Famagusta / Varosha (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är debatten om en fråga från Marcin Libicki, för utskottet för framställningar om det muntliga svaret på frågan om införlivande av återlämnandet av området Varosha till dess rättmätiga invånare i det åtgärdspaket som syftar till att få ett slut på den turkcypriotiska befolkningsgruppens isolering - B6-0446/2006).
Marcin Libicki 
frågeställare. - (PL) Herr talman! Vi har väntat länge på att den muntliga frågan om Varosha, i Famagustaområdet, skulle föras upp på Europaparlamentets föredragningslista. Det är faktiskt andra gången i dag som vi debatterar frågor som rör utskottet för framställningar. I morse lade vårt utskott fram sitt betänkande om Europeiska ombudsmannens årsrapport.
Vi har väntat länge på att få diskutera dessa två frågor och det gläder mig mycket att båda två har tagits upp samma dag. Eftersom vi beskriver utskottet för framställningar som ett organ som har till syfte att föra EU-institutionerna närmare medborgarna gläder det oss mycket att vi kan diskutera en mycket viktig framställning i dag. Dessutom är jag glad att några av framställarna är närvarande här i kammaren i dag. De sitter på åhörarläktaren. Jag välkomnar Loizos Afxentiou och hans kollega Christofidis. De är två av framställarna och de lyssnar på dagens debatt.
Vid utskottssammanträdet den 14 juli 2005 beslutade vårt utskott att inge en muntlig fråga. Framställarna, däribland de som är här i dag, deltog också i detta sammanträde. De företräder rörelsen för flyktingar från Famagusta, en organisation som är väldigt viktig för Cypern. Rörelsen bildades 1976 av de invånare som hade drivits ut ur Famagusta. Tyvärr har Europaparlamentet flera gånger skjutit upp diskussionen om denna fråga. Till följd av detta har dagens debatt blivit kraftigt försenad. Under tiden har hela problemet förvärrats och blivit mer akut.
Framställarna framhåller att det har gått 30 år sedan den turkiska armén ockuperade Famagusta och den stadsdel som kallas Varosha stängdes. När framställarna presenterade sina problem vid utskottssammanträdet konstaterade de att Varosha - som har blivit en spökstad - har skapat en stor spricka mellan de fördrivna personerna och deras ättlingar. Detta hindrar en allmän ekonomisk revitalisering av staden och bidrar inte till att öka Cyperns olika befolkningsgruppers förtroende för varandra.
Framställarna föreslår framför allt att Varosha ska återlämnas till de ursprungliga invånarna, i enlighet med bestämmelser som ska antas av det internationella samfundet, särskilt av EU. Framställarna stöder försöken att hjälpa turkcyprioter att, rättsligt och socialt bli en fullständig del av Cypern. De är även bekymrade över de bestämmelser som redan har genomförts, eftersom dessa gynnar det turkcypriotiska samhället. Deras oro beror på att dessa åtgärder leder till isolering och innebär ett avsteg från det underliggande målet om ett återförenat Cypern.
Framställarna framhåller att även om detta mål finns med i motiveringen till rådets förordning, som har till syfte att inrätta ett finansiellt stödinstrument för att främja det turkcypriotiska samhällets ekonomiska utveckling syftar detta paket till att underlätta Cyperns återförening genom att den ekonomiska och sociala utvecklingen stimuleras. Fokus ligger framför allt på ekonomisk integration.
Det har saknats en konsekvent politik för att nå dessa mål. Framställarna föreslår först och främst åtgärder som gör det lättare att främja handel och turism. Detta skulle kunna öka samhällets välstånd och förbättra dess finansiella situation samt göra det möjligt att använda hamnen i Famagusta fullt ut. Detta skulle ge nytt liv till hela det omgivande området.
Framställarna föreslår dessutom att en del av de EU-anslag som har öronmärkts för stöd till turkcyprioter skall betalas in till en särskild fond. Denna skulle förvaltas av en frivilligorganisation, i vilken båda befolkningsgrupperna skulle vara likvärdiga parter, under ledning av EU och under överinseende av Europeiska kommissionen. De föreslog också att dessa medel skulle öronmärkas för renovering, modernisering och användning av Famagustas hamn.
