de har lagts på en brevlåda. Inget annat land inom Europeiska unionen har heller så snabb utdelning av utlandsbrev. Det finns ett samband mellan allt detta. Även om det tidigare dominerande statliga svenska företaget fortfarande är i särklass störst, har den tilltagande konkurrensen från i dag 50 andra företag gjort att de tvingats bli betydligt effektivare än tidigare. Det är denna framtid jag önskar även de andra länderna inom Europeiska unionen.
Låt mig helt kort få nämna några ord om det alldeles uppenbara hyckleri som också förekommer inom denna sektor. Brittiska Royal Mail och franska La Poste, för att nämna två exempel, motsätter sig all form av konkurrens i Storbritannien respektive Frankrike. Det hindrar inte att båda företagen vill vara med och ta marknadsandelar i länder där avregleringen är genomförd. Det vore faktiskt rimligt att kommissionen gjorde en granskning av lagligheten hos de företag som nekar andra företag tillträde till sina marknader, men gärna är med och tar marknadsandelar där avregleringen är genomförd.
Låt mig få avsluta med att tacka föredragande Ferber som har gjort åtskilliga försök att nå en kompromiss. Ingen skugga skall falla på honom, men viljan hos andra har saknats. Det förslag som finns i dag, anser jag inte vara någon kompromiss. Det hade blivit en kompromiss med ett slutdatum för när liberaliseringen skall vara genomförd. Om detta datum läggs senare än exempelvis 2007, anser jag det vara fullkomligt meningslöst. Vid det laget har marknaden ändå löst denna fråga. Det finns därför i dag ingen anledning att stödja ett sådant ändringsförslag, i annat fall ser jag ingen annan möjlighet än att rösta emot betänkandet.

Piecyk
Fru talman! I 1997 års postdirektiv fastställdes en successiv och kontrollerad öppning av postmarknaden för privata tillhandahållare. Det är ingen omtvistad fråga här i parlamentet. Samtidigt fastställde postdirektivet upprätthållandet av högkvalitativa samhällsomfattande tjänster. Det är egentligen detta som det handlar om! För samhällsomfattande tjänster behöver finansiering och det har redan påpekats ett par gånger. Kommissionen sade den gången, vi kommer att presentera undersökningar och uppgifter och siffror på vilka effekterna är. Vi har fortfarande inte fått några sådana.
Frågan står alltså ännu öppen om vad och hur mycket som behövs till de samhällsomfattande tjänsterna och därigenom det monopoliserade området för att kunna finansiera solida och bra samhällsomfattande tjänster? Därför är det bra om parlamentet inte ansluter sig till den ryckiga strategi som kommissionen har föreslagit utan håller sig till en strategi med en kontrollerad och successiv öppning av postmarknaderna. Och käre Markus, när det gäller sysselsättningen ser vi annorlunda på det hela. Naturligtvis är postsektorn inget sysselsättningsprogram. Men även parlamentet, även Europa har ansvar för sysselsättningen och de sociala villkor som gäller för postsektorn. Vi kan inte stå likgiltiga inför hur mycket och med vilken kvalitet, huruvida också nya arbetstillfällen uppstår hos de nya tillhandahållarna och vilka arbetstillfällen som finns kvar hos de traditionella tillhandahållarna av posttjänster. Det måste vi vara lika angelägna om. Georg och Markus, jag säger bara: När brevbäraren ringer på dörren en gång, eller kanske två, är det inte Europas sista sociala instans. Men om tanten blir glad över att en vänlig brevbärare kommer, något som också ingår i högkvalitativa posttjänster, skall vi inte vara ledsna över det utan också glädja oss. Jag vill hjärtligt tacka Markus Ferber, eftersom han verkligen har varit mycket öppen för kompromisser, så att vi här tillsammans har kunnat nå ett resultat. Det stannar vid det - tror jag - och där har kommissionen vårt stöd. Om det gäller att presentera högkvalitativa samhällsomfattande tjänster som ett dynamiskt koncept för Europas framtid får de vårt stöd, annars inte.
(Applåder)

Attwooll
Fru talman, rådsföreträdare, herr kommissionär! Jag förstår de önskemål som några av mina kolleger har framfört om ett slutdatum och om åtgärder i riktning mot en större avreglering. Jag har inga principiella invändningar mot någotdera, men vad som också intresserar mig är att bibehålla högkvalitativa och verkligt samhällsomfattande posttjänster till ett rimligt pris.
Jag är för 150-gramsgränsen av försiktighetsskäl. I Förenade kungariket är många områden så pass lyckligt lottade att de åtnjuter samhällsomfattande tjänster av en standard som är mycket högre än vad som krävs i det nu gällande direktivet, men delar av våra tjänster är redan hotade, särskilt postkontor på landsbygden. Dessa är särskilt viktiga i min egen valkrets i Skottland. Ingen har ännu lyckats lugna mig om effekterna av kommissionens förslag i dessa två avseenden, vilket är anledningen till att jag inte bara stöder 150-gramskompromissen utan också ber om en grundlig granskning - eller granskningar - om effekterna på de samhällsomfattande tjänsterna innan fler förslag läggs fram.
Om EU, som det har rapporterats, är berett att betrakta idrott på ett speciellt sätt, borde vi då inte även betrakta posttjänsterna på ett speciellt sätt? Idrott är affärer för några och fritid för många, men posttjänsterna är faktiskt en livlina för alla, även om de kan vara affärer för många.

Bouwman
Fru talman, herr kommissionär! För Gruppen De grönas räkning skulle jag vilja tala om det här ärendet och framför allt vilja sticka en fjäder i hatten på Ferber och Jarzembowski för den politiska lindansen och flexibiliteten och på vår medföredragande Simpson för hans ihärdighet.
I de nederländska tidningarna förebrådde Bolkestein för en tid sedan fransmännen för en icke liberal hållning, så löd åtminstone en tidningsrubrik. Omvänt skulle jag kunna förebrå kommissionären för att han egentligen inte har tillämpat den nederländska samrådsmodellen i den här situationen, han har inte levt sig in i vilka sociala implikationer ett dylikt avregleringsförslag har. För man kan tala om fakta och kanske ha rätt i den bemärkelse som Sterckx talade om, den teknologiska utvecklingen, sättet på vilket sektorn förändras, de statliga företagens roll, sättet på vilket den tyska posten tar över DHL och så vidare, men därmed får man ännu inte rätt. Att få rätt är viktigt i det här huset tror jag. Jag tror att vi nu snarare tar ett steg bakåt än ett steg framåt.
Från många håll har det kommit förebråelser, och det stöder jag till fullo, för att vi inte har fått konsekvensbedömningarna. I de fall vi har kunnat ta del av konsekvensbedömningarna visade det sig att framför allt de sociala aspekterna inte hade studerats på ett tillfredsställande sätt, inte heller den sociala sammanhållningen, inte heller sysselsättningen, inte heller särskilda tjänster och så vidare. Även förhandlingarna med arbetsmarknadens parter har helt enkelt kommit till korta, och mot den bakgrunden kommer min grupp mycket eftertryckligt att stödja dessa förslag. Då stöder de med andra ord uppskjutandet av avregleringen, och då kommer jag för övrigt in på ett annat ämne. Som vårt utskotts föredragande för tjänster av allmänt intresse råder det för mig inget som helst tvivel om att vi kommer att bli tvungna att kritiskt granska den här utvecklingen.

Markov
Fru talman, ärade herr föredragande! Ni hade alldeles rätt när ni nämnde värdena: förmånliga priser, hög kvalitet, god tillgänglighet, det är vi eniga om. Ni missade dock ett kännetecken. Nationalekonomiskt sett är vi skyldiga att även skapa hög sysselsättning. Eftersom vi är överens om dessa värden har kommissionen, har utskottet fattat det beslut som de har gjort, så egentligen borde jag vara tacksam mot vår främste privatiserare eller avreglerare Bolkestein.
Den som illa förberedd ger sig in i förhandlingar, den som inte lägger fram den begärda rapporten om följderna efter 1997, den som framför ideologiska argument - vi kommer att uppnå just de mål ni nämner om vi bara avreglerar, avreglerar, avreglerar - den bör inte förvånas över ett misslyckande! Ert ursprungliga betänkande, herr Ferber, stödde sig mycket på Bolkesteins betänkande, och jag måste säga att jag är tacksam för att förnuftet har segrat till slut.
Jag tror helt enkelt att den framlagda kompromissen gör dessa värden rättvisa, och jag är mycket glad över att det nu är bestämt att den allmänna avregleringen av expresstjänsterna och de gränsöverskridande tjänsterna förkastas. Jag är glad att det inte förekommer någon ny definition av de speciella tjänsterna. Det gläder mig att det inte finns någon tidpunkt för avregleringen, för rent nationalekonomiskt måste det främsta målet vara att vederbörligen förse medborgarna med posttjänster. Jag tror att garanterandet av de samhällsomfattande tjänsterna är enda sättet att verkligen kunna göra det på.
Jag är inte på förhand motståndare till marknaden eller till en avreglering, men kravet som ställdes på vederbörliga, kvalificerade, långsamma analyser där samtliga effekter beaktades har inte uppfyllts och därför finner jag den kompromiss som nu har lagts fram godtagbar.

Nobilia
Fru talman, herr kommissionär! Vi uppskattar och delar uppriktigt den öppenhet och det engagemang som föredraganden har visat i detta arbete. I motiveringen hävdar han att han har sett sig tvungen att söka en kompromiss mellan hundratals ändringsförslag som till stor del var homogena för att få ihop en majoritet.
Vi tror egentligen inte att det finns andra rättvisa sätt att lösa en så komplicerad och samtidigt så paradoxal fråga. Att den är komplicerad beror på att vi har femton olika nationella situationer där man dock har samma problem, att bibehålla samhällsomfattande tjänster med kvalitet och åtminstone stabila sysselsättningsnivåer, och det paradoxala är de motstridiga reformbestämmelser som kommissionen föreslår. Exempel på detta är tidpunkterna för förslaget och dess ikraftträdande, att man inte känner till vilken verkan det första direktivet har haft och de tilltalande tankarna, som dock saknar grund, om reformens framtid, från sysselsättningen och dess kvalitet till bibehållandet av en tillräcklig samhällsomfattande service och den faktiska omöjligheten att upprätthålla denna utan att ta till kompensationsfonden.
Spanien, som införde denna fond och som har använt sig av den, skulle kunna säga någonting om detta och berätta om vilken osäker rättslig grund fonden har, om kriterierna för dess sammansättning som saknar verklighetsförankring och om hur godtyckligt den används. För övrigt saknas hänvisningar till de geografiska förutsättningarna i de olika länderna och de därav följande skillnaderna i kostnader för de samhällsomfattande tjänsterna som uppstår vid lika antal avnämare.
Föredraganden har alltså rätt när han hävdar att den uppnådda kompromissen är den enda möjliga. Annars får vi en långt ifrån öppen och sund dominans som gör att även en eventuell escamotage av de speciella tjänsterna kan gå i riktning mot att marknaden hamnar i privata händer. Apropå det senare vore det inte illa om kommissionen gjorde en undersökning för att ta reda på om man inte håller på att bygga upp ett privat postmonopol i Europa när de offentliga postmonopolen avregleras och angav vilken maximal koncentrationsgrad den anser vara godtagbar.

Peijs
Fru talman! Ett litet steg framåt för avregleringen av posten, det var det vi skulle tala om i dag. Jag har ännu aldrig stött på en fråga rörande den inre marknaden som har gett upphov till så mycket felaktig information, känslor och bittra förebråelser fram och tillbaka. En av dessa förebråelser träffar länder som nu bekänner sig till avreglering men som ännu inte har gjort någonting där hemma. Mina spanska kolleger säger - och jag skulle gärna vilja att kommissionären talar om ifall de har rätt - att Spanien i full utsträckning har utfört direktivet från 1997, att andra inte har gjort någonting och att alla de där andra som inte har gjort någonting, nu vill ta ett jättesteg.
Herr Bolkestein! Kommissionen är fördragens väktare. Är det sant, och om så är fallet, vad har ni gjort, och dessutom skulle jag vilja att ni ger mig en översikt av hur det ligger till med genomförandet av det gamla direktivet. Spanjorernas inställning i det här ärendet är absolut avgörande.
Den felaktiga informationen rör personer som är för avreglering. De skulle därmed också automatiskt vara emot samhällsomfattande tjänster. Det är helt enkelt inte sant. Tvärtom, konceptet för samhällsomfattande posttjänster är genialt för att lösa problem med svåråtkomliga och glest bebyggda områden med hjälp av bra avtal och kompensationsfonder om det behövs. Jag är emellertid en ihärdig motståndare till monopolister som inte tolererar någon på sin egen hemmamarknad men som själva tar sig friheten att köpa in sig på avreglerade marknader. Vem delar ut posten i Sverige? Vem är det som kan konkurrera på en fri marknad i Sverige? Den av Simpson så bortskämda brittiska posten. Simpson har lagt fram ett ändringsförslag om förhållandet mellan offentligt och privat. Men för att vara säker på att ingen skall kunna göra något med det, har han endast lagt fram ett skäl och ingen artikel. Lyckligtvis har vi ett direktiv som föreskriver insyn i statliga företag, och jag försäkrar er att mycket stor uppmärksamhet kommer att ägnas åt flertalet subventioner. Inga mer offentliga medel för att köpa in sig på avreglerade marknader. Man får arbeta på sin egen marknad. Jag förväntar mig av kommissionären att han nu ger ett löfte om att han tillsammans med kommissionär Monti kommer att övervaka den saken noga.
Ytterligare en anmärkning: jag är utomordentligt besviken på parlamentets konservatism. Vi röstar i morgon, jag hoppas att vi röstar för Atkins eller Sterckx ändringsförslag, och om så inte sker kommer jag att bli tvungen att rösta emot det här betänkandet.

Mastorakis
Fru talman, kära kolleger! Efter beredning utifrån många aspekter i vårt utskott har vi Ferbers betänkande hos parlamentet. Jag döljer inte att jag som grek har hyst och fortfarande hyser stark oro då vissa av Europeiska kommissionens förslag, om de förverkligas, bokstavligen kommer att drabba den samhällsomfattande posttjänsten i Grekland mycket hårt, naturligtvis inte på större och tättbefolkade orter utan i avlägsna bergsbyar och på små isolerade öar. Detta kommer naturligtvis inte bara att inträffa i Grekland.
Slutligen godtar föredraganden vissa åsikter som om de blir förhärskande, vilket vi hoppas, förbättrar situationen mycket. Viktiga frågor som gränsen på 150 gram i stället för de förödande 50 vilket kommissionen föreslår, det fyrdubblade priset i stället för kommissionens förslag på två och en halv gånger, expresstjänsterna samt de gränsöverskridande posttjänsterna bemöts i betänkandet på ett mycket mer realistiskt sätt.
Särskilt beträffande det sistnämnda anser jag Europeiska kommissionens argumentation vara särskilt uppseendeväckande, vilken grundar sig på den låga genomsnittliga andel som den gränsöverskridande posten har av den totala verksamheten per medlemsland. Det är uppenbart att bedömningsnormen genomsnittsvärde har använts på ett ovetenskapligt sätt eftersom sådana enorma skillnader finns mellan siffervärdena. I vårt fall har t.ex. ett land med en andel vilken ligger mycket under genomsnittsvärdet naturligtvis inte något problem medan ett land med en betydande avvikelse uppåt kommer i en hopplös situation om även den gränsöverskridande posten avregleras enligt herr Bolkesteins förslag. Det är alltså som om vi skulle beräkna genomsnittet på inkomsterna för den mycket rike och den utfattige vilket naturligtvis som siffra betraktat är tillfredsställande men dock ändå inte kan anses vara socialt godtagbart vilket givetvis beror på den utfattiges existens.
Avslutningsvis gratulerar jag och tackar föredraganden samt uttrycker förhoppningen att den bevingade guden Hermes, gudarnas postiljon, skall fortsätta flyga även till de mest avlägsna platser där medborgare bor och att det antingen är mjölkbudet eller postiljonen när det knackar på dörren hos oss på morgonen.

Schmidt, Olle
Fru talman! Låt mig få vända mig till Simpson. Jag har förstått att Simpson har varit i Sverige och i Norrland, som är en av de " värsta" och finaste glesbygderna i hela Europa. Ni tycks inte ha lärt er någonting, och ni tycks inte ha lyssnat på de argument ni fick. Jag har mängder av rapporter där ni kan få läsa och där ni kan få argument om varför liberalisering är så viktig och så bra. Royal Mail konkurrerar och delar ut brev till mig i Malmö i Sverige. Simpson, jag tycker att det är bra. Därigenom får jag bättre och billigare service.
Kommissionens förslag är bra, men det är inte tillräckligt liberalt. Texten i betänkandet går i fel riktning. Postmonopolen måste avskaffas. Konsumentintresset tas bäst till vara på en marknad där det råder fri konkurrens. Det vet vi. Detta gäller självfallet också postmarknaden. Varför skulle det råda andra förhållanden på den marknaden? Den snabba tekniska utvecklingen och de krav som ställs på en snabb anpassning av postföretagens verksamhet gör att det är nödvändigt med ett slutdatum för avskaffandet av monopolen - ett så tidigt datum som möjligt. År 2007 tycker jag personligen är väl sent.
Fru talman! Den svenska posten liberaliserades till hundra procent redan 1993. Då ingick jag i Sveriges riksdag och var med och fattade det beslutet. Posten har fortfarande 95 procent av marknadsandelarna i Sverige. För att privata postleverantörer skall ha en rimlig möjlighet att etablera sig på marknaden, behövs alltså att de får en stor del av markanden, att marknaden konkurrensutsätts. Vi i den här församlingen måste ge postmarknaden en chans. Nu gäller nya tider, Simpson. Jag skulle vilja säga: " Lär av Blair" .
Avslutningsvis vill jag säga att postservicen inte har blivit sämre i Sverige, i vissa avseenden har den till och med blivit bättre. Kostnaderna är inte högre än i andra länder. Gör vi inte något åt posten nu kommer det att bli ännu värre om några år. Konsumenterna förlorar, de anställda förlorar, Europa förlorar i konkurrenskraft och tillväxt. Lycka till Bolkestein!

Isler Béguin
Fru talman, herr kommissionär! Vad har vi lärt oss av debatten, eller snarare den polemik som väcktes av Bolkestein i och med hans fullföljande av en avreglering av posttjänsterna; något som inleddes utan någon som helst utvärdering av den första etappen och i strid med de bestämmelser som fastställs av detta direktiv? Att vi går in i en tillbakagång för ett lands sociala kvalitet, med framstegsvänliga och positivt laddade termer som täckmantel, såsom modernisering, avreglering och stöd till den tekniska utvecklingen. Vad man tar kål på är själva andan i det lokala tillhandahållandet av offentliga tjänster, något som får enhällig uppskattning och respekt.
Låt oss därför ta vara på den första granskningen av det här direktivet som ett uttryck för samstämmigheten och sammanhållningen mellan parlamentet och Europas medborgare. Vi lyckades samla en majoritet för att bemöta direktivets frågor, viktiga punkter och grundläggande risker för bilden av våra olika länder, identiteten för våra offentliga tjänstesektorer och våra samhällens sammanhållning. I det sammanhanget vill jag tacka föredraganden, Ferber, och Simpson för det uppnådda resultatet. För mig är det dessutom en starkare känsla eftersom min grupp har profilerat sig i denna motoffensiv.
I ett gemensamt namnupprop har vi med bestämdhet kritiserat dessa liberala överdrifter och deras fördärvliga effekter för den geografiska, ekonomiska och mänskliga strukturen i våra medlemsstater. I egenskap av fransyska kan jag inte annat än glädjas åt att inte behöva få se en nedmontering av detta betryggande och livgivande nät av 17 000 postkontor och postombud, ett nät som har byggts upp enhetligt på vårt territoriums 550 000 km2 och som gör att den offentliga sektorn är närvarande bland unionsmedborgarna, i förorterna och på landsbygden.
Debatten om posttjänster är även en varning till kommissionen. Kommissionen kommer att ha lärt sig att en ekonomisk avreglering inte är någon som helst framgång om den är synonym med en social avhumanisering; att begreppet samhällsomfattande tjänster därför måste bevaras och att opartiskheten och objektiviteten i studier som företas innan ett direktiv utarbetas skall vara regel. Man måste ta hänsyn till motexempel, såsom avregleringen av posttjänster i Sverige, samt sidoaspekter, t.ex. frågor om arbetstillfällenas kvalitet och postkontorens symboliska aspekt. I det avseendet stöder jag fullt ut den kompromiss som lagts fram av Ferber och Simpson.

Meijer
Fru talman! Det statliga monopolet på posttjänster infördes inte utan anledning på artonhundratalet. Regeringarna som såg till det var inte socialistiska, utan liberala eller konservativa. De gjorde det först efter att det hade visat sig att privata företag inte kunde garantera en snabb, regelbunden, kontinuerlig, betalbar och heltäckande utdelning.
De genomgripande reformer som kommissionen föreslog i början av det här året, hotar att vrida tillbaka klockan tvåhundra år. Varför skulle vi ålägga hela Europeiska unionen att för en oöverskådlig tid framåt ta efter en modell som för närvarande testas i Nederländerna, Finland och Sverige? Tydligen föregicks förslaget av en ideologisk utgångspunkt, nämligen att företag inte längre får vara i statliga händer. Enligt den uppfattningen måste inte endast banker, kemiska företag och stålföretag privatiseras, utan även allmännyttiga inrättningar som exempelvis energiverk, kollektivtrafiken och posten.
Å ena sidan var förslaget ämnat till att skapa mer konkurrensutrymme för privata företag, utan att avvakta den utlovade utvärderingen av följderna av tidigare avregleringsbeslut. Å andra sidan skulle det leda till att ställningen för en grupp intressenter som kan dra nytta av en fullständig avreglering av postsektorn från och med 2007 stärks ytterligare.
Den föreslagna avregleringen för med sig genomgripande följder för inrättningarna på landsbygden, för postsektorns arbetstagare och för de hushåll som använder posten. Det innebär slutligen färre postkontor, långsammare utdelning och ett bortfall av sociala servicefunktioner. Och, inte att förglömma, högre tariffer till följd av det finns flera olika utdelningstjänster vid sidan av varandra. För personalen leder det till hårdare arbete och till större osäkerhet om det egna företagets ställning på marknaden.
Det planerade skyddet av den allmänna postservicen med en kompensationsfond genom vilken privata vinster sätts in för allmän service, kommer antagligen inte att fungera på lång sikt. Nystartade företag kommer i framtiden att kunna väcka åtal för dessa begränsningar av deras frihet som oegentlig inblandning av myndigheterna och konkurrensförfalskning.
Därför är det bra att en majoritet av det här parlamentet inte alls vill gå lika långt som kommissionär Bolkestein föreslog i början av det här året. Det har mitt stöd, men det skulle vara bättre om även post som väger mellan 150 och 350 gram förblir i händerna på redan befintliga postföretag.

Gallagher
Fru talman! Posttjänsterna i alla våra medlemsstater fyller funktioner som sträcker sig långt bortom vad som är ren marknadsverksamhet. Posttjänster har en enorm socioekonomisk betydelse och har alltid spelat en nyckelroll för den sociala sammanhållningen. De föreliggande förslagen har varit föremål för en mycket känsloladdad debatt runt om i unionen, särskilt i min egen lantliga valkrets, och det med rätta.
Jag företräder valkretsen Connacht Ulster i Irlands västra grevskap och gränsgrevskap, som till största delen består av landsbygd och som är en av de mest avlägsna regionerna. Kommissionens förslag om att avreglera posttjänsterna har diskuterats intensivt över hela min valkrets, från Malin Head till Connemara och från Dublins utkanter till öarna. Redan när förslaget först lades fram förstod jag att det aldrig skulle vara godtagbart i den form som kommissionen presenterade det. Parlamentet - som är den institution som har bäst möjlighet att spegla de europeiska medborgarnas åsikter - klargjorde detta för kommissionen och för kommissionären redan innan han utnämndes av oss.
Trots detta valde kommissionen att ignorera den åsikt som hade framförts av det stora flertalet ledamöter i denna kammare från olika medlemsstater och politiska grupper. Jag känner en tydlig samstämmighet bland ledamöterna om att man i detta direktiv måste ta upp den mycket påtagliga oro som finns bland medborgarna över framtiden för ett livskraftigt nätverk av postkontor.
Det är beklagligt att kommissionen i stället har valt att fortsätta rakt fram med ett ideologiskt förslag som inte tar hänsyn till folkets åsikter.
Jag vill berömma föredraganden till ett mycket bra betänkande: ett betänkande som speglar åsikterna hos det stora flertalet ledamöter i denna kammare och, faktiskt, hos praktiskt taget alla Europas medborgare.

Cocilovo
Fru talman! Jag vill sälla mig till dem som med övertygelse och inte bara formellt har tackat kollegan Ferber för hans arbete: ett svårt arbete beroende på att frågan är komplex och blev än mer komplicerad på grund av begränsningarna och förseningarna av kommissionens förslag och initiativ. Också dessa begränsningar och dessa förseningar har bidragit till en debatt där mål och medel ofta blandas ihop.
Vi är alla överens om att vi behöver en service med kvalitet till de priser som är mest gynnsamma för konsumenterna. Jag tror att vi alla håller med om - personligen gör jag det - att också verktygen konkurrens och ökande och gradvis avreglering tjänar detta syfte, men de är inget mål i sig: de är alltså medlen för att nå detta mål.
Om vi tänker oss att framställa avreglering i sig som lösningen på alla problem gör vi fel, bland annat eftersom det vore fel att inte erkänna det behov av samhällsomfattande tjänster inom denna sektor som finns och som inte kan undertryckas: garantin alltså att hanteringen av tjänsterna på något sätt även skall skapa de medel som krävs för att täcka de högre kostnaderna för de samhällsomfattande tjänsterna.
Det vi skall fråga oss är alltså snarare: hur mycket monopol fordras för att garantera denna medelsalstring? Vi måste sedan genomföra studier och analyser, som skiljer sig från stat till stat, från land till land, för att säkerställa detta mål. Hur kan man tillse att tjänsterna och hanteringen även inom det monopoliserade området kan återfå sin kvalitet så att det monopoliserade område som fordras för att säkerställa dessa medel kan minskas? Härav upphävandet av definitionen av speciella tjänster som paradoxalt nog just skulle hindra innehavaren av rätten till det monopoliserade området att kvalificera om sig.
Jag hoppas att kommissionen i framtiden kommer att lägga fram mer kompletta studier och förslag och även alternativ till dem som hittills har begränsat vår diskussion. Jag kommer att reservationslöst stödja inte kompromissen utan Ferbers riktlinjer, som jag tycker är de enda möjliga med givna förutsättningar.

Izquierdo Collado
Fru talman! Vi genomför nu en verklig parlamentsdebatt eftersom ståndpunkterna var mycket olika. Jag måste gratulera Ferber och Simpson för det utmärkta arbete de har genomfört och som vi nu kan behandla denna förmiddag.
Just utifrån de spanska erfarenheterna, vilka har nämnts vid något tillfälle, anser jag att parlamentets ändringsförslag förbättrar kommissionens förslag eftersom det för in en måttlighet - strikt måttlighet - i öppnings- och avregleringstakten. För vi är alla överens om marknadsöppningen och avregleringen, men takten är viktig.
Under Europeiska rådet i Nice gick ett budskap fullkomligt obemärkt förbi, ett budskap jag anser också ligger nära parlamentets ståndpunkt, om att man bör ta stor hänsyn till och tydligt gynna tjänster av allmänt intresse.
För, fru talman, den service vi behandlar är utsatt för en våldsam konkurrens från den nya informations- och kommunikationstekniken. Denna konkurrens kan inte analyseras med nuvarande termer, för användandet av dessa tekniker ökar exponentiellt och vi måste alltså betrakta omständigheterna i ett större perspektiv. Denna sektor är en sektor som redan är utsatt för en enorm konkurrens från denna nya teknik.
Vi har fört in de speciella tjänsterna i själva direktivet, och jag menar att parlamentet har bidragit med priset för det mervärde de bör ha, i annat fall skulle kommissionens förslag kunna bli till en bakdörr från vilken tjänsterna av allmänt intresse kan torpederas.
Fru talman! När vi diskuterar denna fråga talar vi om den ekonomiska och sociala sammanhållningen. Det är mycket viktigt att inse att det inte bara är strukturfonderna och Sammanhållningsfonden som skall stödja den ekonomiska och sociala sammanhållningen utan också all politik i unionen, så som det sägs i artikel 158 i EG-fördraget.

Caveri
Fru talman, ärade ledamöter! Under debattens lopp har man redan påmint om svårigheterna att finna en kompromisslinje. Jag tycker att man kan instämma i den slutliga lösningen eftersom den förenar konkurrensbehoven med avregleringen och framför allt med kravet på samhällsomfattande tjänster, i vetskap om att det kommer att bli på varandra följande faser som gör det möjligt att stämma av läget med jämna mellanrum.
Jag uppskattade särskilt att denna hänvisning till posttjänster i så kallade landsbygdsområden antogs i utskottet. Det är ingen slump att jag lade fram ett ändringsförslag som tar upp även problemen i bergsområdena och på öarna. Varför talar jag särskilt om bergsområden, som inte alltid ryms inom konceptet landsbygd? Därför att om man observerar hur postväsendet utvecklas i många europeiska länder ser man att bergsområdenas problem redan i dag är en av de frågor som är svårast att lösa. Om vi hade analyserat de uppgifter vi redan har tillgång till skulle vi förmodligen kunna konstatera att väldigt många, hundratals, kanske tusentals postkontor i bergsområdena har stängts. Självfallet är den verkliga risken, bortsett från resonemangen om systemens ekonomiska lönsamhet som alltid måste föras, att man marginaliserar bergsområdena. Därför måste vi söka nya lösningar som gör att man kan bibehålla så viktiga tjänster som posttjänsterna utökade med andra tjänster. Detta tror jag kommer att bli en av de viktiga frågorna för utvecklingen av de europeiska bergsområdena under de kommande åren.

Krivine
Fru talman! Arlette Laguiller och jag själv motsätter oss alla former av införande av privat kapital i postsektorn.
Effekterna av det första direktivet har inte offentliggjorts, eftersom de är uppenbara: förlorade arbetstillfällen, försämrade arbetsvillkor och en ojämn geografisk täckning av den offentliga tjänstesektorn, framför allt på landsbygden och i arbetarkvarter. Ett antal stora privata företagsgrupper kommer att dela på de lukrativa verksamhetsområden som Europeiska unionen fortfarande är beredd att erbjuda dem.
I dag presenteras en så kallad soft version av kommissionens liberala förslag, framför allt när det gäller pris- och viktgränsen, som blir 150 i stället för 350 gram. En gradvis och kontrollerad avreglering, som det franska ordförandeskapet presenterar som ett mindre ont, är ett hycklande sätt att överlåta en central offentlig tjänstesektor till en marknad som varken är kontrollerad eller möjlig att kontrollera, något som redan har gjorts med France-Télécom.
Att åberopa en realism, vilket den pluralistiska vänstern gör för att försöka uppnå en kompromisslösning med en del av högern, är ett sätt att försöka dölja sin egen kapitulation inför privata intressen. LO/LCR:s förtroendevalda har inte valts för att börsnotera den offentliga tjänstesektorn och har därför röstat emot denna kompromiss.

Ripoll y Martínez de Bedoya
Fru talman! Låt mig för det första gratulera föredragande Ferber eftersom han har genomfört ett mycket komplicerat och svårt arbete, där han var tvungen att försöka finna en jämvikt mellan helt olika förslag, inställningar och utgångspunkter samt mål.
Men varför var det besvärligt? Därför att det utgick ifrån ett förslag av kommissionen vilket jag anser var dåligt redan från början. Och varför var det dåligt från början? Låt mig säga, herr kommissionär, att ni känner till detta alldeles utmärkt, för att det i de studier som ni har och som ni leder står att exempelvis Spanien har avreglerat 44 procent av postsektorn. Och det förslag ni lägger innebär just en avreglering. Men vem gynnar denna avreglering? De företag och de länder som hittills inte har gjort någonting alls. Ursäkta mig, något har de gjort: de har massivt finansierat sina statliga postföretag och nu, sanerade och försedda med enorm ekonomisk kapacitet, försöker de komma in på den övriga postmarknaden i Europeiska unionen.
De som har arbetat inom ramen för 1997 års direktiv drabbas alltså och de som har arbetat i motsatt riktning gynnas, och det är inte en avreglerad marknad eller en harmoniseringsprocess. Detta är inte ett bygge, vilket har sagts här, av ett sammanhållet och socialt Europa. Vi måste sträva efter lika rättigheter, vi måste sträva efter en rättslig ram och en avregleringsram där alla har rättvisa och jämlika möjligheter.

Pittella
Fru talman, herr kommissionär, ärade ledamöter! Den kompromiss som Ferber har föreslagit är mycket klok och bygger på den gyllene regeln att det utmärkta är det godas fiende. Denna kompromiss, som även Simpson och andra kolleger har gett avgörande bidrag till, lyckas med att ta hänsyn till att posttjänsterna utgör en grundläggande förbindelselänk för alla avnämare i Europa men framför allt för dem som bor i landsbygdsområden, avlägset belägna områden, glesbygdsområden eller mindre gynnade tätorter. Man skall dessutom inte glömma att sektorn sysselsätter nästan två miljoner människor. Det är alltså rätt att fortsätta på vägen mot modernisering och effektivitet och det råder inget tvivel om att den avregleringsprocess som redan har startats kan leda till även detta. Ja till avreglering, men inte i blindo! Processen måste bedrivas med tidsplaner och på sätt som respekterar att frågorna är komplicerade och inte naggar på området för allmännyttiga tjänster, som är en oeftergivlig grundpelare för social och territoriell sammanhållning. Därför, herr kommissionär, är min spansk-latinska uppmaning: Adelante, sed cum judicio! (Framåt, men med förnuft.)

Sanders-ten Holte
Fru talman, kommissionär Bolkestein, kolleger! Det verkar som om ämnet för dagen är en långdragen process: två steg framåt, ett steg bakåt, så långsamt går vi framåt i en av de viktigaste politiska frågorna med avseende på fullbordandet av den inre marknaden, avreglering av postsektorn. Kommissionens förslag sörjer för en ytterligare ökning av konkurrensen stegvis och kommer enligt min mening att leda till bättre service till konsumenten till ett mer konkurrenskraftigt pris. Om jag har förstått saken rätt så var det till en början också föredragandens åsikt, och hans förslag var konstruktiva. Det kompromissförslag som de två stora partierna lade fram för utskottet för transport i elfte timmen, och som kom till stånd utan den liberala gruppens medverkan, medför emellertid inte detta.
Fru talman! Som så många andra under morgonen, förespråkar jag att det reserverade området begränsas till 50 gram. Detta är fullt tillräckligt för att understödja de allmänna uppgifterna som exempelvis en adekvat allmän postservice och en enhetlig tariff. Kompromissförslaget, 150 gr med fyra gånger grundtariffen, är inte bara överdrivet utan också skadligt för en vidare avreglering. Jag är rädd för att effekten kommer att bli att de nuvarande monopolisterna ytterligare kommer att kunna förstärka sina ställningar på bekostnad av skattebetalarna och att tröskeln höjs ytterligare för nykomlingar. Men mest av allt bekymrar jag mig ändå för bristen på beslutsamhet. Den är uppenbar i de två största partiernas kompromissförslag. Om tiden för ett vidare öppnande inte är mogen i deras ögon, så måste vi väl ändå ha möjlighet att bana ut den väg som gör det möjligt att genomföra ett öppnande av marknaden. Det innebär att vi måste ha ett slutdatum. Tryck i maskineriet alltså. En översyn år 2003 är bra, men den måste dock leda till nästa steg: fullständig avreglering år 2007. Postsektorn är klar för det, marknaden är klar för det och konsumenterna vill ha effektiv, högkvalitativ och prisvärd service. Kommissionens förslag tillgodoser det, föredragandens kompromissförslag gör det inte, därför avvisar jag det.

Atkins
Fru talman! Jag gratulerar Ferber till hans betänkande, även om vi är oroliga för att det inte går långt nog. Vi tror på behovet av avreglering, konkurrens och värde för pengarna. Det är upprörande att Royal Mail i Förenade kungariket använder skattebetalarnas pengar för att ta sig in på avreglerade marknader på fastlandet samtidigt som de kämpar för att förhindra samma avreglering i Förenade kungariket. Det är anledningen till att jag på nytt har lagt fram några av de ändringsförslag som vi diskuterade i utskottet och som vi kommer att rösta om - särskilt angående avregleringen av direktreklam. En sådan är nödvändig för att industrin för direktriktad marknadsföring skall utvecklas.
Vi oroar oss också för ökningen tillbaka till 150 gram från den gräns på 50 gram som vi tror är nödvändig. Vi är, vid sidan av detta, helhjärtat för en skyldighet att tillhandahålla samhällsomfattande tjänster. Om det kan göras på landsbygden i Sverige, kan det göras på landsbygden i Storbritannien utan stora svårigheter. Jag tar inga läxor om landsbygden från Labourpartiet. När jag var miljöminister i Storbritannien, ansvarade jag för att framställa en vitbok om landsbygden, i vilken några av de problem som har samband med postkontor på landsbygden behandlades, så jag tar inte emot några budskap från Labourpartiet, hur vackert formulerade de än må vara av Simpson.
Det gläder mig också att se att våra liberala vänner från fastlandet visar vägen för de brittiska liberalerna. Vi brittiska konservativa stöder kommissionär Bolkestein, och vi har för avsikt att överväga, under debatten - och därefter då debatten har avslutats och ändringsförslagen betraktas - om vi skall rösta för den ytterligare kompromissen, hur mycket jag än respekterar och betraktar Ferbers betänkande som en kompromiss inför många svårigheter. Men eftersom vi anser att kommissionär Bolkesteins ursprungliga text i allt väsentligt är den bästa, kan vi mycket väl besluta oss för att rösta emot den ytterligare kompromissen för att bevara de ursprungliga förslagen. Det återstår att se om det blir så. Vi skulle överväga det i slutet av debatten.

Watts
Herr talman! Först av allt: vi vill inte tvinga Sverige att ändra sitt postsystem, men, snälla, tvinga oss inte att följa Sveriges exempel. I Sverige gick postverket från vinst till förlust. Den svenska posten fick avskeda folk. Mindre postkontor stängdes. Priserna för att skicka ett brev i Sverige är 30 procent högre än de är i Förenade kungariket. Och om jag nu får övergå till Förenade kungariket, stoppades privatiseringen av postverket i Förenade kungariket på grund av att allmänheten helt enkelt inte skulle tillåta den.
Vad jag finner skandalöst är att kommissionen föreslår en privatisering genom bakdörren. Men vad som är verkligt oförlåtligt är att de brittiska konservativa stöder Europeiska kommissionens planer på att skära ned postsystemet i Förenade kungariket. Det kommer att bli ett trefaldigt slag för Storbritannien och ett trefaldigt slag särskilt för den brittiska landsbygden: ett slut på den dagliga utdelningen och hämtningen; ett slut på enhetliga priser - människor på landsbygden kommer att betala mer för sin post; och för det tredje och sista, ett slut på vårt omfattande och utmärkta nätverk av mindre postkontor på landsbygden.
Jag riktar mig direkt till de brittiska konservativa. Ni kanske inte lyssnar på oss, men lyssna på Kvinnoinstitutet (the Women's Institute) i Förenade kungariket, lyssna på Rådet för skydd av Englands landsbygd (the Council for the Protection of Rural England), lyssna till och med på Landsbygdsförbundet (the Countryside Alliance). De stöder alla Simpson och motsätter sig ert partis åsikter i denna fråga. Jag hoppas att ni och era vänner kan göra gemensam sak med Labour och stå upp för den brittiska landsbygden genom att motsätta er Europeiska kommissionens planer.

Cushnahan
Herr talman! Jag skulle vilja gratulera föredraganden, Ferber, som verkligen har haft en svår uppgift. Kommissionär Bolkesteins förslag gick tyvärr lite för långt. Jag inser visserligen att det inte är något fel på begreppet avreglering per se och att en sådan kan ge konsumenterna fördelar. En avreglering medför dock vissa skyldigheter - särskilt behovet av att garantera tjänster som är samhällsomfattande. Det behovet skulle inte ha uppfyllts med de ursprungliga förslagen. Även om de skulle ha fungerat i högt urbaniserade länder, skulle de betyda katastrof för jordbruksländer som Irland. Genom att utsätta ungefär mellan 46 och 48 procent av An Posts intäkter för konkurrens, skulle allvarliga tvivel om den långsiktiga livskraften hos de irländska posttjänsterna i den form som vi känner dem ha uppstått. Den handplockning som skulle ha följt skulle ha äventyrat An Posts förmåga att tillhandahålla en daglig, samhällsomfattande utdelning till rimligt kostnad. Dessutom skulle vår nationella postsektors förmåga att korssubventionera infrastrukturen av postkontor på landsbygden allvarligt ha ifrågasatts.
Jag välkomnar därför det ändrade betänkande som utskottet lägger fram. Det är verkligen en balanserad kompromiss, och jag hoppas att det kommer att antas av rådet. Låt mig säga detta till An Post: Om så sker, kommer ni att ha getts en värdefull andhämtningspaus. Använd den för att utveckla och investera i Irlands system av postkontor på landsbygden. Det finns många möjligheter bortsett från det köpcentrum där alla statliga tjänster är tillgängliga för det lokala samhället, som till exempel e-handel och Internet. Välj inte det kortsiktiga, enkla alternativet att låta systemet med postkontor på landsbygden dö. Det är ett beslut som ni skulle ångra.

Novelli
Herr talman! Europeiska kommissionens förslag om ändring av direktivet från 1997 för att ytterligare öka konkurrensen inom postsektorn i gemenskapen är berättigat och väntat.
Det är berättigat med tanke på att det följer logiken i Europeiska unionens grundfördrag, som framhåller ett fullbordande av den inre marknaden med hjälp av fri rörlighet för varor och tjänster i en miljö präglad av konkurrens. Det är också berättigat med hänsyn till de riktlinjer som har följt på varandra sedan 1990 och flera möten i Europeiska rådet som har ägnats denna sektor. Det är slutligen också berättigat mot bakgrund av Europeiska rådets toppmöte i Lissabon, där man för några månader sedan begärde att denna process skall påskyndas.
Det var också väntat, eftersom kommissionen släpade efter i förhållande till åtagandena enligt direktivet från 1997. Europeiska kommissionen och kommissionär Bolkesteins förslag väckte ändå en stor upprördhet. Trots att förslagen var logiska. Men vilket ramaskri! Den kompromiss som föreslås i betänkandet av Ferber är ett stort steg tillbaka jämfört med Europeiska kommissionens förnuftiga förslag, som är mycket blygsamt i förhållande till kraven på en modernisering av vår europeiska ekonomi, ja alltför blygsamt är jag rädd. Och när jag i dag ser hela den europeiska vänstern gratulera Ferber, kvarstår mina tvivel om denna kompromiss. Mina damer och herrar! I den här takten krävs det 60 år för att fullborda den inre marknaden för posttjänster. Vilken djärvhet! Och framför allt, vilken försening!
Jag kan därför inte avstå från att dra en parallell med resultatet från Europeiska rådets toppmöte i Nice. Före Nice fanns det storslagna förslag, framstående ambitioner, och i Nice hölls storslagna tal. Men när allt kommer omkring blev det inte särskilt mycket av det hela. Det är på samma sätt i den här debatten: det högstämda talet om att bygga upp Europa döljer illa ängsligheten och konservatismen. För oss återstår det endast att önska att vi en dag har förstånd att gå vidare från nuvarande förhållanden och övervinna den egoistiska skråandan för att verkligen få Europa att gå framåt.

Peijs
Fru talman! Får jag be Bolkestein förklara skillnaden mellan privatisering och avreglering för Watts?

Talmannen
Fru Peijs! Det är inte en ordningsfråga och det hör inte till debatten just nu.
Kommissionär Bolkestein har ordet.

Bolkestein
. (EN) Herr talman! Kommissionen förstår av tidigare diskussioner den stora vikt som parlamentet lägger vid detta ämne, och jag har noga betraktat de talrika ändringsförslagen till förslaget till direktiv. Det finns ett antal ändringsförslag, i synnerhet de i vilka man betonar vikten av de samhällsomfattande tjänsterna och av postkontoren på landsbygden, som jag kan stödja. De samhällsomfattande tjänsterna är en hörnsten i gemenskapens politik på detta område, och allt det som vi gör är utformat för att skapa ett bra klimat för att förbättra den.
När det gäller flertalet ändringsförslag, måste jag dock säga att mycket lite är kvar av det ursprungliga förslaget, som kommissionen lade fram i maj. Kommissionen föreslog ett stegvis tillvägagångssätt, med ett ytterligare steg av marknadsöppning på totalt 20 procent under år 2003. Vad jag ser som svar är inte bara ett förkastande av denna grad av marknadsöppning utan också av den dynamiska moderniseringsprocessen i sig själv.
Exakt vad är det då jag ser? För det första, inga 50 gram, vilket går stick i stäv med behovet av att skapa verklig konkurrens. För det andra, ingen öppning för utgående gränsöverskridande post, även om detta redan är en realitet i tio medlemsstater. För det tredje, ingen definition eller speciella tjänster i strid mot målen i det nu gällande direktivet och även i strid mot EG-domstolens jurisprudens. För det fjärde, ingen öppning för expresstjänster, fastän dessa utgör en ny och separat marknad. För det femte, inget steg under år 2003, vilket strider mot artikel 7 i det nu gällande direktivet, och, för det sjätte, ingen tidtabell för ytterligare reformer, vilket går stick i stäv med slutsatserna från toppmötet i Lissabon och med operatörernas behov.
Detta är ingen bra väg framåt. I synnerhet, på samma gång som stats- och regeringscheferna i Lissabon efterlyste en påskyndad marknadsöppning, skulle de ändringsförslag som jag just har beskrivit leda till motsatsen, nämligen en bromsad marknadsöppning. En fördröjning på två år med att genomföra nästa steg skulle inte vara förenligt med det nu gällande direktivet. Debatten om att modernisera postsektorn startade 1989 under ett rådsmöte (industri/telekommunikation) i Antibes. Se var vi står i dag, mer än tio år senare. Bara 3 procent av marknaden för brev har avreglerats. Att flytta fram nästa steg från 2003 till 2005 skulle det innebära en ytterligare fördröjning, vilket, är jag rädd, inte är godtagbart för kommissionen.
Den grad av marknadsöppning som nu föreslås av parlamentet skulle minska de 20 procenten från kommissionens förslag till bara 6 procent från början av år 2005, utan några utsikter att fullborda den inre marknaden för postsektorn, och det, är jag rädd, ligger inte i linje med Europeiska rådets slutsatser, och det skulle inte heller motsvara de behov och förväntningar som postkunder - både affärskunder och enskilda hushåll - har. Det skulle inte heller motsvara intressena för de anställda i sektorn som vill blicka framåt. Det skulle kort sagt vara för lite och för sent, och det skulle innebära ett abrupt stopp för den välbehövliga framåtrörelse som finns, vilket allvarligt skulle skada den nödvändiga anpassningen och hota sysselsättningen på lång sikt.
Dessutom skulle ett stopp för konkurrens för utgående gränsöverskridande post vara ett steg bakåt, och det skulle vara svårt att övervaka med regleringar och leda till klagomål från konkurrenter.
Även när det gäller speciella tjänster måste innovation och modernisering uppmuntras. Enligt det nu gällande direktivet är principen tydlig. Nya och avgränsade tjänster kan aldrig monopoliseras, men det finns ingen tydlig definition av speciella tjänster i det nu gällande direktivet, vilket öppnar dörren för oändliga debatter och osäkerhet på marknaden. Det skulle vara oacceptabelt att låta ständiga rättstvister avgöra vad som händer. Vi behöver tydligare definitioner, annars kommer vi att misslyckas med vår uppgift som lagstiftare att modernisera regelverket.
Jag vet att frågan om att modernisera postsektorn är svår och politiskt känslig. Posten ligger folk, konsumenter och anställda nära i lika grad. I denna moderniseringsprocess bör inte rädslan utan snarare utmaningen att förbättra sektorn vägleda oss. Om vi gör för lite, för sent, kommer postsektorn som helhet att äventyras. Den kommer att bli köras förbi av tekniken och ignoreras av konsumenter som inte får valuta för sina pengar. Jag är säker på att många av er, i synnerhet föredraganden, instämmer mer än vad politiken kanske tillåter er att säga. Jag uppmanar er alla att inte dra er undan från ert ansvar som folkvalda lagstiftare att göra vad som krävs och stödja en dynamisk förändringsprocess.
Låt mig citera tre aktörer på detta område. För det första har John Roberts, verkställande direktör för Förenade kungarikets postverk, talat om att konkurrens leder till högre kvalitet, ökad effektivitet och lägre priser. För det andra förklarade Claude Bourmaud, ordförande för La Poste, nyligen hur det kommande årtiondet kommer att inleda den mest genomgripande förändringen någonsin för postoperatörer runtom i världen. Han sade att det tycks vara oundvikligt att så gott som hela postmarknaden öppnas för konkurrens från i dag fram till årtiondets slut. För det tredje har den franske senatorn Gérard Larcher, som är en välkänd sakkunnig på området posttjänster, uppmanat alla parter att blicka framåt. 1997 sade han, och jag citerar: " Vi borde inte fokusera på gårdagens föreställningar när vi angriper dagens problem. Låt oss öppna debatten för att lösa La Postes problem inom morgondagens ramar."
Alla dessa tre människor sätter alla fingret på någonting viktigt. Postsektorn måste i allt högre grad konkurrera på den bredare marknaden för kommunikationer med modern teknik som utvecklas till följd av Internet, mobiltelefoner och integreringen av olika kommunikationsmedel. De traditionella postkontoren med sin stela anställningsstruktur och långsamma anpassning till marknadens krav kommer inte att kunna konkurrera på dessa marknader om de hålls tillbaka av parlamentets ändringsförslag.
Samhället kräver en modern postsektor. Låt mig peka på de viktigaste europeiska konsumentorganisationerna, till exempel Bureau Européen des Unions de Consommateurs, BEUC (Europeiska byrån för konsumentorganisationer) som har välkomnat kommissionens förslag. Många konsumentorganisationer skulle vilja gå till och med ännu snabbare fram än kommissionen i fråga om att öppna upp postmarknaden, eftersom de förväntar sig att hårdare konkurrens leder till högre kvalitet på tjänsterna och lägre priser, men kommissionen har inte föreslagit denna " snabbspårsavreglering" , som många konsumentorganisationer skulle föredra. Vårt förslag är en noggrann balansgång, eftersom tillhandahållare av samhällsomfattande tjänster kommer att behöva tid för att ändra strukturerna ytterligare, i syfte att bli flexiblare företag, så att de kan anpassa sig till de nya marknadsförhållandena. Bara om verklig konkurrens införs på ett kontrollerat och gradvist sätt, enligt en fastlagd tidtabell, kommer de att hjälpas i detta.
Om de europeiska lagstiftarna misslyckas, kommer de medlemsstater som snabbt går fram längs den väg som stakades ut vid toppmötet i Lissabon att straffas, då deras postoperatörer kommer att utsättas för konkurrens från operatörer som kan dra fördel av en långvarig monopolställning. Flertalet av de ändringsförslag som antogs av parlamentets utskott för regionalpolitik, transport och turism skulle, om de godtogs, leda till en situation där nästan ingenting förändrades. Detta skulle medföra att posttjänsterna i allt större utsträckning skulle tappa mark till andra kommunikationsmedel. Det skulle vara ett mycket kortsiktigt synsätt. Det skulle vara en reträttstrid. Monopolet på posttjänster skulle leda till att de stelnade och förlorade i volym, vilket skulle leda till förlust av arbetstillfällen.
Jag är medveten om ert intresse för att bevara de samhällsomfattande tjänsterna och postnätverket, och jag delar det intresset. Jag står för en orubblig garanti för att skyldigheten att tillhandahålla samhällsomfattande tjänster alltid kommer att skyddas. Det som skiljer oss åt är metoden att uppnå detta mål. Att försöka bevara status quo och hålla fast vid gamla strukturer är inte rätt väg. Marknaden kräver flexibilitet och anpassningsförmåga till den nya kommunikationsmiljön.
Kommissionen besvarar med sitt förslag detta krav på ett mycket rimligt och gradvist sätt. I förslaget erkänns att det redan under det gällande direktivet fanns en förskjutning i balansen mellan det monopoliserade området och andra medel avsedda att säkerställa högkvalitativa och bestående samhällsomfattande tjänster. Dessa omfattar licenskrav, inklusive skyldigheter att tillhandahålla samhällsomfattande tjänster för nya aktörer på marknaden, en kompensationsfond och rimliga avgifter som anpassas efter kostnaderna. Utan konkurrens skulle situationen emellertid bli obalanserad.
I den andan kan jag godta de av era ändringsförslag som inte är orimliga och andra som med rätta betonar frågor som samhällsomfattande tjänster som de tillämpas i medlemsstaterna, prövning av klagomål samt nätverket på landsbygden. Det gäller ändringsförslagen 2, 3, 6, 7, 24, 28, 29, 32, 39, 40 och 41. Jag kan också godta de nya ändringsförslag som lades fram i går, nämligen 46, första stycket, 58 och 59, vilka klargör vissa viktiga punkter. Vad ändringsförslagen 60 och 61 beträffar, kan jag instämma i principen att fullborda den inre marknaden vid ett framtida datum som bestäms inom en rimlig tidsram. Det är vad som ligger i linje med kommissionens förslag och slutsatserna från Lissabon.
Det överraskar knappast ledamöterna i parlamentet att kommissionen inte kan godta de övriga ändringsförslag som har lagts fram. Anledningen är att de strider mot kärnan i det som kommissionen har föreslagit - det som är nödvändigt för att lyckas med en moderniseringsprocess som kommer att gynna konsumenter av posttjänster samt postanställda i lika grad. Vi måste bevara framåtrörelsen och ta ett stadigt första steg samt sätta en tidtabell för ytterligare förändring.
Sammanfattningsvis har Europeiska unionen inte råd att ge otydliga signaler på ett så viktigt område. Det är anledningen till att jag inte kan och inte kommer att vara tyst när sektorns framtid hotas av en ovilja att svara på utmaningarna från Lissabon. Om Europeiska unionen, för vilken ledamöterna i detta parlament är folkvalda företrädare, vill ha den mest konkurrenskraftiga, kunskapsbaserade och dynamiska ekonomin om tio år, behöver den en modern postsektor. Jag skulle därför vilja uppmana alla ledamöter i detta parlament att stödja det europeiska uppdraget, och jag avslutar med att säga att tiden att handla är nu.

Jarzembowski
Herr talman! Jag vill tillbakavisa dessa generaliserade angrepp mot en majoritet av parlamentet. Vi bemödar oss om att genomföra en modernisering och en successiv avreglering, och det är orättvist av er att läxa upp oss här. Ni kunde åtminstone tacka oss för att vi fattar beslut i dag, för då kan ni i december bevisa att rådet hörsammar Europeiska rådet i Lissabon och i december fattar beslut om er version av avregleringen, eller åtminstone om vår version. Men att läxa upp oss och inte komma fram till något i rådet, det är allt en skenhelig attityd, herr kommissionär, ni borde snarare lyssna på majoriteten här i parlamentet!
(Applåder)

Bolkestein
. (EN) Herr talman! Som svar på dessa anmärkningar vill jag säga tre saker: för det första att det naturligtvis är parlamentets privilegium - i själva verket plikt - att säga vad det känner. Å andra sidan tror jag att kommissionen missköter sitt jobb om den inte ger en lika uppriktig uppfattning som parlamentet till svar.
För det andra kommer hela denna fråga att diskuteras i rådet (industri/telekommunikation) på fredag. Kommissionen kommer att lägga fram samma uppfattning, och rådet kommer att agera på kommissionens förslag i enlighet med vad det anser vara lämpligt.
För det tredje och sista, om stats- och regeringscheferna i Lissabon beslutade att Europeiska unionens skall vara den mest konkurrenskraftiga platsen i världen om tio år, måste vi agera i enlighet därmed. Om ledamöter i detta parlament är av den åsikten att stats- och regeringschefernas uppfattning, vilken den nu må vara, inte är någonting att rätta sig efter, är det en hållning som jag inte delar.

I mina ögon är de slutsatser som uttryckts av stats- och regeringscheferna de riktlinjer som kommissionen skall följa, och jag har denna förmiddag talat i dessa slutsatsers anda.
Jag uppmanar ledamöterna i parlamentet att följa kommissionens förslag, eftersom det bara är det förslaget som leder till målet från Lissabon, som är att ha den mest konkurrenskraftiga, dynamiska och kunskapsbaserade ekonomin i världen om tio år.

Talmannen
Jag märker att postsektorn hjälper oss att värma upp stämningen litet i kammaren och det gläder mig.
Herr Simpson, vill ni säga något eller avstår ni? Om ni avstår blir vi oerhört tacksamma, eftersom vi har mycket ont om tid.

Simpson
Herr talman! Det är bortkastad tid: det finns inga som är så döva som de som inte vill lyssna.

Talmannen
Tack så mycket, herr Simpson.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen äger rum i morgon kl. 10.00.

Bananer (GOM)
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är Andra betänkande (A5-0374/2000) av Dary för utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling, om förslaget till rådets förordning om ändring av förordning (EEG) nr 404/93 om den gemensamma organisationen av marknaden för bananer (KOM(1999) 582 - C5-0528/2000 - 1999/0235(CNS)).

