Gemenskapens politik för havsmiljön (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är en andrabehandlingsrekommendation från utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet om rådets gemensamma ståndpunkt inför antagandet av Europaparlamentets och rådets direktiv och rådets direktiv om upprättande av en ram för gemenskapens åtgärder på havsmiljöpolitikens område (Ramdirektiv om en marin strategi) (9388/2/2007 - C6-0261/2007 - (Föredragande: Marie-Noëlle Lienemann).
Marie-Noëlle Lienemann
föredragande. - (FR) Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Det direktiv som parlamentet ska anta vid andra behandlingen är oerhört viktigt eftersom det är det första direktiv som innebär att medlemsstaterna tvingas ha en miljöstrategi för att återställa hav och oceaner till god ekologisk status. När vi undersökte direktivet vid första behandlingen betonade vi vikten av det här, med tanke på att färska vetenskapliga rapporter visar att fiskbestånden och den biologiska mångfalden i haven och oceanerna är särskilt hotade. En del anser till och med att det inte kommer att finnas någon fisk kvar om femtio år. Vidare spelar oceanerna en grundläggande roll för regleringen av klimatet och genom att förorena dem löper vi risk att försämra regleringsfunktionen och framhäva de negativa effekterna av klimatförändringen. Efter att ramdirektivet för vatten antagits, som i synnerhet gäller sötvatten, var det därför angeläget och nödvändigt för EU att raskt ta itu med havsvattenfrågan.
Vid första behandlingen visade vi vår vilja att förbättra den befintliga texten. Jag kommer först att gå igenom de strukturella punkterna i direktivet och den befintliga texten. Det främsta syftet är att återställa våra hav och oceaner till en god ekologisk status. Nästa syfte är att fastställa de nödvändiga åtgärder som varje medlemsstat måste vidta: först och främst gäller det att samarbeta inom marina regioner eller subregioner, sedan att fastställa tillståndet för vattnet och den biologiska mångfalden i haven, därefter att fastställa en god ekologisk status och vissa prioriterade miljömål, och slutligen att utarbeta en handlinsplan och de åtgärder som ska vidtas. Därför var vi positiva till det här direktivet, samtidigt som vi ansåg att det inte var tillräckligt i det skick som det lades fram för oss från kommissionen.
Det finns ett antal punkter som vi har framhävt. Den första är att vi måste vara hårda när vi utformar direktivet. Hårda, både när det gäller resurser och resultat. Det här har utan tvivel varit den mest positiva punkten i vårt samarbete med rådet och kommissionen: vi har varit hårda när vi har utformat direktivet.
Den andra punkten är att vi hoppas att en god ekologisk status kommer att få en sträng definition, så att vi inte bara talar om att återställa den här tillgången. Vi är till stor del belåtna med att kriterierna för god ekologisk status har utökats till att inbegripa belastning från alla föroreningar som påverkar ekosystemet och behovet av att undersöka dem och minska deras inverkan, i syfte att återställa god ekologisk status.
Den tredje punkten är att parlamentet är mycket angeläget om att inrätta skyddade marina områden, det slags reservat som borde spela en avgörande roll när det gäller att återställa mångfalden i denna biotop och i synnerhet att åter bygga upp fiskbestånden. Vi hade velat ha en text som var ännu restriktivare, strängare och hårdare angående behovet av dessa reservat, men principen finns kvar, i varje fall kravet att de måste vara tillräckligt stora för att kunna bidra till att den biologiska mångfalden återställs.
Slutligen ville parlamentet att direktivet skulle vara mer omfattande. Vi ville särskilt att man skulle ta tillbörlig hänsyn till kustfarvatten och vi ville undanröja all osäkerhet kring behovet att ta hänsyn till tidvattnet. I många fall har detta skett. Vi skulle naturligtvis ha velat ha en något bättre definition av den mark som täcks av tidvatten, men den text som vi har är tillräcklig.
Jag vill understryka vikten av samstämmighet när det gäller strategierna för geografiska områden. Vi hade velat att texten var ännu hårdare, men kravet på samstämmighet har fastställts.