På framställarnas vägnar har utskottet för framställningar ställt en fråga till Europeiska kommissionen angående vilka instrument kommissionen avser att använda för att se till att de frågor som framställarna tar upp får en lösning.
Rådet (allmänna frågor) beslöt den 27 februari 2006 att be kommissionen göra ytterligare insatser på området direkt handel för att gagna den turkcypriotiska befolkningsgruppen på grundval av de förhandlingar som fördes under det luxemburgska ordförandeskapet, då den stängda delen av Famagusta (Varosha) och hamnen fanns på förhandlingsbordet tillsammans med frihandelsförordningen. Den stadsdel i Famagusta som är stängd (Varosha) är för närvarande inte till någon nytta. I dagsläget leder det inte enbart till lidande bland de invånare som tvingats flytta och deras efterkommande, utan det hindrar även en ekonomisk revitalisering av staden och bidrar inte heller till att öka Cyperns olika befolkningsgruppers förtroende för varandra. Hur tänker kommissionen gå vidare i enlighet med ovannämnda beslut så att den avstängda delen av Famagusta kan återlämnas till sina rättmätiga invånare?
Här i kammaren har vi ofta debatterat frågor som rör Cypern, Turkiet och de problem som beror på den turkiska aggressionen gentemot Cypern. Denna framställning, och den muntliga fråga som den har gett upphov till, tar upp just detta problem. Det är en grundläggande fråga för denna del av Europa och den får konsekvenser för hela EU. Därför skulle jag bli väldigt glad, inte bara om jag fick ett svar på frågan, utan även om man genomför EU-institutionernas olika förslag och framställarnas krav.
För de turkiska, grekiska och cypriotiska befolkningsgrupperna är denna fråga viktig eftersom lösningen ger en fingervisning om hur effektivt EU-institutionerna kan lösa problem som rör EU-medborgarnas förhoppningar.
Herr talman, herr kommissionsledamot! Jag vill få ett svar på denna fråga och jag hoppas att framställarna, såväl som utskottet för framställningar och Europaparlamentet blir nöjda med detta svar.
Olli Rehn
ledamot av kommissionen. (EN) Herr talman! Jag vill börja med att tacka Marcin Libicki och utskottet för framställningar för att de tog upp frågan. Jag har privata vänner sedan länge som är flyktingar från Varosha, och därför vet jag hur viktig frågan är, inte bara på grund av min post, utan även på grund av mina privata kontakter.
FN har ansvaret och kompetensen för att genomföra en omfattande lösning av Cypernfrågan. Kommissionen stöder FN i det arbetet och uppmuntrar de berörda parterna att återuppta samtalen om en sådan lösning.
En av de viktigaste delarna i den FN-ledda processen är att återlämna Varosha till de rättmätiga invånarna. Om parterna kommer överens kommer man att bli tvungen att återlämna Varosha under FN:s beskydd.
I Annan-planen förutsåg man ett tidigare återlämnande av Varosha till de rättmätiga invånarna. Men planen, som stöddes av FN och EU, föll samman 2004.
Frågan om att återlämna Varosha är skild från införandet av direkthandel mellan det turkcypriotiska samhället och resten av EU. Direkthandel är en fråga om EU:s behörighet. Kommissionen föreslog en förordning med den innebörden i juli 2004.
För att försöka nå samförstånd i rådet om förordningen om direkthandel har efterföljande EU-ordförandeskap undersökt eventuella lösningar, men än så länge utan framgång. Det finska ordförandeskapet gör viktiga diplomatiska ansträngningar för att låsa upp det nuvarande dödläget, och kommissionen stöder ordförandeskapets ansträngningar. Den finska formeln skulle skapa en situation som båda samhällena och alla berörda parter vinner på. Det skulle vara en viktig förtroendestärkande åtgärd för att nå en omfattande lösning, vilket även skulle innebära att det kunde vara möjligt att återlämna Varosha. Att skapa en situation där alla vinner har varit grunden för EU:s integration ända sedan Robert Schuman och Konrad Adenauer, som lyckades ena Frankrike och Tyskland bara fem år efter att det bittraste och mest förödande kriget på jorden hade utkämpats på deras mark.