Dary
. (FR) Herr talman, mina kära kolleger! Vi återkommer således till frågan om den gemensamma marknaden för bananer.
I april i år, efter att vi med en mycket stor majoritet röstat för de ändringsförslag som jag föreslog till kommissionens text - men innan kommissionen vägrade att godta något av dessa förslag - beslutade vi att återförvisa frågan till utskottet för jordbruk, i syfte att finna en eventuell kompromiss. Eftersom medbeslutandeförfarandet inte var tillämpligt var detta den enda möjligheten, eftersom prioriteringarna var att garantera gemenskapens och AVS-ländernas producenter en inkomst samt tillträde till marknaderna.
Vi försökte nå fram till en förlikning med kommissionen, vilket inte riktigt lyckades. Men nu skall parlamentet yttra sig. Jag erinrar därför om att kommissionen i november 1999 lade fram det femtielfte i raden av förslag om en ändring av den gemensamma marknaden för bananer, en ändring som i huvudsak påverkar den externa delen och som syftar till att garantera att denna gemensamma marknad skall överensstämma med Världshandelsorganisationens bestämmelser. Kommissionen föreslog då att det icke-diskriminerande tullkvotsystemet skall bevaras, med en viss förmånstull för AVS-länderna och en övergång till tariff only år 2006.
I april 2000 antog parlamentet mitt första betänkande och ändringsförslagen till detta, vilka gick emot kommissionens förslag. Förslagen i betänkandet innebar bl.a. ett nej till en automatisk övergång till tariff only, en förmånstull för AVS-länderna på minst 300 euro, en utvärdering och en eventuell översyn av den gemensamma marknadens interna del.
Bananfrågan är långt ifrån anekdotisk och det är stora saker som står på spel. Sedan 1993 har situationen för gemenskapens producenter ständigt försämrats. Detsamma gäller många av de AVS-länder som är traditionella leverantörer. Jag vill erinra om att det främsta syftet med denna gemensamma organisation av marknaden är att garantera den egna produktionen tillgång till gemenskapsmarknaden. Redan i dag är det omöjligt för dessa producenter att gå in i en rättvis konkurrens med sektorns producenter och operatörer på internationell nivå. Vi får komma ihåg att 62 procent av importerna i dag kommer från tredje land, framför allt Ecuador, Colombia, Costa Rica och Honduras.
Här handlar det inte om att protektionistiskt försvara en produkt av ett visst ursprung, utan om att försvara beständigheten för ett visst sätt att producera. Bakom bananfrågan ligger det vi försöker försvara, nämligen en hel produktionskedja, som hela regioner ofta är beroende av för sin livskraft och sociala jämvikt.
Det gick månader innan kommissionen i oktober offentliggjorde ett meddelande om tillämpningen av regeln " först till kvarn" för förvaltningen av tullkvotsystemet. Jag vill insistera på det faktum att det rör sig om ett meddelande, och inte ett lagstiftningsförslag. Från november 1999 fick vi således fortsätta att arbeta på lagstiftningsförslaget.
Vi upprättade kontakter med kommissionen, och vid det sista sammanträdet bekräftade kommissionen att den står fast vid sin ståndpunkt, dvs. ett tullkvotsystem förvaltat enligt regeln " först till kvarn" och en övergång till tariff only år 2006.
Mitt andra betänkande liknar därför mycket det första, och här införlivas de ändringsförslag som har röstats igenom av plenarkammaren. Men trots att det saknas ett lagstiftningsförslag fick vi även yttra oss om regeln " först till kvarn" . Enligt medbeslutandeförfarandets resultat är det inget rättvist system, men däremot den enda regel som är förenlig med WTO:s bestämmelser. Men Förenta staterna har redan låtit meddela att de motsätter sig systemet, precis som alla AVS-länder förresten. I övrigt förblir vår ståndpunkt densamma: att systemet skall tillämpas under minst tio år för att garantera producenternas och operatörernas rättssäkerhet; en översyn efter dessa tio år; ingen automatisk övergång till tariff only samt en förmånstull på 300 euro för AVS-länderna. Vi har krävt garantier i den händelse förvaltningssystemet av tullkvoterna, " först till kvarn" , skulle inrättas av kommissionen, eftersom detta system kommer att få allvarliga återverkningar för AVS-producenterna, som i dag inte kan inta sin plats i den fartygskapplöpning som snart kommer att inledas.
Utöver en förmånstull på 300 euro är det därför absolut nödvändigt att hitta ett sätt som ger dem en faktisk tillgång till kvot C, och att konsekvent utvärdera systemets påverkan på dessa producenter.
Jag är glad över att vi än en gång lyckades genomföra en enhällig omröstning inom utskottet för jordbruk. För det vill jag tacka mina kolleger samt för stödet från Fernández Martín, föredragande för utskottet för utveckling och samarbete.
För att avsluta skulle jag vilja beklaga att Europeiska unionen i den här frågan tycks gå emot sina värderingar, till förmån för världshandelns regler. Ekonomin står i människans tjänst, och i varje system där människan dominerar bör reglerna anpassas till människors vilja och behov, inte tvärtom. Skulle kommissionen och rådet göra en annan bedömning, får de tygla sitt ansvar.

Fernández Martín
Herr talman, herr kommissionär Fischler, ärade ledamöter! Efter oerhört många debatter om bananproblemet befinner vi oss nu litet närmare en tillfredsställande lösning. Jag gör mig inga illusioner eftersom vi har fört debatter som denna under åtta års tid och vi kommer att hålla ytterligare några. Men i dag, efter det avtal vi har uppnått i rådet, ligger kommissionens senaste förslag närmare den ståndpunkt som majoriteten i detta parlament många gånger har gett uttryck för.
Utskottet för utveckling och samarbete, i vars namn jag talar, stöder Darys betänkande, vilket ger lösningar på grundläggande problem. Det kvotsystem som garanterar saluförandet av gemenskapens produktion av bananer bibehålls och ett licenssystem fastställs, med " först till kvarn" -metoden, vilket följer de gällande reglerna i världshandeln, och man överväger en icke-automatisk övergång till ett tullsystem som kommer att kräva en utvärderingsrapport om möjliga konsekvenser.
Detta förslag har redan godtagits av Ecuador som är världens största bananproducent och en av dem som har lagt in en anmälan till Världshandelsorganisationen. Vi har dock vissa reservationer och meningsskiljaktigheter, herr kommissionär. Parlamentet vill ha en giltighetstid på tio år för övergångsperioden där kommissionen föreslår sex, vi begär en schablontull på " minst 300 euro" där kommissionen säger " högst 300 euro" . Det är olika åsikter, men nu talar vi samma språk och det är något helt annat än vad vi gjorde tidigare under många år.
Jag är glad, kommissionär Fischler, över att ni har ökat era informationsflöden. Jag sade till Schwaiger i den tidigare debatten, att ni borde få kompletterande information i de olika åsikterna i frågan. Ni besökte nyligen Azorerna, ni var nyligen på Kanarieöarna och ni har utan tvivel fått en mer komplett bild av det problem som fortfarande är mycket komplicerat. Vi måste exempelvis uttala vår oro över bananproduktionen i vissa AVS-länder, i de små producentländerna i Antillerna och i vissa östafrikanska länder som är traditionella leverantörer till bananmarknaden och mot vilka vi har åtaganden som vi inte får glömma bort.
Orkanen Mitch i Centralamerika gav oss tyvärr ett exempel på något som är oacceptabelt för oss. I vissa länder - Nicaragua, Honduras, Guatemala -, ödelade Mitch bananplantagerna. Vissa multinationella företag omlokaliserade sin verksamhet, i stället för att bidra till återhämtningen av ekonomin, och flyttade den till andra mindre drabbade områden eller till andra länder, och brydde sig inte om sina skyldigheter gentemot tusentals, tiotusentals familjer och jordbrukare med en lön på tio dollar. Detta är inte den utvecklingsmodell vi européer vill ha.
Några kolleger här har uttryckt sin oro över de negativa konsekvenser som vissa sektorer drabbats av, särskilt i Förenade kungariket, genom USA:s motåtgärder, vilka enligt min mening ligger utanför GATT-avtalet. Vi anser att det bästa sättet att stödja dessa företag är att hitta finna en väg att lösa konflikten så snart som möjligt. Därför tycker vi inte att det vore en bra åtgärd att skjuta upp denna debatt så som vissa har försökt göra de senaste veckorna.
Vi har uppnått en komplex och känslig jämvikt i denna fråga. Darys betänkande antogs enhälligt i utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling och stöddes också enhälligt av mitt utskott. Jag tycker inte att det ändringsförslag som Vatanen ingivit i sista minuten underlättar saker och ting, varför jag uppmanar er, om ni lyssnar, till att fundera på att dra tillbaka det.

Redondo Jiménez
Herr talman, herr kommissionär, ärade ledamöter! Jag vill först gratulera föredraganden Daryl som så explicit har kommenterat reformen, dess historia och kvintessens - vilket jag inte skall upprepa -. Jag vill också gratulera Fernández som har använt sin tid så väl till att reflektera över på vilket sätt vi har gjort en rad åtaganden.
Darys betänkande om detta trassliga ämne är berömvärt, och vi har godkänt det enhälligt. För, herr kommissionär, det är uppriktigt sagt inte en lätt uppgift att förena konsument- och producentintressena, respektera Europeiska unionens internationella åtaganden gentemot AVS-länderna och Loméavtalet undertecknat i Cotonou, förena ansträngningarna för de yttersta randområdena, respektera GATT-bestämmelserna gentemot tredje land, och garantera mångfalden i Europeiska unionens försörjning och produktion.
Det uppnådda avtalets funktion, vilket ryms inom Världshandelsorganisationens bestämmelser, måste analyseras av Europeiska kommissionen i en rapport som skall behandlas av parlamentet under rimlig tid och utifrån resultatet av denna rapport och dess behandling föreslås lämpliga korrigerande åtgärder, vilket redan nämns i betänkandet.
Vi är inte emot tariff only, herr kommissionär, vi vill bara att vi inför dessa så bryska förändringar skall vidta nödvändiga försiktighetsåtgärder, då vi går från ett system till ett annat. Jag yrkar alltså på stöd från kammarens medlemmar till detta betänkande i sin helhet, med samma stöd det fick i utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling. Jag skall inte upprepa att ändringsförslag som det enda som har ingivits av en ledamot inte underlättar detta stöd. Därför vill jag, liksom föregående talare också uppmana ledamoten att dra tillbaka detta ändringsförslag.

Medina Ortega
Herr talman! Jag vill för den socialistiska gruppen ansluta mig till de gratulationer de föregående talarna har riktat till kommissionen - för kommissionen har gjort en ansträngning till tillnärmning -, och till föredraganden Dary för hans arbete med att förena de olika ståndpunkterna.
Situationen är klar för utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling. Utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling är för kommissionens förslag om att bibehålla kvotsystemet genom det så kallade " först till kvarn" -systemet, även om det givetvis inte ligger i linje med förslagen om automatisk övergång från det nuvarande kvotsystemet till ett system med bara schablontullar.
Detta följer den allmänna filosofi som utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling driver, om att jordbruksprodukter inte är vanliga industriprodukter, och att man därför inte kan tillämpa de allmänna reglerna för industriprodukter på jordbruket. Den färska galna kosjukekrisen, som kommer att stå Europeiska gemenskapen, dess producenter och konsumenter dyrt, är ett exempel på hur jordbruket inte får reduceras till produktionsscheman eller till industriell saluföring.
Jag vill därför här påminna om att bananproduktionen inte är en främmande produktion i gemenskapen. Det är en produktion som sker i en rad speciella regioner i gemenskapen, de yttersta randområdena, vilka har en rad svårigheter att konkurrera på marknaderna och en av de få produkter de har är just bananer. Som Fernández Martín påpekade har Fischler nyligen på plats kunnat se hur jordbruksekonomin ser ut i dessa regioner, vilken skiljer sig så mycket mot gemenskapskontinentens omständigheter.
Därför beaktar förslagen i Darys betänkande, enhälligt godkänt i utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling, behovet att ta hänsyn till de strukturella problemen i de yttersta randområdena, vilka också har fått en ny rättslig grund i artikel 299.2 i EG-fördraget, införd genom Amsterdamfördraget, och som nu väntar på kommissionens därtill hörande förslag.
Europeiska socialdemokratiska partiets grupp är alltså för Darys betänkande och givetvis emot ändringsförslag 36, ingivet av Vatanen med flera.

Clegg
Herr talman! För förvirrade iakttagare som mig själv går frågan från det bisarra till det surrealistiska. Vi tycks stå inför den ena raden av förslag och motförslag efter den andra om ett övergångssystem i vilket kommissionen först föreslår tullsatskvoter som grundar sig på historiska perioder, referensperioder, men sedan övergår till en " först till kvarn" -beräkning. Under tiden fördömer USA först historiska referensperioder, men förespråkar nu för sina egna historiska referensperioder. Frågan har blivit ytterst svår att följa.
Av den anledningen, bland många andra, skall jag inte tala om innehållet i Darys betänkande utan i stället försöka rikta in mig på en principfråga. Oavsett hur övergångsordningen ser ut - antingen vi strävar efter en tullsatskvot och ett licenssystem som grundar sig på det så kallade " först till kvarn" -systemet eller de historiska referensperioderna, antingen det är före eller efter 1993 - måste vi börja godta att det är en övergångsordning som någon gång måste ersättas av ett WTO-förenligt system med enbart tullar. Vi kan inte år in och år ut fortsätta med att undvika våra internationella skyldigheter.
Frågan är varför? Dary antydde att vi, om vi skulle gå mot ett WTO-system med enbart tullar, på något sätt skulle överlämna oss till kaotiska kommersiella krafter. Sanningen är raka motsatsen. WTO är en uppsättning regler. WTO förhindrar i själva verket kaos, eftersom organisationen försöker införa regler som alla skall följa. Europeiska unionen har ett överväldigande strategiskt intresse av att se till att dessa regler förstärks och inte försvagas, för om vi försvagar WTO eller rättsstatsprincipen, vem kommer då att vinna? Det kommer de stora grabbarna, som Förenta staterna, att göra; det kommer att vara den starke som dikterar villkoren; det kommer att vara den kommersiella råstyrkan som vinner i slutändan.
Så jag ber er: låt oss enas om hur övergångsordningen kommer att se ut enligt Darys betänkande. Men låt oss inte vända ryggen, vilket föreslås i ändringsförslag 11, till idén att vi så småningom måste övergå till ett system med enbart tullar.

Graefe zu Baringdorf
Herr talman! Jag vill börja med att tacka föredraganden för hans arbete. Jag håller helt med om hans målsättningar. Men tyvärr, herr Dary, har vi inte befogenheter att genomdriva det vi gärna skulle vilja. Vi har starka krafter emot oss. Det råder inte bara skilda uppfattningar i de olika medlemsstaterna inom Europeiska unionen, något som också kommer till uttryck i kommissionens svårigheter att lägga fram ett förslag, utan även Världshandelsorganisationen är inblandad. Starka intressen spelar in, i synnerhet hos amerikanarna, som visserligen inte själva är några bananproducenter men som har placerat amerikanskt kapital i handelsföretagen. Vi känner till problematiken, och oron för att AVS-staternas och de mindre bananproducenternas rättmätiga intressen skall bli lidande är säkert inte obefogad.
Vi har nu försökt att åter lägga fram ändringsförslag och kompromissändringsförslag. Jag hoppas att kommissionen anammar dessa ändringsförslag. I synnerhet vill vi med ändringsförslag 35 att kommissionen talar om för oss hur de bestämmelser som avses kommer att påverka de mindre bananproducenternas och AVS-staternas intressen, så att vi här i parlamentet, om det sker en övergång till ett tariff only-system, har en grund att fatta beslut utifrån.
En sak är klar och det har även kommissionen bekräftat, och det är att denna fråga måste behandlas i parlamentet igen. Vi behöver ett exakt datum för en sådan behandling. Kanske har vi vid den senare tidpunkten hunnit genomdriva medbeslutandet på jordbruksområdet, och i Nice fastslogs ju gången i riktning mot parlamentets medbestämmande; vi måste nu i debatten efter Nice förverkliga detta i praktiken. Då kommer vi troligtvis att ha en annan maktposition och det visar sig då även i bananbetänkandet och i den målsättning som vi då fastställer.

Jové Peres
Herr talman! Jag tror att det är första gången här som mitt efternamn uttalas på mitt modersmål. Tack så mycket.
Det är ingen överdrift att säga att denna fråga är en av dem som har väckt störst uppmärksamhet i alla institutioner. Det är också viktigt att påpeka att i denna fråga har, enligt min mening, ett par bolags intressen, företrädda av USA, konfronterats med intressena i Europeiska unionen som har försökt försvara avtalen med sina egna jordbrukare, och andra avtal med AVS-länderna. Jag tror uppriktigt sagt att utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling har kommit så långt det har kunnat komma för att uppnå ett avtal med kommissionen.
Vi har godtagit " först till kvarn" -metoden, vi har accepterat en maximal minskning av förmånstullen på 300 ton per ton för AVS-länderna, vi har också försökt få garantier för de små och medelstora företagen och vi har krävt en rapport från kommissionen om systemets effekter. Men jag tror att vi kan förutse negativa effekter för de mindre företagen och för producenterna i AVS-länderna.
Jag tvivlar starkt, även om jag inte tycker om stereotyper, på att bilden av Europeiska unionen som viker sig för påtryckningar från de multinationella företagen är något annat än en bild som motsvarar de förutfattade meningarna. Ibland verkar det som om kommissionen, i sitt förslag till avreglering av handeln och jordbruksproduktionen på internationell nivå, till och med går längre än Cairnsgruppen. Jag skriver under Darys träffande ord i detta ämne.
Hur som helst är det nödvändigt att inse att förordningarna och fördragen innebär skyldigheter och att avregleringarna som kan gynna vissa företag kommer att innebära kostnader för unionens budget. Jag vill därför uttrycka, inte min samstämmighet utan min förvåning över Schreyers uttalanden i går om budgetramen för jordbruket och frågan om bananerna.
Jag vill avsluta med att tacka Dary för hans omsorg, samt ordföranden för utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling och samordnarna. Min grupp kommer att rösta för, med tanke på att om vi drar ut på frågan ännu längre kommer saken att förvärras mycket mer.

Souchet
Herr talman! Detta ändlösa ärende, denna saga om " banantvisten" mellan unionen och de länder som producerar dollarbananer, är inte anekdotisk, utan ett talande exempel, och det i mer än ett avseende, eftersom 20 procent av de bananer som konsumeras i unionen är producerade i gemenskapens yttersta randområden, och dessa områden behöver denna produktion för sin utveckling. Ytterligare 20 procent av de bananer som konsumeras i unionen produceras i AVS-länder som också de behöver denna produktion för sin utveckling, och gentemot dessa länder har vi ingått kontraktsenliga förpliktelser som vi måste respektera.
Dessa olika länder har kunnat utveckla sin produktion på grund av att vi erbjuder dem en marknad som vi i dag inte få dra undan för dem. Vi måste fortsätta att utan restriktioner fortsätta att ge dessa producenter medel att leva, genom att främst köpa deras produkter. Först därefter, kan vi för de återstående 60 procenten öppna våra dörrar för externa producenter i enlighet med frihandelns principer. Detta är syftet med den gemensamma marknaden för bananer, och detta är syftet med föredragande Darys motförslag.
Att bananproducenterna i dollarzonen åberopar den dogm som enligt dem är
" okränkbar" - dvs. frihandelsdoktrinen - för att påtvinga oss tariff only - systemet, får inte imponera på oss eller skrämma oss. Vi måste också vara kloka nog att stå fast vid vår ståndpunkt för en odlingsmetod i lika hög grad som amerikanerna kan hålla fast vid sitt protektionistiska system för socker, tobak, jordnötter och mjölkprodukter.
Vi måste stå på oss - för om vi i dag ger upp i fråga om bananer, varför skulle vi i morgon inte ge upp andra gemensamma organisationer av marknaden, den gemensamma jordbrukspolitiken och den europeiska jordbruksmodellen för en hållbar utveckling? Vi måste stå på oss, för annars förlorar vi all kontroll över livsmedelskedjan. Enligt samma principer kommer man att påtvinga oss genetiskt modifierade organismer, hormonbehandlat kött eller social dumpning. Vi måste stå på oss, och det är snarare WTO som bör utvecklas och lämna sin betongfästning kallad tariff only, som i alltför hög grad påminner om profit only.
" Bananfrågan" är ett viktigt riktmärke på denna nödvändiga utvecklingslinje, som, herr talman, Europeiska unionen bör arbeta för med all kraft.

Marques
Herr talman! Jag vill först understryka Europaparlamentets ansträngningar att nå en balanserad lösning för denna komplicerade väv av intressen när det gäller den gemensamma organisationen av marknaden för bananer. Ett bevis på dessa ansträngningar är att vi för andra gången diskuterar ett betänkande med utmärkta förslag för att kunna förena försvaret av EU:s och AVS-ländernas bananproduktion med Världshandelsorganisationens regler. Det är synd att kommissionen och rådet framhärdar med en lösning som allvarligt kan äventyra denna produktion efter år 2006.
Jag företräder här i parlamentet Madeira, en region där bananer är den viktigaste jordbruksproduktionen. Detsamma gäller andra regioner i Europeiska unionen som Kanarieöarna och de franska utomeuropeiska departementen. Alla dessa områden utgör gemenskapens yttersta randområden. Dessa regioner är inte bara de minst gynnade regionerna utan också de enda i Europeiska unionen med bananproduktion. Denna situation måste beaktas när nya bestämmelser om importsystemet för bananer fastställs. Den europeiska jordbruksmodellen, baserad på mångsidighet i jordbruket, måste också fungera som skydd för Europeiska unionens bananproduktion. I min region börjar miljöskyddet få allt större betydelse som en del i jordbrukets mångsidighet. Det vill säga, om bananproduktionen på Madeira upphör skulle det vara minst lika allvarligt för ekonomin (allvarliga inkomstförluster för tusentals jordbrukare), som för miljön (ödeläggelse av ett subtropiskt landskap och landsbygd, och en förvärrad erosion).
Herr talman! Utan denna viktiga miljöaspekt skulle inte Madeira ha några möjligheter att upprätthålla sin " guldgruva" , turismen. Varför då redan 2006 avreglera när kvotsystemet är helt förenligt med Världshandelsorganisationens bestämmelser, förutom att det är den bästa garantin för att bevara gemenskapens och AVS-ländernas bananproduktion? Trots allt hyser jag fortfarande förhoppningar om att kommissionen kommer att ta hänsyn till parlamentets yttrande i det betänkande vi debatterar, vilket jag stöder helt och hållet och som vi med all säkerhet kommer att godkänna i morgon. Avslutningsvis vill jag gratulera föredraganden, Dary, till det utmärkta arbete han har utfört.

Adam
Herr talman! Föredraganden förtjänar tack och en viss sympati för att ha tagit itu med detta svåra betänkande. Det är snudd på omöjligt att förena de motstridiga kommersiella intressena och att få ett slut på tvisten med WTO, men föredraganden och utskottsordföranden har arbetat hårt för att få fram ett betänkande som ger kommissionen och rådet ett mer realistiskt förhandlingsunderlag. Jag hoppas att kommissionen kommer att svara positivt på ändringsförslagen, inte med samma fullständigt negativa syn som i den senaste debatten, och erkänna att varje ändringsförslag motsvarar legitima intressen.
Det finns redan tecken på att kommissionens förslag om ett " först till kvarn" -system underlättar förhandlingsprocessen och att tidigare handelsvolymer ännu kan ingå som en del i slutresultatet. Tvisten med WTO har resulterat i handelssanktioner i vedergällningssyfte, vilket inte lätt att förklara för de exportörer i medlemsstaterna som påverkas i ganska godtyckligt utvalda och obesläktade sektorer. Vårt mål måste vara att få till stånd en reviderad importordning för bananer som godtas av WTO och som återspeglar EU:s engagemang för AVS-länderna och för de mest sårbara leverantörerna i Västindien.
I på varandra följande WTO-utslag sägs ingenting om att vi inte kan preferensbehandla våra traditionella leverantörer. Frågan är hur. Kommissionen måste visa att deras behov kommer att tillgodoses. Det är inte tillräckligt att godta en växande avreglering av handeln och ett system med enbart tullar i framtiden, som kommissionen har kommit fram till, utan man får ta itu med frågan. Ju högre tullar som kan förhandlas fram, desto mindre kommer behovet att bli av andra åtgärder för att hjälpa AVS-länderna och länderna i Västindien.
Jag tror att påskyndade förhandlingar utgör den bästa garantin för en godtagbar tullnivå, och av den anledning, framför alla andra, efterlyser jag fullt stöd för detta betänkande.

Sánchez García
Herr talman, ärade ledamöter, herr kommissionär! Om frågan om avregleringen av postsektorn var en viktig fråga är inte ämnet om reformeringen av den gemensamma organisationen av marknaden för bananer mindre viktigt.
Jag vill först av allt tacka föredraganden Dary för innehållet i betänkandet, eftersom detta för andra gången förespråkar bibehållandet av kvotsystemet i importordningen för bananer i Europeiska unionen, för att skydda gemenskapsproduktionen, och förkastar en automatisk övergång till ett system med gemensamma tullar, efter en giltighetstid av den reformerade gemensamma organisationen av marknaden vilken enligt vår mening också bör vara tio år.
Jag vill också tacka ordföranden för utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling, Graefe zu Baringdorf, för arbetet med att nå en kompromisslösning med kommissionen. Jag tackar också ordförandena för parlamentets politiska grupper, vilka har accepterat den envishet ledamöterna från gemenskapens yttersta randområden har visat för att detta reformförslag för banansektorn skulle debatteras i dag i kammaren, så att vi kan avge ett föregående yttrande i tid till mötet med Agrifin-rådet, under de närmaste dagarna, och gå in i år 2001 med en ny reform av den gemensamma organisationen av marknaden för bananer.
Jag hoppas att denna gemensamma organisation av marknaden uppfyller Världshandelsorganisationens förhoppningar, efter så många års handelstvister, liksom gemenskapsproducenternas. Jag litar på att fördelningssystemet " först till kvarn" med tiden kommer att accepteras av de bananproducerande länderna.
Jag anser att den lösning föredraganden pekar på, vilken enhälligt har godkänts i utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling och nu läggs fram i kammaren, är den minst dåliga lösningen för alla berörda parter i denna handelstvist som inleddes 1993 och där man nu tycks finna betydande enhällighet hos alla parter, både producenter, handlare och konsumenter angående en av de mest emblematiska jordbruksprodukterna i det europeiska samhället, bananen, vilken för övrigt i Kanarieöarnas fall är den enda.
Det viktigaste är att vinna tid på sluttampen och jag föreslår att vi röstar för Darys betänkande.

Figueiredo
Herr talman! Som bekant är denna gemensamma organisation av marknaden särskilt viktig för de producerande AVS-länderna och för vissa av gemenskapens yttersta randområden, som Madeira, såväl för produktion och sysselsättning, som för miljön, att bevara ett produktivt grönt landskap, en grundläggande fråga för den regionala utvecklingen.
Att lösa det befintliga problemet för den framtida gemensamma organisationen av marknaden med en importordning med en enhetlig modell skulle innebära en allvarlig risk för prissänkningar för bananer på gemenskapsmarknaden, vilket skulle kräva en ökning av det kompletterande stödet som beviljats producenterna i gemenskapens yttersta randområden, och det skulle kräva en översyn av själva budgetplanen som godkänts inom ramen för Agenda 2000 för finansiering av den gemensamma jordbrukspolitiken. Det är därför bra om kommissionen inte insisterar på sina förslag, om man inte vill att bananproduktionen skall upphöra, med de allvarliga sociala, ekonomiska och miljömässiga konsekvenser det skulle få, så som vår föredragande Dary har betonat.
Övergångsperioden bör också vara nära 15 år och absolut inte under 10. Det kompletterande stödet bör innehålla en inkomstgaranti för gemenskapsproducenterna och en avsättningsgaranti för produktionen i gemenskapens yttersta randområden, och därför bör man också inkludera ett stöd till de organ som saluför bananer därifrån. Vi kommer att rösta för förslagen i detta betänkande, och vi hoppas att kommissionen ändrar inställning.

Stevenson
Herr talman! Som tidigare talare har sagt, har tiden kommit för att finna en fungerande lösning på detta problem, liksom en lösning som går WTO till mötes. Allt för ofta i det förflutna har WTO:s utslag gått oss emot. Jag företräder industrier i min medlemsstat, Förenade kungariket, som har drabbats av USA:s repressalieåtgärder, efter Barshefskys, USA:s handelsministers, beslut att höja importtullarna för skotska företag med 100 procent. Det har lett till förluster för kashmirindustrin.
När dessa företag i min medlemsstat, i min valkrets, ställdes inför 100- procentiga importtullar i USA, kunde det vid en tidpunkt ha lett till kashmirindustrins undergång i gränsområdet mellan England och Skottland, med en potentiell förlust på 4 000 arbetstillfällen. Det finns ett annat litet företag, Arran Aromatics, som exporterar större delen av sina produkter till Amerika. Även det har drabbats av repressalieåtgärder av USA. Företaget har 50 anställda på en avlägsen ö utanför Skottlands västkust men drabbas ändå av repressalier från banankriget, om vilket de vet lite och med vilket de inte har något som helst samband. Det är mycket orättvist.
Det har under denna debatt talats mycket om den synbara enhälligheten i utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling till stöd för Darys betänkande. Jag skulle vilja säga er att det lades fram många ändringsförslag till Darys betänkande i utskottet för jordbruk som visade att det fanns en djup splittring i utskottet. Vi får inte på något sätt se det som ett bevis på enhällighet. Om kollegerna från de södra medlemsstaterna vill fortsätta med att rösta emot förslag som går WTO till mötes, får de ta konsekvenserna av detta - inte oskyldiga företag i min medlemsstat.

Carlotti
Herr talman! Än en gång skall kammaren yttra sig om bananfrågan, och jag vill gratulera Michel Dary till hans anmärkningsvärda arbete.
Men än i dag, i de förhandlingar som påminner om ett lurendrejeri, och efter att ha godtagit kompromisser som bara är tomma skal, är kommissionen omedgörlig. Jag hoppas att kommissionen i dag lyssnar till våra argument, eftersom dess förslag till system, förmånstullen - om den så bara är på 300 euro - i praktiken riskerar att visa sig helt onödig, eftersom AVS-producenterna kommer att pressas av systemet som kallas " först till kvarn" . Detta förfarande beskrivs med rätta som en kappsegling, eftersom det är båten som gör skillnaden, precis om i sådana tävlingar till sjöss. Vi vet redan vilka konkurrenter som kommer att ta ledningen: de multinationella bolag som har effektiv utrustning och fartyg med kylrum.
I dag säger Förenta staterna och de flesta av Sydamerikas länder själva nej till det här systemet. Varför fortsätter då kommissionen att försvara en så ojämlik bestämmelse? Varför inte tänka sig att återgå till systemet med " historiska referenser" , som Förenta staterna och sydamerikanerna stöder just nu. I annat fall måste man åtminstone ändra på spelreglerna så att de afrikanska producenterna i praktiken inte utesluts. Att anordna två omgångar, där den första reserveras för AVS-producenterna för tilldelning av importlicenser i tullkvot " C" , skulle göra det möjligt att återställa jämvikten. Herr kommissionär! I den här frågan har våra AVS-partner inte behov av välgörenhet; det enda de behöver är att vi gör gemensam sak för att tillsammans försvara våra intressen.
(Applåder)

Talmannen
Tack så mycket, fru Carlotti.
Vi avbryter debatten här, eftersom vi måste inleda omröstningen som kommer att bli lång. Debatten kommer därmed att återupptas kl. 15.00.

Välkomsthälsning
Talmannen
Kära kolleger! Det är med stor glädje jag å parlamentets vägnar välkomnar en delegation från det koreanska parlamentet, vilken har tagit plats på åhörarläktaren.
(Applåder)
Jag vill varmt välkomna denna koreanska delegation som har kommit för att delta i det sjätte interparlamentariska mötet mellan Europaparlamentet och Republiken Koreas parlament i Strasbourg den 12 och 13 december. Delegationen består av fyra medlemmar av Republiken Koreas Nationalförsamling och leds av Jeymoon Chung.
Europaparlamentet och det koreanska parlamentet inledde för några år sedan en direkt politisk dialog, och denna dialog har gett stora resultat. Vi vill stärka vårt samarbete med Republiken Korea och vi har nu ett utmärkt tillfälle att diskutera de nyligen inträffade händelserna på Koreahalvön.
Jag önskar er ert fruktbart arbete i Europaparlamentet och en trevlig vistelse i Strasbourg.

OMRÖSTNING
Purvis
Herr talman! Vi har inte debatterat frågan om detta särskilda utskott. Så vitt jag vet har den aldrig tagits upp i plenum. Vi skall rösta om detta utan någon diskussion. Det skulle intressera mig att veta hur det inrättades och på vilka grunder, vilka kostnader som kommer att vara förknippade med utskottet, vilket dess förhållande till de befintliga utskotten - utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi, utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor med flera - är samt om det är riktigt att rösta om detta utan en offentlig debatt.

Talmannen
Herr Purvis! Arbetsordningen är entydig. Enligt artikel 150 fattar talmanskonferensen ett beslut om att inrätta ett sådant utskott. Vi debatterar inte frågan, vi bara röstar om ledamotskapet.
(Parlamentet antog beslutet.)
Gemensam ståndpunkt antagen av rådet inför antagandet av Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring av rådets direktiv 70/220/EEG beträffande åtgärder mot luftförorening genom utsläpp från motorfordon (9854/1/2000 - C5-0522/2000 - 2000/0040(COD)) Utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor
(Talmannen förklarade den gemensamma ståndpunkten godkänd.)
Rådets gemensamma ståndpunkt inför antagandet av Europaparlamentets och rådets beslut om genomförande av ett utbildningsprogram för branschfolk inom den europeiska audiovisuella programindustrin (Media - yrkesutbildning) (2001-2005) (10939/2/2000 - C5-0616/2000 - 1999/0275(COD)) Utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning, medier och idrott

Hieronymi
Herr talman! Jag tackar för stödet från alla grupper. Tack vare det har ett positivt beslut beträffande Media kunnat fattas i rådet. Vi behöver därför inget förlikningsförfarande och vi kan i dag fatta ett positivt beslut.
(Talmannen förklarade den gemensamma ståndpunkten godkänd.)
Förslag till rådets förordning om förlängning av stimulans- och utbytesprogrammet för rättstillämpare på civilrättens område (Grotius - civilrätt) (KOM(2000) 516 - C5-0494/2000 - 2000/0220(CNS)) Utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor
(Parlamentet godkände kommissionens förslag.)
Förslaget till rådets beslut om ändring av beslut 90/424/EEG gällande utgifter inom veterinärområdet (KOM(2000) 542 - C5-0495/2000 - 2000/0234(CNS)) Utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling
(Parlamentet godkände kommissionens förslag.)
Förslag till rådets beslut om ingående av ett avtal mellan gemenskapen och Republiken Cypern för Cyperns deltagande i gemenskapsprogrammen på områdena utbildnings- och ungdomsfrågor (KOM(2000) 661 - C5-0577/2000 - 2000/0270(CNS)) Utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning, medier och idrott
(Parlamentet godkände kommissionens förslag.)
Andrabehandlingsrekommendation (A5-0348/2000) av Maaten för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om rådets gemensamma ståndpunkt inför antagandet av Europaparlamentets och rådets direktiv om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om tillverkning, presentation och försäljning av tobaksvaror (KOM(1999) 594 - C5-0431/2000 - 1999/0244(COD))
Före omröstningen:

Fischler
. (EN) Herr talman! Jag vill bekräfta kommissionens ståndpunkt om ändringsförslagen, som Byrne redovisade för under debatten i måndags kväll. Kommissionen kan antingen till fullo eller delvis godta trettiotre av de framlagda ändringsförslagen. Kommissionen kan inte godta ändringsförslagen 6, 8, 9, 16, 19, 20, 25, 28, 32, 33, 36, 37, 38, 40, 45, 46, 47, 49, 52, 53 och 54.
(Talmannen förklarade den gemensamma ståndpunkten godkänd (efter dessa ändringar).) (Sammanträdet avbröts kl. 12.00 för ett högtidligt möte och återupptogs kl. 12.30.)
Betänkande (A5-0377/2000) av Trakatellis för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om förslaget till Europaparlamentets och rådets beslut om förlängning av vissa åtgärdsprogram för gemenskapen inom ramen för verksamheten på folkhälsoområdet antagna genom beslut nr 645/96/EG, nr 646/96/EG, nr 647/96/EG, nr 102/97/EG, nr 1400/97/EG och nr 1296/1999/EG och om ändring av de besluten (KOM(2000) 448 - C5-0400/2000 - 2000/0192(COD))
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)
Andrabehandlingsrekommendation (A5-0368/2000) av Lehne för utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden om rådets gemensamma ståndpunkt inför antagandet av Europaparlamentets och rådets direktiv på bolagsrättens område om uppköpserbjudanden (8129/1/2000 - C5-0327/2000 - 1995/0341(COD))
Före omröstningen:

Fischler
Herr talman, ärade damer och herrar! Jag vill gärna bekräfta kommissionens ståndpunkt beträffande ändringsförslagen, som framfördes av kollegan Bolkestein i går. Det innebär att kommissionen kan godta ändringsförslag 7, 14 och 18, att kommissionen i princip också godkänner idéerna i ändringsförslag 5, 13 och 12. Däremot anser kommissionen att detta direktiv inte är rätta forumet för dessa. Kommissionen kan också delvis godta ändringsförslag 17 och 20, alltså inte i sin helhet. Kommissionen förkastar övriga ändringsförslag.
Ändringsförslag 20:

Gebhardt
Herr talman! Originalspråket till dessa ändringsförslag är tyska och den spanska versionen är felaktig. Jag vill bara än en gång påpeka att det är den tyska versionen vi röstar om, närmare bestämt andra delen där det står " Die Hauptversammlung und der Aufsichtsrat" (bolagsstämman och tillsynsmyndigheten). I den spanska versionen står det " eller förvaltningsmyndigheten" . Det är något helt annat.
(Talmannen förklarade den gemensamma ståndpunkten godkänd (efter dessa ändringar).)
Andrabehandlingsrekommendation (A5-0370/2000) av Zimmerling för utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden om rådets gemensamma ståndpunkt inför antagandet av Europaparlamentets och rådets direktiv om upphovsmannens rätt till ersättning vid vidareförsäljning av originalkonstverk (följerätt) (7484/1/2000 - C5-0422/2000 - 1996/0085(COD))
Före omröstningen:

Fischler
Herr talman, ärade damer och ledamöter, ärade damer och herrar! Jag vill än en gång bekräfta kommissionens ståndpunkt beträffande ändringsförslagen. Denna ligger helt i linje med de förklaringar som Bolkestein gjorde igår. Kommissionen kan inte godta ändringsförslag 4, 8, 10, 16, 17 och 18. Däremot är kommissionen beredd att godta ändringsförslag 1, 2, 3, 5, 11, 12, 13, 14 och 15. Delar av ändringsförslag 6 och 7 kan godtas. Ändringsförslag 9 kan godtas som en förklaring men inte som en artikel.

Zimmerling
Herr talman! Jag vill bara ta tillfället i akt och med hänvisning till kommissionärens förklaringar i natt klockan 00.15 påpeka att ändringsförslag 1 ser till att kommissionen gör ett åtagande. Det gläder mig att Fischler nu godkänner detta. Kommissionen uppmanades att uppta internationella förhandlingar, så att inte följerätten genomförs bara i Europeiska unionen utan helst i hela världen. Där hänvisas till artikel 14 i Bernkonventionen. Det innebär att vi i Europa kan vara ett föredöme.
(Talmannen förklarade den gemensamma ståndpunkten godkänd (efter dessa ändringar).)
Betänkande (A5-0363/2000) av Oostlander för utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik om genomförandet av Europeiska unionens gemensamma strategi avseende Ryssland (2000/2007(INI))
Före omröstningen:

Posselt
Herr talman! De första 33 ändringsförslagen till Oostlanders betänkande kom in i tid. Ändringsförslag 34 och 35 kom inte förrän i dag. Samma sak gäller två ändringsförslag till Theatos betänkande och sju ändringsförslag till Morgans betänkande. Jag ber er sätta stopp för detta och se till att alla ändringsförslag kommer in i tid framöver!

Talmannen
Sekretariatet meddelar mig att handlingarna fanns tillgängliga i god tid.
Skäl O:

Oostlander
. (NL) Herr talman! För att förtydliga meningen, föreslår jag att vi inte talar om att not to deny (inte kränks), och så vidare, minoriteternas rättigheter, utan i stället taking into account. Det godkänner också ändringsförslagets författare.
(Parlamentet godtog det muntliga ändringsförslaget.)
(Parlamentet antog resolutionen.)
Betänkande (A5-0364/2000) av Baltas för utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik om kommissionens rapport om möjligheten att inleda förhandlingar om ett stabiliserings- och associeringsavtal med Kroatien (KOM(2000) 311 - C5-0506/2000 - 2000/2244(COS))
Ändringsförslag 1:

Baltas
. (FR) Herr talman! Jag vill göra en rättelse till ändringsförslaget i dess nuvarande form, genom att bara tillägga ett ord: ordet " kroatisk" före ordet " medborgare" . Det blir således " kroatiska medborgare av serbiskt ursprung" . Kan man godta ändringsförslaget på det här sättet, eftersom det överensstämmer med det ändringsförslag som vi redan har röstat om?
(Parlamentet godtog det muntliga ändringsförslaget.)
(Parlamentet antog resolutionen.)
Betänkande (A5-0323/2000) av Maij-Weggen för utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik om meddelande från kommissionen till rådet och Europaparlamentet om utveckling av närmare förbindelser mellan Indonesien och Europeiska unionen (KOM(2000) 50 - C5-0288/2000 - 2000/2152(COS))
Ändringsförslag 7:

Maij-Weggen
. (NL) Herr talman! Lynne påstår i sitt ändringsförslag att 22 rättssaker pågår i Indonesien och i Timor för närvarande. Jag har ägnat en och en halv dag åt att undersöka om hennes siffror verkligen är korrekta i jämförelse med mina, men de stämmer inte. Det rör sig om 19 rättssaker i Timor, det är 24 rättssaker i Aceh, alltså måste jag be kammaren att avvisa det ändringsförslaget. Lynnes siffror är inte korrekta.
(Parlamentet antog resolutionen.)
Betänkande (A5-0376/2000) av Theato för budgetkontrollutskottet om kommissionens meddelande om skydd av gemenskapernas ekonomiska intressen - Bedrägeribekämpning - För en gemensam övergripande strategi (KOM(2000) 358 - C5-0578/2000 - 2000/2279(COS))
Ändringsförslag 2:

Haarder
Herr talman! För att vi inte skall anta något som inte är sant, skulle jag helt enkelt vilja be våra kolleger som har lagt fram det här ändringsförslaget att ta bort " Danmark" , eftersom Danmark har ratificerat konventionen.

Seguro
Herr talman! Jag skulle vilja meddela att Portugal den 29 september också ratificerade detta fördrag enhälligt.

Talmannen
Jag föreslår därför ett muntligt ändringsförslag som tar bort Danmark och Portugal.
(Parlamentet godtog det muntliga ändringsförslaget.)
(Parlamentet antog resolutionen.)
Betänkande (A5-0376/2000) av Morgan för budgetkontrollutskottet om reformeringen av förfaranden och institutioner som rör kontrollen av budgeten (2000/2008(INI))
(Parlamentet antog resolutionen.)

Röstförklaringar- Betänkande (A5-0348/2000) av Maaten

Fatuzzo
Herr talman! Jag röstade för Maatens betänkande som tillnärmar bestämmelserna om försäljning av tobaksprodukter. Det är känt att sjukdomarna till följd av tobaksrök minskar antalet pensionärer, eftersom de förkortar livslängden. Jag kan därför inte annat än vara för detta direktiv som, även om avsikten är att reglera den inre marknaden, samtidigt begränsar eller försöker begränsa skadorna till följd av cigarettrök på Europeiska unionens befolkning. Jag skulle också vilja tillägga att jag är för den del av förslaget i vilken man yrkar att de skadliga tobaksprodukterna inte skall säljas utanför Europeiska unionen. Det är sant att vi på så sätt begränsar exportproduktionen men det är också sant att vi ger Europeiska unionen rykte om sig att sälja hälsosamma produkter, och detta är alltid positivt.

Alavanos
. (EL) Tyvärr har rådet förkastat de flesta av Europaparlamentets ändringsförslag till skillnad från kommissionen som har godtagit flera av dem.
För parlamentet blev det nödvändigt att åter lägga fram de flesta av dem som kan relateras till varningstextens storlek, förteckningen över ingredienserna samt skyddet av konsumenterna och särskilt ungdomarna.
Naturligtvis bör Europaparlamentet undvika ytterligheter som ingår i vissa ändringsförslag och inte övertygar, inte uppnår kvalificerad majoritet och som minskar verkan generellt av parlamentets inlägg. Naturligtvis bör vi, om vi vill vara konsekventa gentemot oss själva, fortsättningsvis utverka motsvarande varningar för andra varor som är skadliga för konsumenterna, t.ex. animaliskt fett.
Slutligen kräver den mest elementära hederlighet att varningstexter omedelbart införs på de förpackningar med cigaretter som exporteras av Europeiska unionen och då givetvis på det importerande landets språk.

De Rossa
. (EN) Jag vill stödja Europaparlamentets fasta beslut att rösta för införandet av grafiska hälsovarningar på cigarettpaket. Det innebär ett stort genombrott för folkhälsan, eftersom vi nu får etiketter och bilder på cigarettpaketen som speglar rökningens verkliga pris.
De nuvarande hälsovarningarna fördunklas av smarta färgkombinationer och iögonfallande förpackningar och döljs med hjälp av noggrant utformad typografi. De flesta rökare känner varken till alla risker eller bär hela kostnaden för sitt val.

Grossetête
. (FR) Jag har röstat för det här direktivet.
Tobaken dödar för var dag i allt högre grad. Inför denna plåga vore det bra att klart och tydligt informera alla européer om farorna med att konsumera denna produkt, som är mycket skadlig för människan.
I samband med olika debatter i ämnet har jag med bestämdhet motsatt mig dem som försvarar tobakstillverkarna. Diskussionerna har i själva verket ställt två kategorier av parlamentsledamöter mot varandra: å ena sidan de som gömmer sig bakom fördragen för att rättfärdiga sin räddhågsna ståndpunkt, och å andra sidan de som framför allt månar om medborgarnas dagliga liv och hälsa. Jag tillhör denna andra kategori. Eftersom texterna är rättsligt bindande vore det lämpligt om de var formulerade i förhållande till alla européers dagliga oro.
Med juridiska argument som täckmantel har vissa ledamöter i Europaparlamentet i realiteten försvarat tobaksindustrin. Hur kan man stödja intresset för dessa företag, som dagligen förstör mänskliga liv? Inget ekonomiskt eller juridiskt argument får komma före ett argument om folkhälsa.
Detta direktiv kommer tyvärr inte att lösa alla de problem som är förknippade med tobakskonsumtion. Men fördelen är att det innehåller upplysningar som gör att rökarna kan bli fullt medvetna om vilka faror de svävar i och vilka hot de utsätter sin omgivning för, samt att de bedrägliga beteckningarna " lätt" och " ultralätt" försvinner. Dessa folkhälsoförslag sänder således en kraftfull signal till alla medborgare, framför allt till de yngsta européerna.
Till sist gläder jag mig åt förbudet mot exporter från Europeiska unionen av tobaksprodukter som är otillåtna i medlemsstaterna. Det är orimligt och skandalöst att sådana exporter har tillåtits. Man kan undra om det för somliga parlamentsledamöter finns två befolkningskategorier: den man skyddar och den man av ekonomiska skäl utsätter för fara?
Min förhoppning är att rådet hör vårt budskap för att sätta stopp för bedrägeriet och på bästa sätt skydda allas hälsa.

Lulling
. (DE) När jag röstade emot förbudet mot tobaksreklam år 1998 framställdes min ståndpunkt i brev till redaktionen på de luxemburgska tidningarna felaktigt som en röst mot cancerbekämpningen. Jag försökte den gången förklara att det inte finns någon rättslig grund för ett sådant reklamförbud i EG-fördraget. Nu har EG-domstolen gett mig rätt. Det får inte vara så att ledamöter, även om det är med goda intentioner eller av känslomässiga skäl, röstar för lagtexter som saknar rättslig grund. Det har jag under mina 35 år i parlamentet alltid hållit fast vid. Jag kommer inte heller nu att låta mig skrämmas av regelrätta hotelsebrev i vilka jag uppmanas att meddela hur jag röstar så att detta kan offentliggöras, något som skulle innebära att man åter kunde lämna felaktig information om mig och förtala mig inför allmänheten, närmare bestämt med sloganer, eftersom man bortser från alla de överväganden en parlamentariker måste göra inför ett sådant komplext regelverk som ett europeiskt direktiv om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om tillverkning, presentation och försäljning av tobaksvaror.
Jag vet att tobaksförbrukningen är en av de vanligaste dödsorsakerna, att folkhälsan måste fortsätta att vara den viktigaste frågan, men med hänsyn till gränserna för våra befogenheter och bestämmelsernas proportionalitet. Det gör inte andrabehandlingsrekommendationen rättvisa från Europaparlamentets behöriga utskott för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor. Den innehåller överdrivna krav från hälsoapostlar som bland annat skulle orsaka förlusten av tusentals arbetstillfällen, i synnerhet för kvinnor, utan att en enda kedjerökare skulle bli icke-rökare. Inte heller här, precis som för direktivet om reklamförbudet, stämmer den rättsliga grunden. En artikel om den inre marknaden kan inte motivera ett exportförbud. Ett antagande av denna andrabehandlingsrekommendation i dess föreliggande utformning skulle bara leda till ett nytt domstolsförfarande. Det skulle vålla osäkerhet och förseningar och endast skada de avsikter som i sig är goda och ligger till grund för kommissionens direktivförslag.
Eftersom jag inte vill detta har jag bestämt mig för att förkasta den gemensamma ståndpunkten, i enlighet med ett förslag från min grupp.

Nicholson
. (EN) Det fattade beslutet kommer att kosta arbetstillfällen i Nordirland. Det är ett felaktigt beslut. Jag har ingenting emot att stödja en strängare lagstiftning för Europeiska unionen, men att tillämpa det här på exporten är inte godtagbart, och den rättsliga grunden för beslutet är tvivelaktig.
Vi har ingen rätt att diktera för andra vad de skall göra i sina länder utanför EU, och det är inte heller särskilt klokt att exportera arbetstillfällen från EU till tredje land, där man helt enkelt kommer att framställa och sälja produkterna och ta över våra nuvarande marknader.

Perry
. (EN) Jag vill i synnerhet förklara varför jag röstade emot förbudet mot export av tobaksprodukter över en viss tjär- eller nikotinnivå från EU och stödde ändringsförslag som var avsedda att häva det förbudet. Framför allt oroar jag mig för den mycket påtagliga risken för arbetstillfällena för över 1 000 personer som är anställda vid BAT-fabriken i Southampton. Dessutom är över 5 000 arbetstillfällen som har anknytning till den fabriken i farozonen. Till exempel för hundratals tryckare i Portsmouth som framställer cigarettpaket.
Över 95 procent av Southamptonanläggningens produktion går på export. Jag är rädd att företaget antingen kommer att flytta eller att de marknader som det förser kommer att tas över av andra leverantörer utanför EU. Den här åtgärden kommer följaktligen inte att leda till att folk röker hälsosammare cigaretter - utan bara till att arbetstillfällen exporteras från Europa. Det är i dag en sorgens dag för arbetarna i Southampton, som nu måste hoppas på att den brittiska regeringen försöker blockera åtgärden. Jag är rädd för att de kommer att hoppas förgäves. Jag anser att rökare bör ges fullständig information, men att de därefter skall vara fria att göra sitt eget val.
Dessutom, att insistera på att påtvinga länder utanför Europa våra standarder är ett exempel på postkolonial imperialism. Jag röstade därför för frihet och arbetstillfällen.

Titley
. (EN) Jag stöder helhjärtat den gemensamma ståndpunkten om förslaget om tobak, som kommer att leda till skärpta hälsovarningar på cigarettpaketen i EU. Vi har kämpat mot en inflytelserik tobakslobby och lett kampen för nya hälsovarningar som täcker en tredjedel av cigarettpaketens yta.
Rökning dödar, och det finns inget vackert sätt att säga det på. Hälften av alla inbitna rökare kommer så småningom att dödas av tobaken, och av dessa kommer hälften att dö i medelåldern och förlora 20 till 25 år av livet. Så mycket som en halv miljon människor i Europa dödas av tobaken, och 85 procent av all lungcancer orsakas av rökning.
Fru talman! Jag skulle välkomna det radikala förslaget om att använda bilder för att åskådliggöra den skada som rökning åsamkar hälsan, som man gör i Kanada. Om chockerande bilder på rökfyllda lungor och ruttnande tänder visar de skadliga effekterna av rökning, sätt då i gång och tryck bilderna på paketen!
Det är absurt att tobakslobbyn vill förstöra denna lagstiftning. Jag är trött på att tobaksgiganter som Marlboro, Benson & Hedges och Rothmans försöker stoppa dessa förslag. De har vilselett människor under allt för lång tid. I dag göms varningarna skickligt genom typografiska trick eller av färgglada paket. Det här är vårt sista desperata försök att sätta etiketter och bilder på cigarettpaketen som speglar rökningens verkliga pris. Rökare eller personer som överväger att börja röka måste få veta alla risker som är förknippade med deras val.
Förslaget kommer att innebära ett förbud mot vilseledande begrepp som " ultra light" och " låg tjärhalt" . Människor har trott att cigaretter som är " milda" eller har " låg tjärhalt" är hälsosammare. Det är helt enkelt inte sant. Cigaretter med låg tjärhalt orsakar lika mycket skada som vanliga cigaretter - rökarna drar bara mycket djupare bloss för att få samma kick. Denna lagstiftning kommer klart och tydligt redogöra för rökningens skadeverkningar och spara tusentals liv.
Betänkande (A5-0377/2000) av Trakatellis

Fatuzzo
Herr talman! Jag röstade för Trakatellis betänkande i vilket det som vi vet avsätts 79,1 miljoner euro för 2001-2002, av vilka 8,5 till hälsoupplysning, 31,1 till kampen mot cancer, 22,2 till förebyggande av aids, 11,4 till kampen mot narkotikaberoende, 4,4 till hälsoövervakning och 1,3 till kampen mot sjukdomar till följd av miljöförstöring. Jag anser att allt detta är positivt, även om jag skulle vilja - och jag säger det vid detta tillfälle - att man spenderade mycket mer på sjukdomsförebyggande åtgärder. Att förebygga sjukdomar kostar mindre och är sundare än att bota dem efteråt.

Figueiredo
skriftlig. (PT) Det är viktigt att man undviker ett avbrott och att man förlänger de befintliga programmen på folkhälsoområdet, vilka snart går ut, med tanke på att deras mål är att komplettera den nationella politiken för folkhälsoskydd.
I detta betänkande instämmer föredraganden i en förlängning av de sex programmen fram till den 31 december 2002, även om han framför berättigad kritik mot kommissionens lagstiftningsprogram, vilket är grunden till detta problem, då fyra stycken löpte ut i år och två löper ut i slutet av 2001. Det kan noteras att det gäller viktiga program för att förbättra folkhälsan, bekämpa cancer, förebygga aids, bekämpa drogmissbruk, kontroll av hälsa och sjukdomar från föroreningar.
Det är dock viktigt, vilket framhålls i betänkandet, att även det ekonomiska anslaget förlängs årligen och att nödvändiga åtgärder vidtas för att garantera en smärtfri övergång vid utarbetandet av ett nytt program.
Betänkande (A5-0368/2000) av Lehne

McCarthy
Herr talman! Labourpartiets delegation i Europaparlamentet röstade emot Lehnes ändringsförslag till den gemensamma ståndpunkten. Som jag sade under debatten i går kväll, skulle de inverka mycket negativt på EU-företagens konkurrenskraft. Med ändringsförslagen försöker man införa stela strukturer och smyga in bolagsrätt genom bakdörren, något som inte skulle leda till en inre marknad för kapital utan bara undergräva aktieägarnas investerarförtroende.
Jag beklagar att parlamentet, efter tio års förhandlingar, med en liten kvalificerad majoritet har valt att ge företagens styrelser rätten att vidta defensiva åtgärder för att omintetgöra uppköp utan aktieägarnas godkännande. Jag välkomnar emellertid det faktum att kommissionen inte kan följa föredragandens åsikter i frågan, och jag hoppas att sunt förnuft kommer att segra i förlikningen.
Det gläder mig att vi förkastade föredragandens mycket röriga synsätt i fråga om jurisdiktion: det skulle ha lett till många rättstvister och domstolsfall, och det skulle inte ha tjänat någons syften, allra minst EU-företagens.
I och med antagandet av ändringsförslag 20, har Europaparlamentets arbetarparti klargjort att vi, samtidigt som vi anser att samråd med anställda är målet för ett ramdirektiv om sysselsättning, även anser att det behövs en samarbetsanda för att samråda med arbetsstyrkor och deras företrädare vid diskussioner om uppköp och sammanslagningar.

Fatuzzo
Herr talman! Jag röstade för detta direktiv om företag som får övertagandebud. Jag skulle ha föredragit att man genomförde dessa bestämmelser med en förordning, det skulle lämpa sig bättre för verksamhet som riktar sig till medborgare i hela Europeiska unionen. Likväl skulle jag i denna förklaring till min ja-röst vilja påminna om att jag sedan länge väntar på ett bud om övertagande av nationella socialförsäkringsinstitut - jag hoppas att det kommer snart. Jag tror att det skulle vara bra om de såldes ut. Jag tror att de svårligen skulle kunna gå med sådana underskott som nu när de leds av nationalstaterna. Jag inser inte varför man inte skulle kunna lägga ut också skötseln av den sociala tryggheten.

Sacrédeus
 - Förslaget om att harmonisera medlemsländernas regler om övertagandebud av företag har i ett tidigare skede, 1989, avvisats såsom stridande mot subsidiaritetsprincipen.
Detta är en bedömning som jag fortfarande anser vara relevant och korrekt, varför jag följaktligen röstat emot betänkandet i dess helhet.
Rent sakligt finns det betydande invändningar mot exempelvis ändringsförslag 6, avseende artikel 4.2. Däri föreslås att endast 30 procent av röstetalet skall vara tillräckligt för att ta kontroll över ett bolag. Denna nivå på röstetalet i ett bolag är för låg. Detta är en synpunkt som delas av Svenska Industriförbundet, som i stället förespråkar 40 procent av röstetalet.
Betänkande (A5-0370/2000) av Zimmerling

McCarthy
Herr talman! Den här gemensamma ståndpunkten röstades åter igenom med liten majoritet. Kommissionen och föredraganden har misslyckats med att inse att konsthandeln är global och att den skulle regleras bättre genom en internationell överenskommelse. Vi fruktar nu att konstmarknaden kommer att flytta till andra länder. Kommissionen har också misslyckats med att förbinda sig att inleda internationella förhandlingar om ett internationellt avtal om droit de suite (följerätt), i det att den hävdar att den känner att den inte har ett mandat på detta område. Den har nu ett mandat, i och med att den gemensamma ståndpunkten har röstats igenom och förlikningsförfarandet skall börja.
Kommissionen har också misslyckats spektakulärt med att ge oss en analys av de ekonomiska följderna av det föreliggande direktivet. Det leder oss till slutsatsen att det inte har visat sig nödvändigt att fullborda den inre marknaden. Det kan, därför, inte vara parlamentets mål att undergräva den europeiska konstmarknaden, och jag hoppas nu att medlemsstaterna och kommissionen kommer att kunna försvara den gemensamma ståndpunkten. De ändringsförslag som Zimmerling har lagt fram kommer att innebära dödsstöten för den europeiska konstmarknaden och leda till att arbetstillfällen går förlorade och, är jag rädd, till att mycket få levande artister får glädje av denna rättighet vid vidareförsäljning.

Fatuzzo
Herr talman! Jag är för detta direktiv om följerätten till konstnärliga verk. Lyckligtvis beundras konstnärerna alltid i vår värld! Låt oss hoppas att de blir beundrade länge än! Denna värld får inte bara bestå av siffror och kalla datorer, det måste också finnas konstnärer - länge än hoppas vi. För att dessa konstnärer skall kunna uttrycka sig på bästa sätt är det förstås bra och viktigt att de får betalt för sina verk när de bjuder ut dem till försäljning. Men skall vi inte också tänka på konstnärernas pension, herr talman? Jag minns en dövstum målare som åtskilliga gånger kom till mig i Italien för att be mig om hjälp att få en högre pension: hans pension räckte inte till att leva på och han var tvungen att då och då sälja en av sina vackra tavlor, ett av sina konstnärliga verk. Nå, jag tror att vi - förhoppningsvis snart - måste ta itu även med konstnärernas pension.

Alavanos
. (EL) Upphovsmannens rätt till ersättning vid vidareförsäljning utgör en viktig mekanism för stöd åt det konstnärliga skapandet och åt upphovsmännen.
Med rätta hävdar utskottet för rättsliga frågor att ett tak för ersättning bör förkastas och att det lägsta beloppet inte bör vara under sju procent.
Försöket till kompromiss mellan följerätten och konkurrensförmågan på den europeiska marknaden för konstföremål resulterar dock i, särskilt med rådets uppfattning, att skyddet för konstnären minskar när det gäller vidareförsäljning av dennes verk. Europeiska unionen borde i stället rikta in sig på internationalisering av följerätten och betona denna fråga vid förhandlingar med andra länder där handeln med konst blomstrar, t.ex. USA och Schweiz.