Slutligen ville våra kolleger från Östersjöregionen att Östersjön skulle bli ett slags pilotprojekt som skulle göra det möjligt för oss att handla snabbare med tanke på situationens brådskande karaktär. De var inte helt tillfreds eftersom vi på den här institutionen inte brukar välja ut något särskilt område. Vi har dock behållit förslaget om ett pilotområde och jag är säker på att kommissionen skulle välja Östersjön som område.
Avslutningsvis har vi frågan om tidsramen. Det viktigaste för oss var att direktivet skulle vara bindande, även om det innebar en mindre förlängning av den tidsperiod som medlemsstaterna fick till förfogande för att uppnå detta. Detta var den kompromiss som vi till slut kom fram till. Fristen är 2020, men medlemsstaterna får inte dra fötterna efter sig eftersom de måste införliva direktivet senast 2010. Jag skulle i vilket fall som helst uppmana dem att inte slösa någon tid, eftersom fördröjningen ökar i och med ramdirektivet för vatten, och våra hav kan inte vänta.
Charlie McCreevy
ledamot av kommissionen. - (EN) Herr talman! Jag tar mig an den här punkten på min kollega Stavros Dimas vägnar. Eftersom han deltar i klimatförändringskonferensen på Bali kan han inte vara här i kväll. Först vill jag tacka och gratulera föredraganden Marie-Noëlle Leinemann för hennes utmärkta arbete med direktivet om en marin strategi, och utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkeret för dess positiva och konstruktiva bidrag.
Detta direktiv markerar starten för en ny strategi för att skydda våra hav och oceaner. Nästa utmaning blir självklart att lyckas genomföra det. Parlamentets ansträngningar för att höja ambitionen med detta lagstiftningsinitiativ har gett resultat - det beslutade direktivet kommer att bli ett effektivt instrument för att skydda våra hav och oceaner på ett integrerat sätt. Kommissionen är nöjd med att en överenskommelse kunde nås vid andra behandlingen. Jag vill särskilt framhålla Europaparlamentets konstruktiva roll i den här processen. Genom att stå fast vid sina höga politiska och miljömässiga målsättningar har parlamentet spelat en värdefull och konstruktiv roll i arbetet med att nå denna överenskommelse.
Målet med det föreslagna direktivet är att medlemsstaterna ska vidta de åtgärder som krävs för att åstadkomma en god miljöstatus i havsmiljön senast 2020. Detta ska åstadkommas genom att medlemsstaterna inför och genomför strategier för sina marina vatten. Direktivet innehåller därför ett mycket krävande mål. Kommissionen kommer att vara vaksam på att alla nödvändiga åtgärder vidtas för att garantera ett effektivt skydd av havsmiljön. På vissa viktiga punkter har parlamentet lyckats ta kommissionens ursprungliga förslag längre.
Jag vill särskilt understryka tre frågor som har varit centrala för förhandlingarna: ett långtgående mål för direktivet, en noggrannare definition av vad som avses med god miljöstatus, inklusive ett antal specifika deskriptorer, samt ett krav på att det införs skyddade havsområden inom ramen för direktivet.
Parlamentet har under förhandlingsprocessen insisterat på att direktivet måste ha höga ambitioner på alla viktiga punkter. I direktivet fastställs en ny ram för integrerat samarbete mellan medlemsstaterna - för första gången - för att skydda våra hav och oceaner. Vi kommer att fortsätta att bygga vidare på detta politiska initiativ för att direktivet om en marin strategi i konkret bemärkelse ska kunna utgöra miljöpelaren i Europeiska unionens havspolitik. Kommissionen kan därför godta ett kompromisspaket för att nå en överenskommelse om direktivet vid andra behandlingen.
Eija-Riitta Korhola
för PPE-DE-gruppen. - (FI) Herr talman! Som föredragande för min grupp gläder det mig att kunna säga att det direktiv som vi har nått en kompromiss om är sådan EU-lagstiftning som kommande generationer kommer att kunna få glädje av på ett mycket påtagligt sätt. Det är tid att vi till sist inriktar vår uppmärksamhet på den marina miljön, vars försämrade status har varit ledsam att bevittna, och Östersjön är det mest chockerande exemplet. I och med det här direktivet uppstår nytt hopp i situationen, eftersom målet är att sätta stopp för föroreningen av haven och återställa den biologiska mångfalden.
