Rösträtt för icke-lettiska medborgare vid kommunala val i Lettland (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är en debatt om en muntliga fråga till kommissionen om rösträtt för icke-lettiska medborgare vid kommunala val i Lettland från David Hammerstein för Verts/ALE-gruppen, Alexandra Dobolyi för PSE-gruppen, Willy Meier Pleite för GUE/NGL-gruppen och Marian Harkin för ALDE-gruppen - B6-0007/2009).
David Hammerstein
frågeställare. - (ES) Herr talman! Det finns en medlemsstat i EU som använder termen ”icke-medborgare” som en benämning på hundratusentals människor som bor i landet. De allra flesta av dem är födda i landet, arbetar i landet, men kallas ändå ”icke-medborgare”. Detta är en avvikelse inom EU.
Det är en avvikelse eftersom EU:s grund är icke-diskriminering och principen om jämställdhet, vilka i dag förnekas i detta land. Landet erkänner inte dessa personers rättigheter och utsätter en grupp för historisk diskriminering enbart på grund av dess etniska ursprung. Det är inte acceptabelt.
Utskottet för framställningar har undersökt några specifika fall. Det första fallet gällde en man som sa att ”första gången jag fick rösta var när jag studerade i Tyskland. Jag fick rösta i det lokala valet i Tyskland, men i mitt hemland hade jag inte kunnat rösta eftersom jag inte erkänns. Jag har inget annat pass. Jag har inget annat land. Jag har bara detta land, och jag får inte rösta.” Det är en anomali.
Vi har också tagit upp ett annat fall i utskottet för framställningar. Det gäller en man som har godkänts i språktester i Lettland, som känner till alla lagar och som trots det inte beviljades medborgarskap eftersom staten anser att - jag upprepar vad ambassadören sa - ”mannen inte är lojal mot staten”. Hur är det möjligt? Hur är det möjligt att denna situation berör 20-25 procent av befolkningen i ett av EU:s medlemsländer?
Vi kräver att människornas grundläggande rättigheter respekteras och att alla blir medvetna om situationen, med tanke på att vissa länder har gått med i EU utan att uppfylla Köpenhamnskriterierna. Vi kräver också att påtryckningar utövas på kommissionen eftersom den hittills endast har visat svaghet och total brist på intresse eller engagemang.
Alexandra Dobolyi
frågeställare. - (EN) Herr talman! Det är sorgligt att i dag, nästan fem år efter utvidgningen, se att väldigt lite tyder på att Lettland visar någon respekt för sin största minoritet. Rekommendationerna från parlamentet och många andra institutioner har man helt ignorerat.
En stor del av Lettlands befolkning har avskärmats från staten och dess institutioner. Inte att undra på att naturaliseringen går långsamt. Att göra människor till främlingar och förse dem med främlingspass inspirerar inte till känslor av samhörighet med landet. De är inte delaktiga. De fattar inga beslut. De röstar inte, inte ens i städer där de utgör upp till 40 procent av befolkningen och där politiska beslut direkt påverkar deras liv.
Är denna situation bra eller dålig för EU? Det är en fråga för kommissionen och rådet. Demokratin kan inte blomstra utan civilsamhället, och det finns inget civilsamhälle utan delaktighet. Delaktigheten börjar i lokalsamhället.
Dessa människor föddes i landet och har bott där större delen av sina liv. Vi talar om över 15 procent av Lettlands befolkning, ungefär 372 000 människor. EU måste agera för deras räkning. Varför gör kommissionen ingenting? Medborgare från andra länder som bor i Lettland kan rösta och delta i kommunalval och val till Europaparlamentet, men hundratusentals personer som är födda i landet eller har bott där nästan hela sitt liv har inte dessa rättigheter.
Jag undrar vad kommissionen och rådet har gjort för att ta upp problemet med Lettlands myndigheter, och ber dem vidta ytterligare åtgärder omedelbart.
Willy Meyer Pleite
frågeställare. - (ES) Herr talman! Min grupp, GUE/NGL-gruppen, tvekade inte att sända denna muntliga fråga till kommissionen när vi under flera sessioner i utskottet för framställningar insåg hur situationen ser ut för många av Lettlands medborgare.