Under de senaste 42 åren har det talats tillräckligt mycket om ”röda linjer” och ”utpressning” i östra Medelhavet. Det är gammaldags prat i dagens postmoderna EU. Det är hög tid att ersätta röda linjer med brobyggande och tankar om vinster för alla, för det är precis vad EU handlar om.
Panayiotis Demetriou
för PPE-DE-gruppen. - (EN) Herr talman! Famagustafrågan är huvudsakligen av humanitär natur. Det var just på de grunderna som Famagustas flyktingrörelse lade fram sin framställning för utskottet för framställningar.
I 32 år har över 30 000 personer dag och natt drömt om att få återvända till sina hem. 32 år är en alltför lång tid. Den vackra staden Famagusta är fortfarande obebodd. Det är en spökstad. Turkiet insisterar cyniskt på att behålla den som förhandlingsmedel. Det invånarna i Famagusta undrar är så klart vad det internationella samfundet gör, och vad EU gör, för att hjälpa dem att återvända till sina hem. Kommissionsledamoten har sagt att alla anstränger sig. Men frågan är egentligen väldigt enkel. Det finns en tom stad som ska lämnas tillbaka till de rättmätiga invånarna. Turkiet har andra medel att förhandla med.
Turkiet får inte de rätta signalerna om vad som bör göras. Överläggningarna om Famagusta är det första stora steget mot en ordentlig lösning på problemet med Cypern utifrån FN-resolutioner och europeiska värderingar. Turkiet måste ta det steget nu, för rättvisans skull, för Turkiets skull och för både grek- och turkcyprioternas skull, som Marcin Libicki sa.
Den desperata vädjan från flyktingarna från Famagusta som fortfarande lever lyder: ”Hjälp oss att återvända hem.” Låt oss hjälpa dem, herr kommissionsledamot. Tiden är inne.
Maria Matsouka
Herr talman, mina damer och herrar! De flesta av oss kan glädja oss åt att njuta av lite lyx, som att bo i ett eget hus, i ett kvarter där vi har bekanta och vänner. I dag debatterar vi emellertid de insatser som vissa personer inom den europeiska familjen gör för att återfå precis det som vi betraktar som rimligt i vårt dagliga liv.
Rörelsen för flyktingar från Famagusta består av fördrivna personer från det som i 32 år har varit en spökstad. Dessa människor har givetvis klarat av att bygga upp sina liv på nytt i Cypern. Tänk emellertid bara på vad det betyder att veta att ditt första hem eller ditt föräldrahem ligger övergivet och onåbart bara några få kilometer bort. Och detta av skäl som du inte har någon skuld till.
Återlämnandet av staden Famagusta till dess rättmätiga ägare i det grekcypriotiska och turkcypriotiska samhället kommer att innebära många ekonomiska och sociala fördelar. Famagusta var ett populärt turistmål. Återuppbyggandet kan ge det tillbaka sin forna glans. Genom att använda hamnen kan man dessutom skapa en stor potential för handel. Tack vare den senaste tekniken kan hamnen öppnas som begärt och därigenom användas på bästa sätt. Om staden restaureras på ett sätt som ser till att banden mellan de två befolkningsgrupperna stärks, med garantier från det internationella samfundet och EU under återuppbyggnads- och utvecklingsperioden, kommer starka band att utvecklas mellan de två befolkningsgrupperna. Om man skapar en miljö som präglas av trygghet, säkerhet och förtroende för ekonomisk utveckling och samarbete kommer sociala band att utvecklas i takt med utvecklingen av samarbetet på sysselsättningsområdet och det ekonomiska området.
Vad som avslutningsvis behövs är att staden måste hitta sitt eget sätt att komma i gång, ett sätt som kommer att fungera som ett föredöme. Eftersom begäran kommer från själva stadens invånare och med vetskap om de goda förbindelserna mellan människor på båda sidor undrar jag om vi har rätt att säga nej, om vi har rätt att inte hjälpa till. Hur som helst får inte denna möjlighet göra att vi förstör de framgångsrika insatserna på Cypern. Vi har alla vårt ansvar, såväl gentemot befolkningen som gentemot kommande generationer.
