Kina (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är rådets och kommissionens uttalanden om Kina.
Carl Bildt
rådets ordförande. - (EN) Herr talman! Framför oss har vi ytterligare en debatt i en viktig fråga. Även om ämnet är Kina, ska det givetvis ses mot bakgrund av några viktiga händelser i Xinjiang i västra delen av Kina. Jag vet att dessa händelser har följts av många ledamöter i parlamentet och av de nationella parlamenten i EU.
I rådet har vi också uttryckt vår oro över rapporterna om oroligheter i dessa områden, och uppmanat alla sidor till besinning och försök att på fredlig väg lösa situationen. Det är tid för oss att understryka att vi lägger mycket stor vikt vid mänskliga rättigheter. Dessutom beklagar vi djupt inte bara förlusten av människoliv utan också förstörelsen av egendom och allt annat vi har sett hända, och vi kan bara fördöma de ansvariga, vilka de nu är.
Låt mig också passa på att i grova drag redogöra för vår relation till Kina, ett land som vi har ett utomordentligt komplext förhållande med. När vi 2003 bestämde oss för att fastställa dessa förbindelser inom ramen för ett omfattande strategiskt partnerskap tog vi oss an en ytterst ambitiös uppgift, och det speglas i stor utsträckning i de breda och omfattande förbindelser som vi har med Kina i dag.
Komplexitet skapar förstås möjligheter. Dessutom innebär det utmaningar av varierande slag. Det vi försökt göra i denna relation är att öppna upp den, så att vi öppet och uppriktigt ska kunna diskutera alla tänkbara problem som kan uppstå på bägge sidor. Grunden för en sådan öppen dialog är det gemensamma intresset för att utveckla förbindelserna och vårt gemensamma intresse för global fred och stabilitet.
Vi fullföljer detta genom dialog och multilateralism. Vi har årliga toppmöten samt ganska ofta möten på utrikesministernivå. Dessutom har vi en intensiv dialog om mänskliga rättigheter som hålls två gånger per år, samt givetvis även sektorsvisa dialoger i olika frågor, där handeln förstås är av särskilt stor vikt. Vi har även högnivådialogen om ekonomi och handel. Som ni också känner till inledde vi 2007 förhandlingar om ett partnerskaps- och samarbetsavtal. Förhandlingarna går visserligen framåt, men det finns alltjämt utrymme för båda sidor att öka sina insatser i dessa samtal.
Vi har ett mycket tydligt intresse för att utveckla förbindelserna med Kina på alla områden, och detta innebär, som jag redan nämnt, möjligheter till en öppen och uppriktig dialog även i frågor där vi har olika värderingar. Vi vet att det finns sådana frågor såsom mänskliga rättigheter och tillämpningen av dödsstraff. I dessa tider finns det förstås även andra viktiga gemensamma frågor, som den globala finansiella stabiliteten och klimatförändringen.
Viktiga är också de utrikespolitiska frågorna som situationen på den koreanska halvön med provovationerna från DPRK (Democratic People's Republic of Korea) och situationen i Burma, där vi förstås är bekymrade över händelseutvecklingen. Vårt engagemang sträcker sig dock även till Afrika och behovet av att skydda de viktiga sjövägarna runt Afrikas horn.
Jag ska inte fördjupa mig ytterligare i den här frågan nu, men vill understryka det intresse vi har för utvecklingen av dessa händelser, utan att kunna bedöma dem i minsta detalj eftersom de är ytterst komplicerade. Jag vill också framhålla våra förhoppningar om att de ska kunna lösas på fredlig väg och att vi är villiga att inrätta en uppriktig dialog med de kinesiska myndigheterna i dessa frågor, liksom i många andra frågor av gemensamt intresse och som vi behöver ha en dialog kring.
Catherine Ashton
ledamot av kommissionen. - (EN) Herr talman! Att den här debatten har lagts under ert första plenarsammanträde är ett tecken på den betydelse som parlamentet fäster vid våra strategiska förbindelser med Kina. Jag vill på nytt välkomna möjligheten att på min kollega Benita Ferrero-Waldners vägnar kort redogöra för kommissionens ståndpunkt. Hon är som sagt tyvärr ute och reser och kan inte vara här denna vecka.
Jag behöver nog inte påminna parlamentet om vilka betydande framsteg vi har gjort i förbindelserna med Kina sedan vårt första toppmöte för tio år sedan. Ekonomiska förbindelser och handelsförbindelser har utformats, de direkta personkontakterna har flerdubblats och vi för dialoger på allt fler områden.
Efter det senaste toppmötet mellan EU och Kina i maj fortsätter förhandlingarna framgångsrikt om ett nytt partnerskaps- och samarbetsavtal, och vi kan glädjas åt ett ökat antal högnivåkontakter, däribland premiärminister Wen Jiabaos mycket lyckade besök hos ordförande José Manuel Barroso tidigare i år samt högnivådialogen om ekonomi och handel där jag var ordförande tillsammans med vice premiärminister Wang Qishan.