Hager
. (DE) Om man betraktar följerätten som en del av upphovsrätten och därmed som en rättighet för konstnärer är det obegripligt att konstnärerna beviljas en rättighet de själva inte vill ha. I Österrike, som är en av de tre medlemsstater där det hittills inte har existerat någon följerätt, är konstnärerna överens om att följerätten skulle få uttalat negativa konsekvenser för just unga konstnärer. Även framgångsrika konstnärer, som skulle ha nytta av en sådan rätt, har av solidaritet vid flera tillfällen yttrat sig i frågan. Bortsett från detta kan det ifrågasättas var ett harmoniseringsbehov skall anses föreligga på detta känsliga område. Faktum är att införandet av följerätten skulle leda till att konstmarknaden utkonkurrerades med alla negativa konsekvenser, i synnerhet skulle de mindre gallerierna som är till för att främja unga konstnärer råka i trångmål. Av dessa skäl röstar De Grupplösa nej till betänkandet.

Manders
. (NL) Jag skulle vilja tacka Zimmerling för det arbete han har utfört i det här besvärliga ärendet. Trots att hans betänkande tydligt visar att han har satt sig in i ämnet väl, håller jag som liberal inte med honom eftersom jag anser att regleringar i största möjliga mån bör begränsas. I diverse medlemsstater har det visat sig att följerätten är överflödig och orsakar störningar på den inre marknaden.
Att göra den här lagstiftningen obligatorisk skulle genast i hög grad försämra det europeiska konkurrensläget för konst i förhållande till andra marknader, eftersom följerätten inte existerar utanför Europa. Dessutom menar jag att direktivet leder till att den internationella konstmarknaden kommer att flytta ut från Europa.
Till sist menar jag att det nuvarande förslaget inte ger något skydd åt nya, unga konstnärer i allmänhet, utan endast åt en liten grupp. Genom att rösta emot detta direktiv, vill min grupp också ge en politisk signal om att vi i Europa inte får ägna oss åt att stipulera överflödiga regler.

Sanders-ten Holte
. (NL) Jag vill tacka herr Zimmerling för hans arbete med det här betänkandet. Det är ett försök att skydda konstnärer, men med det kommissionsförslag som nu har lagts fram och hans betänkande uppnås i själva verket motsatsen. Naturligtvis inser jag att konstnärer har rätt till ersättning för sin kreativitet, men i fråga om bildkonsten, i motsats till den litterära konsten, säljer man i själva verket den här rätten vid den första försäljningen. I länder som exempelvis Nederländerna finns det dessutom goda möjligheter för både nya och mer kända konstnärer i form av en livlig konsthandel. Detta är till fördel även för konstnärerna!
Det förslag till följerätt som nu har lagts fram kräver en enorm administration, samtidigt som den fördel som den unga individuella konstnären drar av följerätten i själva verket är minimal. Dessutom är det utomordentligt svårt att kontrollera att konsthandeln håller sig till den.
Denna reglering fungerar alltså snarare hämmande än främjande. Dessutom kommer både unga och välrenommerade konstnärer att lida av att den internationella handeln till följd av en europeisk överreglering kommer att utspela sig utanför Europas gränser.
Således anser jag mig tvungen att rösta emot det här direktivet.
Betänkande (A5-0363/2000) av Oostlander

Fatuzzo
Herr talman! Vad skall man säga om denna Europeiska unionens gemensamma strategi för Ryssland? Visst röstade jag för detta dokument, men mitt hjärta blöder av oro för Rysslands pensionärer. Det gör det inte bara därför att jag har fått veta att det finns ett pensionärsparti i Ryssland som har ett hjärta, ett rött hjärta, som sin symbol och Europeiska folkpartiet som jag tillhör har ett blått hjärta som sin symbol. Det är inte därför mitt hjärta blöder för Rysslands pensionärer: det gör det eftersom jag tycker att det stöd vi ger till länderna i det före detta Sovjetunionen, den så tätbefolkade del som är Ryssland, också skall gå till de äldre och pensionärerna i Ryssland så att de får det bättre än de hade det under många års kommunistdiktatur.

Krivine
. (FR) Förutom att Oostlander-betänkandet ger spridning åt de goda avsikterna i fråga om stabilitet, rättsstatens principer och korruptionskampen, är det endast en förtroenderöst för Putin. I detta dokument sägs ingenting, eller i princip ingenting, om de tragiska konsekvenserna av marknadslagarnas återkomst, dvs. en djup fattigdom för en majoritet av befolkningen, som har förlorat två tredjedelar av den levnadsstandard de hade före 1991.
Om det är riktigt att kritisera den gamla Stalindiktaturen, hur kan man då ha minsta förtroende för Putin - det tjetjenska folkets bödel, olika maffiagruppers fadder och den som anstränger sig för att omintetgöra all opposition, det civila samhället (fackföreningar, politiska partier), i syfte att stärka sin personliga makt?
På det området kan man notera föredragandens strävan efter att hjälpa kyrkorna och de religiösa organisationerna. Däremot råder total tystnad om fackföreningarna, som i dag hotas av arbetslagstiftningsreformen, och i vissa fall av ett verkligt polisförtryck.
Av dessa skäl har jag röstat emot detta betänkande.
Betänkande (A5-0364/2000) av Baltas

Fatuzzo
Herr talman! Jag röstade för dokumentet om Republiken Kroatiens förbindelser med Europeiska unionen. Det är någonting positivt. Jag bryr mig även om pensionärerna i Kroatien och det är anledningen till att jag betonar att det i detta dokument saknas en åtgärd som jag skulle vilja att man genomförde snarast: en utvidgning av förordning 1408, det vill säga den som fastställer rätten att lägga samman pensionsinbetalningarna om man har arbetat både i Kroatien och i Europeiska unionen, till förmån för de arbetande medborgarna i Kroatien eller för andra som har arbetat i både Kroatien och i Europeiska unionens stater. I dessa stabiliseringsavtal bör vi alltid yrka på, och genomdriva, en utvidgning av denna förordning, så att de som har arbetat i dessa andra länder får en bättre pension.

Krivine och Vachetta
. (FR) Även om man bara kan glädja sig åt förändringarna av den politiska situationen i Kroatien, är betänkandet om ett stabiliserings- och associeringsavtal med Republiken Kroatien en besvikelse med tanke på vad som står på spel i den här regionen.
I allmänhet är t.ex. de finansiella medel som anslås till stabiliseringen av detta område notoriskt otillräckliga. Stabiliserings- och associeringsavtalet, Cards-programmet och Europeiska investeringsbanken får dessutom inte utgöra de viktigaste instrumenten för Europeiska unionens bidrag till Kroatiens ekonomiska och sociala utveckling. Man kan faktiskt inte förtiga det faktum att de kriterier på strukturell anpassning som åtföljer stödpolitiken samt villkoren för ett närmande till Europeiska unionen fortsätter, och kommer att fortsätta, att ge upphov till sociala och ekonomiska katastrofer som kan leda till sociala explosioner och en risk för att, vilket vi i dag kan se i Rumänien, en nationalistisk och främlingsfientlig extremhöger snart vinner terräng i hela den här regionen.
Man kan därför bara beklaga det faktum att Franjo Tudjman inte åtalades före sin död, på samma grunder som Slobodan Milosevic, när öppnandet av arkiven bevisar i vilken utsträckning de två männen tillsammans planerade regionens etniska sönderstyckning. Av alla dessa skäl har vi avstått från att rösta.
Betänkande (A5-0323/2000) av Maij-Weggen

Fatuzzo
Herr talman! Jag röstade för också dokumentet om intensifierade förbindelser med Indonesien. Visst är det så att Indonesien egentligen inte förtjänar dessa intensifierade förbindelser, för de styrande i landet har ju inte precis utmärkt sig för stor demokrati, stora insatser under de senaste åren, men vi måste se till de indonesiska medborgarna och då är dessa intensifierade förbindelser och dessa stöd välkomna. Jag skulle dock vilja att vi bestämde oss för att utse en europeisk företrädare i Indonesien som kan berätta för oss om dessa stöd kommer till nytta för den indonesiska befolkningen eller inte. Vi måste konkretisera tankarna på en europeisk ambassadör i Indonesien.

Bordes, Cauquil och Laguiller
. Om parlamentet vill ge ett verkligt stöd till den indonesiska befolkningen, och särskilt till de allra fattigaste befolkningslagren, räcker det inte med att skicka lite pengar som oundvikligen kommer att förskingras av maktens män.
Europaparlamentet borde åtminstone anta en bestämd ståndpunkt mot det skandalösa faktum att stora västerländska bolag, varav vissa har sitt säte på Europeiska unionens territorium, betalar löner som snarare påminner om en löjeväckande allmosa. Men man bemödar sig inte ens om att tala om detta.
Det indonesiska profithungriga och korrumperade ledarskiktets plundring spelar utan tvekan en stor roll för de breda folklagrens misär i det här landet, precis som armén och milisen spelar en väsentlig roll för förtrycket av dem. Men de låga löner som utbetalas av storföretagen, som dessutom ofta använder sig av barnarbete, direkt eller indirekt genom underleverantörer, utgör en annan form av plundring som är lika allvarlig och omänsklig.
Följaktligen har vi avstått från att rösta om denna text.

Meijer
. (NL) Staten Indonesien är en produkt av 350 år av nederländsk kolonialism. För utländska ekonomiska intressens skull, tvingades olika folk underkasta sig en myndighet. Under Suharto-regimens 30 år förhöll det sig egentligen inte mycket annorlunda. Europa, Förenta staterna och Australien ville av ekonomiskt egenintresse vara goda vänner med den indonesiska regimen, så att deras företag kunde profitera på en rovdrift av naturen och på låga arbetslöner. En nederländsk fördragande börjar nu sitt förslag med att understryka att Europaparlamentet erkänner Indonesiens suveränitet och landets gränsers okränkbarhet. PRD, det socialistiska oppositionspartiet som mitt parti, nederländska socialistpartiet, underhåller kontakter med, har en mer nyanserad syn på den saken. Även de håller helst Indonesien samman, men de förkastar det våld som myndigheterna för den sakens skull hela tiden på nytt tillgriper mot befolkningen i Aceh, Moluckerna och västra Papua. Efter demokratiseringsvågen tilltar än en gång militärens, auktoritära ledares och stora företags makt i Indonesien. Mordet på den nederländska journalisten Sander Thoenes i det då av Indonesien ockuperade Östtimor klaras inte upp. Maij-Weggens slutsatser är för optimistiska och alltför mycket inriktade på ekonomiska intressen.

Sacrédeus
. -Det finns all anledning att särskilt fästa uppmärksamhet på den förföljelse, det våld och den terror som de kristna utsätts för på Moluckerna, särskilt på ön Ambo, av den kriminella Jihad-rörelsens aktivister. Kyrkor har skändats och bränts, kristna har tvingats till massflykt och ett stort antal dödsoffer har skördats.
Jag har personligen träffat den katolske biskopen Mondagi från Ambo tillsammans med protestantiska kyrkoledare. Situationen är alarmerande. Den indonesiska regeringen, och armén, har en given skyldighet att garantera sina medborgares säkerhet och liv, oavsett vilken tro de bekänner sig till.
Betänkande (A5-0376/2000) av Theato

Fatuzzo
Herr talman! Jag röstade för detta betänkande. Varför röstade jag för? I Pensionärspartiet finns det en fristående sektion av uteslutna, brottsliga pensionärer som har ägnat sina liv åt att stjäla och bryta mot lagen. Jag har uteslutit dem ur Pensionärspartiet, men ibland frågar jag dem till råds. Vad gäller detta betänkande sade de: " Det vore bra om Europeiska unionens medel inte gick till staternas offentliga myndigheter utan direkt till medborgarna om ni vill undvika bedrägerier, för tyvärr finns det en utbredd korruption bland de offentliganställda. Och om man till korruptionen hos de europeiska offentliganställda lägger korruptionen i de nationella offentliga myndigheterna ökar bedrägerierna."

Blak, Lund och Thorning-Schmidt
. (DA) Vi har röstat för att nya instrument skall införas som kommer att ge ett betydligt bättre skydd för gemenskapens medel. Vi anser till att börja med att det är en bra idé att stödja förordningen om OLAF och skapa en enhet under OLAF. Den enheten kommer att leda undersökningar och underlätta den straffrättsliga uppföljningen vid de nationella domstolarna. Enheten skall kunna ägna sig åt brott som har begåtts av anställda inom EU. En sådan åklagarmyndighet under OLAF är nödvändig, eftersom erfarenheten visar att det alldeles för ofta saknas en straffrättslig uppföljning av OLAF:s arbete. Det går ofta inte att avgöra i vilket land ett mål skall behandlas och besvärliga förfaranden för utbyte av bevismaterial innebär att målet ofta drar ut på tiden eller läggs ned. Det mellanstatliga samarbetet är tyvärr inte tillräckligt. De mellanstatliga antibedrägeri-konventionerna ratificeras inte. Det är till exempel fortfarande fem medlemsstater som inte har ratificerat 1995 års konvention om skydd av gemenskapens ekonomiska intressen.
På längre sikt bör man därför överväga att tillsätta en europeisk åklagare, som skall ägna sig åt den straffrättsliga uppföljningen i samband med bedrägerier med EU-medel i medlemsstaterna. För närvarande gör medlemsstaterna inget för att bekämpa bedrägerier med EU-medel. Till råga på allt är 80 procent av bedrägerifallen gränsöverskridande. Här blir de rättsliga åtgärderna ofta problematiska. Det är stora skillnader i definitionen av olagliga handlingar och straff samt beträffande rättegångsförfarande, bestämmelser om bevisföring och åklagarmyndighetens kontrollbefogenheter. Det kan befaras att problemet har förvärrats i och med gränsernas upphörande, något som har gett den organiserade brottsligheten ännu större rörelsefrihet. Bedragarna kommer att välja ut de länder som har det sämsta skyddet. Därför måste vi så snart som möjligt upprätta de instrument som krävs för en effektivare bekämpning av bedrägerier med EU-medel.

Ilgenfritz
. (DE) Vi Grupplösa har sedan gammalt förespråkat en förstärkt kontroll med tanke på de omfattande bedrägerierna i samband med gemenskapsmedlen. Därför välkomnar vi Theatos betänkande och har röstat för inrättandet av en europeisk åklagare.
Enligt vår uppfattning bör dock inte de nationella befogenheterna för rättsliga åtgärder påverkas av inrättandet av ämbetet för en europeisk åklagare. Införandet av denna nya myndighet får inte innebära att suveräniteten flödar ut i ett kärnområde.
I enlighet därmed kan den europeiska åklagaren som en samordningsmyndighet utgöra ett värdefullt bidrag till bedrägeribekämpningen.

Krivine
. (FR) Betänkandet av Theato om bedrägeribekämpningen visar att Europeiska centralbanken - utan tvekan för att bättre bevisa sitt berömda oberoende - inte bedömde det gott att ansluta sig till avtalet om Europeiska byrån för bedrägeribekämpning (OLAF). I betänkandet anammas ett antal idéer i de europeiska domarnas Genèveappell, såsom inrättandet av en europeisk åklagare. Tyvärr behandlas inte det viktigaste förslaget, nämligen det som syftar till att göra alla finansiella transaktioner med ett skatteparadis olagliga. Till sist, som för att understryka det groteska avhändandet av allmänt valda företrädares inflytande, ger betänkandet Europaparlamentets talman i uppdrag att vidarebefordra dessa förslag till en regeringskonferens som redan kommer att ha avslutats vid tidpunkten för denna omröstning.
Eftersom ingenting har beslutats på det här området i Nice, tolkar vi (vilket betänkandet på förhand uppmuntrar oss till) denna frånvaro av beslut " som en släpphänthet och låt gå-anda i bedrägeriernas Europa" . Trots dess begränsningar har vi röstat för betänkandet som ett - om än alltför blygsamt - sätt att motsätta sig en nyliberal logik, enligt vilken beskattningen av vinster definitionsmässigt är en otillbörlig skatt som det är legitimt att fuska sig till.

Morgan
. (EN) Europaparlamentets arbetarparti avstod från att rösta om detta betänkande, eftersom man i betänkandet begär att en europeisk allmän åklagare skall tillsättas i enlighet med expertgruppens rekommendationer i Corpus Juris. En europeisk allmän åklagare som utnämns i enlighet med Corpus Juris skulle ha omfattande befogenheter att utföra undersökningar i medlemsstater. I Corpus Juris förutses det eventuella inrättandet av en oberoende europeisk åklagarmyndighet, med jurisdiktion för brott mot EU:s ekonomiska intressen som utförs både av ledamöter och tjänstemän inom EU:s institutioner och av tredje part. Det skulle göra EU till ett inre rättsligt område när det gäller undersökning, åtal, rättslig prövning och verkställande av dom för denna typ av brott.
Den brittiska regeringen motsätter sig detta förslag, som den anser är alltför omfattande och förknippat med alltför många problem i fråga om olika rättsliga system och traditioner för att vara ändamålsenligt. Regeringen skulle föredra att medlemsstaternas nuvarande samarbete för att bekämpa bedrägeri och andra allvarliga brott förbättrades med ett gränsöverskridande inslag. Det skulle innefatta ratificering av 1995 års Konvention om skydd av de finansiella intressena av de medlemsstater som ännu inte har ratificerat den och ett ömsesidigt erkännande av rättssystem.

Crowley

Herr talman! Det har just kommit till min kännedom att min fråga i går under frågestunden ropades upp när jag inte var där. Jag skulle bara vilja be kammaren om ursäkt för det.
När jag lämnade mitt kontor klockan 18.50, behandlades fråga nr 9. Min fråga var nr 16, och jag kunde inte föreställa mig att man på något sätt skulle hinna till den. Jag skulle följaktligen vilja be rådets ordförande och kammaren om ursäkt.

Talmannen
Tack, herr Crowley, jag förestår att det var en besvärlig situation.
Jag förklarar omröstningen avslutad.
(Sammanträdet avbröts kl. 13.34 och återupptogs kl. 15.00.)

Bananer (GOM) (fortsättning)
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är den fortsatta debatten om den gemensamma organisationen av marknaden för bananer.
Sturdy har ordet.

Sturdy
Herr talman! Ett av problemen med bananfrågan är, i mina ögon, att den har blivit ganska känsloladdad. Jag anser att mitt arbete som ledamot i Europaparlamentet inte bara handlar om att se efter dessa bananproducenter inom Europeiska unionen utan alla människor i Europa. Jag förstår hur människor känner inför ändringar i systemet, men jag vill, som jag sade, se efter alla inom Europeiska unionen som en helhet.
Om jag i den processen kan skydda våra AVS-länders intressen, så är det bra, men jag anser att det är viktigt att vi skyddar och sörjer för de europeiska medborgarnas välfärd.
Det verkar som om vi ibland har förlorat detta faktum ur sikte. Jag välkomnar inte det sätt på vilket USA har infört dessa drakoniska åtgärder, men det är oerhört viktigt att vi får till stånd en uppgörelse. Det finns i min valkrets industrier som tvingas lägga ned. Arbetstillfällen går förlorade inom Europeiska unionen på grund av 100-procentiga tullar på varor.
Jag har fått många brev som handlar om det faktum att det är en känsloladdad fråga. Den kan mycket väl vara särskilt känsloladdad för somliga av ledamöterna från södra Europa. Till dem säger jag bara att det handlar om verkliga människor. Det handlar om verkliga känslor och om verkliga arbetstillfällen.
Människor drivs ut i arbetslöshet på grund av amerikanerna, och jag säger därför att det är viktigt att vi godtar WTO:s utslag. Antingen är vi med i en klubb eller så är vi inte med, och det är särskilt viktigt att vi godtar detta. Som jag just sade, har jag aldrig godtagit det sätt på vilket amerikanerna har agerat, men det är för sent nu att ägna sig åt det. Jag uppmanar därför kammaren att fatta ett beslut i morgon, och jag stöder förslagen av Vatenen, som skall tala senare.

Vatanen
Herr talman, ärade kolleger! Förutom att vi måste beakta intressena för de personer som röstade på oss, måste vi även beakta hela EU:s och i ännu större omfattning världens intresse. Helhetens och individens intresse förenas i det långa loppet. Bananfrågan är på sätt och vis ett test huruvida vi vill fortsätta på samrådets väg, vilket innebär fortsatta strafftullar för EU:s företag, de som utgör grunden för vår välfärd. Är vi beredda att glömma konsumentens intresse om vi inte går med på att importera förmånliga och välsmakande bananer? Är vi beredda att diskriminera de fattiga bananproducenterna i Latinamerika för att dessa länder inte har lika starka band från kolonialtiden? Det är dags att söka kompromisser och att erkänna att frihandel och välfärd inte är varandras fiender, inte ens i bananfrågan.
Jag har helt klart den åsikten att såväl bananproducenterna i AVS-länderna som våra egna odlare kunde stödjas med inkomstöverföringar, varvid det vore möjligt att avstå från åtgärder som snedvrider handeln. Kommissionens förslag baserar sig på att man skulle ta i användning en tredje kvot, där AVS-ländernas tullfördel skulle vara 300 euro per ton. År 2006 skulle man avstå från kvoten och övergå till ett system som baserar sig på tullar. Tullsystemet är enklare att administrera, tydligare för parterna och leder enligt den ekonomiska teorin till större välfärdsvinster. Den övergångsperiod som kommissionen planerar är tillräckligt lång för ibruktagandet av ett lämpligt stödsystem.
I Darys betänkande är man med fog orolig för såväl gemenskapens bananproducenter som AVS-länderna. Därför vill jag på ett försonande sätt uttrycka mitt stöd till de flesta ändringsförslagen. Det finns dock några som man under inga omständigheter skall stödja. Ändringsförslagen 11 och 13 har som målsättning att man inte förrän om 10 år skall ta upp kvotsystemet till ny granskning och att man nu inte skall förbinda sig till det tullsysystem som kommissionen lägger fram och vilket många av våra handelspartner kräver. I stället för dessa har jag uppgjort ändringsförslag 36, vilket förutsätter en övergång till tullsystemet år 2006. Samtidigt betonas där att kommissionen i alla skeden måste höra Europaparlamentet och beakta alla parters intressen. Jag vill alltså uttryckligen trygga såväl våra egna odlares som AVS-ländernas odlares intresse. Helheten måste vara i balans. Jag är emot ändringsförslag 27, eftersom det totalt omintetgör systemet med övergångsperioden och i praktiken fråntar Latinamerika möjligheten att sälja bananer inom den nya C-kvoten. Kommissionär Lamy har sammanställt ett rakryggat och moraliskt modigt förslag om tullfrihet för utvecklingsländernas produkter. Projektet går under namnet EBA - Everything but arms. Det heter alltså inte alls EBB - Everything but bananas. Bästa kolleger, låt oss inte föranleda ett namnbyte.

Fischler
Herr talman, ärade ledamöter! Jag vill börja med att tacka er, herr Dary, för det som nu är ert andra betänkande och för er grundliga genomgång av kommissionens förslag till ändring av den gemensamma organisationen av marknaden för bananer. Mitt tack gäller även ordföranden i utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling, Graefe zu Baringdorf, för hans insatser beträffande de kompromissändringsförslag som ingår i det andra betänkandet.
Mina åsikter och de kommentarer jag vill framföra här är också mer positiva än i april, då jag helt enkelt på grund av de samtal som den gången pågick med tredje land inte hade möjlighet att godta de föreslagna ändringarna på en enda punkt. Jag vill än en gång poängtera att kommissionen håller med om de principer som många av ändringsförslagen grundar sig på, till exempel de förslag som gäller EU-producenterna och AVS-leverantörerna. Jag tror att kommissionens meddelande i oktober behandlar och undanröjer många av de farhågor ni den gången lade fram. Kommissionen föreslår nu för tredje tullkvoten en förmånstull på 300 euro per ton för AVS-leverantörerna och en tullkvot på 300 euro per ton för tredje land.
Nu övergår jag till de olika ändringsförslagen. Låt mig börja med dem som kommissionen helt eller delvis kan godta. Kommissionen kan i överensstämmelse med sitt nya förslag om förmånstullar för AVS-länderna godkänna ändringsförslag 29. Det måste dock vara möjligt att sänka tullen framöver om det skulle visa sig att den verkar hämmande på icke AVS-leverantörer. Det är viktigt, för vi måste säkerställa att den tredje tullkvoten inte kommer att betraktas som en tullkvot som i själva verket endast är förbehållen AVS-länderna. Jag kan även godta ändringsförslag 28, om en motsvarande bestämmelse läggs till om möjligheten till en minskning. I fråga om motiveringen för förmånstullen för AVS-länderna går vi med på 300 euro per ton, men tycker att ordet " maximal" är överflödigt. Därför kan vi bara delvis godta ändringsförslag 16.
En andra fråga som har haft betydelse i den här debatten är rapporterna. Kommissionen godtar att artikel 32 återinförs, med krav om framläggande av en rapport senast den 31 december 2004. Det gäller ändringsförslag 34. Om rapporten skulle läggas fram tidigare, vore det helt enkelt omöjligt att tyda de relevanta marknadstrenderna. Kommissionen beklagar därför att den inte kan godta de ändringsförslag som kräver att en officiell rapport skall läggas fram varje år. Det gäller ändringsförslag 14 och 35. Kommissionen kan ändå mot bakgrund av den information som den förfogar över lägga fram denna information för parlamentet.
Övriga ändringsförslag kan kommissionen tyvärr inte godkänna och förklaringen är följande: Den första gruppen ändringsförslag som omfattar ändringsförslag 6, 7, 11, 15, 25 och 26 gäller att åberopandet av importsystemet skall utgå ur artikeln och den automatiska övergången till detta system under en fastställd övergångsperiod, med bestämmelser om tullkvoter. Importsystemet är emellertid en viktig faktor som står för jämvikten i kommissionens förslag och är en viktig förutsättning för att man överhuvudtaget skall komma vidare i rådet. Jag vill dock även påminna er om att rådet hur som helst måste vara införstått med resultaten av förhandlingarna enligt artikel 28 vid fastslåendet av en ny tull. Den automatiska övergången gäller alltså den rättsliga konstruktionen, men när och på vilka konkreta villkor, det måste sedan fastslås av rådet.
Den andra omtvistade frågan som hänger samman med den första gäller förvaltningen av tullkvoterna. Det rör sig här om ändringsförslag 17 och 18, 27 och 30 och 31. Som ni vet har kommissionen ägnat mycket tid åt att uppnå enighet beträffande förvaltningen av bestämmelserna utifrån historiska referensmängder, men alla ansträngningar har varit förgäves.
Därför har vi i vårt meddelande från oktober föreslagit att kvoterna skall förvaltas enligt principen " först till kvarn" , vilket innebär att alla tre kvoter nu skall förvaltas enligt detta förfarande. För att i princip alla leverantörsländer skall ha tillgång till samtliga kvoter måste kommissionstjänsterna dock, som redan påpekats, ha möjlighet att sänka förmånstullarna inom dessa kvoter. Likaså skulle det inte vara möjligt att ge AVS-leverantörerna särskilda förmåner inom ramen för C-kvoten, för det är ingen princip " först till kvarn" och motsvarar inte bestämmelserna i detta förfarande och skulle dessutom inte överensstämma med WTO, Världshandelsorganisationen.
Nästa fråga som även den hänger samman med kvoterna är förlängningen av den period under vilken tullkvotsbestämmelserna skall gälla. Enligt kommissionens uppfattning är de tio år som krävs i ändringsförslag 11 och 13 för lång tid. En sådan förlängning lär knappast accepteras av våra handelspartner.
Jag är nu framme vid de ändringsförslag som gäller särskilda stödåtgärder för EU-producenterna samt kompensationsstödet. Bland de föreslagna särskilda stödåtgärderna finns stödet till avyttringen (ändringsförslag 24), ytterligare ett stöd genom strukturfonderna (ändringsförslag 10) och en justering av priserna och eventuellt en motsvarande anpassning av kompensationsstödet (ändringsförslag 23). Kommissionens förslag, det vill jag påpeka, är sammanställt så att det skall vara förenligt med Världshandelsorganisationens skiljedom som däremot inte avser bestämmelserna inom gemenskapen. En formell översyn av kompensationsstödet är onödig, eftersom de nuvarande bestämmelserna möjliggör en total utjämning av eventuella prisvariationer som påverkar inkomsterna. Den frågan tas upp i ändringsförslag 7, 10, 13, 21 till 24.
När det gäller ändringsförslag 19 och 32 beträffande de ekologiska bananerna vill jag åter påpeka att det redan finns horisontella åtgärder som garanterar att de ekologiska bananerna från tredje land överensstämmer med de ekologiska bananer som odlas inom gemenskapen. Dessutom kan produktionen av ekologiska bananer stödjas inom ramen för gällande miljöåtgärder i jordbruket. Åtgärder för marknadsföringen av dessa bananer förekommer dessutom i de nationella och regionala programmen för främjande av landsbygdens utveckling. Här finns alltså alla möjligheter; de berörda medlemsstaterna behöver endast utnyttja dessa.
Beträffande de rättvisemärkta bananerna, som ändringsförslag 20 och 33 handlar om, har vi inte ändrat ståndpunkt, eftersom även rättvisemärkta bananer skulle falla under de horisontella åtgärderna för rättvisehandeln, vilka eventuellt kommer att fastställas till följd av vårt meddelande. Det skulle därför inte vara särskilt meningsfullt att anta särskilda åtgärder för rättvisebananer inom den gemensamma organisationen av marknaden. Här ger principen om " först till kvarn" dessutom rättviseproducenterna och handlarna fler möjligheter än de hittillsvarande bestämmelserna. Jag kan i övrigt hänvisa till att företrädarna för rättvisebananerna har uttryckt sin glädje över de bestämmelser som vi har föreslagit. Jag vill dessutom tillägga att utvecklingen av produktionen av ekologiska bananer och rättvisebananer i AVS-staterna redan är föremål för ekonomiskt stöd inom ramen för förordningen om stödet till de traditionella AVS-länderna.
Slutligen har vi ändringsförslag 1-5 och 12 och 36. Där upprepas i stort sett bara de viktigaste principerna, som redan förekommer i den ursprungliga texten till förordning (EEG) nr 404/93 eller i det nya kommissionsförslaget. Vi anser därför att dessa inte är nödvändiga, och av formella skäl kan vi inte anta dessa ändringsförslag. Men som sagt, innehållet omfattas redan av den gällande lagstiftningen.
Kommissionen tackar Europaparlamentet för dess konstruktiva arbete med detta förslag och gläds också över de konstruktiva samtal vi har kunnat föra i denna ytterst komplicerade fråga. Ärendet har varit uppe länge nu, eftersom vi har varit tvungna att dryfta frågan med alla intressenter. Kommissionen anser dock att förslaget från november 1999 tillsammans med meddelandet från oktober 2000 möjliggör en lösning. Precis som rådet krävde i oktober hoppas vi att ni nu är i stånd att avge ett yttrande. Det är mycket viktigt, eftersom det finns en äkta möjlighet att inom den närmaste framtiden finna en verklig lösning på dessa långvariga problem.

Talmannen
Tack så mycket, herr kommissionär.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen äger rum i morgon torsdag kl. 10.00.

Toppmötet EU/USA
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är kommissionens uttalande om toppmötet EU/USA.
Kommissionär Patten har ordet.

Patten
. (EN) Herr talman! Jag är glad över denna möjlighet att uppdatera parlamentet om förberedelserna inför toppmötet mellan USA och EU i Washington på måndag. Goda förbindelser mellan Förenta staterna och Europeiska unionen är naturligtvis avgörande för säkerheten i världen och för det globala ekonomiska välståndet. Ju bättre förhållande, desto säkrare värld och desto bättre situation för våra folk.
Förhållandet är i dag på det stora hela bra. Europa och Förenta staterna arbetar nära tillsammans till försvar för de värderingar som vi delar. Vi arbetar, till exempel, tillsammans för att få till stånd en liberal, pålitlig internationell handelsordning inom ramen för WTO. Vi står skuldra mot skuldra till försvar för demokrati och frihet runtom i världen.
Som i alla förhållanden mellan vänner är det naturligt att det emellanåt uppstår tvister, men vi får inte låta dessa anta orimliga proportioner. På det hela taget har vi skött den senaste tidens tvister, till exempel på handelsområdet, skickligt. Det är viktigt att komma ihåg att tvisterna bara avser en bråkdel av all handel som korsar Atlanten. Rådgivande bioteknikforumet EU-USA är ett exempel på hur man kan behandla dessa frågor på ett konstruktivt sätt. Forumet kommer att rapportera till toppmötet om en lång rad frågor på bioteknikområdet.
Detta kommer att bli president Clintons femtonde och sista toppmöte mellan EU och USA. Det kommer att ge oss en möjlighet att åter betrakta den nya transatlantiska dagordningen och att se hur vi kan strömlinjeforma förfaranden och mer exakt inrikta framtida toppmöten på de verkligt stora frågorna. Vi skulle vilja inrikta dessa toppmöten, som äger rum två gånger om året, på strategiska frågor som kan sträcka sig över flera toppmöten. Det är, erkänner jag, lättare sagt än gjort, men vi bör försöka motstå frestelsen - och jag vet att utrikesminister Albright delar den här åsikten - att låta toppmötena i överdriven grad handla om praktiska detaljer som hör samman med våra dagliga politiska och ekonomiska förbindelser.
Kommissionen arbetar för närvarande med att framställa ett förslag till meddelande om transatlantiska förbindelser, som vi räknar med att offentliggöra i vår, och vi ser, till exempel, fram emot bidraget från de lagstiftare som ingår i vårt transatlantiska förhållande, och jag vet att parlamentet kommer att vilja delta i detta initiativ. Vi har vid de senaste toppmötena gjort vissa framsteg och drivit saker och ting i den riktning som jag beskriver, och jag hoppas att vi kommer att kunna komma framåt med följande frågor i Washington nästa vecka. Vi kommer, till exempel, att följa upp den diskussion som vi inledde i Cotonou om Afrika och smittsamma sjukdomar. Det finns vissa skillnader i vårt sätt att se på dessa frågor, men jag hoppas att toppmötet kommer att sända positiva signaler om behovet av att förena våra ansträngningar, särskilt när det gäller känsliga frågor som tillgång till överkomliga läkemedel, inklusive en trappstegsvis ordnad prissättning.
Vi kommer att ta upp pågående handelstvister och sikta på att lägga grunden till WTO-förenliga lösningar som är ömsesidigt godtagbara och inte ensidiga. Vi räknar med en diskussion om en framtida ny WTO-runda, liksom diskussioner om följderna för den rundan av den långa rad nya bilaterala handelsinitiativ som debatteras på det amerikanska halvklotet.
Jag är säker på att det kommer att föras diskussioner även på andra områden där Förenta staterna och Europeiska unionen inte är helt överens, till exempel diskussioner om miljön, där vi måste göra vårt yttersta för att stödja arbetet med att rädda en överenskommelse om klimatförändringar. Toppmötet kommer naturligtvis att beröra nyckelområden där Europeiska unionen och Förenta staterna har arbetat och arbetar nära tillsammans i fredens tjänst, till att börja med, Balkan, där vi har haft ett allt närmare och framgångsrikare förhållande och där, delvis tack vare våra ansträngningar, så många viktiga förändringar till det bättre har ägt rum under det senaste året. Vi skall, utan tvekan, granska den senaste utvecklingen i Mellanöstern. Presidenten och hans administration har lagt ned enorm möda för att få till stånd en varaktig fred i Mellanöstern. I dag hänger våldets mörka skugga över regionen, med fredsstiftarnas tålmodiga och ihärdiga ansträngningar måste fortsätta. Europeiska unionen har en roll att spela i processen, och vi spelar den också. En konsolidering av freden kommer helt enkelt att höra nära samman med utvecklingen för vårt partnerskap med Medelhavsländerna.
Avslutningsvis är jag säker på att vi kommer att beröra besluten nyligen i Nice om den europeiska insatsstyrkan. Det rör sig om viktiga beslut. De utgör ett försök av Europa att gottgöra några av de misslyckanden som avslöjades på Balkan på 1990-talet och nu senast under Kosovokonflikten. En av de viktigaste läxorna var att européerna måste axla en större del av bördan när det gäller att främja europeisk säkerhet. Vi måste göra det, inte för att koppla bort Förenta staterna från Europas försvar, inte därför att vi tror på någon försvagning av USA:s strategiska engagemang i Europa, utan för att svara dem i Washington som emellanåt ifrågasätter det: de röster som hävdar, med ett visst berättigande, att Europa inte kan fortsätta att vara beroende av att Förenta staterna räddar Europa ur europeiska konflikter, såvida man inte är beredd att göra mer själv för att hjälpa till.
Detta toppmöte kommer alltså att vara det sista under den här administrationen, det sista toppmötet med president Clinton. De transatlantiska förbindelserna kommer, hoppas jag, att växa sig ännu starkare under de kommande åren, men Europa kommer att sakna president Clinton. Han har varit en god vän till kontinenten. Han har lagt grunden till en seriös och mogen dialog oss emellan i världen efter det kalla krigets slut, och han har arbetat outtröttligt för en sak som vi alla delar: ett helt, fritt och allt mer välmående Europa. Miljoner europeiska medborgare, från Kosovo till Belfast, har anledning att vara tacksamma för hans bidrag, och jag vet att kammaren kommer att göra gemensam sak med mig och hylla det bidraget i dag.

Elles
Herr talman! Jag skulle vilja tacka kommissionären för att han har kommit hit i dag för att uttala sig om det möte som kommer att äga rum på måndag. Han har med rätta sagt att det transatlantiska förhållandet är ett förhållande som har utvecklats mycket under de senaste tio åren - på den amerikanska sidan till största delen, det är sant, tack vare president Clinton; men jag tror att historien kommer att visa att även Europa har bidragit till detta nya förhållande, vilket har varit en grundläggande nyckel till det sätt som det har fungerat på, genom Transatlantiska förklaringen från 1990 och genom den nya transatlantiska dagordningen under det spanska ordförandeskapet i december 1995.
Jag tror att det skulle vara till stor hjälp om kommissionen, då den iordningställer den här nya handlingen om transatlantiska förbindelser, kunde ge oss i parlamentet en handling i vilket man analyserar de framsteg som har gjorts så långt i det här förhållandet genom att se på exempelvis framgången för EU:s utbildningscentrum, framgången vad beträffar policysamarbete i frågor som aids, invandring, biståndsutvecklingsfrågor och till och med utrikespolitiska frågor, som arbete med transatlantiska hus i Ukraina.
Likaså skulle det vara till stor hjälp att veta, eftersom vi finansierar dem med medel från Europeiska unionens budget, hur dialogerna har utvecklats. TABD (Transatlantic Business Dialogue), " affärsdialogen" , var mycket framgångsrik under det senaste mötet i Cincinatti, men vi konstaterar att " miljödialogen" sedan dess har lagts ned under de senaste veckorna. Jag tror därför att en analys av vad som har hänt skulle vara till mycket stor hjälp.
För att avsluta, vad händer härnäst? Jag tror att vi i denna kammare, då vi, som kommissionären mycket riktigt påpekade, bygger upp förhållanden, genom " lagstiftarnas dialog" mellan Europaparlamentet och kongressen, skulle hoppas, på längre sikt, att få se denna övergå i en slags transatlantisk sammankomst. Likaså skulle vi vilja se hur de olika dialogerna inom ramen för affärsdialogen kan sättas in i en bredare partnerskapsram. Jag skulle vilja be kommissionären att, innan den här handlingen offentliggörs i april, under en ny amerikansk administration, det beslutades uppenbarligen i dag, under en ny amerikansk president, förhoppningsvis George W. Bush, se på hur detta partnerskap kan fördjupas i framtiden - med utgångspunkt i det nya Nicefördraget, som utvidgar Europeiska unionens verksamhet - så att unionen kan bli en verklig partner till Förenta staterna under det kommande årtiondet.

Mann, Erika
Herr talman, kommissionär Patten, jag anser att ni har gett en bra inledning och introduktion till den problematik och de frågor vi nu måste behandla, och jag finner det riktigt, precis som min kollega Elles just sade, att vi får klart för oss vad vi egentligen vill uppnå i våra transatlantiska förbindelser från och med år 2001 och framöver. Det viktigaste kommer att vara att vi gör en konsolidering, att vi tar oss en noggrann titt på hur de olika program ser ut som vi har initierats inom ramen för den transatlantiska dagordningen.
Dessa är de frågor min kollega Elles tog upp. Dit hör dock även ett område som är mycket viktigt och som har gett upphov till stark kritik, och det är de så kallade mutual recognition agreements, som båda sidor, men i synnerhet den amerikanska, har mycket svårt att acceptera. Det vore bra om ni i det meddelande som kommer i vår, kunde behandla den frågan ingående och förutom den analys som andra sidan av parlamentet krävde även lägga fram förslag på alla punkter om hur vi i framtiden skall kunna uppnå nya mål på områden som dialoger, utrikespolitiskt samarbete, säkerhetspolitik, men även pragmatiska frågor som till exempel mutual recognition agreements. Det kommer att vara mycket viktigt.
Dit hör även de nämnda europeiska centren som jag tror har blivit en stor framgång. Frågan om konsolideringen är viktig, men perspektivet måste vara det rätta. Där kom ni in på en viktig punkt, anser jag. Vi har lyckats uppnå en hel del beträffande det politiska samarbetet under Clintons regering. Vi har emellertid också sett att handelspolitiken och i synnerhet handelskonflikterna i allt större utsträckning har blivit en motor i de politiska förbindelserna och fått en dominerande ställning som de, enligt min uppfattning, inte alls förtjänar.
Det är viktigt att ni på toppmötena framöver verkligen ser till att man koncentrerar sig på de stora politiska frågorna och att frågor som handelskonflikter, som visar de meningsskiljaktigheter som råder, får sin rätta plats, och tillmäts rätt betydelse och inte tillåts bli politiska koordinater mellan Europa och Förenta staterna. Det kommer således att vara viktigt att lägga om kursen och fastställa en transatlantisk dagordning för år 2001. Jag vet att vår ambassadör i Washington, Gunter Burghardt, redan har talat om detta, och det skulle glädja mig om hans intressanta förslag togs med i ert meddelande.
Jag önskar er lycka till i arbetet! Jag önskar även vår kommissionär Pascal Lamy lycka till i lösandet av problemen på området handelskonflikter och det skulle glädja mig om ni kunde lägga fram ert meddelande så snart som möjligt.

Lucas
Herr talman! Det tycks finnas många frågor som toppmötet borde ta upp på sin dagordning, och en fråga som jag skulle vilja se där gäller uppföljningen av det beklagliga sammanbrottet i Haag för samtalen om klimatförändringar och hur vi skall förmå USA att ta sitt ansvar på större allvar. Men det område som jag vill rikta in mig på är världshandeln, hela idén om en ny handelsrunda ett år efter Seattle. Det verkar vara en läglig tidpunkt att ta en överblick över läget. Jag tror att det är tydligt att vi, innan vi överväger en ny runda, måste ta itu med den uppfattning som råder i många utvecklingsländer att ingenting har hänt sedan Seattle, trots de många löften som avgavs då.
Jag vet att kommissionen nu talar om att förnya delar av sin ståndpunkt inför en ny runda, för att göra den flexiblare, och jag ser fram emot att få veta vad det egentligen innebär i praktiken. Jag känner också till och välkomnar initiativet " Allt utom vapen" och skulle vilja uppmana kommissionen att använda det tillfälle som toppmötet bereder för att pressa USA att delta i initiativet.
Men vi måste gå längre när det gäller att bygga upp förtroendet hos fattigare länder. När biståndsbyrån Oxfam under sitt undersökningsarbete har diskuterat frågan om vad som har förändrats sedan Seattle med utvecklingsländernas delegationer, har det framkommit att den rådandeuppfattningen är att ingenting har förändrats över huvud taget. Bangladesh delegation, till exempel, säger, och jag citerar: " Industriländerna har inte gjort tillräckliga och ihållande ansträngningar för att bygga upp vårt förtroende för WTO." Lesothos delegation har undrat: " Vad har Lesotho vunnit på WTO:s marknadsliberalisering?" Jag hör väldigt många citat från utvecklingsländernas delegationer, alla med innebörden att det inte har hänt särskilt mycket. Jag skall avsluta med vad Dominikanska republiken delegation har sagt: " Det var tänkt att WTO skulle vara en opartisk skiljedomare för gemensamma regler som kunde lära länderna att spela spelet. Det har inte blivit så. Reglerna används mot de svaga, och ingenting har förändrats sedan Seattle." Det kommande toppmötet utgör ett centralt tillfälle att ta upp dessa frågor, att ändra reglerna och att omforma världshandeln så att den gynnar de svaga.

Boudjenah
Herr talman! Eftersom jag endast har en minut på mig skall jag hålla mig till en enda fråga, för att säga att de förstärkta förbindelserna mellan Europeiska unionen och Förenta staterna inte endast får avse ekonomiska och handelsmässiga aspekter. Jag begär därför; jag begär här att Europeiska unionens företrädare vid toppmötet på måndag skall ta upp politiska frågor på samma nivå, och mer särskilt frågan om dödsstraff.
Detta statsbrott är omöjligt att förtiga, framför allt när det begås av världens främsta makt, som alltför ofta gör anspråk på att påtvinga resten av världen sin ordning och sina värderingar. Den här värderingen vill vi i alla fall inte ha! Vi kan omöjligen acceptera att den enda lösningen på brott och våld skulle vara brott och våld. Vi måste således agera för att förhindra det som inte går att gottgöra och som väntar de kvinnor och män som ibland har levt i dödskorridorerna i flera år, t.ex. Mumia Abu-Jamal och Leonard Pelletier.
Överallt i världen uttrycks röster för att kräva en rättvisa som verkligen avspeglar värderingar om respekt för människan och individens grundläggande rättigheter och friheter. På alla kontinenter sprider sig nu ett namnupprop för dödsstraffets avskaffande, vilket har fyllts med hundratusentals underskrifter. För att bevara den största tillgång som livet är, vilket Nicole Fontaine med rätta erinrade om i förmiddags, krävs det slutligen ett universellt moratorium, vilket skulle vara ett första steg mot dödsstraffets avskaffande. Jag tror att dialogen mellan Europeiska unionen och Förenta staterna borde utnyttjas för att vi äntligen skall nå detta mål.

Gollnisch
Herr talman! Jag skulle vilja dra nytta av denna debatt om förbindelserna mellan Europa och Förenta staterna för att formulera tre konstateranden och därefter ge tre rekommendationer.
För det första får vi inte förlora ur sikte att det europeiska bygget uppfördes mot imperierna, eller snarare mellan imperierna. Sovjetunionen - ett hotfullt imperium - och Amerikas förenta stater - ett skyddande imperium, men gentemot vilket vi har för avsikt att hävda vår identitet.
För det andra: även om man kan glädja sig åt att det kommunistiska bedrägeriet har gått tillbaka, kvarlämnade Sovjetunionens sammanbrott en enda supermakt: Amerikas förenta stater. Det finns en naturlag som säger att den som har stor makt är benägen att missbruka den, och det finns symptom på ett sådant missbruk, nämligen en ekonomisk diplomati som skulle kunna sammanfattas med orden " det som tillhör oss tillhör oss - det som tillhör er är förhandlingsbart" ; anspråken på att införa en ny världsordning; en pax amerikana med ett långt ifrån alltid fredligt inflytande och en oacceptabel utveckling av en allomfattande inblandning i andra staters inre angelägenheter.
Man måste således dra slutsatsen att den traditionella vänskap och den verkliga sympati som vi har för det amerikanska folket inte kan göra någonting åt detta. Amerikas förenta stater är våra konkurrenter. De försvarar sina intressen utan krumbukter. Vi måste försvara våra.
Det finns följaktligen tre rekommendationer. Vi måste fundera över det ändamålsenliga med arrangemang som Nato, som inte längre uppfyller sitt ursprungliga mål om kollektiv säkerhet och som lägger band på vår frihet. Vi måste försvara vår politiska autonomi och inte längre anpassa oss efter Förenta staterna, vare sig det är inom ramen för FN gentemot Irak, den arabiska världen i allmänhet eller i Asien och på Balkan, där - herr Patten - våra resultat är katastrofala, vad ni än har sagt om den saken. Till sist måste vi utan omsvep försvara våra ekonomiska intressen - och inte bara inom WTO - i synnerhet på områden som är väsentliga för våra civilisationer, alltifrån kultur till jordbruk, och som därför inte bara får lyda under den internationella byteshandelns eller marknadens lagar.
Detta är vad en majoritet européer borde säga om de var angelägna om ett oberoende Europa, det Europa som man har förespeglat våra medpatrioter, men som egentligen fortfarande ligger framför oss.

Patten
. (EN) Herr talman! Jag skall fatta mig barmhärtigt kort. För det första, som svar till Elles, skulle det vara ett nöje för oss att tillhandahålla, som en bakgrund till diskussionen om det meddelande som vi skall framställa under det nya året om att stärka dialogen mellan Europa och Förenta staterna, en analys om de framsteg som har gjorts hittills sedan 1990. Det skulle vara ett nöje för oss att i den analysen innefatta en översikt av det sätt som de olika dialogerna har utvecklats på. Detta är en användbar idé som vi sannerligen kommer följa upp.
För det andra kommer vi också att följa upp Manns viktiga åsikt om överenskommelser om ömsesidigt erkännande, och vi bör ta hänsyn till hennes kloka anmärkning att man inte får låta handelstvister anta orimliga proportioner. Jag tror att jag har rätt när jag säger att handeln mellan EU och USA uppgår till 1 miljard euro per dag och att det totala värdet av Förenta staternas sanktioner mot europeiska varor motsvarar omkring sex timmars arbete. Så, som den ärade ledamoten sade, vi bör inte låta dessa saker anta orimliga proportioner.
Jag tycker att det var intressant att höra vad Lucas sade om världshandeln och om vikten av att försöka säkerställa att en allt friare handel gynnar de svaga i lika hög grad som dem som har det bättre ställt. Jag vet att min kollega kommissionär Lamy kommer att vilja diskutera sina tankar och kommissionens senaste tankar om hur WTO-rundan skall återupplivas med Förenta staterna och även med parlamentet. Jag vet att han för en bra och mycket konstruktiv dialog med parlamentet och med de utskott som har ett intresse i dessa frågor.
Jag tror att Boudjenah, som talade om dödsstraffet, sannolikt var närvarande i kammaren för några veckor sedan, när vi hade en ytterst intressant debatt om dödsstraffet, under vilken vi berörde situationen i Förenta staterna, bland andra länder. Jag tror att jag kommer ihåg rätt om jag säger att man har verkställt 81 avrättningar i Förenta staterna i år. Vi har gjort, och kommer att fortsätta att göra, enskilda och kollektiva föreställningar om dödsstraffet i Förenta staterna. Jag skulle vilja försäkra de ärade ledamöterna om det. Vi intar en mycket tydlig ståndpunkt i fråga om dödsstraffet runtom i världen, och det gäller våra vänner i Förenta staterna lika väl som andra, på andra platser, som kanske inte är lika välvilligt inställda.
Gollnisch och jag betraktar kanske världen genom olika glasögon. Argumenten om den djävulske ledaren i Washington låter inte särskilt övertygande i mina öron. Jag instämmer inte i allt det som Förenta staterna gör, men vi i Europa har en bra anledning att komma ihåg Förenta staternas bidrag under den andra hälften av det förra århundradet till vår frihet och vårt välstånd. Men den ärade ledamoten har helt rätt i att det finns frågor som miljö, handel, landminor, exterritorialitet och lagstiftning där vår ståndpunkt skiljer sig ganska mycket från Förenta staternas. Vi bör alltid försvara den ståndpunkten, utan att tänka att vi genom att göra det på något sätt undergräver vårt förhållande till våra största vänner och allierade.

Talmannen
Tack så mycket, herr kommissionär.
Gollnisch har begärt ordet för en ordningsfråga.

Gollnisch
Herr talman! Bara en kort sekund, om jag får be.
Herr Patten! Jag sade inte alls att den amerikanska hegemonin är djävulsk, jag sade t.o.m. raka motsatsen. Jag sade att det var en naturlig omständighet att vem som helst som har makt är benägen att missbruka den. Följaktligen anklagar jag inte alls amerikanerna som folk och som en framstående nation. Men jag skulle önska att vi uppträdde mer självständigt gentemot dem.

Talmannen
Tack så mycket, herr Gollnisch.
Jag förklarar denna punkt avslutad.

Mervärdesskatt
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om följande betänkanden:
A5-0362/2000 av García-Margallo y Marfil för utskottet för ekonomi och valutafrågor om
1. förslaget till Europaparlamentets och rådets förordning (EEG) nr 218/92 om administrativt samarbete inom området för indirekt beskattning (mervärdesskatt) (KOM(2000) 349 - C5-0298/2000 - 2000/0147(COD)) och
II. förslaget till rådets direktiv om ändring av direktiv 77/388/EEG vad gäller mervärdesskatteordningen för vissa tjänster som tillhandahålls på elektronisk väg
(KOM(2000) 349 - C5-0467/2000 -2000/0148(COD))
A5-0366/2000 av Torres Marques för utskottet för ekonomi och valutafrågor om förslaget till rådets direktiv om ändring, med avseende på den tid som grundskattesatsen för mervärdesskatt skall tillämpas, av direktiv 77/388/EEG beträffande det gemensamma systemet för mervärdesskatt (KOM(2000) 537 - C5-0535/2000 - 2000/0223(CNS))
A5-0334/2000 av García-Margallo y Marfil för utskottet för ekonomi och valutafrågor om meddelandet från kommissionen om beskattning av bränsle för luftfartyg (KOM(2000) 110 - C5-0207/2000 - 2000/2114(COS))
Föredraganden García-Margallo y Marfil har ordet.

García-Margallo y Marfil
Herr talman! I denna gemensamma debatt skall vi debattera tre betänkanden som handlar om fyra förslag från kommissionen, där jag har fått en mycket speciell ackumulering av roller. Jag är föredragande för två av dem, jag är skuggföredragande för Torres Marques betänkande och jag har ingivit ändringsförslag till betänkandet om bränsle för luftfartyg, eftersom jag inte delar vissa av de teser som godkändes i utskottet.
Den andra säregna situationen, vilken ledamöterna kommer att kunna intyga, är att jag har hamnat i en speciell situation i min egen grupp. Min militära karriär var varken lång eller lysande, men jag lärde mig att syftet med artilleriet var att bombardera infanteriet, det fientliga infanteriet om det var möjligt. Jag är rädd för att jag just nu befinner mig i en korseld från min egen grupp.
Jag skall börja med att argumentera för det första betänkandet, det som handlar om mervärdesskatt för den elektroniska handeln.
Det förslag kommissionen skickat till parlamentet har, enligt min mening, ett prioriterat mål: att avskaffa den diskriminering de europeiska e-handelsföretagen är utsatta för i förhållande till företag från tredje land. Elektronisk handel handlar om att utföra tjänster som kan laddas ned från Internet och om tjänster för radio- och TV-sändningar som tillhandahålls som abonnemang eller betalas per program. Jag understryker detta eftersom en del av ändringsförslagen är inriktade på att inte ha någon mervärdesskatt alls för tjänster som enligt min mening inte är av någon viktig eller social karaktär.
Kommissionen eftersträvar också andra sekundära mål, i enlighet med den traditionella ekonomiska vetenskapen: att uppnå detta mål - att få slut på diskrimineringen - genom att förenkla skatterna, införa en påtagligt effektivare uppbörd och minska de administrativa kostnaderna för betalning av slutskatten, uppnå effektivitets- och rättvisemålen och slutligen modernisera skattesystemet. Dessa mål, huvudmålet och de sekundära målen, kommer att vara den prövosten med vilken vi måste bedöma kommissionens konkreta förslag.
Men jag sade, herr talman, att det första kriteriet vi måste använda i bedömningen av detta förslag är behovet att få slut på den diskriminering som drabbar de europeiska företagen i förhållande till företag utanför gemenskapen. Denna diskriminering sker för att artikel 9 i det sjätte direktivet, slår fast förmodandet att den plats tjänsterna utförs på är där personen som utför tjänsten, alltså leverantören, har sitt verksamhetskontor. Med andra ord är de europeiska företagen för närvarande bundna av mervärdesskatten när de utför elektroniska tjänster, oavsett det sker i unionen eller utanför. Däremot betalar aldrig de företag som är etablerade utanför unionen någon mervärdesskatt, varken när de arbetar åt europeiska kunder eller åt kunder i övriga världen, och detta skadar vår konkurrenskraft på de externa marknaderna.
Sammanfattningsvis och för att göra det mycket enkelt, de tjänster som utförs av europeiska företag beläggs nu med skatter som inte de utomeuropeiska företag som utför tjänster i unionen betalar. Den befintliga europeiska lagstiftningen driver alltså de europeiska e-handelsföretagen till att etablera sig utanför gemenskapen. Några argument vi kommer att få höra under eftermiddagen är att en beskattning av utländska företag som utför tjänster i unionen innebär en bromsad tillväxt av e-handeln, men det är precis tvärtom; att bevara den nuvarande situationen drabbar tillväxten av en europeisk e-handelsindustri.
Där är vi överens på båda sidor Atlanten. Så överens att man på Ottawakonferensen 1998 kom fram till tre slutsatser som jag anser vara viktiga: för det första, de nationella konsumtionsskatterna bör tas ut på den konsumtion som sker på det nationella territoriet. För det andra, tjänster avseende digitala produkter är tjänster och inte varuleverans. För det tredje måste vi få fram enkla former för skatteuppbörd och konkret för skattskyldiga personers investeringsformer.
I enlighet med detta mål, och med denna internationella rättsliga ram som beslutades av alla i Ottawa, föreslår kommissionen att vi skall förändra det sjätte direktivet för att slå fast att platsen för de digitala tjänsterna är där kunden befinner sig, inte leverantören.
I konsekvens därmed skulle tjänster som europeiska företag tillhandahåller till företag utanför Europa alltid vara skattebefriade, vilket skulle ge oss tillbaka vår internationella konkurrenskraft. För det andra skulle tjänster utförda av europeiska företag för europeiska kunder beskattas som vanligt. Och för det tredje skulle de tjänster som utförs av icke-europeiska företag för europeiska företag också beskattas, vilket skapar lika förutsättningar, fair play, på ett internationellt plan.
Problemet ligger inte i transaktionerna mellan företagen, utan uppstår när kunden är en enskild person, och kommissionen gör här det enda den kan göra: tvingar utländska företag att registrera sig, att etablera sig i ett av Europeiska unionens länder för att därifrån, med ett gemenskapspass, tillhandahålla tjänster i hela unionen, men de måste också betala samma skatt som de europeiska företagen betalar.
Enligt min åsikt löser detta problemet med och upphäver den tidigare diskrimineringen samt uppnår målet om förenkling. Ett företag måste registrera sig i ett av unionens länder. Det behöver inte registrera sig i 15, det behöver inte känna till 15 lagstiftningar och inte kämpa med 15 förvaltningar. Det löser dock inte rättviseproblemet. Vi vet att en sådan lösning - en etablering i ett enda land med möjlighet att tillhandahålla tjänster i hela unionen - skulle kunna ge en invasion i de länder som har lägst beskattning. Därför föreslog det franska ordförandeskapet att utländska företag som tillhandahåller tjänster i unionen skulle vara tvungna att registrera sig i 15 länder, vilket motsäger målet om förenkling.
Vad föreslår kommissionen? Kommissionen föreslår, med hänsyn till målet om förenkling, en enda plats för etablering, men att den skatt som tas upp av skattemyndigheten där skall fördelas på unionens övriga länder enligt den relativa konsumtionen. Det är just den formeln som gör det möjligt att införa en mervärdesskatt som dras vid källan, det är precis den formeln vi har beslutat för gränsöverskridande momsinbetalningar, och det är precis den formeln som Ekofin har godkänt, i enlighet med slutsatserna från Feira, när det gäller källskatt på direkta skatter.
Är detta ett komplett meddelande från kommissionen? Nej, det är det inte. Det finns några problem som jag betonar i motiveringen, så som att garantera att företag som kan tillhandahålla tjänster från länder utanför unionen registrerar sig.
Hur skall vi garantera att ingen diskriminering sker mellan analoga produkter? Digitala tjänster, konsultation eller tillgång till en bok eller en tidskrift skulle kunna beskattas med grundskattesatsen om det tillhandahålls via Internet, medan det skulle ha en reducerad skattesats vid fysisk leverans.
Hur skall vi lösa problemen med att identifiera kunden? Jag tycker att de svar som ges i kommissionens förslag är tillräckliga, och hur som helst, herr talman, är det uppenbart att svårigheterna inte är förbehållna beskattningen av digitala tjänster. Mervärdesskatten är en skatt på varuleveranser och är svår att anpassa till tjänster, och än värre är det när det gäller ett så nytt fenomen som Internettjänster.
Det andra betänkande som jag skall ta upp behandlar frågan om mineraloljor och frågan är mycket enkel. Direktivet från 1992 fastställde den obligatoriska skattebefrielsen för flygbränsle som används i internationellt flyg, och krävde samtidigt en översyn av undantaget för att beakta de ekologiska kostnaderna.
De rättsliga hindren för denna revision är Chicagokonventionen från 1944, ett internationellt åtagande om befrielse från skatt på bränsle ombord på luftfartygen, samt de bilaterala avtalen. I denna situation har kommissionen genomfört en studie om vad man kan göra, den vi behandlar här. Den första slutsatsen är att man inte kan göra så mycket så länge inte denna internationella ram förändras. Den andra slutsatsen kommissionen kommer fram till är att det vore önskvärt med en skatt på inrikesflygningar eller på flygningar inom gemenskapen, efter att först ha ändrat de bilaterala avtalen, något jag inte håller med om. För det tredje, det håller jag däremot med om, behovet - inom den internationella ramen för ICAO - att genomföra alla nödvändiga åtgärder för att införa en flygskatt på global nivå, som följaktligen inte är diskriminerande, för gemenskapstransporterna.
Herr talman! Efter att ha missbrukat ert tålamod, väntar jag otåligt på kritik och anmärkningar från resten av kollegerna, såväl från min grupp som från andra.