Marios Matsakis
för ALDE-gruppen. - (EN) Herr talman! Att terrorister tar gisslan och därefter kräver lösensumma har inte varit ovanligt förekommande under senare år. Det är en föraktlig handling styrd av djävulskt kriminella läggningar och de fördöms brett och universellt av alla som har det minsta folkvett. Likaså är det ett psykopatiskt barbari av oerhörda mått och obegripliga resonemang att en stad tas som gisslan av ett land som har invaderat ett annat land och som sedan använder staden för att få politiska fördelar genom utpressning. Det är vad som hände i fallet med Famagusta.
Fram till 1974 var Famagusta en stad full av liv och energi, med en rik historia som sträckte sig tusentals år tillbaka, och som omgavs av blommande citrusfruktträdgårdar vid en gyllene sandstrand. Det var en oerhört vacker stad. Famagusta ansågs av många som östra Medelhavets pärla. De fredsälskande invånarna i staden levde sina liv och arbetade hårt för att nå utveckling och välstånd. Men sommaren 1974 krossades alla deras drömmar.
Efter upprepade förödande flygangrepp kördes staden över av hjordar av turkiska soldater, stridsvagnar och pansarfordon som spred död och förödelse omkring sig. Invånarna flydde i skräck för att desperat försöka rädda livet på sina nära och kära, och de fick bara med sig det allra nödvändigaste som behövs för att överleva. De flesta av dem tog sin tillflykt till ett högt beläget område några kilometer söder om staden, där de bodde i provisoriska flyktingläger och såg sina hem bli plundrade av turkiska soldater.
Förutom möbler och andra husgeråd tog inkräktarna dörrar, fönster, rörledningar, takpannor och allt annat som de kunde lägga vantarna på. Därefter satte de upp ett stängsel runt staden, förklarade att den var ett militärt område och satte ut vakter kring det. Detta tillstånd råder än i dag, 33 år senare. När en invånare, som längtar hem så desperat, har försökt att närma sig den inhägnade staden har han skjutits till döds på en gång eller gripits av turkiska soldater och ställts inför rätta i en turkisk militärdomstol för att ha inkräktat på ett topphemligt militärt område.
Spökstaden Famagusta har många gånger stått i fokus för olika FN-resolutioner, och mellan alla ”om”, ”när” och ”hur” i det luddiga diplomatiska språket har Famagustas befolkning om och om igen försökt tro att de ska få återvända till sina hem. Men det har bara varit en illusion, för i verklighetens politiska diplomati är det nästan alltid den starkaste som får sin vilja fram. När det gäller Cypern, var och är Turkiet den överlägset starkaste.
Precis när flyktingarna från Famagusta höll på att fullständigt tappa tron på FN och säkerhetsråden i världen uppstod plötsligt nytt hopp genom Cyperns anslutning till EU.
Plötsligt yttrade män, kvinnor och barn uttryck som ”Europeiska gemenskapens regelverk” och ”de principer och värderingar som EU är grundat på”. Många var till och med övertygade om att EU skulle tvinga Turkiet att återlämna Famagusta till dess rättmätiga invånare efter anslutningen. Så naiva de var. De anade inte att EU mestadels bryr sig om handeln på den stora turkiska marknaden och inte gammalmodiga principer om rättvisa och frihet. De anade inte att EU mest anser att Turkiet är av nästintill allsmäktig vikt för att motverka hotet från islamiska fundamentalister.
Så, kära kolleger, är vi här i dag och vi pratar, pratar och pratar om rätten för Famagustas befolkning att återvända hem. Om Turkiet får sin vilja fram är det mest troligt att vi kommer att fortsätta att prata en lång tid framöver, medan det mäktiga EU fortsätter att vara stolt över sina principer och värderingar, och nästan alla, förutom folket i Famagusta, kommer att vara glada, och i synnerhet den turkiska regeringen.
