Likabehandling av kvinnor och män
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är debatt om betänkande (A5-0173/2001) av Hautala för utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor om förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring av rådets direktiv 76/207/EEG om genomförandet av principen om likabehandling av kvinnor och män i fråga om tillgång till anställning, yrkesutbildning och befordran samt arbetsvillkor (KOM(2000) 334 - C5-0369/2000 - 2000/0142(COD))

Hautala
. (FI) Herr talman! Europeiska unionen har redan ett kvartssekel gamla traditioner med en lagstiftning som förpliktigar till att ta jämlikheten mellan män och kvinnor i arbetslivet på allvar. Det direktiv som vi behandlar här i dag fick också sin ursprungliga utformning redan år 1976. Vi kan konstatera att våra samhällen under detta dryga kvartssekel har utvecklats kraftigt i många avseenden, och det är därför tid att granska våra uppfattningar om jämlikheten mellan kvinnor och män i arbetslivet så att de motsvarar dagens krav. Detta är vi även förpliktigade till genom Amsterdamfördraget som bland annat föreskriver att jämlikheten mellan kvinnor och män på ett övergripande sätt måste beaktas i gemenskapens hela verksamhet.
Vi ställs inför helt nya utmaningar, vilka man måste ta tag i genom lagstiftning. I det här direktivet föreslår Europeiska unionen för första gången åtgärder som är bindande för medlemsstaterna för att bekämpa sexuella trakasserier som i vid omfattning förekommer på arbetsplatserna. Jag kan även konstatera att undersökningarna visar att varannan kvinna inom Europeiska unionen har blivit utsatt för sexuellt ofredande. Det är helt klart att det då och då även kan riktas mot män; även män kan vara offer för sexuella trakasserier, men huvudregeln ännu i dag är att det ändå till största delen är kvinnor. I det här avseendet föreslår utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor att vi går en aning längre än vad kommissionen ursprungligen har avsett. Utskottet vill att medlemsstaterna vidtar förebyggande åtgärder för att bekämpa sexuellt ofredande och att arbetsgivarna skall vara förpliktigade att skapa arbetsförhållanden där sexuella trakasserier inte är sannolikt. Jag har även betonat att detta kan förbättra arbetsgivarens ställning, för om denne kan påvisa att man vidtagit dylika förebyggande åtgärder är denne säkert i en starkare position i en eventuell konfliktsituation.
Även skyddet av moderskapet kräver ytterligare förstärkning. Jag kommer själv från Finland och man tror ofta att Finland är ett riktigt mönsterland när det gäller jämlikhet. Jag kan dock berätta att även i vårt land genomgår till exempel kvinnor i 30-årsåldern aborter oftare än vad som överhuvudtaget är nödvändigt. När man har undersökt vad detta beror på, har man konstaterat att det kan bero på att konkurrensen på arbetsplatserna är så hård: arbetsgivarna diskriminerar kvinnor som är i den åldern att de sannolikt skaffar barn. Detta vill vi nu slutgiltigt förbjuda. Det är könsdiskriminering, vilket är förbjudet.
I detta direktiv ges även offren för könsdiskriminering ett starkare rättsskydd och man kräver även att offret skall kunna vidta rättsliga åtgärder fastän arbetsförhållandet har upphört. Här kan vederbörande få stöd från de opartiska myndigheter vilka direktivet förpliktigar att grunda.
I de flesta medlemsstater finns säkert redan en dylik neutral myndighet som har hand om jämlikhetsfrågor, men jag vill betona vikten av denna fråga med tanke på kandidatländernas situation. Utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor har i ett annat sammanhang starkt uppmärksammat att frågorna om jämställdhet mellan män och kvinnor inte alls har tagits upp med tillräckligt eftertryck i medlemskapsförhandlingarna. Detta kan även förstärkas genom att man skapar tillräckligt med institutioner vilkas uppgift enligt lagen är att sörja för genomdrivandet av jämlikhet och till och med främja den.
Jag vill betona att den samhälleliga utvecklingen har lyft fram nya typer av jämlikhetsfrågor. Vi diskuterade livligt i vårt utskott huruvida även unga män och pappor behöver starkare skydd mot könsdiskriminering. Jag tror att vi kom till en bra kompromiss, där vi även inkluderar pappor och deras rättigheter i detta direktiv. Jag anser att det är synnerligen tidsenligt, eftersom jämställdhetsdiskussionen till stor del har övergått till att behandla hur männen kan delta i fullföljandet av sina familjeförpliktelser. På detta sätt kan vi närma oss en faktisk jämställdhet.
(Applåder)

Damião
Herr talman! Trots de lagstiftningsframsteg som har uppnåtts, ansåg utskottet för sysselsättning och socialfrågor att lönediskrimineringarna fortfarande består liksom uppdelningen av arbetsmarknaden, samt att de låga lönerna konserveras i de traditionella låglönebranscherna vilka tenderar att bestå inom tjänstesektorn i den så kallade nya ekonomin. Av de ökade arbetstillfällena för kvinnor är 40 procent deltidsanställningar och självständig yrkesverksamhet, främst med låga löner, och detta innebär, även om de är ett alternativ till arbetslöshet och ger möjligheter till att kombinera arbetet med familjelivet, en ny indirekt diskriminering som har underskattats i statistiken. Liksom anskaffandet av överkvalificerad arbetskraft för lågkvalificerade arbeten.
Strukturfondernas roll måste vara att uppmuntra arbetsmarknadens parter att anta likabehandlingspakter. Rådets beslut i Lissabon, sysselsättningsriktlinjerna 2001, den sociala dagordningen och de nya formuleringarna i fördraget slår fast att det är viktigt att öka sysselsättningarna för kvinnor, både kvantitativt och kvalitativt, inte bara för att genomföra en rättighet utan framför allt för att få en ekonomisk balans och hållbara pensioner. Det viktiga är att fastställa rätten om än på krokiga vägar.
Utskottet för sysselsättning och socialfrågor föreslår i sin text nya formuleringar för begreppen positiv särbehandling, indirekt diskriminering som drabbar en eller flera personer och trakasserier som en form av underkastelse och förödmjukelse, med eller utan direkta sexuella övergrepp. Låt oss säga det så här: vi väljer ett begrepp vi tycker är mer omfattande och lämpligare.
Ledamöterna i utskottet var eniga om att utöka skyddet för moderskapet, faderskapet, adoption och de gravida, och vi rekommenderar ånyo, så som parlamentet redan har gjort, en revidering av direktiv 92/85/EG. Rätten att komma tillbaka till en anställning, enligt direktiv 76/207/EEG - och där skiljer vi oss från Hautalas betänkande - måste, för att skydda anställningen efter moderskapet, innebära att kvinnan har rätt till ett liknande arbete om det tidigare har upphört eller förändrats...
(Talmannen avbröt talaren.)

Lulling
Herr talman! Snart 26 år efter den beryktade domen av den 17 oktober 1975 i Europeiska gemenskapernas domstol diskuterar vi en ändring av direktivet från 1976 om likabehandling av kvinnor och män i fråga om tillgång till anställning, yrkesutbildning och befordran samt arbetsvillkor.
Kommissionen trodde att den handlade riktigt när den 1996 lade fram ett förslag för oss om ändring av detta direktiv, ett direktiv som trots allt hade den stora fördelen att konkret främja jämställdheten i arbetslivet på områdena i fråga.
Förslaget till ändring från 1976 syftade endast till att rädda den positiva särbehandlingen som hotades av domen från 1975. I egenskap av föredragande om detta förslag till ändring, som inte gjorde mig lugnare, tror jag att det var riktigt att lyssna till en annan dom från domstolen i ett liknande ärende, Marshall-målet. Denna dom avkunnades i november 1997 och denna gång gav domstolen inte rätt till den, dvs. Marshall, som kände sig diskriminerad på grund av att en kollega varit föremål för positiv särbehandling. Vi gick igenom aspekterna på nytt för att ta reda på om positiv särbehandling verkligen inte är diskriminerande, med tanke på att domstolen gjorde en helomvändning.
Men med stöd av en självklar sanning, enligt vilken vi alla befinner oss i Guds hav - vare sig vi är på öppet hav eller står inför skranket - ville parlamentets utskott för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor följa mig och be kommissionen att dra tillbaka sitt förslag, som bedömdes vara olämpligt, framför allt med tanke på att Amsterdamfördraget hade undertecknats under tiden. Den 8 mars 1999 stod vi således här och bad kommissionen att dra tillbaka sitt förslag men också att lägga fram ett nytt förslag på grundval av det ratificerade Amsterdamfördraget. Vi klargjorde denna begäran genom att framhålla att rätten till jämställdhet är en grundläggande rättighet i ett demokratiskt samhälle, med stöd av artiklarna 2, 3 och 141 i Amsterdamfördraget, vilket kräver att jämställdhet skall förverkligas med hjälp av en rad aktiva åtgärder för positiv särbehandling.
Vårt budskap var tydligt. Förslaget till direktiv skulle innehålla ett ovillkorligt rättsligt mandat att tillämpa positiv särbehandling så snart detta är nödvändigt för att förverkliga jämställdhet och komma till rätta med det faktum att kvinnor är underrepresenterade i beslutsprocessen.
Kommissionen gjorde sin plikt. För nästan ett år sedan föreslog den en ändring av direktivet från 1976. Personligen skulle jag ha föredragit att kommissionen hade lagt fram en ny version i stället för några ändringar här och var, eftersom texten fick föredraganden och de olika inblandade utskotten att anta 200 ändringsförslag som ofta var formulerade utan kunskap om den grundläggande texten, och med den visserligen lovvärda avsikten att med detta direktiv vilja återuppfinna hela jämställdhetspolitiken på många områden som omfattas av andra direktiv. Dessa andra direktiv kan man med rätta anse vara möjliga att förbättra, men ändringen i fråga har ingenting att göra med dessa direktiv.
Detta har inte underlättat mitt uppdrag som tidigare föredragande och fiktiv föredragande, den här gången för min grupp, eftersom jag tyvärr inte har varit beredd att glömma det nämnda budskapet i mitt betänkande från 1999. Personligen är jag av den uppfattningen att den text som föreslås av utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor gör båten för tungt lastad. På sina ställen är den rättsliga grunden inte särskilt gedigen och motsvarar inte det ansvar som rådet och kommissionen har rätt att förvänta sig av den medlagstiftare som parlamentet är.
Jag har försökt att tala till förnuftet, men bara delvis lyckats. Jag beklagar framför allt de ändringsförslag som innebär att man bortser från artikel 141 i fördraget. Jag beklagar de ändringsförslag som inför så kallade definitioner. Jag beklagar virrvarret när det gäller skydd för moderskapet och sammanblandningen mellan mödraledighet för kvinnor, föräldra...
(Talmannen avbröt talaren.)

Ghilardotti
Herr talman! Först av allt vill jag tacka föredraganden Hautala för hennes seriösa arbete och för hennes beredvillighet att ta hänsyn till de olika politiska gruppernas alla bidrag och förslag i ett ämne som är så känsligt som detta. Det tidigare inlägget visade hur intensiv diskussionen har varit i utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor. Det är visserligen sant att direktivet från 1976 har spelat en viktig roll, men tjugofem år har gått och de sociala beteendemönstren och kvinnans roll i samhället har förändrats. Vi har nu ett flertal domar från EG-domstolen att luta oss mot, men vi har framför allt fått Amsterdamfördraget som ger oss en möjlighet att ur juridisk synpunkt konsolidera de rättsliga instrumenten och göra dem effektivare, instrument som - detta är allmänt känt - visserligen bara är just instrument, men som är omistliga när det gäller att tillämpa politiken och omsätta principen om likabehandling av kvinnor och män i konkreta och genomförbara mål, bland annat när det gäller tillträdet till arbetsmarknaden.
Frestelsen att genom denna ändring av direktivet försöka lösa många av de jämställdhetsproblem som fortfarande återstår har varit stark - ur den synpunkten har Lulling rätt - men ur rättslig synpunkt har resultatet av vårt arbete legat helt i linje med förslagen och målen i det ändringsförslag som kommissionen har lagt fram. Definitionerna av "direkt diskriminering" och "indirekt diskriminering" som vi har förbättrat utifrån kommissionens förslag, tror jag är av den arten att de ur rättslig synvinkel klargör tillämpningen av detta instrument. Införandet av ofredande och sexuellt ofredande som en typ av diskriminering är utan minsta tvivel lika självklart som preciseringen att rätten till moderskap, som jämställs med rätten till faderskap, inte får användas som ett instrument för att diskriminera någon. Möjligheten att vidta positiva åtgärder, liksom för övrigt de möjligheter vi får enligt fördragets artikel 141.4 är ett lika kraftfullt instrument för att göra så att direktivet - som jag hoppas skall träda i kraft före utgången av detta år och bli ett instrument för alla medlemsstater, alla kvinnor, alla organisationer - verkligen blir ett komplement till alla de instrument som Europeiska unionen under alla dessa år har ställt till medlemsstaternas förfogande.
Någon tog upp problemet att Europeiska unionen kanske lägger sig i för mycket när det gäller frågor som bör avgöras enligt subsidiaritetsprincipen. Men inte heller detta bör kunna användas som en ursäkt för vem det än vara må, att här föreslå rättsliga instrument enligt vilka det ibland finns begränsningar och ibland möjligheter enligt de enskilda medlemsstaternas regler. Men jag tror och hoppas att kammaren i dag med stor majoritet godkänner föredraganden Hautalas förslag, ett förslag som stöds av en stor majoritet inom utskottet för kvinnors rättigheter, för jag tror att även detta kommer att bli ett framsteg i det konkreta förverkligandet av en av vårt samhälles grundläggande principer, principen om likabehandling.

Van der Laan
Herr talman! Jag vill instämma med gratulationerna till min kollega Heidi Hautala: hon har ansträngt sig för att finna kompromisser, hon har tillmötesgått de olika invändningar som vi lade fram. Därför är det min innerliga förhoppning att hennes ansträngningar belönas klockan elva, för ett betänkande som är så genomarbetat och som det borde råda så stor samstämmighet om, måste få en rejäl majoritet i denna kammare. Min grupp kan ni i vilket fall som helst räkna med.
När människor frågar mig vad mervärdet med Europa är, så är det alltid väldigt lätt att helt enkelt ge exempel på vad Europa har gjort för lika rättigheter för kvinnor och män. Det är redan oerhört mycket som har förändrats, även i mitt eget land, Nederländerna. Ibland tror vi att vi går i förledet, men det är inte alltid sant: det är fortfarande oerhört mycket som måste förändras. Den här revideringen är mycket viktig när det gäller denna fråga, och det gläder mig att vi nu går framåt med det här i Europa.
Herr talman! Vi måste sätta stopp för sexuella trakasserier på arbetsplatsen. Det är oerhört svårt att agera mot det. Offren har nu en känsla av att de står ensamma. Att detta nu kommer att betraktas som diskriminering är verkligen ett viktigt framsteg, eftersom det på så vis blir lättare att hantera problemet. Men även här gäller naturligtvis talesättet "det är bättre att förebygga än att bota". Och om företagen nu blir skyldiga att vidta förebyggande åtgärder, så innebär det helt enkelt att problemet borde försvinna.
Moderskapet kommer att ges ett bättre skydd genom den här lagstiftningen, för tyvärr är det fortfarande så att arbetsgivare vid anställningsintervjuer eller karriärbeslut beaktar om de kommer att "förlora" en kvinna en tid, för så betraktar de det fortfarande, till följd av barnledighet. Det enda sättet att se till att man inte längre gör den här avvägningen och att den här formen av diskriminering försvinner, är att se till att uppgiftsfördelningen mellan män och kvinnor blir mycket bättre. Det är av den anledningen vår grupp anser det vara viktigt att män skall kunna ta föräldraledigt, och att det, om detta inte visar sig vara möjligt, helt enkelt är fråga om diskriminering. Därav vårt ändringsförslag. Jag måste säga att jag blev uppriktigt förvånad över att kristdemokraterna i utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor försökte lyfta ut ändringsförslaget. Jag har förstått att man nu har nått fram till en överenskommelse. Jag hoppas att det verkligen ligger till så, och att vi nu klockan 11.00 kan ge en tydlig signal att även pappor måste kunna utnyttja den här ledigheten.
Till sist, herr talman, några ord om den föredömliga roll som europeiska institutioner skulle kunna spela. Då talar jag om den planerade ändringen av tjänsteföreskrifterna för arbetstagare vid institutioner som exempelvis den här kammaren, men också kommissionen. Om vi ser på möjligheterna att ta föräldraledigt vid de europeiska institutionerna, men framför allt att ta pappaledigt, så ser vi att situationen är sorglig. Jag hoppas att kommissionären och hennes kolleger kan påvisa att de europeiska institutionerna verkligen har en viktig funktion här för att visa att vi i vilket fall som helst går tillväga på ett visst sätt vid den här institutionen och att vi därmed kan ge en tydlig signal till Europa.

Ortuondo Larrea
Herr talman, fru kommissionär! Av den elfte årliga rapporten om strukturfonderna, i vilken gemenskapens jämställdhetsåtgärder behandlas för första gången, kan man utläsa att kvinnans aktiva deltagande på arbetsmarknaden visserligen har ökat konstant under de tre senaste årtiondena, men att det trots detta fortfarande kvarstår stora skillnader mellan könen.
Det finns fler arbetslösa kvinnor än män i nästan alla medlemsstater. Skillnaderna i sysselsättningsnivåer mellan kvinnor och män uppgår till 20 procent i genomsnitt i medlemsstaterna. Sysselsättningsnivån för kvinnor minskar i förhållande till hur många barn de har. Kvinnorna utför den största delen av oavlönat arbete i hemmet, inklusive vård av barn och av andra behövande personer. Till och med i de länder som har hög sysselsättningsnivå är kvinnorna överrepresenterade när det gäller halvtidstjänster, många gånger ofrivilligt. Dessutom är löneskillnaderna för kvinnor och män fortfarande avsevärda: 28 procent i genomsnitt på gemenskapsnivå.
Kort sagt, i detta Europa, där vi ser oss som förkämpar för de mänskliga rättigheterna, har kvinnorna inte samma rättigheter som män i praktiken. De är fortfarande underrepresenterade vid de offentliga institutionerna och även i beslutsfattande positioner i privata företag, och det är fortfarande flest kvinnor som utsätts för misshandel i samlivet och för sexuellt våld.
Jag är övertygad om att kvinnan inte kan bli helt fri, likt mannen, så länge hon inte har samma möjligheter att finna ett arbete, om hon inte får lika lön för lika arbete och om hon inte lyckas uppnå verkligt ekonomiskt oberoende. Den dagen dessa mål nås kommer även övriga bristande jämställdheter att ha försvunnit.
Visserligen utstakades det redan vid Europeiska rådet i Lissabon ett mål att öka antalet kvinnor på arbetsmarknaden i gemenskapen från dagens 51 procent till mer än 60 procent år 2010. Men när jag tänker på hur situationen är i den spanska staten till exempel, där indexet för kvinnor som har anställning knappt uppgår till 35 procent för närvarande, förefaller det mig som att vi inte kommer att kunna tala om en verklig jämlikhet mellan könen inte inom 10 år eller ens inom 20 år, i synnerhet inte om den stora bristen på arbetstillfällen i största allmänhet kvarstår.
Kanske är det nu hög tid att vi tar denna fråga mer på allvar, och jag tänker då till exempel på de förslag som Orio Giarini och Patrick Liedtke gör i sin rapport till Romklubben, vilken har titeln "The Employment dilemma and the Future of Work" - i vilken de propagerar för en fördelning av arbetsdagen - och även de förslag som Peter Hall har lagt fram som riktas mot beskattning av företagens konsumtion och att kostnadsfaktorn för arbetskraft befrias från avgifter och belastningar.
Den verkliga utmaningen på jämställdhetsområdet är framför allt sysselsättningen. Därför välkomnar jag initiativet att ändra direktiv 76/207/EEG, som har varit i kraft i 25 år och som handlar om genomförandet av principen om likabehandling av kvinnor och män.
Jag vill även lyckönska ledamot Heidi Anneli Hautala, ordförande för Verts/ALE-gruppen, till det fantastiska arbete hon har utfört.

Eriksson
Herr talman! Även jag vill ställa mig bakom alla lovord till Hautala, som verkligen har arbetat hårt med detta. Jag kan tänka mig att det inte har varit lätt att som föredragande sammanjämka alla synsätt, även om en majoritet kvinnor har deltagit i arbetet.
Jag skulle vilja påpeka att verkligheten ofta föregår lagstiftningen. Jag vill också påminna om att lagstiftning inte alltid räcker till, utan måste kompletteras när vi väl har stiftat en lag. Jag vill därför passa på att lyfta fram behovet av jämställdhetsplaner samt arbetsgivarnas ansvar i ett modernt samhälle.
Ghilardotti sade att kvinnans roll har förändrats under de senaste 25 åren, men det har ju också männens och därmed också arbetslivets. Jag tror att den sista bastionen vi snart har kvar är just arbetsgivarna och deras organisationer.
Vi har talat mycket om sexuella trakasserier. Det är ett svårdefinierat begrepp, men vi har nu svenska jurister som försöker komma fram till hur man skall definiera ett oönskat, ovälkommet beteende på en arbetsplats från en person gentemot en annan. Det är spännande att definiera företeelser som, även om de är gamla, först nu har lyfts fram.
Vi har också talat om s.k. pappaledighet. Jag skulle vilja påpeka att man inte väljer att vara förälder. Förälder är något som man är när man har blivit det. Här ifrågasätter arbetsgivarna vid anställningstillfället huruvida man kommer eller planerar att bli förälder. Arbetslivet är en del av livet, inte hela livet. Det gäller för både kvinnor och män, det gäller också för barnen. Jag hoppas att vi kan få en stor majoritet bakom Hautalas förslag.