I dag är vi naturligt inställda på globala utmaningar såsom den ekonomiska och finansiella krisen, klimatförändringen samt regionala frågor. Samtidigt har vi ett starkt intresse för situationen i Kina, där vi ser många imponerande bedrifter, men också händelser som oroar. Kinas politik för att öppna sin ekonomi har lyft hundratals miljoner människor ur fattigdom och fört världen närmare de viktiga millennieutvecklingsmålen. Kina är dock fortfarande ett mycket stort land med betydande interna utmaningar och väsentliga skillnader mellan olika regioner.
Styrkan i vårt strategiska partnerskap skapar också möjligheter för ett konstruktivt och öppet åsiktsutbyte i frågor där EU och Kina skiljer sig åt. Det kan bland annat handla om delar av våra handelsförbindelser eller människorättsliga aspekter - till exempel när det gäller Tibet, som jag vet är av särskilt intresse för parlamentet. Nyligen uttryckte vi vår oro över oroligheterna i Xinjiang, beklagade förlusten av människoliv och uttryckte vårt deltagande och vår sympati med de drabbade familjerna. Vi har uppmanat alla parter att visa besinning och omedelbart sätta stopp för våldshandlingarna. Vi hoppas på en fredlig lösning genom dialog och utan ytterligare blodutgjutelse.
Under åren har EU försökt förmedla sin oro till de kinesiska myndigheterna över situationen för de etniska minoriteterna i Kina och försökt dela med sig av sin egen, i många fall plågsamma, erfarenhet av att hantera orsakerna till marginalisering, utanförskap och diskriminering som så ofta drabbar dessa minoriteter.
Vi delar alla målsättningen att uppnå ett mer öppet och transparent Kina som respekterar internationella människorättsnormer och samarbetar i globala frågor. För att lyckas med det måste vi fortsätta att integrera Kina ytterligare i världssamfundet och arbeta vidare med att i konstruktiv anda utveckla vårt strategiska partnerskap.
Elmar Brok
Herr talman, herr rådsordförande, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Jag instämmer i huvudsak med föregående talare från rådet och kommissionen. Även jag anser att vi bör hålla fast vid vår Ett-Kina-politik för ett sammanhållet Kina som en enad stat, och att vi inte får riskera något av detta. Naturligtvis tillåter vi inte våld - varken våld från demonstranter under speciella omständigheter eller våld från staten mot demonstranterna, som faktiskt var fallet den här gången. Jag ville nämna detta först.
Men vi måste också förstå att våldet från centralregeringen, som inte visar tillräcklig förståelse, alltid kommer att vara ett återkommande problem i Kina, denna mångkulturella stat med en mängd olika etniska grupper. Större kulturell autonomi samt större möjligheter till fri rörlighet och att bevara identitet och språk är därför förutsättningar för att samtliga medborgare i en mångkulturell stat ska kunna leva tillsammans under ett och samma tak.
Kinas historia har bestått av en serie utbrytningar och återföreningar med intensiva våldskampanjer. Detta kan vi se om och om igen under hela Kinas historia. Kina måste inse att detta inte kan fortsätta och att landet måste införa självstyre.
Uigurerna är en moderat sunniminoritet. De utgör inte något direkt terroristhot. Därför föreligger samma fara som vi ser i Tibet, det vill säga att om Kina inte sluter avtal med de moderata grupperna så finns det alltid radikala ungdomar som inte kan och inte vill vänta längre. Att skjuta upp en lösning på identitetsproblematiken fördröjer därför en långsiktig lösning. Den kinesiska regeringen är extremt obetänksam när den bara pratar om terrorister, när den hävdar att dessa människor vill förstöra sammanhållningen inom staten och påstår att utomstående krafter som bland annat al-Qaida ligger bakom. Jag tror inte att detta är en lösning för landet och därför bör vi klargöra att vi inte godtar en sådan politik. Allt jag har sagt här ska ses utifrån den utgångspunkt som jag nämnde i början av mitt inlägg.
Adrian Severin
Herr talman! Det kinesiska folket har all anledning att fråga oss varför Europaparlamentet har satt upp situationen i Kina på dagordningen för sin första sammanträdesperiod under den nya mandatperioden.
Vårt svar måste vara tydligt: det beror på att Kina är mycket viktigt för oss och inte för att vi tror att vår roll är att lära Kina något eller att tvinga på landet våra åsikter om hur känsliga interna problem ska lösas. Det är just för att Kina är så viktigt för oss som vi ska ägna stor uppmärksamhet åt alla händelser som påverkar landets interna stabilitet och alla händelser som skulle kunna bli ett hot mot säkerheten.
Den här gången uppstod situationen ur den mångkulturella miljön i Xinjiangprovinsen och den dominerande uiguriska folkgruppens anspråk på självstyre. Sådana omständigheter är alltid känsliga och därför är respekten för de mänskliga rättigheterna och för minoritetsgruppernas rättigheter viktig, respekt som leder till en känsla av värdighet och säkerhet för både minoriteter och majoritetsgrupper.