Arbetet under dessa två år har inte alltid varit enkelt. Trots att målet hela tiden var detsamma för alla, skiljde sig ofta de medel som de politiska grupperna använde sig av. Ett exempel på hur våra åsikter gick isär gäller de framtida möjligheterna till teknik för avskiljning och lagring av kol. Marie-Noëlle Lienemanns åsikt skulle i praktiken ha förhindrat utvecklingen av sådan teknik. Vi ansåg däremot att det mot bakgrund av klimatförändringen var nödvändigt, och att direktivet om en marin strategi därför inte skulle späckas med detaljer som skulle göra det omöjligt.
Jag anser att den kompromiss som vi nu har nått är tillfredsställande för alla parter. Målen är ambitiösa, och det överlåts åt medlemsstaterna att avgöra hur de ska genomföras, samtidigt som medlemsstaterna är förpliktade att samarbeta inom varje marin region för att nå bästa resultat. I kompromisstexten beskrivs klart och tydligt vad för slags god marin miljöstatus vi strävar efter och vilka möjliga hot som finns. Samtidigt specificeras inte längre i detalj de olika åtgärder som vidtagits och som utgör fara, eftersom listan inte kan vara fullständig och det skulle innebära att de åtgärder som vidtagits i den marina miljön fick ojämlik status. Den formulering som hur har valts innebär att de berörda parterna har en skyldighet men inte är skyldiga, och att man manar till åtgärder utan obefogat tvinga till dem. Målen är trots detta tydliga, vetenskapligt motiverade och bindande, och kommer därigenom att vara effektiva.
Jag skulle vilja tacka min kollega Marie-Noëlle Lienemann för hennes lyckade arbete. Hon har varit en god ledare i förhandlingarna och har även lyssnat på de andra grupperna. Jag är särskilt tacksam över att vi har lyckats synliggöra den allvarliga situationen i Östersjön.
Jag är säker på att direktivet om en marin strategi kommer att vara en utmärkt miljöpelare i EU:s gemensamma maritima politik. Därmed stöds målet att en gemensam maritim politik ska öka tillväxt, sysselsättning och hållbar utveckling samtidigt som man bygger på en stadig kunskapsbas av maritim forskning. Detta är det slags lagstiftning som gemenskapen behöver.
Justas Vincas Paleckis
Jag gratulerar föredraganden till detta viktiga arbete. Jag vill klargöra att jag instämmer i att ett mer påstridigt betänkande skulle ha varit mer effektivt. De starka åsikterna kan emellertid vänta till senare, och fram tills dess kan vi glädja oss åt den kompromiss som har nåtts.
Under en längre tid nu har skyddet av hav och oceaner fått tillbörlig uppmärksamhet. Marina resurser har utnyttjats obarmhärtigt, ekosystemet är överansträngt och vi har behandlat den marina miljön som om vi håller på att såga av den gren som vi sitter på. Därför är upprättandet av skyddade marina områden av stor vikt när det gäller att bevara levande vatten för framtida generationer.
Det är allmänt känt att EU:s maritima territorium är större än dess landterritorium. EU-regionernas och miljontals EU-medborgares välbefinnande är beroende av en god miljöstatus och av produktivitet i de omgivande haven och oceanerna. Därför är det mycket viktigt att EU i framtiden ser miljöskyddet som en helhet, och att vi är medvetna om att det inte kan ”lappas ihop” genom enskilda intetsägande beslut. Om vi minskar markföroreningen så minskar även havsföroreningen. Vi måste anslå ytterligare medel till dräneringsanläggningar, och det lika viktigt att bygga ut dem även utanför EU.
Jag välkomnar att EU återigen intar rollen som en global ledare och engagerar sig för att nå en god marin miljöstatus inom 13 år.