Torres Marques
Herr talman, ärade kommissionärer, kolleger! Kommissionen och parlamentet har de senaste två åren ansträngt sig för att uppnå en harmonisering av mervärdesskatteuttaget i Europeiska unionen. Det handlar faktiskt om ett viktigt instrument i bygget av den inre marknaden och även en viktig källa till gemenskapens budgetintäkter. 1992 uppnåddes ett avtal, vid den tiden betraktat som en harmonisering av en lägsta nivå för mervärdeskattesatserna där grundskattesatsen inte fick vara lägst 15 procent, även om medlemsländerna gavs möjlighet att tillämpa en eller flera sänkta mervärdeskattesatser på lägst 5 procent men med förutsedda förändringar i detta fall. Men denna första fas skulle bara gälla till slutet av 1996, då det definitiva systemet skulle inrättas. De försök som under tiden gjordes ledde bara till att en minimigräns för grundskattesatsen för mervärdeskatt fastställdes till 15 procent, trots att kommissionen också hade föreslagit en övre gräns på 25 procent, vilken inte godtogs, och en förlängning av systemet till slutet av år 2000. När vi nu har nått slutet av detta år, föreslår kommissionen två vägar att gå vidare på: den första presenteras i betänkandet av min kollega García-Margallo y Marfil, om systemen för att administrera mervärdesskatten; den andra, presenteras i detta betänkande vilket är ett försök att skjuta upp alla beslut om harmonisering av mervärdeskattesatserna fram till 2006.
Jag instämmer i förslagen om samordning av de administrativa systemen för mervärdeskatteuttaget. Däremot håller jag inte med om förslaget att skjuta upp harmoniseringen med fem år, vilket inte heller utskottet för ekonomi och valutafrågor gör. Har kommissionen gett avstått från att försöka föra denna fråga framåt under sin mandatperiod? Anser inte kommissionen liksom vi, att euron som gemensam valuta redan i tolv av Europeiska unionens länder kommer att medföra en sådan genomblickbarhet i fråga om priser att det kommer att avslöja förvridningen av den interna marknaden genom de olika skattenivåer som tillämpas i unionens olika länder? Anser denna kommission, och särskilt kommissionär Frederik Bolkestein, att detta är ett fall av skattekonkurrens som ni genom ert förslag försöker bibehålla och till och med stimulera? Detta är inte vår syn och därför röstar vi för att denna tidsfrist skall begränsas till slutet av år 2003, för att vi med två år med en verkligt existerande euro skall kunna lägga fram nya lösningar.
Jag vill också, i överensstämmelse med parlamentets ståndpunkter föreslå att hänvisningarna till att rådets beslut i denna fråga måste vara enhälligt. Om detta fortfarande krävs enligt fördragen så skall det vara så. Men ingenting tvingar enligt vår mening kommissionen eller parlamentet att redan nu slå fast att rådet i slutet av år 2005 måste rösta enhälligt i frågan. Detta förslag ligger inte i linje med de principer som dels kommissionen, dels parlamentet lade fram inför den regeringskonferens som nu har avslutats. Ännu mindre rättfärdigas ett beslut redan nu om vad som skall ske i slutet av år 2005, när vi vet att en ny revidering av fördragen kommer att ske under denna tid. Därför föreslår vi också att detta krav på enhällighet skall tas bort.
Avslutningsvis vill vi säga att vi inte tycker om att se att kommissionen i början av sitt mandat fullkomligt lämnar harmoniseringen av mervärdesskatten därhän och att parlamentet, även om det inser att det är nödvändigt att förlänga giltighetstiden för gällande lagstiftning, skall vänta på att kommissionen i mitten av sin mandatperiod och med euron redan i omlopp, skall lägga fram ett nytt komplett och grundligt förslag i frågan.

Ford
. (EN) Herr talman! Det första utskottet skulle vilja säga är att den nuvarande ordningen missgynnar EU-leverantörer som tillhandahåller programvara, databehandling och datortjänster, inbegripet webbhotell, webbdesign och information. Vi skulle även vilja lägga till utbildningstjänster. Den missgynnar människorna i EU, eftersom de för närvarande betalar mervärdesskatt för tillgången till dessa tjänster medan människor utanför Europeiska unionen inte gör det. Det är anledningen till att vi anser att det här direktivet måste träda i kraft ganska snabbt, särskilt de av oss som tror att det kommer att ske en snabb ökning av e-handeln.
Industriutskottet antog ett antal förslag med trettionio röster mot tre. Vi bad om registrering i en enda medlemsstat. Vi begärde att Europeiska kommissionen skall övervaka tillämpningen, i syfte att säkerställa att marknaden inte snedvrids, och rapportera till rådet och parlamentet. Vi bad dem att under mellantiden rapportera om ett antal aspekter, som handlar om att säkerställa likabehandling av företag, undersöka valet av läge, harmonisera internationella förordningar och möjligheten att upprätta ett avräkningssystem, som föredraganden föreslog.
En annan sak som vi tog upp och som vi inte har hört från annat håll, var att Al Capone, som många kanske kommer ihåg, inte fängslades på grund av att han var en gangster utan på grund av skattebrott. Vi ser en olycklig uppgång i vissa aspekter av e-handeln, i ökningen av pornografi, pedofili och rasistiskt material. Utskottet för industrifrågor tror att ett krav på momsregistrering skulle göra det möjligt för oss att underställa de berörda företagen hårda EU-lagar i dessa frågor. Det i sig själv gör direktivet värdefullt.

Wallis
. (EN) Herr talman! Jag skulle, för utskottets för rättsliga frågor räkning, vilja tala om samma betänkande som Ford har talat om. Vid förstå påseendet skulle det här förslaget verka handla om beskattning av företag utanför EU, men vad det naturligtvis borde handla om är hur vi uppmuntrar och vårdar Europas e-ekonomi, som är en mycket ömtålig blomma. I den bemärkelsen välkomnar jag kommissionens tappra försök att finna ett sätt att sluta det konkurrensgap som helt klart finns mellan e-affärer inom och utanför EU. Men vad vi måste fråga oss och vad vårt utskott frågade sig var: Är det här rätt sätt att göra det på? Vår åsikt var att det helt klart inte är det.
Jag har alltid fått höra att en av de första reglerna eller principerna för en lagstiftare bör vara: stifta inga lagar som du inte kan upprätthålla respekten för. Det var vårt utskotts största intresse. Det kanske inte är tillräckligt att lita på den goda viljan hos företag utanför vår räckvidd. De goda kommer att följa reglerna, medan busarna kommer att fortsätta att vara busar, och konsumenterna kan mycket väl använda sig av dem i sitt sökande efter ett bra köp.
Vad annat skulle vi kunna göra på detta område? Det talas mycket om att upprätta affärsmodeller för att reglera e-handeln, men det är en bredare fråga, som bör behandlas på ett mycket öppnare sätt. Det finns underliggande antaganden i det här förslaget om platsen för beskattning som skulle kunna medföra problem i framtiden i ett internationellt sammanhang. Vi kan ha saker att lära från Amerika, där de naturligtvis har infört ett moratorium för sådan e-skatt. Kort sagt är förslagets mål riktigt med metoden mindre bra, och om vi verkligen vill stimulera Europas e-ekonomi, skulle en bra signal vara noll procents mervärdesskatt för våra egna e-affärer, i stället för att försöka lägga över våra problem på andra.

Van Dam
Herr talman! Jag talar som föredragande av yttrande för utskottet för regionalpolitik, transport och turims om beskattning av bränsle för luftfartyg.
Samtidigt som trafiken på vägarna betalar en avsevärd bränsleskatt, är den kommersiella flygtrafiken befriad från detta. Det ifrågavarande direktivet sörjer för möjligheten till en framtida ändring eller avskaffande av denna befrielse på grundval av externa kostnader och miljöskada. Bilaterala avtal mellan medlemsstater och tredje land förhindrar tills vidare en avgift för flygplansfotogen i internationell luftfart. Såväl för principen att nedsmutsaren betalar som för de lika konkurrensvillkoren för diverse transportsätt, är avgiften för luftfarten av en avgörande betydelse. Medlemsstaternas insatser i ICAO (International Civil Aviation Organisation), måste därför inriktas på att öppna upp för den möjligheten, och ett tillfälle för detta tillhandahålls kommande höst under det 33:e allmänna sammanträdet. Av en mängd anledningar som exempelvis buller, luftföroreningar och energiförbrukning, bör stor uppmärksamhet ägnas åt att motverka kortare flygningar, i synnerhet alltså inrikes flygtrafik. Allteftersom tågtrafiken byggs ut och erbjuder ett likvärdigt alternativ, bör man främja det alternativet. Det gläder mig att ett antal viktiga element, som till följd av olika omständigheter fick en smula för litet stöd i mitt utskott, återkommer i det huvudsakliga betänkandet, delvis tack vare utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor.
Det faktum att bränslet för vägtransporter är ungefär tre gånger dyrare än bränslet för luftfartyg är minst sagt slående. Om man därtill ser till den omåttliga ökningen av antalet flygningar, även på korta avstånd, så uppkommer frågan var allt detta skall sluta. Både när det gäller affärsresor som nöjesresor så måste medborgarna kunna välja på basis av rättvisa konkurrensvillkor. Men samtidigt får alla medborgare, även den majoritet som aldrig flyger, förvänta sig att buller, luftföroreningar och andra olägenheter begränsas till det oundvikliga. All anledning finns då att noggrant undersöka om luftfarten bär sina externa kostnader och om tåg eller buss inte förorsakar orättvis konkurrens.

Olsson
. Herr talman! Såsom föredragande av miljöutskottets yttrande vill jag när det gäller beskattning av bränsle för luftfartyg gärna säga att jag är glad över reaktionen från utskottet för ekonomi och valutafrågor. Man har där i stort sett tagit till sig de argument som jag har framfört.
Flyget utgör i dag den snabbast växande källan till växthusgaser. Man räknar med att ungefär 5 procent kommer från flyget. Flygresorna förväntas också öka till det dubbla på omkring 15 år.
Om vi skall kunna leva upp till kraven på minskade utsläpp av växthusgaser, måste vi ta till alla möjliga åtgärder för att begränsa dem. En sådan åtgärd är att använda ekonomiska styrmedel i ökad omfattning. Som Van Dam också sade, bör flygbränsle därför inte undantas från beskattning. I kommissionens meddelande sägs att effekten är så liten att det inte är lönt att göra någonting. Jag vänder mig mot det resonemanget. Flyget utgör en snabbt växande sektor. Om effekten är liten i dag, så blir den i alla fall större i morgon. Det är farligt med ett sådant resonemang, eftersom det lätt leder till en situation där ingen gör någonting någonstans.
Vi måste börja i någon ände. Vi kan inte både ha kvar nuvarande struktur, nuvarande teknik och uppnå miljömålen. Vi måste antingen förändra strukturen eller tekniken eller båda delar. Jag tror att det bästa ur rättvisesynpunkt för de olika transportsektorerna, samt ur konkurrenssynpunkt, är att vi går före och inför flygbränsleskatt i EU. Samtidigt måste vi dock driva linjen att Chicagokonventionen från 1944 skall revideras, så att vi får till stånd en annan ordning på det internationella området.

von Wogau
Herr talman, ärade kolleger! Jag vill börja med att i all korthet tala om frågan med beskattning av tjänster som tillhandahålls på elektronisk väg och klargöra vad det handlar om. När handel sker med gods över gränserna på elektronisk väg, uppbärs naturligtvis mervärdesskatt. När något passerar gränsen, dock ej på elektronisk väg uppbärs mervärdesskatt. Frågan som uppstår är om mervärdesskatt uppbärs när tjänster tillhandahålls på elektronisk väg.
Även här finns talrika exempel på att mervärdesskatt redan har uppburits. När handeln äger rum mellan medlemsstaterna inom Europeiska unionen uppbärs mervärdesskatt. Även mellan staterna i USA - enligt mina uppgifter - uppbärs i vissa fall försäljningsskatt. De enda fall då hittills ingen skatt har uppburits är vid leveranser från tredje land till Europeiska gemenskapen. Här uppstår utan tvivel en snedvridning av konkurrensen, dels gentemot detaljhandlarna som visserligen inte handlar med samma, men med jämförbara produkter, dels gentemot leverantörerna som erbjuder dylika produkter från ett land inom Europeiska unionen. En sådan snedvridning av konkurrensen är inte godtagbar på lång sikt, och därför vill jag som företrädare för mig grupp säga att vi stöder förslagen från Europeiska kommissionen och föredragande García-Margallo y Marfil på den punkten.
Nu handlar det i stort sett bara om att finna så obyråkratiska lösningar som möjligt på hur genomförandet skall gå till, där det franska förslaget om en registrering i femton länder definitivt inte är ett lyckat förslag.
Beträffande den andra frågan på dagordningen: beskattningen av bränsle för luftfartyg. Även här håller jag i princip med utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor. Beskattningen av bränsle för luftfartyg är av olika skäl en angelägen fråga. Vi är övertygade om att det endast kan ske om frågan regleras på internationell nivå. Om vi i Europeiska unionen kör ett sololopp kommer det att medföra att en flygresa från Frankfurt till södra Spanien till exempel kommer att bli mycket dyrare än en flygresa till Florida. Även det innebär en snedvriden konkurrens som missgynnar de europeiska leverantörerna och därför inte kan accepteras. Därför anser jag att man här måste bemöda sig om att skapa internationella bestämmelser. Ett europeiskt sololopp verkar ur min grupps synvinkel inte heller meningsfullt.
(Applåder)

Randzio-Plath
Herr talman! Framgångarna beträffande den europeiska skattepolitiken på EU:s toppmöte i Nice var högst otillfredsställande. Frågan om suveränitet i skattefrågor som ett uttryck för statlig suveränitet verkar ha fått större betydelse i och med eurons införande. Däremot vet vi alla numera att en oreglerad konkurrens på skatteområdet är en nackdel för alla. Kortfristiga fördelar på grund av det ena landets läge drabbar det andra landet eller övriga EU-länder.
I utkastet till EU:s skattepolitik handlar det varken om uppbärandet av skatter på gemenskapsnivå eller om en skatteharmonisering. Det handlar om en skattesamordning, om att undvika en orättvis konkurrens på skatteområdet och att skapa rättssäkerhet, insyn och effektivitet. Därför är blockadpolitiken i Nice mycket beklagansvärd. Principen om enhällighet präglar fortfarande EU:s skattepolitik. Där måste det ske en förändring, om den inre marknaden skall kunna fungera utan störningar. Redan i dag kan vi se problemen med mervärdesskatten och energiskatten. Snart kommer det att visa sig att samordnings- och anpassningsprocesser krävs på den europeiska kapitalmarknaden för att den ekonomiska handlingsplanen över huvud taget skall kunna förverkligas.
Nu övergår jag till några kommentarer om de tre kommissionsförslagen och kommissionens meddelande. Min grupp stöder föredragandens betänkande. Det är högst beklagligt att ännu inget ramdirektiv har antagits om beskattningen av energiproduktionen. Kanske borde man som första steg anta en slags uppförandekod för att med skatteinstrument bidra till energibesparingar och miljöskydd. Den positiva särbehandlingen av flygtrafiken måste upphöra. Framför allt måste man här enas om internationella bestämmelser - där håller jag helt med föredraganden - för att inte oskäligt hota de europeiska flygbolagens konkurrenskraft. Därför är det verkligen motiverat att kommissionen lägger fram rapporter för oss, som visar förhållandet mellan beskattning och det faktiska undvikandet av koldioxid samt energibesparingarna.
För det andra: Angående tiden som grundskattesatsen skall tillämpas är det beklagligt att det fortfarande inte har skett några framsteg mot en övergång till ett varaktigt system för mervärdesskatt som grundar sig på principen om ursprungsland, trots prisinformationen på den inre marknaden i och med eurons tillkomst. Det enda vi därför kan göra är att välkomna kommissionens pragmatiska försök att med en mångfald av bestämmelser förbättra det nuvarande systemet, som är alltför komplicerat, byråkratiskt och mottagligt för bedrägerier. Ledamöter i Europaparlamentet kan fortfarande inte begripa hur regeringarna frivilligt kan acceptera skatteförluster i miljardklassen på grund av det nuvarande systemet. Varför kan inte kommissionen sammanfatta de olika direktiven för mervärdesskatt i en förordning för att åtminstone få till stånd ett enhetligt genomförande av bestämmelserna för mervärdesskatt? Det bör påpekas här. Kanske får vi ännu en julklapp.
Vi håller med kommissionens förslag och föredraganden beträffande mervärdesskatten för vissa tjänster som tillhandahålls på elektronisk väg. Det får inte vara så att europeiska företag inom det elektroniska handelsutbytet har konkurrensnackdelar i förhållande till företag i tredje land, för att de är underkastade mervärdesskatten, både i handeln på den inre marknaden och i handeln på världsmarknaden.
Dessutom är det viktigt att den elektroniska handeln varken gynnas eller missgynnas på skatteområdet i förhållande till den vanliga handeln. Därför är registreringen i ett enda land viktig, enkel och effektiv. Däremot måste en uppdelning ske av skatteintäkterna mellan medlemsstaterna på grund av den stora spännvidden på satserna för mervärdesskatt, precis som vår föredragande så riktigt föreslår.

Schmidt, Olle
Herr talman! Europa skall bli världsledande vad gäller Internetanvändning inom det kommande decenniet. Det fastslogs vid mötet i Lissabon i våras. Det är en både utmärkt och nödvändig ambition. Vill man inom EU vara konkurrenskraftig och ligga i frontlinjen, är detta en högst rimlig målsättning. Vi liberaler delar därför kommissionens ambitioner, men vi har mycket svårt att förstå kommissionens konkreta förslag.
Om Europa skall bli världens mest dynamiska kontinent och kunna överträffa den amerikanska när det gäller att locka till sig den nya ekonomins företag, måste vi ge e-handeln goda möjligheter. En momsfri e-handel är vad eEuropa behöver - inte byråkrati och nya skatter.
I enlighet med dagens regler skall företag inom EU som säljer musik, dataspel, mjukvaror och tjänster som distribueras elektroniskt beskattas inom EU, om detta köps av konsumenter inom EU. Företag från andra länder som inte är medlemmar i EU beskattas inte alls. Dessa regler leder till en snedvridning av konkurrensen som självfallet måste rättas till, men kommissionens förslag är ett steg i fel riktning. Företag från länder utanför EU tvingas registrera ett dotterbolag i minst ett EU-land för att få göra affärer inom unionen.
I betänkandet görs vissa justeringar, så också här av föredraganden, men som vi hört delar man kommissionens grundinställning. Detta är inte en bra lösning för Europa. Det är ett gammaldags sätt att tänka som inte passar in i den nya ekonomin. Förslaget försätter EU på efterkälken och skulle dessutom vara mycket svårt att kontrollera.
För att ge eEuropa en kickstart föreslår den liberala gruppen att kommissionens förslag avvisas och att medlemsländerna ges möjlighet att införa noll-moms på e-handel. Denna noll-moms bör gälla till dess att en rejäl genomgång gjorts av momsreglerna för icke-elektroniska varor och tjänster samt en överenskommelse inom OECD eller annat internationellt forum slutits om en gemensam syn på beskattning av e-handel.
Herr talman! Låt erfarenheterna från skattepaketet tjäna som föredöme. Det krävs ett globalt synsätt. Flera frågar sig faktiskt, herr kommissionär, varför européerna alltid är så snabba att komma med skatter och nya regler? Vi behöver inte högre skatter i EU utan lägre.

Lipietz
Herr talman! Jag tror att anförandena från den liberala gruppens kolleger i tur och ordning visar på hur invecklat problemet är. Det är svårt att förstå varför liberalerna vill avskaffa skatterna på elektronisk handel men beskatta bränsle för luftfartyg. Det är viktigt med kriterier i den här saken! Flygplan är inte mindre moderna än den elektroniska handeln. CD-skivor är inte så ålderdomliga och de bör beskattas, samtidigt som de program som sprids genom Internet skulle momsbefrias!
Det viktiga är att å ena sidan ta reda på om en så pass viktig del av den ekonomiska aktiviteten bidrar till att få den offentliga tjänstesektorn att fungera. Ur den synvinkeln är beskattningens funktion som finansiering av staten helt ofrånkomlig och man kan därför inte befria den elektroniska handeln från skatt. Å andra sidan bör beskattningen utformas på ett sådant sätt att konsumenten inte uppmuntras att välja den teknik som är sämst för miljön. Det är den situation vi har just nu, när frånvaron av en bränsleskatt i överdriven utsträckning gynnar flyget framför tåget, även i de fall där tåget av andra skäl, t.ex. buller och trafikstockningar, borde främjas i Europa. Jag tänker särskilt på fyrkanten London-Paris-Amsterdam-Frankfurt.
Den ståndpunkt som har intagits i de två betänkandena av García-Margallo y Marfil - att beskatta elektronisk handel och att beskatta bränsle - anser jag är utmärkt: vi kommer att rösta för dem. Vi vill särskilt gratulera kommissionen till det mod som den uppmanar oss till i fråga om intern beskattning av vår luftfart. Samtidigt anser vi alla att man bör fundera på en annan skatt, en annan avgift än den som avser bränsle: en skatt som slår mot alla flygbolag vid start och landning på flygplatserna i Europeiska unionen, på ett sådant sätt att de internationella bestämmelserna kan undgås och så att också våra konkurrenter kan beskattas.

Schmid, Herman
Herr talman! Eftersom Sjöstedt nu inte kan närvara i kammaren, skulle jag å hans vägnar vilja säga några ord om betänkandet om beskattning av flygbränsle.
Flygtrafiken ökar kraftigt. Även om utsläppen från den utgör en mindre del av de samlade utsläppen av växthusgaser, så ökar de ändå mycket snabbt. Att finna fungerande metoder för beskattning av flygbränsle är därför en av nycklarna i klimatpolitiken. Det skulle också skapa större rättvisa mellan olika transportslag.
Chicagokonventionen har blivit helt omodern på denna punkt. Vi behöver internationella avtal om miljöskatter, men däremot inte det förbud mot miljöskatter som konventionen innebär. Därför är punkt 16 i betänkandet om en omförhandling av konventionen speciellt välkommen. I väntan på det så vore ju ett system för miljöavgifter på flyg inom EU positivt. Här har man inom EU en möjlighet att visa att man menar allvar i klimatpolitiken.
Vi stödjer betänkandet och De grönas ändringsförslag, men motsätter oss helt ändringsförslagen från PPE.

Dell'Alba
Herr talman, ärade ledamöter! Europeiska kommissionens förslag att momsbelägga inköp av digitala produkter som laddats ned direkt från nätet av konsumenter som är bosatta i unionen från företag utanför gemenskapen är ett hårt slag mot utvecklingen av handeln online. Det mål kommissionen strävar efter är att eliminera nackdelen för de europeiska näthandelsföretagen, vilkas försäljning till europeiska konsumenter redan är momsbelagd. Likväl kommer den föreslagna lösningen att visa sig tekniskt ohanterlig och vara till hinder för utvecklingen av transaktionerna på nätet i unionen, just när alla i stället vill att de skall öka.
Från flera håll, till och med inifrån rådet som har beslutat att bida sin tid, har man betonat att förslaget är svagt och fullt av brister och kommer att leda till åtskilliga invändningar. Jag skall bara nämna några: de vidtagna åtgärderna verkar vara omöjliga att tillämpa utan ett aktivt samarbete med de andra länderna, särskilt med Förenta staterna, vilka i dag är allt annat än beredda till detta. Vad händer om ett företag i Östeuropa inte momsregistrerar sig i Europa? Tänker man kanske mörka ut dess webbplats eller förfölja de kunder som fortsätter att ladda ned filer från webbplatser offshore? Det skulle sluta med att de företag som relativt lätt och nästan säkert ostraffat skulle underlåta att registrera sig skulle få hela fördelen.
Hur kan ett företag som bedriver e-commerce vara säkert på att dess kunder är bosatta där de uppger? Om det europeiska kriteriet med registreringsplikt skulle bli modell för beskattningen av handeln online på det internationella planet skulle de företag som bedriver denna handel, inklusive de europeiska, tvingas att registrera sig i flera tiotals länder med allt mer sanslösa ekonomiska åligganden, särskilt för de minsta företagen. Det finns mer att säga, till exempel om valet att beskatta alla elektroniska leveranser som tjänster och annat. Dessutom är det obegripligt med denna ivriga strävan efter försumbara beskattningsobjekt och skatteintäkter.
Kommissionen borde snarare anstränga sig för att man inom OECD eller WTO skall komma fram till en gemensam och definitiv definition av kriterierna för beskattning av handel online. Av dessa skäl kommer vi att rösta emot detta betänkande.

Titford
Herr talman! Det finns mycket få frågor som väcker så stort intresse bland den växande skaran EU-skeptiker i Förenade kungariket som frågan om mervärdesskatt, och den är ett konkret exempel på hur Europeiska unionen blandar sig i inhemska skattefrågor. Skatten i sig själv förkroppsligar många av de av Europeiska unionens egenskaper som gör unionen så illa omtyckt i mitt land: den är komplicerad, byråkratisk, svår och dyr att administrera, och den drivs in, åtminstone i Förenade kungariket, av ett drakoniskt och impopulärt inspektorat.
I fråga om parlamentets betänkande, är jag motståndare till så gott som vartenda ord. Jag kan, till exempel, inte förstå varför eurons införande skulle kräva en ytterligare eller ens någon samordning av mervärdesskattesatser. Jag ser inte införandet av ett gemensamt mervärdesskattesystem som en prioritet, och jag håller inte med om att ett gemensamt system borde ha införts för länge sedan. Det finns i själva verket inte någonting som skulle glädja mig, mitt parti och det stora flertalet affärsmänniskor i Förenade kungariket mer än ett fullständigt avskaffande av mervärdesskatterna. Vi skulle föredra en enklare uttaxering på detaljhandelsvaror. Vi skulle dessutom föredra att bestämma våra egna skatter, och vi förkastar idén om ett gemensamt skattesystem.
Därför kan jag, när det gäller kommissionens förslag om att sträcka ut tidsskalan för reformens införande, bara uttrycka min neutralitet. Men i fråga om föredragandens förslag om att minska den tiden måste jag uttrycka mitt motstånd.

Ilgenfritz
Herr talman, ärade damer och herrar! Unionens skattesystem blir urholkade och förlorar i lönsamhet. Numera är skattesystemen så komplicerade att inte ens experter klarar handling. Det finns alldeles för många och invecklade enstaka skatter. Medborgarna känner sig förbigångna av staten, eftersom de inte, när inte ens experterna klarar av det, kan hålla reda på de aktuella skattepålagorna. Pålagor som medborgaren inte längre förstår, uppfattas automatiskt som orättvisa. Reaktionen på detta är logisk, man vägrar att betala skatten.
Det innebär inte nödvändigtvis att skattebetalaren undanhåller skatt. Ofta minskar den personliga arbetsinsatsen, men det har också hänt att verksamheter förläggs utomlands. Vår målsättning får därför inte vara att fatta beslut om nya skatter, så kallade Europa-skatter, och fortsätta denna negativa nationella spiral. Vi måste ha klart för oss att arbetsviljan hos våra medborgare endast kommer att öka om det åter lönar sig att arbeta i Europa.
Vi är medvetna om våra riktvärden: vid en skattesats på mer än 45 procent uppstår i ett stort antal av våra medlemsstater ett budgetunderskott. Riktvärdena för USA är andra. Vid en skattesats på mindre än 30 procent uppstår i USA ett budgetöverskott på flera hundra miljarder dollar. Vår målsättning måste därför vara att våra skattesystem rensas upp och förenklas och att skattesatserna inte höjs utan sänks. Vi måste därför säga nej till beskattningen av bränsle för luftfartyg. Det sjätte direktivet om mervärdesskatt måste förenklas och en maxgräns för skattesatserna bör fastslås men under inga omständigheter en minimigräns. Det innebär att en skattesats på noll procent måste vara möjlig för tillhandahållandet av tjänster på elektronisk väg.

Villiers
Jag motsätter mig Torres Marques begäran om en harmonisering av mervärdesskatter, men vad jag verkligen skulle vilja inrikta mig på är García-Margallos betänkande om e-handel. Samtidigt som jag applåderar García-Margallos heroiska ansträngningar när det gäller bränsle för luftfartyg, är jag rädd att jag inte kan instämma i hans hållning i fråga om mervärdesskatt i e-handeln, eftersom jag anser att kommissionens förslag sänder ut fel signaler. Vi borde fundera ut sätt att stimulera e-handeln i stället för nya sätt att beskatta den på. Det faktum att stora delar av e-handeln i USA i själva verket är skattebefriad måste ha betytt oerhört mycket för att stimulera den nya ekonomin och för dess fenomenala framgång i USA. Det är omöjligt att övervaka efterlevnaden av denna skatt; varför skall vi ödsla tid, pengar och möda på att skapa en skatt som vi inte kan samla in.
Samma dag som ett seriöst dot.com-företag börjar lägga på mervärdesskatt, kommer ett mindre seriöst dot.com-företag att starta sin verksamhet och börja sälja exakt samma produkter utan mervärdesskatt, och det är till det företaget som kunderna kommer att söka sig. Jag vågar påstå att förslaget är oförenligt med Ottawaavtalet, eftersom det tillåter olika skattesatser för likvärdiga online- och offline-produkter, som till exempel dagstidningar, som skulle få en lägre skattesats i sin fysiska offline-form. Det kommer att vara nästan omöjligt för e-företag att räkna ut sina kunders mervärdesskattestatus och omöjligt att räkna ut om deras kunder är belägna i EU, och om de är företag eller inte. Och allt eftersom vi rör oss allt närmare elektroniska pengar, kommer e-företagen inte ens att förfoga över en adress att skicka kreditkortsräkningen till, när de försöker utröna om de bör lägga på mervärdesskatt för en viss kund eller inte.
De intäkter som vi talar om är för närvarande mycket små. Det finns ingen anledning att rusa in i denna lagstiftning. Vi talar om framtiden för Europas ekonomi, framtiden för dess e-ekonomi, låt oss ta den tid som behövs för att få fram ett bra förslag. Jag skulle vilja uppmana kommissionen att ompröva förslaget och att fundera på en alternativ väg. Det överlägset bästa alternativet är utan tvekan en skattesats på noll procent för europeiska e-företag, för att placera dem på samma spelplan som amerikanska och andra företag runtom i världen.

Goebbels
Herr talman! Den här diskussionen ger mig tillfälle att personligen göra en sammanfattning av läget när det gäller frågan om skatter.
Att besluta att ta ut skatter och avgifter är en av grunderna för varje organiserat samhälle. Det finns ingen stat utan skatter. Det är inte förvånande att man vid toppmötet i Nice bekräftade principen om enhällighet för alla beslut i skattefrågor.
Vid toppmötet i Edinburgh begränsades bidragen till gemenskapsbudgeten till 1,27 procent av den europeiska bruttonationalinkomsten. Unionens budget för nästa år kommer att ligga närmare 1 procent än denna maximigräns. Det är lite, mycket lite.
Alla stater omfördelar minst 30, ofta 40 och ibland mer än 50 procent av de tillgångar som har skapats i nationen under året. Det finns ingen som kan definiera en optimal nivå på de obligatoriska skatteuttagen.
Liberalerna säger att vi måste ha en så begränsad stat som möjligt. Förenta staterna nämns som exempel. Den federala budgeten omfördelar endast en tredjedel av den amerikanska BNI. I Europa innefattar de obligatoriska skatteuttagen omfattande överföringar för finansiering av pensioner och sjuk- och hälsovård. I Förenta staterna är däremot den sociala tryggheten i hög grad en sak för den privata sektorn. Den avreglerade sjuk- och hälsovården kostar således amerikanerna motsvarande 14 procent av deras BNI, mot 8 till 9 procent i de europeiska länderna. Borde man inte lägga till dessa vårdkostnader i Förenta staterna, om man vill jämföra skattenivån på bägge sidor Atlanten?
Hur det än ligger till med den saken, kan jag med denna utvikning konstatera att den solidaritet som organiseras genom den amerikanska budgeten är 30 gånger större än den solidaritet som organiseras genom gemenskapens budget. Utan en omfattande gemenskapssolidaritet - men som endast kan bli verklighet i en federal struktur, vilken inte är särskilt trolig inom en överskådlig framtid - kommer unionens stater att tvingas behålla kontrollen över sina skattesystem.
Genom att erkänna denna verklighet bör, eller åtminstone kan unionen samordna skatterna i Europa. Samordna, harmonisera, betyder inte att likrikta. Skattekonkurrensen ligger i medborgarnas och ekonomins intresse. Förenta staterna och Schweiziska edsförbundet har en inre marknad som fungerar med skattesystem som i hög grad skiljer sig åt mellan de amerikanska staterna och de schweiziska kantonerna. Den amerikanska local sales tax kan variera mellan 0 och 10 procent, även om skillnaden mellan grannstater i allmänhet är maximalt 5 procent. Detta visar tydligt att Europa inte behöver någon enhetlig momssats. Det som behövs är minimisatser, eventuellt maximisatser, men staterna måste få ett handlingsutrymme så att de kan föra en egen mikroekonomisk politik. Självklart måste man bekämpa alla former av illojal skattekonkurrens, framför allt när det gäller beskattning av företag.
Primarolo-gruppen har utarbetat enkla regler, som bör tillämpas. Penningtvätt, grov brottslighet och organiserad skattebrottslighet skall bekämpas. Det görs redan nu, även tillsammans med de stater som har banksekretess.
Jag är således för gemensamma regler, skattetrösklar. En källskatt på sparkapital är godtagbart, under förutsättning att den är rimlig och ger skattebefrielse. Beskattning av kapital är något som inte tas emot väl av unionsmedborgarna, eftersom de får intrycket att de beskattas två gånger. Den som spenderar sina inkomster betalar moms; den som sparar sina redan beskattade inkomster måste - enligt Ekofins logik - betala en källskatt, och för överskottet betala skatt på grundval av det beräknade skatteunderlaget.
Det jag vill se är en enhetlig källbeskattning som ger befrielse från ytterligare skatter, och denna beskattning skulle kunna användas som en direktkälla för gemenskapens budget. De nationella bidragen till unionens budget borde minskas i motsvarande utsträckning. Ett sådant tillvägagångssätt skulle bespara Europa det byråkratiska informationsutbytessystem som planerades i Feira. Det systemet riskerar för övrigt att leda till en total åternationalisering av det europeiska skattesystemet, eftersom varje stat år 2010 kommer att kunna fastställa sin nationella skatt efter eget tycke. De andra staterna kommer helt enkelt att tvingas tillhandahålla den information som krävs för nationell beskattning.
För mig är Feira inte ett framsteg, utan en tillbakagång i fråga om en nödvändig skattesamordning i Europa.

Knörr Borràs
Herr talman! Det är verkligen rörande att lyssna till de änglalika försvarstalen för den elektroniska handeln, men det problem vi har här är en reell konkurrensnackdel för våra europeiska företag, och vi måste rätta till denna situation genom att fastställa vissa bestämda spelregler, så att alla tjänster som tillhandahålls privatpersoner på elektronisk väg i Europeiska unionen är momsbelagda.
Så för att företag utanför unionen skall vara bundna till samma skatteplikter som de inhemska företagen när de tillhandahåller tjänster till konsumenterna, måste de momsregistreras i en valfri medlemsstat, och den momsskattesats som gäller i det landet skall tillämpas på dess verksamhet.
I utskottet för ekonomi och valutafrågor har vi debatterat frågan och det fanns de som argumenterade för skattebefrielse för denna typ av tjänster för att man därigenom skulle få bort konkurrensnackdelen. Jag anser att detta är ett felaktigt argument. Det är ett oriktigt argument som inte är i samklang med den europeiska lagstiftningen, förutom att det leder till fördelar i förhållande till tjänster som tillhandahålls på annat sätt. Dessutom är det inte sant att USA har infört ett moratorium för beskattning av elektroniska tjänster.
Vi stöder alltså kommissionens förslag i sin helhet och det utmärkta arbetet av García-Margallo y Marfil. Jag ingav personligen ett ändringsförslag om harmonisering av mervärdesskattesatserna för att rätta till effekterna av den illojala konkurrens som uppstår då de utländska företagen kan välja vilket land de vill registrera sig i, eftersom det finns en mycket stor bredd i mervärdesskattesatserna - mellan 15 och 25 procent -, medan de inhemska företagen inte kan välja.
Jag anser dock att man har hittat en bättre lösning för att kompensera medlemsstaterna för bortfallet av mervärdesskatteintäkter på grund av de olika skattesatserna, en lösning jag anser vara tillfredsställande.
En invändning min grupp har är att man borde rätta till det faktum att tidningarna normalt sett åtnjuter reducerade mervärdesskattesatser, medan detta inte tillämpas på elektroniska tidningar.

Sommer
Herr talman! En beskattning av bränsle för luftfartyg verkar onekligen överflödig. Egentligen är det inte försvarbart att alla andra bränslen beläggs med höga skatter, men inte flygbränslet, trots den uppåtstigande tendensen inom flygtrafiken, både när det gäller transporter och antalet passagerare. Det hänger samman med en lika kraftig ökning av utsläppen av drivhusgaser och buller. Syftena med en beskattning av bränslen är flera. För det första innebär dessa skatter givetvis, precis som alla skatter, en finansiering av de statliga budgetarna. För det andra uppfyller de också det reglerande syftet att minska bränsleförbrukningen, det vill säga förbrukningen av fossila energikällor liksom utsläppen av växthusgaser.
Dessa skatter är således alltid en uppmaning till industrin att tillverka fordon med lägre bränsleförbrukning. Det är just det vi vill skall ske med flygplanen! Varför bör då inte flygbränslet beskattas om inte tidigare så åtminstone nu? Här handlar det slutligen om att sätta stopp för en orättvis behandling av de olika transportmedlen. Riktigt så enkelt är det inte. Flygtrafiken övervinner större distanser än alla andra transportmedel. I synnerhet överskrider den gränser, även Europeiska unionens gränser. Redan nu, utan beskattning av flygbränslet, råder stark konkurrens mellan de olika flygplatserna i EU. Det beror till stor del på regionala bestämmelser för flygningar nattetid, som särskilt drabbar godstransporter. Redan av den anledningen är pristrycket på flygplatserna enormt. Om vi nu dessutom i ett europeiskt sololopp skulle belägga flygbränslet med skatter, skulle de europeiska leverantörerna knappt kunna konkurrera med utomeuropeiska flygbolag. Vi skulle själva förstöra den europeiska marknaden. En beskattning av flygbränslet kan därför bara ske utifrån en internationell överenskommelse för att på det viset garantera lika konkurrens. Åt det hållet måste Europa sträva, trots att vägen dit är lång och besvärlig. Innan det har kommit så långt finns det andra möjligheter till en reglering, en utsläppsbaserad miljöavgift vid start och landning på alla europeiska flygplatser skulle vara en sådan möjlighet. Det skulle gälla alla flygbolag, såväl europeiska som utomeuropeiska. En sådan åtgärd skulle vara konkurrensneutral.

Skinner
Herr talman! Jag skulle vilja tacka föredraganden för hans snabba arbete med detta betänkande om mervärdesskatt och e-handel. Jag tycker att de kommentarer som jag har hört från golvet i dag nästan skulle antyda att vi inte behöver detta slags betänkande, men det gör vi naturligtvis. Det är frestande att alltid jämföra oss själva med USA och säga att vi inte behöver finna en tillfredsställande lösning, eftersom de inte har kunnat göra det. Men faktum är att mervärdesskatt betalas på varor och tjänster över hela Europeiska unionen. Det rör sig om en skatt som redan finns. Det är inte en ny skatt, och den bör betalas. Den bör även betalas på varor och tjänster på Internet. Vad skulle annars hända? Ja, naturligtvis har frågan om illojal konkurrens redan nämnts. Varför skall detaljhandelsindustrin drabbas så hårt och lida för att en annan industri skall växa? Om den nu verkligen kan drabbas på det sättet vad som föreslås i förslaget, vilket jag betvivlar.
Vidare ligger det här förslaget, i mina ögon, i linje med de principer som man har kommit överens om i Ekofin-rådet, vilka i sin tur ligger i linje med de principer som man enades om vid OECD:s konferens i Ottawa. Den källa där skatten skall betalas är en angelägenhet, och diskussionen om det antal länder som skulle vara berättigade att registrera företag inom sina gränser är en diskussion som jag tror kommer att bli betungande, och den kommer naturligtvis att provocera USA till att lämna in klagomål i WTO. Men jag tror inte att e-handeln kommer att krossas av att mervärdesskatt plötsligt skall betalas. Jag tror att det verkliga problemet är att EU:s detaljhandelsindustri kommer att fortsätta att lida av de nackdelar som den för närvarande lider av.
Det är roande att höra en del av kommentarerna här i kammaren i dag, men det är utan tvekan också roande att komma ihåg att det slags kontantlösa samhälle som sådana som Trotters Independent Trading Company i Förenade kungariket kanske levde i är samma slags samhälle som förespråkas av somliga på kammarens andra sida. Kommer vi i slutändan att stå där med den typen av kontantlöst samhälle, med " cowboyföretag" i e-handeln som kan göra vad de vill? Jag tror inte det. Det är inte tänkt att det är så vi skall organisera samhället, och det är av den anledningen som jag tycker att det här förslaget är ett utmärkt förslag.

Lucas
Herr talman! Jag skulle varmt vilja välkomna betänkandet om beskattning av flygbränsle, eftersom man i betänkandet utan omsvep riktar in sig på det faktum att flyget är den snabbast växande källan till utsläpp av växthusgaser och att det nuvarande undantaget för flyget från bränslebeskattning, långt ifrån att bidra till att dessa utsläpp minskas, i själva verket främjar och på konstgjord väg stimulerar flygsektorn och de miljöskador som är förenade med den.
Jag välkomnar särskilt det faktum att man i betänkandet underbygger en av nyckelpunkterna i mitt betänkande för utskottet för regionalpolitik, transport och turism, som parlamentet röstade om för några månader sedan, nämligen att vi, eftersom det utan tvekan är politiskt svårt att nå internationell enighet om en flygskatt, åtminstone på kort sikt, bör undersöka alternativa verktyg med vilka vi kan uppnå samma effekt, inklusive en utsläppsavgift. En sådan avgift skulle kunna läggas på alla flyg som anländer till eller avgår från flygplatser i EU och på alla flygbolag, och omfattande undersökningar har genomförts som visar att det inte skulle få negativa effekter på konkurrensen. Man skulle kunna enas om avgiften mycket snabbt, utan att det skulle krävas något internationellt samförstånd, och den skulle kunna bidra till att betydande framsteg görs i riktning mot att internationalisera miljökostnaderna.
Vikten av att komma snabbt framåt i denna fråga är uppenbar. Prognoserna för den globala ökningen för flyget är förskräckande. Officiella siffror pekar på en fördubbling av antalet passagerare på bara femton eller tjugo år, och om ni undrar vad det skulle betyda enbart för Förenade kungariket, skulle vi, för att klara av en efterfrågan i den storleksordningen, behöva fyra Heathrowflygplatser eller åtta Gatwickflygplatser till. Det skulle helt klart vara både politiskt och miljömässigt oacceptabelt.
Så i stället för att försöka möta någon beräknad efterfrågan, måste vi försöka hantera och minska den efterfrågan genom att se till att flygpriserna bättre speglar dess miljökostnader. När flygbiljetterna är 42 procent billigare i dag än för tio år sedan, är det uppenbart att felaktiga prissignaler sänds ut. Det är obegripligt att jag kan resa från London till Bryssel tur och retur för bara 89 brittiska pund med Virgin Airways, för att ta ett exempel, ändå måste jag, när jag flyger med Eurostar, vars flygplan släpper ut långt mindre växthusgaser och som erbjuder en mycket trevligare resa, betala motsvarande omkring 250 brittiska pund för en liknande resa.
För att avsluta är det nu hög tid för åtgärder på detta område, och om vi inte gör något åt problemet mycket snabbt, kommer våra ansträngningar att försöka minska effekterna av klimatförändringen att hejdas.

Foster
Herr talman! Jag vill denna eftermiddag rikta in mig på den föreslagna beskattningen av bränsle för luftfartyg. Samtidigt som det erkänns i rapporten att en skatt på flygfotogen inte kan läggas på internationellt, beroende på undantaget i Chicagokonventionen, skulle införandet av en sådan skatt, inom EU eller bilateralt, icke desto mindre vara mycket skadligt för Förenade kungariket och hela den europeiska flygindustrin. Inte bara skulle priset på flygbiljetter stiga dramatiskt - kanske med 80 brittiska pund per biljett, något som skulle hota de mindre flygbolagens existens - utan åtgärden skulle också påverka flygplanstillverkarna, turismen, företagen och, naturligtvis, fraktbolagen - de fraktar nu en tredjedel av all global frakt med flyg.
Det är inte riktigt att säga att flyget inte bär sina kostnader. Industrin betalar faktiskt 100 procent av sina infrastrukturkostnader genom flygkontrolltjänst- och flygplatsavgifter, vilka 1998 uppgick till 4 miljarder amerikanska dollar - till skillnad från andra transportmedel, som järnväg och vägar, som fortfarande är kraftigt subventionerade. Dessa fakta måste erkännas. Dessutom skulle det bli små vinster för miljön om denna skatt lades på, vilket har visats av införandet av den särskilda skatten för flygpassagerare i Förenade kungarike. Flyget står i själva verket för 2,5 procent av de globala koldioxidutsläppen. Andra metoder, som handel med utsläppsrätter samt så kallade offsets, skulle kunna vara miljövänligare och mer kostnadseffektiva.
Avslutningsvis skulle sådana åtgärder förstöra den europeiska industrins konkurrenskraft gentemot resten av världen och även leda till att mängder av arbetstillfällen gick förlorade. Så jag för min del kommer att fortsätta att tala till försvar för en industri som ofta pekas ut som Stora stygga vargen. Detta betänkande är dåligt hopsnickrat av kommissionen och parlamentet. Allmänheten förtjänar någonting bättre.

Berès
Herr talman! Med den här debatten har två demoner återuppstått. Här finns de som motsätter sig all beskattning, även av elektronisk handel. Och här finns de som snarare än att försöka lösa en fråga på europeisk nivå föreställer sig att det alltid är bättre att förvisa den till andra församlingar, för att inte behöva lösa den. Jag tänker särskilt på Dell' Albas anförande. Här finns de, t.ex. Titford, som bestämt försvarar sitt nationella intresse och föredrar en skattekonkurrens framför en europeisk samordning. Jag tillhör inte dem. I likhet med Skinner anser jag att föredraganden García-Margallo y Marfils förslag om moms på elektronisk handel är bra. Vi anser faktiskt att teknikens utveckling förpliktar oss att se över vårt skattesystem.
Den nuvarande situationen är inte gynnsam. Konkret sett blir en fransman som i dag köper en programvara från ett amerikanskt företag befriad från moms, samtidigt som en amerikan som gör ett liknande köp från ett franskt företag beskattas enligt gällande skattesatser i Frankrike. För det amerikanska företagets del ser jag två konkurrensfördelar i detta. Jag är inte säker på att detta är det bästa sättet att stödja vår elektronikhandel. Men det verkar som om det har höjts många röster, även här i församlingen, för att stödja denna sektor.
Den snedvridna konkurrensen mellan medlemsstaterna och tredje land kan inte godtas. Kommissionens förslag gör att vi kan framskrida mot en större samordning; de går i rätt riktning. Sedan har vi argumentet om att en sektor borde undslippa skatt eftersom den är i full tillväxt. Jag delar inte den uppfattningen. Och slutligen har man talat om förslag som det franska ordförandeskapet hade kunnat lägga fram, om att beskattningen skall ske vid konsumtionstillfället, och att de momsskattepliktiga måste vara registrerade i alla medlemsstater. Föredragandens förslag ligger i linje med kommissionens förslag, vilka syftar till en enhetlig registrering i en medlemsstat. Om det kunde utgöra grunden till en kompromiss, skulle det förmodligen bli en bra kompromiss, så länge det inte blir ett sätt att återinföra en konkurrenssnedvridning på grund av skillnader i medlemsstaternas mervärdesskattesatser. Den utjämningsmekanism som föreslås av föredraganden går i den riktningen. Det är skälet till att jag, tillsammans med övriga ledamöter i min grupp, kommer att stödja den.

Liese
Herr talman! Jag vill tacka föredragande García-Margallo y Marfil för hans arbete. Jag vill endast uttala mig om beskattningen av flygbränsle. Vi håller parallellt med detta evenemang på att diskutera resultaten från förhandlingarna i Haag med generaldirektör Currie. I det sammanhanget måste man tyvärr konstatera att flygplanens utsläpp är ett problem trots allt, även om det rent procentuellt inte är så stort, men det växer snabbt och bör därför inte förringas.
Vi måste dock först enas i frågan, för här i parlamentet råder delade uppfattningar om hur vi skall ta oss an problemet. Jag tror att vi är överens om att det är ytterst svårt att hitta en global lösning, men att det bästa vore att finna en sådan. Nu är det somliga - och dit hör majoriteten av utskottet - som säger, vi vill ha en europeisk skatt och då säger föredraganden helt riktigt att det bara är en bråkdel vi kan nå på det viset, och att det i synnerhet skapar stora problem för industrin. Jag anser därför att det finns goda skäl att betrakta denna lösning med en viss skepsis, även om det finns olika uppfattningar inom Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokrater. Jag vet att mitt parti därhemma i princip är positiva till en europeisk skatt, men jag tror att det är på tiden att vi kommer varandra tillmötes och försöker uppnå största möjliga effekt för miljön med minsta möjliga snedvridning av konkurrensen för den europeiska industrin.
Man borde verkligen pröva förslaget om en utsläppsbaserad miljöavgift vid start och landning, eftersom en sådan även skulle inbegripa amerikanska och japanska flygplan som landar i Amsterdam, London, Paris eller Frankfurt och därför få större effekt på miljön och leda till en mindre snedvridning av konkurrensen. Det kan bli problem med Världshandelsorganisationen, men jag anser att det är kommissionens uppgift att leta efter en lösning i WTO-förhandlingarna som är i linje med WTO och möjligen också är genomförbar gentemot partnerna.

Tannock
Herr talman! Jag anser att tanken på en ensidig uppsättning bestämmelser för beskattning av bränsle för luftfartyg i EU inte alls är ändamålsenlig, mot bakgrund av att vi globalt fortfarande är underställda Chicagokonventionen från 1944, som undantar flygfotogen från beskattning internationellt. Europeiska flygbolag skulle missgynnas jämfört med flygbolag från tredje land, och det skulle snedvrida EU:s avgiftsstrukturer i förhållande till interkontinentala avgiftsstrukturer.
Samtidigt som ökningen av flygtrafiken och miljöproblemen med global uppvärmning och förorening är allvarliga och viktiga frågor, har jag en känsla av att det skulle vara effektivare att angripa detta problem inom en internationell ram. Genom att i allt för hög grad koncentrera oss bara på verksamheterna inom EU, riskerar vi att skada vår industri utan att göra några välbehövliga framsteg i fråga om att sänka utsläppen.
Samma problem med att försöka påtvinga en regional lösning på ett global fenomen uppstår i den svåra frågan om mervärdesskatt på digitala elektroniska tjänster. Att lägga mervärdesskatt på leverantörer i tredje land, till stor del amerikanska, är inte bara opraktiskt, utan det leder även, när det gäller dagstidningar och böcker, till inkonsekvenser mellan samma produkter när de säljs online och när de säljs i affär. Ett sådant system är också till sin natur varken möjlig att övervaka eller indriva, såvida det inte regleras internationellt, eftersom servrar utan tvekan skulle startas upp i andra länder, utanför EU:s jurisdiktion. Systemet kommer att skada utvecklingen för små och medelstora företag, både inom och utanför unionen, särskilt med tanke på den föreslagna sänkningen av tröskeln för skattebefrielse till en prohibitivt låg nivå på 40 000 euro per år i omsättning. Jag personligen förespråkar att alla digitala tjänster helt befrias från mervärdesskatt tills en internationell överenskommelse slutligen kan nås.
Slutligen motsvarar Torres Marques betänkande om en grundskattesats för mervärdesskatt en skatteharmonisering genom bakdörren, som hotar Förenade kungarikets nollprocentiga mervärdesskatt på barnkläder, livsmedel och dagstidningar. Som brittisk konservativ kan jag bara beklaga de höga indirekta skatterna runtom i Europeiska unionen, och jag hoppas att vi genom att främja skattekonkurrens kan utöva påtryckningar på vår labourregering att sänka dem i Förenade kungariket.

Karas
Herr talman, herr kommissionär, mina damer och herrar! Goebbels nämnde överenskommelsen i Feira som han ställer sig kritisk till. Jag kan inte heller ansluta mig till euforin och applåderna som förekom på många håll. Jag vill ta upp två saker.
För det första har vi i Österrike mycket goda erfarenheter av slutbeskattningen i samband med skatt på inkomst av kapital. Den skapar rättssäkerhet för varje enskild sparare och medborgare. Ändå tror jag att en lösning som inte leder till ett kapitalflöde ut ur Europa endast är möjlig i området för OECD (Organisationen för ekonomiskt samarbete och utveckling) och inte punktvis i enstaka förhandlingar.
För det andra vill jag kort gå in på förslagen i samband med tjänster som tillhandahålls på elektronisk väg, där det till största delen handlar om tjänster som kan laddas ner från Internet och tjänster för radio- och TV-sändningar. Jag anser att vi är måste se till att inga konkurrensnackdelar uppstår inom Europa. Oberoende av min i grunden positiva inställning vill jag säga att kommissionens förslag uppenbarligen kommer för tidigt och till viss del är ofärdigt, om man tänker på alla de frågor som fortfarande står öppna.
Dessutom är de nuvarande texternas genomförbarhet diskutabel; då finner jag det klokare att fastställa bestämmelser om mervärdesskatten på OECD-nivå, även om det förmodligen endast skulle ske mot bakgrund av en uppförandekod.
För det tredje: EU bör inte ha för bråttom med att införa en lagstiftning utan göra allt för att stärka handeln på elektronisk väg i stället för att göra den osäker.

Kauppi
Herr talman, ärade kommissionär Bolkestein! Med tanke på Europas framtid är det ytterst viktigt att det europeiska informationssamhällets parter är jämbördiga med aktörer från länder som står utanför EU. Som EU:s politiska beslutsfattare får vi inte med vårt eget handlande försvaga Europas konkurrenskraft, utan såsom till exempel Schmidt sade i sitt anförande, måste vi efterfölja det som beslutades i Lissabon och på alla sätt förstärka Europeiska unionens dynamism. Om vi i ärendet som nu behandlas är för giriga, äventyrar vi verkligen framtiden för den för Europa så viktiga elektroniska handeln.
Jag håller självklart med kommissionens förslag och alla kolleger som talat här i dag, om att man så snabbt som möjligt måste eliminera den snedvridning av konkurrensen som nu förekommer på denna marknad. Snedvridningen kan elimineras på två sätt: 1) antingen genom att man underställer företag från tredje land samma skattskyldighet som de europeiska, eller 2) genom att man åtminstone tillsvidare befriar även de europeiska företagen i denna bransch, som ännu befinner sig i utvecklingsskedet, från skyldigheten till mervärdesskatt. När man ännu beaktar de olösta problem som även har nämnts av många andra, beträffande kommissionens nyss nämnda förslag, till exempel övervakning av systemet, bekräftande av taxeringsort, rättvis fördelning av skatteintäkterna samt på grund av övriga aspekter, är jag övertygad om att det i det här skedet vore klokare att godkänna den linje som i utskottsbehandlingen var i minoritet. Jag stöder alltså alla dem som tillsvidare vill bevilja europeiska företag fullständig skattefrihet när det gäller elektroniska produkter.
Jag förstår inte heller påståendena om att elektroniskt förmedlade produkter borde behandlas på samma sätt som traditionella produkter. Till exempel konstaterades detta av fru Randzio-Plath. Jag anser att det är en helt annan sak att läsa morgontidningarna på ett gatucafé än att läsa den i sitt arbetsrum på Internet. Det är fråga om en annan produkt.