Minoritetsrättigheter får däremot inte tas som ursäkt för, och kan inte ursäkta, separationspolitiken. Extremisternas avsikt är att stödja denna politik och absolut inte att döda fredliga civila som tillhör en minoritetsgrupp eller etnisk grupp.
Samtidigt som man ber om full respekt för mänskliga rättigheter och minoritetsrättigheter, samtidigt som man uttrycker sympati med alla offer för dessa rättigheter, samtidigt som man ber om ett klargörande av i vilken utsträckning terrorister, religiösa grupper, extremister och separatister har deltagit i dessa händelser ska Europaparlamentet erbjuda den kinesiska regeringen och samhället hjälp, så att de kan reda ut dessa svåra förhållanden som är ett problem även i några av våra länder. Samtidigt som vi ber Kinas regering att inte använda för mycket kraft måste vi också be alla andra runtom i världen att inte åberopa minoritetsrättigheter som ett medel för att främja geopolitiska mål.
Graham Watson
Herr talman! Parlamentet har länge varit kritiskt mot Folkrepubliken Kinas behandling av etniska minoriteter. Uigurerna i Xinjiangprovinsen har lidit mer än de flesta, särskilt sedan Kinas ockupation av Östturkestan 1949.
Kina hävdar att man inte eftersträvar någon utvidgning av landets territorium. Historien visar att Kina under kommunistiskt styre har strävat efter att styra och underkuva Östturkestan, Tibet och Taiwan. Därför får EU inte häva vapenembargot mot Kina.
Att en europeisk premiärminister kallar reaktionen på de senaste oroligheterna för ”folkmord” är kanske en överdrift, men att Kina klagar över att man lägger sig i inrikespolitiken avslöjar en syn på världen som är rörande föråldrad. Om världsekonomins grundlinjer dras upp i dataparker på den amerikanska västkusten, på call-center i Indien eller i Kinas fabriker, om viktiga beslut kan spridas från Peking till Bryssel på en nanosekund har vi verkligen blivit ett globalt samhälle, och i detta samhälle finns inte utrymme för förtryck eller att underkuva folk på grund av ras, religion eller etnisk tillhörighet. Det finns inget utrymme för islamofobi eller antisemitism eller någon annan sorts hat.
Kinas problem beror i detta fall på att mittens rike håller på att gråna. De behöver fler ungdomar som arbetar någon annanstans, ungefär samma problem som vi står inför här i EU. Jag såg detta när jag besökte Ürümqi för fyra år sedan. Men Kina kommer att upptäcka att landet behöver en politik för att skydda ekonomiska migranter, politik för att erkänna legitima krav från etniska minoriteter, precis som vi.
Här, Carl Bildt, har EU en roll att spela. Vi vet att demokratier i takt med att de utvecklas också blir mer villiga att ge människor självstyre och självbestämmande. De största problemen i EU hittar vi faktiskt i de yngre demokratierna som Spanien och Ungern. Taiwan och Hongkong har visat att det kinesiska folket är fullt kapabelt att leva demokratiskt och vi måste hjälpa dem att anpassa deras växande ekonomiska styrka till en växande politisk mognad för att utveckla demokratin. Vi måste också hjälpa dem att utarbeta en lämplig politik, program som Erasmus Mundus och annan politik som kommissionsledamoten har talat om för att öka utbytet mellan människor. Jag är övertygad om att EU kan spela en viktig roll för att tillsammans med Kina arbeta mot dessa mål.
Helga Trüpel
Herr talman, herr kommissionsledamot, herr rådsordförande! Jag fördömer våldet från båda sidor, både från hankineserna och uigurerna, och jag sörjer alla oskyldiga offer.
Men detta är inte en konflikt där de två sidorna är jämbördiga. Uigurerna är ett undertryckt folk som bara uppgår till nio miljoner människor. Jag anser att minoritetspolitiken i Folkrepubliken Kina har misslyckats. Samhället präglas inte heller av lugn och harmoni som Kinas kommunistparti hävdar. I Xinjiang, uigurernas region, finns inte mer kulturell autonomi än i Tibet. Även om dessa regioner kallas autonoma finns det inget reellt självstyre här. Uigurerna saknar framför allt de sociala och ekonomiska rättigheter som den övriga befolkningen har, vilket är extra viktigt för den yngre generationen. Men kommunistpartiet i Kina talar bara om ett brott, bara om ett monotont upprepat brott, och det är kriminell separatism. Alla som förespråkar mänskliga rättigheter och demokrati i Kina löper risk att kallas kriminella och separatister.
Men Kina måste förstå att det bara är genom garanterade mänskliga rättigheter som det kan finnas någon riktig chans till fred inom landet. Endast genom att garantera lika rättigheter kommer Kina att få en fredlig inhemsk utveckling och endast så kommer landet att accepteras.