Kommissionsledamöter, herr kommissionsledamot! Det är oacceptabelt att det finns segregerade invånare i EU på 2000-talet. Detta överensstämmer inte med Europeiska unionen, dess principer eller dess värderingar. I ett land som har varit med i EU sedan 2004 och som har en befolkning på knappt 2,5 miljoner invånare finns det i dag en lag som helt enkelt hindrar en halv miljon människor från att utöva sina medborgerliga rättigheter.
Dessa människor kallas icke-medborgare. De har ett svart pass och kallas därför ”svarta” eller ”auberginer”. Till och med myndigheterna, staten och regeringen, kallar dem så, och de är medborgare som inte åtnjuter sina legitima rättigheter att rösta eller vara valbara.
Vi anser därför att kommissionen bör utöva kraftiga påtryckningar på regeringen i landet för att förhindra att de många rekommendationer som lagts fram av olika institutioner inte efterföljs, t.ex. från FN:s kommission för de mänskliga rättigheterna, FN:s kommitté för avskaffande av rasdiskriminering, Europarådets parlamentariska församling, Europarådets kommunalkongress, Europarådets kommissarie för mänskliga rättigheter och själva rekommendationen från parlamentet i debatten om Lettlands anslutning, resolutionen av den 11 mars, där det tydligt fastslås att en verklig lösning på segregationsproblemet och för de medborgare som måste bevisa att de föddes före 1940 måste uppnås. Det här är helt enkelt oacceptabelt.
Min åsikt är att det inte kan tolereras. Vi kan inte leva sida vid sida inom EU så länge denna situation fortgår, och därför menar vi att det är mycket viktigt att kommissionen, myndigheterna inom EU och alla vi andra lägger fram förslag i samma riktning för att få ett slut på detta.
Vår grupp förväntar sig att kommissionen tar fram konkreta förslag rörande de frågor vi tar upp i denna debatt. När det gäller språket är vi också oroade över att 60 procent av undervisningen måste ske på lettiska - detta enligt ny lagstiftning, som i fjol orsakade studentdemonstrationer - vilket innebär en klar diskriminering av det ryska språket.
Jag drar mig till minnes att det under Francos diktatur i mitt hemland Spanien var förbjudet att tala baskiska, katalanska och galiciska. Dessa språk var helt enkelt förbjudna. I dag är de delvis officiella språk. Så bör det också vara, så att inga EU-medborgare förbjuds att uttrycka sig själva på sitt modersmål, på sitt eget språk, vilket ska ha likvärdig officiell status som alla andra språk som kan användas inom landet.
Jag uppmanar därför kommissionen att agera kraftfullt en gång för alla för att förhindra den segregation som pågår i detta medlemsland i EU.
Christopher Beazley
(EN) Herr talman! En ordningsfråga: Parlamentets ledamöter får ha olika synpunkter i den fråga som diskuteras, men ni som talman har rätt och även skyldighet att tala om för kollegerna hur de kan framföra dessa synpunkter de har rätt att framföra.
I det förra uttalandet fanns inslag som låg mycket nära en ärekränkning av en regering i EU. Jag tar avstånd från det. Om vi tänker på vår arbetsordning anser jag att det i korrekt hållna debatter i kammaren inte finns utrymme för ledamöter att använda den typ av språk som vi just hört.
Talmannen
Eftersom jag inte tolkade ledamotens anförande på det sätt som ni nyss har hävdat, har jag inte använt mig av de befogenheter jag tilldelats enligt arbetsordningen.
Willy Meyer Pleite
(ES) Herr talman! Under förutsättning att jag har omnämnts vidhåller jag vartenda ord som jag har uttalat.
Jacques Barrot
Herr talman! Spanien togs nyss upp som ett exempel, men det är faktiskt Spanien som i praktiken har åtgärdat problemet.
Kommissionen är medveten om de specifika omständigheter som gäller för den rysktalande minoriteten i Lettland. Stora ansträngningar gjordes före anslutningen för att gynna naturalisering och integration av dessa personer, i linje med rekommendationerna från Organisationen för säkerhet och samarbete i Europa (OSSE) och från rådet.
Kommissionen har upprepade gånger betonat att alla inblandade parter, även minoritetsgruppen själv, måste bidra till att lösa denna komplicerade fråga.
När det gäller den specifika frågan om icke-medborgare i Lettland och deras deltagande i lokala val, är det enda EG-fördraget garanterar när det gäller rösträtt att EU-medborgare ska kunna delta i EU-val och kommunalval i hemvistlandet även om de inte är medborgare i det landet.