Östersjöfrågan har redan nämnts. Detta hav är särskilt känsligt eftersom vattnet i det endast byts ut var 25-30:e år, så effekterna av föroreningen är starkare här än i genomsnitt. Vi känner fortfarande av konsekvenserna från flera årtionden av oansvarig kemikalieanvändning. Innan vi börjar utvinna olja och göra upp planer för att anlägga rörledningar i Östersjön bör vi ta itu med miljöfrågorna. Vi bör se till att våra barns och barnbarns välbefinnande inte påverkas negativt av våra beslut.
Adamos Adamou
för GUE/NGL-gruppen. - (EL) Herr talman! Jag vill tacka och gratulera Marie-Noëlle Lienemann till hennes insatser och det sätt som hon har lett förhandlingarna med rådet och kommissionen på. Jag vill fokusera på några av de viktigaste positiva punkterna.
Direktivet kommer i dess helhet att innebära att de åtgärder som krävs för att man ska uppfylla kraven för och nå en god miljöstatus betonas tillräckligt, och varje slags försämring kommer att undvikas. Trots att Europaparlamentet ursprungligen föreslog 2017 har den tidsram inom vilken medlemsstaterna ska uppfylla kraven nu fastställts till 2020, ett realistiskt datum som föreslås av rådet i samarbete med nationella företrädare.
Medlemsstaterna kommer att göra en första bedömning fram till 2012, där de definierar en god miljöstatus och förklarar sammanhängande miljömål. Europaparlamentet har lyckats få rådet att tydligt förbinda sig till en integrerad politik och ett integrerat tillvägagångssätt som kommer att uppmuntra medlemsstaterna att samarbeta för att nå god miljöstatus i hela EU.
I direktivet tar man även hänsyn till den gemensamma fiskeripolitiken och möjliggör ett hållbart utnyttjande av fiskeresurserna samtidigt som ekosystemens integritet respekteras, så att de kan bevaras och återupprättas, och där så krävs äggläggnings-, tillflykts- och födosökområden kan skyddas.
Till sist när det gäller finansieringskällorna kommer genomförandet att gälla befintliga fonder inom ramen för de finansiella källorna och ligga i linje med de ekonomiska utsikterna för 2007-2013, och omförhandlas för nästa period mot bakgrund av att direktivet totalt gäller fram till 2020.
Ioannis Gklavakis
(EL) Herr talman! Även jag vill börja med att gratulera föredraganden Marie-Noëlle Lienemann till det utmärkta arbete som hon har åstadkommit. Direktivet syftar till att skydda den marina miljön, vilket det också ska göra. Som föredraganden för fiskeriutskottet har jag dock synpunkter på ett par av frågorna.
Miljöutskottet måste lägga mer tonvikt på fisket och de problem som fisket står inför till följd av de marina föroreningarna. Sjömän och fiskare känner till haven bättre än någon annan. De lever på dem och av dem. Det krävs att de är involverade när det gäller att bekämpa det här problemet. Jag vill även uttrycka min tillfredsställelse över utvidgningen av de skyddade marina områdena.
Sammanfattningsvis vill jag säga att fyra huvudsakliga faktorer är avgörande om vi ska lyckas med den marina strategin: För det första måste alla parter förbinda sig att följa den tidsplan som anges i direktivet. Vi kan och får inte tillåta uppskov i programmet. Målen måste ha nåtts senast 2020. Om vi inte har nått dem då kommer det att vara för sent att rätta till saker och ting.
För det andra måste vi samarbeta med tredje länder, eftersom haven inte har några gränser. Vi bör sätta oss ner runt bordet gemensamt och diskutera det hela med våra grannar. Vi får inte glömma att det finns 27 länder runt Medelhavet och bara sju av dem är medlemsstater. Vi bör därför sitta ner tillsammans och se vad vi kan göra.
För det tredje bör tillräckliga medel anslås till det här ändamålet.
För det fjärde måste vi få fiskarna att delta i den här satsningen. Det är vårt enda hopp om vi ska lyckas.