Della Vedova
Herr talman! Som företrädare för de radikala italienska ledamöterna på Bonino-listan vill jag meddela att vi inte kommer att stödja Hautalas betänkande, naturligtvis inte för att vi skulle vara emot de principer som det bygger på eller de mål som man vill uppnå, utan därför att vi anser att de europeiska institutionerna allt oftare använder fel metoder för att uppnå mål som är goda och som vi delar. Ofta gör man detta på ett byråkratiskt sätt genom att försöka skapa en lag, ett direktiv, nya regler. Direktivet från 1976 har spelat en viktig roll - och detta behöver jag inte uppehålla mig vid ytterligare - men det försök man nu gör med denna förordning, detta direktiv, att genom rättsliga instrument förstärka tillämpningen av principen om likabehandling, riskerar att leda oss på fel väg, där fördelarna riskerar att mer än väl uppvägas av nackdelarna.
Den omvända bevisbördan sätter till exempel rättsstatens liberala principer ur spel, och detta med det resultat man vill uppnå som skäl. Den positiva diskrimineringens legitimitet måste till exempel vägas mot en utvärdering av dess varaktighet och dess proportionalitet. Skapandet av oberoende nationella organ - detta gäller i detta fall, men enligt min åsikt även i alla andra fall - som skall ha en för- eller halvrättslig funktion, skulle innebära en obegriplig dubblering av det traditionella rättssystemet.
När det sedan gäller tillträdet till arbetsmarknaden så måste man framför allt granska - detta gäller fallet Italien - vissa traditionella metoder - arbetsmarknadens flexibilitet, revidering av de sociala kostnaderna som till exempel helt går åt till pensioner - åtgärder som skulle underlätta, och som delvis redan underlättar, principen om lika rättigheter på arbetsmarknaden utan att det behövs nya lagar och mer byråkrati.

Montfort
Herr talman, fru föredragande! Ingen motsätter sig jämställdhet. Men man måste också veta vad man talar om, för det är verkligen svårt att skapa sig en klar uppfattning om ert betänkande, eftersom det innehåller vaga, motstridande och t.o.m. absurda formuleringar, t.ex. ändringsförslag 69, där det hade varit bättre att tala om "föräldraledighet" för fadern eller modern. Hur vågar man tala om jämställdhet om man godtar undantag som i ändringsförslag 10 eller 24? Att tala om jämställdhet innebär att man erkänner varje människas lika värdighet, man och kvinna. Att tala om jämställdhet är att erkänna mäns och kvinnors specifika karaktärer i organisationen av våra samhällen. Specifika karaktärer som leder till att kvinnor och män kompletterar varandra i stället för konkurrerar med varandra. Jag kan endast förvånas över att det bara var kvinnor som röstade för detta betänkande i utskottet. Bravo jämställdheten!
Jag skulle för övrigt vilja hedra mina manliga kolleger som hade modet att ta till orda under förmiddagen. Jag förvånas också över att ändringsförslag 40 ger sammanslutningar rätt att i diskrimineringsärenden föra talan inför rätta utan att behöva inhämta offrets samtycke. Vilka sammanslutningar handlar det om? Är det inte snarare staternas roll att se till att lagen tillämpas och att ingen bryter mot gällande lag?
Vilka möjligheter kan vi då tänka oss? Vi måste ta oss ur det motsatsförhållande som lovade kvinnorna frigörelse men endast erbjöd en tävling med våra manliga partner, för att vi skulle bli superkvinnor. Vi är inte mänskliga kloner, vi är inte kuggar i produktionssystemet. Man kan inte särskilja kvinnors rättigheter och erkännandet av kvinnans särdrag.
Vårt samhälle vill ha en ny feminism. Vi är kvinnor, makor och mödrar. Som kvinnor vill vi utvecklas efter vår egen modell, våra intressen, vår intuition och vår intelligens. Mannen kan aldrig bli den enda referensen för mänsklig utveckling. Som makar måste vi samarbeta i arbetslivet, det sociala livet och i familjelivet, vilket mäns och kvinnors kompletterande förhållande är en förutsättning för. Som mödrar skänker vi mänskligheten dess framtid, och fru Hautala, ni gör rätt i att betona att ingenting bör förhindra en kvinna att ge liv. Således: ja till jämställdhet, men med respekt för vars och ens särdrag och värdighet.

Avilés Perea
Herr talman, fru kommissionär! Vi behandlar i dag förslaget om ändring av direktivet om genomförandet av principen om likabehandling av kvinnor och män i fråga om tillgång till anställning, yrkesutbildning och befordran samt arbetsvillkor. Ändringsförslagen läggs fram i enlighet med Amsterdamfördraget och de domar EG-domstolens har avkunnat under de senaste åren.
I grund och botten handlar detta dock om att anpassa direktivet till den sociala verkligheten och att man hörsammar kvinnornas krav på att problemen med olika behandling på arbetsmarknadsområdet skall lösas. För första gången betraktas sexuella trakasserier på arbetsplatsen som könsdiskriminerande. Vi begär förebyggande åtgärder och åtgärder för att hjälpa de kvinnor som på grund av sexuella trakasserier lider skada i sitt arbetsliv och i sin yrkeskarriär.
En faktor som är värd att betonas är det stöd som de införda ändringarna ger kvinnan under graviditet och moderskap, och då särskilt rätten till samma arbete, med samma arbetsvillkor, samt rätten att utnyttja de förbättringar av arbetsvillkoren som de skulle haft rätt till under sin frånvaro. De positiva åtgärderna för att uppnå en balanserad representation inom de olika yrkessektorerna kommer också att bli en effektiv hjälp.
Kvinnorna, särskilt de yngsta, har i dag en hög yrkesutbildning som dock inte återspeglas i hur deras aktiva yrkesliv utvecklas, eftersom de ofta får ta arbeten som de är överkvalificerade för och som inte ger dem möjlighet att helt och fullt förverkliga de förhoppningar de har i fråga om yrkeslivet.
Det kommer att bli lättare att lösa dessa problem med hjälp av direktivet, men det är medlemsstaterna som genom sina nationella lagstiftningar slutligen måste uppnå att kvinnan kan arbeta helt och fullt utan att det för den skull medför problem i deras privat- och familjeliv. Vi som anser att familjen bör stöttas vet att det är absolut nödvändigt att börja med att stödja kvinnorna för att de skall kunna förena familje- och yrkesliv, och att detta bör vara en princip i gemenskapens lagstiftning.
Jag måste säga att det verkligen har varit svårt att arbeta med detta förslag, men vi har ansträngt oss för att framhäva de punkter vi har varit överens om och de mål som sätts upp i direktivet och låta dessa stå över de logiska meningsskiljaktigheter som finns mellan de olika politiska grupperna.

Gröner
Herr talman! På den socialdemokratiska partigruppens vägnar välkomnar jag reformen av 1996 års jämställdhetsdirektiv, och jag vill gratulera fru Hautala till hennes minst sagt ofantliga arbete för att nå enighet i denna fråga i parlamentet. Förändringen av direktivet kommer både lägligt nu när vi äntligen har fått en väl underbyggd rättslig grund i Amsterdamfördraget och konkretiserar skyddet för kvinnor mot diskriminering på arbetsplatsen och i yrkesmiljön. Jag ser detta som ett väsentligt bidrag från oss även inom ramen för den allmänna strategin för gender mainstreaming, dvs. likabehandling av kvinnor och män.
I och med de ändringar i kommissionens dokument som vi har varit med och stöttat blir direktivets tillämpningsområde både större och mer konkret. Vi arbetar fram konkreta definitioner av direkt och indirekt diskriminering på arbetsplatsen. För första gången har sexuella trakasserier på arbetsplatsen klassats som diskriminering på grund av kön, och genom dessa ändringar öppnar sig olika vägar för de kvinnliga arbetstagarna att värja sig och att söka hjälp hos en oberoende instans.
Vi infogar också rätten att efter föräldraledigheten återvända till en likvärdig arbetsplats. Vi inför på nytt en ändring som även skyddar de fäder som utnyttjar föräldraledigheten. Detta är knappast tillräckligt. I Europa är det cirka 2 procent av papporna som utnyttjar denna rättighet, och dessa moderna pappor får inte hamna utanför i våra satsningar. Det är min förhoppning att detta ändringsförslag skall finna brett stöd. Således ser jag även detta som en viktig del i likabehandlingen av kvinnor och män. Vi socialdemokrater vill bryta upp de gamla, intorkade strukturerna och sluta reproducera stereotypa könsroller.
Direktivet ålägger medlemsstaterna att börja agera mot diskriminering, och vi slipper ifrån en passiv hållning. Jag tycker mig se att diskussionen om just denna fråga är livlig även i Tyskland. Direktivet om likabehandling av kvinnor och män är ett krav även för det privata näringslivet. Efter de fall som vi har haft hoppas jag att vi nu äntligen skall nå gemensamma framsteg för kvinnorna.

Thors
Herr talman! På nordiskt maner brukar jag inte utdela beröm i onödan, men den här gången är jag glad över att läsa ett framstegsvänligt betänkande med just de ingredienser Gröner nämnde, nämligen unga mäns och kvinnors rättigheter att t.ex. efter en föräldraledighet få återgå till arbetslivet. Det tycker jag är bra.
En av de mest centrala frågorna är de nya reglerna mot diskriminering av kvinnor, dvs. rätten att kunna återgå till arbete efter föräldraledighet. Enligt förslaget skulle en arbetstagare eller tjänsteman ha rätt att efter sin föräldraledighet få sitt gamla jobb eller ett motsvarande arbete på villkor som inte är mindre förmånliga.
Samtidigt skulle varje behandling som missgynnar en kvinna och som har direkt eller indirekt samband med graviditet, moderskap eller med att hon förenar familj och arbetsliv, vara förbjuden och utgöra en direkt diskriminering.
Jag har ett exempel från min sommarkommun Oravais där den ordinarie tjänsteinnehavaren tvingades säga upp sig så att även vikarien kunde sägas upp. Är inte detta både förbjudet, p.g.a. att det rör sig om direkt diskriminering, och ett brott mot bestämmelsen om rätt till återgång till arbete? Denna kommuns förfarande står definitivt i strid med de kommande bestämmelserna.
Exemplet visar att de nya direktiven behövs. Det är viktigt att vi får regler som förhindrar förfaranden som diskriminerar unga kvinnor på ledande poster i det privata arbetslivet eller i den offentliga förvaltningen. Det tycker jag är ett av de mest centrala inslagen, särskilt med tanke på hur många unga kvinnor som idag är anställda på vikarieposter. Bestämmelserna skulle ge dem ett skydd.
En punkt hoppas jag att vi kan fundera vidare på, nämligen frågan om organisationer, vars medlemmar har ett särskilt yrke. Vad gäller det tror jag att vi måste fundera på den koppling mellan de två grundrättigheterna som vi har i många länders stadgar, nämligen föreningsfrihet och rätten till skydd mot diskriminering, jämställdhetsrätten. Jag tänker på t.ex. kvinnliga juristers föreningar, vilka står mig nära, och som vi måste se till att vi kan behålla.

Fraisse
Herr talman, kära kolleger! Jag skulle vilja påpeka hur oeniga vi alla är i dag, vilket är en odelat positiv sak. För att ge svar till min kollega i TDI-gruppen: det är trots allt synd att han kan tro att jämställdhet inte behöver omfattas av lagstiftning. Hur skall man göra för att skapa jämställdhet utan lagar? Det har jag aldrig sett i mänsklighetens historia. Jag förstår inte varför kvinnor skulle utgöra ett fall vid sidan av lagstiftningen om jämlikhet. Det krävs lagar, och jag vill verkligen tacka Hautala för det ihärdiga arbete hon har gjort själv och tillsammans med oss under flera veckors tid, ja t.o.m. flera månader. Jag måste säga att det har gett betydande resultat. Varför betydande? Därför att detta direktiv är det mest kända direktiv som rör jämställdhet i Europas historia. Det mest kända i alla medlemsländer. Direktivet är således ytterst betydelsefullt, och jag anser att revideringen gör rättvisa åt denna betydelse.
Därför skulle jag ha velat rösta för ändringsförslag 42 från Hautala, där kommissionen ombeds att planera en övergripande lagstiftning som avser kvinnor. Det är dags att sammanföra de olika direktiven, att omstrukturera dem som en helhet. Man har för övrigt talat mycket om Amsterdamfördraget, och vi skulle även kunna tala om stadgan om de grundläggande rättigheterna, vars artikel 23 slår fast att jämställdhet skall gälla på alla områden, vilket är ett stort framsteg i förhållande till enbart ekonomisk jämställdhet och jämställdhet i arbetslivet.
Men låt oss återgå till ämnet. I denna övergripande strategi ville jag för egen del införa en hänvisning till lika lön - direktivet från 1975 - och jag gläder mig att den finns med, eftersom detta är en mycket viktig punkt när det gäller likabehandling. Varför är detta direktiv viktigt? Det är viktigt också när det gäller kandidatländerna. Vi vet att villkoren för kvinnors anställning har försämrats i ett antal kandidatländer sedan Berlinmurens fall. Om det är möjligt skulle jag vilja att den pågående revideringen kan tjäna som utgångspunkt för diskussioner med kandidatländerna, inför utvidgningen. Men vi skall inte bara komma med fromma ord till andra, vi skall också sprida dem i medlemsstaterna. I Frankrike har vi just röstat igenom en lag för jämställdhet i arbetslivet som ligger långt under våra förslag här i dag.
Jag skulle vilja att medlemsstaterna lever upp till det som vi föreslår här i dag.

Klaß
Herr talman, fru kommissionär, mina damer och herrar! Kommissionens förslag innebär förbättringar. Det förstärker skyddet för anställda som har anmält diskriminering. Det definierar för första gången sexuella trakasserier på arbetsplatsen som diskriminering på grund av kön och erkänner kvinnornas särskilda behov av skydd på grund av deras fysik. En sak är säker, och detta måste vår goda vilja ta hänsyn till: alla de rättigheter som ryms i direktivet skall kunna kontrolleras juridiskt, och därför kan arbetsgivaren endast ställas till svars om han eller hon varit informerad om förekomsten av exempelvis sexuella trakasserier på arbetsplatsen i fråga.
I tillämpningen av likabehandlingen skall existerande krafter, som exempelvis jämlikhetsombud eller företagsnämnder, kunna inbegripas. För att slippa ifrån att inrätta nya medlingskontor med höga personalkostnader och andra finansiella satsningar skall dessa kunna aktiveras i enlighet med ändringarna i direktivet. Det är viktigt med kontroll och framskrivning av de resultat som uppnåtts, men även här kan bra nationella anteckningar utvidgas enligt direktivet så att kommissionen ges möjlighet att upprätta en europeisk statistik.
Kravet på årliga rapporter om likabehandling innebär oproportionerligt höga kostnader för de små och medelstora företagen. Kvinnor som föder barn till världen skall kunna åtnjuta ett särskilt rättsligt skydd. På detta område har många framsteg gjorts i Europeiska unionens medlemsstater under årens lopp. Direktivet om skydd för mödrar ger tydliga riktlinjer för detta.
Jag är inte emot att papporna inbegrips, tvärtom. Men jag är emot att detta tråcklas ihop i flygande fläng och att skyddet för mödrar jämställs med skyddet för fäder. Det finns en hårfin skillnad. Det är mammorna och inte papporna som föder fram barnen. Därför måste man av rent naturliga skäl kunna skilja sakerna åt. På den punkten saknar förslaget dock grundlighet. Vi vill ha likabehandling, jämställdhet i samhället när det gäller yrke och sysselsättning, detta är vårt uttalade mål, men det är en vansklig balansgång för att kvinnors jobb skall förbli attraktiva även i framtiden.

Swiebel
Herr talman! Direktivet från 1976 är ett effektivt vapen mot diskrimineringen av kvinnor på den europeiska arbetsmarknaden. I dag behandlar vi den nödvändiga ändringen av det här direktivet. Det har, som andra redan har nämnt, visat sig vara en komplicerad operation som vi ännu inte ser slutet på, och det är inte allt som har lagts fram som förtjänar ett skönhetspris i det här avseendet, men jag tror ändå att allt kommer att gå bra till slut.
Enligt min åsikt bör följande tre utgångspunkter ligga till grund för våra fortsatta ansträngningar och jag har tre frågor till kommissionären rörande detta.
För det första: lagstiftningen beträffande jämställdhet mellan könen, nu uppdelad i åtta direktiv, bör uppvisa juridisk tydlighet och sammanhang, och den bör vara tydligare för medborgarna. Frågan är om den nuvarande ändringsoperationen kommer att bidra till denna målsättning. Därför vill jag fråga kommissionären vad hon anser om en kodifiering av den befintliga europeiska lagstiftningen rörande likabehandling av kvinnor och män.
För det andra: den europeiska lagstiftningen beträffande likabehandling bör tillhandahålla samma skyddsnivå i fråga om alla diskrimineringsgrunder, med så många definitioner som möjligt av diskrimineringsbegreppet, undantagsbestämmelser, sanktioner, och så vidare; inte endast för jämställdhetsprincipens skull, utan framför allt med tanke på utformningen av en sammanhängande rättspraxis. Avvikelser från den här principen bör stödjas på frågans karaktär, exempelvis för graviditet, eller på bestämmelser i fördraget, som i fallet med positiva åtgärder.
I det komplicerade lagstiftningsförfarandet händer det att den här principen kommer i kläm, men jag utgår ifrån att kommissionären instämmer i den här utgångspunkten. Jag skulle således gärna vilja höra vad hon kan och vill göra åt detta. Kan hon exempelvis be sitt nätverk av juridiska experter om en jämförande studie av lagstiftningen vad olika diskrimineringsgrunder beträffar?
Min tredje fråga till kommissionären handlar om tillämpningsområdet för lagstiftningen om likabehandling. Även denna tvingar till större jämställdhet. När kan vi förvänta oss den redan tidigare förkunnade lagstiftningen om lika behandling av kvinnor och män utanför arbetsmarknaden av kommissionen, och när kommer den att lägga fram lagstiftningsförslag även för andra diskrimineringsgrunder?

Dybkjær
Ibland kan man verkligen förundra sig över att man år 2001 fortfarande måste diskutera likabehandling, för vem är egentligen emot likabehandling? Men när man hör vissa talare här, förstår man att diskussionen i högsta grad fortfarande är nödvändig. Visst kan det vara så att det inte finns någon som vill protestera mot ordet likabehandling, men det finns verkligen många som motsätter sig ett införande av likabehandling i praktiken, vilket vi försöker att åstadkomma genom denna lagstiftning. Jag vill gärna tacka fru Hautala för det omfattande arbete hon utfört i samband med denna lagstiftning, därför att det är ju ett exempel på hur nödvändigt det är att ha en lagstiftning som vi kan stödja oss på om vi skall genomföra likabehandling i praktiken. Det har ju alla möjliga domar visat. Jag tycker att det är utmärkt att Hautala har kunnat göra ett framåtblickande betänkande, samtidigt som hon lyckats få ett brett stöd för det. Det är nödvändigt, eftersom det ju behövs ytterligare 314 röster för att betänkandet skall kunna antas.
Likabehandling är ju ett av de områden där EU genomgående finns i täten. Det är något som vi kvinnor kanske bör ta upp oftare i den offentliga debatten när vi diskuterar EU, och i vilket fall i sammanhang när vi har att göra med mycket övertygade motståndare som menar att EU inte gör någonting alls för medborgarna. Detta är ju ett utmärkt exempel på att EU faktiskt gör någonting för medborgarna, och håller sig långt framme även i förhållande till de nordiska länderna. Man kan säga att det här faktiskt handlar om en mycket positiv synergieffekt mellan medlemsstaterna och kommissionen. I förslaget tar man upp olika saker, bl.a. sexuella trakasserier och förhållanden i samband med barnafödande, men även fädernas möjligheter. Jag tycker att det är mycket bra att vi fokuserar mer på fäderna, därför att om vi verkligen skall få likabehandling är det helt nödvändigt att också männen deltar i högre grad.

Uca
Herr talman, kära kolleger! Kvinnors och mäns jämställdhet i praktiken är en av de viktigaste samhällspolitiska uppgifterna. Kvinnor diskrimineras ännu i dag på arbetsmarknaden. Kvinnor tjänar nu som förr mindre än män. Kvinnor är underrepresenterade på ledande poster. Över hela Europa ligger arbetslösheten bland kvinnor högre än i den manliga befolkningen.
Hautalas betänkande är ett viktigt bidrag till jämställdheten. Ändå tror jag att man i direktivet borde ta hänsyn till fler aspekter på den kvinnliga yrkesvardagen.
Den reform som har lagts fram går inte tillräckligt långt. Exempelvis saknas det regler för likaberättigande anställningsvillkor. Kvinnor måste få samma lön för likvärdigt arbete! Vi behöver riktade regler för återanpassning efter perioder av avbrott från arbetet. Jag kämpar för att kvinnor och män skall ges samma chanser på alla områden i samhällslivet. Jag uppmanar rådet och kommissionen att vidta åtgärder för att dessa mål skall uppnås!