För personer som inte är medborgare i ett EU-land och därför inte EU-medborgare tas frågan om deltagande i val inte upp i gemenskapsrätten.
Kommissionen kan därför inte vända sig till Lettland angående problemet med dessa personers deltagande i lokala val. Medlemsstaterna beslutar själva i dessa frågor.
Jag förstår situationen som medfrågeställarna till den muntliga frågan beskriver, men jag kan tyvärr inte ge dem något annat svar. Vi måste lämna åt Lettland att självt ta hand om detta problem som gemenskapen inte har rättslig befogenhet att lösa.
Rihards Pīks
för PPE-DE-gruppen. - (LV) Tack, herr talman! Jag måste påminna om att mitt lilla land Lettland har 2,3 miljoner invånare, och av dessa är cirka 1,6 miljoner av lettiskt ursprung. Trots det ger stat och lokala myndigheter grundläggande utbildning på åtta minoritetsspråk varav en del, t.ex. romani och estniska, är mycket små. När man talar om rysktalande icke-medborgare kan man inte använda begreppet ”traditionell minoritet”. Med Västeuropas mått mätt kan de betraktas som nykomlingar eller immigranter som vid tiden för Sovjetockupationen kom till Lettland och åtnjöt många fördelar. För det första behövde de inte lära sig språket som talades av folket i det land dit de kom, utan de kunde tala enbart ryska. Mitt land har antagit en av de mest generösa naturaliseringslagarna i Europa, just för att möta dessa människor på halva vägen. Under de tio år som denna lag har varit i kraft har ungefär 50 procent av icke-medborgarna fått medborgerliga rättigheter. Vid en enkät som genomfördes i slutet av 2008 visade det sig dock att bland de personer som inte naturaliserats var det 74 procent som inte ville bli lettiska medborgare. För det andra har bara en tredjedel av icke-medborgarna använt sig av rätten att registrera de barn som fötts efter Lettlands självständighet som lettiska medborgare - bara en tredjedel. Anledningen till det känner jag inte till. Tatjana Ždanoka, som är vald av Lettland och företräder lettiska medborgare av ryskt ursprung, gör ingen hemlighet av att nästa steg efter att icke-medborgare fått rösträtt är att kräva att ryska får status som ett andra statsspråk eller officiellt språk. Vad innebär det? För det första innebär det att man bibehåller den privilegierade ställningen för dem som kommit till Lettland från Ryssland, och för det andra skulle det innebära dödsdomen för det lettiska språket och den lettiska kulturen eftersom det bakom dessa rysktalande personer finns 140 miljoner till i Ryssland, med växande nationalistiska ambitioner. För det lettiska språket är detta en omöjlighet, ett så litet land och så få invånare som vi är. Slutligen, vi gick inte med i EU för att bevara det uppdelade samhälle som skapats av Sovjets ockupation utan för att övervinna det och återfå en egen identitet. Tack.
Proinsias De Rossa
för PSE-gruppen. - (EN) Herr talman! Kommissionsledamot Jacques Barrots svar var en besvikelse. Jag hade förväntat mig något mer positivt, trots de juridiska begränsningarna i frågan. Jag tycker att han kunde ha sagt att han ska göra vad han kan för att uppmuntra till förändring i Lettland enligt EU:s anda av mångfald.
Jag är från Irland, och jag talar engelska. Engelska är mitt modersmål, men jag är inte engelsk. Jag är irländare. Sådan är verkligheten: EU är uppbyggt av flera stater. I princip alla våra stater har minoriteter och majoriteter och en historia som före detta del av ett imperium, ett eget imperium eller en koloni. Detta måste vi hantera.
Om jag flyttade till Lettland för att bo och arbeta där ett tag skulle jag vilja kunna rösta i lokala val. Det finns dock hundratusentals människor i Lettland som är födda i Lettland, men som inte kan rösta i lokala val. Det är orättvist, men - och nu vänder jag mig till Richards Pīks - det är också självdestruktivt eftersom vi måste få alla i våra stater att känna sig välkomna om vi ska kunna lösa svårigheter och överbrygga rädslor. Vi måste uppmuntra dem att arbeta politiskt. Att ge människor rätt att rösta i lokala val ger dem också rätt att känna sig hemma i samhället och delaktiga i ledningen av det lokala samhället. Det skulle som sagt bidra till att överbrygga hinder.