Bolkestein
. (NL) Herr talman! Jag skulle vilja börja med mervärdesskatt på elektroniska tjänster. Sedan kommissionen presenterade förslaget den 7 juni i år har den saken fått mycket uppmärksamhet de senaste månaderna. Jag är medveten om att somliga ledamöter har blivit dränkta i motstridiga synsätt. Efter presentationen har parlamentet och rådet uträttat en hel del arbete. Trots att jag är övertygad om att förslaget, som fortfarande är aktuellt, bildar en bra utgångspunkt, kan jag samtidigt konstatera att parlamentet och rådet på ett konstruktivt sätt hjälper till i tankearbetet. Det bildar en bra grund för vidare samtal.
Här vill jag i synnerhet tacka föredraganden, García-Margallo y Marfil, för hans bidrag och de positiva idéer som framförs i hans betänkande. Rådets arbetsgrupp för finansiella frågor har också ägnat sig intensivt åt ämnet mervärdesskatt och e-handel. Resultaten från den överläggningen diskuterades i Ekofin-rådet i slutet av november. Enligt min uppfattning är de slutsatser som dessa ministrar kom fram till ett steg i rätt riktning. Rådet nådde överenskommelser i fråga om följande huvudlinjer: elektroniska tjänster bör beskattas i gemenskapen om användandet äger rum i gemenskapen. De beskattas inte i gemenskapen då användandet äger rum utanför gemenskapens gränser. Utgångspunkten att leverantörer utanför gemenskapen som levererar till kunder i gemenskapen inte behöver registrera sig på mer än en plats får inte leda till en förskjutning av skatteintäkter mellan medlemsstaterna. Således måste åtgärder vidtas för att förebygga detta. Överlag är man ense om att man måste komma fram till en lösning enligt vilken leverantörer utanför gemenskapen endast behöver registrera sig på en enda plats, och för kommissionen är detta ett absolut krav. I det sammanhanget skulle jag vilja framföra några randanmärkningar om det vidare utförandet.
Föredragandens idé om att utveckla en mekanism för att undvika störningar till följd av skillnader mellan grundskattesatserna stöds av en majoritet medlemsstater. Jag anser att detta kan kombineras med kommissionens ursprungliga förslag om en enda registrering utan att sätta upp byråkratiska barriärer för näringslivet. Jag skulle vilja understryka att vi här talar om ett system för omfördelning av intäkter och inte en fördelning av intäkterna. Systemet för omfördelning av intäkter måste utarbetas i detalj. Det är en fördel att det finns ett klart och objektivt kriterium, nämligen den medlemsstat där konsumenten bor. På så vis undviker man den komplexitet som uppträder när makroekonomiska eller liknande kriterier används. Trots att jag inte förväntar mig några oöverstigliga tekniska problem kommer mycket tid att gå åt under de kommande månaderna till det fortsatta utarbetandet och i synnerhet till den rättsliga grunden för att med en enda förklaring fastställa skatten för alla medlemsstater. Vi måste i vanlig ordning se till att den lösning vi väljer inte ger anledning till att man utanför gemenskapen börjar oroa sig för att leverantörer som inte har sitt säte i gemenskapen diskrimineras. I detta sammanhang tror jag att rådet än en gång måste studera de högsta beloppen för registrering och se om det finns möjlighet till en rimlig lösning. Allt sammantaget finns det fortfarande ett antal detaljfrågor som måste regleras. Jag anser att stora framsteg har gjorts under det franska ordförandeskapet, och jag är övertygad om att Sverige kommer att fortsätta på samma väg år 2001.
Med tanke på det faktum att debatten fortfarande pågår i rådet, och även med tanke på kommissionens önskan om att på kort tid komma fram till ett bra avgörande i frågan rörande mervärdesskatt och e-handel, anser jag att det för ögonblicket vore mest önskvärt att ännu inte formellt godta parlamentets ändringsförslag, utan att i stället sträva efter att i så stor utsträckning som möjligt förverkliga dessa förslag i förhandlingarna i rådet. På en punkt är jag emellertid inte överens med parlamentets uppfattningar, och det är på den punkt som rör införandet av en sänkt grundskatt eller till och med momsfrihet för elektroniska tjänster, vilket är en idé som även har framförts av olika ledamöter nu under eftermiddagen.
Mervärdesskatt är en allmän konsumtionsskatt. Momsfrihet förekommer endast i ett fåtal fall, och i de fall det förekommer är det i allmänhet av kulturella eller sociala skäl. Elektroniska tjänster kan inte sägas falla inom ramen för detta, och det kan inte vara meningen att en del av näringslivet skall främjas. Avsikten med mitt förslag är att upphäva den nu rådande ojämlikheten och skapa lika villkor för europeiska och icke-europeiska företag. Jag vill understryka att det, bortsett från nyss nämnda skiljaktiga åsikter, finns långtgående överensstämmelser mellan rådets och parlamentets synsätt, och då i synnerhet i fråga om registrering, högsta belopp och omfördelning av skatteintäkter, och att de punkter som har framförts av parlamentet kommer att beaktas i rådets vidare diskussioner.
I princip är jag också beredd att godta parlamentets ändringsförslag i fråga om det administrativa samarbetet. Det är en förenklingsåtgärd som reglerar utbytet av information om momsregistreringsnummer i den elektroniska handeln mellan medlemsstaterna, och vi kommer att lägga förslaget på minnet i vårt fortsatta arbete i parlamentet och rådet.
Låt mig nu övergå till förslaget om grundskattesatsen för mervärdesskatten. Trots ansträngningarna från parlamentets och kommissionens sida, som föredraganden visar på i sitt betänkande, så har få framgångar noterats i strävandena att ersätta det nuvarande övergångssystemet för mervärdesskatt med ett definitivt system baserat på beskattning i ursprungslandet.
Emellertid bör man också peka på det faktum att det nuvarande klimatet, där villkoren inte är gynnsamma för att snabbt åstadkomma en ytterligare harmonisering av mervärdesskattesatserna, innebär att det inte är särskilt troligt att några avgörande framgångar kommer att noteras inom en nära framtid. Utan att således överge tanken på ett definitivt system, men i syfte att förbättra den inre marknadens funktion på kort sikt, har kommissionen stakat ut en ny strategi för mervärdesskatt som kretsar kring fyra huvudsakliga målsättningar, nämligen förenkling och modernisering av existerande regler, en enhetlig tillämpning av de nuvarande bestämmelserna och ett intensifierat administrativt samarbete.
Det är i ljuset av detta som det här förslaget innebär ett försök att vidmakthålla den befintliga harmoniseringen på området för mervärdesskattesatserna genom att bekräfta den lägsta nivån på 15 procent för den normala satsen. Den föreslagna perioden på fem år återspeglar den stabilitet som den nya strategin för mervärdesskatten står för, och att förkorta denna period med tre år, som föredraganden föreslår, verkar för kort för att göra det möjligt för kommissionen att uppfylla sina förpliktelser. Av den anledningen kan jag inte godta de föreslagna ändringarna. Om omständigheterna skulle förändras på ett genomgripande och oförutsebart sätt under de kommande åren, kan kommissionen alltjämt överväga att lägga fram ett nytt förslag om detta.
Till slut skulle jag vilja tala om betänkandet om beskattning av bränsle för luftfartyg. Kommissionens meddelande i fråga om beskattning av bränsle för luftfartyg tillmötesgick en begäran från rådet som lades fram i dess resolution av den 9 juni 1997. Den innehöll en begäran från rådet till kommissionen om att tillhandahålla närmare information om alla aspekter av införandet av en sådan beskattning, och i synnerhet om miljöeffekterna, konkurrensförmågan och lönsamheten för luftfartsindustrin i Europeiska unionen i förhållande till konkurrenter utanför unionen, samt möjligheten att använda andra instrument med liknande effekter.
Detta meddelande tog hänsyn till slutsatserna i en utförlig studie, i vilken man kom fram till att miljöeffekterna och konsekvenserna för skatteintäkterna och andra effekter i huvudsak beror på två faktorer, närmare bestämt skattens nivå och tillämpningsområde.
Det gläder mig att García-Margallos betänkande i stora drag stöder kommissionens slutsatser. Förslaget om att utvidga tillämpningsområdet för punktskatter på mineraloljor till bränsle för luftfartyg och således göra slut på den orättvisa behandling av olika transportformer som nu förekommer har fått ett starkt stöd. Det tillvägagångssättet fick i allmänhet även ett gott mottagande under de diskussioner som har ägt rum i rådet.
Ett sådant stöd fanns också för rekommendationen att föra diskussionen vidare inom ramen för den internationella organisationen för den civila luftfarten, ICAO, närmare bestämt under deras 33:e församling i september och oktober år 2001. Dessa diskussioner kommer emellertid att bli mycket svåra med tanke på att man under den föregående församlingen inte nådde fram till något beslut om möjligheten att införa beskattning av bränsle för luftfartyg. Följaktligen har man ännu inte påbörjat något betydande förberedelsearbete inom ICAO:s arbetsgrupper, och det är inte särskilt troligt att man redan under nästa församling når fram till ett beslut om omförhandling av Chicagokonventionen.
Ändå kan gemenskapen starkt insistera på att omarbetningen av de befintliga ICAO-bestämmelserna om beskattning av bränsle för luftfartyg tas upp i organisationens arbetsprogram och understryka de positiva miljöeffekter som förväntas av en sådan åtgärd för andra medlemmar av ICAO.
En resolution från ICAO:s församling som banar väg för en internationell lösning i fråga om beskattning av bränsle för luftfartyg eller användning av andra instrument med liknande effekter skulle vara ett avgörande steg i rätt riktning.
Till sist konstaterar jag att Europaparlamentet vill gå längre än kommissionen när det gäller kommissionens åsikt att det för närvarande varken skulle vara möjligt eller önskvärt för gemenskapen att införa beskattning av bränsle för luftfartyg uteslutande för flygningar inom gemenskapen som utförs av gemenskapens lufttrafikföretag av anledningar som har ventilerats i stor utsträckning här under eftermiddagen.
Europaparlamentet anser att miljöeffekterna av förhållandevis mindre viktiga åtgärder aldrig kan betraktas som obetydliga i en snabbt växande sektor som exempelvis luftfartssektorn. Jag skulle emellertid vilja påpeka att gemenskapens nuvarande skattelagstiftning inte tillåter att enbart nationella flygningar och flygningar inom gemenskapen beskattas. Det kommer att bli möjligt när rådet har godkänt det förslag från kommissionen som ligger hos rådet för behandling sedan mars 1997, ett förslag som ännu inte har blivit verklighet, vilket deltagarna i det här sammanträdet vet.

Talmannen
Tack så mycket för alla de ärenden som ni har tagit upp denna vecka. Ni har haft ganska många att behandla, och ni har varit mycket hjälpsamma och förklarat de tekniska ämnena.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum på torsdag kl. 10.00.

Erika II
Talmannen
Nästa punkt är kommissionens meddelande om Erika II-paketet om sjösäkerhet.

De Palacio
. (ES) Herr talman, ärade ledamöter! För exakt ett år sedan förliste oljefartyget Erika. Förlisningen innebar att mer än 400 km av den franska kusten förorenades, med oerhört allvarliga konsekvenser för miljön och för medborgarna som lever och arbetar i detta område, såsom ostronodlare, skaldjursfiskare, fiskare eller helt enkelt medborgare som arbetar inom turistindustrin.
Denna olycka, som var en i raden av många andra, väckte de berörda befolkningarnas, liksom den övriga allmänhetens, vrede och missmod inför sjöfartens ogenomtränglighet och svårigheter att anpassa sig till gällande bestämmelser för att undvika denna typ av problem. Denna känsla lever tyvärr fortfarande kvar hos den europeiska allmänheten.
Erikas förlisning fick en fullkomligt ny och överraskande effekt. Aldrig tidigare hade man talat så mycket om sjösäkerhet i Europeiska unionen. För första gången har vi fått ett medvetande om behovet att finna europeiska lösningar på denna typ av frågor i samband med havsföroreningar. Det är givet att ett enskilt land i unionen inte kan utöva något verkligt inflytande över den internationella sjöfarten, och dessutom är den internationella havsorganisationen i dag alltför långsam och saknar effektiva medel för att kunna utöva en verklig kontroll över de regler den utfärdar.
De europeiska medborgarna har envist krävt att de europeiska institutionerna snabbt skall vidta drastiska åtgärder för att få slut på skandalen med fartyg som seglar under bekvämlighetsflagg.
Ett år efter Erikas förlisning måste vi alla fråga oss om vi verkligen har lyckats motsvara medborgarnas förväntningar eller inte. Jag anser uppriktigt att det är odiskutabelt att alla institutioner, med tanke på de framsteg vi snabbt har gjort i våra respektive instanser, har insett och fullt ut tagit frågans betydelse på allvar. Kommissionen tog å sin sida tagit ansvaret, bara tre månader efter olyckan, och antog ett första åtgärdspaket, som Europaparlamentet godkände i sin helhet den 30 november.
Förutom dessa första åtgärder tog kommissionen nyligen, den 6 december, ett andra paket som enligt min opinion svarar än mer direkt på befolkningens förväntningar och det bör dessutom innebära långtgående förändringar av spelreglerna för sjöfarten, till förmån för sjösäkerhet och kustskydd mot riskerna för förorening. Därför vill jag i dag kort lägga fram innehållet i detta nya paket som heter Erika II.
För det första handlar det om att få i gång ett europeiskt kontrollsystem för sjöfarten. Den första åtgärden är därför ett förslag till direktiv genom vilket man inrättar ett europeiskt system för övervakning, kontroll och information om sjöfarten. Det är uppenbart att kontrollen från hamnstaten, hur sträng den än är, bara delvis skyddar länderna mot olycks- och föroreningsriskerna, särskilt från transitfartygens sida.
Kommissionens förslag har alltså tre viktiga mål: det första är att få en bättre övervakning och kontroll av alla fartyg som trafikerar våra kuster. Fartygen skall därför ha en utrustning som gör det möjligt att automatiskt identifiera och övervaka dem från land. Ett annat element, och kommissionen känner till vilken betydelse ledamöterna lägger vid detta, är färdskrivarna, vilka också krävs i detta direktiv. De skall placeras ombord på de fartyg som lägger till i en europeisk hamn, för att underlätta undersökningarna i händelse av olyckor på havet, eller eventuellt för att underlätta hamnstatens kontroll. Detta, ärade ledamöter, tvingar kaptenen och besättningen att manövrera fartyget med större försiktighet.
Det andra målet är att vid olyckor förenkla och skynda på en detaljerad informationsförmedling om farlig eller förorenande last och tvinga fartygen och myndigheterna att meddela uppgifterna på elektronisk väg.
Det sista målet med direktivet är att förbättra hanteringen av nödsituationer till havs genom plikten att ombesörja nödhamnar, förbud mot att ge sig ut på sjön i en kraftig storm och fler interventionsbefogenheter på havet från kustlandets sida vid allvarliga risker för förorening.
För det andra, en annan del i detta paket består av att förbättra befintliga bestämmelserna för ansvar och ersättning vid skador från oljeföroreningar eller biprodukter. Det räcker med att påminna om att oljeutsläppet från Erika, nu när det har gått ett år sedan katastrofen, har uppenbarat hur otillräckliga och långsamma vissa ersättningar är, att de långt ifrån täcker offren och de som berörs av föroreningarna. Och även att man inte till 100 procent kan gottgöra dem för alla skador de har drabbats av.
Så kommissionens prioritering är att försöka lösa dessa båda problem, och den lösning vi föreslår är att komplettera de befintliga fonderna genom att inrätta en europeisk fond som finansieras av oljebolagen, vilken kan ge offren en snabb ersättning på upp till en miljard euro, i stället för de 200 miljoner euro - 180 miljoner dollar - som de internationella organen för närvarande ger.
Samtidigt kommer vi att rikta oss till de internationella instanserna för att i detalj försöka se över det system som gäller enligt de internationella konventionerna. Om inte Internationella sjöfartsorganisationen (IMO) vidtar nödvändiga åtgärder kommer kommissionen att lägga fram ett förslag för parlamentet och rådet om ett gemenskapssystem med ansvar och ersättning vid föroreningar från mineraloljor.
Dessutom kommer varje person som genom allvarlig försumlighet bidrar till föroreningar att få avskräckande sanktioner, vilket kommer att främja ett ansvarsfullt beteende från sjöfartsindustrins sida i sin helhet.
Den tredje åtgärden i Erika II-paketet är förslaget om inrättandet av en europeisk byrå för sjösäkerhet, vilken kan förse kommissionen och medlemsstaterna med nödvändigt tekniskt stöd för att genomföra en tillämplig gemenskapslagstiftning som kan tjäna som plattform mellan länderna och kommissionen för att utveckla enhetliga erfarenheter och förfaranden, förutom att underlätta sjöfartstrafiken genom information mellan hamnarna och mellan länderna och förvaltningarna.
Med mer än 15 gällande direktiv eller förordningar är det nödvändigt att harmonisera hanteringen och utöva en bättre kontroll över tillämpningen av gemenskapsbestämmelserna, för att undvika betydande och oacceptabla skillnader när det gäller sjösäkerhet, vilka skulle kunna uppstå inom unionen.
Den europeiska byrån för sjösäkerhet utgör en första etapp mot en allt större integration av den administrativa verksamheten i medlemsstaterna, vilket kanske en dag kan leda till inrättandet, vilket denna kammare upprepade gånger har begärt, av en verklig europeisk kustbevakning. Men, ärade ledamöter, ännu är vi inte där.
Herr talman! Jag hoppas att parlamentet tar tillfället i akt denna så symboliska dag - första årsdagen efter Erikas förlisning - för att komma ihåg er beslutsamhet och ge kommissionen det stöd den behöver under lagstiftningsprocessen. Denna fråga är av avgörande betydelse, eftersom Europeiska unionen här har hävdat, inför världens och dess medborgares ögon, att den har förmåga att på ett internationellt plan, i början ofördelaktigt, införa sina egna sjösäkerhetskrav och skyddsåtgärder mot föroreningar.
Jag vill påminna er om att stats- och regeringscheferna, som samlades bara för tre dagar sedan i Europeiska rådet i Nice, gav en avgörande politisk knuff framåt för detta andra åtgärdspaket, och erkände att dess syfte är att stärka sjösäkerheten, förbättra det europeiska informationssystemet om sjöfarten och inrätta en byrå för att avhjälpa bristerna i det befintliga internationella systemet. De rekommenderade också länderna att a priori och så fort det är nödvändigt, vidta vederbörliga åtgärder utan att vänta på att förfarandena i parlamentet och rådet gör det möjligt för oss att få ett definitivt godkännande av de direktiv jag har tagit upp här.

Jarzembowski
Herr talman, fru vice ordförande! Jag gratulerar er på nytt till att ni i tydliga och begripliga ordalag har presenterat Erika II-paketet, i synnerhet också hur nödvändigt det är att vi även kontrollerar transitfartyg - alltid med hänvisning till den internationella sjörätten - i stället för att endast fartyg som anlöper unionens hamnar skall kontrolleras. Övriga transitfartyg kan i samma eller större utsträckning smutsa ned våra kuster. Därför tror jag att det är helt rätt metod.
Beträffande ansvarighetsfrågan: Den måste vi granska ingående. Oljebolagen säger att de har en frivillig fond. Frågan är därför om vi behöver en statlig fond för detta. Eftersom ni säger att erfarenheten tyvärr har visat att det inte är tillräckligt, skall vi försöka att få grepp om det hela.
Fru vice ordförande, hur stora chanser finns det, tror ni, att rådet antar Erika I-paketet redan nu i december? Parlamentet antog det den 30 november; ni hade gjort en bra framställning och vi fattade snabbt beslut. Hur stora chanser tror ni att det finns att rådet antar Erika I nu i december?

Watts
Herr talman! Jag tackar kommissionären för hennes oavbrutna engagemang på sjösäkerhetens område.
Jag skulle vilja be henne att svara på två saker. För det första, hur skall hon bära sig åt för att övertala rådet att godkänna hennes förslag om färddataregistrerare, så kallade svarta lådor? Vi försöker göra det nu inom ramen för Erika I-paketet. Vi skulle självklart välkomna hennes stöd i den frågan, men vi vill veta hur hon skall bära sig åt för att övertala dessa medlemsstater att göra vad de fram till i dag verkar vara ovilliga att göra.
För det andra finns det ingenting i hennes paket som syftar till att angripa problemet med de svartlistade flaggstaterna, stater som beklagligt nog inbegriper Cypern och Malta, där 50, 60, 70, 80 procent av skeppen har brister. Vilka åtgärder föreslår hon för att ge sig i kast med dessa svartlistade banditflaggstater, som fortsätter att visa förakt för sjörätten?

De Palacio
. (ES) Herr talman! För det första är det väsentligt, inte bara att kontrollera fartygen som lägger till i våra hamnar, utan också vissa transitfartyg med farlig last och i riskfyllda situationer. Detta anser vi är grundläggande.
För det andra hoppas jag att ministrarna, även om det sker klockan fyra eller fem på morgonen, har förmåga att godkänna Erika I-paketet. Jag hoppas att denna indikation, efter det så klara beslutet och bekräftandet vid Europeiska rådet i Nice, skall tjäna till att bryta ner det sista motståndet från vissa länder som framför allt är oroliga över att det skulle bli dyrare att placera fler kontrollanter i hamnarna, vilket var rådets verkliga problem. Men det är inte så. Rådet kommer att ha ett visst ansvar, för att inte säga ett stort ansvar, i denna försening och ministrarna måste förklara detta för allmänheten i sina länder.
Herr Watts! Jag vill för det första tacka för er tillit, och för det andra påpeka att vi har tagit upp frågan om färdskrivare, och vi har därmed uppfyllt vårt åtagande gentemot er.
När det gäller färdskrivaren skall vi säga att Internationella sjöfartsorganisationen planerar ett obligatorium av denna typ för de fartyg som seglar på nationella rutter från och med juli 2008, men vi vill tidigarelägga detta datum. Jag hoppas att tvivlen och motståndet från vissa länder har minskat, efter impulsen i Nice, och att vi lyckas uppnå detta.
När det gäller fonden vill jag mycket kort peka på två saker: svartlistade fartyg och bekvämlighetsflaggen. Ärade ledamöter! Även de länder som har mindre säkerhet på sina fartyg har vissa fartyg som är säkra, vi kan därför inte, enligt internationella lagar, a priori exkludera dem. Vad vi däremot kan göra är det vi har angett, det vill säga att om man kommer från ett av dessa länder som har fartyg med låg säkerhet, inte bara länder med bekvämlighetsflagg, utan också som är särskilt oförsiktiga beträffande säkerheten, är det ett tecken på att de systematiskt skall inspekteras när de lägger till i en europeisk hamn.
När det gäller ansvarsfrågan vill jag bara säga att den fond som finns för närvarande inte är tillräcklig för att ersätta alla skador som Erikas oljeutsläpp förorsakade. Det är således nödvändigt att utöka denna fond och vi kommer att försöka genomföra det inom ramen för Internationella sjöfartsorganisationen, men om det inte täcker en miljard euro, vilket är det belopp vi anser är rimligt och det som USA just nu beaktar, måste vi ta till egna initiativ och en särskild europeisk fond.
Jag vill påminna er om, ärade ledamöter, att vid flygsäkerhet är de ersättningar som tillämpas i Europa och i USA inte likadana som i andra länder.

Ortuondo Larrea
Herr talman, fru kommissionär! Som ni har sagt är det nästa vecka ett år sedan olyckan med Erika och ännu har vi inte lyckats komma överens mellan Europaparlamentet och rådet om att godkänna initiativet om det första paketet för sjösäkerhet.
I detta första paket finns ett förslag om direktiv 57/94, som handlar om fartygsinspektion och klassificeringssällskapen. Den främsta svårigheten består i förändringen av artikel 6 i detta direktiv. Kommissionen och Europaparlamentet föreslår att vissa ekonomiska ersättningar skall införas för att täcka klassificeringssällskapens möjliga ansvar vid olyckor till havs.
Om kärnpunkten ligger i dessa behörigheter, yrkar jag, fru kommissionär, på att ni drar tillbaks ändringen av artikel 6 och jag ber också övriga kolleger i Europaparlamentet att vi skall dra tillbaka ändringarna av artikel 6 och lämnar det till det andra paketet som ni precis har berättat om.

Cauquil
Herr talman! För ett år sedan förorenade ett oljebälte landskapet i Bretagne i Frankrike; det förorenade arbetsredskapet för tusentals personer som på något sätt arbetar med havet; det förorenade livet i en hel region. I det här fallet är den ansvarige inte ett svåridentifierat bolag. Det är Total. Dess huvudsäte finns på Europeiska unionens territorium. Ni säger att ersättningen inte räcker till. Men varför lägger man inte beslag på Totals vinster tills ersättningen fullständigt och snabbt har betalats ut till alla dem som har lidit och som i framtiden kommer att lida av den kriminella vinstjaktens konsekvenser?

Isler Béguin
Herr talman! Jag skulle i min tur vilka tacka Palacio för hennes uttalande. Vi litar självfallet på henne när det gäller att garantera sjösäkerheten, för hon bör veta att det inte går en vecka utan att vi får följande fråga: " Men ni som sitter i Europaparlamentet, vad gör ni för att garantera säkerheten, för att ändra på reglerna?"
Två frågor: När det gäller Erika I-paketet: har ni fått svar från medlemsstaterna om hur stor deras vilja är att investera och att öka antalet egna inspektörer? För vi vet mycket väl att om de inte ökar antalet inspektörer kommer allt som har beslutats här inte att tjäna till mycket.
När det gäller Erika II-paketet skall jag begränsa mig till en fråga i form av ett påpekande: det finns så mycket att göra! Ni talade, vilket gläder mig mycket, om en europeisk kustbevakning. Är det verkligen en föråldrad idé, eftersom enormt många människor är angelägna om detta? Kan man betrakta inrättandet av ett europeiskt sjöfartsverk som en skiss eller en förutsättning för en europeisk kustbevakning?

De Palacio
. (ES) Herr Ortuondo! När det gäller ert inlägg om artikel 6, angående ansvaret vid mindre föroreningar, vill jag säga att det första jag skall ta reda på är vad rådet säger, men parlamentet har redan en ståndpunkt. Det vill säga, antingen godtar rådet det som parlamentet har beslutat eller så kommer det att bli en andra behandling. Detta skulle kunna vara förhandlingarna just nu, men jag tror inte att detta är det enda problemet, hade det bara varit det!
För det andra vill jag säga att den som skulle kunna ha förmåga att beslagta eller frysa kapitalet i ett konkret företag för att ersätta för vissa skador eller alla är den franska rätten, vilken skulle kunna slå fast ett ansvar utanför det som förutsatts enligt de objektiva kriterierna i de befintliga internationella bestämmelserna om föroreningar från mineraloljor. Där går man inte in på vem som är skyldig eller ej, utan man betalar helt enkelt, men det finns ett tak, som ni vet, på 180 miljoner dollar, ungefär 200 miljoner euro, vilket som sagt är otillräckligt. Detta är alltså i så fall den franska regeringens sak. Det är inte kommissionens sak att komma med denna typ av åtgärder.
Ärade ledamöter! Ännu har man inte meddelat någon ökning av antalet inspektörer, men jag hoppas att det blir så. De har just kommit på att man måste tillämpa direktiven innan de träder i kraft, nå, det går att anställa fler inspektörer utan att direktivet är färdigt. Detta har stats- och regeringscheferna sagt, må de således sätta i gång det. Jag hoppas att det blir så, och naturligtvis kommer jag att påminna alla ministrar vid nästa rådsmöte.
När det gäller de europeiska kustbevakningarna tror jag att en byrå skulle kunna underlätta att vi åtminstone börjar samordna verksamheten i de olika styrkorna som verkar i Europeiska unionens olika vatten och som är olika i varje land.

Talmannen
Jag förklarar debatten avslutad.

Frågestund (kommissionen)
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är frågestunden (B5-0559/2000). Vi skall behandla frågor till kommissionen.
Första delen

Talmannen


John Joseph McCartin
Fråga nr 33 från (H-0873/00):
Angående: Förenade kungarikets preliminära budgetförslag om skattemärken för utländska lastbilar Känner kommissionen till att den brittiske justitieministern meddelat (den 8 november 2000) sin avsikt att införa en särskild vägskatt för alla utländska lastbilar som färdas på vägarna i Förenade kungariket? Kan kommissionen bekräfta om den meddelats detta förslag samt om förslaget strider mot den europeiska frihandelspolitiken och EU:s lagstiftning?

Monti
. (EN) Herr talman! Kommissionen känner till att en av de planer som tillkännagavs av Förenade kungarikets regering den 8 november 2000 går ut på att införa någon slags avgift för väganvändare, som ett skattemärke som skall betalas av alla åkare, såväl brittiska som icke-brittiska, för deras användning av vägnätet i Förenade kungariket. Kommissionen ser följaktligen ingenting som tyder på att den tillkännagivna åtgärden medför direkt diskriminering på grundval av åkarens nationalitet eller fordonets ursprung eller slutmål. Under förutsättning att genomförandeaspekterna för avgiften i fråga inte heller medför indirekt diskriminering och man respekterar alla andra tillämpliga särskilda regler som styr införandet av användaravgifter i Europeiska unionen, tycks en sådan avgift i detta skede ligga i linje med gällande gemenskapslagstiftning, det vill säga direktiv 1999/62/EG.
I detta direktiv som antogs enhälligt 1993, fastställdes de omständigheter under vilka medlemsstaterna om de så önskade kunde tillämpa tidsbundna användar- eller motorvägsavgifter. Det övergripande målet med denna lagstiftning var att avlägsna snedvridningar av konkurrensen genom att upprätta rättvisa mekanismer för att ta betalt för infrastrukturkostnader av åkare och harmonisera avgiftssystemen inom EU:s inre marknad. Tolv av femton medlemsstater har redan anpassat sina avgiftssystem och då lagt större betoning på direkta avgifter, användar- eller motorvägsavgifter och mindre på skatter. Kommissionen anser att sådana anpassningar går i rätt riktning, mot att upprätta rättvisare avgiftssystem som även ger incitament till en rationellare och effektivare användning av vägnätet. De åtgärder som tillkännagetts av Förenade kungariket signalerar en sådan omställning av deras avgiftssystem. Kommissionen följer utvecklingen för systemet i Förenade kungariket noga, för att säkerställa att det är fullt förenligt med EU:s allmänna principer och särskilda lagstiftning. Förenade kungarikets regering har bekräftat att den är i färd med att iordningställa sitt svar på kommissionens begäran om detaljerade uppgifter om hela det åtgärdspaket som planeras i Förenade kungariket. Kommissionen kommer sedan att analysera och utvärdera dessa åtgärder.
Beroende på utfallet av denna analys, kommer kommissionen att besluta vad den skall göra härnäst för att fullgöra sin uppgift att hjälpa medlemsstaterna att vidta de åtgärder som är rätt för dem och som på samma gång respekterar andras rättigheter.

McCartin
Herr talman! Jag vill tacka kommissionären för hans svar och säga att jag känner mig lugnad om att det kommer att krävas en minst fullständig förklaring. Enligt min uppfattning angav de brittiska ministrarna, vid tidpunkten för tillkännagivandet, ganska tydligt att det rörde sig om en skatt på utländska lastbilar och utländska åkare. Min följdfråga är: Är det, enligt kommissionärens åsikt, i överensstämmelse med europeisk lag att en åkare, som är fullt beskattad och som följer lagstiftningen i det egna landet, inte kan korsa gränsen till ett angränsande land? Jag bor i en del av unionen där det är nödvändigt att köra igenom Förenade kungariket för att komma från en del av landet till en annan. Är det alltså godtagbart att fordon kan stoppas vi gränsen till en angränsande medlemsstat, trots att de uppfyller alla krav i det egna landets lagstiftning?
För det andra: Om ministern, som han ursprungligen tänkte, föreslår en skatt för utländska lastbilar i syfte att subventionera åkarna i sitt eget land, strider det i så fall mot europeisk lag?

Monti
. (EN) Herr talman! Den ärade ledamoten förstår säkert att det är svårt och sannolikt otillbörligt att kommissionen spekulerar om hypoteser och eventualiteter. Jag har i kommissionens svar redogjort för principerna och kriterierna samt försäkrat parlamentet om att kommissionen noga kommer att analysera och följa utvecklingen för systemet i Förenade kungariket, inklusive dess tillämpning i praktiken, och naturligtvis kommer frånvaron av varje form av diskriminering, direkt eller indirekt, att vara en av de viktigaste referenspunkterna vid en sådan bedömning.

Doyle
Jag har en liknande fråga, nummer 60 faktiskt, i frågeordningen. Jag trodde att min fråga och denna fråga skulle behandlas tillsammans, men det är uppenbarligen inte så det går till här i kammaren. Jag tackar herr Monti för hans svar. Det ger mig en viss tillförsikt, för om man läser mellan raderna, tycker jag att det verkar som om han har uppfattat budskapet.
Jag skulle vilja fråga honom om han är medveten om att den brittiske finansministern i tillkännagivandet den 8 november uttryckligen sade - om han behöver kopior av pressmeddelandet, kan vi se till att han får sådana - att denna " Brit-tax" , som vi kallar den, för åkare gäller utländska eller icke-brittiska åkare? Poängen är att den var avsedd att blidka uppretade brittiska åkare som protesterade mot bränslepriserna i Storbritannien. Jag frågade därefter kommissionen om den var medveten om detta. Man ändrade sig till följd av kritiken, främst från Irland och Frankrike, och den brittiske finansministern har nu gett saken en ny vinkling: skatten beskrivs som en användaravgift för alla, inklusive brittiska lastbilsförare. Jag är säker på att de brittiska lastbilsförarna under ett valår skulle vara intresserade av att veta att de skall betala 1 500 brittiska pund extra per år utöver skatterna. Skulle ett försök att ge de brittiska åkarna en motsvarande rabatt strida mot principerna för handeln inom gemenskapen?

Monti
. (EN) Tack för er följdfråga. Jag måste hålla mig till de åtgärder som har tillkännagetts, och det är till och med ännu svårare för mig att spekulera över ämnets förgreningar, då jag inte är den kommissionär som är uttryckligt ansvarig. Jag hoppas att ni har förståelse för detta, och jag kan bara hänvisa till de uppgifter som jag lämnade i mitt svar för några minuter sedan.
Som svar till den ärade ledamot som frågade hur strukturen för avgiftssystemet i Förenade kungariket påverkar konkurrensen i vägtransportsektorn, skulle jag kanske kunna tillägga att de brittiska åkarna för närvarande betalar väg- eller användaravgifter - " skattemärken" - när de kör i länder som Frankrike och Belgien, samtidigt som de på hemmaplan betalar höga fordonsskatter, genom vilka de bidrar till infrastrukturkostnaderna för vägnätet i Förenade kungariket. Å andra sidan betalar icke-brittiska åkare ingenting när de kör i Storbritannien. De bidrar således inte alls till infrastrukturkostnaderna för vägar i Storbritannien och betalar samtidigt lägre fordonsskatter i hemlandet. Denna obalans av ekonomisk natur mellan de avgifter och skatter som läggs på åkare i olika medlemsstater snedvrider förhållandena under vilka åkare av olika nationalitet konkurrerar i Förenade kungariket.

Talmannen


Liam Hyland
Fråga nr 34 från (H-0916/00):
Angående: Nya BSE-åtgärder och livsmedelsimport från tredje land Till följd av BSE-fall i Frankrike har EU vidtagit nya åtgärder och rådet har bekräftat behovet av att skydda konsumenterna och bygga upp deras förtroende igen. Kommissionsledamot David Byrne har lagt fram en vitbok om livsmedelssäkerhet och inrättande av en livsmedelsmyndighet. Vilka garantier kan kommissionen mot bakgrund av detta ge beträffande säkerheten för livsmedelsimport från tredje land? Hur kan vi vara säkra på att stora mängder import från tredje land uppfyller EU:s normer och hur tänker kommissionen se till att konsumenterna inte behöver vara oroliga?

Byrne
. (EN) Herr talman! Mot bakgrund av hur situationen har utvecklat sig inom Europeiska gemenskapen, skriver kommissionen till tredje länder för att fästa deras uppmärksamhet på de åtgärder som har vidtagits på BSE-området inom Europeiska unionen och för att väcka dem till insikt om behovet av att överväga liknande åtgärder. Dessutom genomför den vetenskapliga styrkommittén en utvärdering om de geografiska BSE-riskerna i enskilda tredje länder, och resultaten av denna väntas under den första halvan av 2001.
Principerna för import från tredje land kommer att fastställas i ljuset av denna utvärdering. Jag har nyligen besökt Polen, Ungern och Tjeckiska republiken, där jag har understrukit behovet av att vara vaksam i fråga om BSE-riskerna. Jag är fast besluten att se till att de livsmedel som konsumenterna har tillgång till, antingen de kommer från Europeiska unionen eller från andra platser, uppfyller de högsta normer. Gemenskapen förfogar över åtskilliga mekanismer för att skydda konsumenternas hälsa med avseende på säkerheten för livsmedelsimport från tredje land. Kontoret för livsmedels- och veterinärfrågor utför revisioner och inspektioner på plats i tredje land för att verifiera att exporten från dessa länder uppfyller EU:s djur- och folkhälsokrav.
Dessutom fastställs i rådets direktiv 97/78 av den 18 december 1997 de principer som styr utförandet av veterinärkontroller av produkter som kommer in i gemenskapen från tredje land. I enlighet med detta direktiv, underställs tredje lands export av kött systematiska kontroller vid gemenskapens yttre gränser, i syfte att säkerställa att gemenskapens krav är uppfyllda. Kommissionen är också medveten om nödvändigheten av att se till att export från Europeiska unionen till tredje land inte utgör en risk för livsmedelssäkerheten.

Hyland
Jag skulle vilja tacka kommissionären för hans svar och för hans mycket tydliga ledarskap på detta viktiga område, och jag måste säga att hans svar också har varit lugnande ur konsumentens synvinkel.
Jag tror dock att kammaren är medveten om det motstånd som finns i vissa länder, framför allt i Förenta staterna, mot att anpassa sig till EU:s normer för livsmedelssäkerhet. Kan kommissionären informera kammaren om den mängd kött och köttprodukter som kommer in i gemenskapen från tredje land och om dessa produkters hälsostatus - det kan vara en fråga som han kanske inte har möjlighet att svara på med detsamma -, och kan han även informera kammaren om ståndpunkten när det gäller användningen av kött och benmjöl i djurfoder i dessa exportländer och i vilken utsträckning det här nu internationella problemet kan angripas inom ramen för världshandeln? Vi måste finna en internationell lösning på ett problem som allvarligt påverkar konsumenterna i hela världen.

Byrne
. (EN) Jag har ingen möjlighet att ge er exakta siffror om mängden importerat kött från tredje land, men jag kan säga att den importen styrs av de lämpliga föreskrifterna och att överväganden om livsmedelssäkerhet ligger till grund för den lagstiftningen.
Angående frågan om användningen av kött och benmjöl: ländernas export omfattas på exakt samma sätt av den lagstiftning som styr produktion av kött och benmjöl inom Europeiska unionen, liksom av kravet på att avlägsna, till exempel, angivna riskmaterial från kött och benmjöl, som kommer att gälla från den 1 mars 2001.

Talmannen


François Zimeray
Fråga nr 35 från (H-0936/00):
Angående: Unionens ekonomiska stöd till det palestinska utbildningssystemet Mycket utbildningsmaterial som getts ut av den palestinska myndigheten innehåller tydligen verkliga judefientliga budskap och uppmanar till judehat. Detta material hade i vilken medlemsstat som helst fallit under strafflagen för "uppmaning till rashat". Europeiska unionens roll är inte att finansiera uppmaningar till hat och krig. Sedan Osloavtalet från 1993 finansierar unionen och medlemsstaterna emellertid i stor utsträckning det palestinska utbildningssystemet.
Kan Europeiska kommissionen därför ge sin åsikt om dessa dokument som är i nivå med "Mein Kampf", ange om den i framtiden avser att göra respekten för människors grundläggande rättigheter till ett villkor för att bevilja stöd och om den ämnar att fördöma indoktrineringen och utnyttjandet av barn i samband med denna konflikt?

Patten
. (EN) Jag förstår naturligtvis den ärade ledamotens oro. Kommissionen har dock aldrig gett ekonomiskt stöd till vare sig framställning eller spridning av skolböcker eller till utarbetande av läroplaner. Stödet till utbildningssystemet är i huvudsak inriktat på infrastruktur, skolutrustning och direktstöd till skolutgifter, exempelvis löner. Den palestinska myndigheten har aldrig framställt någon begäran till kommissionen om finansiering av läroplaner och skolböcker.
Kommissionen är beredd att ta upp denna fråga, vilken har tagits upp av den ärade ledamoten, med den palestinska myndigheten. Jag skall också med glädje fästa medlemsstaternas uppmärksamhet på den ärade ledamotens farhågor, även om bilaterala projekt är en fråga för medlemsstaterna och inte för kommissionen.
Jag skulle dessutom vilja påpeka att det i artikel 2 i det interimistiska associeringsavtalet EG-Palestina om associering av handel och samarbete mellan Europeiska gemenskapen, å ena sidan, och Palestinska befrielseorganisationen för den palestinska myndigheten på Västbanken och i Gaza, å andra sidan tydligt förklaras att det inbördes samarbetet mellan parterna " skall grundas på respekten för de demokratiska principerna och grundläggande mänskliga rättigheter som fastställs i den allmänna förklaringen om de mänskliga rättigheterna, vilken är vägledande för deras inrikes- och utrikespolitik " . Den ärade ledamoten är kanske också intresserad av att veta att vi under de senaste åren har finansierat flera projekt, till ett värde av omkring 4,5 miljoner euro, vilka har varit utformade för att utveckla dialogen mellan israeliska och palestinska ungdomar.

Zimeray
Herr talman! Judarna är profeternas och de troendes fiender. Judarna är förrädare och illojala. Studenterna måste förstå att det finns ett samband mellan nazism, fascism och sionism. Förföljelsen är något som eftersträvas av judarna. De konspirerar med hycklarna.
Dessa är några utdrag från palestinska läroböcker som ligger till grund för utbildningen av barnen inom områdena, en utbildning som vi för övrigt finansierar i stor utsträckning. Och det var något som ni påpekade, herr kommissionär, särskilt när det gäller lönerna: Europeiska unionen finansierar en utbildning som i realiteten vänds till antisemitisk propaganda.
Jag ställde en fråga till er om kommissionens deltagande i pedagogiska program, och ni gav mig ett svar på en närliggande fråga, herr kommissionär. Jag frågade er även om hur kommissionen skulle kunna kontrollera detta stöd, men ni svarade mig inte på den punkten, eftersom det i realiteten inte finns någon verklig kontroll.
Jag beklagar att behöva säga er, herr kommissionär, att ert svar inte passar mig. Jag ställde precisa frågor, och på allvarliga frågor förväntar jag mig precisa svar. Ja eller nej: är ni beredd att ge gemenskapens stöd, inte medlemsstaternas, på villkor att människans grundläggande rättigheter respekteras?

Patten
. (EN) Jag citerade, som den ärade ledamoten säkert hörde, från artikel 2 i vårt interimsavtal om associering av handel och samarbete med den palestinska myndigheten. Jag sade också att vi har för avsikt att ta upp denna fråga med den palestinska myndigheten. Jag ger härmed det löftet en gång till. Vi förkastar varje försök att använda utbildningssystemet till att främja intolerans eller hat. Det är vår åsikt om situationen på Västbanken och i Gaza. Det är vår åsikt om situationen på alla platser runtom i världen. Huvudinriktningen för vårt stöd i regionen har alltid varit att främja en kultur av fred, tolerans och mänskliga rättigheter.
Så jag upprepar: vi kommer att diskutera frågan med de palestinska myndigheterna. Jag hoppas verkligen att vi i varje land i regionen kommer att få se utbildningstjänster som främjar tolerans och inte intolerans.

Martin, David
Jag välkomnar vad kommissionären sade om att ta upp frågan med de palestinska myndigheterna, men jag vill återkoppla till den sista delen av hans ursprungliga svar, till dialogen mellan israeliska och palestinska ungdomar. Kommer han att underbygga gemenskapens ansträngningar på detta område? Det är det som är framtiden: att bygga upp förståelse och tolerans mellan dessa två folk. Och det börjar med ungdomarna. Vi lägger ut en del pengar på detta, men när man betänker problemets omfattning, är det fortfarande en förhållandevis liten summa pengar. Kommer kommissionären att undersöka sätt att öka den delen av gemenskapsbudgeten?

Patten
. (EN) Ja, det gläder mig att ge det löftet. Vad den ärade ledamoten säger är mycket viktigt. Vi måste se på fler projekt på detta område, inte minst på dem som drivs av icke-statliga organisationer. Jag har själv sett ett eller två av dem.

Talmannen


Richard Howitt
Fråga nr 36 från (H-0867/00):
Angående: Fusionen mellan Texaco-Chevron Hur tänker kommissionen ställa sig till den världsövergripande fusionen mellan oljebolagen Texaco och Chevron? När kommer kommissionens ställningstagande? Känner kommissionen till att Texaco och Chevron anklagas för allvarliga brott mot de mänskliga rättigheterna i Ecuador respektive Nigeria, och att åtal har väckts mot bolagen i dessa länder? Vilken betydelse kommer detta att ha vid kommissionens överläggningar, och vilka uppgifter kommer kommissionen att be bolagen lämna i denna fråga?

Monti
. (EN) Kommissionens avdelningar har informerats av Texaco och Chevron om att deras tillkännagivna fusion skulle uppfylla omsättningskriterierna i den europeiska " koncentrationsförordningen" . Texaco och Chevron har därför inlett föranmälningsdiskussioner med kommissionens arbetsgrupp för företagskoncentrationer. Efter anmälan måste kommissionen bedöma, med hänsyn till det rättsliga provet i koncentrationsförordningen, om sammanslagningen kommer att leda till att en dominerande ställning, som skulle hämma en effektiv konkurrens på den gemensamma marknaden eller på en betydande del av denna, skapas eller förstärks.
I sin bedömning i enlighet med koncentrationsförordningen kan kommissionen således bara beakta konkurrensfaktorer som berör europeiska företag och medborgare. Koncentrationsförordningen erbjuder ingen rättslig grund för att beakta påståenden om brott mot de mänskliga rättigheterna, och kommissionen har därför inga befogenheter att undersöka sådana påstådda brott i detta sammanhang.

Howitt
Det är inte ett oväntat svar från Monti. Han och hans kolleger bör emellertid förstå att vi kommer att fortsätta att ställa frågan varje gång ett av de där samgåendena genomförs. Patten, som sitter bredvid honom, måste ha skruvat på sig när han hörde svaret, eftersom han som svar på den föregående frågan gav oss en storslagen föreläsning om respekt för de mänskliga rättigheterna. Men när det gäller Europeiska unionens ekonomiska makt, ignoreras dessa rättigheter plötsligt utan vidare.
Låt mig säga om Texaco att " Centre for Economic and Social Rights" (Centrumet för ekonomiska och sociala rättigheter) hävdar att de i Ecuador bär ansvaret för en hög förekomst av missfall och onormalt högt antal cancerfall. De har anklagats av Ecuadors eget nationella oljebolag för att sätta sig över de inhemska folken. I Nigeria har Chevron anklagats av det inhemska All-Ijaw-folket för att anstifta till våld emot dem och faktiskt betala nigerianska soldater för att skjuta protestanter vid sjöfartsbasen i Warri.
Oavsett vad ni säger om den rättsliga grunden och omsorg om konkurrenspolitiken, bryr sig allmänheten i Europa om sådana brott mot de mänskliga rättigheterna. Om ni inte är villig att handla nu, föreslår jag att ni ger vägledning om hur andra åtgärder skulle kunna vidtas av era kolleger i kommissionen mot brotten mot de mänskliga rättigheterna, som är oacceptabla för oss alla.

Monti
. (EN) Jag kan försäkra herr Howitt om att kommissionen, enskilda kommissionärer och jag personligen bryr oss mycket om alla frågor som hänför sig till möjliga brott mot de mänskliga rättigheterna.
Med det sagt, finns det, naturligtvis, olika instrument för olika syften, och i gemenskapens regelverk är det mycket begränsade, men ändå mycket viktiga, målet med " koncentrationsförordningen" att säkerställa att konkurrensen skyddas vid koncentrationer, i sista hand till konsumenternas intresse. Jag tror inte att det skulle vara lämpligt att sikta på mer än ett mål genom ett enstaka instrument. Koncentrationsförordningen är ett kraftfullt verktyg för att säkerställa att konsumenternas intressen skyddas när företag slår ihop sina verksamheter. Dess effektivitet bör därför inte hindras genom tillägg av andra mål av komplex natur, som är svåra att fastställa och som i alla händelser inte skulle tjänas effektivt av det här specifika rättsliga instrumentet.
Omvänt står andra medel till medlemsstaternas och Europeiska unionens förfogande för att hantera frågor som rör de mänskliga rättigheterna.

Talmannen


Jaime Valdivielso de Cué
Fråga nr 37 från (H-0900/00):
Angående: Varvsindustrin Den 15 november 2000 offentliggjorde kommissionen sin tredje rapport om världsläget i varvsindustrin.
Bland slutsatserna bekräftas det att det stöd som EU:s varvsindustri har erhållit inte har löst problemet med Korea.
Tror kommissionen att EU:s varvsindustri hade kunnat överleva Koreas illojala konkurrens utan detta stöd?
Hur tänker kommissionen gå tillväga för att från januari 2001 säkra överlevnaden i det som kvarstår av sektorn inför Koreas illojala konkurrens, som kommissionen ännu en gång har påvisat i sin senaste rapport?
Vilka handelsmässiga åtgärder kommer kommissionen omedelbart att vidta mot Korea mot bakgrund av slutsatserna i rapporten?

Monti
. (EN) I den rapport som antogs den 15 november drog kommissionen slutsatsen att driftstödet i enlighet med förordning 1540/98 inte har löst problemet med Sydkoreas prissättningsmetoder. Bland de olika åtgärder som föreslogs, åtog den sig emellertid att så snart som möjligt undersöka möjligheterna att föreslå åtgärder för att angripa det koreanska problemet i överensstämmelse med förordningen.
Vid sitt möte den 29 november bekräftade kommissionen på nytt att den är emot varje förlängning av driftstödet. Den antydde emellertid att den är beredd att utforska möjligheterna till större användning av nationellt stöd till forskning och utveckling, inklusive lämpliga ändringar av förordning 1540/98. Kommissionen påminde också om att betydande resurser för forskning och utveckling står till förfogande inom ramen för gemenskapens ramprogram för forskning. När det gäller handelsmässiga åtgärder offentliggjorde kommissionen den 2 december sitt beslut att inleda en undersökning, till följd av klagomål från industrin, i enlighet med förordningen om handelshinder. Inom ramen för detta förfarande enligt handelshinderförordningen, kan kommissionen besluta att tillgripa WTO:s tvistlösningsförfarande, om det inte går att komma överens om en lösning med Republiken Koreas myndigheter som båda parter är nöjda med. Den slutliga undersökningsrapporten kommer att översändas till medlemsstaterna senast i april 2001.
Dessutom kommer kommissionen, om den inte, inom ramen för förfarandet enligt handelshinderförordningen, når en förhandlingslösning med Korea som är tillfredsställande för Europeiska unionen, att rapportera till rådet senast den första maj 2001 och föreslå att fallet tas till WTO, i syfte att söka motmedel mot illojala koreanska metoder. Därtill kommer kommissionen, på samma gång, att föreslå en defensiv, tillfällig stödmekanism, som är särskilt utformad för att motverka illojala koreanska metoder under en tidsrymd som är tillräckligt lång för att WTO-förfarandet skall kunna avslutas. Denna mekanism kommer att begränsas till de marknadssegment där det har visats att EU:s industri har lidit direkt skada av illojala koreanska handelsmetoder.
På multilateral nivå kommer kommissionen att fortsätta sina ansträngningar för att få till stånd en jämn spelplan för varvsindustrin inom OECD.
Kommissionens ståndpunkt presenterades för rådet (industri) den 5 december, och rådet välkomnade kommissionens beslutsamhet att angripa problemet med illojal koreansk konkurrens och noterade kommissionens förslag i detta hänseende.

Valdivielso de Cué
Herr kommissionär! Först och främst känner jag mig i viss mån styrkt för jag ser att kommissionen har oroat sig och kanske också engagerat sig i problemet.
Men de datum kommissionären nämner - ett möte den 29 november och den 2 december beslutar man inleda en undersökning, därefter talar man om att det troligen kommer att ske inom sex månader etc. är inte särskilt klargörande.
Jag tror att raden intentioner är enormt lugnande, men verkligheten är att under tiden är våra varv stängda. Jag är från ett land, Spanien och konkret från Baskien, där det inte längre finns någon kvar som tillverkar fartyg eftersom det inte går att konkurrera med Korea. De koreanska varven tillämpar helt lugnt dumping - jag menar då inte bara mot Europeiska unionen, utan mot hela världen - och jag kan inte se några lösningar.
Jag skulle uppskatta om man vidtog nödvändiga åtgärder genast.

Varela Suanzes-Carpegna
Herr kommissionär! Ni vet att Koreas illojala konkurrens är bevisad. Kommissionen har åkt dit och ni har kunnat bekräfta det.
Nu står vi inför en lång process. Troligen måste vi vänta ett halvår för att få reda på om Världshandelsorganisationen verkligen fäller koreanernas illojala konkurrens eller inte. Vi får inte heller glömma att Valdivielso de Cué frågade er om kommissionen trodde att denna varvsindustri hade överlevt i Europeiska unionen utan de stöd den har fått.
Detta är en dramatisk fråga. Valdivielso de Cué nämnde Spanien och Baskien. Jag måste ta upp Galicien, vilket är en mål 1-region, med en oerhört viktig varvstradition och som kräver, eftersom det är en mål 1-region, att dessa stöd bibehålls på något sätt tills man löser tvisten i Världshandelsorganisationen, som kommer att fälla Koreas illojala konkurrens.
Detta är min fråga: är kommissionen beredd att åtminstone för de mest behövande regionerna med en viktig varvstradition, förlänga några bidrag så att de kan överleva gentemot denna illojala konkurrens?

Monti
. (EN) Eftersom driftstödet inte har hjälpt till att lösa de problem som har skapats av en illojal koreansk konkurrens, vilket fastslogs i kommissionens rapport, har vi beslutat att inte förlänga driftstödet. På samma gång beslutades det att Lamy i vidare förhandlingar med och åtgärder mot Korea bör förfoga över de mest kraftfulla och fokuserade instrumenten. Vi anser inte att det skulle motsvaras av en allmän fortsättning för det nuvarande driftstödet, utan snarare av att kommissionen är beredd att ta fram ett fokuserat och specifikt instrument i händelse av att de åtgärder som vidtas av kommissionär Lamy för kommissionens räkning inte blir framgångsrika för Europeiska unionens industri.
Andra delen Frågor till Lamy

Talmannen


Karin Riis-Jørgensen
Fråga nr 38 från (H-0868/00):
Angående: Antidumpningstull på import av koks av stenkol i bitar Europeiska gjuterier och isoleringsindustrin, som använder koks med en diameter över 80 mm, sysselsätter mer än 100 000 personer inom gemenskapen. Producenterna av koks i gemenskapen sysselsätter däremot bara 800 personer. Anser kommissionen att det ligger i gemenskapens intresse att skydda EU:s koksindustri, som redan har gynnats av betydande prishöjningar, och härigenom allvarligt skada förädlingsindustrin som sysselsätter betydligt fler personer?
Hur tror kommissionen att förädlingsindustrin skall kunna stå sig i konkurrensen med gjutjärnsprodukter från Fjärran Östern med tanke på att förädlingsindustrin har små eller inga möjligheter att höja sina priser?
Mot denna bakgrund kan man vänta sig en ökning av importen av koks från tredje land, vilket kommer att leda till högre utsläpp av svavelsyra. Är kommissionens beslut i så fall förenligt med gemenskapens energi- och miljöpolitik?

Lamy
. (FR) När det gäller frågan om importen av koks skulle jag vilja börja med att framhålla att kommissionens avdelningar har gjort en mycket ingående analys av den kinesiska dumpingen - vilket är vår sak att göra - samt av de skador som därigenom drabbar den europeiska industrin och eventuella konsekvenser för användarna. Slutsatsen av undersökningarna är att dumpingen och skadorna inte går att bestrida, och att antidumpningsåtgärdernas effekter för användarna är begränsad.
Sysselsättningsfrågan har fått en särskild uppmärksamhet. Den industri som använder koks sysselsätter totalt 70 000 personer, men produkten i fråga svarar endast för en mycket marginell del av dess kostnader, kring 2 procent. Det har dessutom slagits fast att användarna har kunnat överföra sin måttliga prisökning på kunderna. Följaktligen är negativa effekter för sysselsättningen och konkurrenskraften inom koksindustrin, och den industri som använder koks, inte särskilt troliga.
När det däremot gäller själva koksindustrin, som direkt sysselsätter 1 900 personer i tillverkningen av koks, har den kinesiska dumpingen försämrat situationen så pass mycket att man nu planerar att lägga ned fabriker.
Den prisökning som blir ett resultat av antidumpningsåtgärder borde kunna återställa koksindustrins lönsamhet. Med hänsyn till alla framlagda argument är slutsatsen därför att det ligger i Europeiska unionens övergripande och allmänna intresse att införa antidumpningsåtgärder.
När det gäller den del som rör miljön - som inte ingår i antidumpningsundersökningarna, men som ändå bör ses i ett större sammanhang - vill jag nämna att gemenskapens miljölagstiftning fastställer utsläppsgränser som skall respekteras, såväl av producenter som av användarindustri, oavsett var koksen kommer ifrån, för vare sig det är kinesiskt eller annat koks är miljöeffekterna desamma.
Denna undersökning har bedrivits enligt det sedvanliga förfarandet. Enligt min mening är det ett korrekt förfarande som är öppet för insyn, och samtliga argument från användarindustrins sida har beaktats i vederbörlig ordning, precis som vanligt.

Riis-Jørgensen
Herr kommissionär! Jag förstår att ni inte vill ändra ert beslut, trots att tio medlemsstater är emot en sådan tull. Jag är helt oenig med er, herr Lamy. Lika enig som jag var med er i eftermiddags beträffande koreanernas varvspolitik, lika oenig är jag med er i denna fråga. Jag anser att det är viktigt att poängtera att vi här har en koksindustri med bara 800 anställda, medan vi har en bryggeriindustri med över 6000 anställda, som konkurrensmässigt sett blir drabbade av en sådan antidumpingtull. Men jag förstår att ni fortfarande är helt oenig med mig, så det är nog ingen idé att jag upprepar frågan, men jag tycker att ni bör ta hänsyn till att tio medlemsstater är emot en sådan tull.

Lamy
. (FR) Jag har inget att tillägga. Andelen arbetstillfällen är faktiskt inte densamma: detta är helt enkelt något förödande i det ena fallet, i det andra inte.

Talmannen
Eftersom de behandlar samma ämne kommer frågorna nr 39 och 40 att besvaras tillsammans.

William Francis Newton Dunn
Fråga nr 39 från (H-0883/00):
Angående: Förslaget om att avskaffa importtullarna för samtliga varor utom vapen Nöjer sig kommissionen med att detta dramatiska förslag - som mycket väl kan få ödesdigra konsekvenser för de redan hårt ansatta sockerbetsodlarna i Europeiska unionen - skulle antas utan att det direktvalda Europaparlamentet ombeds yttra sig?

Glenys Kinnock
Fråga nr 40 från (H-0889/00):
Angående: Tillträde till marknaden för de minst utvecklade och de mindre utvecklade länderna Avser kommissionen att fullgöra sina skyldigheter enligt avtalet från Cotonou att höra AVS-länderna och genomföra lands- och sektorsspecifika konsekvensbedömningar innan rådet fattar ett beslut angående kommissionens förslag om att bevilja alla produkter utom krigsmateriel från världens 48 minst utvecklade och mindre utvecklade länder tullfritt och kvotfritt tillträde till den europeiska marknaden?

Lamy
. (FR) Jag besvarar dess två frågor samtidigt. Kommissionens förslag till förordning, som vi har benämnt " allt utom vapen" , syftar till att ge de minst utvecklade länderna tillgång till gemenskapsmarknaden, tull- och kvotfritt, för alla deras export utom vapen.
Detta förslag, som följer på flera av gemenskapens olika åtaganden gentemot de minst utvecklade länderna, syftar till att dessa länder skall integreras i världsekonomin. För oss är det nödvändigt att globaliseringsprocessen inte leder till att de fattigaste utvecklingsländerna marginaliseras.
Initiativet grundas på en förordning från rådet om ändring av den förordning som reglerar det nuvarande allmänna preferenssystemet (GSP). Kommissionens förslag grundas på artikel 133 som, vilket ni känner till, för närvarande inte medför en legal förpliktelse att rådfråga parlamentet.
Jag håller helt med om att detta förslag är ett viktigt beslut som borde underställas medbeslutandeförfarandet. Det har kommissionen föreslagit till regeringskonferensen. Med sitt förslag, som fick parlamentets fulla stöd, önskade och tänkte sig kommissionen att medbeslutandeförfarandet skall gälla för alla normer som har allmän räckvidd och som definierar väsentliga delar av den gemensamma handelspolitiken, vilket gäller i det här fallet.
Resultatet är nu klart. Och som både ni och jag vet godtog inte regeringskonferensen förslaget; det stöddes inte av någon medlemsstat.
Kommissionen kan inte bryta mot gällande bestämmelser i fördraget. Att rådfråga parlamentet om detta förslag, eller att ta hänsyn till eventuella argument som parlamentet skulle vilja göra gällande, är således ett politiskt beslut som mot bakgrund av gällande texter endast kan fattas av rådet. Men eftersom jag är mån om att se till att parlamentets politiska kontroll fungerar effektivt har jag ansträngt mig för att hålla Europaparlamentet underrättat, så långt det har varit möjligt. Den 11 oktober underrättade jag bl.a. utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi om det här initiativet, och jag är självklart beredd att än en gång komma till parlamentets behöriga utskott för att diskutera förslaget.
När det gäller frågan som ställdes av Glenys Kinnock, huruvida detta initiativ är förenligt med avtalet från Cotonou, skulle jag än en gång vilja säga att kommissionen till fullo har respekterat såväl andan som ordalydelsen i avtalets bestämmelser om information till och samråd med AVS-länderna. Vi översände vårt förslag till AVS-länderna i princip samtidigt som till medlemsstaterna. Vi har inbjudit AVS-länderna att inleda samråd. Dessa samråd har ägt rum inom underutskottet för handelssamarbete med AVS-länderna, vilket sammanträdde den 21 november. Medlemsstaterna har aviserat att de vill att kommissionen lägger fram en mer ingående konsekvensanalys innan man fattar beslut. Analysen håller för närvarande på att utarbetas och kommer att meddelas till AVS-länderna så snart den finns tillgänglig. Självklart kommer initiativets faktiska positiva effekter för de minst utvecklade länderna att bero på deras reaktionsförmåga, något som är ytterst svårt att förutse och beräkna genom modeller.
Vi är således beredda att mycket uppmärksamt följa vilka effekter och resultat initiativet får och att - i förekommande fall tillsammans med AVS-staterna - se över åtgärder som skulle kunna krävas för att bevara deras ställning i konkurrensen på gemenskapens marknader.