Martens
Herr talman! Det direktiv som nu är aktuellt syftar till att anpassa 1976 års direktiv till de senaste årens sociala och samhälleliga utveckling. Jag vill gratulera kommissionen till det här initiativet att på europeisk nivå anpassa bestämmelserna på det här området till denna utveckling och också till att ge nya impulser.
Direktivet måste ses i samband med rekommendationen om barnomsorg, direktivet om föräldraledighet och det direktiv som slår fast minimikrav för förbättring av gravida kvinnors säkerhet och hälsa på arbetsplatsen, samt även det direktiv som vi diskuterade förra året på basis av artikel 13 och i fråga om vilket vi godtog ett betänkande.
Herr talman! I många länder och situationer blir kvinnor fortfarande förbigångna och diskriminerade. I många fall leder kombinationen av arbete och omsorg fortfarande till problem, inte bara för kvinnor, utan också för män som vill kombinera arbete och omsorg. Det är för övrigt endast ett fåtal män som tar föräldraledigt: enligt de senast kända uppgifterna rör det sig om sju män på hundra kvinnor i exempelvis Danmark, en på hundra i Frankrike och två på hundra i Tyskland.
Jag välkomnar alltså att de ändringsförslag som rör skyddsbestämmelser i samband med graviditet och moderskap kompletteras med bestämmelser i samband med faderskap. Fru Van der Laan, detta gör jag liksom många andra kvinnor i den kristdemokratiska gruppen.
Ett annat problem, herr talman, är de sexuella trakasserierna. De förekommer i alltför hög grad på våra arbetsplatser. Betänkandet innehåller förslag om hur problemen skall förebyggas och bekämpas. Förra året var jag föredragande för ett yttrande rörande ett direktiv på basis av artikel 13. Det har många beröringspunkter med det direktiv som vi talar om nu. Då visade jag på förtroendepersonernas viktiga roll. Det behöver inte nödvändigtvis vara personer som har utsetts särskilt till det - det är heller inte möjligt i mindre organisationer - det kan lika gärna vara någon inom organisationen som många på arbetsplatsen har förtroende för och som kan fungera som kontaktperson.
Jag har också yrkat på ett oberoende organ som behandlar klagomål. Jag stöder ändringsförslagen gällande detta. Betänkandet påverkar oundvikligen också arbetsgivarna, exempelvis när det gäller rapportering och människors möjlighet att återgå till sina tidigare jobb. Jag tror att vi kan ge en bra impuls och samtidigt ställa rimliga krav på arbetsgivarna.

Van Lancker
Herr talman! Jag skulle i mitt korta inlägg vilja koncentrera mig på en viktig nyhet i direktivet och kollega Hautelas utmärkta betänkande, nämligen könsrelaterade trakasserier. Olika undersökningar har utvisat att hundratusentals arbetstagare, till övervägande del kvinnor, utsätts för detta, med alla fatala följder det får för deras karriär och hälsa. Jag skulle vilja påminna mina kolleger om att Europeiska fackliga samorganisationen med anledning av det förespråkade kollektiva förhandlingar för att ta sig an det här problemet för tre år sedan, men tyvärr har arbetsgivarorganisationen alltid vägrat till detta. Därför är det nu nyttigt och nödvändigt att lagstiftaren agerar.
Således gläder det mig, fru kommissionär, att sexuella trakasserier i förslaget betraktas som en form av könsdiskriminering. Jag anser att Europeiska kommissionens sanktionerande tillvägagångssätt är bra, men kanske otillräckligt. Därför vore det bra om Europaparlamentet förde en effektiv förebyggande politik, vilket för övrigt också är något som inbegreps i uppförandekoden som hörde till 1991 års yttrande om skydd av kvinnors och mäns värdighet på arbetsplatsen.
Vi anser att även arbetsgivarna måste ta sitt ansvar och se till att inga sexuella trakasserier förekommer på arbetsplatsen. I Belgien lade minister Onkelinx för en tid sedan fram ett lagförslag enligt vilket alla företag blir skyldiga att utarbeta en förebyggande plan och även att anställa en rådgivare för det förebyggande arbetet. Jag anser att det är ett bra tillvägagångssätt som man borde ta efter i övriga Europa. Jag hoppas också att detta direktiv, som det nu har lagts fram med de ändringar som har gjorts av vårt utskott, kan godkännas under det belgiska ordförandeskapet.

Oomen-Ruijten
Herr talman! Till att börja med vill jag önska fru Hautala lycka till med det här betänkandet. Europa har en lång tradition av att kämpa för lika rättigheter för kvinnor och män. Framför allt kvinnans ställning var mycket viktig: lika lön för lika arbete, lika behandling när det gäller social trygghet, självständiga rättigheter i fråga om pensioner och social trygghet och ett antal bestämmelser med avseende på kombinationen av arbete och omsorg.
Dagens lagstiftning är en ny milstolpe. Förslaget ger en ny innebörd till diskrimineringsprincipen såsom denna princip framgår i Amsterdamfördraget, men också i domarna från EG-domstolen, som alltid har deltagit i kampen för kvinnors rättigheter.
För första gången på europeisk nivå får också begreppet sexuella trakasserier en innebörd. Sexuella trakasserier är en kränkning av principen om kvinnors och mäns jämställdhet och även av kvinnors och mäns värdighet. Nu blir det lättare att hantera det här problemet.
Vad beträffar diskrimineringsprincipens innehåll är jag tacksam mot föredraganden för att mitt ändringsförslag, som hade till syfte att vidga begreppet genom att vid sidan om arbetsplats även nämna tillgången till arbeten och yrken, liksom till utbildningar och skolningar som leder till en arbetsplats, genast godtogs.
Jag vill uttrycka min irritation över något som Van der Laan sade alldeles nyss. Hon använde en del av sin talartid till att säga: det var jag, Van der Laan, som kom med idé att även män och även föräldraskapet måste komma upp på föredragningslistan. Fru Van der Laan, om ni hade varit lite mer uppmärksam så hade ni vetat att den här tanken även skulle ha fått en majoritet i vår grupp. Vad den saken beträffar tror jag alltså att resultatet av omröstningen kommer att visa att det inte finns några stora motsättningar.
Slutligen hänger diskriminering ofta samman med kön. Mitt enda återstående problem rör begreppet adoptivföräldraskap, som det inte finns någon egentlig rättslig grund för. Jag frågar mig om vi inte borde se till det.

Valenciano Martínez-Orozco
Herr talman, fru kommissionär! Vi breddar i dag gränserna för likabehandling och utvidgar dem till att omfatta alla de aspekter som har med kvinnornas arbetsliv att göra; vi innefattar inte bara anställning utan även yrkesverksamhet och yrkesutbildning, inbegripet arbetsvillkor.
I den mån kvinnors och mäns jämställdhet är ett mål och även en uppgift för Europeiska unionen, är det nödvändigt att anpassa, uppdatera och även tänka sig nya strategier och nya lagstiftningstexter som gör det möjligt för oss att utföra den här uppgiften på ett effektivt sätt.
Det är viktigt att betona det som sägs om sexuella trakasserier, och jag kommer inte att gå närmare in på den punkten, eftersom den redan har poängterats tillräckligt. Dessutom är det enligt min åsikt viktigt att begreppen direkt och indirekt diskriminering definieras och att de positiva åtgärderna instiftas som ett redskap för att utjämna skillnaderna mellan kvinnor och män, som ett övergångsredskap innan man uppnår jämställdhet. Ända sedan Europeiska gemenskapen skapades har den haft som mål att utplåna olika behandling, men tyvärr ser vi fortfarande än i dag många flagranta exempel på ojämställdhet, vilka jag inte heller kommer att gå närmare in på.
Någon av de internationella organisationerna har erkänt att enligt den rytm som utvecklingen sker nu, kommer det att dröja fyra eller fem århundraden innan vi uppnår jämställdhet och jag tror inte att någon av oss är beredd att vänta så länge. Det är nödvändigt att ingripa med positiva åtgärder som denna för att med tiden ändra dessa djupt orättvisa förhållanden som går stick i stäv mot våra samhällens utveckling.
Ledamöterna i utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor har utfört ett ytterst noggrant och uttömmande arbete som avsevärt förbättrar kommissionens förslag. Vi kan gratulera oss själva till detta och särskilt fru Hautala.

Smet
Herr talman! Mina lyckönskningar till kommissionen och föredraganden. Jag instämmer med det många av mina kolleger har sagt, och kommer därför att begränsa mig till några punkter.
Om jag ser till mitt eget land - för jag tror trots allt att alla undersöker vilka effekter direktivet kommer att få i det egna landet - så ser jag tre avgörande punkter.
För det första: den årliga rapporten om likabehandlingen av kvinnor och män som man i det här direktivet begär av företagen. Jag har infört det i mitt eget land. Det stöter på enormt stort motstånd och det är ingen som har hörsammat denna begäran, trots att det är en skyldighet.
För det andra: de positiva åtgärderna. Även dessa förblir mycket svårhanterliga, även för kvinnor.
För det tredje: lika lön. Man har funnit ett otal sätt för att ta sig runt lika löner.
Med de här tre exemplen vill jag egentligen säga att vi, om vi vill lyckas med att genomföra direktivet på det här området, som jag tycker är ett bra direktiv, måste tala med parterna på arbetsmarknaden i större utsträckning än tidigare. Förändringarna kommer endast att ske om de stöder och bidrar till att genomföra åtgärder på det här området. Ta exempelvis de lika lönerna. Under en lågkonjunktur säger man: vi kan inte ge några helt lika löner, för vi befinner oss i en lågkonjunktur, det kostar för mycket. Men under en högkonjunktur händer det inte heller något. Jag anser att trycket på dem måste bli större, framför allt eftersom vi alla accepterar att det är de som är främst ansvariga för arbetsmarknaden.
Sedan vill jag helt kort säga något om sexuella trakasserier. För ungefär femton år sedan startade jag en kampanj i Belgien under titeln "Sexkollega, exkollega". Sedan dess har en lagstiftning utarbetats, förtroendepersoner har utsetts, ett nätverk av förtroendepersoner har byggts upp, dessa förtroendepersoner har utbildats. Jag måste säga att det fungerar ganska bra och att det även får stöd från arbetsmarknadens parter.

Kauppi
Herr talman, ärade föredragande, ärade kommissionär! Jag är riktigt glad över att så många medlemmar har hänvisat till dessa ändringsförslag som gäller föräldrars - särskilt unga föräldrars - ställning. Moderskap, graviditet och faderskap får inte utgöra orsaker som hindrar avancemang i arbetslivet. Därför anser jag att särskilt ändringsförslag 25 är mycket bra och välmotiverat. Här har redan hänvisats till att man under högkonjunkturer ofta skjuter skaffandet av barn framåt i tiden, vilket är mycket bekymmersamt för unga kvinnors del.
Jag anser också att ändringsförslag 42 är bra, vilket alltså hänvisar till problemet med olika lön, vilket enligt min mening fortfarande är det värsta jämställdhetsproblemet för kvinnor i Europa. Det är fullständigt ohållbart att kvinnors genomsnittliga lön inom många branscher, till och med inom den offentliga sektorn, fortfarande är mindre än mäns med motsvarande utbildnings- och arbetsbakgrund. Vårt samhälle och vårt näringsliv har inte råd att inte till fullo utnyttja hela befolkningens kompetens. Vårt samhälle måste erbjuda alla sina medlemmar jämlika och obegränsade möjligheter att utveckla sig själva på den väg de valt. Gammalmodiga och konstgjorda strukturer får inte stå i vägen för en människas yrkesmässiga, kulturella, karriärmässiga eller mänskliga utveckling oberoende av kön.
Sexuella trakasserier är ett motbjudande fenomen. Jag vill betona att individens medfödda människovärde och integritet är okränkbara grundläggande värden, särskilt för oss konservativa. Man måste ingripa effektivt i problemet med sexuella trakasserier, ett ämne som man länge tigit om. På Europanivå har man trots allt orsak att vara aktiv först då vi på nationell nivå inte lyckas åstadkomma heltäckande lagstiftning. I den här frågan är jag av den åsikten att sunda samhällsstrukturer och effektiv nationell lagstiftning är de bästa metoderna att förhindra sexuella trakasserier.
Europeiska gemenskapens lagstiftning måste även uppfylla de allmänna juridiska krav som ställts på gällande lagar. Ett av dessa är en klart, noggrant och detaljerat formulerad text. När en person driver sina egna rättigheter i en rättegång måste hon kunna basera sina krav på en klar lagtext. I det här hänseendet instämmer jag med Lullings ställningstagande, enligt vilket detta betänkande inte i alla avseenden är juridiskt tillräckligt exakt. Dessutom vill jag säga att jag absolut motsätter mig ändringsförslag 40, vilket åberopar ibruktagandet av grupptalan inom den här sektorn. Jag är ändå inte av den åsikten att det just inom den här sektorn skulle vara en dålig sak, men jag motsätter mig överhuvudtaget ett införande av en mekanism med grupptalan i det europeiska rättssystemet.

Diamantopoulou
. (EN) Herr talman! Jag vill gratulera fru Hautala och samtliga ledamöter i utskottet som deltagit i denna mycket komplicerade operation.
För det första har Europeiska unionen föreslagit en kombination av politiska instrument för att skapa mervärde i enlighet med politiken som syftar till lika möjligheter, som t.ex. denna lagstiftning, Femte ramprogrammet, sysselsättningsstrategin, riktlinjerna, mainstreamingpolitiken, socialfonderna, osv.
Lagstiftning är ett av de viktigaste och mest effektiva politiska instrumenten, och det finns inget behov av att ständigt föreslå ny lagstiftning. Vi måste modernisera den befintliga lagstiftningen och anpassa och justera den till en föränderlig omvärld. Vi har försökt att göra detta genom att ta hänsyn till nya produktionsmodeller, familjen och samhället. Vi har tagit hänsyn till det nya fördraget och den nya rättsliga grunden och, naturligtvis, till EG-domstolens rättspraxis.
Jag vill kortfattat svara på vissa av de ställda frågorna. För det första om kodifiering: Det stämmer, vi kommer att lägga fram vårt dokument om kodifiering av lagstiftning enligt samma rättsliga grund. För det andra finns det en grupp sakkunniga som sammanträder tre gånger per år, och de granskar förenlighetsproblem mellan europeisk och nationell lagstiftning. För det tredje fick jag frågan om vi kommer att gå vidare med nya direktiv som sträcker sig bortom sysselsättningsområdet. Vi har för avsikt att göra detta, och vi kommer att lägga fram förslag nästa år. När det gäller sexuella trakasserier, har vi godtagit så många av förslagen som vi ansåg vara möjligt.
Det var ett utmärkt samarbete mellan utskottet och kommissionen, och jag tror faktiskt att man kan nå ett samförstånd om detta förslag vid rådets (arbetsmarknadsfrågor och sociala frågor) sammanträde den 11 juni. Det är mycket viktigt att rådet når detta samförstånd vid sitt sammanträde, så att vi kan gå vidare till det slutliga antagandet under det belgiska ordförandeskapet.
Jag är förpliktad att hänvisa till vart och ett av ändringsförslagen och förklara varför de förkastats eller godtagits, så låt mig läsa upp kommissionens exakta ståndpunkt. Det är mycket viktigt att nämna att kommissionen kan godta 49 av de 69 ändringsförslagen, även om vi skulle ha föredragit en annan ordalydelse när det gäller 17 av dessa och bara delvis kan godta 17 av dessa ändringsförslag.
Jag stöder ändringsförslagen 7 och 21, i vilka man definierar direkt diskriminering, indirekt diskriminering, trakasserier och sexuella trakasserier i en artikel. Kommissionen kan också, i huvudsak, godta delar av ändringsförslagen 39 och 68, genom vilka man ger befogenheter till oberoende organ som omfattar alla direktiv inom området för likabehandling mellan män och kvinnor. Kommissionen kan emellertid inte godta den del av ändringsförslag 39 i vilken man behandlar finansiering av och mänskliga resurser vid dessa organ. Kommissionen kan dessutom inte godta att dessa organ skall kunna granska och formulera klagomål för enskilda personer och organisationer utan deras samtycke.
Genom ändringsförslagen 15 och 40, delvis, skulle man tillåta att rättsliga organisationer och sammanslutningar behandlar mål på en klagandes vägnar. Kommissionen kan bara godta detta om klaganden ger sitt godkännande eller samtycke. Andemeningen i ändringsförslag 10 och delar av ändringsförslagen 25, 46 och 69 betonar betydelsen av att kunna förena familje- och arbetslivet och man uppmanar till kompletterande åtgärder rörande föräldraledighet. Vi kan godta ändringsförslag 12 och 38 om skydd för diskrimineringsoffer, inbegripet anställda och fackföreningsföreträdare, mot alla former av ogynnsam behandling. Genom ändringsförslag 33 klargörs att man vid tillämpningen av principen om likabehandling rörande medlemskap i, och deltagande i, en organisation inte skall förbjuda organisationer för endast det ena könet. Kommissionen hade aldrig denna avsikt.
Vi godtar också: Ändringsförslagen 14 och 42, i vilka man uppmanar medlemsstaterna till att uppmuntra arbetsgivare att sammanställa årliga rapporter om jämställdhet, i syfte att främja likabehandling; ändringsförslag 41, främjande av dialogen med de icke-statliga organisationer som enligt nationell lagstiftning och praxis har ett berättigat intresse av att främja lika möjligheter.
Kommissionen kan inte godta delar av ändringsförslagen 11, 27 eller ändringsförslag 55, eftersom man genom dessa inför en definition av aktiva åtgärder i texten till själva direktivet. Denna definition av aktiva åtgärder finns redan i fördraget, och skall därför inte formuleras i direktivet. Kommissionen kan emellertid godta en hänvisning till förklaring 28 i fördraget, vilket ger en prioritering av kvinnor i samband med aktiva åtgärder i skälen och i direktivet självt. Kommissionen kan godta delar av resten av ändringsförslagen 11 och 27, sammanställandet av rapporter om aktiva åtgärder vartannat år, men inte årliga rapporter och inte kopplade till sysselsättningsprocessen. Detta skulle vara orealistiskt och alltför komplicerat.
Jag kan inte godta ändringsförslag 1 och delar av andra ändringsförslag, då man ersätter "jämställdhet mellan kvinnor och män" med "kvinnors och mäns jämställdhet". Detta skulle vara oförenligt med ordalydelsen i fördraget. Detta är den stora frågan; det handlar inte om politiska meningskiljaktigheter eller ett ideologiskt problem. Vi måste använda ordalydelsen i fördraget och denna är "jämställdhet mellan kvinnor och män". Kommissionen kan godta den senare ordalydelsen.
Andra ändringsförslag som kommissionen förkastar är delar av ändringsförslagen 9 och 59, som en principfråga, eftersom man i dessa hänvisar till behovet av att ändra ett annat gemenskapsdirektiv om jämställdhet i samband med moderskap. Man kan inte genom ett direktiv ange bestämmelser om en framtida ändring av ett annat direktiv som handlar om hälsa och säkerhet på arbetsplatsen. Kommissionen kan inte heller godta ändringsförslag 4, i vilket man hänvisar till nödvändigheten av att kommissionen lägger fram förslag på grundval av artikel 13 för att täcka områden utöver anställning, sysselsättning och yrkesutbildning. En sådan bestämmelse kan inte finnas i ett direktiv som inte omfattar något utöver dessa områden. Men som jag redan har sagt, så kommer vi att föreslå åtgärder under 2002.
Kommissionen kan inte godta ändringsförslagen 36 och 61, genom vilka rättslig prövning kan bli aktuellt i alla ärenden där diskriminering äger rum efter anställningens upphörande. Detta går utöver direktivets räckvidd. Ändringsförslag 44, i vilket man behandlar efterlevnad av kontrakt när det gäller likabehandling, särskilt i samband med offentlig upphandling, går utöver direktivets räckvidd, men vi har tidigare diskuterat frågan med utskottet och jag har förklarat för er att jag och kommissionär Bolkestein samarbetar. Vi kommer att utfärda ett meddelade och stödja och uppmuntra medlemsstaterna att ta hänsyn till detta.
Slutligen: Som ni kan se kan kommissionen godta de flesta av parlamentets ändringsförslag. Jag vill betona vårt godtagande av ändringsförslagen 7 och 21, definitioner av direkt diskriminering, indirekt diskriminering, trakasserier och sexuella trakasserier och delar av ändringsförslag 39, räckvidden för oberoende organs befogenheter. Jag godtar andemeningen i ändringsförslagen 2, 3, 6, 7, 8, 10, 15, 16, 20, 21, 32, 33, 34, 35, 37, 38, 51 och 60, och delar av ändringsförslagen 5 och 9, andemeningen i första delen, ändringsförslag 11, första delen, ändringsförslagen 12, 17, 19, 23, 25, 27, 30, 39, 40, 43 (andra delen), 46 (andra delen), 50 (andra delen) och 69 (andra delen). Många ändringsförslag kan godtas i sin helhet, t.ex. ändringsförslagen 13, 14, 18, 22, 24, 26, 28, 29, 31, 41, 42, 45, 47, 60, 66 och 68. Jag förkastar emellertid ändringsförslagen 1, 4, 36, 43 (första delen) och ändringsförslagen 44, 48, 49, 52, 53, 54, 55, 56, 57, 58, 59, 61, 62, 63, 64, 65 och 67.
Detta var första gången som utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor deltog i medbeslutandeförfarandet. Det var en mycket framgångsrik första erfarenhet, eftersom detta komplicerade arbete gav ett sådant utmärkt resultat. Låt mig gratulera er. Jag vill tacka för samarbetet, och låt oss se till att detta direktiv träder i kraft så snart som möjligt.

Talmannen
Tack, fru Diamantopoulou.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 11.00.