Vi kommer gradvis att förstå deras sorg över att behöva se sin stad, östra Medelhavets pärla, sakta dö ut precis framför FN:s, säkerhetsrådets och nu även EU:s uppmärksamma ögon.
Kyriacos Triantaphyllides
Herr talman! Frågan om återlämnandet av den stängda delen av Famagusta till dess rättmätiga invånare har aldrig varit del av den övergripande överenskommelsen i Cypernfrågan, om vilken relevanta FN-resolutioner har utfärdats.
Att man så länge har kopplat bort frågan om återlämnandet av staden från den övergripande överenskommelsen är en av de frågor som jag vill ta upp. Den andra är att kommissionen i sin senaste framstegsrapport om Turkiet framhöll att tillämpningen av protokollet i sig är en rättslig skyldighet som inte kan kopplas till den turkcypriotiska befolkningsgruppens ställning. Turkiet gör därför fel som kopplar frågan om uppfyllandet av sina åtaganden till frågan om att upphöra med den så kallade isoleringen av turkcyprioterna. I den mån denna isolering verkligen existerar beror den helt och hållet på den turkiska ockupationen.
Vissa kretsar inom EU begår samma misstag när de accepterar denna koppling. Om denna koppling görs kan emellertid den cypriotiska regeringens förslag om gemensam användning av hamnen i Famagusta, under ledning av FN och överinseende av Europeiska kommissionen, tillsammans med återlämnandet av staden till dess rättmätiga ägare, vara en vändpunkt som kan bidra till att undanröja hela det beklagliga dödläge som har uppstått. Turkiet kommer att få sitt krav tillfredsställt om att den så kallade isoleringen av turkcyprioterna ska upphöra. Även om turkcyprioterna inte har något att förlora på att återlämna en stad som har varit övergiven i 32 år till de rättmätiga ägarna tryggar de rätten till exporthandel via hamnen. På samma sätt kommer alla rättmätiga ägare att flytta tillbaka till sin stad samtidigt som de turkiska hamnarna och flygplatserna kommer att öppnas för cypriotiska fartyg och flygplan. Slutligen kommer de två befolkningsgruppernas samexistens i Famagusta underlätta arbetet med att hitta en lösning på hela Cypernproblemet.
Återlämnandet av Famagusta till dess rättmätiga ägare är avslutningsvis nyckeln till att ta itu med de nuvarande svårigheterna på ett sätt som ligger i allas intresse. Om alla växer med uppgiften och är förnuftiga, är vi ganska optimistiska om att det problem som har uppstått kommer att lösas på ett framgångsrikt sätt.
Kathy Sinnott
för IND/DEM-gruppen. - (EN) Herr talman! Famagusta hålls som gisslan. Staden har beskrivits som en spökstad. Den är öde, isolerad och tom. Famagusta är en stad på Cyperns östkust. Famagusta invaderades av turkiska trupper 1974, och sedan dess har staden varit inhägnad. För tillfället står staden oanvänd och den vaktas av turkisk militär. Ingen bor där. Alla som försöker komma in i staden skjuts på fläcken eller ställs inför rätta i militärdomstolar.
Famagusta fick bara åtnjuta självständighet i 14 år. Under den perioden var staden oumbärlig för den cypriotiska ekonomin. Den hade en befolkning på 60 000 invånare och hade 15 000 dagliga pendlare. Den hade en livlig hamn. Trots att bara sju procent av Cyperns befolkning bodde där, svarade den för 10 procent av den totala industriella arbetsstyrkan och produktionen på Cypern. Trots dessa siffror och den uppenbara lönsamheten för Cypern har staden förblivit öde. Det är helt klart en oacceptabel situation för Cypern och befolkningen. Uppenbarligen måste något göras.
Jag tycker att det är otroligt att EU inte begär att Famagusta omedelbart och ovillkorligen återlämnas till invånarna, som för övrigt är EU-medborgare. Istället har vi den här bisarra situationen där EU och många regeringar i EU försöker tillfredsställa Turkiets alla oanständiga krav och önskningar. Vi känner alla till Turkiets önskan om att gå med i EU. Vi vet vilket mäktigt land det är. Men vi måste fråga oss själva om Turkiet är redo att gå med i EU.