Jag har en sista mycket viktig synpunkt att framföra till det svenska ordförandeskapet. Det är förvisso sant att vi har intresse av ett strategiskt samarbete med Kina när det gäller klimatpolitik och allmänna utrikespolitiska frågor. Men vi kan inte offra de mänskliga rättigheterna och vår kritik av den människorättsliga situationen i Kina för det strategiska intressets skull. Vår strategiska politik gentemot Kina måste i stället innehålla ett tydligt uttalande om minoritetspolitiken och brotten mot de mänskliga rättigheterna i Kina.
Charles Tannock
Herr talman! I århundraden har uigurerna slitit för sitt nödtorftiga uppehälle i en ogästvänlig del av ett väldigt land. De flesta av dem är fredliga anhängare av islam. Men tyvärr har en del av den lokala befolkningen på senare år radikaliserats allt mer genom terrorister med kopplingar till al-Qaida. Kina har aldrig visat tolerans mot avvikande åsikter eller sina egna minoriteter, men jag delar deras oro över hotet från uigurernas islamiska terrorism. Jag hjälpte också till att övertyga rådet om att bannlysa ETLF, uigurernas befrielsefront i Östturkestan, för tre år sedan.
De flesta offren för det senaste våldet var faktiskt hankineser, så uiguriska terrorister, varav vissa befinner sig så långt bort som Guantanamo Bay, får inte ta Kinas auktoritära styre och han-dominansen som ursäkt för att sprida skräck och våld.
Många av oss är naturligtvis bekymrade över de mänskliga rättigheterna i Kina och som Taiwan-vän är även jag engagerad. Men EU håller fortfarande fast vid sin Ett-Kina-politik och eftersom EU officiellt uppfattar Taiwan och Tibet som delar av Folkrepubliken Kina, bör vi absolut inte stödja Xinjiangprovinsens utbrytning på något sätt.
En intressant aspekt av det här problemet är om denna schism kommer att få Kinas muslimska partner i Afrika, till exempel Sudan, att omvärdera sina förbindelser med landet.
Slutligen konstaterar jag att Turkiets premiärminister Recep Tayyip Erdogan har kallat detta våld för ett folkmord. Lite magstarkt för att komma från honom med tanke på att hans eget land inte erkänner det armeniska folkmordet. Hans försök att vädja till panturkisk nationalism är också hyckleri med tanke på Turkiets behandling av de egna minoriteterna och i synnerhet kurderna i östra Turkiet.
Bastiaan Belder
för EFD-gruppen. - (NL) Uppmaningen till jihad har redan spridit sig både i och utanför Xinjiang, och nu hotar de blodiga sammanstötningarna mellan hankineser och uigurer på kinesiskt territorium att öka dramatiskt både i Kina och på andra håll. Det lokala kristna samfundet spänner varenda muskel mot de farliga religiösa konsekvenserna av den etniska splittringen i Xinjiang. Samfundet ber i synnerhet för fred, stabilitet och rättvisa för alla Xinjiangs medborgare.
Ologiskt nog tar den kinesiska regeringen inte emot denna utsträckta hand, utan slår ned den på ett repressivt sätt. Detta har på senare tid tagit sig uttryck i en oförtäckt kampanj från statliga organ mot fredliga protestantiska huskyrkor. Exempelvis arresterades åtta kristna i Xinjiang den 3 juli under en gudstjänst. Fyra av dem sitter fortfarande fängslade på hemlig ort, samtidigt som två kinesisk-amerikanska missionärer bara är försvunna.
Jag ber rådet och kommissionen att skyndsamt agera mot de kinesiska myndigheterna så att alla i detta kritiska läge i Xinjiang fritt ska få utöva sin religion. Det är det enda effektiva medlet mot uppmaningen till jihad och bör också ge Kinas huskyrkor bevis på att de ingår i Pekings planer för att skapa ett samhälle präglat av lugn och harmoni.
Laima Liucija Andrikien
(EN) Herr talman! ”Våld”, ”många döda och skadade”, ”hundratals döda och skadade i Kina under upproret i Xinjiangprovinsen” - så löd de alarmerande rapporter vi fick för tio dagar sedan. I Xinjiang blockerades Internet helt vilket begränsade kommunikationen till och från ökenregionen. Om man betänker vad som hände i Tibet ifjol borde den senaste tidens utveckling i Östturkestan, även kallat Xinjiang, vara en väckarklocka för Kinas regering när det gäller den allmänna politiken för etniska minoriteter i Kina.
Budskapet från uigurerna är att denna politik har misslyckats och att den kinesiska regeringen måste inse detta och hitta en lösning. Regionens åtta miljoner uigurer har länge beklagat sig över den kinesiska centralregeringens behandling av dem, och under den rasistiska mobbens attacker för inte så länge sedan lyckades Kinas regering inte skydda uigurerna från våldsverkarna. Det har inget med kriget mot terrorismen att göra, detta kontroversiella begrepp som Kinas regering använder för att rättfärdiga sin repressiva behandling av uigurerna i Östturkestan.