En integrerad europeisk arbetsmarknad 1998-1999
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0169/2001) av Ribeiro e Castro för utskottet för sysselsättning och socialfrågor om kommissionens verksamhetsrapport om Eures för 1998-1999 "Mot en integrerad europeisk arbetsmarknad: Eures bidrag" (KOM(2000) 607 - C5-0104/2001 - 2001/2053(COS)).

Ribeiro e Castro
Herr talman, fru kommissionär, kära kolleger! Fastän det skapades 1993, och har sitt ursprung i det tidigare Sedoc, är det få som ännu känner till Eures existens. Det är inte många som vet vad Eures sysslar med, att det står till förfogande för de arbetssökande i ett annat land i unionen, eller för de arbetsgivare som tar emot sökande från andra länder. Det är också få som vet vad Eures kan få för betydelse i framtiden.
Därför är vår första rekommendation att sprida så mycket information som möjligt om Eures och dess databas. Detta bör också återspeglas i både budgeten, handlingsplanen och budgetgenomförandet, liksom hos medlemsstaterna, där de bör följas upp och genomföras av arbetsförmedlingarna, som redan i dag är sammanlänkade via Eures.
Eures är ett nätverk som består av nära 500 europeiska rådgivare, offentliga och liknande organ och partner, och det ger en värdefull möjlighet till direkt rådgivning med det öppna nätverket via Internet. Det syftar till att främja öppenheten på den europeiska arbetsmarknaden med information, rådgivning och hjälp till anställningar. Det omfattar inte bara unionen utan också Europeiska ekonomiska samarbetsområdet, vilket för närvarande omfattar 17 länder. Det syftar kort sagt till att arbetstagarna verkligen skall kunna utöva rätten till fri rörlighet, och till att främja den rörlighet som vi ser, inte som ett politiskt mål i sig, utan som en nödvändighet för att svara mot människors frivilliga och spontana krav.
Men detta är inte särskilt meningsfullt om människor i grunden inte känner till dess existens. Den första prioriteringen är alltså att öka kunskapen och sprida information om det. Tack vare de växande Internetresurserna kommer Eures effektivitet för övrigt att i allt högre grad bero på allmänhetens kunskaper och mindre på enkla förbättringar i de byråkratiska institutionernas och organens funktionssätt.
Ett särskilt omnämnande förtjänar ett specifikt område inom Eures, det som är inriktat på gränsöverskridande samarbete på sysselsättningsområdet och på arbetskraftens rörlighet och som ger en tydligt betonad grad av lösning: det gränsöverskridande Eures. I dag finns det redan tjugo specifika strukturer på detta område, men det är ändå mycket kvar att göra här. Jag vill särskilt nämna gränsen mellan mitt land och Spanien, vilken fortfarande är tämligen öppen, och jag är också medveten om de nya utmaningar och möjligheter som den kommande utvidgningen kommer att innebära på detta område. Tack vare de viktiga fördelar som Eures gränsöverskridande strukturer erbjuder när det gäller den lokala utvecklingen, den decentraliserade sociala dialogen och att kunna arbeta i andra länder utan att behöva byta bostadsort, har vi helt klart andra framtida prioriteringar.
Om vi går till perioden 1998-1999, vilken inryms i kommissionens rapport, visar den på positiva fakta som vi har pekat på. Men det finns även negativa aspekter att tänka på som det är viktigt att börja rätta till direkt: allmänhetens redan nämnda dåliga kännedom om nätverket, arbetsgivarorganisationernas låga engagemang, den stora nationella obalansen i medlemsstaternas närvaro, ett oroande faktum som inte kan accepteras, vissa brister på webbsajten, nämligen dess flerspråkiga karaktär, så att alla europeiska medborgare behandlas på samma sätt, samt avsaknaden av omnämnanden av gemenskapens yttersta randområden, varför vi också inför framtiden kräver särskild uppmärksamhet på deras specifika problem på detta område.
Kommissionens egen rapport innehåller, enligt vår mening, några av de brister vi har pekat på. Framför allt en avsaknad av analys, liksom en brist på utvärdering av situationen för utvecklingen av tjänsterna i sig, dels när det gäller det faktiska tillståndet för arbetskraftens rörlighet i unionen och i det Europeiska ekonomiska samarbetsområdet. Eures framtida rapporter kommer att bli mycket mer användbara och mer politiskt begripliga om de lägger fram sin kritiska syn på de framgångar och misslyckanden som har gjorts, om de innehåller mer relevant information, både statistisk och kvalitativ, om man tillåter oss att mer noggrant definiera prioriteringarna, i en strävan efter framtida mål och strategier, och om man också låter oss genomföra en ordentlig parlamentarisk granskning av grunderna för de val som gjorts.
Omarbetandet av Eures framtida tvååriga verksamhetsrapporter och deras innehåll är för övrigt särskilt viktigt på grund av slutsatserna från vårens toppmöte i Stockholm, främst de som antogs efter kommissionens meddelande till rådet och som kallades "Nya europeiska arbetsmarknader, öppna och tillgängliga för alla", vilket vi både välkomnar och stöder, och vi rekommenderar starkt dess formuleringar i detta sammanhang.
Vi föreslår också ett program inriktat på utvidgningen, ett förberedande åtgärdsprogram som vi anser skall vara tillgängligt och betydelsefullt. Och när man har meddelat en ny rättslig grund för organiserandet av Eures, troligen 2002, är parlamentets åsikt mycket enkel: parlamentet vill delta i denna omarbetning.

Stauner
Herr talman, fru kommissionär! Arbetskraftens fria rörlighet - själva urgrunden i Romfördragen och den viktigaste av de fyra friheterna på vår inre marknad - kan endast fungera om förmedlingen av arbeten inte heller gör halt vid de nationella gränserna. För detta sörjer det europeiska nätverket för arbetsförmedlingar, Eures, en byrå som skall garantera information, rådgivning och arbetsplatsförmedling över de nationella gränserna.
Vi stöder Ribeiro e Castros föreliggande betänkande på alla väsentliga punkter. Jag vill också passa på att tacka föredraganden för ett kvalificerat arbete. Särskilt delar vi de kritiska påpekandena - vilka han just upprepade muntligt - under skäl A som inför framtida betänkanden ställer upp tydliga villkor för kommissionen när det gäller objektiva motiveringar och statistisk information. Detta kommer att underlätta vårt arbete väsentligt.
Som så många andra betänkanden faller man emellertid även i detta för frestelsen att komplettera de krav som kommissionen själv redan har rest med en lång rad nya krav på framtida förbättringar. Genom att upprepa egentligen självklara ansträngningar och vår egen kammares ofta till perfektionism gränsande bemödanden, genom att räkna upp alla någonsin tänkbara krav gör enligt min mening varken ett betänkande effektivare eller våra gemensamma frågor trovärdigare.
Jag ställer mig ogärna bakom metoden enligt vilken parlamentet - som det verkar - allt som oftast måste lägga till ytterligare minst fem krav till de exempelvis fem som kommissionen redan har rest. Egentligen handlar det nämligen inte om det antal krav som vi ställer i ett specifikt fall, utan det handlar om den faktiska tillämpningen. Till exempel är det i mina ögon överdrivet att skissa upp och införa kontinuerlig information framför allt bland ungdomsförbund, högskolor och medier, vilket krävs under punkt 15 i betänkandet. Jag anser att detta i enlighet med subsidiaritetsprincipen lugnt bör kunna överlåtas på de lokala Eures-kontoren.
Jag ställer mig även frågande till skapandet av ytterligare organ, som de operativa kärnområdena under punkt 16, eftersom dessa är för diffusa och ofta utnyttjas för att kamouflera redan existerande organs eventuella misslyckanden.
Eures växande betydelse för östutvidgningen måste klart och tydligt lyftas fram - vilket också har skett i betänkandet - eftersom en kvalificerad rådgivning och arbetsförmedling utan tvivel kan kanalisera möjliga större önskemål om förflyttning. Ändå får målet att fortsätta integrera arbetsmarknaden inom de femton medlemsstaterna inte stöta på hinder på grund av detta.
Det är absolut nödvändigt att de ekonomiska underlagen omstruktureras och att det rättsliga underlaget reformeras enligt kraven i artikel 27 i betänkandet. De lokala problemen och de förfrågningar som man som parlamentsledamot nås av i dessa frågor bevisar detta. Parlamentet som företrädare för den lokala medborgaren måste tilldelas en avgörande roll.

Van Lancker
Herr talman! Till att börja med vill jag gratulera kollega Ribeiro e Castro så hjärtligt för ett strålande betänkande och tacka honom för det utmärkta samarbete som vi har haft inom utskottet. I motsats till kollega Stauner är jag övertygad om att han har utfört ett mycket kreativt arbete med Europeiska kommissionens rapport.
Kolleger! Europeiska unionen vill verka för en integrerad arbetsmarknad och det är bra. Men vi måste vara väl medvetna om att människor som vill använda sig av den här möjligheten inte alltid behandlas särskilt väl. Det är inte alls lätt att röra sig över gränserna på den europeiska arbetsmarknaden. Om vi verkligen vill ha en europeisk arbetsmarknad, så måste vi arbeta bort hindren på vägen, och på den punkten har Eures utfört ett gott arbete. De 450 Europa-arbetsförmedlare som dag ut och dag in har kontakt med människor som är rörliga, kan vittna om de svårigheter som de stöter på.
Men inte ens deras egna organisationer, vare sig det nu rör sig om arbetsförmedlingar eller fackförbund, ger dem alltid den uppmärksamhet de förtjänar. Jag anser att politiken i större utsträckning måste använda sig av deras know-how och expertis. Jag är därför utomordentligt glad över att kommissionen har hörsammat mitt förslag att organisera en utfrågning med Europa-arbetsförmedlare, och jag hoppas, fru kommissionär, att resultaten av den utfrågningen kommer att vara användbara för kommissionen när det nya programmet förbereds.
Kommissionen har formulerat ett antal förslag och min kollega har kompletterat dessa på ett gagnande vis. Jag tror till exempel att det är mycket bra att använda Eures bättre inom ramen för sysselsättningsstrategin och för den sakens skull måste Eures rättsliga grund förändras. Jag anser också att det är viktigt att en bättre samordning sker med andra initiativ på gemenskapsnivå. Men jag skulle vilja lägga extra stor tonvikt på två tillkommande element.
För det första: Jag anser att det i framtiden är mycket nödvändigt att framför allt utvidga Eures-T-aktiviteterna ytterligare, framför allt inom ramen för den utvidgning med nya kandidatländer som nu är aktuell.
För det andra: den som talar om Eures utvidgning och ekonomiska utbyte måste också våga tala om tillkommande ekonomiska medel, och helst, fru kommissionär, inom ramen för en planering som sträcker sig över flera år, för en årlig saucissonnage är mycket svår att arbeta med för Eures.
I den här debatten skulle jag vilja passa på att ta upp två närliggande frågor med avseende på gränsöverskridande rörlighet, frågor som ofta förs på tal av människor i gränsområdena. Det är först och främst, fru kommissionär, parlamentets sedan flera år aktuella fråga med avseende på att införa en Europa-test, en test som gränsöverskridande skulle kunna kontrollera de möjliga följderna av social och fiskal lagstiftning i andra länder. Sedan en tid tillämpar Nederländerna den testen frivilligt inom ramen för ett bilateralt skatteavtal och i den sociala föredragningslistan har vi än en gång begärt att en liknande test skall möjliggöras på europeisk nivå. Jag skulle än en gång vilja uppmana till att ägna det här noggrann eftertanke.
För det andra, förslaget till förenkling och anpassning av det sociala trygghetssystemet för migrerande arbetstagare. Den här frågan har nu varit aktuellt i flera år och vi vet att det belgiska ordförandeskapet planerar och har för avsikt att försöka skapa ett politiskt genombrott på den punkten. Det är inte lätt så länge besluten måste fattas enhälligt i den här frågan. Därför vill jag nu uttala en förhoppning om att de medlemsstater som fortfarande släpar fötterna efter sig kommer att ägna större uppmärksamhet åt problemen med gränsöverskridande rörlighet och alltså också ställer sig beredda att göra eftergifter inom ramen för den här förordningen.
Europeiska kommissionen har gått med på att i slutet av det här året, under det belgiska ordförandeskapet, organisera en konferens om gränsarbete. Det är vår innerliga förhoppning, fru kommissionär, att den konferensen kommer att bidra, inte bara till att skapa större förståelse av och insikt i gränsområdenas problem, utan också till att arbeta bort hindren för gränsöverskridande rörlighet på den europeiska arbetsmarknaden.

Lambert
Herr talman! Jag vill också gratulera föredraganden till hans seriösa och mycket omsorgsfulla förhållningssätt till detta arbete, och jag stöder många av hans inledande anmärkningar och även många av dem som gjorts av min kollega, Van Lancker. Det råder inget tvivel om att det blir allt populärare att arbeta utomlands, i synnerhet för ungdomar, och företagen försöker också att rekrytera personal inom ett allt större geografiskt område, men för att detta skall bli möjligt måste folk känna att de kan få korrekt och giltig information om vad det innebär att arbeta i en annan medlemsstat, eftersom denna information ger dem en faktiskt möjlighet när det gäller att välja var man vill arbeta.
För närvarande har vi en mängd olika mycket förvirrande regler och bestämmelser, och det är tydligt om man ser på alla klagomål som skickas till många av oss och till parlamentets utskott för framställningar, att man inte alltid får tydliga råd från de behöriga myndigheterna - inte ens i själva medlemsstaterna. De uppenbara missförhållandena har inte varit till någon hjälp vare sig när det gäller socialförsäkringssamordning eller andra rättigheter, det finns t.o.m. olika definitioner av enskild verksamhet. Eures-nätverket är en mycket värdefull resurs för potentiellt rörliga arbetstagare. Det är också en värdefull, om än underutnyttjad, resurs för arbetsgivare. Många små och medelstora företag har inte förmåga eller erfarenhet när det gäller att utföra gränsöverskridande rekryteringar. Eures spelar en viktig roll för dem, och det är väldigt tråkigt att arbetsgivar- och arbetstagarorganisationer inte deltar i högre grad i utvecklingen av dessa tjänster.
Fram till nu har det varit särskilt viktigt i gränsregioner, men Eures omfattar ännu inte alla dylika områden, vilket är beklagansvärt. Det är tydligt, som andra har sagt, att Eures måste få lämpliga resurser, utvidgas mer och få stöd, om det skall kunna leva upp till sin fulla potential och svara på individernas behov. Vi måste också inse att utvidgningen kommer att föra med sig ytterligare och helt berättigade krav på information.
Vi stöder kravet på att det skall tillhandahållas mer detaljerad information och instämmer i att flerårig finansiering är nödvändig för en smidig utveckling av dessa tjänster. Dess uppgift skulle emellertid bli mycket enklare om medlemsstaterna antog ett mer beslutsamt och sammanhållet förhållningssätt när det gäller att göra verklighet av den fria rörligheten, i stället för ett ideal som de fortsätter att diskutera, men inte verkar kunna genomföra. Regeringarna måste vidta aktiva åtgärder för att göra det möjligt för folk att kunna arbeta på andra håll och få erfarenheter: Van Lancker har redan hänvisat till samordningen av socialförsäkringssystemen i detta sammanhang. Vi har också frågan om hanteringen av skatteproblemen för arbetstagare som pendlar över nationsgränserna. Vi har fortfarande enorma problem när det rör ett korrekt erkännande av kvalifikationer, i synnerhet yrkeskvalifikationer. Medlemsstaterna måste inse att den fria rörligheten inte är ett hot mot dem, den är inte en olägenhet, den är ett värdefullt sätt att öka förståelsen och utveckla samarbetet i unionen.

Schmid, Herman
Herr talman! Även jag vill framföra mitt tack till Ribeiro e Castro för ett utmärkt betänkande. Jag ansluter mig till det mesta av det som framförts i diskussionen, inte minst av de närmast föregående talarna.
Jag vill göra två tillägg. För det första vill jag betona att jag är glad över att det i betänkandet så tydligt markeras att den rörlighet som vi vill ha i Europa skall bygga på frivillighetens princip. Jag vill understryka detta mot bakgrund av att arbetsförmedlingarna i mitt eget och andra länder många gånger har använts som ett slags tvångsinstrument för att med ekonomiska medel tvinga fram en befolkningsförflyttning mellan olika delar av landet. Jag hoppas att något sådant aldrig skall kunna genomföras på ett europeiskt plan.
Jag vill också betona att det förvånar mig att ingen under denna diskussion har påpekat att vi nu diskuterar tekniska och praktiska hinder för rörlighet mellan gränserna, samtidigt som stora medlemsstater sätter upp jättelika praktiska och politiska hinder för rörlighet mellan kandidatländernas och de nuvarande medlemsländernas arbetsmarknader. Det tyder ju på att det rör sig om ett politiskt, och inte enbart praktiskt, problem när vi talar om rörlighet i Europa.

Hyland
Herr talman! Det betänkande som lagts fram i dag av min kollega Ribeiro e Castro uppvisar en heltäckande analys av verksamheten inom Eures under perioden 1998-1999, och det är konstruktivt i förhållande till det förslag han formulerar om nätverkets framtida verksamhet. Jag berömmer honom för det omfattande arbete som han har lagt ned i samband med förberedelserna och färdigställandet av detta betänkande, och jag delar hans åsikt att vi måste betona Eures-nätverkets viktiga roll som ett medel för genomförandet av Europeiska unionens sysselsättningsstrategi.
Utbudet av arbetstillfällen inom Eures ökade från 43 000 i början av 1998 till 166 000 i början av 2000. Eures resultat i fråga om att finna platser steg från 26 449 under 1998 till 44 460 under 1999: Detta är en ökning på mer än 68 procent på ett år, och potentialen när det handlar om att finna fler platser är mycket större. Detta är bara ytterligare ett exempel på de många kvalitativa exempel det finns på EU:s arbete för sina medborgare.
Medlemskapet i Europeiska unionen har varit till enorm nytta för Irland. Det faktum att vi är nära full sysselsättning är ett praktiskt exempel på vad som är möjligt att uppnå. Jag är övertygad om att vårt folk kommer att praktiskt erkänna detta faktum när de röstar om Nicefördraget nästa vecka. Vi vill dela nyttan av EU-medlemskapet med våra grannar från Central- och Östeuropa: Att inte göra detta skulle vara att förkasta idén och andemeningen med Romfördraget. Låt oss inte glömma deras mod och offer i samband med skyddet av friheten och demokratin. Detta mål måste ändå vägra tyngre än andra mindre eller konstlade invändningar mot Nicefördraget.
En av Eures nyckelfunktioner är att medborgarna skall få tillgång till information om lediga platser i medlemsstaterna. När jag i går kväll loggade in på webbplatsen fanns det 7 197 lediga platser. När jag studerade de första 200 platserna kunde jag se att bredden var omfattande. I Irland, t.ex., omfattar de lediga platserna följande typer av arbeten: revisorsassistenter, förvaltare inom byggnadsbranschen och försäljare. Det är alltså tydligt att Eures-programmet har en enorm potential. Låt mig återigen berömma och gratulera min kollega Ribeiro e Castro till hans mycket omfattande och konstruktiva förhållningssätt till denna mycket viktiga verksamhetsrapport.

Blokland
Herr talman! Ribeiro e Castros betänkande ger en klar och tydlig redogörelse för kommissionens dokument och dess brister.
Föredraganden efterlyser för det första mer uppgifter om Eures-nätverkets resultat. Där har han mitt fulla stöd, eftersom det fortfarande är oklart hur Eures resultat förhåller sig till läget på arbetsmarknaderna i Europa.
För det andra framgår det i kommissionens dokument att medlemsstaterna i högre grad skulle kunna använda sig av Eures-nätverkets potential, med tanke på olikheterna mellan medlemsstaterna i fråga om antalet lediga platser i nätverket. Skyldigheten att inbegripa alla lediga platser går lite för långt: internationell rekrytering kan inte vara realistisk för alla lediga platser.
Argumenten för uppmaningen till alla gränsområden att ingå Eures-T-partnerskap utgår heller inte ifrån behovet av gemenskapsstöd från områdena själva. Hindren finns inte i första hand mellan angränsande områden, utan med avseende på rörlighet över större avstånd, eller transnationellt i stället för cross-border. Utvidgningen av Europeiska unionen medför att en accentförskjutning från cross-border till transnationell rörlighet är mer närliggande.
Min tredje punkt har att göra med den nödvändiga subsidiaritetsprincipen. Både kommissionen och föredraganden påpekar att den lokala kännedomen om nätverket lämnar mycket att önska i övrigt. Lokal information är emellertid en uppgift som åligger de lokala aktörerna. Att reservera en avsevärd del av budgetplanen för marknadsföring, som betänkandet föreslår, är därför inte önskvärt. Uppmaningen till decentralisering stöder jag dock till fullo.
Även tidsperioden för budgetplanen är en punkt som diskuteras. Kommissionen vill ha en flerårig budgetplan, eftersom det möjliggör en bättre planering. I sig har jag ingenting emot att budgetplanen sträcker sig över flera år, däremot har jag invändningar mot omfattningen och typen av det gemensamma uppgiftspaket som kommissionen föreslår. Det gör att jag föredrar en årligen fastslagen budgetplan.
Slutligen, förtjänar den uppmärksamhet som föredraganden ägnar utvidgningen mitt stöd. När kandidatländerna har fattat ett beslut om fri rörlighet för arbetstagare, så får ju arbetsrörligheten inte längre hindras av bristande samarbete i arbetsförmedlingen.