Turkiet gör inte sin anslutning några tjänster. När jag först kom hit till parlamentet röstade jag för öppna samtal med Turkiet. Jag lade ner min röst i den senaste omröstningen. Kommer jag att bli tvungen att rösta mot en turkisk anslutning eller kommer jag att känna lite medkänsla med Turkiet snart?
Jag ser inget gott med den här situationen. Att återlämna Famagusta skulle vara ett utmärkt tillfälle för Turkiet att inte bara visa ursprungsinvånarna i Famagusta, utan även EU och övriga världen, att de är en nation som älskar och stöder freden.
Charles Tannock
(EN) Herr talman! Sedan den turkiska invasionen 1974 har Cypern förblivit tragiskt delat och staden Famagusta har ockuperats av den turkiska militären.
Nu börjar vi se en lovande överenskommelse växa fram under det finska ordförandeskapet i EU, där den turkockuperade norra delen av ön kan återöppnas för direkthandel genom hamnen i Famagusta under EU:s noggranna bevakning. Detta skulle ske i utbyte mot att Turkiet återlämnade det inhägnade området Varosha till de ursprungliga grekcypriotiska invånarna under FN-bevakning. Som tur är kan de ursprungliga grekcypriotiska invånarna återvända med minimala avbrott, eftersom ingen behöver flyttas om eftersom det avbefolkade Varosha stängdes av 1974 och står under den turkiska militärens direkta kontroll.
En hänvisning till återinflyttningen till Varosha inkluderades i 1979 års högnivåavtal Denktas/Kyprianou. Man enades för ett tag sedan om att detta antingen skulle genomföras utan att vänta på resultaten av diskussionen om andra aspekter av Cypernfrågan eller användas som förhandlingsmedel i andra cypriotiska frågor.
Återlämnandet kan bestämt inte kopplas samman med frågan om att Turkiet fullföljer sitt åtagande som kandidatstat till EU genom att öppna hamnarna för alla cypriotiska fartyg, vilket Turkiet har gått med på enligt Ankaraprotokollet om utvidgningen av tullunionen, som måste utökas till alla EU:s medlemsstater. Däribland finns Cypern, som Turkiet löjligt nog vägrar att erkänna juridiskt, trots att Cypern är en fullvärdig medlemsstat i EU.
Den gröna linjen måste också övervakas noggrant om direkthandeln norrifrån ska kunna återupptas, med hänsyn till den möjliga ökningen av olaglig invandring och människosmuggling, särskilt av kvinnor från Östeuropa. Dessutom kan inte den så kallade Republiken norra Cypern tillåtas fortsätta fungera som fristad för kriminella rymlingar, bland vilka man märker brittiska kriminella rymlingar som Asil Nadir.
Mechtild Rothe
(DE) Herr talman, mina damer och herrar, herr kommissionsledamot! På ett europeiskt plan är det oacceptabelt att Varosha ser ut som det gör. Det är en spökstad, en stad omgärdad av taggtråd. Tidigare bodde cirka 30 000 personer där, men nu har staden stått tom i 32 år. De människor som en gång bodde där kan en bit bort se sina hus bakom staketet. Längtan efter att få återvända till sina hus har aldrig övergett dem och jag anser att de har rätt att återvända.
Herr kommissionsledamot! Jag vet att vi i parlamentet och ni i kommissionen inte kan lösa Cypernproblemet på egen hand. Om allt hade gått som parlamentet eller kommissionen hade önskat skulle vi i dag ha haft en lösning baserad på Annan-planen. Trots att vi är besvikna över att en majoritet av grekcyprioterna sa ”nej”, måste vi respektera denna inställning. Och det har vi faktiskt gjort. Det vill jag verkligen framhålla. Vi hoppas trots detta på en snar lösning
Vad som verkligen skulle kunna skapa förtroende och ytterligare uppmuntra en positiv utveckling vore om Varosha återlämnades till sina rättmätiga invånare och styrdes av företrädare för båda befolkningsgrupperna, och att cyprioter ur båda befolkningsgrupperna skulle bo tillsammans i Famagusta.