Newton Dunn
Herr talman! Låt mig tacka kommissionären för hans mycket positiva svar om samarbetet med parlamentet. Jag är övertygad om att alla mina kolleger är mycket tacksamma. Denna fråga är, som ni säkert förstår, av stort intresse för brittiska sockerbetsodlare, eftersom det för närvarande nästan är den enda grödan som är lönsam i Förenade kungariket. Jag företräder ett antal odlare, och har följaktligen stort intresse i saken. Jag konstaterar, i förbigående, att de brittiska konservativa hävdar att de företräder landsbygden i Förenade kungariket, men att ingen av dem är närvarande i kammaren för att ställa er frågor. Skulle ni vänligen vilja tala om för oss vad ni tror att konsekvenserna för sockerpriset i Förenade kungariket kommer att bli till följd av ert förslag.

Kinnock
Herr talman! Tillåt mig att tacka kommissionären för hans svar. Kan ni bekräfta, herr kommissionär, att Corepers GSP-arbetsgrupp har skjutit upp sitt möte för andra gången? Beror det på att de väntar på ett reviderat förslag från er och på konsekvensbedömningarna?
För det andra talade ni om att man följer andan från Cotonou. Det är faktiskt inte åsikten hos AVS-ländernas handelsministrar, som möttes i veckan, vilka sade att de skulle förvänta sig att Europeiska kommissionen följde gällande avtal. Vad de känner, herr kommissionär, är att AVS-länderna var mycket noggranna under förhandlingarna i Cotonou, men att det nu, fem månader senare, nästan innan bläcket har hunnit torka, läggs fram förslag utan något föregående samråd. Ni samrådde med dem i efterhand, men inte i förhand, vilket ni, som ni känner till, borde ha gjort enligt avtalet från Cotonou, på samma sätt som ni måste genomföra gemensamma konsekvensbedömningar.
För det tredje, herr kommissionär, skulle ni hålla med mig om att de sårbara små ö-ekonomierna - särskilt, naturligtvis, i Västindien - som är beroende av vissa handelsvaror, som bananer, socker och ris, borde behandlas som särskilda fall?

Lamy
. (FR) När det gäller sockerbetor har det inte undgått mig att sockerbetsodlarna och sockerproducenterna har oroats av det här initiativet. Det stämmer att sockerpriset i Europeiska unionen i dag är tre gånger högre än på världsmarknaden, vilket verkligen ställer till med problem. Initiativets syfte är för övrigt inte att lösa det problemet, det vill jag försäkra er om, eftersom de ytterligare mängder som skulle kunna importeras till gemenskapsmarknaden är så pass små. Det handlar om att ge tillträde för större mängder som för oss är små och därmed inte påverkar stabiliteten, men som för de berörda länderna är mycket betydelsefulla med hänsyn till storleken på deras ekonomier. Detta är således inte något som kan destabilisera gemenskapens mycket skyddade marknad för socker. Om det visar sig nödvändigt kommer vi att införa erforderliga försiktighetsåtgärder i de ändringsförslag som vi arbetar på.
Detta knyter an till frågan från Kinnock. Vi arbetar faktiskt på ett antal ändringsförslag, så att detta förslag skall bli godtagbart för både rådet och parlamentet. Vi arbetar på det i kommittén, men har inte tagit det den här veckan, eftersom Poul Nielsen var frånvarande på grund av en tjänsteresa till Balkan.
I likhet med Kinnock känner jag till den svåra situation som små öar konfronteras med. Vi skall se till att förslagen inte kommer att inverka alltför mycket på dessa regioner, antingen genom säkerhetsklausuler eller övergångslösningar.
Jag vill till sist tacka Kinnock för att hon informerade mig om arbetet i sammanträdet med AVS-ländernas handelsministrar, vilket ägde rum i Bryssel den här veckan. Jag var där och jag tog upp frågan med AVS-ministrarna, som efter sammanträdet röstade igenom en resolution för kommissionens initiativ.

Howitt
Kommissionär Lamy! När jag frågade er om det här under en frågestund tidigare i år, sade ni att det inte var möjligt ännu på fem eller sex år. Kan ni förklara vad som har fått er att ändra uppfattning? Det finns många cyniker i utvecklingsländerna som ser detta bara som ett sätt att försöka köpa sig fri inför framtida WTO-förhandlingar.
Vill ni uppriktigt försöka hjälpa utvecklingsländerna? Kan ni kommentera analysen från ett antal icke-statliga organisationer som säger att de minst utvecklade länderna, utan kapacitetsbyggande åtgärder, utan en förändring av sockerpriset, mot bakgrund av det faktum att de är nettoimportörer av socker, kanske inte kommer att kunna utnyttja vad vi erbjuder?
Till sist, kan ni kommentera om det här diskuterades inom kommissionärskollegiet i dag? Om så var fallet, vilken var diskussionens natur, och skulle ni vänta er att någonting händer i frågan innan ni kommer till vårt utskott för utveckling och samarbete under nästa sammanträdesperiod i Strasbourg den 16 januari?

Lamy
. (FR) När det gäller förfarandefrågor, herr ledamot, talade jag nyss om hur långt diskussionerna inom kommissionen har kommit, och jag skall därför inte återkomma till det. Vad gäller kontakterna med Europaparlamentets behöriga utskott finns jag som vanligt till deras förfogande.
Beträffande frågan huruvida det är en taktisk gest som är avsedd att locka till sig favörer från de minst utvecklade länderna inom ramen för en förhandlingsrunda, vill jag genast klargöra att så inte är fallet. Dessa länder har tyvärr, med hänsyn till sin situation, ingen självständig förhandlingskapacitet, och därför är detta en gest som vi enligt min mening bör göra ensidigt, utan att få någon som helst kompensation.
När det slutligen gäller de problem som detta skulle kunna orsaka andra ekonomier vidtar vi nödvändiga åtgärder, och det är i den andan som vi har ägnat oss åt att på nytt se över kommissionens förslag, så att konsekvenserna för andra AVS-stater skall bli så begränsade som möjligt.

Clegg
Som min kollega Bill Newton-Dunn sade, finns det ett antal kolleger i Förenade kungariket som ägnar sig åt tämligen normal om än lättköpt antieuropeisk panikspridning i fråga om detta förslag, och de har lyckats göra ett stort antal sockerbetsodlare ytterst oroliga. Vi behöver er hjälp för att kunna övertala våra väljare och våra odlare om att de påståenden som kommer från den antieuropeiska vingen i vår politiska miljö, och förvisso även från andra, är felaktiga. För det ändamålet skulle ni kanske, för det första, kunna tala om för mig när konsekvensbedömningen kommer att finnas tillgänglig, så att vi kan citera den, för att kanske sticka hål på några av de apokalyptiska påståenden som har omgett ert förslag, och, för det andra, ge fler detaljer om den skyddsklausul som jag tror att ni överväger att införliva i den här åtgärden och även om övergångsperioden innan åtgärden slutligen genomförs?

Lamy
. (FR) Konsekvensstudien, herr Clegg, håller just nu på att färdigställas inom Fischlers avdelningar. Han har bett dem att påskynda arbetet så långt det är som möjligt och jag hoppas att den snart kommer att finnas tillgänglig. Vi får inte göra oss några illusioner: det är svårt att ta fram modeller med hänsyn till tillståndet i dessa ekonomier och deras förmåga att reagera på den här typen av frågor.
På den andra punkten kommer vi att ge förteckningar över argument. Vi håller på att arbeta med säkerhetsklausulen, och skulle Clegg behöva argument för att tala med sina sockerbetodlare har jag dem till hans förfogande. Det råkar vara så att jag själv kommer från en fransk region där det odlas mycket betor, och därför har vissa kunskaper om de här frågorna. Jag delar dem mycket gärna med honom.

Talmannen
Frågorna nr 41 till 42 kommer att besvaras skriftligt.
Fråga till Liikanen

Talmannen


Lennart Sacrédeus
Fråga nr 43 från (H-0917/00):
Angående: Kampen mot barnsexturismen Under sessionen i oktober uttalade kommissionen som svar på en fråga från undertecknad om EU:s fortsatta stöd till ECPAT i Sveriges kamp mot barnsexturismen, att en omfattande del av kommissionens arbete som bedrivs med små budgetmedel kommer att avslutas, eftersom det i hög grad är personalkrävande. Kommissionen lovade dock samtidigt att fortsätta kampen mot barnsexturism, dels genom att försöka ställa medel till förfogande för det så kallade ECPAT-projektet för år 2001, dels genom att i andra program fortsätta att motarbeta barnsexturism i framtiden.
Hur kommer ECPAT att finansieras under 2001, hur ser den långsiktiga strategin för dess finansiering ut samt hur kommer medel att frigöras så att arbetet mot barnsexturismen i framtiden kan utföras även i länder utanför Europeiska unionen?

Liikanen
. -Kommissionen har mottagit en ansökan om medel för att vidta åtgärder mot barnsexturism. Detta skall genomföras av fyra internationella organisationer under 2001. Dessa medel kan beviljas med användning av åtagandebemyndiganden under budgetpost B7-663 i budgeten för år 2000. En av de fyra organisationerna är ECPAT, vars stödberättigade åtgärder inom detta område under 2001 helt omfattas av denna ansökan.
Kommissionens förfarande för att bevilja det begärda finansiella biståndet kommer snart att avslutas, och det omfattar också de medel som ECPAT behöver för år 2001. Från och med år 2001 är kommissionens avsikt att finansiera aktioner mot sexturism genom att genomföra de pågående programmen mot barnsexturism. Program som Stop och Daphne har öronmärkts av kommissionen för att göra det möjligt att bekämpa barnsexturism såsom en form av sexuellt utnyttjande av barn och våld mot barn även i kandidatländerna. Dessutom kan konkreta projekt som finansieras inom ramen för Europeiska unionens politik för utveckling och yttre förbindelser också gälla arbete mot barnsexturism i länder utanför Europeiska unionen. Dessa olika instrument är även öppna för organisationer som ECPAT och deras samarbetsparter i de berörda länderna.

Sacrédeus
Det är elva dagar kvar till jul, och i Sverige och Finland firar man i dag Luciadagen. Jag vill tacka Liikanen för ett i alla stycken mycket positivt och fint svar. Får jag ändå begära några preciseringar?
Är det helt klart att ECPAT kan fortsätta med sitt projekt under nästa år, 2001? Är det också klart att budgetposten som används för åtgärder för att bekämpa barnsexturism inte stryks, utan att den kan fortsätta att användas? Innebär de medel som beviljas mera pengar, eller är det fråga om samma nivå som tidigare?
Jag vill med tacksamhet uttrycka att jag känner att ni, kommissionär Liikanen, med engagemang och med hjärta har engagerat er i denna fråga efter det att Maj-Britt Theorin och jag själv den 4 oktober aktualiserade den för er.

Liikanen
. -I år fattar kommissionen beslut om de medel som kan användas under 2001. Det betyder att åtgärder under 2001 kan finansieras av medel som täcks av detta års budget.
Vad gäller budgeten år 2001 måste vi först vänta på parlamentets beslut. Därefter måste kommissionen fundera över hur man på bästa sätt kan förverkliga åtgärder för att bekämpa barnsexturism. Jag är beredd att återkomma till den värderade ledamoten av Europaparlamentet, när man har röstat om budgeten och när kommissionen har diskuterat frågan.

Rübig
Herr talman, ärade kommissionär Liikanen! Vi kommer sent i kväll att diskutera direktivet om digitalt innehåll. För oss handlar direktivet om hur man i framtiden kan hålla skadligt innehåll borta från nätet. Finns det några planer på att inrätta hotlines, en samlingspunkt som de europeiska medborgarna kan vända sig till när de upptäcker skadligt innehåll på nätet? Hur är läget för Internetgrupper, Internetpolis, användargrupper som sluter sig samman och försöker bli av med skadligt innehåll på nätet? Finns det även planer på förebyggande tekniska åtgärder, så kallad filterteknik, för att i framtiden hålla skadligt innehåll borta från Internet?

Liikanen
. (EN) Det finns tre typer av verksamhet på detta område. En rör verksamheter som är direkt kriminell. På det området arbetar vi för närvarande med Vitorino för att framställa ett meddelande och brottslighet på Internet. Jag hoppas att det kommer att komma till kommissionen inom kort.
Det andra området är teknik. Vi behöver teknik, till exempel för att göra det möjligt för föräldrar som vill filtrera innehållet på Internet att göra det. Vi har haft ett särskilt projekt för det.
Det tredje området har varit särskilda åtgärder som " heta linjer" (hotlines). Jag kommer att diskutera den frågan med mina avdelningar när budgetmedlen för nästa år väl har fastställts. Det skall bli mig ett nöje att återkomma till Rübig efter det.
Frågor till Bolkestein

Talmannen


Bernd Posselt
Fråga nr 44 från (H-0872/00):
Angående: Europeiska patentverket Hur långt har man kommit i förberedelserna inför inrättandet av ett europeiskt patentverk och hur bedömer kommissionen det säte som föreslagits för detta, München?

Bolkestein
. (NL) Förslaget om en förordning om gemenskapspatent syftar till inrättandet av en gemenskapsdomstol som är specialiserad på patentområdet. Denna domstol skulle framför allt vara behörig i tvister i fråga om giltigheten och kränkningar av gemenskapspatentet. För dessa nya rättsliga befogenheter krävs emellertid en ändring av EG-fördraget. Europeiska rådet fattade ett positivt beslut om detta i Nice för några dagar sedan. En ny artikel i fördraget möjliggör en eventuell utvidgning av EG-domstolens befogenheter i det här avseendet. I kommissionens förslag behandlas inte frågan om den geografiska platsen för den framtida domstolen. Den nya domstolen kommer att integreras i gemenskapens rättsinstans, och det är naturligtvis Europeiska gemenskapernas domstol.

Posselt
Herr talman! Jag undrar bara hur kommissionen ställer sig till att successivt låta det europeiska patentverket ingå i Europeiska unionens struktur. Vore inte det en idé för framtiden? Skulle det inte då vara meningsfullt att europeiska patentdomstolen hade samma säte som europeiska patentverket? Ni har ju haft vänligheten att skriftligen besvara de initiativ jag har tagit tillsammans med kollegan Würmeling. Då menade ni att det måste vara en central ort. Jag vill påpeka att München är en central ort i Europa som även är lättillgänglig.

Bolkestein
. (NL) Jag är medveten om att viktiga ekonomiska aktiviteter har utvecklats i München på patentområdet. Europeiska patentbyrån har ju sitt säte i München. Jag anser emellertid att det på det här stadiet är för tidigt att diskutera var gemenskapens framtida patentdomstol skall ha sitt säte.
För tillfället syftar mina och mina tjänstemäns ansträngningar till att begränsa konsekvenserna av avståndet mellan parterna och den framtida domstolen. Vi har nämligen för avsikt att se till att den centraliserade rättskipningen står nära alla enskilda i hela gemenskapen. Jag skulle gärna vilja tillfoga att det inte är möjligt att ha ett gemenskapspatent, ett centraliserat patent utan en centraliserad rättskipning. För om det inte skulle vara fallet så skulle det alltså innebära att det skulle finnas en domstol i alla medlemsstater i Europeiska unionen som avkunnade domar i patentbrottsförfaranden, och det skulle kunna leda till att ett tyskt företag skulle kunna befinna sig i en domstol i medlemsstat X, långt ifrån företagets säte, och med utvidgningen skulle det kunna innebära ännu större avstånd. Det är av avgörande betydelse att vi får en enda rättsinstans, såväl i första instans som för överklaganden, där patenttvister kan avgöras.

MacCormick
Som Bolkestein känner till, har ledamöter i utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden, inklusive jag själv, uttryckt en viss oro i vår tidigare dialog över risken med ett mångfaldigande av gemenskapens jurisdiktionsområden som löper vid sidan av och parallellt med medlemsstaternas. Hittills har huvudlinjen varit att rättstvister i första hand tas hand om medlemsstaternas domstolar, medan problem som avser tolkningen av gemenskapsrätten centraliseras, i den meningen att de hänskjuts till domstolen. Det har varit ett sätt att säkerställa att lagen är konsekvent över hela unionen men ändå administreras lokalt. Jag skulle vilja försäkras om att kommissionen kommer att överväga fördelarna med ett sådant tillvägagångssätt mycket noga, eftersom jag misstänker att en förökning av jurisdiktionsområden i slutändan kan splittra våra rättssystem.

Bolkestein
. (EN) Jag är inte säker på vad den ärade ledamoten menar med ordet " mångfaldigande" . Menar han ett geografiskt mångfaldigande eller ett funktionellt mångfaldigande, efter olika ämnen?
Om MacCormick menar ett funktionellt mångfaldigande av domstolar, kan jag förstå hans synpunkt. Jag förstår att han är angelägen om att det inte sker ett mångfaldigande av specialtribunaler som behandlar än det ena, än det andra. Det är förvisso en förståelig synpunkt, som jag delar.
Patent innebär emellertid ett mycket specialiserat arbete. På samma sätt som domstolarna i Düsseldorf, München och andra städer i Tyskland har specialiserat sig på patenträtt - och det finns även en specialiserad domstol i London -, skulle en gemenskapsdomstol som undersöker och dömer i fall som rör gemenskapspatent behöva vara mycket specialiserad. Det är inte ett arbete som skulle kunna ges till en ny domare - om jag får uttrycka det så - även om den domaren skulle kunna vara mycket erfaren på andra områden. Därför skulle de specialiserade domstolar som Europeiska kommissionen vill se ta form och vars uppgift skulle vara att behandla alla möjliga tvister som rör gemenskapspatent behöva bestå av specialiserade domare och, därför, organisatoriskt kanske vara en del av domstolen i Luxemburg, men, vad när det gäller dess arbete, utgöra en specialiserad del av den domstolen.
Med allt det sagt, vill jag säga att jag håller med MacCormick om att man bör vara mycket sparsam i fråga om att inrätta specialtribunaler. Vi vill inte ha en tribunal för trafikolyckor, en för internationella avtal och en för sjörätt etc. Dessa frågor skulle fortsätta att vara ett normalt verksamhetsfält för domstolen i Luxemburg, och kommissionen skulle sannerligen inte vilja se speciella ordningar för normala rättsfall.

Talmannen


Luis Berenguer Fuster
Fråga nr 45 från (H-0879/00):
Angående: Domstolar för gemenskapsvarumärken i medlemsstaterna I artikel 91 i förordning 40/94/EG om gemenskapsvarumärken föreskrivs det att medlemsstaterna skall utse minst en domstol som skall avgöra privata tvister gällande gemenskapsvarumärken. Vissa länder har skapat dessa domstolar, bland andra Spanien som nu möter ytterligare ett problem eftersom det föreskrivs i förordningen att det är den spanska domstolen som skall avgöra konflikter som uppstår mellan två företag utanför gemenskapen.
Vilka åtgärder tänker kommissionen vidta för att se till att de medlemsstater som ännu inte gjort det utser domstolar för gemenskapsvarumärken?

Bolkestein
. (NL) Berenguer Fusters fråga handlar om varumärken. Kommissionen har förståelse för det tillstånd som Berenguer Fuster beskriver. Det handlar om en situation som inte endast råder i Spanien, utan också i andra medlemsstater som exempelvis Frankrike, Luxemburg, Italien och Grekland. Därför har kommissionen tagit kontakt med berörda medlemsstater innan anmodan skickades ut. De kontakterna har varit framgångsrika såtillvida att ytterligare tre medlemsstater under det gångna året har överlämnat sina listor med förstainstansdomstol och andrainstansdomstol för gemenskapsvarumärket till kommissionen. Men vi anser ändå att situationen, som visserligen har förbättrats men som fortfarande är otillfredsställande, inte kan fortgå. Kommissionen kommer således att vidta alla de åtgärder som den anser vara nödvändiga.
Artikel 91.5 i förordningen om gemenskapsvarumärken fastställer att så länge en medlemsstat inte har meddelat kommissionen vilka förstainstansdomstolar och andrainstansdomstolar som är behöriga måste varje process inledas vid den rättsliga instans i den medlemsstat som har absolut eller relativ befogenhet. För att undvika att den här tillfälliga situationen får en permanent karaktär, påminde kommissionen i ett brev av den 13 juli 1999, 13 juli förra året, de berörda medlemsstaterna om deras förpliktelse att anvisa domstolar för gemenskapsvarumärket. Sedan dess har de länderna ännu inte meddelat kommissionen vilka steg de har vidtagit. Med tanke på att kommissionen av den anledningen inte har någon som helst information som kan ligga till grund för slutsatsen att dessa medlemsstater har vidtagit nödvändiga åtgärder, har den nyligen skickat en skriftlig anmodan till dessa länder. Om medlemsstaterna inte reagerar på denna anmodan eller inkommer med ett otillfredsställande svar kan kommissionen i enlighet med artikel 226 i fördraget inleda ett fördragsbrottsförfarande för att de inte efterlever gemenskapslagstiftningen.

Berenguer Fuster
Herr kommissionär! Ni säger att ni kommer att vidta nödvändiga åtgärder, bland annat att vidta rättsliga åtgärder.
Jag känner mig särskilt tvingad att nämna problemet i Spanien. Och inte bara på grund av uppenbara nationalitetsskäl och oro, utan också av ett extra skäl: i artikel 92 i förordningen om gemenskapsvarumärken slås fast att en viss ytterligare behörighet hör till de spanska domstolarna, skapade inom gemenskapsramen, när det gäller tvister mellan två företag som inte har någon öppen etablering på unionens område.
Som kommissionären sade är Spanien ett av de länder som inte uppfyller förordningen, trots att huvudkontoret för gemenskapsvarumärken ligger där, vilket verkligen är signifikativt. Sedan november 1996 har Spanien försummat att uppfylla denna skyldighet.
Jag tror att kommissionens snart har tappat tålamodet och om ni skall vidta rättsliga åtgärder så gör det nu.

Bolkestein
. (EN) Jag kan bara hålla med ledamoten som har ställt frågan till mig om att det verkligen får räcka nu. Jag tackar herr Berenguer Fuster för att han framställer en så stark begäran till kommissionen. Jag ser det som en sporre för att förnya våra åtgärder och se till att Spanien gör vad landet bör göra så snart som möjligt.

Talmannen


Antonios Trakatellis
Fråga nr 46 från (H-0875/00):
Angående: Tunnelbana i Thessaloniki Tunnelbanan i Thessaloniki, ett infrastrukturprojekt som skall främja en hållbar utveckling av staden, finns sedan långt över åtta år tillbaka tyvärr endast på papperet inom den andra gemenskapsstödramen, hos lokaltidningarna och hos ministern för miljö, fysisk planering och offentliga arbeten. Kommissionens svar på mina föregående frågor från februari 2000 (H-0011/00, H-0066/00, H-0513/00 och H-0566/00) är undvikande och visar prov på gemenskapens byråkratiska förhalningspolitik. Detta ger bilden av dålig förvaltning och en tydlig svaghet inom kommissionen att snabbt och effektivt undersöka klagomål om överträdelse av gemenskapsbestämmelserna i samband med genomförande av kontraktet för projektet.
Hur många år har kommissionen för avsikt att överväga vilka åtgärder den skall vidta som svar på klagomålen och vilka kommer följderna av att beslutsfattandet skjuts upp att bli? På vilket stadium befinner sig frågan idag och vilka åtgärder har kommissionen för avsikt att vidta om det skulle bekräftas att gemenskapslagstiftningen har överträtts? Kan projektet fortlöpa genom medfinansiering från gemenskapen genom den andra gemenskapsstödramen och Europeiska investeringsbanken eller finns det något hinder för detta? Har några anslag beviljats inom ramen för den tredje gemenskapsstödramen för att projektet skall kunna genomföras?

Bolkestein
. (NL) Kommissionen kan meddela den ärade parlamentsledamoten att ett klagomål ännu väntar på ett avgörande i fråga om tunnelbaneprojektet i Thessaloniki. Klaganden hävdar att det är fråga om kränkningar av gemenskapsbestämmelser i fråga om statligt stöd och offentliga upphandlingar. Som den ärade ledamoten av er kammare vet, inverkar ingivandet av ett klagomål i sig inte på projektets framåtskridande. Kommissionen är av den åsikten att frågor rörande förseningar i samband med projektets genomförande måste ställas till de behöriga grekiska myndigheterna.
När det gäller de aspekter av ärendet som avser bestämmelserna i fråga om offentliga upphandlingar, har kommissionens tjänstemän redogjort för sin bedömning i ett brev till klaganden, ett brev som kommer att skickas under de närmaste dagarna. Av den anledningen har vi för närvarande inte möjlighet att bistå den ärade parlamentsledamoten med den information han begär. Kommissionen bedömer också huruvida det är möjligt att förena finansieringen av projektet med fördragets bestämmelser på området för statligt stöd och har ännu inte fattat något beslut i den frågan. Den grekiska regeringen tycks ännu inte ha nått fram till någon överenskommelse med koncessionsinnehavaren om alla villkor rörande finansieringen av projektet. Kommissionen har hittills inte mottagit någon anmälan på grundval av artikel 88.3 i fördraget. Följaktligen har kommissionen inte möjlighet att undersöka alla fakta i ärendet och fatta ett definitivt beslut i vilket den ger sin bedömning av situationen.
Kommissionen vill rent allmänt påpeka för den ärade ledamoten av er kammare att undersökningen av ett så pass komplicerat klagomål måste ske med största noggrannhet. Därför följer kommissionen ärendet noga inom den ram för förfaranden som de relevanta bestämmelserna i fördraget och den indirekta lagstiftningen tillhandahåller. Beträffande den egentliga finansieringen av projektet kan kommissionen meddela den ärade ledamoten av denna kammare att gemenskapen redan har finansierat förberedelsearbeten till projektet för 5,8 miljoner euro inom den andra ramen för gemenskapens stöd, Europeiska regionala utvecklingsfonden (ERUF). Ansökan om kostnadsfinansiering finns med i det operativa program som de grekiska myndigheterna föreslagit, kallat trafik, hamnar, stadsutveckling, som har lagts fram till kommissionen inom ramen för gemenskapens stöd 2000-2006. Förslaget väntas få kommissionens godkännande i början av 2001, alltså inom kort. Därvid beslutas att ERUF kan gå in som medfinansiär till tunnelbaneprojektet i Thessaloniki med ett belopp på maximalt 122 miljoner euro, medan det nationella statsbidraget kommer att uppgå till ungefär 122 miljoner och koncessionsinnehavaren måste bidra med 413 miljoner euro.

Trakatellis
Herr kommissionär! Jag måste erkänna att ni inte har informerat mig eller snarare att ni inte har sagt något nytt som jag inte redan visste eftersom ni sedan ett år tillbaka har detta klagomål hos kommissionen. På den föregående frågan svarade ni att det är Spaniens fel och att ni skall göra det som ni måste göra, men nu är det ert fel. Detta beror på att ni sedan ett år tillbaka har detta klagomål hos er utan att fatta beslut. Resultatet av detta är att Europiska investeringsbanken med denna ovisshet som råder naturligtvis inte beviljar något lån, och jag förstår inte hur ni skall kunna låta projektet ingå i den tredje gemenskapsstödramen om ni inte fattar beslut i frågan.
Anmärkningsvärt är att Europeiska ombudsmannen svarade mig och uttryckligen sade att han skall svara på sina egna klagomål under den här månaden. Jag vill ha svar av er med en konkret tidsplan och jag vill att ni talar om för mig hur ni uppfattar Europeiska investeringsbanken, om dess vägran att för närvarande finansiera projektet beror på att det just nu är ett ärende hos kommissionen och att även detta klagomål finns vilket ni inte har utrett.

Bolkestein
. (NL) Jag vill meddela herr Trakatellis följande. Som kommissionen redan har förklarat, och som jag förmodar att herr Trakatellis vet, är det ett utomordentligt invecklat ärende, och de påstådda kränkningarna av gemenskapsrätten är otydliga. Dessutom kan de aspekter av saken som rör statsstödet inte undersökas av kommissionen innan det finansiella paket som följer med avtalet har fått sin slutgiltiga form. I det sammanhanget vill jag också påpeka att klaganden från och med det ögonblick då koncessionsavtalet kungjordes i Grekland har tagit åtta månader på sig för att bilda sig en egen uppfattning och lämna in sitt klagomål till kommissionen. Jag tror med andra ord inte att kommissionen kan beskyllas för att den gör sig skyldig till någon form av försumlighet. Kommissionen utför sitt arbete så snabbt och så noggrant som möjligt. Jag önskar att jag kunde övertyga Trakatellis om detta.

Talmannen


Jonas Sjöstedt
Fråga nr 47 från (H-0877/00):
Angående: Den fria rörligheten av varor vs. strejkrätten Jag vill ställa en följdfråga med anledning av svaret från kommissionen på min fråga P-3079/00. I svaret anger kommissionen att strejkrätten skall respekteras i enlighet med förordning (EG) 2679/98. Samtidigt säger man sig vilja ingripa mot hinder i den fria rörligheten oavsett om det uppstår en facklig konflikt eller ej. I detta ligger en uppenbar självmotsägelse. Motsägelsen kan göras tydlig genom följande hypotetiska exempel:
Vid en legal facklig konflikt i svenska hamnar stoppas lastning och lossning efter att hamnarna förklarats i blockad av de fackliga organisationerna. Skulle det då vara en situation där kommissionen måste beordra medlemsstatens regering att ingripa för att se till att den inre marknadens fria rörlighet av varor ej upphör? Hur länge får strejken pågå innan den hotar den fria rörligheten? Hur långt skall medlemsstaten gå i kraftåtgärder för att upprätta den fria rörligheten igen? Skall medlemsstaten genom lagstiftning tvinga arbetsmarknadens parter att anta ett av regeringen tvångsmedlat avtal?

Bolkestein
. (NL) Det förra svaret som kommissionen gav på fråga P-3079/00 har måhända feltolkats. Därför skulle jag för kommissionens räkning vilja rikta följande meddelande till herr Sjöstedt. Alla medlemsstater är bundna till förordning 2679/98, i vilken det tydligt framgår att förordningen inte får tolkas på så sätt att den på något sätt inkräktar på utövandet av de grundläggande rättigheter som har erkänts i medlemsstaterna, inbegripet strejkrätten eller strejkfriheten. Kommissionen hyllar självfallet den här principen. Ändå måste medlemsstaterna enligt samma förordning vidta alla de nödvändiga och proportionella åtgärder som krävs för att så snabbt som möjligt återställa den fria rörligheten för varor i landet, för att förekomma allvarliga störningar av den fria rörligheten för varor när ett hinder såsom det definieras i förordningen föreligger inom ramen för en strejk eller liknande åtgärd.
Vidare måste medlemsstaterna underrätta kommissionen om varje hinder som förekommer inom deras gränser och om de åtgärder som medlemsstaterna har vidtagit.
Jag skulle gärna vilja fästa uppmärksamhet vid det faktum att medlemsstaterna själva måste avgöra vad som är en laglig strejk enligt deras lagstiftning. Jag skulle vilja understryka att medlemsstaterna har den exklusiva befogenheten att avgöra om, när och i vilken utsträckning åtgärder är nödvändiga och proportionella för att skapa gynnsamma förutsättningar för den fria rörligheten för varor i landet. Det framgår tydligt av skäl 6 i förordningen.
De principer som jag här har skisserat är tillämpliga på alla de frågor som Sjöstedt har ställt.

Sjöstedt
Tack för svaret, herr kommissionär. Det var ett bra klargörande till det svar jag har fått tidigare. Jag uppfattar det som att kommissionen garanterar att den varken vill eller kan ingripa mot legala fackliga konflikter, även om de begränsar den fria rörligheten. Om så är fallet, tackar jag för det.

Bolkestein
. (NL) Jag kan endast upprepa vad jag precis har sagt. Det är upp till medlemsstaten att avgöra när en strejk är laglig. Om det föreligger ett fysiskt hinder för ett handelsflöde så förväntar sig kommissionen, efter att ha anfört besvär till den medlemsstaten, att den meddelar vilka åtgärder som har vidtagits för att avlägsna hindret. Det innebär alltså att kommissionen endast kommer att använda de rättsliga medel som står till dess förfogande i den bemärkelse som avses i förordningen. Vilka rättsliga medel som i övrigt tas i bruk på medlemsstatens territorium är upp till invånarna och de ekonomiska aktörerna själva.

Talmannen


Alexandros Alavanos vilken har övertagits av Theonas
Fråga nr 48 från (H-0880/00):
Angående: Examina från engelska universitet med förgreningar i Grekland och direktiv 89/48/EEG I svaret på min fråga E-3159/00 begränsar sig kommissionen till examina som, inom ramen för avtal med grekiska centra för fria studier, utfärdas av franska universitet till studeranden som följer kurser i Grekland de första åren och vanligtvis fortsätter vid ett utländskt universitet det sista året där de också erhåller sin examen. Det är emellertid känt att de flesta av dessa grekiska centras avtal har ingåtts med engelska universitet. Är examina från engelska universitet giltiga som utfärdats på grundval av ett sådant här avtal? Skall de erkännas i Grekland i enlighet med direktiv 89/48/EEG? Om så är fallet, inom vilka ämne och har de motsvarande giltighet i Europeiska unionens övriga länder?

Bolkestein
. (NL) Kommissionens svar på Alavanos skriftliga fråga gäller uteslutande examina som har utfärdats av franska universitet inom ramen för franchiseavtal, eftersom de frågor som ställdes framför allt rörde dessa fall. I fråga om examina som utfärdats av brittiska universitet inom ramen för ett franchiseavtal med ett grekiskt center, fastställs dess giltighet i enlighet med de bestämmelser som finns i den medlemsstat där det universitet som har slutit avtalet har sitt säte. I det här fallet är det Förenade kungariket. Utfärdandet av en examen i den här formen strider inte mot lagstiftningen i Förenade kungariket och kan således betraktas som giltigt. Det rör sig i det fallet om en brittisk examen.
Direktiv 89/48/EEG rör examina som avslutning på en yrkesutbildning omfattande minst tre år efter gymnasiet. Examina på en lägre nivå faller under direktiv 92/51/EEG, och de direktiv som jag nyss nämnde är tillämpliga oavsett om examen har utfärdats efter avslutade studier vid själva universitetet eller vid ett centrum som har slutit ett franchiseavtal med nämnda universitet. Direktiven är tillämpliga på de yrken som inte faller under ett särskilt direktiv.
De principer som jag här har redogjort för tillämpas likadant för alla medlemsstater eller i alla medlemsstater i Europeiska unionen.

Theonas
Jag skulle vilja tacka kommissionären för hans försök att ge ett svar, men jag skulle vilja betona att för närvarande ställs de studerande i Grekland inför följande förvirrade situation: Dessa centra för fria studier hävdar visserligen att de enligt direktiv 89/48/EEG kan utfärda examina vilka kan erkännas om dessa studier fullföljs i Storbritannien, medan å andra sidan de grekiska myndigheterna och de behöriga organen vägrar erkänna sådana examina som härrör från studier som fullföljts i Storbritannien. Just nu förstår jag i viss mån att Europeiska kommissionen tvår sina händer som Pontius Pilatus. Frågan är vart dessa studerande bör vända sig för att få klarhet i frågan om den rätt till resultat de har då de deltar i dessa kurser och fullföljer dem i Storbritannien.

Bolkestein
. (EN) Herr talman! Låt mig först av allt säga att kommissionen inte har någon önskan att spela Pontius Pilatus roll, särskilt inte med tanke på följderna av vad Pontius Pilatus gjorde, så jag hoppas att den ärade parlamentsledamoten förlåter mig för att jag säger att kommissionen önskar spela en annan roll på hela det här området.
Vad själva frågan beträffar, är det faktiskt ganska enkelt. Ett franskt universitet och ett brittiskt universitet har slutit ett avtal med en utbildningsanstalt i Grekland, och studenter från Frankrike, Storbritannien eller något annat land studerar på dessa institutioner i Grekland. De genomför sina prov där, under övervakning av det franska eller brittiska universitetet, och de examina som så småningom beviljas är brittiska och franska examina. Om studenten på den anstalten, kanske en grekisk student, sedan inte får sitt diplom eller sin examen godkänd i Grekland, är jag rädd för att det inte finns något annat alternativ för honom än att vända sig till de grekiska myndigheterna och säga att han har tilldelats en fransk eller en brittisk examen en bonne et due forme, som det franska uttrycket lyder. Han bör därför vända sig till de myndigheterna för att avhjälpa problemet. Jag är rädd för att kommissionen inte kan göra någonting i det avseendet, men den kommer naturligtvis att följa sådana fall med mycket stort intresse.

Talmannen


Eija-Riitta Anneli Korhola
Fråga nr 49 från (H-0912/00):
Angående: Kvarkentrafiken (Vasa, Finland - Umeå, Sverige) Båttrafiken över Kvarken i Bottniska viken håller på att avvecklas till följd av att den blivit olönsam när rederierna inte längre kan sälja skattefritt. Med tanke på det mångsidiga umgänget mellan regionerna är detta till stor skada och jag kan inte tänka mig mer än tre sätt att avhjälpa problematiken:
att det utverkas stöd från EU till upprätthållandet av ett olönsamt kommunikationsnät inom regionen,
att det byggs en bro över (eller tunnel under) Kvarken på något lämpligt ställe,
att ön Replot utanför Vasa utropas till ett självständigt kungarike, så att rederierna kan ta vägen över detta kungarikes territorium och fortsätta sälja skattefritt.
I det sistnämnda fallet kunde Vasa stad, som äger området, för all del nöja sig med att bara arrendera ut ön till kungarikets förfogande och rentav uppställa vissa villkor för användningen av området, bl. a. förbjuda att det gjordes till ett skatteparadis. Som kung kunde för en övergångsperiod rentav väljas någon av parlamentets mest välmeriterade ledamöter från Finland.
Allvarligt talat: vilken är kommissionens syn på hur detta kommunikationsproblem som berör så många människor kunde lösas?

Bolkestein
. (EN) Kommissionen inser att Kvarkenregionen och i synnerhet färjetrafiken mellan Vasa i Finland och Umeå i Sverige kan ha påverkats av rådets beslut att avskaffa den skattefria försäljningen för resenärer inom gemenskapen. Såsom har påpekats vid tidigare tillfällen, finns det flera instrument på EU-nivå för att angripa specifika problem som skulle kunna uppstå. Det är emellertid upp till medlemsstaterna att identifiera det eventuella åtgärdsbehovet och att fastställa sina prioriteringar för användningen av sådana instrument. För perioden 2000 till 2006 har Finland och Sverige i samarbete med Norge lämnat in ett programförslag inom ramen för gemenskapens Interreg-initiativ för området Kvarken-Mittskandia. Förslaget behandlas för närvarande av kommissionens avdelningar. Det omfattar åtgärder för att undersöka infrastruktur och kommunikationer över Kvarken och även mellan Sverige och Norge, och man räknar med att det kommer att godkännas under de kommande veckorna, vilket skulle göra det möjligt att lämna in förslag tidigt nästa år. Jag kan i detta skede inte bedöma konsekvenserna av programmet, som ännu återstår att få på plats.

Korhola
Herr talman, ärade kommissionär! Tack för ett hoppingivande svar. Man letar som bäst efter andra lönsammare fartyg och transportföretag i stället för dem som nu slutar, med avsikten att förena person- och frakttrafiken. Kan ni föreställa er att man, inom ramarna för detta Interreg-program som ni nämnde, kan understödja just sådana projekt med vilka man skulle få denna fartygstrafik att fungera? Detta projekt skulle ju få tydliga sysselsättningseffekter. Till exempel har Vasa stad, som jag nämnde här, under de två senaste åren förlorat 550 arbetsplatser uttryckligen inom turistbranschen kanske just på grund av att den skattefria försäljningen upphör.

Bolkestein
. (EN) Herr talman! Som jag sade för en liten stund sedan, kan jag för närvarande inte säga vilken utgången kommer att bli av kommissionens överläggningar om de förslag som har lämnats in av Finland och Sverige. Vad som är klart är att framtida åtgärder kommer att omfatta en undersökning av infrastrukturen över Bottniska vikens farvatten, och jag är därför övertygad om att vederbörlig hänsyn kommer att tas till färjelinjernas situation. För att övergå till den ärade ledamotens fråga om Interreg-programmet, är jag rädd för att jag för närvarande inte kan ge ett riktigt svar, inte bara på grund av att Interreg-programmens verksamheter inte ingår i min portfölj, utan främst på grund av att det ännu inte har gjorts en exakt analys av förslaget. Jag är emellertid säker på att jag för min kollega Michel Barniers räkning kan säga att de fakta som har nämnts av den ärade ledamoten kommer att beaktas på ett vederbörligt sätt när förslaget analyseras.

Sjöstedt
Jag tackar kommissionären för det ganska hoppingivande svaret att Interreg-medel skulle kunna användas.
När denna färjetrafik avvecklas vid nyår kommer det att få mycket allvarliga ekonomiska och även mänskliga konsekvenser för de två regionerna, Västerbotten och Österbotten. Det är en direkt följd av beslutet att avskaffa tax-free.
Detta kan också ses som en konkurrensfråga, eftersom man kan fortsätta att sälja tax-free i södra delen av Östersjön på linjen mellan Stockholm och Helsingfors, medan man inte får sälja på linjen mellan Umeå och Vasa. Hur stämmer egentligen detta överens med unionens konkurrenspolitik? Skulle det inte vara möjligt att utsträcka undantaget gällande tax-free-försäljningen till hela Östersjön?

Bolkestein
. (EN) Herr talman! Situationen är följande, om jag får gå direkt in på frågan: Om en färja som kommer från och går till en medlemsstat, till exempel Finland, gör ett mellanstopp i ett tredje land eller på ett tredje territorium - i det här fallet Åland - där passagerarna har möjlighet att gå i land och göra inköp, skulle det vara möjligt att ha skatt- och tullfri försäljning ombord. När fartyget återvänder till en gemenskapshamn, gäller tullbestämmelser, inklusive vederbörliga kontroller, vilket innebär att passagerarna får importera punktskattepliktiga varor skatt- och tullfritt upp till de gränser som fastställs i de tullbestämmelser som reglerar passagerarnas ransoner.

Talmannen
Då frågestunden med frågor till kommissionen är över, kommer frågorna nr 50 till 86 att besvaras skriftligt.
Jag förklarar härmed frågestunden avslutad.
(Sammanträdet avbröts kl. 19.20 och återupptogs kl. 21.00.)

Europeiskt digitalt innehåll
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0390/2000) av Gill för utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi om förslaget till rådets beslut om antagande av ett flerårigt gemenskapsprogram för stimulans av utvecklingen och utnyttjandet av europeiskt digitalt innehåll i de globala näten samt för främjande av den språkliga mångfalden i informationssamhället (KOM(2000) 323 - C5-0462/2000 - 2000/0128(CNS)).

Gill
Herr talman! Jag välkomnar detta initiativ från kommissionen. Förslaget speglar Lissabonmötets mål genom att det siktar på att stimulera utvecklingen och utnyttjandet av digitalt innehåll. Tack vare att det gör det, är jag övertygad om att Europas ställning i den kunskapsbaserade globala ekonomin kommer att befästas.
På grund av sektorns snabbföränderliga natur, måste EU vidta omedelbara och konkreta åtgärder, eftersom de nya kommunikationsteknikerna redan genererar en efterfrågan på innehåll, produkter och tjänster, liksom de har en betydande social inverkan. Om vi inte agerar och angriper de barriärer som undergräver den europeiska industrins potential, kommer de europeiska medborgarna att betala priset inte bara i form av en långsammare ekonomisk tillväxt och färre arbetstillfällen, utan även i form av ett minskat kulturellt och socialt inflytande.
Om jag helt kort får säga vad som är viktigt i mitt betänkande och vad jag tror är nyckelprioriteringen för parlamentet, är det frågan om språklig mångfald. Vi i Europa halkar efter USA på grund av att EU-marknaden för närvarande är splittrad som ett resultat av språklig och kulturell mångfald. Vad vi måste göra är att rätta till den rådande situationen genom att stödja och uppmuntra flerspråkigt innehåll, då detta är absolut avgörande för den europeiska innehållsindustrins framgång. Flerspråkigt innehåll bör överallt där det är möjligt införlivas på den elektroniska kommunikationens fosterstadium. Som en följd därav kommer de europeiska företagens marknadsställning av stärkas, och det kommer också att visa sig vara mindre kostsamt för dem. Det är anledningen till att jag föreslår det budgetbelopp som är öronmärkt för denna sektor. Vi måste, enligt min åsikt, anlägga ett allomfattande synsätt på språken och förbinda oss att avsätta mer resurser på detta område, just för att europeiska små och medelstora företag avråds från att starta webbplatser på olika språk på grund av den betungande kostad som de åsamkar sig.
Jag kan inte nog betona vikten av att anpassa vårt innehåll. Genom att se till att det sprids till vartenda hörn av EU, garanterar vi vårt mål på ett fullständigt integrerat och funktionellt informationssamhälle. Det bör inte vara nödvändigt att behärska det engelska språket för att få tillgång till intressant innehåll på Internet. Förekomsten av innehåll på olika språk kommer att främja medborgarnas lika tillträde till informationssamhället och följaktligen förhindra att en " informationsunderklass" skapas.
För det andra anser jag att det ursprungliga förslaget på fem år är alldeles för lång tid och att tidsrymden bör kortas ned till fyra år, särskilt med tanke på att e-innehållssektorn utvecklas mycket snabbt. Det är därför nödvändigt att förkorta programmets tillämpningsperiod, vilket gör att programmet kan få mycket större effekt, tack vare att mer pengar skjuts till under en kortare tidsrymd. Vidare uppmanar jag kommissionen att tänka ut effektivare och snabbare genomförandeförfaranden när det gäller att begära in förslag.
När jag ändrar prioriteringar från information från den offentliga sektorn till flerspråkigt innehåll, är min avsikt inte att minska betydelsen av information från den offentliga sektorn. Mitt resonemang är att jag tror att det finns en större potential för offentliga/privata partnerskap, eftersom det finns ett enormt kommersiellt värde på marknaden som bör utnyttjas, både i företagens och medborgarnas intresse. Vad viktigare är, är att vi även måste lösa frågorna om upphovsrätt och immaterialrätt. Dessa frågor måste tas upp, så att allt parter är fullt medvetna om konsekvenserna.
Ett annat nyckelområde som parlamentet är ivrigt att utveckla vidare är hur vi ger ytterligare stöd till skapandet av bättre marknadsförutsättningar, samtidigt som vi inser att sektorn under de senaste månaderna har upplevt en särskilt instabil period. Det är nödvändigt att vi skapar intresse för de potentiella vinster och möjligheter som är förknippade med investeringar i företag som ägnar sig åt språklig mångfald och utnyttjande av information från den offentliga sektorn. Bristen på finansiering för företag som vill verka i sektorn för digitalt innehåll måste undanröjas. Det problem som oroar mig mest är att små företag inte alltid kan erbjuda investerarna tillräckliga garantier och dokumenterade företagsmeriter. Om vi skulle kunna använda de sakkunskaper som redan finns tillgängliga i form av affärserfarenhet genom att uppmuntra inrättandet av en rådgivningsverksamhet, genom vilken framgångsrika affärsmänniskor skulle presentera nya aktörer för de finansieringskällor som finns tillgängliga, skulle vi emellertid kunna ge européerna i affärslivet det försprång som de behöver.
Det är nu upp till oss att inte kasta bort det här tillfället. Eftersom amerikanerna ännu inte är utom synhåll, kan Europa anta utmaningen genom att rikta in sig på denna sektor: Låt oss inte glömma bort den potential till skapande av arbetstillfällen och ekonomisk tillväxt som finns i en så stor och dynamisk sektor förutsatt att vi skapar den rätta miljön för tillväxt.

Fraisse
Herr talman, kära kolleger! Under dessa två minuter vill jag först helt kort insistera på det faktum att programmet e-content kommer - låt oss inte glömma det - efter Europeiska rådets möten i Lissabon och Feira. Slutsatserna från dessa toppmöten beträffande eEuropa var bl.a. att den numera nya ekonomin skall grundas på kunskap som främjar integration och överbrygger den digitala klyftan.
När vi skall utforma programmet e-content skulle jag också vilja att vi kommer ihåg att det inte endast handlar om information, utan om kunskap, och en kunskap som främjar integration och förhindrar en klyfta. Därför har jag lagt fram ett stort antal ändringsförslag för att framhålla betydelsen av allas tillgång. Självklart skall informationen vara tillgänglig för företag, som man säger, men den skall också vara tillgänglig för alla. Min önskan är således att vi betonar den demokratiska aspekt som e-content, som det digitala innehållet kan få.
I andra hand vill jag påpeka för kommissionen att den inte har velat definiera termen " digitalt innehåll" , och att det är något som besvärar och oroar mig mycket. Jag skulle vilja veta vad som kommer att ligga i ordet " innehåll" . Om vi endast avser det innehåll som är värdefullt för företag, framför allt väder och geografi, vilket självklart är mycket önskvärt, får vi inte glömma att när det gäller det innehåll som riktar sig till medborgarna är det mycket mer komplicerat än att endast ta den information som företagen har nytta av. Medborgarna är berörda eftersom innehållet av kultur, utbildning, nöjen och turism, och allt vad det kan vara, är minst lika viktigt. Jag önskar därför att vi i programmets tillämpning kräver en definition av vad digitalt innehåll kan vara.
Vi måste faktiskt vara måna om alla. Och det innebär att det digitala innehållet är en möjlighet för alla dem som inte har haft tillgång till skolundervisning, antingen inte alls eller för att de är handikappade. Min önskan är att det digitala innehållet möjliggör ett bättre förhållningssätt.
För att avsluta: varför avstå från digitalt innehåll? Den kulturella och språkliga mångfalden gynnas av det ekonomiska projektet e-content och det gläder mig att vi kommer att kunna stödja den språkliga mångfalden tack vare det digitala innehållet.

Fourtou
. (FR) Jag vill tacka Fraisse och Gill för deras utmärkta betänkande och deras bidrag till en konkretisering av detta handlingsprogram.
För att lyckas med en ambitiös utveckling av det europeiska programmet e-content, måste de planerade förfarandena förenklas och tryggas. Utskottet för rättsliga frågor har granskat frågan utifrån två enskilda punkter i betänkandet: å ena sidan allmänhetens tillgång till och kommersiellt utnyttjande av information från den offentliga sektorn, och å andra sidan handeln med immateriella rättigheter.
Informationen från den offentliga sektorn spelar en viktig roll för medborgarnas delaktighet och uttrycket för deras fri- och rättigheter, men den utgör även en potentiellt viktig resurs för den europeiska informationsmarknaden. Att denna information används såväl offentligt som privat motiverar bestämmelser på gemenskapsnivå, som skall respektera offentliga myndigheters speciella förpliktelser samt, självklart, sekretesskyddet för personuppgifter.
Kostnaden bör inte vara ett filter för tillgång till information, som även bör komma kommersiella leverantörer till godo. Man måste därför definiera en gemensam bas för fakturering och en gemensam rättslig ram, vilket innebär att man faktiskt måste definiera informationens karaktär, och om den kan skyddas av upphovsrätten eller inte.
Syftet med handeln med immateriella rättigheter är att medge förverkligandet av ett digitalt innehåll genom att knyta samman flera format: video, musik, text, genom att administrera betalningen av avgifterna med hjälp av en enhetlig europeisk struktur. Målet är att stimulera skapandet av ett digitalt innehåll och samtidigt skydda immateriella rättigheter, med respekt för såväl konsumenter med laglig tillgång till innehållet som för rättsinnehavarna.
De åtgärder som vidtas bör innefatta hänsyn till den framtida rättsliga ramen, en ram som för närvarande diskuteras och som framför allt syftar till att fastställa rättsinnehavarnas exklusiva rättigheter online.

Seppänen
. (FI) Herr talman! Typiskt för den digitala innehållsindustrin är den ökande informationsmängden. I innehållsindustrin är information kunskapens råmaterial och dessutom utnyttjar multimedia till fullo möjligheterna inom underhållnings- och förströelseindustrin för att öka produktionen av innehåll. Förmedlingen av digital information saknar gränser av tidigare slag. Det digitala innehållet, som innebär mera kvantitet än kvalitet, likriktar och stympar den kulturella och sociala variationen. Av innehållet på Internet är 70 procent på engelska, men Europas utmaning är ett större utnyttjande av den språkliga rikedomen. Fastän de språkliga skillnaderna kan tänkas förorsaka extra kostnader, är flerspråkiga innehåll en viktig förutsättning för demokrati inom EU. För att övervinna problemen behöver man en språkindustri som koncentrerar sig på språkligt skräddararbete och gör den språkliga infrastrukturen i de digitala innehållen mångsidigare. Samtidigt behövs lokalisering av innehållsproduktionen, vilket innebär en anpassning av produkterna efter språkliga och kulturella behov samt konsumenternas tycke och smak.
I innehållsindustrin kan det hända att den kvantitativa maximeringen sker på bekostnad av det kulturellt och socialt sett värdefulla språkliga innehållet. Därför måste målsättningen med de offentliga stödåtgärderna till förmån för innehållsindustrin inom EU även vara att uppnå en hög bildningsnivå och mångsidig kultur. Nuförtiden räcker det inte med att människor kan läsa, den nya mediala läskunnigheten är under det nya årtusendet faktiskt lika viktig som den traditionella läs- och skrivkunnigheten. Vi har i budgetutskottet fäst uppmärksamheten vid betydelsen av utnyttjandet av innehållsproduktion och offentlig information och vi har ansett att de för ändamålet reserverade budgetmedlen är synnerligen små. Vi ser trots allt detta som en god början. Samtidigt tackar vi fru Gill för hennes aktivitet och energi vid den innehållsmässiga utformningen av parlamentets ståndpunkt.

Rübig
Kommissionär Liikanen! År 2003 kommer vi inte att kunna tillsätta de förmodade 1,7 miljoner arbetstillfällena i Europeiska unionen i information society och jag anser att det med tanke på det är nödvändigt att vi i synnerhet tar oss an frågan om digitalt innehåll. Vi kommer att investera många miljarder euro i nätinfrastruktur, vi kommer år 2003 förmodligen att ha mer än en miljard mobiltelefoner i hela världen och 85 procent av Europas befolkning beräknas då kunna surfa på Internet.
De belopp som investeras i detta är naturligtvis inte jämförbara med beloppen på mjukvaruområdet, beloppen för det digitala innehållet. Här uppstår således en enorm lucka som vi snarast måste fylla, eftersom inte arbetstillfällen skapas bara genom att vi upprättar nätverk, hur vi sammankopplar dem och hur vi utvecklar mjukvaror, utan då kommer vi även att behöva det digitala innehållet.
Vad skall vi göra för att främja detta? För det första - och det vill jag tacka Seppänen för - har vi i budgetutskottet företrätt samma uppfattning som här i plenum i dag och i utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi, nämligen att vi måste höja medlen till digitalt innehåll rejält. Europeiska folkpartiets grupp och Europademokrater kommer här att ta fasta på förslagen - och det tackar jag Gill för -, även vi kommer att rösta för ett höjt bidrag och jag hoppas att denna överenskommelse med Europeiska liberala, demokratiska och reformistiska partiets grupp och andra grupper skall hålla, att vi verkligen kommer att kämpa för det, att dessa budgetposter verkligen kommer att utökas, så som vi har föreslagit.
Den andra frågan som jag tycker är lika viktig är att vi tänker på de små och medelstora företagen, att vi tänker på de nystartade företagen. Jag tror att många av dem som utexamineras från universitet och skolor och de som kommer från olika företag är fullt kapabla att grunda nya företag på detta område, att det är ett område som öppnar nya dörrar för oss och slutligen även det gränsöverskridande samarbetet med kandidatländerna, för i de länder där det redan finns gott om experter, där är utbildningen tämligen bra. Vi bör sträcka ut en hand mot dem och utveckla gemensamma idéer med kandidatländerna.
Vi står även inför ett enormt problem i och med omvandlingen av analogt innehåll till digitalt innehåll. Vi måste kraftigt stödja övergången från analogt till digitalt. Här måste vi definitivt erbjuda vårt stöd, vi måste utveckla yrkesprofiler på utbildningsområdet, vi måste driva learning entertainment vidare och vi måste försöka erbjuda strukturer på hälsoområdet som garanterar vår hälsa tills vi når en hög ålder.

Zorba
Herr talman! Jag skulle vilja gratulera fru Gill till hennes betänkande. Om vi vill att Europa skall bli ett kunskapssamhälle är programmet för europeiskt digitalt innehåll en central referenspunkt och en grund utifrån vilken ett koncept kan utformas för detta kunskaps- och informationssamhälle som vi står i begrepp att planera. Det handlar inte om önskemål eller futurologi. Det är för övrigt därför som programmet för europeiskt digitalt innehåll i dag utgör ett begärets dunkla mål för många friare. Konflikten mellan å ena sidan utskottet för industrifrågor och å andra sidan utskottet för kultur om konceptet i det här betänkandet vittnar om sanningen i detta.
Varför inträffar detta? Är det kanske en formell konflikt mellan behörigheter? I viss grad är det naturligtvis så, i botten finns dock kärnan av ett allvarligt problem. Problemet består enligt min uppfattning av en underliggande konflikt. Å ena sidan har vi innehållet och dess traditionella producenter vilka har ambitionen att hålla jämna steg med den digitala åldern utan att innehållet skall förlora när det gäller innebörd och självständighet, d.v.s. utan att de förlorar äganderätten till sin produktion utan, tvärtom, att de på ett naturligt sätt kan förnya denna produktion och bredda den.
Å andra sidan finns kommunikationsnäten för vilka innehållet behövs då de har ett bildutrymme som oupphörligen skall fyllas och för vilka det anses självklart att innehållet skall underkasta sig, säljas ut och användas utan särskild omsorg om reglerna för dess produktion. Näten reserverar huvudrollen åt sig själva och använder innehållet utan urskillning och ofta utan respekt.
Denna konflikt bör bemötas mycket försiktigt av parlamentet. Det gynnar inte Europeiska unionen att de traditionella strukturerna och reglerna för produktion av innehållet utplånas. Tvärtom är det nödvändigt att de förbättras och får en förnyad, digital närvaro så att de kan användas på ett bättre sätt och spridas lättare. Det har betydelse att innehållet drivs fram i den riktningen. Särskilt det innehåll som rör kulturen riskerar att hamna i en helt ny miljö där den gamla bokstavligen har raserats. Musiken liksom bokutgivningen lyder exempelvis under vissa regler för produktion och distribution. Om vi inte vårdar oss om att förnya dessa kommer detta att leda oss till en brutal situation på bekostnad av upphovsmännen och deras verk. Det europeiska kunskapssamhället får inte i den upphetsade konkurrensen med Förenta staterna förstöra sitt symbolkapitals viktiga strukturer därför att det är detta som särskiljer Europa, däri ligger Europas rikedom, kvalitet och mångfald.