Gollnisch
Herr talman, mina kära kolleger! Det mycket värdefulla betänkandet av Ribeiro e Castro nämner framför allt kravet på öppenhet och vikten av tillförlitlig arbetsmarknadsstatistik. Det stämmer att regeringen i mitt land, Frankrike, manipulerar siffror och inrättar kostsamma offentliga arbetstillfällen som är underbetalda och saknar verklig ändamålsenlighet, och sedan meddelar att arbetslösheten skall ha sjunkit i spektakulär omfattning, samtidigt som arbetslösheten egentligen stagnerar och t.o.m. ökar.
Sedan årets början avlöser uppsägningsplanerna varandra: hos Marks & Spencer, som omstrukturerar, hos Danone som rationaliserar bort ytterligare arbetstillfällen. Och man riktar ett häftigt angrepp mot företag som säger upp anställda, men samtidigt går med vinst. Men regeringarna har sin del av ansvaret, eftersom man har ersatt det ursprungliga europeiska projektet - fri rörlighet och konkurrens mellan länder med jämförbara levnadsnivåer och social trygghet - med en oklar öppenhet för kapital och produkter som tillverkas utanför Europa under förhållanden som inte ligger långt ifrån slaveri.
För företag som lyder under lagar stiftade av parlament och stater är arbetsmarknaden inte endast europeisk, utan också global.
För arbetstagarna är det en annan sak, och jag noterar vad som mycket riktigt förklaras i skäl C i betänkandet av Ribeiro e Castro: "hög rörlighet på arbetsmarknaden är inte ett självändamål". 200 000 fransmän som har varit irriterade på höga skatter och en oändligt trög förvaltning i sitt hemland väntade inte på Eures för att åka till Förenade kungariket för att arbeta och skapa sig ett bättre liv, åtminstone hoppas de på det. Att ha ett nätverk som gör det möjligt för dem som önskar att finna ett arbete i ett annat land i Europeiska unionen är säkerligen värdefullt. Men att göra det möjligt för företagen att skapa arbetstillfällen för medborgarna i sitt eget land bör förbli vår prioritering.

Bastos
Herr talman, fru kommissionär, kära kolleger! Rättigheten att bo och arbeta i Europeiska unionens olika medlemsstater är en viktig politisk strävan för de europeiska medborgarna. Nätverket Eures utgår ifrån arbetstagarnas lagliga rättighet till fri rörlighet inom Europeiska unionen och Europeiska ekonomiska samarbetsområdet samt det oönskade faktumet att hindren för arbetskraftens rörlighet fortfarande består. Nätverket, som är inriktat på informations- och erfarenhetsutbyte när det gäller vägledning och arbetsförmedlingsstöd till yrkesarbetande, stöds av Eures rådgivare i dialog och förbindelse med medlemsstaternas arbetsförmedlingar, liksom av en tjänst för tillgång till Internet som i framtiden måste få större spridning för att underlätta informationssökande för gemensamma användare. Eures bidrar till en större flexibilitet på den europeiska arbetsmarknaden och till ökad rörlighet, och ger även en lista på möjligheter till yrkesutbildning i gränsregionerna. Det finns också andra positiva egenskaper i detta nätverk som måste förstärkas, vilket föredraganden Ribeiro e Castro, som jag gratulerar, mycket bra påpekar, nämligen förmedling av tillgång till och utbyte av information om sysselsättningstillfällen inom detta stora område, att innehållet finns på alla språk i detta system, att det snabbt och noggrant uppdateras, liksom rättshjälp till medborgarna, framför allt när det gäller skattesystemen och sjukförsäkringssystemet.
Men trots detta gäller det att inte övervärdera Eures. Detta nätverk är bara ett instrument, om än ett positivt sådant, för genomförandet av en europeisk sysselsättningsstrategi. Det finns faktiskt specifika direktiv på sysselsättningsområdet som syftar till att avskaffa sociala, kulturella och språkliga hinder för rörligheten inom Europeiska unionen.

Gillig
Fru kommissionär, herr talman! Jag skulle först vilja vända mig till föredraganden och tacka för kvaliteten på analysen av kommissionens rapport. Han har gjort en mycket skarpsinnig analys som ger oss möjlighet att verkligen fundera över huruvida en sådan europeisk tjänst är lämplig och effektiv, såväl när det gäller strategi och mål som när det gäller medel som anslås för att fullt ut fullgöra uppdraget att främja arbetstagares rörlighet och tillträde till den europeiska arbetsmarknaden.
I likhet med föregående talare vill jag framhålla intresset av verksamhetsrapporten. Men också jag vill betona bristen på kritisk granskning. På denna punkt kompletteras dock rapporten av den text som läggs fram av föredraganden.
Betänkandet är lämpligt såtillvida att det framhåller den roll som Eures kan och bör spela inom den mer allmänna ram som utgörs av den europeiska sysselsättningsstrategin, framför allt om man undersöker möjligheten till den efterfrågade formaliseringen av den rättsliga grunden. Eures måste införlivas helt och hållet i den strategi som klargjordes i Lissabon och förstärktes i Stockholm när det gäller avlägsnande av hinder för rörligheten på arbetsmarknaden.
Tre punkter bör framhållas. Först frågan om rörlighet, som har tagits upp. Alla berömmer dess fördelar. Jag tror inte att den bör ses som ett mål i sig och inte heller som en riskfylld satsning för framtiden, och än mindre som ett val som görs för att det inte finns några andra sysselsättningsmöjligheter i hemlandet. Det bör handla om ett positivt val och rörligheten bör då inte krocka med alla möjliga slags frågor om samstämmigheten mellan sociala trygghetssystem, skattesystem, dubbelbeskattning, erkännande av examensbevis, osv.
För det andra bör vi understryka vikten av en europeisk arbetsförmedling, framför allt i gränsregionerna. Kommunikationen måste stärkas och på ett privilegierat sätt riktas mot branschorganisationer, utbildningscentra och universitet. Den europeiska dimensionen är inte nödvändigtvis lätt att urskilja. Men gemenskapens sysselsättningsstrategi, som på ett mycket konkret sätt tar sig uttryck i att arbetsmarknaden öppnas upp på europeisk nivå, är ett utmärkt exempel på denna dimension.
Jag skall slutligen avsluta mitt anförande med att ta upp utvidgningsfrågan. Med hänsyn till de farhågor som uttrycks på olika håll inom vissa av unionens medlemsstater när det gäller utsikterna till en massiv och okontrollerad ankomst av arbetstagare från kandidatländerna, anser jag att Eures bör ha en funktion att fylla genom att hjälpa till att föregripa verkliga eller förmodade svårigheter, framför allt genom att främja en dialog, utveckla arbetskapaciteten mellan de berörda ländernas arbetsförmedlingar och olika arbetsmarknadsparter som berörs av denna viktiga fråga - rörligheten på arbetsmarknaden i dagens union och morgondagens utvidgade union.

Diamantopoulou
Herr talman! Ribeiro e Castros betänkande har gett oss möjlighet till en väsentlig debatt om ett ämne som är en av de största utmaningarna för den europeiska politiken, och det är den europeiska arbetsmarknaden. Sysselsättningsstrategin, riktlinjerna och rekommendationerna har hittills haft en strikt nationell karaktär. De nationella handlingsplanerna gäller de nationella arbetsmarknaderna. Det är emellertid tydligt att det överallt i Europa nu håller på att växa fram vad vi kallar en europeisk arbetsmarknad. Dvs. nya krav, likartade krav på kvalifikationerna för att söka arbete var som helst i Europa.
Arbetstagarnas rörlighet mellan de europeiska länderna är utomordentligt låg. Den uppgår endast till 0,4 procent. Det enkla sättet att förklara problemen med rörligheten är ofta att hänvisa till kulturella skillnader. Frågan om språk, kultur, de nationella utbildningssystemen. Uppenbarligen är detta dock inte allt. Det är problemen med pensionen, socialförsäkringssystemen, behovet att snabbare och effektivare införa regler om arbetstagarnas flyttning och deras pensionsproblem, vilket redan har nämnts. Det är det viktiga problemet med information, som nämnts av många talare; information som måste ges till den arbetssökande om hans rättigheter, förhållandena på arbetsmarknaden, bostadsfrågorna, frågorna kring barnens utbildning, frågorna kring pensionsrättigheterna, möjligheten att överföra sina rättigheter, om man återvänder till sitt land. Dessa problem har både en nationell och en europeisk dimension, och jag måste säga att de finns med bland de frågor som diskuteras av ministerrådet (sysselsättning och sociala frågor), men också att det där råder stora meningsskiljaktigheter.
Eures är ett viktigt instrument på vägen mot skapandet av denna europeiska arbetsmarknad. Parlamentet har ända sedan 1993 stött kommissionen i dessa ansträngningar, och ett bevis är årets budget, som är i storleksordningen 13 miljoner. Vi har redan erfarenhet av hur Eures fungerar i praktiken. Vi har märkt en ökning av kraven på information, en ökning på mellanstatlig nivå, som förra året uppgick till 40 procent, vilket är ett bevis för att Eures är nödvändigt och att det behöver utvidgas.
Jag skulle vilja nämna några av kommissionens insatser för att främja och stärka detta instrument. För det första; det förekommer ett större samarbete mellan cheferna för de statliga myndigheterna, vilka i allt större utsträckning beslutat att inbegripa Eures i sin verksamhet, så att kunderna får likartad service. Man överväger att utvidga tillhandahållandet av tjänster, inte bara till de arbetssökande utan också till arbetsgivarna. Redan i juni kommer kommissionen att lämna meddelande om en ny tjänst, som innebär att Eures, via Internet, kommer att göra det möjligt för dem som söker arbete inom bestämda branscher med arbetskraftsbrist att lägga fram sitt curriculum vitae, samtidigt som arbetsgivarna skall kunna registrera sig för att utnyttja denna tjänst.
Efter 8 års verksamhet har vi begärt att medlemsstaterna i sina enkäter skall ta upp de problem eller de nya tjänster som de skulle kunna begära av Eures, och den rapport vi kommer att utarbeta med stöd av dessa enkäter kommer att presenteras för parlamentet.
Avslutningsvis måste jag påpeka att det i och med utvidgningen faktiskt kommer att krävas en förändring av detta instrument, men för närvarande bör vi utveckla det så mycket som möjligt mellan medlemsstaterna. Slutligen tycker jag det är intressant att nämna behovet av en revidering av Eures rättsliga grund, så att den kan anpassas och förbättras för att svara mot framtida behov av dessa tjänster.

Talmannen
Tack, fru Diamantopoulou.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 11.00.
(Sammanträdet avbröts ett par minuter i avvaktan på omröstningen)

OMRÖSTNING
Betänkande (A5-0170/2001) av Jackson för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om förslaget till rådets beslut om ingående av avtal mellan Europeiska gemenskapen och Republiken Cypern (KOM(2000) 879 - C5-060/2001 - 2000/0342(CNS/ACC)), Republiken Malta (KOM(2000) 875 - C5-0059/2001 - 2000/0345(CNS/ACC)), Republiken Bulgarien (7440/2001 - KOM(2000) 866 - C5-0174/2001 - 2000/0346(CNS/ACC)), Republiken Estland (7442/2001 - KOM(2000) 877 - C5-0175/2001 - 2000/0347(CNS/ACC)), Republiken Turkiet (KOM(2000) 873 - C5-0056/2001 - 2000/0350 (CNS/ACC)), Slovakiska republiken (7441/2001 - KOM(2000) 870 - C5-0176/2001 - 2000/0351(CNS/ACC)), Republiken Slovenien (7436/2001 - KOM(2000) 872 - C5-0177/2001 - 2000/0352(CNS/ACC)), Republiken Lettland (7438/2001 - KOM(2000) 876 - C5-0178/2001 - 2000/0354(CNS/ACC)), Republiken Ungern (7437/2001 - KOM(2000) 874 - C5-0179/2001 - 2000/0355(CNS/ACC)), Tjeckiska republiken (7433/2001 - KOM(2000) 867 - C5-0180/2001 - 2000/0356(CNS/ACC)), Rumänien (7435/2001 - KOM(2000) 871 - C5-0181/2001 - 2000/0357(CNS/ACC)), Republiken Litauen (7439/2001 - KOM(2000) 878 - C5-0182/2001 - 2000/0359(CNS/ACC)) Republiken Polen (7434/2001 - KOM(2000) 869 - C5-0183/2001 2000/0360(CNS/ACC)), om ländernas deltagande i Europeiska miljöbyrån och Europeiska nätverket för miljöinformation och miljöövervakning

(Med flera omröstningar i följd antog parlamentet de 13 lagstiftningsresolutionerna.)
Betänkande (A5-0177/2001) av Schörling för Europaparlamentets delegation till förlikningskommittén om förlikningskommitténs gemensamma utkast till Europaparlamentets och rådets direktiv om bedömning av vissa planers och programs miljöpåverkan (C5-0118/2001 - 1996/0304(COD))
(Parlamentet godkände det gemensamma utkastet.)
Betänkande (A5-0178/2001) av de Roo för Europaparlamentets delegation till förlikningskommittén om förlikningskommitténs gemensamma utkast om Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring av rådets direktiv 92/23/EEG om däck och däckmontering på motorfordon och släpvagnar till dessa fordon (C5-0130/2001 - 1997/0348(COD))
(Parlamentet godkände det gemensamma utkastet.)
Betänkande (A5-0168/2001) av Méndez de Vigo och Seguro för utskottet för konstitutionella frågor om Nicefördraget och Europeiska unionens framtid (2001/2022(INI))
Efter omröstningen om ändringsförslag 54
Corbett (PSE). (EN) Fru talman! Efter vårt förkastande av ändringsförslag 54 till skäl E, tog ni upp skäl E till omröstning, trots att man inte hade begärt särskild omröstning om skäl E och trots att, enligt vår arbetsordning, ni inte behöver göra detta. Får jag uppmana er att inte ta upp det ursprungliga skälet till omröstning om man inte begärt särskild omröstning: För det första därför att omröstningen tar mycket längre tid, men också därför att det inte finns någon punkt om särskild omröstning på gruppernas omröstningslistor, och detta kan resultera i förvirring när det gäller hur vi skall lägga vår röst.

Talmannen
Tack herr Corbett, då vinner vi värdefull tid.
Om ändringsförslag 75

Dimitrakopoulos
Fru talman! Jag har den engelska texten framför mig. Det muntliga ändringsförslaget går ut på att, där det står "qualified majority is unworkable", ersätta ordet "unworkable" (omöjlig att genomföra) med orden "difficult to work" (svårt att genomföra).

Talmannen
Tack, herr Dimitrakopoulos.
Finns det några invändningar mot att det muntliga ändringsförslaget beaktas?
(Parlamentet godkände det muntliga ändringsförslaget.)
(Parlamentet antog resolutionen.)
Betänkande (A5-0175/2001) av Myller för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om förslaget till Europaparlamentets och rådets beslut om gemenskapens miljöhandlingsprogram för perioden 2001-2010 (KOM(2001) 31 - C5-0032/2001 - 2001/0029(COD))
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)

Corbett
Herr talman! Jag vill bara säga att jag hoppas att - efter denna omröstning - alla är övertygade om behovet av att reformera vår arbetsordning.

Provan
Herr talman! Min avsikt är inte på något sätt att kritisera utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor eller föredraganden, men i likhet med Corbett vill jag betona att det måste finnas ett bättre sätt att genomföra omröstningen på. Vi behöver vissa konstitutionella förändringar för att utskotten skall få möjlighet att fungera på ett lämpligt sätt, i stället för att kammaren som helhet fungerar som ett utskott.

 
Betänkande (A5-0173/2001) av Hautala för utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor om förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring av rådets direktiv 76/207/EEG om genomförandet av principen om likabehandling av kvinnor och män i fråga om tillgång till anställning, yrkesutbildning och befordran samt arbetsvillkor (KOM(2000) 334 - C5-0369/2000 - 2000/0142(COD))
Om ändringsförslag 70

Talmannen
Jag måste få kammarens samtycke innan jag låter ändringsförslag 70 gå till omröstning.

Lulling
Herr talman! Vi i vår grupp upptäckte, efter gruppens sammanträde, att det fanns ett kompromissändringsförslag 70. Jag vill klargöra att vi inte inbjöds att sluta upp bakom denna så kallade kompromiss, som för många av oss innehåller förslag som vi inte kan samtycka till. Inte heller kommissionären, vilket hon påpekade för oss. Men för kompromissändringsförslag genomförs tyvärr ingen delad omröstning.
Jag måste därför förklara att det för vissa av oss - samtidigt som vi delar inställningen att faderskapet inte får diskrimineras - än så länge finns en skillnad mellan faderskap och moderskap, eftersom männen inte kan bli gravida och föda barn. Men jag vill också säga att vi har sagt att man får rösta fritt, eftersom vi gärna skulle ha deltagit i en kompromiss och vi har ett ändringsförslag som...
(Talmannen avbröt talaren.)

Lulling
Herr talman! Jag kan också be min grupp att inte rösta för att detta ändringsförslag skall gå till...
Talmannen. Kära kollega! Motsätter ni er att detta ändringsförslag går till omröstning eller inte?
Lulling. Under dessa förhållanden, ja.

Talmannen
Bra, ni är insatt i arbetsordningen.
Jag skall fråga kammaren om den vill att detta kompromissändringsförslag skall beaktas.
(Parlamentet godkände kompromissändringsförslaget.)
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)
Betänkande (A5-0176/2001) av Dell'Alba för budgetutskottet om förslaget till rådets förordning (EG, EKSG, Euratom) om budgetförordningen för Europeiska gemenskapernas allmänna budget (KOM(2000) 461 - C5-0627/2000 - 2000/0203(CNS))
Om ändringsförslag 71

Dell'Alba
. (FR) Herr talman! Det finns en liten miss som vi kan rätta till med min medföredragande van Hultens samtycke. I sista punkten i ändringsförslag 71 står det: "den delegerade utanordnaren skall samtidigt sända denna rapport till internrevision", och vi vill muntligen lägga till, om kammaren samtycker: "och till räkenskapsföraren". Man har glömt bort "räkenskapsföraren", och det vore bäst att föra in detta, eftersom han också har rätt till denna information.

Talmannen
Finns det några invändningar mot att detta muntliga ändringsförslag beaktas?
(Parlamentet godkände det muntliga ändringsförslaget.)
Efter omröstningen om kommissionens förslag

Dell'Alba
. (FR) Herr talman! Först skulle jag vilja gratulera er till det utmärkta sätt på vilket ni leder omröstningarna,
(Applåder)
något som verkar välkomnas av kammaren. Sedan begär jag - i enlighet med vad vi meddelade under debatten och i samförstånd med min medföredragande van Hulten, som jag verkligen vill tacka, liksom de andra grupperna - att artikel 69.2 skall tillämpas, dvs. att lagstiftningstexten inte skall gå till omröstning. Parlamentets ståndpunkt skulle behållas såsom den ser ut nu men den slutliga omröstningen skjutas upp, för att möjliggöra en som jag hoppas effektiv och värdefull förhandling med kommissionen och rådet, under förutsättning att samtliga punkter från kommissionen i går kväll är obesvarade, vilket skulle berättiga detta beslut.

Talmannen
Detta var klart och tydligt.
Samtycker kammaren till föredragandens förslag att tillämpa artikel 69.2?
(Parlamentet godkände begäran.)
(Parlamentet beslutade att skjuta upp omröstningen om förslaget till lagstiftningsresolution.)

Hulthén
. Herr talman! Jag vill förtydliga punkt 11 som vi skall rösta om. Det handlar inte om att skapa nya processer, utan om att tillfoga den ekologiska dimensionen till Lissabonprocessen.
Jag vet att det har förekommit funderingar och tveksamhet kring punkten, men det handlar alltså om att tillfoga den ekologiska dimensionen i en process som redan finns.
(Parlamentet antog resolutionen.)
Betänkande (A5-0169/2001) av Ribeiro e Castro för utskottet för sysselsättning och socialfrågor om kommissionens verksamhetsrapport om Eures för perioden 1998-1999 "Mot en integrerad europeisk arbetsmarknad: Eures bidrag" (KOM(2000) 607 - C5-0104/2001 - 2001/2053(COS))
(Parlamentet antog resolutionen.)
RÖSTFÖRKLARINGAR- Betänkande (A5-0177/2001) av Schörling

Fatuzzo
Herr talman! I går reste jag till Rom för att bekanta mig med det nya parlament som valts i Italien. Till deputeradekammaren har bland andra Fatuzzo blivit invald. Ni kommer säkert att tro att detta är jag, herr talman, men det är det inte. Ni vet att Giulio Cesare tillhörde familjen Giulia, och att alltså Fabio Fatuzzo, som har valts in i det italienska parlamentet, tillhör släkten Fatuzzo. Jag gick därför fram till honom för att gratulera till att han blivit vald, åtföljd av chauffören Ugo Gustinetti, pensionär, som sade till mig: "När det gäller detta betänkande om miljöhandlingsprogrammet är jag, i egenskap av pensionär, mycket positiv till att vi skall få en möjlighet att andas frisk luft. Rösta med andra ord för betänkandet!" Och då gjorde jag det efter att ha lytt rådet från Pensionärspartiets chaufför, Ugo Gustinetti.