Att president Hu Jintao tvingades lämna G8-mötet i Italien och resa hem till Kina visar att den kinesiska regeringen inser att händelserna i provinsen inte bara är isolerade incidenter. I stället för att söka lösningar genom förtryck och tillslag behöver den kinesiska ledningen positiva åtgärder mot uigurernas grundläggande missnöje, särskilt om Kina vill framstå som ett moget land och vill skapa äkta harmoni i samhället.
Jag stöder till fullo den inställning från EU:s sida som rådsordföranden har lagt fram och manar till återhållsamhet från alla sidor. Jag uppmanar också Kinas regering att respektera yttrande- och informationsfriheten samt rätten till fredliga protester.
Véronique De Keyser
(FR) Herr talman, våldsutbrotten i den autonoma Xinjiangprovinsen trycks brutalt ned av den kinesiska regeringen. Sammandrabbningarna mellan uigurer och hankineser har officiellt skördat 186 liv, och dödandet fortsätter.
Detta våld framställs av Kina som en enbart etnisk konflikt mellan hankineser och uigurer trots att det i själva verket är den så gott som oundvikliga följden av den repressiva politik som förs i Xinjiangregionen. Regionen är strategiskt viktig men svår att kontrollera. Som viktig transportväg och med sina rika naturresurser - guld, olja och gas - är den avgörande för Kinas framtida energiförsörjning. I befolkningen ingår dock många etniska grupper som inte är kineser och den största av dessa grupper är uigurerna. De utgör nästan hälften av befolkningen och är till största delen sunnimuslimer med turkiska som modersmål. I ett decennium har de systematiskt diskriminerats och hotats med assimilation och död, och deras identitet är i fara.
Kinas politik gentemot dessa etniska minoriteter var faktiskt liberal på 1980-talet. Sedan har den undan för undan hårdnat, och de kinesiska myndigheterna utnyttjade den 11 september 2001 som förevändning för att offentliggöra sin kamp mot - och lägg märke till hur dessa kopplas ihop - terrorism, separatism och religiös extremism. I april 2009 utfärdade Amnesty International en skarp varning: efter Tibet blir det Xinjiang. När anti-våldspolitiken hade misslyckats skulle uiguriska separatister komma att söka andra vägar för att få sina krav på erkännande av sin identitet tillgodosedda, och så har också blivit fallet.
Men Kina kan inte fortsätta att hålla landet enat genom upprepad blodsutgjutelse. Eftersom Kina har undertecknat internationella avtal är landet dessutom skyldigt att skydda sina etniska minoriteter. Konstitutionen och 1984 års lag om regionalt självstyre innebär också att landet är förpliktigat att skydda dessa minoriteter. Ska EU fortsätta blunda och bara fördöma förtrycket och fåfängt vädja om att politiska fångar ska friges? Nej. Mänskliga rättigheter i Kina är ett politiskt problem, och vi måste våga påminna landet om dess förpliktelser gentemot folket och om vilka risker det tar i förhållande till världssamfundet om man inte uppfyller sina förpliktelser. Vi förväntar oss kraftfulla åtgärder från det svenska ordförandeskapet i denna fråga.
Tomasz Piotr Poręba
(PL) Herr talman! Kinas bemötande av protesterna i Xinjiangprovinsen har ytterligare bekräftat hur auktoritära de kommunistiska myndigheterna i Peking är. Minst 180 människor har nu dödats och 1 600 skadats i den mest omfattande etniska konflikten i Kina under de senaste decennierna. Det är Europaparlamentets plikt att fördöma våld som bottnar i diskriminering av etniska eller religiösa skäl. Vår reaktion bör också vittna om detta när, som i det här fallet, kraften hos en auktoritär stat har släppts lös mot den uiguriska minoriteten. De är emellertid inte de enda offren för totalitära regeringar.
Medborgare i EU med kristna värderingar som grundval har en särskild skyldighet gentemot kristna minoriteter som förföljs i andra delar av världen. Inofficiella källor vittnar om att denna minoritet i Kinas fall består av över 30 miljoner människor. Det innebär att en befolkning av samma storlek som ett stort europeiskt land trakasseras, förföljs, hindras från att söka arbete, torteras och mördas av Kinas kommunistiska myndigheter. Den kinesiska regimen är medveten om att längtan efter frihet och ett rättssamhälle går hand i hand med kristendomen, vilket också är skälet till att man försöker förhindra att denna religion sprids. Försöken att besegra kyrkan har dock visat sig misslyckade eftersom antalet troende stadigt ökar år efter år.
De kinesiska myndigheterna måste inse att den så kallade centralstaten inte kan bli en riktigt modern stat om landet inte börjar respektera de grundläggande principerna för demokrati och religionsfrihet och inte förrän då.
Bernd Posselt
(DE) Herr talman! Dagens debatt visar återigen att rådet är EU:s svaga punkt. Parlamentet har mycket tydligt tagit ställning i fråga om mänskliga rättigheter och Lady Ashton har hållit ett imponerande tydligt tal på kommissionens vägnar. Från rådet har jag dock bara hört att det fördömer båda sidorna för våldet.