Jag vill sammanfatta och avrunda mina synpunkter genom att upprepa att om direktivet om en marin strategi genomförs på korrekt sätt kommer det att bidra till ett livskraftigt, hållbart fiske och en frisk havsmiljö, så att vi kan få rena hav och njuta av deras skönhet.
Inger Segelström
Herr talman! Jag vill börja med att tacka Marie-Noëlle Lienemann för ett bra ramdirektiv. Som svenska och boende i Stockholm vid Östersjön, ett av världens mest förorenade hav, välkomnar jag verkligen det här direktivet. Fyrtio procent av Sveriges befolkning lever mindre än 5 kilometer från kustlinjen och turismen ger 71 000 arbetstillfällen i vårt land, också på våra öar. Därutöver ger fiskeindustrin 4 000 arbetstillfällen. Tack vare fiskeindustrin har vi möjlighet att äta den för oss svenskar så viktiga fisken.
En förstörd havsmiljö leder till minskad livskvalitet för många människor och är inte en önskad utveckling. Det finns risk för att närings- och fritidsfiske i båt och badande i havet och rekreation kan gå förlorade om inte vi i EU gör någonting gemensamt, här och nu. En gemensam havspolitik är till för att skydda och stärka havets ekosystem och upprätta databaser för kontroll och kunskaper. Vi i Europaparlamentet har högre ambitioner än kommissionen och jag är glad att vi har satt målet att uppnå en god miljö till 2017 och inte först 2021. Jag är även glad över att medlemsstaterna ska lägga fram åtgärdsprogram för marina miljöer redan 2015.
Tack kommissionär Franco Frattini för att ni nu ansluter er! Som medborgare engagerad i miljöfrågor skulle jag vilja gå fram snabbare, men om alla 27 länder sätter fart så kan vi göra någonting och starta nu. Detta är ett av de bästa exemplen där ett gränsöverskridande samarbete är nödvändigt. Jag hoppas att Östersjön kan bli ett pilotområde eftersom åtta av nio länder runt Östersjön är EU-medlemmar. Vi äger både frågan och ansvaret. Det är också viktigt att vi som är engagerade i utrikesmiljöpolitiken samarbetar med Ryssland, om Östersjön och havsmiljön. Framför oss ligger beslut på både miljö- och energipolitikens område. Havsmiljön i centrum nu!
Georgios Toussas
(EL) Herr talman! Utveckling i enlighet med Lissabonstrategin, under vägledning av principen om att gynna konkurrens, till exempel genom att öka vinsten för de företagsgrupper som har monopol i EU, inte bara intensifierar utnyttjandet av arbetarklassen och arbetstagare i allmänhet till det yttersta, utan förvärrar även miljöproblemen allvarligt genom att de marina ekosystemen och havens biologiska mångfald systematiskt förstörs, och leder till en stadig försämring av havsvattenkvaliteten.
Utöver den skada som föroreningar från fartyg orsakar havsvattnet bär industriföroreningarna ett mycket stort ansvar för nedsmutsningen av havsvattnet. De orsakar en oändligt stor mängd föroreningar i grundvattennivån som sedan går vidare ut i havsvattnet. Även föroreningar från det ständigt ökande antalet fiskodlingar utsätter den marina miljön och ekosystemens funktion för svåra påfrestningar.
Problemen med den marina miljön förvärras allvarligt av det stora antalet monopol inom ett flertal verksamheter som tidigare hörde till den offentliga egendomen, till följd av privatisering av företag och offentliga infrastrukturer och även kommersialisering av offentliga tillgångar som havsvatten. Enorma turistkomplex som ägs av företag med monopol leder till en höginkomstmodell när det gäller utvecklingen av turismen, samtidigt som de offentliga tillgångarna som kustlinjer, stränder och havsvatten plundras.
Föroreningarna av havsvattnet beror inte längre enbart på att avfall och avloppsvatten töms ut från dessa turistkomplex i havet, utan även på att det byggs industrienheter som ska tjäna företagens verksamhet, inklusive avsaltningsanläggningar för att konstbevattna golfbanor och tjäna deras behov i allmänhet. Följderna är ödesdigra för invånarna i hela områden.