En av de största invandrargrupperna i Irland är britterna. De kan rösta i lokala val i Irland. De kan inte rösta i det nationella valet eftersom alla inte är irländska medborgare. Men alla röstar i de irländska lokala valen och står för ett mycket viktigt bidrag till det politiska livet i Irland. Så jag vädjar därför till dem i kammaren som är från Lettland - eller från vilket annat land som helst av våra medlemsstater där det finns problem med minoriteter, eller kanske också med majoriteter - att komma ihåg att vi för att lösa svårigheterna och övervinna rädslorna måste få människor att känna sig välkomna och inlemma dem i vår politiska process, inte stänga dem utanför.
Georgs Andrejevs
för ALDE-gruppen. - (EN) Herr talman! Först och främst måste vi komma ihåg att efter 1945 när britter, fransmän, belgare och nederländare strömmade ut från kolonierna så började ryssarna flöda in i dem. På samma sätt intensifierades ryssifieringen av Lettland 1949 när civila bosättningar i ockuperade områden förbjöds enligt Genèvekonventionen. En flod av två miljoner invandrare organiserades av de sovjetiska myndigheterna.
Vi kan därmed konstatera att när Republiken Lettland återfick sitt oberoende 1991 vistades de som kommit till landet under Sovjettiden illegalt i landet. Dagens ryssar får alltså medborgarskap genom naturalisering och som en humanitär gest från den lettiska regeringen, inte som en rättighet.
Enligt FN:s stadga är medborgarskap normalt sett något som faller inom ett lands inrikespolitik, och inget annat land kan lägga sig i frågan, inte ens FN. De lettiska myndigheternas ställning i frågan om att ge icke-medborgare rösträtt är därför mycket fast och ändras inte: rösträtten är en integrerad del av medborgarskapet.
En sådan hållning ligger också i linje med internationell rätt och praxis. Samtidigt har Lettland med betydande ekonomiskt stöd från andra länder, undantaget Ryssland, gjort markanta insatser för att underlätta naturaliseringen och integreringen av icke-medborgare i Lettland. Andelen utan medborgarskap hade sjunkit till 16 procent vid utgången av 2008.
Målet är att se till att samtliga invånare i Lettland kan ansöka om medborgarskap och åtnjuta sina rättigheter fullt ut och i realiteten. Lettland syftar till att ha medborgare med fullständiga rättigheter istället för icke-medborgare med många rättigheter.
Jag har förstått att Lettlands synsätt inte ligger i linje med den politik som Sergej Karaganov offentliggjorde i ryska Diplomatic Herald 1992 och som hans anhängare här i parlamentet pläderar för. Men vi kommer aldrig att upphöra att skydda vårt land mot sådana desinformationskampanjer.
Ģirts Valdis Kristovskis
för UEN-gruppen. - (LV) Herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Lettlands liberala lagstiftning har tillåtit alla att vittna om sin lojalitet mot den lettiska staten och västvärldens demokratiska värderingar. Som ett resultat av detta har antalet icke-medborgare minskat med 59 procent sedan 1993. De flesta av Lettlands företag ägs av ryska entreprenörer. Med dessa argument kan vi tillbakavisa klagomålen mot den lettiska staten. Värt att påpeka är också att det finns människor i Lettland som är medlemmar i gruppen Interfront och som kämpade mot Lettlands självständighet, som uppmanade till bevarande av Sovjetunionens onda herravälde, som fortfarande förnekar ockupationen av Lettland, som fortfarande ursäktar Sovjets totalitära brott i de baltiska länderna, och som röstade mot Lettlands medlemskap i EU och Nato. Det är möjligt att dessa personers övertygelser för deras del utgör ett stort hinder för varje önskan om lettiskt medborgarskap. Låt oss inte av den anledningen hindra dem från att leva i sin egen värld av gamla värderingar!
Tatjana Ždanoka
för Verts/ALE-gruppen. - (EN) Herr talman! Vi diskuterar fallet Lettland eftersom det är unikt. De personer som inte är lettiska medborgare är inte heller medborgare i någon annan stat och har inte rätt att rösta i några val alls. Alla vuxna i Lettland med status som icke-medborgare var bofasta i landet redan under början av 1990-talet. Sist de fick möjlighet att utöva sin rösträtt var för 19 år sedan, alltså i mars 1990, när högsta rådet i Lettland valdes. Ett och ett halvt år senare berövade samma råd en tredjedel av de egna väljarna deras rösträtt. Det är ett unikt fall i parlamentarisk historia.