Echerer
Herr talman, ärade herr kommissionär, ärade kolleger! Även jag ansluter mig till de tidigare talarna och jag vill börja med att gratulera kommissionen och rådet till deras snabba agerande och samtidigt rikta mina lyckönskningar till Gill som har gjort ett utmärkt arbete. Trots alla svårigheter i kommunikationen mellan utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning, medier och idrott och utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi, ville vi alla samma sak, nämligen främja ett snabbt, raskt och effektivt beslutsfattande. Faktum är att den lovordade kulturella och språkliga mångfalden i Europa ofta är ett hinder, framför allt för den gemensamma marknaden.
Om vi däremot förvandlar problemen till en dygd, vänder förtecknen och betraktar och utnyttjar våra språk inte som en barriär utan som en brygga, som en fördel, då bildar det grunden för den europeiska marknaden och skapar ett visst oberoende. Den så omtalade närheten till medborgarna skulle på den nivån till viss del kunna uppnås. Trösklar som hämmar - för det första den moderna tekniken, för det andra att eventuellt behöva kommunicera på ett främmande språk - kan nu lättare övervinnas.
Det avgörande nu är hur effektivt samarbetet mellan alla berörda parter blir, att vi inte bara erbjuder ett kvantitativt innehåll utan i synnerhet även ett kvalitativt sådant. Innehållsleverantörerna, den kreativa sektorn, de människor som i slutändan ansvarar för innehållsproduktionen, som är målgruppen för programmet digitalt innehåll, bör därför rådfrågas. Gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen stöder betänkandet så som det antogs i utskottet.
(Applåder)

Talmannen
Jag gläder mig åt den stora uppslutningen här i salen. Det är roligt att se. Det lär väl vara något som står på, men det märker vi nog så småningom.

Hieronymi
(PPE-DE). (DE) Herr talman! Jag välkomnar programmet för digitalt innehåll och vill uppmärksamma två aspekter. För det första: den digitala tekniken påminner oss om att det är hög tid att lyfta fram en skatt som vi alla förfogar över och göra den användbar även för den digitala tidsåldern. Den skatten är Europas kulturella mångfald och vi har nu möjlighet att med den nya teknikens hjälp bevara den till framtiden. Det digitala innehållet visar att Europa inte bara är en ekonomisk gemenskap, Europa är också en värdegemenskap, och denna kulturella skatt som vi förfogar över vill och måste vi med detta program bevara till framtida generationer även i den internationella konkurrensen.
Därför har vi dubbla möjligheter, för det första att med detta program säkra de bestående arbetstillfällena och skapa nya sådana. Vi har för det andra en unik möjlighet att ösa ur den kulturella mångfalden, som hittills inte har kunnat spridas på grund av de språkliga barriärerna, och låta alla få del av denna.
Jag vill ta upp en andra aspekt. I det här programmet planeras hittills inte så vanliga offentlig-privata partnerskap. Just på kulturområdet är det nödvändigt att vi finner nya privata och offentliga samarbetsformer. Därför vill jag starkt propagera för att parlamentet och dess olika utskott - utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi och utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning, medier och idrott -engagerar sig djupt i frågan om hur dessa nya samarbetsformer mellan privata och offentliga huvudmän kan bidra till att säkra den kulturella mångfalden i Europa.
Låt mig slutligen tacka alla dem som har gett sitt stöd till inbegripandet av en omfördelning av medlen till förmån för de språkliga och kulturella åtgärderna i detta program.
(Applåder)

Caudron
Herr talman, mina damer och herrar! Alla har i kväll sagt att det program som vi debatterar syftar till att underlätta skapandet av en stor europeisk marknad för digitalt innehåll, för såväl den breda allmänheten som professionella användare. Det är således ett mycket viktigt program och ett mycket viktigt betänkande, och för detta vill jag gratulera kommissionen, kommissionär Liikanen och fru Gill.
Jag skall inte återkomma till programmets alla mål: gynnsamma villkor för saluföring, distribution och användande av digitalt innehåll i syfte att uppmuntra den ekonomiska aktiviteten, utvidga sysselsättningsmöjligheterna och uppmuntra utnyttjandet av det europeiska digitala innehållets potential i förhållande till och gentemot Förenta staterna.
Jag vill framhålla betydelsen av det mål som syftar till att främja flerspråkighet i de globala nätens digitala innehåll, framför allt de europeiska språken. Jag vill även tala om hur viktig unionsmedborgarnas yrkesmässiga, sociala och kulturella utveckling är, och hur viktigt det är att man undviker att den digitala klyftan fördjupas på det här området, vilket vi så ofta tar upp i våra debatter.
Det handlar således om ett mycket viktigt program och ett mycket viktigt betänkande, både när det gäller ekonomin och sysselsättningen. Efter parlamentets omröstning önskar jag att programmet snabbt antas vid mötet i rådet (telekommunikation), som jag tror kommer att hållas den 22 december.
Tillåt mig, herr talman, innan jag avslutar, att ta upp en sista viktig punkt, en sista fråga riktad till kommissionen. När det gäller den digitala klyftan är alla medvetna om risken för att skillnaderna mellan medborgarna ökar, men kommissionens förslag är enligt min mening inte tillräckliga för att undvika denna digitala klyfta. Därför stöder jag de ändringsförslag som kräver specifika åtgärder på området för ny teknik.
Herr talman! I egenskap av föredragande - även jag är föredragande, för ett av betänkandena om telekommunikationspaketet - anser jag att det är viktigt att Europa vidtar åtgärder, och vi föreslår program för...
(Talmannen avbröt talaren.)

Liikanen
. (EN) Herr talman! Jag skulle vilja tacka ledamöterna i parlamentet för deras stöd för kommissionens förslag. Det stora antalet parlamentariker som deltar i denna sena debatt är ytterligare ett bevis på det intresse som finns för detta viktiga förslag. Främjande av europeiskt digitalt innehåll är uppenbarligen och med rätta ett ämne som intresserar många parlamentsutskott. Föredraganden, Gill, har lyckats jämka samman de olika åsikterna på ett balanserat sätt, med ett viktigt bidrag från Fraisse och utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning, medier och idrott.
Låt mig först säga några ord om varför vi lanserade det här initiativet. Först innehållets nyckelroll: Om vi skall utnyttja den starka europeiska ställningen på områdena mobiltelefoni och digital-TV, är det nyckeln till en serie nya tjänster. Europeiska företag har bäst förutsättningar för att lokalisera tjänster geografiskt och skräddarsy dem kulturellt och språkligt till användarnas behov. Vi måste se till att det finns en miljö som kan underlätta dessa förändringar i Europa. För det andra håller Internet på att bli mobilt. Det betyder att personliga och lokaliserade tjänster som motsvarar vad konsumenterna vill ha, där de vill ha det, kommer att dyka upp, men konsumenterna är sannolikt bara villiga att betala för detta innehåll om det finns tillgängligt i ett kulturellt anpassat format och på deras eget språk. Att säkerställa de rätta förhållandena för produktionen av europeiskt flerspråkigt digitalt innehåll blir följaktligen allt viktigare.
Som svar på denna utmaning har kommissionen föreslagit ett femårigt program, vars mål är att påskynda omvandlingsprocessen och att fylla det gap som finns i mobila tjänster: tre specifika linjer med hjälp av strategiska studier och bidrag från marknadsaktörer som är identifierade på de områden där effekten på europeisk nivå kan maximeras, nämligen, att stimulera utnyttjandet av information från den offentliga sektorns, att stärka den språkliga och kulturella anpassningen och att stödja skapandet av bättre marknadsförutsättningar. Kommissionen föreslår en budget på 150 miljoner euro över fem år. Programmets mål är ambitiösa, och det krävs lämpliga medel för att de skall kunna nås. Jag skulle vilja tacka parlamentet för dess starka stöd för programmets budget.
Låt mig kommentera några av parlamentets ändringsförslag. För det första, angående det digitala innehållets sociala och kulturella funktion, välkomnar kommissionen det faktum att parlamentet betonar det digitala innehållets sociala och kulturella dimension. Kommissionen stöder dessa ändringsförslag, som framhäver denna dimension till och med ännu tydligare än den ursprungliga formuleringen.
För det andra, om innehållets ekonomiska dimension: Idén med e-innehåll är att förena den sociala och kulturella dimensionens innehåll med dess ekonomiska värde, för att maximera dess förväntade värde. I detta avseende betonas i betänkandet behovet av att satsa på den del av förslaget som avser språklig och kulturell anpassning. Vi välkomnar dessa inslag.
För det tredje, angående förenklingen av förfaranden samt betalningsförseningar: Det är en viktig punkt, och jag instämmer helhjärtat med föredraganden. Vi måste ha fått på plats snabba och förenklade förfaranden för verkställande av program. I detta sammanhang är det värt att notera att kommissionen, som en del av den administrativa reformen, nyligen har antagit ett meddelande om förenkling av sina förfaranden för beslutsfattande. Vi har för avsikt att utnyttja dessa åtgärder maximalt och att minska tiden mellan presentationen av ett projekt och ett beslut om dess finansiering i högsta möjliga grad.
Låt mig sammanfattningsvis säga att kommissionen, av 49 ändringsförslag som godkänts av utskottet, kan stödja 23 som de är, och 15 är godtagbara i princip, med vissa omformuleringar. De återstående 11 är inte direkt förenliga med målen i det här specifika programmet, eller så skulle de sträcka programmets mandat bortanför gränsen för vad som kan uppnås med de ekonomiska medel som är förknippade med det. Vissa av dem är förvisso mycket värdefulla i sig själva, men hör bättre hemma i andra instrument än i det föreliggande beslutet.
Tillåt mig att än en gång tacka er för betänkandet. Det förväntas i detta skede att rådet (telekommunikation) kommer att nå en politisk överenskommelse om förslaget vid sitt möte den 22 december. Det är en förutsättning för att programmet skall kunna starta tidigt år 2001.
Tack så mycket för er uppmärksamhet.

Talmannen
Tack så mycket, herr kommissionär.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon klockan 10.00.

Bedömning och hantering av omgivningsbuller
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0378/2000) av De Roo för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om bedömning och hantering av omgivningsbuller (KOM(2000) 468 - C5-0411/2000 - 2000/0194(COD)).

Oomen-Ruijten
Herr talman! Beträffande en ordningsfråga. Får jag först göra en anmärkning. Det är att det gläder mig mycket att den här debatten om omgivningsbuller har samlat så många människor i denna sena timme.
(Applåder) Jag är av uppfattningen - och så var också fallet i omröstningen i utskottet för miljö - att den ståndpunkt som intas av De grönas föredragande De Roo och den ståndpunkt som intas av PPE-DE-gruppen, ett folkparti som engagerar sig mot bullret, ligger mycket nära varandra. Trots det måste jag åberopa artikel 144 i arbetsordningen. Jag ber er återförvisa De Roos utmärkta förslag till utskottet. Varför gör jag då det? Jag gör det eftersom mina efterforskningar har visat att det i ett antal ändringsförslag som PPE-DE-gruppen stödde även i den första debatten i utskottet, finns vissa tekniska problem. Herr talman, ni vet hur stränga vi är i fråga om gränsvärden för bullernivåer i Nederländerna. Om man kontrollerar det där och de säger att något är galet, så vill vi gärna förbättra det, tillsammans med De Roo, tillsammans med utskottets andra ledamöter. Det måste väl ändå vara möjligt i det här huset att genom en återförvisning förbättra det här betänkandet. Dessutom vill jag tillfoga att ett antal av våra kolleger fick den rätta engelska texten först i morse när vi höll på att diskutera betänkandet. Därför begär vi en återförvisning till utskottet och jag ber er hålla en omröstning om den saken.

Talmannen
Tack så mycket, fru Oomen. Ni har onekligen förberett er väl. Ni vet att ett sådant förslag kan läggas fram för en grupps räkning eller av minst 32 ledamöter. Min fråga till er är: har ni tillräckligt många ledamöter eller talar ni officiellt för gruppens räkning. Finns det ett gruppbeslut eller inte.

Oomen-Ruijten
Herr talman! Det finns självfallet ett gruppbeslut. Vi rådgjorde om saken i kväll klockan 18.00 för att vara exakt.

Talmannen
Får jag först fråga vem som önskar tala för det här förslaget. Förslaget har lagts fram av fru Oomen för den kristdemokratiska gruppens räkning. Vem önskar tala för förslaget?

Schierhuber
Herr talman! Jag vill framföra vår grupps fulla stöd för Oomen-Ruijtens förslag. Jag anser nämligen också att vi alla egentligen vill att medborgarna i våra medlemsstater skall slippa buller. Vi vill emellertid också att det hela har juridisk täckning. Därför ber jag om stöd för Oomen-Ruijtens förslag.

Talmannen
Vem önskar tala emot det framlagda förslaget?

Meijer
Herr talman! Det rör sig här om ett antal motstridiga intressen, och vad den saken beträffar är det inte så anmärkningsvärt att det står i centrum på det här viset. Jag skulle emellertid vilja uppmana PPE-DE-gruppen till att i vilket fall som helst inte stå i vägen för att diskussionen om saken äger rum nu i kväll. De olika inställningarna kan yttras nu, omröstningen kommer inte att äga rum i kväll och om den största gruppen i parlamentet är av åsikten att omröstningen inte bör ske i morgon, så anser jag det vara långt mer korrekt att lägga fram ett sådant förslag vid omröstningen i ett fulltaligt parlament i morgon än att göra det i kväll. Det är förhastat. På så vis förbigår man debatten. Om en grupp vill rösta emot så har de naturligtvis full rätt att göra det, men ge då också de andra möjlighet att rösta för betänkandet och låt den demokratiska processen förlöpa på ett normalt sätt. Den risk som nu föreligger är att inga ståndpunkter läggs fram i dagern, samtidigt som jag anser att den klarheten behövs nu i kväll innan vi i framtiden, vid vilken tidpunkt det än må vara, slutligen kan gå till omröstning.

Talmannen
Föredraganden, herr Roo, har ordet.

De Roo
. (NL) Herr talman! Tack för att ni ger mig tillfälle att också få säga ett par ord.
Jag är verkligen tacksam för det stöd som kristdemokraterna och för övrigt också en del av den liberala gruppens har givit till detta enda konkreta ändringsförslag som syftar till att börja begränsa bullret från flygtrafiken. Ingenting hindrar kristdemokraterna eller liberalerna eller socialisterna från att också ge sitt stöd genom sin röst i morgon. Jag förstår egentligen inte varför kristdemokraterna nu inte längre kan ge sitt stöd, när de gav sitt stöd i utskottet för miljö. Om det skulle finnas ett smärre tekniskt problem så kan vi rätta till det tillsammans med kommissionen som nämligen måste komma med ett yttrande om de här ändringsförslagen. Då kan den lilla felaktigheten arbetas bort. Alltså förordar jag att vi diskuterar saken i dag och röstar i morgon, så att även rådet (miljö) kan fatta ett beslut kommande måndag och tisdag och någonting kan göras åt bullret så snart som möjligt så att våra medborgare inte behöver leva med den bullernivå som vi har nu.
(Applåder)

Talmannen
Jag tackar er så mycket, herr föredragande.
Vi skall nu genomföra omröstningen om förslaget att återförvisa det aktuella betänkandet till utskottet.
(Återförvisning av betänkandet till utskottet förkastades.)

De Roo
. (NL) Herr talman, kolleger, damer och herrar! Allt fler medborgare i Europa störs av buller. För tio år sedan uppskattade Europeiska kommissionen, i det femte handlingsprogrammet för miljön, att en fjärdedel av medborgarna stördes av buller från bilar, lastbilar, flygplan, motorcyklar, mopeder, tåg, industrier och båtar. I dag klagar 1 av 3 européer över buller. I mitt eget land, Nederländerna, uppgår siffran till 40 procent. Allt fler människor störs av buller, framför allt på nätterna. Mer än 10 miljoner medborgare i Europa har till följd av det sömnproblem. En strukturellt sett för hög bullernivå tär på människors hälsa och försämrar livskvaliteten. För åtta år sedan lovade Europeiska kommissionen att lägga fram ett lagförslag om harmoniserade bullermått före 1994 och att lägga fram förslag om europeiska gränsvärden för bullernivåer före 1995. Först i år, sex år senare, och under hård press från den franska regeringen, har kommissionen lagt fram ett förslag om harmoniserade bullermått. De förslagen är bra. Lnight är ett bra mått på sömnstörningar och det allmänna bullermåttet Lden är antagligen den bästa på det här området. Det här måttet fastställer 12 timmar för dagen, 4 timmar för kvällen och 8 timmar för natten. Buller på nätterna multipliceras med faktorn 10 och på kvällarna med faktorn 5. Natten måste vara 8 timmar lång, och det är enormt viktigt, för på flygplatsen i Frankfurt varar natten fortfarande bara 6 timmar. På flygplatsen Heathrow 6,5 timmar och på Schiphol 7 timmar. De allra flesta behöver 8 timmars sömn. Lden är ett årligt genomsnitt. Endast i fråga om mycket kortvarigt buller som ofta kommer från industrier, kan man konstatera att Lden inte är den bästa indikatorn. Därför föreslår utskottet för miljö att LA-max-indikatorn införs.
Subsidiaritetsprincipen - det kommer snart att visa sig i debatten - är ett viktigt element. Även den vill utskottet för miljö ta hänsyn till. Det är upp till medlemsstaterna själva att avgöra när kvällen och den påföljande natten börjar. Om skandinaverna vill gå och lägga sig klockan 22.00 och spanjorerna först klockan 24.00, så är det inte något som helst problem, men för alla transporter, flyg-, järnvägs- och vägtrafik samt industribuller måste kvällen och natten börja vid samma tidpunkt. Utskottet för miljö kritiserar Europeiska kommissionens rädsla för att lägga fram EU-gränsvärden för bullernivåer. Utskottet för miljö föreslår att utforma det som ett ramdirektiv med fyra följddirektiv. Följddirektiv för flygtrafikbuller, vägtrafikbuller, järnvägstrafikbuller samt industribuller, men samtidigt med ett kombinerat tillvägagångssätt. Ett EU-gränsvärde för bullernivåer och en EU-bullerstandard för flygplan, för bilar, för lastbilar, för tåg och för installationer i fabriker.
Det mest omstridda förslaget från utskottet för miljö är det som handlar om att redan nu utforma ett följddirektiv rörande flygtrafikbuller. Här föreslår utskottet för miljö gränsvärden för omgivningsbuller senast 2006, 2012 och 2020. Med allt strängare gränsvärden för bullernivåer måste bullret från flygplan runt flygplatserna begränsas. Det är ett måttfullt förslag. Skandinavien har redan nu strängare gränsvärden än de som föreslås för år 2012. Men stora flygplatser som Heathrow, Frankfurt och Paris kommer verkligen att bli tvungna att anstränga sig för att leva upp till de första gränsvärdena redan år 2006. Men det finns ett behov av ett level playing field. Jag skall ge ett exempel: vid flygplatsen Beek i Maastricht har den nederländska regeringen infört begränsningar för trafik nattetid. Mellan klockan 01.00 på natten och klockan 05.00 på morgonen får ingen flygtrafik äga rum. Därefter omdirigerades de bullriga flygtransporterna till Oostende vid den belgiska kusten. Då började medborgarna i Oostende protestera. Nu landar precis samma flygplan mitt i natten på flygplatsen i Liège, 60 kilometer söder om Maastricht. Därmed kvarstår samma problem som tidigare för Europas medborgare. Det är därför vi behöver sådana här gränsvärden.

Oomen-Ruijten
Herr talman! Omgivningsbuller är ett av de äldsta miljöproblem vi känner till. Trots det har man under långa tider inte betraktat buller som ett allvarligt miljöproblem. Nu när omgivningsbullret har stigit kraftigt, inte minst till följd av den ökade rörligheten, så har också antalet människor som konfronteras med det växt starkt.
Jag gläder mig alltså åt kommissionens förslag, men ser det som ett första och i mitt tycke alltför försiktigt steg. Kommissionen vågar sig inte på att ställa upp europeiska gränsvärden, utan inriktar sig i första hand endast på att harmonisera måtten för omgivningsbuller i Europa.
De Roo föreslår i sitt betänkande att göra direktivet till ett ramdirektiv. Det förslaget stöder vår grupp till fullo. Vad reglerna beträffar vill jag emellertid göra vissa prioriteringar och till att börja med välja att utarbeta bestämmelser för bullret runt flygplatser.
I allas våra hem visar det sig nämligen att buller runt flygplatser upplevs som utomordentligt störande. Desto större anledning då för ett folkparti som vårt, PPE-DE, att inte låta flygtrafiken undkomma de europeiska bestämmelserna och att heller inte göra någon åtskillnad mellan civil och militär flygtrafik. De europeiska bestämmelserna behövs också eftersom det enligt mig inte får förhålla sig så att flygbolag skall kunna ägna sig åt " shopping" . Orly, Schiphol, Barcelona och andra uppfyller redan nu stränga krav. Det är inte längre godtagbart att marknaden störs av orättvisa regler för flygtrafiken.
Skillnader kan leda till en situation där en flygplats på ena sidan gränsen, exempelvis i Maastricht, inte längre får byggas ut, samtidigt som en ny flygplats oförhindrat öppnas i Bierset, femtio kilometer därifrån. Tänk också på bruket av termerna dag och natt och till och med nattens gränser, begrepp som leder till stor förvirring även i Nederländerna.
Jag anser att likformighet är nödvändigt för goda konkurrensförhållanden, men också för de människor vi företräder, och det är insatsen för det här direktivet.
I fråga om buller från väg- och järnvägstrafiken, rör det sig emellertid främst om saker som kan regleras med tekniska direktiv. Jag yrkar därför på att vi bortser från bullerbeskattning eller standardiseringar för vägtrafikaxlar, utan att vi i stället inför tystare väg- och järnvägsfordon, och resten är enligt mig en fråga om subsidiaritet. Det måste man överlåta till medlemsstaterna.
Jag kommer att rekommendera min grupp att rösta emot ändringsförslagen 36 och 49 eftersom de innefattar vissa tekniska problem, inte på grund av att ribban ligger för högt, utan på grund av att de tekniska detaljerna gör dem oklara. I övrigt tackar jag föredraganden.

Scheele
Herr talman! Enligt kommissionens grönbok om framtidens bullerpolitik 1996 utsätts 20 procent av Västeuropas befolkning, det vill säga bortåt 80 miljoner personer, för bullernivåer som experterna betraktar som oacceptabla. Föredraganden har nämnt en mycket högre procentsats, och faktum är att omgivningsbuller är ett stort och allvarligt miljöproblem. Därför måste minskningen och förebyggandet av omgivningsbuller i framtiden utgöra en viktig beståndsdel i den europeiska miljöpolitiken.
Vi välkomnar kommissionens förslag men anser inte att det sträcker sig tillräckligt långt. Harmoniseringen av mätmetoder för buller, medlemsstaternas utarbetande av handlingsplaner är något positivt, men vi nöjer oss inte med det. Vi kräver därför ett ramdirektiv som en gemenskapsram för bedömning och hantering av omgivningsbuller. Vi uppmanar kommissionen att lägga fram ett följddirektiv inom 18 månader efter direktivets ikraftträdande. I ett sådant följddirektiv fastställs kvalitetsstandarder för alla bullerkällor, och det gläder mig att vår grupps linje antogs av en stor majoritet i utskottet och jag hoppas att Bernd Langes ändringsförslag i samma riktning också vinner den nödvändiga majoriteten i morgon.
Min grupp stöder emellertid inte föredragandens avsikter att redan i detta direktiv fastställa gränsvärdena för omgivningsbuller på flygplatserna. Vi har ingående diskuterat de aktuella ändringsförslagen, men ser den linje vi föreslår, att kvalitetsstandarder för alla bullerkällor fastställs i följddirektiv, som mer logisk och konsekvent. En annan viktig punkt som vi har lagt fram och som är angelägen just i samband med flygtrafikbuller är att det bör finnas andra bullermått förutom de bullermått som föredraganden nämner. Därför ber jag också om stöd för dessa ändringsförslag enligt vilka förutom de nämnda bullermåtten ett mått för högsta tillåtna bullernivå skall fastställas.

Meijer
Herr talman! Under flera år har följderna av buller i arbets- och bostadsmiljön i hög grad underskattats av regeringar och regionala myndigheter. Att människor led av sömnstörningar och överansträngning och att de drabbades av hörselskador, tycktes mindre viktigt än den ekonomiska tillväxten. Nu när framför allt bullret från vägtrafiken tilltar i allt högre grad, kan vi inte längre undvika genomgripande åtgärder. De största flygplatserna ligger i folktäta områden och dessa orter blir alltmer obeboeliga. Det är viktigt att alla där garanteras åtminstone åtta timmars lugn och ro under natten och att regeringar inte längre tillåter att timmarna kortas av sedan de har förklarats ligga inom nattens gränsområde. Helt med rätta föreskrivs inga fasta tider för medlemsstaterna, utan i stället ett fast antal timmar. Föredraganden är mycket kreativ i sina förslag om ramdirektiv och följddirektiv samt förslaget om att göra bullerkartor tillgängliga för allmänheten. Gruppen enade vänstern ger honom där sitt fulla stöd, även om vi hade velat gå lite längre när det gäller att finna tillslutande lösningar och när det gäller att ta itu med dem som tjänar pengar på buller. När det nu visade det sig i utskottet för miljö att våra långtgående önskemål inte kunde räkna med något stöd från de två största grupperna, hoppas jag åtminstone att föredragandens mer återhållsamma förslag kommer att få en majoritet.

Moreira Da Silva
Herr talman, ärade ledamöter! Det finns många medborgare i Europeiska unionen för vilka livskvalitet inte är annat än en hägring. Alldeles för många timmar går åt i stadstrafiken och de har för få timmar att vara med sina barn, de arbetar under dåliga arbetsförhållanden och har inga grön- eller rekreationsområden att vila ut i, de förlorar dagar i köer på sjukhusen och diskuterar med statsbyråkratin i de administrativa organen. I städerna rusar vi omkring och förlorar välfärden ur sikte. Bullret måste tas upp i denna beklagansvärda bild. Det finns där hela dagen och gör livet ännu mer tröttsamt, och det finns där på natten och stör den välförtjänta sömnen.
Tyvärr är det hela tiden alltfler europeiska medborgare som lider av omgivningsbuller. Men trots detta har Europeiska unionen varit långsam i tillämpningen av en gemensam politik för buller. Det tog fem år att lägga fram ett förslag till gemensamma europeiska bullerindikatorer. Det är oacceptabelt att vi måste vänta ytterligare fem år för att fastställa bullergränserna för hela Europeiska unionen. Jag håller därför med föredraganden de Roo, när han föreslår att vi inte får förlora mer tid utan att vi bör göra detta direktiv om bedömning och hantering av omgivningsbuller till ett bindande ramdirektiv.
Det buller som ger medborgarna mest sömnstörningar är det som förorsakas av den nattliga flygtrafiken. Eftersom det saknas gemensamma bestämmelser i Europeiska unionen har vi fått uppleva en kraftig konkurrenssnedvridning mellan flygplatser och ojämlikhet mellan medborgarna i de olika medlemsstaterna. Det är alltså viktigt att fastställa bindande bullergränser för flygtrafiken runt flygplatser. Jag tycker dock inte att ändringsförslag 36 är det bästa sättet att göra det på. Jag vill i alla fall gratulera föredraganden till det genomförda arbetet.

Van Brempt
Herr talman, kolleger, herr föredragande! Detta direktiv är egentligen unikt i många avseenden av den enkla anledningen att buller och de störningar det får till följd för första gången erkänns som ett socialt och ekonomiskt problem. Med detta direktiv är buller uttryckt i decibel en måttstock för levnadsstandard. Denna förtjänst måste i första hand tillskrivas föredraganden och det stöd han har fått i utskottet.
I detta ramdirektiv finns ambitionen att för de europeiska medborgarnas räkning bekämpa bullret. Det står ett antal bra och viktiga saker i det här direktivet, harmoniseringen, bruket av gemensamma bullermått och parametrar, programvara och liknande saker.
Men låt mig ändå säga något om käbblet och striden som har förts bakom kulisserna, i utskottet, på alla nivåer den senaste tiden och först nu här. Föredraganden har i sitt förslag fastställt ett antal bullermått, ett antal målsättningar rörande flygplatserna. När det gäller detta har han min förståelse. Även i mitt land är det en mycket het potatis. Och även i mitt land är det något som bekymrar medborgarna. Som europeiska parlamentsledamöter och som europeisk institution är det vår plikt att göra någonting åt det.
Jag vill också ha tydliga målsättningar, absolut, men de gränsvärden som föredraganden föreslår är ofullgångna för tillfället. Måhända säger en annan grupp att det föreligger tekniska problem. Döm själva. De är helt enkelt inte fullgångna. Vi måste ge kommissionen tid, inte för lång tid, men tid att göra någonting åt det. Det är därför jag anser att ändringsförslaget från min kollega Bernd Lange är så viktigt. Jag hoppas att det får ett brett stöd och att kommissionen inom åtta månader lägger fram tydligt förankrade gränsvärden, för det är det saken gäller och jag hoppas att vi även i det avseendet kan komma fram till en kompromiss.

García-Orcoyen Tormo
Herr talman! Spanien har stött och stöder politiken mot buller i allmänhet och särskilt detta gemenskapsdirektiv, liksom de Roos förtjänstfulla arbete.
Men trots spanjorernas intresse och vilja att inrätta gemenskapsbestämmelser i denna fråga, finns det ett problem i grunden som berör den spanska livsstilen djupt. Det gäller fastställandet av en störande faktor som gäller buller från klockan sju på kvällen, det som i förslaget till direktiv kallas evening. Kommissionens förslag, i bilaga 1 punkt 1, förbereder en systematisk gräns på fem decibel för allt buller mellan klockan 19.00 och 23.00.
På grund av klimat och kultur har Spanien ett senare kvällsliv än på många andra platser i Europa. Det är givet att det besvär som buller kan orsaka mellan klockan 19.00 och 22.00 varierar beroende på den livsstil man har på olika platser.
I Spanien och i många Medelhavsländer är den normala dagslängden ganska mycket senare än klockan 19.00 som detta direktiv anger. Jag kan därmed inte dölja att mitt land kommer att få enormt svårt att godta kommissionens förslag, såvitt det inte innehåller en flexibilitetsmekanism som är tillräcklig för att den livsstil vi ärvt av våra förfäder, och dessutom så uppskattad av såväl spanjorerna som våra utländska besökare, skall kunna bevaras.
Hittills har de flexibla möjligheter som erbjudits bestått av att flytta en del av de fyra timmarna av denna obligatoriska evening till tiden för siestan. Men den mekanismen fungerar inte, eftersom man tyvärr inte sover siesta hela året i Spanien och inte heller i hela Spanien.
Några flexibla möjligheter kan vara att minska antingen antalet timmar eller att minska den grad av besvär som förslaget anger för denna evening. Det borde vara medlemsstaterna som utifrån vanorna i varje land beslutar om längden för denna period.
Därför är det självklart att vi stöder ändringsförslag 48 av Oomen-Ruijten och Florenz.

Bowe
Herr talman! Jag måste först av allt säga att jag välkomnar detta betänkande. Föredraganden har lagt ned mycket arbete, och kommissionen har frambringat ett utmärkt initiativ som stimulerats av kolleger som sufflerade kommissionen under det senaste parlamentet.
Det är en mycket allvarlig fråga, som berör miljontals människors hälsa, och det krävs ett noggrant och tankfullt agerande för att råda bot på problemen. Det är ett komplext problem. Vi kan inte komma ifrån det, och vi behöver verkligen ett stegvist, beräknat tillvägagångssätt för att angripa bullerproblemen i varje lokalitet, på varje plats och i varje kulturell situation inom unionen och annorstädes. Av den anledningen är de viktigaste inslagen i betänkandet behovet av att harmonisera mät- och bedömningsmetoder över hela Europeiska unionen, så att vi kan tala om problemet i jämförbara termer. Vi måste även utarbeta bullerkartor och mäta det verkliga problemet i varje lokalitet, för att fastställa vad som kan göras i varje enskilt fall och vidta lokala åtgärder för att göra det, och så småningom, med ett stegvis tillvägagångssätt, kan vi komma fram till ett verkligt handlingsprogram, som är kostnadseffektivt med avseende på de åtgärder som vi vidtar och med vilket vi uppnår den lösning som vi söker: en verklig minskning av bullernivåer och en följande förbättring av människors hälsa.
I vissa delar av betänkandet föreslås ett alltför snabbt tillvägagångssätt alltför snart för ett problem som inte har bedömts på ett riktigt och noggrant sätt. I mina ögon verkar, till exempel, fastställandet av bullergränser vid denna tidpunkt vara grundat på antaganden. Vi måste bedöma exakt vilka åtgärder som kan vidtas på lokal nivå, och om vi behöver bullergränser i framtiden. Vi måste följa den vägen, men föredraganden nuvarande förslag går för tillfället för långt i den riktningen.
Jag vill i alla fall anbefalla kammaren betänkandet, liksom, naturligtvis, kommissionens förslag.

Florenz
Herr talman! Jag kan endast beklaga den totala missuppfattningen av försöket att stryka detta betänkande från föredragningslistan i kväll. Vi har inte alls för avsikt att använda oss av något fult trick. När man lyssnar på David Bowe, som tillhör en ganska viktig grupp i parlamentet, kan man konstatera att det inte är så enkelt att hålla de som driver flygplatserna i så pass strama tyglar att de medborgare i Europa som bor i närheten av flygplatserna, och som jag känner stor sympati för, också märker en tydlig förbättring.
Jag blir verkligen förvånad när jag hör både den ena och den andra säga att vi behöver följddirektiv. Ni förstår, jag ser följddirektiv som något positivt. Det är bara det att vi i tjugo år har kämpat för sådana direktiv. Vi behöver ett instrument för att kunna etablera följddirektiv. Det var i princip tanken bakom ändringsförslag 36, även om jag tror att den tanken inte är helt genomarbetad ännu. Därför skulle vi behöva tid att arbeta på den, för att låta den förverkligas. För en sak, fru Scheele, är klar: Ni är fortfarande ganska ung, och så länge ni sitter här i parlamentet kommer ni inte att få några följddirektiv för flygtrafiken! De kommer alltid att hitta sätt att fuska sig undan till vänster eller höger eller mot mitten eller i någon annan riktning. De har även ekonomiska intressen. Det begriper väl även jag. Därför behöver vi parametrar. Sådana måste vi skapa här i parlamentet. Det var tanken som låg bakom vår önskan att få tio eller femton dagar till på oss.
Det beror inte så mycket på vilka önskemål vi har, utan i slutändan beror det vilka önskemål vi förverkligar inom politiken. I slutet av fotbollsmatchen räknas målen. Jag är inte det minsta övermodig. Däremot väntar jag med spänning på morgondagens resultat. Kära kollega de Roo, de goda avsikterna har nog tyvärr dött i dag!

Lange
Herr talman! När jag läser kommissionens förslag ser jag en bild framför mig. Där står någon vid en älv i Finland och försöker fånga lax med en håv. Det är bara det att maskorna är så glesa att alla laxar slinker igenom. Därför anser jag att det är rätt och riktigt att vi drar åt maskorna i kommissionens förslag, på samma sätt som vi gjorde med luft- och vattenkvaliteten. För det första måste vi ha ett ramdirektiv där mätmetoderna och handlingsplanerna fastställs, och en standardisering av politiken på det området måste skapas.
För det andra har vi följddirektiven angående kvalitetsstandarden. Just på området bullerpolitik måste vi noggrant pröva vilka kvalitetsstandarder vi vill ha, nämligen jämförbara standarder för flyg-, järnvägs- och vägtrafiken och även vad doseffekten beträffar. Vi måste veta exakt vilken dos som är skadlig för människor på kort sikt och på lång sikt. Därför måste följddirektiven utvecklas med omsorg och som ett kombinerat tillvägagångssätt samtidigt gränsvärdena för vissa föroreningskällor.
I den bemärkelsen är det sant att vi behöver följddirektiv, vi behöver ett kombinerat tillvägagångssätt och därför anser jag att mycket av det som utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor har beslutat är rätt och riktigt. Däremot är jag tveksam till ändringsförslag 10 och 36/37, det vill säga ett föregripande av följddirektivet i fråga om flygbuller. Det måste vi noggrant pröva och sedan på båda nivåerna skapa ett kombinerat tillvägagångssätt, gränsvärden för de olika bullerkällorna och å andra sidan kvalitetsstandarder för bullret. På det sättet anser jag att vi bör gå tillväga.
(Applåder)

Rübig
Herr talman! Förfarandet i detta direktiv påminner om modellen för Natura 2000, något som givetvis kommer att leda till rejäla ekonomiska begränsningar av användningen av stora områden, det måste vi tänka på när vi diskuterar den här frågan. Enbart de europeiska järnvägarna beräknar att de kommer att behöva 20 miljoner euro för bullerkartorna, alltså den summa som kommissionen har beräknat för insatsen i sin helhet. Enbart järnvägen räknar alltså med den summan. Jag vill också poängtera att det är omöjligt för de små och medelstora företagen att betala de summor som krävs för dessa bullerkartor!
Jag anser att vi här snarare bör övergå till instrument för uppmuntran, vi bör fundera på stödinitiativ som uppfyller målsättningen att begränsa bullret. Dessutom är det viktigt att vi även tänker på kandidatländerna: Även dessa vill kunna sova lugnt på nätterna, men även arbeta i fred!

Doyle
Herr talman! Jag välkomnar tillfället att tala om detta viktiga ramdirektiv, även om jag skulle ha uppskattat om vi hade haft ett par veckor, kanske till plenarsammanträdet i januari, för en vederbörlig dialog med alla inblandade parter, eftersom det skulle ha lett till en sundare lagstiftning i slutändan. Jag välkomnar trots allt ramdirektivet, och det skulle, innan de specifika punkterna i ändringsförslag 36 och andra infördes, med visshet ha välkomnats av alla runtom i kammaren.
Det här är det första direktivet i vilket man gör en åtskillnad mellan omgivningsbuller och buller från vanliga punktkällor, vilket skall välkomnas. Vi känner alla till den hälsorisk som buller utgör i våra liv. Det är en risk som blir allt större, och hur vi nu hanterar den kommer att bli ett mått på hur framgångsrika vi är. Vi kan inte tvinga på folk, samhällen eller industrier specifika standarder utan vederbörlig dialog och rådfrågning.
Skulle jag också kunna fråga om kommissionen skulle kunna hänvisa till bedömningen av affärskonsekvenser, som jag förutsätter att de har genomfört för detta förslag, i enlighet med vad som krävs i fördraget. Jag skulle vilja veta vilken slutsatsen egentligen var. Jag skulle fullt ut stödja behovet av att harmonisera bullerindikatorer och bedömningsmetoder, hela området för bullerkartor, utarbetandet av handlingsplaner för att minska buller och skydda tysta områden på lämpligt sätt och för att vidga fältet för information till allmänheten. Jag skulle också önska att vi, när vi får fram ett följddirektiv, i stället för det här ramdirektivet, med specifika standarder för en EU-omfattande spelplan, kommer att ta hänsyn till terrängen, förhållandena och demografin i varje område och att vi kommer att ha tid att debattera det på vederbörligt sätt.
Det är vad vi bör göra och hur vi bör hantera frågan. I ändringsförslag 36, till exempel, anges genomsnittliga värden som gäller nattetid, men ett flygplan under de åtta nattimmarna skulle kunna flyga förbi med så mycket oljud och buller att det väckte hela grannskapet och ändå uppfylla kraven i ändringsförslag 36. Det är inte vad vi vill ha. Det är inte genomsnittliga värden vi vill ha, utan specifika värden. Vi hade behövt mer tid, och jag beklagar att vi inte hade mer tid, även om jag rent allmänt stöder ramdirektivet.

Liikanen
. (EN) Jag skulle vilja tacka föredraganden, de Roo, för hans arbete. Omgivningsbuller försämrar hälsan och livskvaliteten för minst 25 procent av EU:s befolkning. Det orsakar sjukdomar, som stress och förhöjt blodtryck, och försämrar barns inlärningsförmåga. Det buller som man talar mest om i Europa i dag är förmodligen flygbullret, medan lokalt buller från vägtrafik och källor som tåg och byggnadsarbete vanligtvis utgör det största problemet.
Vad bör vi göra för att angripa detta växande problem? Det var frestande att använda det här direktivet och andra direktiv för att fastställa EU-gränsvärden för buller så snart som möjligt. Det kan verka vara det logiska sättet att kontrollera bullernivån, men det skulle av två huvudanledningar vara för tidigt att fastställa nya gränsvärden på det sättet. För det första på grund av att det redan finns lagstiftning om marknadstillträde i vilken gränsvärden för många typer av vägfordon och för utrustning som används utomhus fastställs. Det skulle vara enklare och snabbare att skärpa bullerstandarderna i den gällande lagstiftningen än att införa nya följddirektiv. Vi kommer att överväga vilka dessa standarder behöver vara så snart vi har ett underlag från strategiska bullerkartor.
För det andra används i det här förslaget ett nytt tillvägagångssätt för att bedöma den totala bullersituationen i Europa uttryckt i antalet människor som störs av buller. Det är för tillfället omöjligt, på grund av att vi använder ett så stort antal olika indikatorer och bedömningsmetoder, att karakterisera bullret i olika medlemsstater. Bullret runt flygplatser utgör ett särskilt problem. På grund av affärskonkurrens mellan flygplatser och mellan flygplanstillverkare har det inte varit möjligt att få fram riktiga och bekräftade bullernivåer. Att få tillgång till jämförbara uppgifter om buller runt flygplatser kommer att vara ett stort steg framåt. Kommissionen skulle i detta skede därför inte kunna stödja ändringsförslagen om att införa gränsvärden för flygplatser.
När medlemsstaterna väl har lämnat jämförbara uppgifter, kommer kommissionen att överväga frågan om gemenskapsgränsvärden och andra åtgärder för att minska det antal människor som drabbas av buller samt rapportera till rådet och parlamentet. Som ett allmänt medel för att förbättra situationen, föreslår vi att myndigheterna i medlemsstaterna utarbetar handlingsplaner i nära samråd med allmänheten. I dessa bör huvuddragen i alla åtgärder som medlemsstaterna vidtar eller planerar att vidta i syfte att minska bullerproblemet anges.
Vi föreskriver inte vilka åtgärder som bör vidtas. Det får medlemsstaterna avgöra. Handlingsplanerna måste emellertid offentliggöras, även om det enda som sägs i dem är att inga förbättringar planeras, så att människor som bor lokalt får kännedom om situationen och kan diskutera frågan med sina folkvalda företrädare.
Jag är tacksam mot ledamöterna för de ändringsförslag som stärker texten och allmänhetens medverkan, något som vi helhjärtat godtar. Vår högsta prioritet är att utarbeta strategiska bullerkartor med hjälp av standardiserade indikatorer och att bedöma alla typer av buller, för att få en exakt bild av det antal människor som drabbas och var. Vår första rapport om direktivet skall lämnas till parlamentet år 2007. Den kommer att omfatta ett noggrant övervägande om gränsvärden. Ett femårigt översynsförfarande kommer därefter att säkerställa att ledamöterna har en oavbruten möjlighet att bidra med nya tankar och idéer. Vi värderar era tankar och idéer och välkomnar flertalet av de ändringsförslag som ni har bidragit med i dag. Jag hoppas att vi nu kan enas om en positiv väg framåt och förhoppningsvis nå en gemensam ståndpunkt med rådet i nästa vecka.
När det gäller ändringsförslagen har kommissionen övervägt 49 ändringsförslag och kan godta 25 av dem till fullo eller delvis. Kommissionen kan godta ändringsförslagen 1 till 3, 14, 18, 27, 30, 34, 35 och 43. Följande ändringsförslag är godtagbara i princip eller delvis: ändringsförslagen 6, 7, 12, 13, 17, 21, 22, 25, 28, 29, 32, 39, 42, 44 och 45. Kommissionen kan inte godta övriga ändringsförslag.
Sammanfattningsvis skulle jag vilja tacka Europaparlamentet för den ingående behandling som det har gett detta förslag och för de många användbara ändringsförslag som har lagts fram.

Talmannen
Tack så mycket, herr kommissionär.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon klockan 10.00.

Andra livsmedelstillsatser än färgämnen och sötningsmedel
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är andrabehandlingsrekommendation (A5-0347/2000) från utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om rådets gemensamma ståndpunkt (9662/1/2000 - C5-0425/2000 - 1999/0158(COD)) inför antagandet av Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring av direktiv 95/2/EG om andra livsmedelstillsatser än färgämnen och sötningsmedel (föredragande Paul Lannoye).

Lannoye
. (FR) Herr talman! Så här sent tror jag inte att det finns anledning att dra ut på debatten, och när allt kommer omkring handlar den dessutom endast om ett fåtal saker. Det finns bara ett ändringsförslag, men detta ändringsförslag är viktigt. Jag skall förklara varför.
Vid första behandlingen antog vi fem ändringsförslag, varav två var väsentliga. Den första syftade till att inte tillåta användning av etylhydroxietylcellulosa som en ny livsmedelstillsats, ursäkta mig för den något invecklade vetenskapliga beteckningen, men det handlar om E 467.
Rådet följde oss, vilket är mycket bra. Däremot följde det inte oss i ett annat ändringsförslag, vilket syftade till att inte tillåta att användningsområdet för en annan tillsats utvidgades: natriumalginat (E 401) för förpackade skalade eller skurna icke-bearbetade morötter. Det kan framstå som ganska ofarligt, men jag skall förklara varför utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor gjorde rätt i att föreslå kammaren att inte godta detta godkännande.
Först och främst finns det tre kriterier som i allmänhet gäller för om en ny tillsats skall tillåtas eller förbjudas. Det första kriteriet är det tekniska behovet. I det här fallet är det tekniska behovet svårt att bestrida. Det finns anledning att upplysa om att natriumalginat används som konsistensmedel för förpackade skalade och skurna morötter som är färdiga för konsumtion. Det hindrar bitarna från att mjukas upp och bidrar till att morötternas smakegenskaper behålls.
Det andra kriteriet är nyttan för konsumenten. Man kan förstå att alginatbehandlingen riskerar att vilseleda konsumenten eftersom den få en produkt att se " färskare" ut än den egentligen är. För övrigt får tillsatser i allmänhet inte användas för oberedda livsmedel som inte har undergått någon behandling som medför en väsentlig förändring av deras ursprungliga tillstånd - vilket gäller i det här fallet. Det är således ytterligare en bedräglighet, och därför kan man inte säga att det finns en nytta, utan tvärtom en olägenhet för konsumenten.
Det tredje kriteriet är ofarlighet. Enligt den vetenskapliga litteraturen och den vetenskapliga livsmedelskommittén är denna tillsats oskadlig, men har en laxerande verkan som anses obetydlig med tanke på den mängd som intas. Ett problem riskerar dock att uppstå med hänsyn till antalet tillsatser med laxerande verkan. Man har inte utvärderat den samverkande effekten av alla dessa tillsatser med laxerande verkan. De är många till antalet, och jag vill erinra om att den vetenskapliga livsmedelskommittén 1992 rekommenderade en undersökning om bidraget från andra livsmedelsämnen med eventuell laxerande verkan till det samlade näringsinnehållet från ämnen med denna biologiska egenskap. En sådan undersökning gjordes aldrig. Följaktligen vore det i sin ordning att av försiktighet inte tillåta nya tillsatser med denna egenskap innan denna undersökning har genomförts.
Dessa är de tre kriterierna. Två av dem uppfyller vi inte. Jag tror att det är helt riktigt att avslå tillståndet för denna tillsats. Det handlar inte om att angripa en tillsats, utan om att visa principfasthet. På den europeiska marknaden finns för närvarande 307 livsmedelstillsatser, varav 163 är helt oskadliga. Det är inte illa. De övriga är inte farliga, men kan medföra en eventuell olägenhet för hälsan när de används tillsammans. Samverkanseffekter är alltid ett problem.
Vi vet att kommissionen förbereder ett nytt direktiv om tillsatser. Jag anser att det vore mycket intressant att visa parlamentets ståndpunkt när direktivet skall revideras på ett sådant sätt att tillsatsinnehållet blir mindre än vad det är i dag. Jag tror att det vore bra för folkhälsan, samtidigt som det inte medför några som helst skador för industrin.

Thyssen
Herr talman! Vi i PPE-DE-gruppen har i utskottet för miljö röstat för Lannoyes betänkande och det stämmer för övrigt fullkomligt överens med våra önskemål. Jag vill därför föreslå mina kolleger att stödja betänkandet, inklusive ändringsförslaget. Vi är inte ett parti som efterfrågar skalade och skrapade morötter som har doppats i alginat. Vi stöder föredragandens ändringsförslag. Vi ser helst att det inte kommer ut på marknaden.
Herr talman! I den här sena timmen och med en bit morot i halsen, tror jag inte att jag har så mycket mer att meddela mina kolleger. Jag tror att jag har klargjort vår grupps ståndpunkt.

Talmannen
Tack så mycket, kollega. Jag känner mig solidarisk med er, för ni har en morot i halsen, jag har en groda i halsen, så säger vi uppe i norr, men det tycks vara förkylningstider just nu.

Whitehead
Herr talman! Jag tog med mig morötter, men jag försökte klokt nog inte, som Thyssen, äta dem, fastän båda skulle ha klarat Lannoyes prov. Jag kunde aldrig föreställa mig att mitt sista anförande här i kammaren i det tjugonde århundradet skulle handla om natriumalginater. Men jag kunde ha satsat en slant på att det skulle vara ett svar i en debatt som startats av Lannoye, för han är en outtröttlig förkämpe för konsumenterna i både stora och små frågor.
Enligt min ringa mening är dessa frågor förhållandevis små - kanske lika små som de här morötterna. Jag kan erkänna att jag hyser vissa personliga tvivel om riskerna med E-401, men det handlar i slutändan faktiskt inte om riskerna. Vår livsmedelsmyndighet i Förenade kungariket har ingående redogjort för mig att natriumalginat är ofarligt, är tillåtet i USA och många andra länder, har använts sedan 1930-talet och, på tal om laxermedel, har mindre effekt än frukt eller spannmålsfiber och oändligt mycket mindre effekt än en munfull sjögräs på en japansk restaurang. Så mycket för den vetenskapliga infallsvinkeln.
Varför stöder jag då Lannoye? Och mina kolleger i PSE-gruppen också kommer att göra. Av flera anledningar, och det är här han fyller en så viktig funktion i våra debatter. För det första säger han " vad tjänar konsumenten på det?" . Vi förstår vad tillverkaren tjänar på att moroten förblir orange i stället för att bli grå. Men vad tjänar konsumenten på det?
För det andra, var finns industrins beredskap att stiga fram och godta att några av de många tillsatser som vi använder kan tas bort? Ingen säger det. Ingen kommer hit och föreslår det för oss. Tills de gör det, bör vi stödja Lannoye och hans ändringsförslag och önska honom ett gott nytt år.

Arvidsson
Herr talman! Jag kan för min del fullt ut stödja den gemensamma ståndpunkten. Argumenten för ytterligare begränsningar av livsmedelstillsatser handlar mer om en politisk bedömning av konsumentens behov av dessa tillsatser. Denna typ av bedömningar bör vi dock försöka avstå ifrån. Vi skall i stället grunda oss på vetenskapligt underbyggda riskbedömningar, anser jag. Kommissionen har inför rådets behandling av ärendet valt att återkalla tillståndet för etylhydroxietylcellulosa.
I Sverige och Finland används etylhydroxietylcellulosan praktiskt taget uteslutande av personer med glutenallergi. Dessa allergiker har mångåriga kunskaper om cellulosan som bindemedel i främst bröd. Om de avstår från att använda den, riskerar de att få en sämre fungerande diet. Sämre diet ökar risken för magbesvär och diaréer. Det finns också ökad risk för att barn drabbas av kortväxthet. Vid kroniska dietproblem ökar dessutom risken för cancersjukdom.
Under den gångna helgen träffade jag ett antal dietister som var oroliga för att återkallandet av tillståndet för etylhydroxietylcellulosa skulle leda till att glutenallergiker får problem med näringsupptaget. Min fråga till kommissionen lyder därför: Vilka möjligheter har svenskar med glutenallergi att även efter ett återkallat tillstånd finna bröd med denna tillsats, och avser kommissionen att påskynda det samråd i den vetenskapliga livsmedelskommittén som möjliggör att ärendet åter kan tas upp och beslutet ändras?
Herr talman! Jag har en julhälsning från en 14-årig gosse i Sverige. Gossen har glutenallergi och kämpar verkligen med sin diet. Han har nu fått veta att ni i Europaparlamentet vill förbjuda cellulosan i hans diet och även i hans julmat. Hans julhälsning till er alla är: " Vad håller ni på med i EU?"

Liikanen
. (EN) Herr talman! Jag vill tacka föredraganden, Lannoye, och utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor för betänkandet om förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om andra livsmedelstillsatser än färgämnen och sötningsmedel.
Vad ändringsförslaget om användningen av natriumalginat beträffar, lades förslaget om att utvidga denna användning till färdigförpackade, skalade morötter fram av kommissionen i dess ursprungliga förslag i juli 1999. Vi har nu på nytt undersökt det ursprungliga förslaget grundligt och kommit fram till slutsatsen att det är lämpligt att inte godkänna den nya användningen av en tillsats som natriumalginat i obehandlade födoämnen.
Då kriterierna för att godkänna en ny tillsats eller tillsatsanvändning inbegriper mer än en enkel säkerhetsbedömning, kan kommissionen godta parlamentets ändringsförslag om att förkasta en utvidgad användning av natriumalginat i morötter.

Officiell kontroll på djurfoderområdet
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är debatten om betänkande (A5-372/2000) av Staes för Europaparlamentets delegation till förlikningskommittén om förlikningskommitténs gemensamma utkast till Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring av direktiv 95/53/EG om fastställande av principen för organisationen av officiell kontroll på djurfoderområdet.

Staes
. (NL) Herr talman, herr kommissionär, bästa kolleger! Debatten om det här förslaget om organisationen av officiella kontroller på djurfoderområdet, kan jämföras med slutspurten i ett eller annat cykellopp. Kolleger, jag tror att ett godkännande av det gemensamma utkastet innebär att vi vinner det här loppet i morgon. Men det innebär i sin tur inte, bästa kolleger, herr kommissionär, att vi lägger beslag på den gula tröjan eller att slutsegern är i sikte. Som jag förklarade redan under den andra behandlingen, ligger en kris till grunden för den här direktivändringen. För några år sedan framkom det ju att dioxinsmittad citrusmassa från Brasilien hade blandats i kreatursfoder i Nederländerna, Belgien och Tyskland. Då visade det sig också att kommissionen inte förfogade över instrument som möjliggjorde ett lämpligt uppträdande. Det, bästa kollegor, rättar vi till nu.
Under trepartsmötet kunde jag konstatera hur medlemsstaternas regeringar ser till sina egna intressen framför det allmännas intressen. Förhandlingarna med det franska ordförandeskapet var hövliga, men hårda. Jag gjorde allt som stod i min makt för att se till att Europeiska kommissionen i brådskande fall, och i synnerhet i sådana fall då djurs och människors hälsa är i fara, kan agera självständigt, alltså utan att behöva rådgöra med medlemsstaterna. De bestämmelser som kommissionen utfärdat är tillämpliga med omedelbar verkan, och måste också läggas fram inför Ständiga foderkommittén inom tio dagar. Förhandlingarna ledde också till - och det betraktar jag som en seger för det här parlamentet - att de säkerhetsåtgärder som kommissionen utfärdat kommer att vara i kraft så länge de inte ersätts av ett annat lagstiftningsbeslut.
Ytterligare ett problem var att medlemsstaterna inte var så välvilligt inställda till vårt krav att möjliggöra kontroller utan förvarning. Under trepartsmötet framgick det tydligt att rådet inte skulle ge efter på den punkten. Det franska ordförandeskapet gav mig således en mycket tydlig vink, ett mycket tydligt budskap, ett budskap som talade om " no passaran" . Medlemsstaterna betraktar tydligen kontroller utan förvarning som en kränkning av deras suveränitet, men medlemsstaterna visade sig emellertid beredda att ge kommissionens experter all den hjälp de behöver för att kunna utföra sin kontrolluppgift. Dessutom kommer resultaten av kontrollerna att meddelas till Europaparlamentet.
Kolleger, jag menar att jag räddade vad som räddas kunde. Jag tror att vårt parlament avsevärt skärper rådets gemensamma ståndpunkt, och jag rekommenderar ett godkännande av det gemensamma utkastet. Men som jag sade tidigare ligger vi inne på slutspurten i det här loppet. Redan i morgon står ett nytt lopp på programmet. Då är det vår kollega Marit Paulsen från den liberala gruppen som sitter på sadeln, och hon får chansen att ytterligare skärpa det föreliggande direktivet. För det förtjänar hon vårt fulla stöd, och jag önskar henne lycka till, och hon vet att hon kan räkna med mig.

Klaß
Herr talman, herr kommissionär, mina damer och herrar! Guds kvarnar mal långsamt, men de mal. Enligt mig är de egentligen för långsamma. Nu var det två år sedan vi fick kommissionens förslag. Mål: en ökad harmonisering och samordning av den officiella kontrollen på djurfoderområdet i Europeiska unionens medlemsstater. Livsmedelssäkerhet är tidens slagord, kanske till och med årets ord.
Hur starkt sambandet är mellan säkerheten för våra livsmedel och det foder djuren äter har framgått av den senaste tidens skandaler, om alltifrån dioxin och spillolja i blandfoder till framställning av djur- och benmjöl som, liksom vi alla vet, med vissa framställningsmetoder kan vara goda bärare av äggvita. Då har emellertid metoder upptäckts som slutligen kan betecknas som kriminella handlingar. Konsumenterna reagerar med rätta radikalt. De övergår till andra livsmedel som de tror är säkra. Det krävs att politiken satsar allt för att kunna garantera livsmedlens säkerhet. Hur kan man dock ge garantier när inga kontroller utförs?
På den inre marknaden där inga gränskontroller förekommer anser vi att Europeiska unionen har en kontrollplikt. Djurfoder- och livsmedelskontroller faller däremot under medlemsstaternas suveränitet. Efter långa förhandlingar i förlikningskommittén uppnåddes en godtagbar kompromiss: En garanti om att skyddsåtgärder som vidtas av kommissionen fortsätter att gälla tills de ersätts av ett annat beslut, och att medlemsstaterna åtar sig att ge kommissionens experter sitt oinskränkta stöd i samband med undersökningar och kontroller på plats.
En sak är säker: Vi kan endast tillsammans och genom att förena alla krafter, såväl i medlemsstaterna som i kommissionen, uppnå en större säkerhet på det känsliga djurfoderområdet. Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokrater röstar för den kompromiss som har uppnåtts. Däremot kan vi klart konstatera att vi kommer att fortsätta att kritiskt iaktta utvecklingen och reagera som det sig bör om problem uppstår.

Liikanen
. (EN) Jag skulle vilja tacka Europaparlamentet för dess stöd för Europeiska kommissionens ståndpunkt och för de anmärkningsvärda ansträngningar som har gjorts för att möta rådets intressen.
I förlikningstexten övervinner man de tekniska detaljerna i den rättsliga texten och betonar den starka viljan och det gemensamma åtagandet från Europaparlamentets, rådets och kommissionens sida att skydda hälsan och konsumenternas intressen. Medlemsstaterna och kommissionen förfogar nu över ett bättre instrument för att säkerställa att gemenskapslagstiftningen på djurfoderområdet upprätthålls, och i händelse av nödlägen i tredje land, är snabba insatser möjliga.