Naturligtvis ska våld från uigurerna fördömas också. Men kan vi verkligen jämföra det med vad en kommunistisk diktatur som inte har lärt sig något från massakern vid Himmelska fridens torg gör när den trycker ned ett helt folk på ett brutalt och blodigt sätt och hotar detta folk med kulturmord genom en selektiv bosättningspolitik? Kan vi jämföra detta med incidenter som helt enkelt är ett uttryck för kinesisk propaganda och som ingen har undersökt på internationell nivå? Jag tycker inte det.
Uigurerna anklagas nu för separatism. Men är det separatism om ett hus brinner och jag försöker fly från det? Är det separatism om jag sitter fängslad utan grund och jag försöker fly? Det är inte separatism, det är ett uttryck för viljan att leva. Om uigurerna i Kina fick utrymme att leva i frihet och med värdighet och oberoende i sitt hemland så skulle det inte finnas någon separatism. Det är enda sättet att undvika separatism.
Uigurerna är ingen minoritet, de är ett folk precis som svenskarna, men de råkar vara färre till antalet än hankineserna. Har ett folk då inga rättigheter bara för att de är färre till antalet? Måste vi buga inför en makt bara för att den är större? Jag tycker inte det. Vi, som Europeiska unionen, har därför en viktig skyldighet.
Jag representerar München och huvudkontoret för den uiguriska världskongressen finns i München. Radio Liberty och Radio Free Europe var förut också baserade i München. Vi är fortfarande stolta över att ha varit rösten för frihet vid den tiden. Jag är övertygad om att vi en dag kommer att vara lika stolta över att ha varit centrumet för fria uigurer och jag hoppas att alla uigurer en dag kommer att kunna njuta av denna frihet.
Evelyne Gebhardt
(DE) Herr talman, mina damer och herrar! En sak måste sägas mycket tydligt: Det finns ett enhetligt system i Kina och vi vill inte att detta system ska brytas sönder. Vi respekterar det kinesiska systemet. Men det betyder inte ...
(Bernd Posselt avbröt talaren.)
Vi respekterar Kinas enhetliga system. Men det betyder inte att mångfalden bland människorna i Kina inte också ska respekteras. Det är vad vi i den socialdemokratiska gruppen kräver.
Vi vill att merborgerliga rättigheter, mänskliga rättigheter och människors frihet ska respekteras i Kina. Vi vill att yttrandefriheten ska respekteras. Vi vill att journalister ska kunna röra sig fritt så att den faktiska situationen verkligen kan rapporteras. Det är vad vi vill och det finns något som vi vill säga mycket tydligt till våra kolleger i Kina: Vi förväntar oss att det som är en grundläggande princip för oss, också ska vara en grundläggande princip för er i Kina, nämligen att de mänskliga rättigheterna är universella. Det som politikerna alltid säger till oss - låt oss först lösa de sociala problemen så ska vi prata om mänskliga rättigheter sedan - är fel sätt att göra det på. Det måste göras tvärtom. Mänskliga rättigheter kommer först och sedan sociala rättigheter, vilka helt enkelt är en del av de mänskliga rättigheterna och inte kan separeras från dem.
Jag blev därför mycket besviken över vad ni sade, herr Bildt. Ni verkade säga: Låt oss arbeta tillsammans på ett ekonomiskt plan, det är den viktigaste angelägenheten och allt det andra är inte av något särskilt intresse för oss. Det är inte det angreppssätt som vi behöver. Vad vi behöver är att använda det angreppssätt som Europeiska kommissionen visat oss, nämligen att säga att vi först vill ha en gemensam grund för vårt arbete, som vi senare kan bygga vårt samarbete på. Sedan vill vi samarbeta, det är självklart, men inte på vilken grund som helst, utan på en riktig grund som respekterar mänskliga rättigheter.
Nirj Deva
(EN) Herr talman! Jag vill gratulera Carl Bildt till det välbalanserade tal han just höll. Jag tror på nationalstatens gränser som erkänns av FN och därför motsätter jag mig separatistrelaterat våld överallt i världen, vare sig det är i Kashmir, Indonesien, Sri Lanka, där jag är född, Nordirland, där jag utsattes för bombattacker, Spanien eller till och med i Kina.
Jag beklagar att omkring 1 680 personer har skadats och 184 dödats i Kina, som är ett mycket viktigt land för EU. Problemet startade i en leksaksfabrik i Guangdong och spred sig. Bland de som dödades i upploppen i Urumqi fanns 137 hankineser och 46 uigurer. Detta är beklagligt. Vi måste fördöma det.
Om dessa handlingar uppmuntrades och begicks av utomstående krafter, särskilt fundamentalistiska separatiströrelser, så ska de ställas till svars i Internationella brottmålsdomstolen.