Kommissionsledamoten talade bara om att integrera dem som inte är medborgare i samhället och om att naturalisera dem. Men med ett sådant synsätt blir allt bakvänt: icke-medborgarna är redan en del av samhället - 32 procent har fötts lokalt - och för många är processen med att ansöka om medborgarskap i sitt eget land förödmjukande. De kan därför inte naturaliseras principiellt.
För det lettiska politiska styrande skiktet är händelsen att beröva en stor del av minoritetsbefolkningen deras grundläggande rättigheter ett sätt att bevara sin makt. De använder de gamla metoderna med att söndra och härska. Därför måste EU agera för icke-medborgarna i Lettland.
Jag är övertygad om att grundläggande värderingar i EU som icke-diskriminering på grund av etniskt ursprung och aktiv demokrati måste väga tyngre än de nationella behörigheterna.
Christopher Beazley
(EN) Herr talman! Vi har i debatten i dag hört om Lettlands demokrati och självständighet och om hur alla vettiga samhällsnormer krossades av två kriminella diktatorer under förra århundradet. Lettland invaderades först av Stalin, sedan av Hitler, och därefter av Stalin igen. Den lettiska befolkningen utsattes sedan för tillfångataganden, deportationer och avrättningar. Därefter importerade Stalin inte bara rysktalande, utan även människor från Ukraina och Vitryssland.
Alla här, inklusive Tatjana Ždanoka, skulle i dag fördöma Stalin och hans dåd. Men vad gör vi åt det, herr kommissionsledamot? Skulle ni i dag offentligt bekräfta att ni inte har någon juridisk makt att ingripa, men att unionens alla medlemsstater borde iaktta alla juridiska krav i vallagarna? Jag tror det är viktigt för alla våra länder, inte bara för Lettland.
Svaret är säkert att om ni, i likhet med de många rysktalande letter som ansökt om medborgarskap, känner stort engagemang i frågan borde ni också ha samma medborgarskap som det land ni är stolt över, där ni föddes och där ni bor. Ta inte avstånd från det. Begär inga privilegier om ni inte vill fylla en funktion. Ni kan välja medborgarskap.
Det finns en palestinsk exilflykting som valde lettiskt medborgarskap. Om han kan lära sig språket är jag säker på att de rysktalande letterna också kan det. Vi vet förstås att den breda majoriteten har valt att ansöka om medborgarskap. Jag tycker att man har både rättigheter och skyldigheter om man är en del av ett land.
Csaba Sándor Tabajdi
(HU) Jag vill gratulera Alexandra Dobolyi och hennes medfrågeställare. Detta är ett av de allvarligaste problemen som rör de mänskliga rättigheterna i EU i dag. Jag förstår alla de historiska sår som åsamkats våra lettiska vänner eftersom de utsattes för fruktansvärda assimileringsåtgärder under den stalinistiska Sovjettiden. Jag känner väl till företeelsen, men inget kan rättfärdiga en hämnd för det som har skett. Jag skulle vilja råda mina lettiska vänner att följa Finlands exempel. Landet var förtryckt av Sverige under århundraden, och Finland har ändå aldrig tagit hämnd på svensktalande finska medborgare. Det är omöjligt att såväl utvisa som assimilera flera hundratusen personer, och de måste alltså få sina EU-rättigheter. Jag blir mycket bedrövad av kommissionsledamot Jacques Barrots ord. I stället för att EU sänder en tydlig signal om att situationen är ohållbar och i strid mot grundläggande EU-värderingar, slår han ut med händerna och säger att EU inte kan göra någonting. Det är mycket sorgligt. Vi måste hitta en historisk kompromiss mellan den lettiska majoriteten och den ryska minoriteten. Det är den enda lösning som finns. Tack för er uppmärksamhet.