Herr kommissionsledamot! Ni har angivit att det finska ordförandeskapet för närvarande arbetar med att underlätta den direkta handel mellan EU och Norra Cypern som har utlovats i mer än två år. Vi har lovat turkcyprioterna att så skulle ske.
Att öppna Varosha är dock i linje med framställarnas begäran. Det skulle kunna hjälpa människor som har väntat trettiotvå år på att få återvända dit och det skulle även göra det möjligt för dem att leva tillsammans på ett nytt sätt, ett sätt som kan öppna upp för utsikter till en övergripande lösning. Jag hoppas att det finländska ordförandeskapet omprövar sitt förslag i frågan.
Jaromír Kohlíček
(CS) Mina damer och herrar! Cypern har länge varit delat i tre områden. Tre procent av Cypern består av brittiska armébaser. Ingen i lokalbefolkningen känner till vad som sker där, men baserna är utan tvekan platser där ett antal utlänningar kan tjäna bra.
Rådet (allmänna frågor) uppmanar kommissionen att stödja direkt handel med den turkiska befolkningsgruppen på Cypern när Famagusta - på turkiska känt som Varosha - öppnas från att för närvarande vara stängt. Med tanke på att parlamentet har diskuterat att anslå en viss summa pengar för att utveckla och förnya infrastrukturen i den norra delen av Cypern skulle jag vilja veta - om Famagusta anses tillhöra den norra delen av ön - när återuppbyggnadsarbetet med hjälp av ovannämnda anslag kommer att inledas och när staden kommer att öppnas för lokalbefolkningen. Om Famagusta däremot anses tillhöra den södra delen av ön skulle jag vilja veta när lokalbefolkningen kan börja återuppbygga staden?
Eller finns det kanske någon tredje väg framåt, herr kommissionsledamot? Ska de brittiska trupper som är stationerade på ön lösa problemet?
Bernd Posselt
(DE) Herr talman! Efter andra världskriget föreslog den brittiska Labourpolitikern Ernest Bevin att Strasbourg, denna underbara stad där Europaparlamentet har sitt enda säte - något som förhoppningsvis även kommer att vara fallet i framtiden - skulle bli huvudstad i ett enat Europa. Han sa vid det aktuella tillfället att eftersom ingen stad hade drabbats så hårt av mänsklig dumhet som Strasbourg var staden perfekt lämpad som den plats där mänsklig dumhet skulle övervinnas.
Jag önskar att vi snart kommer att kunna säga något liknande om Famagusta. Denna stad är en symbol för en brutal utdrivning som både strider mot internationell rätt och kränker de mänskliga rättigheterna på ett lika brutalt som meningslöst sätt. Trots detta kan staden utan problem, och med lite god vilja, göras till symbol för slutet på nationalismen och fördrivningen, vars effekter skulle märkas långt bortom Cypern.
Jag kommer ihåg hur jag vid ett tillfälle när jag var i Norra Cypern hade en turkcypriotisk chaufför som talade bra grekiska. Han sa: ”Jag känner stor sympati med mina grekisktalande cypriotiska landsmän, och det är inte grekcyprioterna som är vårt problem, utan den turkiska armén och de nybyggare som har förts till landet på konstgjord väg.” Det är dessa personer som har intresse av att konflikten fortlever. Det är detta som vi bör göra något åt. Vi bör se till att de båda etniska grupperna kan försonas och att de utdrivna personerna kan återvända till sina ursprungliga hem i Famagusta. Detta skulle skicka ett budskap till hela Medelhavsområdet, till Europa och till hela världen om att personer som tillhör olika etniska grupper kan leva fredligt tillsammans i enlighet med rättsstatsprincipen.
På det sättet skulle Cypern kunna bli ett föredöme för många andra konfliktområden. Därför tackar jag framställarna för att de har tagit upp frågan. Det är vår plikt att stå vid deras sida på alla sätt vi kan och försäkra dem om att de har rätt till det som de har väntat så länge på, nämligen att Famagusta återigen ska bli det blomstrande handels- och kulturcentrum som det har varit genom historien - en historia full av stolta traditioner som förhoppningsvis kan återuppstå i framtiden.