Om de var av inhemskt ursprung är de ett ärende för den kinesiska polisen, och vi måste stödja dem. Vi lever i en liten värld. Vi måste leva tillsammans. EU är ett tydligt exempel på detta. Att stödja separatism någonstans i världen går emot EU:s anda. Vi kan inte arbeta för att ena EU hemma och samtidigt utomlands uppmuntra till söndrande av Kina. Det är vägen till kaos och konflikt.
Csaba Sógor
(HU) Frågan är var står vi i denna fråga? Stöder vi Kina eller Himmelska fridens torg? Stöder vi Kina eller Tibet? Stöder vi Kina eller uighurregionen? Stöder vi 1,2 miljarder kineser eller 8 miljoner uigurer? Stöder vi förtryck, införandet av en främmande livsstil, ett bekvämt liv, god hälsa och pengar, eller stöder vi ett arv av kringvandrande bönder, vilket onekligen medför fattigdom och allmänt utbredd sjukdom, men som bevarar kulturen, och stöder vi frihet? De tal som har hållits av några av mina kolleger här i parlamentet ger eko av språkbruket hos diktaturen i de forna öststaterna. Kan en elvabarnsmor verkligen vara terrorist? En kvinna som har suttit i fängelse och som har två barn som fortfarande sitter fängslade? Var står vi då? Det är frågan. Stöder vi symboliskt självstyre eller verkligt självstyre? Stöder vi förtryck, en främmande livsstil, exploatering av uigurregionens naturresurser, eller stöder vi bevarande av kulturer, frihet och människors självbestämmanderätt? För mig är det uppenbart vilken sida jag stöder. Jag hoppas att det är tydligt för mina kolleger i parlamentet också. Vi måste bli vänner med Kina så att de kan lära sig av oss. Men vi måste göra detta genom att statuera exempel inom områdena för mänskliga rättigheter, frihet, självbestämmande och självstyre. Vi har fortfarande ett enormt arbete framför oss. Då tänker jag på de länder som nyligen har anslutit sig till unionen.
Emine Bozkurt
(NL) Jag har lyssnat till introduktionerna från både rådet och kommissionen och kanske har det att göra med tolkningen, men jag har inte hört ordet uigur en enda gång, och det är naturligtvis uigurerna som vi diskuterar i dag. Det finns hundratals döda vars bortgång vi beklagar, och många fler sårade därtill.
Europeiska unionen har en stark hållning för grundläggande rättigheter, mänskliga rättigheter, medborgerliga rättigheter och fredliga demonstrationer. Vi ser att alla dessa rättigheter allvarligt undertrycks. Självklart hörde jag i introduktionen om behovet av en dialog. Det är något som jag också verkligen vill betona. Det är enormt viktigt att ha en dialog. Jag skulle ändå vilja höra från rådet och kommissionen vilka konkreta åtgärder som de tänker genomföra kortsiktigt.
Reinhard Bütikofer
(DE) Herr talman! Vi håller den här debatten på grundval av principen om att mänskliga rättigheter är universella, men också på grundval av behovet av ett globalt samarbete. Man har talat om ett harmoniskt samhälle. Det är ett av det kineiska kommunistpartiets slagord, men det är också något mer: det avspeglar ett djupt hopp hos det kinesiska folket. Ett harmoniskt samhälle är inte bara detsamma som att maskera auktoritära förhållanden. Jag anser att det skulle kunna vara vår uppgift att stödja det kinesiska folket i deras försök att skapa ett harmoniskt samhälle.
Ska vi samarbeta måste vi tala klarspråk. När vi talar om Xinjiang bör även ordet ”uigurer” användas. Men att tala klarspråk är inte detsamma som att vara konfronterande - det bör vi undvika.
Jag vill gärna säga en sista sak till Bernd Posselt. Han talade om separatism. Herr Posselt, jag vet att ert bayerska parti vet ett och annat om detta, men jag tycker att vi i stället bör följa Elmar Brok och tala om att fortsätta med politiken för ett enat Kina.
Struan Stevenson
(EN) Herr talman! Det skulle vara ett stort misstag att placera Kina i samma kategori i den här debatten i dag som när vi diskuterade Iran. EU har mycket goda förbindelser med Kina och jag tycker att vi måste vara försiktiga så att våra diskussioner kring de aktuella händelserna i Urumqi är korrekta och baseras på fakta.
Vid den händelse som inträffade den 5 juli förekom det från uigurernas sida en överlagd attack mot hankineser från den staden. Som vi vet finns det vissa militanta personer bland uigurerna i Xinjiang som är islamiska fundamentalister och som kräver en fristående stat. De organiserade en våldsam attack som ledde till 137 hankinesers död. Så den stora majoriteten av de som dödades var hankineser. Den kinesiska regeringen skickade med rätta ut polis och militär för att dämpa våldet och stoppa hämndattacker från hankineserna mot uigurerna. Vad annat skulle de göra? Så låt oss grunda vår kritik på fakta och inte inta en orättvis hållning gentemot kineserna.