Jag skulle vilja avsluta med att påpeka att man i den gemensamma ståndpunkten i rådets och kommissionens betänkande faktiskt inte kommer med den lösning som krävs för att vi ska kunna lösa eller åtminstone mildra allvarliga miljörelaterade problem.
Andres Tarand
(ET) Haven är den minst utforskade och den minst kända delen av biosfären. Än viktigare är att exploateringen av haven bör bygga på miljöskyddets välbekanta försiktighetsprinciper.
Som tur är delar föredraganden Marie-Noëlle Lienemann detta synsätt och jag tackar henne för det.
Förhoppningsvis kommer vi vid den andra behandlingen att nå en överenskommelse med rådet och snabbt kunna sätta igång med genomförandet av den marina strategin.
Jag vill även särskilt framhäva mitt eget stöd till ändringsförslag 29 i betänkandet, som syftar till att göra den marina Östersjöregionen till ett pilotområde för genomförandet av EU:s marina strategi.
Av alla hav som omger Europa är Östersjön utan tvivel det mest utsatta på grund av dess grundvatten och att det finns mycket lite vattenutbyte med Atlanten. Till följd av detta finns det till exempel inga gasledningsanläggningar här, som i Nordsjön eller Medelhavet.
Om den marina Östersjöregionen redan vore ett pilotområde för genomförandet av EU:s marina strategi så vore den förmodligen inte en del av NordStream-projektet.
Lyckligtvis måste EU inte utarbeta åtgärdsprogrammet för Östersjön från början. I och med Helsingforskonventionen, i vilken skyddet av Östersjön föreskrivs, gjordes det nödvändiga förarbetet för detta ändamål i samband med handlingsplanen för Östersjön.
Av denna anledning är det möjligt att framgångsrikt använda Östersjön som ett pilotområde för den marina strategin. En annan positiv aspekt är att Helcom innebär att även Ryssland kan vara med och genomföra åtgärdsprogrammet för Östersjön. Utan Ryssland är det svårt att skydda Östersjön och garantera en god miljöstatus.
Daciana Octavia Sârbu
- (RO) Herr talman! Först av allt vill jag tacka och gratulera föredraganden.
En grundläggande del i den europeiska marina strategin är att erkänna de negativa effekterna av mänsklig verksamhet på ekosystemen och att öka ansträngningarna för att motverka sådana effekter. Mänsklig och turistmässig utveckling utmed kusterna har stor inverkan på havsmiljön, efter intensifiering av fiskeverksamhet, havstransport och rekreationsturism. Klimatförändringar, avfall, fiskeverksamhet, akustiska, biologiska och kemiska faktorer utgör hot mot de marina vattnen och direktivet är ett viktigt steg mot att förbättra ekosystemens integritet och bevara den biologiska mångfalden.
Föroreningarna av olja och svavel i Svarta havet och Azovska sjön som nyligen orsakats på grund av en storm och som inneburit att ett flertal handelsfartyg har sjunkit kommer att påverka oss minst tio år framöver. Katastrofen inträffade på grund av ett systemfel, eftersom fartygen var utformade för flodtransport och inte havstransport, vilket framhäver att det saknas ansträngningar för att förebygga och skydda den marina miljön. Denna allvarliga händelse komplicerar processen med ekologisk förbättring i dessa vatten som redan har klassificerats som de mest förorenade marina områdena i världen.
Försämringen av vattnet i Svarta havet påverkar både folkhälsan och den marina biologiska mångfalden, och det krävs betydande insatser för att kunna återställa ekosystemets integritet. Transport av farlig last på havet måste dessutom motsvara kraven i internationella konventioner och man måste se till att det finns ett minimum av säkerhet för att förhindra liknande katastrofala händelser i framtiden, som orsakar allvarlig skada både för det marina och mänskliga livet.
Genom direktivet kommer vi att se till att EU:s marina miljö får bättre skydd och att mänsklig verksamhet och förflyttning inte påverkar vattenkvaliteten och den biologiska mångfalden.