(Applåder)
Panagiotis Beglitis
(EL) Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Trettiotvå år efter militärinvasionen och den pågående ockupationen är fotografierna från den stängda stadsdelen Varosha, som enbart kontrolleras av den turkiska armén, ett ovedersägligt bevis på Cyperns tragedi, brotten mot internationell rätt och EU-rätten och den europeiska, demokratiska civilisationens sammanbrott.
Begäran från grekcypriotiska medborgare - flyktingar i sitt eget land, på samma sätt som deras turkcypriotiska landsmän - om att få återvända till sina hem och ägodelar är en grundläggande begäran om respekt för humanitära principer. Samtidigt utgör det ett mycket viktigt initiativ för att bygga upp ett klimat som präglas av förtroende, trygghet och försoning mellan de två befolkningsgrupperna, ett initiativ som går utöver delningens bistra verklighet och som kommer att underlätta arbetet med att få till stånd en gemensam utveckling och samexistens, och minska den ideologiska klyftan mellan de båda sidorna.
Om EU arbetar konsekvent och målmedvetet i riktning mot förtroendeskapande åtgärder - och det kan EU, herr kommissionsledamot - går det att skapa de förutsättningar som krävs för att återuppta en ärlig dialog i syfte att få till stånd en genomförbar och fungerande lösning på Cypernproblemet. Lösningen får inte enbart vara en fråga för de politiska ledarna och deras politiska vilja. Den är nära förbunden med samhället och medborgarna och med känslan av rättvisa som måste konsolideras.
Cyperns historia har präglats av många missade chanser på politisk nivå. Vi får inte slösa bort de sociala möjligheterna till en fredlig återförening av ön som gynnar alla dess medborgare, både grekcyprioter och turkcyprioter.
Zbigniew Zaleski
(PL) Herr talman! När det gäller de faktiska omständigheterna har det redan sagts mycket om Famagustas status. Jag vill lyfta fram tre punkter. För det första har invånarna rätt till sin egen egendom och rätt att återvända. För det andra kan problemet med Famagusta liknas vid schizofreni, eller en svulst på EU-kroppen. Om vi inte kan hantera situationen betvivlar jag att vi kommer att kunna klara av Turkiets anslutning till EU någon gång i framtiden. Slutligen kommer ni, herr talman, alla EU-institutioner och själva den europeiska demokratin en dag att bedömas och anklagas för att ha misslyckats att skydda arvet av den kultur som vi alla växte upp med. Famagusta är ett bra exempel på detta kulturarv och vi kan inte tillåta att hela staden blir ruiner, vilket redan verkar vara fallet. Om vi har att göra med en ockupationsmakt anser jag att vi måste skaffa oss en ny strategi. Den nuvarande strategin är inte effektiv och vi bär alla ett ansvar för detta, även ni, herr talman.
Olli Rehn
ledamot av kommissionen. (EN) Herr talman! Många talare har sagt att delningen av Cypern är tragisk. Jag håller fullständigt med om det. Återföreningen skulle ha skett senast i går.
EU stöder konsekvent dessa ansträngningar, och EU har försökt att göra sin del, då kommissionen har varit aktivt delaktig i alla dessa ansträngningar. Genom att alla ordförandeskap varit delaktiga i dessa ansträngningar under de senaste åren har EU investerat enorma mängder energi och ansträngningar för att lösa dilemmat med Cypern.
Idag är det finska receptet troligen den sista chansen på flera år för att lösa upp det nuvarande dödläget. Därför bör det tas väldigt allvarligt. Att döma av förra måndagens rådsmöte för EU:s utrikesministrar stöder EU faktiskt de finska ansträngningarna. Det gör även kommissionen, både politiskt, juridiskt och med annan viktig expertis för att underlätta lösningarna.
Sammanfattningsvis bör alla ta detta tillfälle i akt och därigenom skapa en vinstgivande situation för alla, inklusive flyktingarna från Varosha.
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