Sabine Lösing
(DE) Herr talman! Jag tycker att den här konflikten väldigt ofta presenteras på ett mycket ensidigt sätt. Jag håller med föregående talare om att det i detta fall ofta handlar om attacker mot hankineser av uigurer och att vissa av dessa attacker verkligen skedde på grund av ras.
(Häcklande)
Jag läste till exempel en intervju med en uigurisk kvinna som sade: ”Skulle du vilja att gula kommunister bestämde över dig”? Uigurerna har många privilegier i sin region, exempelvis har de tillåtelse att ha fler barn och att utöva sin religion till och med under arbetstid och det finns många andra exempel. Flera av de hankineser som lever där är också avundsjuka på dem.
Vi borde därför granska situationen med stor noggrannhet och undersöka orsaker och följder. Ibland finns problemen inte där man först tror. Vi bör alltså vara försiktiga så att vi inte intar en ensidig hållning.
Vi bör stödja kineserna i deras försök att lösa sina problem. Den ensidiga syn som så ofta presenteras här i parlamentet är, enligt min åsikt, farlig. Den kinesiska regeringen har med säkerhet tillkortakommanden och misslyckanden i sin politik gentemot minoritetsgrupper. Men regeringen visar också en vilja att bättra sig inom många områden. Därför bör vi hjälpa den i denna fråga genom att upprätta ett samarbete - även med kritiska inslag - grundat på tillit.
Carl Bildt
rådets ordförande. - (EN) Herr talman! Jag tycker att den här debatten verkligen har avspeglat komplexiteten i de frågor som vi ställs inför. Det som har tagits upp här är frågor som sträcker sig från det annorlunda system som Kina har och utvecklingen av det specifika systemet, till den vikt som vi lägger vid mänskliga rättigheter och behovet av att hjälpa Kina att utvecklas i riktning mot ett öppnare samhälle som i högre grad respekterar de mänskliga rättigheterna, såväl som de problem som kommer med minoritetsgruppers rättigheter, problem som finns i Kina.
Men Kina är dessvärre inte ensamt i världen om att möta dessa problem och det våld, det etniska våld, som man har sett de senaste dagarna på gatorna i Urumqi. Etniskt våld är alltid av ondo. Det bör fördömas och vi kan bara stödja de som försöker skapa försoning i denna specifika situation baserat på respekt för de mänskliga rättigheterna, för vi vet från vår egen historia hur komplexa dessa problem är.
Reinhard Bütikofer nämnde konceptet om ett harmoniskt samhälle. Vi vill alla utveckla och leva i harmoniska samhällen och det är tydligt att vi behöver se vad vi kan göra för att hjälpa Kina att utvecklas i riktning mot ett samhälle som ses som harmoniskt av alla Kinas medborgare. De är inte där ännu. Få samhällen är i själva verket det, men det har varit ganska uppenbart. Låt mig för övrigt notera att i de första inläggen från Elmar Brok, Adrian Severin och Graham Watson fann jag gott om kunskap som skulle kunna vägleda oss i våra kommande överläggningar när vi går vidare med det viktiga förhållande som vi söker få till stånd med Kina, med förståelse för komplexiteten i det förhållandet i alla dess dimensioner.
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
Skriftliga förklaringar (artikel 149)
Helmut Scholz  
skriftlig. - (DE) Konfliktlösning för miljoner uigurer i Kina - dialog, inte fördömanden. Vi beklagar de blodiga sammanstötningarna, de döda och skadade i den uiguriska regionen Xinjiang. Polisens och säkerhetsstyrkornas ingripanden var alltför häftiga och skadar den kinesiska regeringens tillväxt- och stabilitetsmål. Samtidigt är det fel att anklaga Kina för kulturellt folkmord. Regeringen strävar efter att åstadkomma en balans mellan självständigheten för minoriteter och moderniseringen i en multietnisk stat. Det är också vårt ansvar som en partner att stödja Kinas utveckling vad gäller demokrati och rättstatliga principer, utan att glömma bort de särskilda historiska, geografiska och kulturella aspekterna i den här staten. Ensidig information motverkar dialog och utgör ingen kompensation för en politik som inte kan garantera de mänskliga rättigheterna. Kina är en viktig partner för EU, tillsammans med USA och Ryssland. Att överkomma finanskrisen, fattigdomen, att stoppa klimatförändringar, skapa energisäkerhet och garantera vattenförsörjning - inget av detta kan uppnås utan Kinas insatser. Majoriteten av uigurerna är bestörta över händelserna under de senaste veckorna och de vill mest av allt leva i fred igen. Den kinesiska regeringen vet att den här konflikten inte kan lösas med våld. Vi bör stödja dialogen mellan hankineserna och uigurerna och andra minoriteter i stället för att fortsätta vår inblandning utifrån med olämpliga metoder som har pågått i tiotals år. Att upprätta en strukturerad dialog som syftar till att utveckla rättstatliga principer i Kina är en viktigare uppgift för Europaparlamentet.