Talmannen
Tack så mycket, kommissionär Liikanen. Ni har i dag varit så kortfattad att man inte ens hann ta en klunk kaffe!
Jag förklarar härmed debatten avslutad.
Omröstningen äger rum i morgon kl. 10.00.

Hållbar utveckling i städerna
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-350/2000) av Lienemann för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om förslaget till Europaparlamentets och rådets beslut om en gemenskapsram för samarbete för en hållbar utveckling i städerna.

Doyle
Herr talman! Jag välkomnar den serie av kompromissändringsförslag som har lagts fram i Lienemanns och Roth-Behrendts namn, för socialistgruppens räkning, och av mig själv, för PPE-DE-gruppens räkning, särskilt med tanke på att godkännandet kommer att göra det möjligt att få budgeten på 14 miljoner euro på plats, vilket kommer att säkerställa att det här fyraåriga programmet kan starta år 2001 utan någon andra behandling.
I ett nötskal kommer det här åtagandet om en gemenskapsram förhoppningsvis, i och med kommissionens och rådets godkännande, att lägga en rättslig grund under befintliga projekt som drivs av nätverk av lokala och regionala myndigheter och som aktivt främjar en hållbar utveckling i städerna. Det kommer även att sörja för dem ekonomiskt.
Vi måste akta oss för att använda ett tillväggångssätt uppifrån och ner för vad som bara kan vara ett initiativ nerifrån och upp. Kommissionen får inte fastställa prioriteringar ovanifrån, utan måste lyssna på och underlätta det arbete som utförs på lokal nivå, eftersom de lokala myndigheterna inte bara är befordrare av kommissionens strategier. De utgör den ledningsnivå som är närmast medborgarna. De har det demokratiska, ekonomiska och administrativa ansvaret för en hållbar utveckling i städerna. Jag välkomnar denna lagstiftning.

Myller
Herr talman! Denna fråga har säkert diskuterats så mycket och vi är så eniga, att en egentlig framställning sist och slutligen inte behövs. Men ändå har tanken på hållbar utveckling i städerna alldeles under de senaste åren fått allt mer vind i seglen. Det är framför allt fråga om ett horisontellt tillvägagångssätt, om att hållbar utveckling är en gemensam nämnare för såväl den sociala som den ekonomiska och ekologiska verksamheten i städerna. Vi vet att kommissionen för tillfället bereder ett program för hållbar utveckling för hela Europeiska unionen och det programmet skall vara klart om ett halvt år. Jag hoppas att hållbar utveckling i städerna kommer att utgöra en ytterst viktig del av strategin för hållbar utveckling inom unionen. Vi vet att majoriteten av européerna bor i städer och just för städernas del har dessa frågor hittills blivit styvmoderligt behandlade. Föredraganden av betänkandet, Lienemann, har alldeles riktigt ökat på den budget som kommissionen föreslagit. Inte heller nu är summan så väldigt stor, men med denna summa kan man på ett avgörande sätt inleda bildandet av nätverk mellan städer, så att speciellt medborgarna kommer i direkt kontakt med aktörerna i de olika ländernas nätverk. På detta sätt kan man utveckla det europeiska synsättet när det gäller utvecklingen i städerna. Jag hoppas att dessa medel används till att man utvecklar det europeiska samarbetet uttryckligen ur medborgarnas perspektiv.

Hyland
Herr talman! Kampanjen för hållbara städer i Europa, som består av en allians av 540 olika lokala myndigheter, har förbundit sig att genomföra lokala strategier och åtgärder som syftar till att främja en hållbar utveckling. Det handlar i själv verket om att anlägga bästa praxis, vilket i verklig bemärkelse kan utveckla våra städer på ett positivt sätt. I Irland bidrar program för urban förnyelse betydligt till att förbättra situationen i små städer och byar. Programmet för förnyelse av små städer och byar är en integrerad del av landsbygdens utveckling.
Medlen från EU:s strukturfonder, huvudsakligen från Europeiska socialfonden, och från nationella finansdepartement måste alltid inriktas på att utveckla missgynnade och fattigare områden i vårt samhälle. Frågan om en hållbar utveckling är inte bara tillämplig på städer. Det finns många områden på Europeiska unionens landsbygd som måste utvecklas och stödjas på ett positivt sätt. Problemområden med hög arbetslöshet finns både i städerna och på landsbygden. Som en lagstiftande institution får vi aldrig försöka vidga klyftan mellan städer och landsbygd. Vi måste utveckla marginaliserade och missgynnade områden och på samma gång stödja den ekonomiska utvecklingen och utvidga sociala program. Planeringsprocessen måste genomföras på ett rättvist och nyskapande sätt.

Patrie
. (FR) Herr talman! Ursäkta mitt dröjsmål, men vid den här tidpunkten går debatterna fortare än under dagen. Jag vill redogöra för de beståndsdelar som Lienemann hade velat presentera själv om hon inte vore upptagen med annat arbete.
Förslaget till Europaparlamentets och rådets beslut om en gemenskapsram för samarbete för en hållbar utveckling i städerna, antaget av Europeiska kommissionen den 22 november 1999, är en uppföljning till projektet " hållbara europeiska städer" , vilket inleddes 1992. Tillståndet i den urbana miljön, där ca 80 procent av den europeiska befolkningen bor, är en fråga av ett grundläggande intresse med återverkningar på lokal, europeisk och internationell nivå.
Man måste konstatera att de mest besvärliga miljöproblemen på europeisk nivå väsentligen rör urbana områden. De är ofta nära förknippade med globala miljöutmaningar och har en påverkan genom att de direkt inverkar på miljoner medborgares livskvalitet. En samstämmig och hållbar politik för urban utveckling kan dock i betydande utsträckning förbättra livskvaliteten i städerna.
Begreppet hållbar utveckling, särskilt när det gäller städerna, är inte enbart begränsad och kan inte enbart begränsas till miljöaspekten, utan har även sociala och ekonomiska aspekter. Europas städer utgör viktiga ekonomiska, politiska och sociokulturella poler. De kan också utgöra ett stort hot för vår naturliga miljö, och utmaningen är nu att underlätta en balanserad urban utveckling som låter städerna fortsätta att spela en viktig roll i dagens och framtidens samhälle.
En viktig utmaning för skapandet av en urban politik är att finna medel att fullfölja målen om en hållbar utveckling i städerna inom ramen för en stads förvaltningsstruktur. Därför har föredraganden Lienemann föreslagit en obetydlig ökning av totalanslaget på 14 miljoner euro, i samförstånd med de andra institutionerna, i syfte att främja samarbetet på det här området mellan 2001 och 2004. Medlen är huvudsakligen avsedda för städer i nätverk, vilka organiserats på europeisk nivå för aktiviteter som rör utveckling och spridning av god praxis i fråga om hållbar utveckling i städerna.

García-Orcoyen Tormo
Herr talman! Utan tvekan kräver de europeiska medborgarna en bättre miljö och vi i denna kammare måste återspegla dessa förväntningar och skapa förutsättningar för att uppfylla dessa krav.
Det fleråriga programmet 2000-2004 för hållbar utveckling i städerna är ett lämpligt instrument för detta ändamål, liksom tillämpningen av Agenda 21 är ett utmärkt samordnings- och utvecklingsmedium för åtgärder.
Vi måste emellertid erkänna att någon allmän framgång har inte noterats varken i fråga om tillämpningen av Agenda 21 eller i de uppnådda resultaten. Den fysiska planeringen fortsätter i många av medlemsstaterna att brista i hänsyn till det fysiska mediets kapacitet, kulturarvet eller kommunernas resurser för att ta sitt miljöansvar. Betänkandet om hållbara städer framhåller också att det finns betydande brister i praktiken och i hur man följer miljöbestämmelserna på lokal nivå.
Den fleråriga planen har vissa ambitiösa mål och ett mycket brett tillämpningsområde, som också kan utvidgas till kandidatländerna. Det behövs utan tvivel en budget som stämmer överens med förslagets innehåll, men vi kommer än en gång att hugga i sten om vi inte får mycket effektivare mekanismer för kontroll och utvärdering av resultaten än vad vi nu har.
Slutsats: ja till en förstärkt budget, ja till betänkandet och Lienemanns förbättringar av kommissionens förslag, men också en kraftig förstärkning av kontrollmekanismerna för tillämpningen av alla dessa program, både i kommissionen och i medlemsstaterna.

Hulthén
Herr talman! Som Patrie redan har sagt, lever 80 procent av Europas befolkning i städer. Dessa människors möjligheter till ett bra liv beror helt och hållet på miljön där de bor. Tyvärr förknippas städer idag nästan automatiskt med en dålig miljösituation - mycket utsläpp, mycket trafik och förorenade vattendrag, men egentligen behöver det inte vara på det sättet. Bättre kunskap och ny teknik ger möjligheter till bättre miljö i Europas städer. En tydlig lagstiftning och en noggrann kontroll av denna är ytterligare redskap.
Städerna förfogar själva över en hel del av de instrument som bidrar till att förbättra miljön för de egna medborgarna. Ofta är det i kommunerna och städerna som man bäst känner till de egna problemen. Genom en vettig stadsplanering, en välfungerande kollektivtrafik och ett samarbete med andra kommunala intressenter, kan man ge sina medborgare en bättre miljö. Dessutom är det i praktiken på den lokala nivån som de miljöbeslut vi fattar här i parlamentet skall genomföras. Klimatfrågan är ett bra exempel på detta. Minskade transporter och en övergång från fossila bränslen på lokal nivå är nödvändigt för att få till stånd en förändring av de klimathot som vi upplever.
Det måste finnas en tydlig dialog och ett gott samarbete mellan unionens institutioner och den lokala nivån, det vill säga kommunerna eller städerna. Jag tror att Lienemanns rapport kommer att bidra till det. Emellertid måste man på den lokala nivån även integrera medborgarnas engagemang. Detta kan ske genom samarbete med universitet, frivilligorganisationer, företag och andra aktörer. Av denna anledning anser jag att det i den definition av vilka som skall kunna söka medel från ramprogrammet måste finnas utrymme för andra formationer än dem som vi traditionellt betraktar som kommunala organisationer. Det finns många bra exempel där kommuner ingår som en part bland andra. Just bredden av ansvar är viktigt. Det tycker jag skall utgöra ett kriterium. Därför vill jag stödja ändringsförslag 31.

Liikanen
. (EN) Herr talman! Låt mig först, också i hennes frånvaro, gratulera föredraganden, Lienemann, till hennes enastående arbete och uttrycka min stora glädje att vi, tack vare både parlamentets och rådets konstruktiva arbete, har möjlighet att föra detta viktiga initiativ i hamn redan i den första behandlingen.
Förslaget om en hållbar utveckling i städerna har en potential att direkt påverka vardagen för så mycket som 80 procent av den europeiska befolkningen. Det kommer att göra det möjligt för och uppmuntra städer runtom i Europa och annorstädes att mötas och lära av varandras erfarenheter, hjälpa dem att angripa problem och utmaningar på miljöområdet och att arbeta i riktning mot en hållbar utveckling. Kommissionen är också tacksam för det stora stöd som Europaparlamentet har gett för detta förslag samt för de många användbara ändringsförslag som har lagts fram.
Kommissionen inser vikten av att främja en god förvaltning och insyn i sitt förfarande för beslutsfattande. Vi är följaktligen starkt för inrättandet av en plattform för dialog med huvudintressenterna, vilken skall hjälpa till att fastställa de prioriterade områden som skall stödjas. Dess nyskapande infallsvinkel kommer att omfatta samarbete med stadsnätverken, medlemsstaterna, EU:s institutioner, icke-statliga institutioner och affärsvärlden, vilket säkerställer att medlen som tillhandahålls från ramen riktas in på de områden för en hållbar utveckling som bäst behöver dem. Jag tror att denna nyskapande infallsvinkel kommer att bli ett exempel för andra att följa. Budgeten för förslaget har varit föremål för en viss debatt, och en lång rad åsikter har framförts i fråga om lämpligheten med de 12,4 miljoner som kommissionen ursprungligen föreslog. Många har antytt att budgeten är för liten. Kommissionen vill emellertid betona att denna ram inte handlar om att genomföra projekt från ett nolläge. Gemenskapen har redan andra program och initiativ för det. Ramen är snarare utformad för att underlätta utbytet av information och idéer om bästa praxis för en hållbar utveckling i städerna, så att de lösningar som man får fram på problem i en stad kan delas med andra städer runtom i Europa och annorstädes. Ramens inriktning på kvalitet och dess multiplikatoreffekter är sådana att den, trots den förhållandevis begränsade budgeten, förväntas få en verklig inverkan och främja en hållbar utveckling i städerna i Europa. De fyrtioen ändringsförslagen har behandlats ingående, och kommissionen kan godta trettio av dem, antingen till fullo eller i princip.
I ändringsförslag 33 föreslås en reviderad budget för förslaget på 14 miljoner euro. Vi måste klargöra att kommissionens allmänna linje i frågor som denna är att ingen budgetökning kan godtas utan att ytterligare resurser överförs av rådet och parlamentet till de relevanta budgetposterna. I detta speciella fall, och på grundval att det kommer att underlätta antagandet i den första behandlingen, har kommissionen emellertid, som ett undantag, gått med på att godta en ökning av förslagets finansieringsram till 14 miljoner euro utan något tillskott av ytterligare resurser. Medan vi är villiga att stödja siffran 14 miljoner euro, kan vi inte stödja den siffra på 20 miljoner euro som föreslås i ändringsförslag 14.
Den andra frågan gäller kommittéförfarandet. Mot bakgrund av verksamhetens natur, kan kommissionen godta ändringsförslagen 10 och 23. Inrättandet av en rådgivande kommitté skulle vara den lämpliga lösningen i fråga om kommittéförfarande. För att sammanfatta kan kommissionen till fullo godta ändringsförslagen 2, 5 till 8, 10 till 13, 15, 16, 18 till 20, 22 till 24, 28, 30, 32 till 35 och 37. Kommissionen kan i princip godta ändringsförslagen 25, 27, 36, 40 och 41. Kommissionen kan inte godta ändringsförslagen 1, 3, 4, 9, 14, 17, 21, 26, 31, 38 och 39. Ändringsförslag 31 skulle tillåta icke-statliga organisationer, universitet etc. att delta som huvudpartner i de nätverk som skall stödjas. Tanken är att det är kommissionen och nätverk av lokala myndigheter vars juridiska ansvar är att utveckla och genomföra strategier för en hållbar utveckling i städerna som skall vara huvudpartner i denna ram. Vi kan således inte godta ändringsförslaget.
Jag skulle till sist vilja tacka Europaparlamentet för den ingående behandling som det har gett förslaget och för det värdefulla bidraget från alla partier. Det har utan tvekan stärkt och förbättrat förslaget kvalitet och, som en följd därav, hjälp till att säkerställa att det kommer att ge största möjliga vinst till städer runtom i EU och längre bort. Det gläder mig också att andan i det interinstitutionella samarbetet har varit sådan att antagandet av detta förslag i den första behandlingen bör vara säkrat.

Talmannen
Tack så mycket, kommissionär Liikanen.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen äger rum i morgon kl. 10.00.

Försiktighetsprincipen
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0352/2000) av Patrie för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om kommissionens meddelande om försiktighetsprincipen.

Patrie
. (FR) Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! Det är visserligen sent på kvällen som vi behandlar denna beryktade försiktighetsprincip. Jag säger " beryktade" eftersom det är en fråga som verkligen är på modet - ni håller säkert med mig om att det inte går en dag utan att pressen apropå allt och inget använder försiktighetsprincipen i en rubrik, med eller utan urskillning, men oftast på ett felaktigt sätt.
Befolkningens intresse för försiktighetsprincipen är inte förvånande, och detta intresse tar sig uttryck i en legitim oro på grund av att man har blivit starkt medveten om principen efter den senaste tidens livsmedelsskandaler och andra affärer, t.ex. det smittat blodet. Intresset avslöjar också krisen i fråga om befolkningens förtroende för vetenskapen, som man vet är, eller inte längre är, ofelbar. Till sist avslöjar intresset för försiktighetsprincipen en kris i fråga om befolkningens förtroende för offentliga och politiska beslutsfattare, som misstänks för eftergivenhet i förhållande till vissa påtryckningsgrupper, framför allt från industrin, eller helt enkelt för en straffbar lättsinnighet.
Allt detta visar hur viktig den brännande politiska fråga är som hänger samman med försiktighetsprincipen, och i det avseendet välkomnar jag kommissionens initiativ såväl som den allmänna kvaliteten på kommissionens meddelande om försiktighetsprincipen.
För att förklara det resultat som jag önskar att parlamentet skall nå fram till, skulle jag i kväll i korthet vilja betona två väsentliga saker som står på spel i den här debatten. Den första av dessa två saker - i betänkandet vi debatterar - är av juridisk karaktär. Även om det är först på senare tid som media har gett spridning åt försiktighetsprincipen, var det inte helt nyligen som den framträdde på den internationella juridiska scenen. Många internationella fördrag och avtal innehåller hänvisningar till denna princip. Europeiska gemenskapernas domstol, och t.o.m. WTO:s tvistlösningsorgan, anser att försiktighetsprincipen bör tillämpas i miljö- och folkhälsofrågor, ibland även mot européerna, vilket den ännu inte avgjorda affären om opastöriserad mjölk visar.
Men den typen av hänvisningar i internationella texter räcker inte för att klargöra principens karaktär eller beskaffenhet, och i texterna finns dessutom ingen definition på försiktighetsprincipen. Detta leder till att det uppstår en rättslig osäkerhet som är oacceptabel för unionsmedborgarna, men också för näringsidkarna, som inte heller vet vilka tråkigheter som väntar dem.
Den första saken som står på spel i kommissionens meddelande och parlamentets betänkande är således att klargöra den karaktär och det rättsliga värde som vi vill att försiktighetsprincipen skall få, att fastställa på vilka villkor försiktighetsprincipen kan och bör tillämpas och slutligen att bestämma sig för vilka kriterier som skall gälla för de åtgärder som kommer att vidtas i enlighet med försiktighetsprincipen.
Den andra saken som står på spel i vårt arbete om försiktighetsprincipen är av mer politisk karaktär. För unionen handlar det om att hävda en enhetlig uppfattning av försiktighetsprincipen, så att den kan ingå i alla de åtgärder som unionen vidtar inom ramen för sina befogenheter, men också för att detta europeiska synsätt skall kunna åberopas gentemot våra partner, som ofta ser mindre ambitiöst på miljö- och hälsofrågor än vad vi gör. I det avseendet är det viktigt att parlamentet framför en mycket tydlig ståndpunkt, så att kommissionen kan förses med ett solitt mandat för att försvara unionens ståndpunkter inom internationella instanser, särskilt inom WTO.
Resolutionstexten, den text vi nådde fram till efter flera debatter inom utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor, sammanfaller till stor del med rådets resolution som utgör en bilaga till slutsatserna från toppmötet i Nice, och det gläder oss. Texten från utskottet för miljö är resultatet av ett ständigt sökande efter en kompromiss, eller snarare en jämvikt mellan maximalistiska och minimalistiska uppfattningar, som har uttryckts under våra debatter och som båda utmynnar i överdrifter. Maximalisterna strävar efter att blockera innovationer och framsteg, medan minimalisternas råd är att försiktighetsprincipen endast skall användas i händelse av betydande fara för hälsa och miljö, dvs. ovan ett viss gränsvärde som ännu inte har fastställts. Men man vet inte riktigt hur!
Gentemot dessa två synsätt har jag ansträngt mig för att nå fram till en rimlig jämvikt, så att detta politiska verktyg skall användas med stöd av en rättslig grund. Europeiska unionen har ambitionen att garantera sina medborgare en hög nivå av skydd för deras hälsa och miljö. Därför, kära kolleger, inbjuder jag er att stödja denna förnuftiga och rimliga uppfattning om försiktighetsprincipen och att avslå alla ändringsförslag som fjärmar sig från den i en eller annan riktning.

Gebhardt
Ärade herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! Utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden har fastslagit vissa kärnfrågor beträffande försiktighetsprincipen som även återspeglas i kollegan Patries betänkande. Då handlade det inte enbart om en rent juridisk bedömning. Vi har snarare tagit politisk ställning. Jag poängterar detta, eftersom det vid tillämpningen av försiktighetsprincipen krävs något mer än bara en hantverksmässigt felfri lagstiftning. Det handlar om att inom Europeiska unionen verkligen garantera medborgarna den höga skyddsnivå som utlovas i fördragen. Det är endast möjligt om vi menar allvar med försiktighetsåtgärderna. Det är inte skadebegränsning eller skadestånd som bör vara målet, det främsta målet måste vara att förhindra skador på hälsan eller på människors egendom. Det kan vi uppnå med en strikt tillämpning av försiktighetsprincipen, precis som min kollega har visat.
Vi bör som lagstiftare alltid ha detta i åtanke, och vi bör också uppmuntra kommissionen att redan i sina framställningar handla i enlighet med detta. Just därför fördelas uppdraget i kollegan Patries betänkande. Vi skulle ha besparats mycket i samband med galna ko-sjukan både i det förgångna och i framtiden om vi hade sörjt för en lagstiftning i tid och även utfört stränga kontroller av denna, något som bekant är medlemsstaternas uppgift. När vi avvisade amerikanskt hormonkött för att skydda våra medborgares hälsa ifrågasattes vår rätt att vidta försiktighetsåtgärder. Det kallades till och med för protektionism!
Även i andra sammanhang tröttnar inte de som har sina betänkligheter på att hänvisa till proportionalitetsprincipen och förbudet mot diskriminering. Vid närmare betraktelse döljer sig ingen omsorg om rättsstaten bakom detta, utan snarare omsorgen om pengar och vinst. Personligen är jag inte orolig för ett för starkt skydd i form av lagar. Inte heller medborgarna skall behöva oroa sig för det. När de ser den europeiska lagstiftningen bör de i stället kunna vara säkra på att hälsan väger tyngre i deras parlament än strävan efter vinst. Därför rekommenderar även jag att vi följer den linje som har dragits upp av föredraganden.

Doyle
Herr talman! Jag skulle vilja tacka Patrie för hennes utmärkta betänkande om kommissionens meddelande om det komplexa ämnet försiktighetsprincipen.
Allmänheten upplever en förtroendekris gentemot vetenskapen, som nu inte längre anses vara ofelbar, liksom en förtroendekris gentemot de politiska beslutsfattarna, vilka misstänks vara i maskopi med vissa industriella och kommersiella påtryckningsgrupper, eller så anses de helt enkelt bara vara klandervärt oansvariga.
Vi måste säkerställa att det här betänkandet återspeglar allmänhetens krav på en hög skyddsnivå för hälsa och miljö. Användning av försiktighetsprincipen kan i allt väsentligt ses som en riskhanteringsstrategi inför vetenskaplig osäkerhet eller som ett verktyg som gör det möjligt för den offentliga beslutsfattande myndigheten att blanda sig i hanteringen av vetenskaplig osäkerhet. Forskare utvärderar risken och de politiska beslutsfattarna hanterar den.
Att klargöra vem som skall göra vad är en nödvändig förutsättning för att återställa det nödvändiga förtroende hos allmänheten, både för forskarvärlden och för de offentliga beslutsfattarna - oss politiker. Det finns en legitim roll även för av kollegor granskade vetenskapliga minoritetsuppfattningar. Låt oss trots allt påminna oss själva om att BSE uppmärksammades genom en minoritetsrapport.
Det finns en legitim oro hos allmänheten, som har blivit ytterst känslig för sådana saker till följd av de senaste livsmedelsskandalerna, i synnerhet BSE-krisen. Allmänheten vill inte längre klä skott för riskfyllda tekniska innovationer som flera eller många år senare visar sig ha inneburit onödiga risker för folkhälsan eller miljön. De kommer, till exempel, inte att godta någon som helst osäkerhet om huruvida de material som används för att tillverka deras barns leksaker är fullständigt ofarliga eller ej.
Europaparlamentet uttalade sig redan 1996 för ett förbud mot användning av kött och benmjöl över hela Europeiska unionen, i överensstämmelse med försiktighetsprincipen - tänk om det hade blivit verklighet. Resten är historia.
Sättet för att återställa konsumenternas förtroende för industrin i allmänhet är att anta tydliga och exakta regler i ljuset av försiktighetsprincipen. I alla händelser måste åtgärder vidtas och ses över regelbundet i ljuset av den vetenskapliga utvecklingen. Det bör i alla händelser finnas ett ovillkorligt krav på insyn, som omfattar regelbunden information till allmänheten, även sedan ett projekt eller en verksamhet har fått grönt ljus.
Vi måste få fram tydligare riktlinjer om principens tillämpning. Den bör användas när det finns rimliga grunder för oro. Försiktighet är inte samma sak som förebyggande, inte heller bör försiktighetsprincipen åberopas som ett tekniskt handelshinder.

Corbey
Herr talman! Försiktighetsprincipen gör sig alltmer gällande i de internationella rättsfördragen. Alltjämt utgör den dock en källa till förvirring. Kort sagt går den ut på att inte göra något om det föreligger några tvivel. Nu förekommer det tvivel om nästan allt, och det skulle innebära att ingenting längre är möjligt. Därför är det bra att kommissionen förtydligar frågan. Av den anledningen är jag mycket nöjd med kollega Patries betänkande. Hon har uträttat ett mycket gott arbete, och jag skulle gärna vilja ge henne mina komplimanger för det.
Man måste göra en tydlig åtskillnad mellan försiktighetsprincipen och försiktighet. Försiktighetsprincipen avser situationer där vetenskapen inte kan ge några definitiva svar. Det kan finnas en förmodan om att ett visst ämne är dåligt, men inga bevis.
Försiktighet är nödvändig i situationer där riskerna kända. I sådana situationer sörjer man av försiktighetsskäl för en säkerhetsmarginal. Försiktighetsprincipen är ett politiskt svar på risksamhället. Vi måste undvika okända risker. Försiktighetsprincipen måste också gälla för produkter och ämnen som redan nu är i bruk och finns på marknaden, och den måste också gälla för produktionsmetoder.
Jag är förespråkare för försiktighetsprincipen. Men på en punkt vill jag dock nämna att det finns vissa bekymmer. Ibland får jag intryck av att man tar till försiktighetsprincipen i tid och otid. Absolut vetenskaplig säkerhet om nya produkter eller ämnen finns det aldrig och kommer aldrig att finnas. Den nuvarande situationen tas som utgångspunkt, och det leder till konservatism och motstånd mot allt som är nytt. Därmed avlägsnar vi oss från Förenta staterna och från en stor del av den övriga världen. Det är kanske inte så farligt i sig, men något som är värre är att försiktighetsprincipen kan leda till att vi får en hel generation fega politiker. En generation som skjuter ifrån sig ansvar och som på grund av försiktighetsprincipen inte längre vågar fatta några beslut. Det leder till att politiken blir till en vetenskap som aldrig leder till någon enhällighet, för det kan vetenskapen aldrig erbjuda. Försiktighetsprincipen är således en värdefull och viktig princip, men vi måste sträva efter att använda den sparsamt.

Lucas
Herr talman! Ingen tvivlar på försiktighetsprincipens betydelse, och jag välkomnar varmt både kommissionens meddelande och Patries betänkande. I industriutskottet underströk vi vikten av klarhet i fråga om modaliteterna för principens tillämpning. Det gläder mig följaktligen att se att det slutliga betänkandet speglar behovet av att utveckla begreppet ytterligare.
Vi efterlyste även åtgärder i Världshandelsorganisationen, kanske en förordning, som skulle säkerställa att det är möjligt, inom ramen för WTO, att åberopa andra skyldigheter, såsom dem som vi har enligt multilaterala miljööverenskommelser, i syfte att utvidga försiktighetsprincipens räckvidd. I det sammanhanget skulle det vara användbart om kommissionen kunde bekräfta sin ståndpunkt som säger att det faktiskt kan vara en legitim tillämpning av principen att dra tillbaka en produkt på grundval av process- eller produktionsmetoder. Det är ett mycket positivt tecken att det i rådets text sägs att rådet anser att WTO-reglerna i grund och botten medger att hänsyn tas till försiktighetsprincipen, och vidare att rådet uppmanar medlemsstaterna och kommissionen att säkerställa att, och jag citerar, " försiktighetsprincipen erkänns till fullo i alla handelsforum i syfte att nå det målet samt säkerställa att den beaktas på samma gång, i synnerhet i Världshandelsorganisationen" . Idén om förenlighet mellan en försiktighetsprincip och Världshandelsorganisationen tycks vinna mark, vilket skall välkomnas.
Det finns frågor som måste hållas i minnet för att det skall säkerställas att principen fungerar bra. Vi måste till exempel se till att bördan av att försvara försiktighetsmått, särskilt för utvecklingsländer, inte minskar deras förmåga att skydda hälsan och miljön genom försiktighetsåtgärder. Avslutningsvis är det, för att försiktighetsprincipen skall tillämpas på ett effektivt och trovärdigt sätt, av avgörande betydelse att alla huvudintressenter, inklusive företrädare för det civila samhället, involveras i de principval som omger dess tillämpning.

Schörling
Herr talman! Jag vill börja med att gratulera föredraganden till ett mycket bra betänkande. Jag välkomnar också kommissionens förslag, som utgör viktig vägledning för EU och medlemsländerna när det gäller att förstå försiktighetsprincipen och tillämpa den. Förslaget är naturligtvis internationellt sett ett ovärderligt verktyg för beslutsfattande i de fall det råder osäkerhet om risker, produkter eller tillverkningsmetoder.
Jag delar också helt och fullt kommissionens ståndpunkt när den definierar försiktighetsprincipen som en allmän regel utan begränsat tillämpningsområde. Liksom säkert många kolleger blev jag glatt överraskad över rådets resolution från Europeiska rådets möte Nice, i vilken det sägs att försiktighetsprincipen bör tillämpas så snart som möjligt efter det att skadliga effekter för hälsan och miljön har fastställts och när säkra slutsatser om risknivån inte kan dras på grundval av en preliminär vetenskaplig utredning grundad på tillgängliga uppgifter. Detta är mycket långtgående och naturligtvis mycket bra.
Jag vill också vädja till kollegerna inför morgondagens omröstning att inte försvaga utskottets och föredragandes text genom att anta EDD:s och PPE:s ändringsförslag. Istället bör vi försöka stärka texten ytterligare för att visa att vi är minst lika progressiva som rådet. Ändringsförslag 9 är mycket viktigt. Där föreslås att omvänd bevisbörda skall tillämpas vad gäller produkter utan förhandsgodkännande, det vill säga att producenten skall bevisa att produkten är säker och inte överlåta riskerna och kostnaden på konsumenterna.
Naturligtvis är det också viktigt att öka den juridiska tyngden i syfte att göra försiktighetsprincipen till en folkrättslig norm. Detta behandlas i ändringsförslag 5 från De gröna.

González Álvarez
Herr talman! Som föredraganden mycket väl minns, tas försiktighetsprincipen eller principen om förebyggande åtgärder - även om föredraganden skiljer mellan den ena och den andra - upp i flera internationella konventioner, från Rio 1992, via skyddet av Nordsjön och nyligen Biosäkerhetsprotokollet från Montreal.
Som andra talare säger är det nödvändigt att denna princip används väl och att det finns rättsliga garantier för berörda parter, men jag skulle vilja framhålla tre tankar i Patries betänkande och i vissa av ändringsförslagen och som jag tycker är de kanske viktigaste i betänkandet.
För det första, det finns ingen minimigräns för risken under vilken försiktighetsprincipen inte kan tillämpas; därför bör man även i de fall riskerna är små använda försiktighetsprincipen. För det andra, det är mycket viktigt med öppenhet och information till konsumenterna under hela riskbedömnings- och riskhanteringsförfarandena. Slutligen bör folkhälsan och miljön prioriteras framför andra beaktanden, framför allt de ekonomiska.
Om detta hade varit fallet, herr talman, tror jag inte att vi hade beklagat oss över galna ko-sjukan i dag, och inte över andra livsmedelsföroreningar vars framtida effekter vi ännu inte känner till.
Det finns just nu en stor känslighet och oro över användandet av transgena produkter i livsmedel. Ett annat aktuellt exempel är den stora känsligheten för information, vetenskapligt grundad eller ej, över de effekter som mobiltelefoner kan ha, de elektromagnetiska vågorna och även de elektromagnetiska ledningarna.
Jag anser, herr talman, att detta är en mycket viktig princip om den används som den bör och när den är nödvändig.

Hyland
Herr talman! Jag gratulerar föredraganden till hennes arbete. Jag tycker att det är mycket lägligt att Europaparlamentet håller en debatt om behovet av att se till att försiktighetsprincipen beaktas i alla EU:s förordningar och direktiv. Händelser med nya BSE-distorsioner i Europa har ånyo satt frågan om livsmedelssäkerhet överst på den europeiska politiska dagordningen. Försiktighetsprincipen måste åberopas vid varje tillfälle när det gäller antagande av nya gemenskapsbestämmelser på området för skydd och förbättring av livsmedelskedjan i Europa. Europeiska unionens 370 miljoner konsumenter kräver åtgärder på livsmedelssäkerhetsområdet. Jag välkomnar uttalandena nyligen av den europeiske kommissionären med ansvar för hälsa och konsumentskydd, Byrne, i vilka han otvetydigt förklarade att försiktighetsprincipen är hans vägledande referenspunkt när det gäller att initiera EG-direktiv och EG-förordningar på området för främjande av livsmedelssäkerhet.

Blokland
Herr talman! I det moderna samhället med alla dess konsumtionsvaror, exempelvis alla apparater, behöver vi material och ämnen med mycket specifika egenskaper. Alla människor, eller om ni så vill nästan alla människor, accepterar och använder dessa produkter. Ämnena och materialen i dessa produkter, liksom i många livsmedel, kan emellertid föra med sig risker. Som alla vet genomsyras livet av risker och tveksamheter. Livets konst är att handskas förståndigt med dessa risker och tveksamheter.
Kommissionens förslag utgör en bra grund för tydligare riktlinjer för tillämpningen av försiktighetsprincipen. Patries åsikt att Europeiska unionen måste förtydliga sitt förhållningssätt till försiktighetsprincipen, stöder jag till fullo. Tyvärr måste jag säga att utskottets för miljö alltför långa förslag till resolution ger ett otillräckligt svar på detta. Till följd av de långa och otydliga formuleringarna är det inte längre tydligt vad de egentligen vill i motsats till Europeiska rådets resolution i Nice.
I de ändringsförslag som jag har lagt fram försöker jag förtydliga dessa saker och stryka ett antal onödiga avsnitt.
Eftersom vetenskapen ofta inte kan påvisa ett direkt samband mellan produkter och eventuella skadliga effekter av produkter, önskar vi att få större klarhet om dessa. En nödvändig förutsättning för tillämpningen av försiktighetsprincipen är att oron för eventuella skadliga effekter förses med en vetenskaplig grund. När man vidtar åtgärder har såväl begränsningen som accepterandet av en viss risk betydelse. Vid sidan av det är det viktigt att vi inte glömmer den skyddsnivå som vi har valt, vilken kan utläsas globalt ur den lagstiftning som vi har utarbetat.
Till sist anser jag att en omvänd bevisbörda inte är på sin plats. För att hantera försiktighetsprincipen på ett korrekt sätt, bör vi dessutom känna till de skadliga effekterna av eventuella alternativ, om det skulle bil aktuellt att fatta beslut om förbud.

Moreira da Silva
Herr talman! Försiktighetsprincipen har blivit en av medborgarnas främsta allierade i skyddet för folkhälsan och miljön. Det är dock fortfarande en lång väg att gå för att förbättra denna princip. Å ena sidan är den typiskt europeisk, på andra sidan Atlanten kallas det här instrumentet för obskurantism och till och med medeltida. Å andra sidan används det även av Europeiska unionen på ett ganska otydligt och till och med irrationellt sätt. Ibland används det för mycket så att det banaliseras, ibland för litet så att vi irriteras över det. Därför anser jag att kommissionens förslag, som har förbättrats av Patrie, är så viktigt. När det klart slås fast när och hur man skall tillämpa försiktighetsprincipen kommer detta att klargöra dess användningssätt på europeisk nivå så den blir mer trovärdig, och ge de europeiska förhandlarna mandat i nästa WTO-runda att skriva in försiktighetsprincipen som en allmän grund.
Men låt mig kritisera det jag anser är ett flagrant exempel på bristande konsekvens i användningen av försiktighetsprincipen i Europeiska unionen: jag talar om mobiltelefoner. Det är obegripligt att Europeiska unionen fortfarande är helt opåverkad av de tiotals oberoende vetenskapliga studier som pekar på mobiltelefonernas möjliga faror för människors hälsa. Vi kan också fråga oss om denna handlingsförlamning inte har att göra med att majoriteten av mobiltelefonstillverkarna är europeiska företag.
Så sent som i går, i Lissabon, avslöjade för första gången den amerikanske professorn George Carlo som de senaste sju åren har genomfört en studie om strålningens effekter på folkhälsan på uppdrag av Food and Drugs Administration, att det finns risker för att mobiltelefonsanvändning förstärker uppkomsten av hjärntumörer, Alzheimers sjukdom och hudskador. Under dessa omständigheter vill jag uppmana kommissionen att tillämpa försiktighetsprincipen på mobiltelefoner, främst genom att varna för riskerna med barns användning av dem.

Hulthén
Herr talman! Jag vill tacka Patrie som har gjort ett utmärkt betänkande om försiktighetsprincipen. Det är ingen lätt uppgift att definiera försiktighetsprincipen. Jag tror för min del att det är omöjligt att skapa en generell försiktighetsprincip som gäller i alla lägen. Varje situation kräver sin egen försiktighetsprincip. Detta har vi svårt att acceptera, men livsmedel och kemikalier är inte samma sak. De kan därför inte heller behandlas på samma sätt.
Vår uppgift består i att skapa de ramar som behövs för att skydda både miljön och människors och djurs hälsa. Försiktighetsprincipen ser inte ut på samma sätt i våra respektive länder. Det vi nu måste göra är emellertid att skapa en gemensam försiktighetsprincip på EU-nivå. Principen skall vara tydlig. Vi skall kunna hävda den internationellt, och den måste även få juridisk tyngd.
Flera personer i kammaren har tidigare nämnt skandalen med galna ko-sjukan som en av de många skandaler vi upplevt den senaste tiden. Denna skandal visar på något oerhört viktigt, nämligen vikten av att våga fatta beslut även då vi ännu inte har alla bevis på bordet. Men det finns fler exempel än galna ko-sjukan, exempel som kanske inte är lika spektakulära, men där det är lika viktigt att vi fattar beslut. Vi har till exempel eftalaterna i barnleksaker. Vi har den märkliga idén att stoppa leksaker i godis, glass och annat ätbart. I det ena fallet säger vi att vi inte har tillräckliga bevis, och i det andra att det inte skett tillräckligt många allvarliga olyckor för att vi skall våga agera.
Det är bara att beklaga att det inte är vetenskapen utan den inre marknaden som styr vad vi skall släppa ut på marknaden. Detta är en ohållbar situation. Vi kan faktiskt inte ha det på det här sättet.
Jag ställer mig bakom hela det betänkande som Patrie har gjort, men jag vill också påpeka det som Schörling tidigare har nämnt i sitt anförande, nämligen att vi behöver en striktare hållning när det gäller bevisbördan, framför allt vad beträffar produkter utan förhandsgodkännande. Producenter och tillverkare måste kunna lägga fram bevis på att en produkt faktiskt är säker. Vi måste undvika att konsumenterna fungerar som något slags betalande försökskaniner när det gäller nya produkter på marknaden.

Sandbæk
Herr talman! Miljön och folkhälsan är som en komplicerad maskin med en massa olika funktioner som vi övervakar och kontrollerar för att kunna ingripa så att inget går snett. På maskinen finns en massa kontrollampor som varnar oss och talar om att i fall en lampa lyser rött är det något fel och då måste man genast ingripa för att inte maskinen skall gå sönder. Vi får inte vänta tills fler eller alla lampor lyser rött. Det är försiktighetsprincipen i praktiken. Men så fungerar den inte när det gäller folkhälsan. Här väntar vi med att ingripa tills alla lampor lyser rött och just det är problemet med kommissionens meddelande. Försiktighetsprincipen handlar enligt min uppfattning helt enkelt om rätten och inte minst plikten att ingripa med tillräckliga och nödvändiga medel när misstanke eller en förmodad misstanke föreligger om att ett ämne eller en process kan orsaka bestående skador på miljön och hälsan.
De som inte kan klara sig utan ämnet eller processen i fråga måste bevisa att dessa kan användas utan att ge varaktiga skador. Kommissionen föreslår bland annat att man skall undersöka fördelarna och kostnaderna i samband med ett agerande eller ett uteblivet agerande på området. Men det var ju precis det man gjorde i samband med BSE-skandalen, och det var därför katastrofen drabbade England och nu även Frankrike, där alla tecken fanns på BSE och där man ändå inte ville tillämpa försiktighetsprincipen. En analys av fördelarna och nackdelarna är en absurd idé, när man tänker på vad som är syftet med försiktighetsprincipen, nämligen att kunna reagera på en produkt redan innan man känner till alla fördelar och nackdelar. Samma sak gäller kommissionens krav om en djupgående riskanalys i förväg. Om man känner till alla risker, kostnader etcetera, finns det ju inte behov av försiktighetsprincipen. Jag tycker också att alltför stor vikt läggs vid specialisternas, giftexperternas och ekonomernas bedömning i en fråga. Riskhanteringen och upprätthållandet av försiktighetsprincipen är ju inte experternas ansvar utan ett generellt politiskt ansvar och en politisk angelägenhet, och det ansvaret uppmuntrar kommissionens meddelande inte i tillräcklig utsträckning politikerna att ta.

Bernié
Herr talman! Eftersom försiktighetsprincipen tjänar till allt möjligt - beroende på omständigheter och aktuella intressen - kan den vara både den bästa och den sämsta metoden. Jag skall för övrigt erkänna att jag inte riktigt har förstått varför djurens välbefinnande behandlas i detta betänkande. Med tillämpningen av denna princip skall man till varje pris undvika att innovationer och ekonomisk aktivitet skapar överdriven ängslighet och ett framstegsfientligt näringsliv, och att den blir ett sätt att snedvrida konkurrensen. Principen bör endast tillämpas i händelse av verklig fara. Ett beslut att använda den skall uteslutande vara en sak för politiker. Det finns således anledning att ge försiktighetsprincipen en exakt definition för att undvika EG-domstolens sedvanliga tolkningsavarter, att hantera den med finkänslighet och förnuftighet, att klart och tydligt fastställa vilka faktorer som skall avgöra huruvida principen skall användas eller inte, och till sist att principen integreras inom ramen för de förhandlingar som förs inom ramen för WTO.
Med tanke på de valda kriterierna: proportionalitet, diskriminering, samstämmighet, granskning av fördelar och kostnader, granskning av den vetenskapliga utvärderingen, bör försiktighetsprincipen motsvara en bra anpassning mellan riskens allvar och de åtgärder som vidtas, i motsats till vad Europeiska unionen gjorde för galna ko-sjukan. I öppenhetens namn bör vi på samma sätt se till att garantera producenternas rättigheter att uttrycka och försvara sig, både småskaliga och storskaliga producenter, genom att låta utvärderingsrapporterna innefatta deras ståndpunkter och synpunkter på samma grunder som vetenskapsmännens ståndpunkter, vilkas slutsatser skulle ha skilt sig åt.
Slutligen bör inte lokala produkters autenticitet offras för en säkerhet till varje pris, för det är ju så att industriellt tillverkade produkter möjliggör en bättre livsmedelssäkerhet, medan mångfalden medför ett riskmoment ur kvalitetssynpunkt och därmed ett visst risktagande. Men om man utan urskillning åberopar den här principen riskerar man att det hygieniska, luktlösa och smaklösa blir dominerande och att produktionsmetoderna likriktas.

Liikanen
. (EN) Herr talman! Jag skulle vilja uttrycka min uppskattning för parlamentets initiativ att ta upp ämnet försiktighetsprincipen och för föredraganden Patries utmärkta arbete.
Detta kommissionsmeddelande om försiktighetsprincipen utfärdades i februari i år, och i meddelandet föreslås riktlinjer för när och hur försiktighetsprincipen bör användas. Principen och tillvägagångssättet åberopas ofta på nationell, europeisk och global nivå, när frågor som har samband med människors hälsa och miljön diskuteras. Försiktighetsprincipen diskuterades även vid toppmötet i Nice, som tog notis om en resolution som antagits av rådet (allmänna frågor). I resolutionen uppmanas kommissionen att använda de antagna riktlinjerna och att införliva försiktighetsprincipen närhelst det är nödvändigt vid utarbetandet av dess lagstiftningsförslag och i alla dess åtgärder. I resolutionen belyser man även behovet av att arbeta aktivt för ett åtagande av internationella partner att nå en överenskommelse om principens tillämpning. Vi undersöker nu hur den här resolutionen bör följas upp.
Kommissionens meddelande är inte det sista ordet i frågan. Jag välkomnar därför parlamentets resolutionsförslag om denna viktiga fråga och skulle vilja kommentera några saker som tas upp i denna. Kommissionen bekräftar sin avsikt att aktivt använda försiktighetsprincipen närhelst det lämpligt. Vi ser den som en allmän princip som bör beaktas på områdena för miljöskydd och människors, djurs och växters hälsa. Vad dess följder på internationell nivå, i synnerhet inom Världshandelsorganisationen, beträffar, är kommissionen av den meningen att försiktighetsprincipen är på väg att bli en fullfjädrad regel i hävdvunnen internationella rätt med alla tillhörande rättigheter. Detta berättigar gemenskapen att föreskriva den skyddsnivå, särskilt med avseende på miljön samt människors, djurs och växter hälsa, som den anser vara lämplig. Det kommer också att öka utvecklingsländernas förmåga att säkerställa skyddet för miljön samt människors, djurs och växters hälsa.
Parlamentet måste ha lagt märke till att kommissionen ligger i linje med de flesta av frågorna som tas upp i ert resolutionsförslag. Jag skulle emellertid vilja klargöra några punkter. Angående det eventuella tillbakadragandet av en produkt på grundval av process- eller produktionsmetoder, är det inte möjligt att göra något allmänt uttalande om legitimiteten i en sådan åtgärd före en omfattande riskbedömning. Den åtskillnad som görs i resolutionen mellan försiktighetsprincipen och ett ansvarsfullt tillvägagångssätt skulle behöva vara exaktare. Det ansvarsfulla tillvägagångssättet är en del av riskbedömningspolicyn, liksom det är en integrerad del av den vetenskapliga uppfattning som lämnas av riskutvärderarna. Å andra sidan är tillämpningen av försiktighetsprincipen en del av riskhanteringen. En konsekvens av detta är att initiala misstankar eller empiriska utlåtanden inte kan användas ensamma när det gäller försiktighetsprincipens tillämpning. Risken måste identifieras, och riskbedömningen måste utföras av experter innan åtgärder vidtas.
Det är viktigt att betona att det är upp till beslutsfattarna att bestämma skyddsnivån. Det är inte möjligt att fastställa en allmän de minimis-tröskel. Kommissionen anser att resolutionsförslaget är balanserat i denna fråga och stöder inte ändringsförslag 3.
Slutligen kan bevisbördan omvändas vid utvärderingar från fall till fall. Det är inte lämpligt med en allmän regel.
Avslutningsvis skulle jag vilja tacka parlamentet för dess stöd i denna fråga. Resolutionsförslaget kommer att bidra till att gynna en allmän förståelse för försiktighetsprincipen, både inom gemenskapen och internationellt.

Talmannen
Tack så mycket, kommissionär Liikanen.
Jag förklarar härmed debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 10.00.
(Sammanträdet avslutades kl. 23.35.)

Sacharovpriset 2000
Talmannen
Tillåt mig säga er, herr Fernando Savater, att det är med starka känslor vi i dag välkomnar er för att ge " Basta Ya" 2000 års Sacharovpris för åsiktsfrihet.
Genom er vill Europaparlamentet hedra terrorismens offer och belöna en medborgarrörelse som spontant bestämde sig för att ropa " Basta Ya" , det räcker, till dem som förnekar rätten till liv - den för varje människa mest värdefulla tillgången - och som även förnekar rätten till frihet, dvs. rätten att varje dag få leva i fred och säkerhet. Europaparlamentet belönar därmed även det fysiska och moraliska modet hos medborgare som med fara för sina egna liv vågar visa sin vägran att ge upp inför hot. Genom " Basta Ya" är det Europaparlamentets avsikt att ge sitt fullaste och mest bestämda stöd till alla sammanslutningar, fredliga grupper av alla ideologiska inriktningar och alla dem som mobiliserar sig inför det blinda våld som det spanska Baskien konfronteras med. Ni vet att kammarens stöd inte är helt nytt. Nyligen antog Europaparlamentet ett uttalande om terrorismen i Spanien. Uttalandet undertecknades personligen av 413 av våra kolleger, av alla nationaliteter och alla politiska tillhörigheter. I detta uttalande fördömer vi kraftfullt ETA:s brott i Spanien, och Europeiska unionens institutioner uppmanas att vidta effektivare åtgärder för att bekämpa terrorismen.
Genom att för första gången ge Sacharovpriset till människor som försvarar mänskliga rättigheter inom unionen, bekräftar Europaparlamentet högtidligen att alla brott mot de mänskliga rättigheterna utan kompromisser måste bekämpas. För alla demokrater i världen symboliserade Andrei Sacharov den man som reste sig mot diktaturen och motstod det förtryckande systemets moraliska utpressning, och alla som har tilldelats Sacharovpriset sedan 1988 förkroppsligar samma kamp för frihet. Det förtryck ni vänder er mot är kanske det värsta. Den har kännetecken, men inget ansikte. Den påtvingar sig ett helt samhälle i sin avsikt att förstöra ett politiskt system som är demokratiskt valt av dess medborgare.
Det är också därför parlamentet sluter upp i er kamp. Den 27 september i Madrid, i samband med den gripande ceremonin då familjerna till ETA:s offer fick motta medaljer, hade jag tillfälle att säga att det inte finns någon plats för terrorismen i vår union. Den är själva förnekandet av demokratin. Våld, i vilken form det än är, skall inte bara fördömas, utan kan bara vändas mot upphovsmannen, eftersom de som brukar våld utesluts från den demokratiska världen.
Vår europeiska gemenskap är framför allt en gemenskap av värderingar grundade på en respekt för rättsstatens principer. Europeiska stadgan om de grundläggande rättigheterna, som vi tillkännagav i Nice den 7 december, vittnar om det. Artikel 2 i stadgan befäster rätten till liv. Och varje gång terrorismen dödar en person i Spanien är det hela Europeiska unionen som berörs i det som utgör en av dess viktigaste principer.
Den demokrati vi tror på är ordet som diskuterar och övertygar med respekt för den andre, och som underställer sig en majoritet av befolkningen när denna har röstat i frihet. Denna demokrati är inte den anonyme mördaren som väntar på sitt offer i den dunkla uppgången till dennes bostadshus. Den är inte det våld som terroriserar för att tvinga ett helt folk, av rädsla och genom utpressning, till tystnad eller motvillig medbrottslighet.
Jag skulle inte kunna avsluta mitt anförande utan att hedra de hundratals personer som har fallit för sina mördares kulor. De är kvinnor och män av alla åldrar, från alla sociala förhållanden och av alla politiska färger, och de har på ett grymt sätt ryckts från sina nära. Till dessa och de omkring 2 000 som skadats av samma gissel, vill jag vittna om vår solidaritet. För dem vill jag också framhålla hur stor värdighet de visar i prövningens stund - deras avsaknad av personlig hämndlystnad förtjänar vår allra djupaste beundran.
Jag tackar er och inbjuder er nu, herr talman, att ta ordet.
(Livliga och ihållande applåder)

Fernando Savater
Fru talman, mina damer och herrar! Först av allt vill vi i medborgarinitiativet " Basta ya!" uttrycka vår tacksamhet till detta parlament för det ärofulla erkännande ni i dag ger oss. Det är så mycket mer anmärkningsvärt eftersom vi varken är en prestigefylld icke-statlig organisation eller en erfaren institutionell rörelse, utan bara en grupp medborgare med olika bakgrund, utan byråkratiska hierarkier och knappt ens en organisationsapparat, som började demonstrera tillsammans för litet mer än ett år sedan. Bland oss finns lärare och arbetare, offentliganställda och enkla privatpersoner, religiösa och konfessionslösa, fackföreningsmän, företagare, aktiva pacifister, konstnärer, pressarbetare, folk vars namn är berömda och många personer som inte alls är kända. Jag medger att vi utgör en smått anarkistisk samling. Vi strävar inte efter att spela någon historisk roll och inte heller att fortleva till varje pris. Det bästa vore om vårt initiativ i morgon dag inte längre behövdes och att var och en av oss kunde gå tillbaks till sin lugna vardag.
Vi vet att vi personligen inte är viktiga, men vi tror att det som förenar oss och mobiliserar oss är viktigt: avvisandet av ETA:s kriminella terrorism och vårt uttryckliga stöd till den spanska rättsstaten som i dag hotas av ett totalitärt projekt för våldsam frigörelse. Vi har gått ut på gatan och vi har höjt våra röster, för vi är övertygade om att medborgarna inte kan gömma sig bakom anonymiteten när demokratin hotas och stillsamt vänta på att allt skall lösa sig i de högre politiska sfärerna. Vi vill inte ersätta de legitimt inrättade institutionerna utan se till att de försvarar våra rättigheter och våra friheter utan eftergifter för terrorn.
Vi har mobiliserat oss, ärade ledamöter, i solidaritet med offren för en fanatisk mördarideologi, och även för att försvara oss själva mot denna. Vi lever i en ovanligt sorglig situation i det demokratiska Europa. Baskien är inte ett exotiskt område, tyngt av orättvisor och ojämlikhet, som på många andra platser i den så kallade tredje världen, det är en av de mest välutvecklade regionerna i Europeiska unionen med en väl fördelad livskvalitet. I Spanien har det baskiska samhället en mycket bred autonomi med egen regering och eget parlament, fullständig kontroll över skatterna, tvåspråkig utbildningskompetens, två egna TV-kanaler - varav en på baskiska -, etc.
Baskernas politiska och kulturella frihet kränktes utan tvivel allvarligt under Francodiktaturen, liksom resten av det spanska folket kränktes. Men efter upprättandet av demokratin gjordes en oerhörd ansträngning för att försona hela landet, och det började med en allmän amnesti för brott med politiska motiv begångna under Francoperioden, vilket för mer än 20 år sedan gjorde det möjligt för alla ETA:s medlemmar att återgå till ett legalt liv, även om de var ansvariga för blodiga handlingar.
ETA:s verksamhet har dock inte upphört sedan dess. Vi kan redan räkna till 700 dödsoffer under den demokratiska perioden. I dag finns det för en stor del av de baskiska medborgarna varken trygghet, yttrandefrihet eller politisk organisationsfrihet. Valda icke-nationalistiska politiker mördas liksom företagare, journalister, anställda i den allmänna ordningsmakten eller bara enskilda som på något sätt har uttryckt sig emot det tvångsmässiga självständighetsprojektet.
Och det handlar inte bara om mord. Många inrättningar, bostäder och fordon har bränts ner. Dagligen utövar man utpressning mot handlare och yrkesmän, man trakasserar och hotar på tusen olika sätt dem som anser sig vara för Spanien, alltså de som vågar gå ut offentligt till försvar för den gällande konstitutionella rättsstaten. Många människor ser sig tvingade att flytta för att undvika en förvärrad situation eller för att de inte står ut med pressen i denna hotande miljö Många andra får finna sig i att leva med polisbeskydd och kan inte fritt gå ut på gatan med sina barn eller gå ut på offentliga ställen utan alla möjliga försiktighetsåtgärder.
I Baskien, mitt i det demokratiska Europa, har vi för närvarande ett dussintal Salman Rushdie. Rädslan råder, en påtaglig rädsla i vardagslivet som gör att man sänker rösten eller döljer vad man tänker, precis som under den värsta tiden under Francodiktaturen.
(Applåder)
Vi medlemmar i initiativet " Basta ya!" , vet att ETA utan tvivel är den främsta orsaken till denna dystra situation. Men vi är också övertygade om att ETA inte är ett isolerat fenomen och att dess fortlevnad beror på ett politiskt klimat som de nationalistiska myndigheterna som leder regionen sedan mer än 20 år delvis är ansvariga för. ETA-medlemmarna är inga utomjordingar som har kommit från andra planeter för att sprida ondska, det är ungdomar som fostrats i etnisk fanatism, i hat mot mer än hälften av medborgarna i sin egen region och mot allt det som anses spanskt; ungdomar som har genomsyrats av en förvrängd historiesyn och en vansinnig antropologisk syn som har fått dem att se sig som offer och förvandlas till bödlar.
Vi accepterar givetvis att de baskiska nationalisterna på fredlig väg föreslår skapandet av en ny oberoende stat som aldrig tidigare har existerat, men vi förkastar tanken på att detta politiska projekt från ett visst parti läggs fram som en oförytterlig rätt för ett helt folk vilket därigenom indirekt blir ett rättfärdigande av våldsverkarna.
Det verkar inte heller särskilt förnuftigt med det ständiga sökandet i historien - och till och med förhistorien - för att finna kränkningar som kan motivera en brytning med de nuvarande demokratiska samhällena eller försöken att hävda det oförenliga att leva tillsammans med dem man faktiskt har levt tillsammans med i århundraden. Såsom erfarenheterna från andra platser i Europa så sorgligt visar finner man på det sättet alltid till slut motiv för krigshandlingar. Det är något som en av de första tänkarna i det förenade Europa, Erasmus av Rotterdam, varnade för när han kommenterade ett av sina talesätt: " Om en titel vilken som helst anses vara ett lämpligt skäl att inleda ett krig, så är det ingen - mitt i alla mänsklighetens motgångar och förändringar - som kan avstå denna titel. Vilket folk har inte någon gång blivit fördrivet eller fördrivit någon från sitt land? Hur många gånger har man emigrerat från ett ställe till ett annat? Hur många gånger har imperier flyttat hit och dit på grund av fördragens tillfälligheter? Må paduanerna i dag kräva den trojanska marken, eftersom Antenor tidigare var trojan! Må romarna kräva Afrika och Spanien, för en gång i tiden hörde de till Rom! Vi kallar det för arvsmakt som är valadministration. Man har inte samma rätt över människor - som är fria av naturen - som över boskapen" . Slut på citatet av Erasmus.
Mina damer och herrar! Som demokrater är vi givetvis för en dialog mellan de olika demokratiska partierna, för en sådan ständig dialog utgör själva demokratin. Men just på grund av att vi är för en demokratisk dialog, avvisar vi möjligheten att dialogen kan införas med hjälp av våldsam terrorism, att medborgarnas politiska dagordning skall fastställas av dem som vänder upp och ned på den fredliga samlevnaden, och att de lagar som instiftas enhälligt via parlamenten skall förändras enligt mördarnas vilja som utpressning för att sluta döda.
Vi vill leva i fred, men vi vill också leva i frihet. Vi vägrar att ersätta medborgarstaten med en etnisk stat. Därför har vi gått ut på gatorna: för att försvara de konstitutionella principerna och för att skrika till terroristerna: Basta ya! - Det räcker nu! Och därför vill vi, förutom att tacka för erkännandet via Sacharovpriset, bjuda Europaparlamentets ledamöter att besöka Baskien; inte de officiella kontoren, utan gatorna, barerna, affärerna, företagen, de små orterna, skolsalarna, så att ni får ett förstahandsintryck, utan propaganda, av hur man lever med hot och utpressning, utan möjlighet att fritt uttrycka sina idéer. Kom själva och se den verklighet vi kritiserar och därefter må ni inte glömma utan ni bör hjälpa oss att slåss mot dessa missförhållanden som hela Europa måste känna är deras.
(Livliga och ihållande applåder)