Meijer
. (NL) Den som till varje pris vill åstadkomma ekonomisk tillväxt, får betala det med att tränga tillbaka miljön och naturen. Det tydligaste exemplet på det ser vi just nu hos den amerikanska presidenten Bush regering, som anser att oljeutvinningen är långt viktigare än att följa Kyoto-avtalet. Efter att man inom EU lagt ned mycket av gemenskapens pengar på oavsiktlig miljöförstöring, börjar man nu betrakta nödvändigheten av miljöskydd som något alltmer självklart. Förhoppningsvis leder det till tydligare val än i andra EU-beslut, på vars grunder man å ena sidan varnar för rökning samtidigt som man ger bidrag till tobaksodling. I kandidatländerna ser vi en liknande motstridighet. De vill ha pengar till att bygga motorvägar genom naturområden, till regleringsdammar som förstör strandområden och vattenflöden och till storskaliga omstruktureringar av landsbygden. Den som inte vågar välja mellan ekonomins övermakt och skyddet för vår boendemiljö kommer att fastna i motstridiga beslut. Därför är det bra att kompromissen i tredje behandling ålägger medlemsstaterna skyldigheten att informera allmänheten och direkt eller indirekt berörda organisationer och de dem möjlighet att uttala sig om projekt. Det kan inte vara rätt att ur europeiska fonder finansiera projekt som skadar miljön.
Betänkande (A5-0178/2001) av Roo

Fatuzzo
Herr talman! De Roo har lagt fram direktivet om bestämmelser för däck och däckmontering. Jag talade med min dotter Cristina, välkänd i detta parlament, som sade till mig: Nu förstår jag varför De Roo ägnar sig åt däck!" "Verkligen?" svarade jag henne. "Men hur har du insett det?" "Jo, De Roo har ett mycket tydligt efternamn: han heter R-o-o. Förstår du? I hans namn finns det däck, det finns hjul. Ingen annan skulle kunna diskutera detta betänkande lika bra som han." De Roo förlåter mig säkert, eftersom han är så trevlig. Det är mig med andra ord ett stort nöje att rösta för hans betänkande för ingen skulle kunna ge oss tystare och säkrare däck i Europa än De Roo.
Betänkande (A5-0168/2001) av Mendez de Vigo/Seguro

Nogueira Román
Herr talman! Den bedömning vi gör av António José Seguros och Iñigo Méndez de Vigos betänkande är kluven. Vi medger att det efter de införda ändringsförslagen finns ett klart åtagande om att kalla till ett konvent för den förväntade reformeringen av fördragen och man accepterar i betänkandet lanseringen av en konstitutionell fas. Men vi måste också säga att betänkandet inte är så kritiskt mot resultatet från regeringskonferensen i Nice som det borde vara. Med detta betänkande avlägsnar sig tyvärr parlamentet från känslan av ett till största delen misslyckande i ett europeiskt samhälle som har insett stats- och regeringschefernas oförmåga att komma överens om vilken väg man skall gå för att skapa ett politiskt Europa, något som utvidgningen till östländerna och Medelhavsområdet mer än någonsin kräver. Än en gång har majoriteten av ledamöterna i parlamentet struntat i sin roll som företrädare för de europeiska medborgarna och underordnat sina ståndpunkter sina hemländers regeringars inställningar, och paradoxalt nog har de i sista stund låtit sig styras av de olika ländernas ansvariga politiker.
När nu president Johannes Rau, förbundskansler Gerhard Schröder och premiärminister Lionel Jospin har talat, är jag övertygad om och har den illasmakande känslan av att om majoritetens ledamöter hade känt till dessa betydelsefulla stats- och regeringschefers ståndpunkter innan, så hade betänkandet som nyss har godkänts sett mycket annorlunda ut. Framför allt, och till vår egen skam, när det gäller själva synen på Europaparlamentet som en central plats och institution i Europas politiska union. Jag hoppas att parlamentet i den kommande konstitutionella fasen håller fast vid en ståndpunkt med självförtroende och ansvar, särskilt när det gäller respekten för våra medborgares intresse och vilja. Jag hoppas slutligen att vi lär oss en läxa här och att vi är medvetna om vår roll i det politiska Europa.

McKenna
Herr talman! Jag röstade emot detta betänkande om Nicefördraget, men jag anser det vara ironiskt att mina kolleger från de stora etablerade politiska partierna i Irland, som kritiserade nej-kampanjen i Irland genom att säga att vi inte hade några skäl för kritik, i dag stödde ett betänkande som är oerhört kritiskt till Nicefördraget. Hemma säger de en sak och här agerar de helt annorlunda. Jag tycker också att det är alarmerande att detta fördrag i princip stöder hela idén med en europeisk författning, vilket är något som inte har debatterats i de nationella parlamenten. Det är faktiskt så att när vi i Irland tar upp denna fråga i samband med folkomröstningsförfarandet, säger man att detta inte kommer att ske. Det är helt klart i dag att det kommer att ske, och man måste vara litet ärligare mot medborgarna.
Det är ganska irriterande att den svenske statsministern var här i går och uppmanade folket att rösta för Nicefördraget. Man försöker att utöva påtryckningar på Irland genom att säga att om dess medborgare inte röstar för Nicefördraget kommer de att stoppa utvidgningen, när så inte är fallet. Det slags Europa som föreslås genom Nicefördraget, är långt skadligare för de östeuropeiska länderna, eftersom det delar Europa. Vi bör skapa ett Europa som inte är uppdelat i första- och andraklassens länder.

Ortuondo Larrea
Herr talman! Jag anser att Nicefördraget kommer att gå till historien som ett tydligt exempel på ett förlorat tillfälle på grund av de som egensinnigt och omedgörligt har försvarat medlemsstaternas maktbefogenheter.
Medlemsstaterna är politiska strukturer som har sitt ursprung i den stora produktionskapacitet och rörlighet som uppkom tack vare ångmaskinen, den andra stora tekniska revolutionen i mänsklighetens historia enligt den amerikanske tänkaren Alvin Tofler. Ångmaskinens intåg medförde att de gamla kungadömena, grevskapen och feodalgodsen som hade strukturerat samhällena fram till dess, fick liten och obrukbar makt inom den politiska ramen. Men sedan Marshall McLuhan talade om jorden som ett globalt samhälle har det fenomen som Tofler har kallat den tredje mänskliga revolutionen, vilket utgörs av informationstekniken, globaliseringen av de politiska förbindelserna inom handel, ekonomi, försvar, fritid och många fler områden, gjort att medlemsstaterna har blivit lika små och otillräckliga och att de inte längre klarar av att tillgodose medborgarnas nuvarande behov.
Därför kan inte Europeiska unionens framtid lösas med de åtgärder som antogs i Nice: vad som krävs är att medlemsstaterna får mindre befogenheter och att de europeiska institutionernas befogenheter ökas. Vad som behövs är en konstitution, ett parlament, en europeisk regering och en president som väljs av medborgarna.

Fatuzzo
Herr talman! Jag röstade för detta betänkande om Nicefördraget, som jag läst med en partisekreterares ögon. Som ni vet är jag sekreterare för ett parti som inte är ett parti och som kallas Pensionärspartiet. Jag är övertygad om att det finns en viktig punkt i Nicefördraget som vi måste utveckla vidare, den punkt där man önskar skapa, finansiera och utveckla europeiska politiska partier. Makten, herr talman - eventuellt håller ni med mig om detta, eventuellt inte - ligger ofta i händerna på de politiska partierna. Om vi vill skapa ett enat Europa måste vi också få europeiska politiska partier.

Gorostiaga Atxalandabaso
Herr talman! Det finns många skäl till att jag har röstat emot betänkandet av Méndez de Vigo och Seguro, men främst p.g.a. det som hände i förmiddags, dvs. förkastandet av ändringsförslag 28. I detta ändringsförslag föreslogs, på ett mycket rimligt sätt, att man i alla diskussioner om det framtida Europa skulle ta hänsyn till den nuvarande 15 staternas politiska och lagstiftningsmässiga befogenheter. Problemet är att denna resolution är ganska skenhelig, genom att även om det står att man skall ta hänsyn till åtagandet att upprätthålla de rättigheter och friheter som anges i stadgan, så skyddas inte dessa rättigheter - såsom de i artikel 4 i stadgan - i Europeiska unionen, vilket man kan se när det gäller tortyr i Spanien.

Berès
. (FR) Europeiska rådets toppmöte i Nice, vilket ägde rum den 8-11 december 2000, gjorde det möjligt för regeringskonferensen att göra vissa framsteg.
Man kan särskilt notera:
förklaring 23 om unionens framtid och starten för en "omfattande och ingående debatt";
revideringen av artikel 7 i EU-fördraget om medlemsstaternas respekt för de grundläggande rättigheterna;
flexiblare förfaranden för att inleda ett närmare samarbete;
att utvidga befogenheterna för kommissionens ordförande, som skall utses med kvalificerad majoritet, vilket i kombination med den franske premiärministern Lionel Jospins senaste förslag avsevärt kan stärka kommissionsordförandens legitimitet, och därmed auktoritet.
Denna resolution bör uppmuntra stats- och regeringscheferna att gå ännu lite längre, framför allt genom att uttala sig för sammankallandet av ett konvent, i likhet med det som hade i uppdrag att utarbeta stadgan om de grundläggande rättigheterna, ett konvent som bör delta vid nästa revidering av fördragen. Detta konvent får inte nöja sig med att vara vilket forum som helst: vi menar att det bör delta på ett aktivt och normativt sätt i debatten och vid nästa revidering av fördraget med en grundlag som förebild.
Det krävs att de nationella parlamenten ratificerar Nicefördraget: teorin om en revideringskris, som skulle motivera en vädjan om att inte ratificera fördraget, är en chimär som äventyrar utvidgningen och förhindrar den nödvändiga debatt som nu börjar.

Berthu
. (FR) I går fick vi här i församlingen se ett bra exempel på en av de metoder som vanligen används i europeiska sammanhang för att dölja problem, och för att undvika att föra ut dem till den europeiska allmänheten. I debatten om Nicefördraget talade man nästan bara om "efter Nice". Alla federalistiska talare gick en efter en till storms för att kräva att det vid nästa möte i rådet, i Laeken under belgiskt ordförandeskap (just ett ordförandeskap som är gynnsamt inställt till ultrafederalism), skall inrättas ett "konvent", vilket skulle inleda en "konstituerande process" och utarbeta en "europeisk federal författning", som regeringskonferensen 2004 skulle uppmanas att anta. Därmed tas ratificeringen av Nicefördraget för given. Man diskuterar det inte ens. Debatten om 2004 jagar debatten om Nice på flykten, varefter debatten om 2010 utan tvekan inleds för att dölja det framtida projektet när det är dags för ratificering 2004.
Det omedelbart förestående resultatet är att praktiskt taget ingen talade om Nice och att allmänheten fortfarande är lika okunnig - förutom i Irland, där en folkomröstning äger rum - om innehållet i ett mycket viktigt fördrag som i smyg kommer att läggas fram i de nationella parlamenten för ratificering.
Vi publicerade vårt motbetänkande om Nicefördraget för att försöka få den franska debatten att undkomma detta smusslande. Man måste särskilt betona att Nicefördraget i sin helhet och i grunden strider mot andan och ordalydelsen i den franska konstitutionen, nämligen den nationella suveräniteten.
Vissa bestämmelser motsäger t.o.m. denna anda helt öppet. Man kan bl.a. nämna: införandet av ett integrationsmål för unionen och gemenskapen (artikel 43 EU-fördraget), likriktningen av stadgan för Europaparlamentets ledamöter (artikel 190.5 EG-fördraget), inrättandet av regler för de politiska partierna på europeisk nivå (artikel 191 EG-fördraget), utnämningen av kommissionens ordförande med kvalificerad majoritet (artikel 214.2 EG-fördraget), beslut med kvalificerad majoritet för att godkänna vissa internationella avtal inom ramen för GUSP (artikel 24 EU-fördraget), nya åtgärder som skall vidtas med majoritetsbeslut för införandet av euron (artiklarna 111 och 123.4 EG-fördraget), gemenskapens behörighet att delta i internationella handelsförhandlingar i fråga om tjänster och immateriella rättigheter (artikel 133 EG-fördraget), införandet av en behörighet för gemenskapen i fråga om "modernisering av systemen för socialt skydd" (artikel 137 EG-fördraget) samt det luddiga beslutet att inrätta en militär snabbinsatsstyrka (artikel 17 EU-fördraget).
Under dessa förhållanden är det orimligt att den franska regeringen i dagsläget inte ens har för avsikt att vända sig till Författningsrådet.

Blak, Lund och Thorning-Schmidt
. (DA) De danska socialdemokraterna i Europaparlamentet har i dag röstat för betänkandet om Nicefördraget och Europeiska unionens framtid. Nicefördraget förtjänar, trots sina brister, ett tydligt stöd genom att det gör EU redo för utvidgningen. Denna kvalitet bör inte undervärderas. Fram t.o.m. regeringskonferensen var vi anhängare av en så kallad smal dagordning och röstade då också emot Europaparlamentets mycket långtgående önskemål. Detta kommer också att återspeglas i vår röstavgivelse om olika delar i detta betänkande, som vi har röstat emot, t.ex. avsnittet om förstärkt samarbete.
Deltagarna i regeringskonferensen, som avslutades i Nice, visste att det finns stora brister när det gäller det sätt på vilket EU för närvarande ändrar sina fördrag. Vi ser, liksom resten av parlamentet, positivt på förklaring 23 om Europeiska unionens framtid. Men vi är motståndare till stora, centralt styrda informationskampanjer. Vi ser däremot mycket gärna att det i alla länder och i EU förs en allmän debatt om unionens framtid, så att nästa regeringskonferens kan förberedas långt bättre än den som avslutades i Nice, med långt större öppenhet i beslutsförfarandet och på grundval av visionära idéer om EU:s framtid. Påbörjandet av ett konvent i stil med det under förra året, då man utarbetade stadgan om de grundläggande rättigheterna, kan i detta sammanhang vara ett positivt bidrag.

Caudron
. (FR) Alla är överens om de nedslående resultaten från den föregående regeringskonferensen, vilka är symptomatiska för den strikt mellanstatliga metodens begränsningar. Det är för övrigt något som stats- och regeringscheferna medger i förklaringen om unionens framtid, en bilaga till fördraget. Detta konstaterande har fått utskottet för konstitutionella frågor att begära att den nya regeringskonferensen (med uppdraget att genomföra nästa revidering av fördragen) skall grundas på en helt annan process - med öppenhet och insyn. Utskottet föreslår att vi skall inspireras av den effektiva och enhälligt applåderade metod som möjliggjorde den europeiska stadgan om de grundläggande rättigheterna.
Det skulle således handla om att sammankalla ett konvent bestående av ledamöter från Europaparlamentet och de nationella parlamenten, företrädare för kommissionen och medlemsstaternas regeringar. Konventet skulle sammanträda redan i början av 2002 och få i uppdrag att lägga fram ett "konstitutionellt förslag" till regeringskonferensen (som skall sammankallas under andra halvåret 2003), ett förslag som grundas på resultaten av en omfattande allmän debatt. Denna konstitutionella process bör konkretiseras med antagandet av en författning för EU.
I betänkandet framförs för övrigt en vädjan till de nationella parlamenten om att de skall engagera sig för ett sådan konvent i samband med att de uttalar sig om Nicefördraget.
Nicefördraget har framkallat mycket missnöje, men har också avlägsnat det formella hindret för utvidgningen. Samtidigt kräver nya medlemsstaters anslutning en ingående revidering av funktionen för våra institutioner, som redan i dag med enbart 15 medlemsstater ofta befinner sig på gränsen till handlingsförlamning. Debatten är i gång. Flera politiker har haft tillfälle att ge sina bidrag. Återstår att få en så bred samling aktörer som möjligt att delta, och alla europeiska medborgare.
Jag skall avsluta genom att insistera på det faktum att stadgan om de grundläggande rättigheterna måste införlivas i fördraget för att bli bindande. Det skulle vara en kraftfull politisk signal till unionsmedborgarna. Nu har vi faktiskt tre år på oss för att äntligen bygga upp institutioner som skall garantera "demokrati", öppenhet och medborgarskap och tjäna ett gediget europeiskt socialt projekt.

Crowley
. (EN) Jag var närvarande, men jag deltog inte i denna omröstning.
Jag vill att man noterar mitt stöd till Nicefördraget. I och med att en folkomröstning äger rum i Irland nästa vecka, ansåg jag att det inte var lämpligt att delta i denna omröstning, eftersom den är mer långtgående än texten till själva fördraget.
Jag ser fram emot en ratificering av fördraget, och sedan kan man ta itu med de andra frågor som har tagits upp.
Jag stöder utvidgningen av EU, och antagandet av detta fördrag kommer att avlägsna det sista hindret för denna utveckling.

Eriksson, Figueiredo, Frahm, H. Schmid, Seppänen och Sjöstedt
. (EN) Vi, ledamöterna från olika partier i GUE/NGL-gruppen, har inte röstat för betänkandet om Nicefördraget och Europeiska unionens framtid.
Vi protesterar mot att Europeiska unionen utvecklas i riktning mot en stat vars befogenheter står över medlemsstaternas när det gäller alla politiska aspekter, vilket i praktiken förespråkas i betänkandet. I stället för att omvandla EU till en stat, anser vi att unionen måste demokratiseras. Demokratiseringen av Europeiska unionen måste åstadkommas genom en minskning av kommissionens befogenheter och införandet av öppenhet och genomblickbarhet i samband med lagstiftningsförfarandet i rådet. Den framtida debatten om Europeiska unionen måste också handla om de nationella parlamentens roll i det framtida Europa. Den politiska debatten i Europa i dag är fokuserad på valen till de nationella parlamenten (med undantag av presidentvalen i vissa stater) och detta kan man också se i resultaten från de olika valen. De nationella parlamentens roll måste stärkas i samband med beslutsfattandet i Europa.
Vi protesterar dessutom mot militariseringen av EU. Vi insisterar på att EU förblir en civil organisation och att de icke-allierade ländernas särskilda ställning respekteras.
Vi anser att man under den kommande regeringskonferensen återigen måste diskutera EMU:s konstruktion, omvärdera den monetära unionens brist på demokrati och dess högerinriktade politik.
Vi kräver att det sker en omvärdering av stabilitetspakten och att artikel 56 i fördraget omformuleras, så att ECB underkastas demokratisk kontroll.

Gasòliba i Böhm
. (ES) Min röst för Méndez de Vigo-Seguro-betänkandet grundar sig mer på förslaget om hur de begränsningar som fortfarande finns kvar inom Europeiska unionens efter Nicefördraget skall övervinnas än att jag håller med om själva betänkandet. Jag instämmer i den kritiska visionen när det gäller det nuvarande fördraget, eftersom det har saknats ambition och politisk beslutsamhet för att ge det mer politiskt innehåll, att förbättra beslutskapaciteten och de europeiska institutionernas deltagande, särskilt parlamentets och kommissionens, för att kunna övervinna ett funktionssätt som blir alltmer markerat och som grundas på mellanstatlighet. Jag ser det som mycket negativt att medbeslutandet inte har utvidgats till att omfatta de nya områden som avtalades i Nice inom vilka beslut skall fattas med kvalificerad majoritet.
Även om det måste tillstås att Nice har bidragit positivt till att möjliggöra utvidgningsprocessen anser jag att detta inte är tillräckligt. Faktum är att medlemsstaterna erkände begränsningarna med Nice när de själva sammankallade en ny regeringskonferens som skall revidera Nicefördraget år 2004. Detta skall ske i enlighet med vissa bestämda mål som bör fastställas slutgiltigt vid Laekenmötet under det belgiska ordförandeskapet i slutet av innevarande år.
Jag håller med om de prioriteringar som det belgiska ordförandeskapet har aviserat i fråga om detta, och särskilt om att innefatta de konstitutionellt erkända regionerna i debattprocessen om nästa fördrag. Naturligtvis försvarar jag förklaringen som undertecknades i Bryssel i måndags av sju konstitutionellt erkända regioner, bland annat Katalonien, eftersom det är nödvändigt att säkerställa att de europeiska regionerna med lagstiftande befogenhet deltar på ett mycket tydligt sätt, inte enbart i den förberedande debatten, först i Laeken och sedan vid regeringskonferensen år 2004, utan även i de beslutfattande processerna inom unionens olika politikområden. För det parti och den koalition som "Convergència i Unió" företräder är denna aspekt av grundläggande betydelse för att säkerställa att unionens medborgare deltar i högre grad i unionen, och det är uppenbart att de konstitutionellt erkända regionerna redan har en företrädande roll, att de har ansvar och att de bidrar till Europa, något unionen inte kan vara utan.
Jag upprepar mitt stöd till förslaget för att debatten efter Nice skall förvandlas till en konstitutionell process, vilket är det bästa alternativet för att klargöra och fastställa unionens politiska innehåll för det tjugoförsta århundradet.

Ferrer
. (ES) Behovet att ge Europeiska unionen instrument som gör unionen redo att möta den utmaning som utvidgningen innebär visar på vikten av den institutionella reform som borde ha satts igång i Nice. Det finns en besvikelse över de resultat som har uppnåtts, och framför allt, över den brist på ambitioner och politisk vilja som stats- och regeringscheferna har visat, vilka oroar sig mer över hur de kan blockera besluten än att finna formler som gör det möjligt för oss att tillsammans gå mot en gemensam framtid. Det är sant att vissa framsteg har nåtts, men Nicefördraget står mycket långt ifrån vad som förväntades och behövdes av detta, eftersom den reform som man enades om inte fungerar för att göra Europeiska unionen mer effektiv och mer demokratisk i utvidgningsperspektivet, vilket även det slutliga fördragets bilaga om efter-Niceprocessen utvisar.
Därför borde Méndez de Vigo-Seguro-betänkandet ha varit mer övertygande, eftersom det var viktigt att tydliggöra de brister som finns i Nicefördraget och ge en klar signal i det här avseendet. Jag beklagar därför det faktum att vissa av de framlagda ändringsförslagen som gick i den riktningen inte antogs. Men med dessa förbehåll innehåller betänkandet även några aspekter, framför allt när det gäller behovet av att fortsätta att tillämpa en liknande metod som den som tillämpades av det konvent som utarbetade stadgan om de grundläggande rättigheterna och även behovet av att påbörja en konstitutionell process som avslutas med en konstitution för Europeiska unionen, som har lett mig till att rösta för det här betänkandet, trots att jag är övertygad om att Nice är ett förlorat tillfälle.