Inese Vaidere
(LV) Mina damer och herrar! Förra hösten ställde jag en skriftlig fråga till kommissionsledamot Benita Ferrero-Waldner, som uttryckte en farhåga om att de förmåner som Ryssland ger till icke-medborgare från Lettland och Estland genom att tillåta inresa till Ryssland utan visum hade haft en negativ inverkan på deras önskan att bli medborgare. Kommissionsledamoten instämde, men i dag uppvisar vissa ledamöter - frågeställare - en total brist på insikt i Lettlands situation. Om vi utökar icke-medborgarnas rättigheter ännu mer och ger dem rätt att rösta i lokala val kommer antalet icke-medborgare, vilket har halverats sedan 1995, med största sannolikhet inte att sjunka ytterligare. De lettiska lagarna om medborgarskap är några av de mest generösa i Europa. Alla icke-medborgare kan få fullständiga rättigheter, inklusive rösträtt, genom att bli medborgare. Lettlands icke-medborgare är ett direkt resultat av den 50 år långa Sovjetockupationen. Vissa politiska krafter som stöder Kremls policy att skydda sina landsmän är fortfarande aktiva via dessa personer för att öka sitt eget politiska kapital. Tack.
Roberts Zīle
(LV) Herr talman, herr kommissionsledamot! Frågeställarnas intresse av den här debatten demonstreras av att inte en enda av dem befinner sig i kammaren längre, och de har alltså inte hört vad Inese Vaidere nyss sa - att Rysslands verkliga viseringspolitik var ett vapen man använde, inte för att främja naturaliseringsprocessen i Lettland utan för raka motsatsen. Tyvärr bekräftar offentliga opinionsundersökningar att majoriteten av dessa människor aldrig kommer att blir lettiska patrioter, utan de flesta av dem är redan lojala mot ett annat land. Om de skulle ta makten i lokala myndigheter skulle nästa steg naturligtvis bli krav på självständighet och att språket får officiell status. Vi kan redan förutse vad nästa steg skulle bli, vilket man kan se genom den långsiktiga utvecklingen i områden som Abchazien och Sydossetien - ryska pass skulle delas ut i dessa självstyrande områden. Tack.
Laima Liucija Andrikien
(LT) Under normala förhållanden skulle det vara möjligt att föreslå att permanent bofasta skulle delta i lokala val, men vi vet alltför väl att majoriteten av Lettlands icke-medborgare knappast kan sägas ha kommit till landet under normala förhållanden. Deras ankomst är en direkt följd av Sovjetunionens ockupation av Lettland. Det är också ett resultat av förryskningen som pågått under fem årtionden, och som står i strid mot internationell lag. Vi har alla rätt att välja - att vara medborgare eller att vara lojala mot vårt land, eller hur? Varje val får dock också sina konsekvenser, och därför kan vi bara anklaga oss själva, inte det land som gav oss möjlighet att välja.
Henrik Lax
Vilka är följderna av femtio års sovjetockupation för den lettiska befolkningen? Varför vill en stor del av den rysktalande befolkningen inte söka medborgarskap? Vilken är Rysslands andel i detta? Lettland behöver vårt stöd, inte vårt fördömande, för att kunna uppmuntra sina statslösa att söka medborgarskap. Till kollegan Tabajdi vill jag ställa frågan: Vad skulle Finland ha att hämnas på Sverige för och vad har det med den här saken att göra?
Paul Rübig
(DE) Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! I Europa är det brukligt att gå i obligatorisk skola. I detta ingår att få kunskap om seder och kultur i det land där man bor så att man kan leva där. Obligatorisk skolgång innebär att lära sig landets språk och kanske också andra språk. Det är också grunden för yrkesutbildning och visar hur kulturen i landet har utvecklats och vart man är på väg. Dessutom får eleverna kunskaper i historia. Vi menar att den obligatoriska skolan hjälper människor att leva tillsammans i harmoni. Om du bor i ett land måste du naturligtvis förstå landets språk. Det uppnår man genom ett bra, obligatorisk skolsystem. Med tanke på detta vill jag säga att många av problemen i Europa skulle kunna lösas av ett effektivt ombesörjande av en obligatorisk skolgång för alla som bor i landet.
Jacques Barrot
Herr talman! Jag har lyssnat uppmärksamt på båda parter.
Det är mycket svårt för kommissionen att ta över från den lettiska staten för att lösa detta problem. Allt jag kan göra i denna situation är att uppmuntra till intern dialog, vilket jag anser vore önskvärt. Tyvärr är det allt jag kan säga.
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