Charlie McCreevy
ledamot av kommissionen. - (EN) Herr talman! Enligt de överenskomna texterna kommer medlemsstaterna nu att behöva utforma marina strategier för sina marina vatten. För en sådan strategi krävs först och främst en bedömning av statusen på de marina vattnen, belastningen och påverkan på dessa, och sedan bör det utvecklas mål för en god miljöstatus.
Medlemsstaterna kommer att inrätta övervakningsprogram och sedan, från 2015, utarbeta de program och åtgärder som krävs för att nå målen. Detta förfarande kommer att genomföras återkommande vart sjätte år.
Ett antal centrala faktorer har tagits med i det allmänna kompromisspaket som nu föreslås. Viktigast är att direktivets mål nu är tydligt och långtgående, eftersom medlemsstaterna måste vidta nödvändiga åtgärder för att åstadkomma en god miljöstatus i den marina miljön senast 2020.
Lagstiftarna har enats om en definition av god miljöstatus, inklusive en rad relaterade deskriptorer, som måste uppfyllas. En reviderad tidsplan har nu fastställts, och den är faktiskt mer krävande än den som fanns i kommissionens ursprungliga förslag. Samtidigt ger den tillräckligt med tid för lämpliga insatser i varje skede.
Undantag och avsteg, bland annat oproportionerliga kostnader, har formulerats bättre. Medlemsstaterna kommer att behöva inrätta marina skyddsområden för att nå målen i detta direktiv, i enlighet med EU:s och medlemsstaternas internationella åtaganden. Det kommer att behövas åtgärder inom varje marin region, och utvecklingen av marina strategier kommer därför att kräva ett nära samarbete med och inom regionala havskonventioner.
Genomförandet av detta direktiv kommer faktiskt att kräva en sådan stärkt samordning. I det sammanhanget vill jag påminna om att parlamentet lade stor vikt vid väsentliga regionala processer under hela förhandlingen. Jag vill särskilt nämna handlingsplanen för Östersjön, som antogs inom ramen för Helsingforskonventionen. Som parlamentet har framhållit är denna integrerade handlingsplan ett bra första exempel och en resurs som kommer att underlätta genomförandet av direktivet.
En sådan integrerad metod måste vara ett viktigt inslag i alla de åtgärder som har vidtagits genom de olika regionala havskonventionerna för att skydda de europeiska haven - Medelhavet, Nordatlanten, Svarta havet och Östersjön.
Avslutningsvis är kommissionen mycket nöjd med förhandlingsresultatet. Kommissionen kan till fullo godta de föreslagna kompromissändringsförslagen.
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon.
Skriftliga förklaringar (artikel 142)
Richard Seeber  
skriftlig. - (DE) I enlighet med ett effektivt miljöskydd måste världens oceaner, särskilt de marina vattnen kring Europa, få större betydelse i EU-politiken. Det nuvarande ramdirektivet om en marin strategi är en reaktion på de utmaningar som klimatförändringen ger upphov till och i detta föreskrivs åtgärder både för EU och medlemsstaterna. För att vi ska kunna vidta lämpliga åtgärder på europeisk nivå är det mycket viktigt att först och främst ha enhetliga kriterier för miljöstatusen i den marina miljön. Direktivet innebär även att medlemsstaterna tvingas åstadkomma en god miljöstatus i den marina miljön senast 2017 och att de måste utarbeta nödvändiga bestämmelser för detta.
Jag vill be medlemsstaterna att mot bakgrund av betänkandet vidta nödvändiga åtgärder för att bekräfta och påvisa den marina föroreningen så att principen om att förorenaren betalar kan tillämpas. De åtgärder som EU redan har vidtagit med avseende på lagring av koldioxid i havsbottnen måste förstärkas, eftersom de utgör ett innovativt bidrag till att bekämpa klimatförändringen. De pilotprojekt som dock redan finns måste kritiskt granskas, huvudsakligen med avseende på deras effektivitet och möjliga följdskador. Om vi effektivt ska kunna motverka klimatförändringen får vi inte utesluta innovationer, utan införliva dem i en bred EU-miljöpolitik.