Inglewood
. (EN) Tillståndet med ständiga konstitutionella omvälvningar, som är karakteristiskt för det samtida EU, är en stor brist i våra konstitutionella arrangemang. I och med Nicefördraget, som kom till stånd så pass snart efter Amsterdamfördraget och som kommer att följas av ytterligare en regeringskonferens under 2004, lever vi i en era av ständiga omvälvningar. Det finns tecken på att den kommande regeringskonferensen kommer att åstadkomma en grad av konstitutionell uppgörelse som är mycket välkommen, och för att nå dithän är det nödvändigt att godkänna Nicefördraget trots dess uppenbara tillkortakommanden.

Krivine
. (FR) Resultaten från regeringskonferensen i Nice ligger långt under de europeiska folkens förväntningar.
Först och främst borde unionens innehåll ha prioriterats, i första hand för att tillgodose varje medborgares behov och rättigheter. Man borde ha debatterat en verklig stadga om sociala rättigheter och friheter, och inte ratificera en reducerad stadga om de grundläggande rättigheterna. När väl frågan om innehållet tagits upp borde man ha behandlat frågan om en rättvis finansiering av den europeiska politiken, framför allt genom att se över skattesystemet och kräva demokratiska förvaltningsmekanismer för att uppfylla medborgarnas behov. Att beskatta kapital (exempelvis Tobinskatten) och bestraffa företag som avskedar men samtidigt går med vinst skulle ha varit ett första steg.
Sedan skulle frågan om att definiera formerna inställa sig. Det krävs att Europa förser sig med medel för att bli en verklig demokrati som skall ägna sig åt de stora samhällsfrågorna, med respekt för de europeiska folkens olikheter men samtidigt genom att möjliggöra uppkomsten av ett europeiskt medborgarskap. Man måste ge anställda och medborgare möjligheter att debattera och påverka frågor om arbetsrätt och ekonomiska val samt kontrollera centralbankens verkställande ledning. Nicefördraget, i likhet med de riktlinjer som föreslås i detta betänkande, är raka motsatsen till ett sådant tillvägagångssätt. Därför har jag inte röstat för.

Lulling
. (DE) Jag skulle med glädje ha röstat för förslaget till resolution om Nicefördraget och om Europeiska unionens framtid med min partigrupps ändringsförslag om jag i en omröstning med namnupprop hade haft tillfälle att förtydliga vad jag absolut inte kan acceptera.
Jag är, för övrigt i sällskap med förre kommissionsordföranden Jacques Delors, inte av den åsikten att vi bör ha en europeisk författning så länge det finns enskilda stater med sina författningar och inget europeiskt folk.
Inte heller tillhör jag dem som beklagar att regeln om kvalificerad majoritet inte utvidgades till att gälla även skattefrågor i Nice. Det har ännu inte gått så långt att en slumpmässig majoritet i kammaren kan bestämma över huvudena på de nationella parlamenten vilka och hur höga skatter medlemsstaterna skall uppbära. Därför skulle jag gärna ha röstat emot denna passus i en omröstning med namnupprop.
Jag har alltid kämpat för att grundläggande och konstitutionella frågor skall styras av ett enhälligt beslutsfattande. Och därför skulle jag gärna i en omröstning med namnupprop ha röstat emot den artikel som, felaktigt för övrigt, vill få oss att tro att unionens politiska och sociala fördjupning därmed skulle påverkas negativt. För att klart och tydligt redovisa min ståndpunkt i denna fråga kunde jag inte rösta för resolutionen i sin helhet.

Marchiani
. (FR) Mina kolleger i den franska delegationen i Gruppen Union för nationernas Europa och jag själv har röstat emot Nicefördraget, men med hänsyn till de skilda drivkrafterna hos dem som också har uttalat sig i den riktningen anser vi det nödvändigt att klargöra våra egna, så att saker och ting blir klara och tydliga.
Vi har inte röstat emot Nicefördraget för att det inte var tillräckligt långtgående, vilket anhängarna av den mest ohämmade federalismen anser, eller för att det tvärtom var alltför långtgående, vilket man kan höra beklagas i korridorerna av ett antal schizofrena personer som i hemlighet drömmer om att sätta igång en rörelse bakåt i tiden, utan helt enkelt för att det går i fel riktning.
Men eftersom vi var starkt oroade för att parlamentet skulle komma med sina alltid lika tillspetsade idéer så fort det gäller nya förslag om att unionens nationalstater skall överge ytterligare en bit av sin suveränitet, var vi ett antal som blev positivt överraskade av den slutliga texten: dels för att den på ett organisatoriskt plan markerar en bestämd bromsning av den överstatliga tendensen, som försöker få oss att så snabbt som möjligt sudda ut staterna en gång för alla, till förmån för en bulimisk kommission som är omöjlig att kontrollera, och dels för att man höjer sig över småaktiga betänkligheter och fortsätter att förbereda utvidgningen. Därmed erinrar man om att Europa i första hand inte är en standardiserad och likriktad inre marknad, utan principiellt sett och i första hand ett politiskt bygge där folken i Östeuropa, Centraleuropa och Medelhavseuropa självklart har en plats även om de ännu inte deltar.
Men trots dessa sunda reaktioner lyckades Nicefördraget inte bryta med den dödsbringande logiken för de europeiska folken och demokratierna, en logik som består i att föra in Europeiska unionen - enligt förklaring 23 om processen efter Nice - i en dynamik av "konstitutionell" karaktär, som endast kan leda till en europeisk federal stat, vars framtida befästande och funktion är omöjligt att förena med nationalstaternas överlevnad, med all respekt för de två ledarna för den franska verkställande makten, Chirac och Jospin. Och även om den politiska semantiken redan innefattar ett antal lika olämpliga sammanföranden, såsom det omöjliga med en federation av nationalstater - man behöver bara dra sig till minnes den obetalbara demokratiska centralismen - har historien lärt oss att folken förr eller senare inte längre låter sig luras av det som i bästa fall är ett tragiskt misstag och i värsta fall en oförlåtlig lögn.
(Inlägget kortades ned med stöd av artikel 137 i arbetsordningen.)

Meijer
. (NL) Toppmötet i Nice inriktades på en utvidgning av EU, men absolut inte på ett mer demokratiskt och översiktligt beslutsfattande inom EU. I stället för att äntligen ta ett steg mot en anslutning till den europeiska konventionen om skydd för mänskliga rättigheter och grundläggande friheter utfärdade Europeiska unionen stadgan om de grundläggande rättigheterna, med en fullkomligt oklar status. Trots att rådet sedan länge har förlorat sin existensrätt som övervakare av nationella intressen, och nu endast spelar en roll som garant för kaos och hemlighållning, visade det sig att röstförhållandena inom det organet var viktigare än Europaparlamentets och de nationella parlamentens bestämmanderätt. Toppmötet i Nice gör inte den europeiska labyrinten mer tillgänglig och hållbar. Med snart kanske mer än 30 medlemsstater kommer det invecklade och svåröverskådliga beslutsfattandet inom EU att köra fast. Därför yrkar jag på en annan modell, utan råd men med större inflytande från väljarna. Europeiska kommissionen lägger fram förslag, Europaparlamentet fattar det slutgiltiga beslutet och de nationella parlamenten avgör sedan var och en för sig om deras medlemsstat binder sig till det beslutet. Det är ingen transnationell eller mellanstatlig modell, utan en interparlamentär modell med en inriktning som erkänner demokrati och mångfald, i stället för en stat bestående av många folk där de verkliga besluten överlåts åt internationella koncerner och Nato. Föredraganden erbjuder inte det alternativet. Därför röstar jag och en stor del av min grupp emot.

Miller
. (EN) Ledamöterna från Labour i den socialdemokratiska gruppen välkomnar Nicefördraget, som öppnar vägen för en utvidgning av Europeiska unionen, ett mål som unionens alla medlemsstater strävat efter, i likhet med de senaste brittiska regeringarna. Tanken att Nicefördraget gör Europeiska unionen till en centraliserad superstat är nonsens och avfärdades helt riktigt som löjeväckande under debatten i går.
Genom denna resolution erkänner man att de sista återstående institutionella hindren för utvidgning har undanröjts, och vi välkomnar detta. Man granskar också behovet av ytterligare reformer som Labour vill se för att göra Europeiska unionen effektivare, öppnare och mer ansvarig.
Resolutionen innehåller i vilket fall en del ogrundad kritik av Nicefördraget, och den innehåller också vissa förslag för framtiden som föregriper debatten om det framtida Europa som kommer att äga rum under de kommande åren. Vissa av dessa förslag är framlagda för tidigt och vissa kommer troligen aldrig att bli önskvärda; av detta skäl beslutade sig Labours ledamöter för att avstå från att rösta om denna text.

Sacrédeus
. Regeringskonferensen i Nice hade till huvuduppgift att möjliggöra EU:s utvidgning. Samtliga 15 nationella parlament i medlemsstaterna kommer under 2001 att ratificera Nicefördraget, oavsett det faktum att en majoritet av ledamöterna i Europaparlamentet verkar vara otillfredsställda med det. Därför anser vi svenska kristdemokrater att punkt 42 i dagens betänkande, om bland annat Europaparlamentets samtycke till anslutningsfördragen, kunde formuleras mycket mer positivt och välkomnande. Hur kommer denna punkt att tas emot i till exempel Estland, Polen och på Cypern?
Mitt parti kan inte godta punkt 25 i dagens betänkande, vilken öppnar för införandet av en europeisk skattenivå, dessutom med beslutsregler byggda på kvalificerad majoritet. All erfarenhet visar att nya beslutsnivåer för skatteuttag leder till högre skatter och mindre kvar till medborgaren, våra uppdragsgivare.
En annan kärnfråga för varje nationellt parlaments och regerings beslutskompetens, utöver skatterätten, rör försvarspolitiken. Sveriges kristdemokratiska parti kan därför inte heller godta punkt 31 i det aktuella betänkandet, där det begärs att försvarspolitiken skall ingå i "det närmare samarbetet" eller "den flexibla integrationen".
Vi svenska kristdemokrater gläds över två förslag till historiska och helt nödvändiga förbättringar som föreslås i betänkandet. För det första handlar det om en förbättring av medborgarnas och de nationella parlamentens insyn och kontroll av rådets arbete, genom att ministerrådsmötena görs öppna när rådet fungerar som lagstiftare. Detta är en fråga som jag konsekvent drivit i Europaparlamentets utskott för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik, och funnit växande stöd för. Nu är det också hela parlamentets gemensamma uppfattning. För att kunna tala om demokrati - och inte enbart om diplomati - inom EU måste denna öppenhet komma till stånd, dvs. vi förordar bifall till resolutionens punkt 11 och ändringsförslag 68.
För det andra handlar det om att tillämpa och precisera subsidiaritetsprincipen. Det finns inte ett europeiskt folk, utan väldigt många. Det finns inte ett gemensamt europeiskt modersmål, utan väldigt många. Det finns inte en gemensam europeisk nation, utan väldigt många. Det finns inte en gemensam europeisk kultur, utan väldigt många.
Utifrån dessa faktiska förhållanden, tillsammans med grundläggande värden som mänskliga rättigheter, demokrati, öppenhet, tydlighet i det politiska ansvarsutkrävandet samt garanterandet av kulturell och språklig jämlikhet inom EU, välkomnar vi svenska kristdemokrater ändringsförslag 77 om en tydlig avgränsning av EU:s politiska kompetensområden. Detta ligger helt i linje med att medborgarna inte önskar ökade avstånd till beslutsfattare och tilltagande europeisk politisk centralisering.

Savary
. (FR) Precis som alltid fortskrider det europeiska bygget genom successiva prövningar och nödvändigheter. Den viktigaste prövning som man har ålagt sig för de kommande åren - och som också är ett historiskt imperativ - är naturligtvis beslutet att få kontinentens geografi att stämma överens med dess historia, och att genomföra den utvidgning som i dag möjliggör demokratisering och betydande ekonomiska reformer i länderna i Central- och Östeuropa.
Nicefördraget, som i betänkandet av Méndez de Vigo behandlas och kommenteras med stor ärlighet och noggrannhet, är i första hand ett mycket viktigt politiskt val om ett Europa som äntligen skall återförenas utifrån grundvärderingarna demokrati, frihet, solidaritet och kultur. Bortsett från denna politiska ambition som har stor betydelse för vår framtid - och som i sig berättigar en ratificering av fördraget - stämmer det att Nicefördraget saknar institutionella reformer anpassade till en demokratisk och sammanhängande ordning för en europeisk politisk makt som vilar på 27 länder eller fler.
De 15 medlemsstaternas svårigheter i Nice att komma överens om unionens framtida institutioner visar, om det nu skulle behövas, mellanstatlighetens begränsningar i en gemenskap med ännu fler medlemsstater.
Därför gläder jag mig åt att föredraganden föreslår att ett konvent inrättas, i likhet med det konvent som utarbetade stadgan om de grundläggande rättigheterna, vilket skall ge den framtida regeringskonferensen en första skiss och förslag till en författning för framtidens Europa.
Denna etapp - låt oss inte dölja det - kommer att bli ett historiskt skede för Europabygget, vars högre syfte är att oåterkalleligt förena folken och deras framtid.
Därför måste denna förkonstitutionella etapp föregås av en debatt som är öppen för alla våra folk, och som skall syfta till att undanröja alla tvetydigheter om det Europa vi vill bygga upp tillsammans. Ett politiskt Europa eller ett Affärseuropa? Ett Europa med inflytande eller en klubb länder som förlamas av samförståndsregeln?
Den offentliga debatten, som man fattade beslut om i Nice, och konventförfarandet - som vi just har sagt ja till - är förutsättningar för den så nödvändiga demokratiseringen av debatten och viktiga europeiska frågor.

Scallon
. (EN) Trots den respekt jag hyser för föredraganden, Méndez de Vigo, röstade jag i dag nej till hans betänkande om Nicefördraget; detta innebär emellertid inte ett nej till Europa.
Det irländska folket har inte fått tillfälle att ha en lämplig diskussion om konsekvenserna av förslagen i Nicefördraget för Irlands suveränitet och självständighet. Man behöver inte godkänna detta fördrag förrän senast under 2002, och ändå pressar den irländska regeringen sitt folk att rösta, trots att de bara haft ungefär tre veckor på sig att smälta den lilla mängd information de har fått. De irländska väljarna har rätt att få veta vilka konsekvenser fördraget får för dem och för Europa som helhet, inbegripet kandidatländerna.
I en nyligen genomförd nationell undersökning, sade nio av tio irländare att de inte förstod Nicefördraget och likgiltigheten bland väljarna är oerhört stor. Jag tvivlar inte på att denna situation återspeglas i andra medlemsstater, och det är naturligtvis inget bra sätt att få medborgarna att känna sig politiskt engagerade på lokal, nationell och europeisk nivå.
Det finns många bekymmersamma områden i Nicefördraget för en liten nation, det handlar t.ex. om: Att Irland inte kan delta i det utökade samarbetet på grund av dess politik när det gäller bolags- och energiskatt; den framtida vetoförlusten, det enda säkra medlet för ett litet land att påverka beslut och skydda sina intressen; undergrävandet av Irlands neutralitet i ett allt mer militariserat Europa, där man genom Nicefördraget kan sätta upp en armé, den s.k. snabbinsatsstyrkan, i samarbete med Nato och en militär ledningsstruktur i EU för första gången.
Det finns också en djup oro när det rör stadgan för de grundläggande rättigheterna - som man tydligen avser att göra rättsligt bindande under 2004 - som författning eller författningsfördrag, som genom beslut av EG-domstolen kan få företräde framför vår irländska författning och våra domstolar. Vår författning är ett noggrant utarbetat dokument som innehåller de värden och uppfattningar som bistått det irländska folket i tider av medgångar, såväl som motgångar.
Den innehåller, bl.a., ett författningsmässigt skydd av livet, äktenskapet och familjen, och bör inte kunna utsättas för beslut som fattas utan ett fullständigt och väl övervägt samtycke från det irländska folket.
Tråkigt nog lyser de stiftelser och fonder i Europeiska unionen som värnar om kristendomen och vår arvedel med sin frånvaro i stadgan. Inte behöver ett Europa som strävar efter att bli en kraft att räkna med, som hyser stolthet över sina ekonomiska framsteg och intellektuella resurser vara rädd för att erkänna sin andliga dimension, en dimension som kommer att ge oss styrka i vårt arbete för fred och säkerhet.

Souchet
. (FR) Federalisternas ilska mot Nicefördraget - som betänkandet Méndez de Vigo/Seguro avspeglar till punkt och pricka - är vid första anblicken förvånande. Det är nämligen långt ifrån så att Nicefördraget ändrar kurs, det är långt ifrån så att det inleder en djupgående reform av Europabyggets process, något som skulle främja en harmonisk återförening av kontinenten, nej Nicefördraget utnyttjar i stället utvidgningen som ett nytt berättigande av och ett nytt incitament för att införa ytterligare överstatlighet och centralisering - mer av superstaten. Nicefördraget överensstämmer således perfekt med sina föregångares ideologiska linje. Det förstärker överstatliga institutioner och skapar nya överstatliga inslag, såsom europeiska politiska partier och en enhetlig stadga för Europaparlamentets ledamöter. Och för första gången skrivs ett mål om integration in i fördragen. Detta begrepp skall inte bara tillämpas på gemenskapens behörighetsområde, utan också - ingenting stoppar ideologin - på det mellanstatliga området.
Så varför så mycket skrik och skrän i federalismens gamla kittel Europaparlamentet mot ett fördrag som oförskräckt breder ut den dominerande filosofin? Kan det vara så att vi i och med Nice har att göra med - vilket Georges Berthu låter förstå - ett uttryck för en ny form av federalism som fjärmar sig ytterligare från staterna i egenskap av beståndsdelar för att i stället prioritera antalet, dvs. befolkningsstorlek? Med en ny röstviktning i rådet och kommissionen som hänger nära samman med befolkningsstorlek, med begreppet demografisk klausul, avtecknar sig en ny bild av EU-institutionerna, där begreppen jämvikt och likställdhet suddas ut för att ge plats åt en dominans för de stater eller grupper av stater som har störst befolkning. Då skulle man närma sig ett Europa som inte längre består av jämlika och likaså respekterade stater, utan av ojämlika folk.
För att gå emot denna skrämmande avart är det med all säkerhet inte en bra metod att åberopa den gamla federalismen mot den nya federalismen. För att undgå de antidemokratiska strömningar som hotar det europeiska bygget måste man omstöpa det med respekt för de nationella demokratierna.
(Inlägget kortades ned med stöd av artikel 137 i arbetsordningen.)

Sylla
. (FR) Jag bestämde mig för att rösta emot betänkandet av Méndez de Vigo/Seguro, eftersom jag är en övertygad europé och angelägen om Europeiska unionens framtid. Jag anser inte att företalet ger en verklig garanti för utvidgningsvillkor som är rättvisa för alla länder.
Det faktum att stadgan om de grundläggande rättigheterna inte är bindande innebär dessutom att man inte kan bygga en stomme för Europa, där rättigheterna för de minst bemedlade fortfarande bör prioriteras, till exempel skyddet för löntagare mot vissa arbetsgivares arrogans.
Något som slutligen oroar mig mycket är att det saknas en tydlig bekräftelse på att utlänningar/invandrare och europeiska medborgare har lika sociala, ekonomiska och politiska rättigheter, när den populistiska främlingsfientliga röstens låga sätter Europas hjärta i brand, Österrike, Lombardiet, Italien, Schweiz. Lika allvarliga brott är extremistiska rörelsers och ultrahögerns extrema våld i Tyskland, huliganernas våld i Förenade kungariket och ödet för tusentals personer som lever i dessa länder, som bor där under olagliga förhållanden och som är i händerna på allehanda smugglare och personer som tjänar pengar på deras behov av någonstans att bo. Att det inte har vidtagits rättsliga åtgärder efter "Elexilo"våldsamheterna (Spanien), som kommentatorer har betecknat som "pogromer", är inte värdigt Europa.
Den växande obalansen kommer att förstärkas, eftersom dimensionen av ett Europa som vänder sig till länderna i Syd, framför allt Afrika som är försjunket i en ekonomisk, hälso- och miljömässig katastrof, inte är en verklig prioritering och eftersom det inte finns några planer på att rakt av skriva av tredje världens skulder och utöka biståndet, men också för att det saknas diskussioner om att återställa CFA-francens jämvikt gentemot dollarn, yenen och euron.
IMF:s och Världsbankens misstag borde ha lett till en prioritering av Afrikas utveckling, mot bakgrund av vår koloniala historia.
Detta tar inte någonting ifrån föredragandenas seriösa arbete och den franske premiärministern Lionel Jospins senaste uttalanden för ett Europa präglat av större broderskap, solidaritet och rättvisa, men det tycks däremot stå i strid med Schröders och Blairs ståndpunkter. Vårt Europa förtjänar att Nicefördraget stämmer överens med eller åtminstone ligger närmare de senaste uttalandena av den franska verkställande maktens två ledare.

Vachetta
. (FR) Nicefördraget bekräftar avsaknaden av ett politiskt, demokratiskt och öppet projekt för Europabygget.
I frågan om utvidgningen går det enda förslaget ut på att ta från Syd för att ge till Öst och samtidigt anstränga sig för att minska anslagen till den gemensamma jordbrukspolitiken. Om man vill att utvidgningen inte endast skall bli en utvidgning av en marknad och av euroområdet, krävs det att man prioriterar finansieringen av strukturfonderna, med målet att minska skillnaderna i utveckling genom att hjälpa unionens minst utvecklade länder. De nuvarande fonderna är inte tillräckliga med hänsyn till behoven bland de nya befolkningarna, som faktiskt kommer att vara en del av EU, men också för att det kvarstår oacceptabla orättvisor i dagens union.
Varje nytt europeiskt projekt måste åtföljas av en radikal förändring av den gemensamma jordbrukspolitikens logik. Bönderna i Östeuropa måste få ingå i denna omdefiniering av jordbrukspolitiken (sysselsättning, fysisk planering, miljö, solidaritet med tredje världens bönder, produktivitetssträvan, exportfrämjande bidragspolitik). Utvidgningen kommer slutligen inte att lyckas om Europa inte ställer de sociala frågorna i centrum, framför allt de som rör människors levnads- och arbetsvillkor.
I betänkandet behandlas frågan om utvidgningen nästan uteslutande ur EU-institutionernas synvinkel, och det finns inget villkor som säger att människor och befolkningar måste samtycka och sluta upp.
Betänkande (A5-175/2001) av Myller

Gutiérrez-Cortines
Jag vill motivera PPE-gruppens röst emot Myller-betänkandet genom att säga att vi fullständigt stöder kommissionens projekt och miljöhandlingsprogrammet. Kommissionen har utarbetat ett fantastiskt program, det är mycket välavvägt, vetenskapligt och framtidsinriktat, det är ett program som Europa skulle kunna lägga fram med stolthet i Johannesburg och därmed tillkännage en miljöpolitik som är genomförbar, möjlig och tillgänglig för medborgarna, en politik som är möjlig att tillämpa och överföra till verkligheten.
Emellertid har det här i parlamentet införts ett stort antal ändringsförslag. Vissa av dessa ändringsförslag kan vi som grupp inte godta. Vår grupp har för att visa vår samarbetsvilja utvidgat den sedvanliga miljöhorisonten, vi har bidragit med ett klart stöd för den urbana miljön, vilket förut inte fanns med, vi har ökat intresset för det naturliga landskapet och landsbygden, vi har stött kommunernas deltagande som inte fanns med i förslaget och vi har även med stor entusiasm stött åtgärder för att främja folkhälsan.
Dock har vissa åtgärder införts som är omöjliga att genomföra för medborgarna. Kvoten har ökats så mycket att det till och med är omöjligt för de länder som innefattas av utvidgningsprocessen att nå den. Vi anser att det är nödvändigt att styra klokt och med en anda av solidaritet gentemot medborgarna. Vi kan inte tvinga på dem saker för att vi ledamöter skall synas på foton, och vilja låta påskina att vi tillhör den "grönaste" gruppen av alla, om vi på detta sätt skapar stora problem för medborgarna.
När det gäller märkningen till exempel, måste alla företag, inklusive de allra minsta, enligt bestämmelserna ha tillgång till ett stort byråkratiskt maskineri för miljömärkning och dessutom skulle småföretagen vara tvungna att teckna vissa civilansvarsförsäkringar. Det som medborgarna skulle tvingas göra för att tillämpa dessa åtgärder är rena vansinnet. När det gäller avgifter, skulle en allmän europeisk avgift slå mot de fattigaste, mot dem som lever i städerna och så vidare. Det är på grund av alla dessa anledningar som vi har röstat emot detta betänkande eftersom vi försvarar medborgarna, en genomförbar modell och sunt förnuft.

Beysen
Herr talman! Myllers betänkande, som det har lagts fram för omröstning, är ett betänkande utan något konkret handlingsprogram. Den vaghet som kännetecknar betänkandet medför risken för att man uteslutande kommer att fokusera på ett antal eyecatchers som införseln av koldioxidavgifter och Kyotonormen. Betänkandet förbigår alltså det väsentliga och i synnerhet frågan om hur miljön kan skyddas bättre än vad som fram till nu har varit fallet. Fram till nu har man framför allt ägnat sig åt att höja skatter och avgifter i stället för att ge konkret stimulans till att leva miljömedvetet. Dessutom ser man inte till den absoluta nödvändigheten av att förverkliga en harmonisering på internationell nivå, för så länge man inte klarar av det, så kommer det att medföra negativa effekter för framför allt Europa, och det kommer att utgöra ett hinder för handeln. Av alla dessa anledningar har jag avstått från att rösta.

Fatuzzo
Herr talman! Även jag röstade emot Myllers betänkande, men inte av de skäl som Cristina Gutiérrez så väl beskrev nyligen. Jag talar ofta med gamla och pensionärer och därvid har jag också diskuterat miljön som vi reglerar här, i denna vackra sal i Bryssel och i den ännu vackrare salen i Strasbourg. När jag talade med dem var de osäkra och påpekade ett problem. De sade till mig: "Försöker ni med era betänkanden, med era miljöprogram, se till så att vi kan andas ren och frisk luft, försöker ni skapa ett vackert landskap, försöker ni ordna så att vi blir friskare? Ungdomarna, de medelålders, de äldre?" Jag ser att i dessa miljöplaner fattas målet att skapa en ren miljö för de äldre, som är de som har behov av det. Om det fanns en ren miljö nära de äldre, så skulle det även finnas för den som är ung som ni, herr talman.

Berès och Garot
. (FR) Den franska socialistiska delegationen har alltid försvarat och uppmuntrat en förstärkning av de befintliga positiva sambanden mellan jordbruk och miljö. Därför stöder vi de allmänna målen i betänkandet av Myller.
Men vi kan däremot inte godta att man med ett ändringsförslag (150) som täckmantel försöker ifrågasätta själva grunden för den gemensamma jordbrukspolitiken. Vi kan inte godkänna att bidrag skall ersättas med produktion. Dagens gemensamma jordbrukspolitik har ingenting att göra med den som fanns för 40 år sedan, den är radikalt förändrad. Vi vill fullfölja detta arbete, men inte på ett försåtligt sätt. Nya inriktningar är redan nu möjliga och önskvärda. Vi stöder dem. Men vi kan inte ge vårt godkännande till detta ändringsförslag, som skulle innebära att ett helt område i jordbrukspolitiken ifrågasätts utan att detta ingår i en övergripande nyordning.

Fitzsimons
. (EN) Som ledamot i Europaparlamentets utskott för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor, hoppas jag att Förenta staternas regering och Europeiska unionen kan sluta ett lämpligt avtal som kommer att säkerställa en hållbar minskning av utsläppen av växthusgaser. Saken är den att ju mer man använder växthusgaser, desto större effekt får detta på klimatförändringarna, vilket i sin tur kommer att få förödande konsekvenser för kustsamhällen och ösamhällen inte bara i Europa, utan över hela världen.
Jag är fullt medveten om att Europeiska unionen håller på att förbereda sig för det internationella toppmötet om hållbar utveckling, som kommer att hållas i Sydafrika under 2002. Jag stöder de fyra förhållningssätt som skisserats av Europeiska unionen i samband med förberedelserna för detta internationella toppmöte. Europeiska unionen kommer att försöka skydda naturresurser som är grunden till den ekonomiska utvecklingen och förespråka ett främjande av ekologisk effektivitet, främja en hållbar användning av vatten-, mark- och energiresurser, såväl som att försöka se till att den onda cirkeln av fattigdom och miljöförstöring bryts.
Jag välkomnar också det faktum att Europeiska kommissionen inser att den bästa metoden för att se till att dessa åtgärder genomförs på ett framgångsrikt sätt, är att låta det ske inom Förenta nationernas ram.
Tio år efter det viktiga toppmötet i Rio de Janeiro har förväntningarna ännu inte uppfyllts. Trycket på miljön har förvärrats och fattigdomen fortsätter att spridas i världen. Vi måste alla fördubbla våra ansträngningar, så att vi ser till att nästa års internationella toppmöte lever upp till utmaningen att se till utvecklingen sker på ett hållbart sätt och också på ett sätt som skyddar de befintliga samhällena.
Genom gemenskapens femte miljöhandlingsprogram skyddas folk från luftföroreningarnas skadliga effekter. Eftersom det är tydligt att det inte kommer att bli lätt att uppfylla programmets långsiktiga mål, har kommissionen helt riktigt beslutat sig för ett förhållningssätt där man tillämpar en utveckling steg för steg, och fastställer så kallade interimistiska miljömål som skall uppnås senast år 2010.
Europaparlamentets utskott för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor kommer att fortsätta spela en viktig samordnande roll i detta sammanhang.

Gallagher
. (EN) Som ledamot i Europaparlamentets utskott för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor, hoppas jag att Förenta staternas regering och Europeiska unionen kan sluta ett lämpligt avtal som kommer att säkerställa en hållbar minskning av utsläppen av växthusgaser. Saken är den att ju mer man använder växthusgaser, desto större effekt får detta på klimatförändringarna, vilket i sin tur kommer att få förödande konsekvenser för kustsamhällen och ösamhällen inte bara i Europa, utan över hela världen.
Jag är fullt medveten om att Europeiska unionen håller på att förbereda sig för det internationella toppmötet om hållbar utveckling, som kommer att hållas i Sydafrika under 2002. Jag stöder de fyra förhållningssätt som skisserats av Europeiska unionen i samband med förberedelserna för detta internationella toppmöte. Europeiska unionen kommer att försöka skydda naturresurser som är grunden till den ekonomiska utvecklingen och förespråka ett främjande av ekologisk effektivitet, främja en hållbar användning av vatten-, mark- och energiresurser, såväl som att försöka se till att den onda cirkeln av fattigdom och miljöförstöring bryts.
Jag välkomnar också det faktum att Europeiska kommissionen inser att den bästa metoden för att se till att dessa åtgärder genomförs på ett framgångsrikt sätt, är att låta det ske inom Förenta nationernas ram.
Tio år efter det viktiga toppmötet i Rio de Janeiro har förväntningarna ännu inte uppfyllts. Trycket på miljön har förvärrats och fattigdomen fortsätter att spridas i världen. Vi måste alla fördubbla våra ansträngningar, så att vi ser till att nästa års internationella toppmöte lever upp till utmaningen att se till att utvecklingen sker på ett hållbart sätt och också på ett sätt som skyddar de befintliga samhällena.
Genom gemenskapens femte miljöhandlingsprogram skyddas folk från luftföroreningarnas skadliga effekter. Eftersom det är tydligt att det inte kommer att bli lätt att uppfylla det femte miljöhandlingsprogrammets långsiktiga mål, har kommissionen helt riktigt beslutat sig för ett förhållningssätt där man tillämpar en utveckling steg för steg och fastställer så kallade interimistiska miljömål som skall uppnås senast år 2010.

Goebbels och Poos
. (FR) Vi har röstat för betänkandet av Myller, eftersom vi anser att det går i rätt riktning och ger en allmän bild av sådana åtgärder som bör vidtas på miljöskyddsområdet. Viktigt är att begreppet hållbar utveckling beaktas på alla beslutsnivåer och inom alla sektorer. Den offentliga makten (den europeiska, nationella, kommunala, lokala) uppmanas också att införliva den här typen av hänsyn.
Företagen bär en stor del av ansvaret för de nuvarande problemen. Samtidigt får man inte glömma att medborgarna har en enorm makt med sin efterfrågan och därför kan styra prioriteringarna på miljöområdet när det gäller företagens investeringar. En av prioriteringarna bör fortfarande vara att sprida kunskap till den breda allmänheten. Dessutom är det viktigt att, även om miljöfrågor inte har några gränser, den europeiska lagstiftningsmyndigheten respekterar subsidiaritetsprincipen, dvs. att man inte antar alltför många lagar på europeisk nivå och i stället överlåter till nationella myndigheter att ge en lokal definition på hållbar utveckling, ett begrepp som inte endast omfattar miljöskydd, men även det ekonomiska och sociala sammanhang som människor behöver.
Därför har vi inte röstat för vissa ändringsförslag, som verkar gå utanför dessa ramar.

Grossetête
. (FR) Jag har röstat emot.
Syftet med detta handlingsprogram är att fastställa mål och upprätta en diskussionsgrund för att man skall kunna lyckas med gemenskapens framtida åtgärder på det här området.
Tillsammans med många av mina kolleger i PPE-gruppen har jag intagit en bestämd ståndpunkt om detta betänkande. Vid en första behandling gäller det att sända en kraftfull signal så att vi vid andra behandlingen kan nå fram till en bättre samstämmighet, en fördelaktig jämvikt och en realistisk vision.
Det betänkande som röstas igenom i dag kommer att ställa till med svårigheter.
Målen är alltför precisa, vilket kommer att leda till stelbenthet och helt blockera gemenskapens kommande initiativ. Detta gäller fastställandet av miljöskatter och alltför fasta riktmärken för reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken, en reform som jag ändå är positiv till.
Vidare strider vissa ändringsförslag mot direktiv som redan antagits av Europaparlamentet, eller också innebär de alltför restriktiva begränsningar av direktiv som kommer att behandlas inom den närmaste tiden. Detta gäller t.ex. miljöansvaret.
Ett betänkande av detta slag måste ge utrymme för nödvändigt flexibilitet, så att de europeiska åtgärderna kan anpassas i förhållande till den vetenskapliga forskningens utveckling och tekniska framsteg.

Krivine och Vachetta
. (FR) Vi har röstat för betänkandet av Ritta Myller, bl.a. för att det klargör det grundläggande problemet med rådets förslag om gemenskapens sjätte miljöhandlingsprogram. De avsikter, ambitioner och prioriteringar som aviseras är ofta lovvärda. Men när det gäller att klargöra mål (vad är hållbar utveckling?) och definiera åtgärder, medel och tidsfrister är betänkandet synnerligen vagt.
När det handlar om att genomföra liberala ekonomiska reformer och försvara privata finansiella maktcentras enskilda intressen föreskriver rådet bindande bestämmelser. Men när det handlar om att hantera miljökrisen och därigenom försvara befolkningens kollektiva intressen nöjer det sig med mycket generella trosbekännelser. Kontrasten är slående. Och den är lätt att förstå.
Miljökrisen, som i dag beror på människan, får näring av den liberala kapitalismens rovdjursdynamik, utlovad av rådet. Att genomdriva en politik för hållbar utveckling kräver en radikal kursförändring på det ekonomiska området. En kursändring som Maastricht- och Amsterdamfördragen vill förbjuda med hänsyn till den kommersiella konkurrensen, arbetsgivarrätten och fria privata investeringar. Man måste välja: antingen att försvara stora aktieägare eller att försvara miljökrav (såväl som det stora flertalets sociala behov).

Meijer
. (NL) Miljöförstörelse är människans verk. I stället för att ärligare fördela de befintliga intäkterna från våra naturliga energikällor, strävade vi efter allt större intäkter för att göra var och en lite mindre fattig eller mer rik. Nedsmutsning av luften, vattnet och marken, i kombination med erosion, översvämningar och jordskred är gränsöverskridande problem som vi borde vilja lösa även om inte EU fanns. Att formulera ändamål och resurser i ett handlingsprogram är ett första steg. Även om det rör sig om smärtsamma sätt, som exempelvis ändringsförslag 121, som sätter stopp för stöd för användning av stenkol. Följande steg är att bryta ned motståndet från dem som fortfarande anser att valet för miljön är skadligt för deras egna intressen. Vissa stater och vissa stora företag anser fortfarande att vinst och tillväxt är mycket viktigare. Förenta staternas regering och de oljekoncerner som har hjälpt den här regeringen till makten tycker inte att det är deras bekymmer att klimatförändringarna kommer att leda till att haven och öknarna expanderar och att delar av jorden landyta till följd av det blir obeboeliga. Jag betraktar det sjätte miljöhandlingsprogrammet, och framför allt skärpningen av ändamål och resurser som föredraganden och de tre föredragande av yttranden föreslår, som en signal att Europas folk inte vill finna sig i den vanmakt som Amerika försöker ålägga oss.
Betänkande (A5-0141/2001) av Hedkvist Petersen för utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor om förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring av rådets direktiv 91/671/EEG om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om obligatorisk användning av bilbälten i fordon som väger mindre än 3,5 ton (KOM(2000) 815 - C5-0684/2000 - 2000/0315(COD))
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)

Fatuzzo
Herr talman! När det gäller betänkandet om säkerhetsbälten kom jag att tänka på en sak. Skulle ni, herr talman, kunna tänka er att kasta er ut från en bro med ett gummiband om fötterna, som så många unga gör i dag? Knappast. Jag skulle absolut inte göra det! Men tänk, herr talman, att en hallåa från den italienska televisionen, Gabriella Carlucci - vacker, sympatisk, berömd - som numera alltså är parlamentsledamoten Gabriella Carlucci, har valts in i italienska parlamentet. I går deltog hon i deputeradekammarens första sammanträde, denna Gabriella Carlucci, som kastat sig ut från en lyftkran med ett gummiband om fötterna. Jag tycker inte att vi skall föregå med dumdristiga exempel och leva riskfyllt för att sedan utarbeta direktiv som syftar till att vi alla skall vara säkrare bundna till våra bilar.

Caudron
. (FR) Det betänkande som vi i dag har röstat igenom vid första behandlingen avser ett lagstiftningsförslag som skall förbättra direktiv 91/671/EEG. Det skall medges att denna text har bidragit till trafiksäkerheten inom Europeiska unionen. Den har faktiskt framtvingat en respekt för användning av bilbälten och fasthållningsanordningar för barn. Den här typen av utrustning är mycket viktig, eftersom den leder till mycket mindre allvarliga skador i händelse av en olycka. Forskning om trafikolyckor har visat att risken för att bli allvarligt skadad är sju gånger högre för barn som inte sitter fastspända med lämplig utrustning än för dem som är fastspända.
Revideringen av detta tio år gamla direktiv framstår ändå som nödvändigt. Med stöd av nu gällande lagstiftning får barn under tre år använda ett vanligt bilbälte i baksätet. Som far till små barn har jag skäl att kritisera sådana regler, som äventyrar barns hälsa och liv. De fasthållningsanordningar som finns att tillgå på marknaden är i dag tillräckligt långt utvecklade för att man skall kunna göra dem obligatoriska!
Vi måste således harmoniera ytterligare och göra användningen av fasthållningsanordningar för barn säkrare.
Kommissionens förslag utvidgar också direktivets tillämpningsområde genom att inkludera användning av säkerhetsbälte för sittande förare och passagerare i alla motorfordon som har bilbälten.
Även om det är ett tillfredsställande förslag är det inte tillräckligt tydligt. Därför har utskottet för regionalpolitik, transport och turism önskat tillföra kompletterande klargöranden. Det rör sig bl.a. om att starta en informationskampanj om faran med krockkuddar för barn som transporteras i framsätet i särskilda bakåtvända stolar.
När det gäller säkerhetsvillkoren för barn under 12 år anser jag, i likhet med föredraganden, att det är mer logiskt att ta hänsyn till längd än vikt, eftersom de inte behöver någon särskild anordning om de är minst 150 cm långa.
Det är ett kollektivt ansvar att garantera säkerhet för våra barn, och jag har därför röstat för de ändringsförslag som går i den riktningen!

Markov
. (DE) Effekten av säkerhetsbälten och skyddssystem i motorfordon är ett erkänt faktum när det gäller att minimera allvarliga skador och dödsfall. Inte minst gäller detta användandet av säkerhetssystem för barn.
Kommissionens förslag och de ändringsförslag som nu har antagits i utskottet förbättrar och konkretiserar rådets direktiv 91/671/EEG av den 16 december 1991, som har gällt tills nu:
1. Förare och passagerare i samtliga klasser skall använda säkerhetsbälte där sådana finns.
2. De undantagsregler för säkerhetssystem som fortfarande finns, särskilt när det gäller barn, upphävs.
3. Barnens kroppsstorlek blir avgörande för användandet av säkerhetsbälte.
4. Barnskydd som installeras mot färdriktningen är tillåtna endast om luftkudden i fråga sätts ur funktion.
5. Förbättring av informationsplikten.
Trots att viktiga punkter fortfarande saknas, såsom
standardutrustning i fordon med förankring för barnsäkerhetssystem,
införande av en indikator som visar om luftkudden vid passagerarplatsen är urkopplad,
bestämmelser för i vilken form informationen om säkerhetsbälten och skyddssystem skall genomföras i fordonen,
röstar min partigrupp utan förbehåll för betänkandet.

Sanders-ten Holte
. (NL) Först och främst vill jag tacka föredraganden, fru Hedkvist Petersen, för hennes arbete och uttala mitt stöd för det här betänkandet om ändring av direktiv 91/671/EG. Härmed blir bilbältessystem i bilar upp till 3,5 ton obligatoriska. Dessutom förbjuds bakåtvända bilbarnstolar om krockkudden är aktiverad, och passagerare måste använda bilbältet i alla bilar som är utrustade med sådana.
Min grupp gläder sig över det faktum att våra ändringsförslag har innefattats. Härigenom måste inte bara barn under 12 år utan också barn som är kortare än 150 cm placeras i bilbarnstolar. Nu begär man också att en informationskampanj skall genomföras för att varna för riskerna med att transportera barn i bilbarnstolar när krockkudden är aktiverad. "Smarta" airbags skulle kunna vara en lösning. Och slutligen måste tillverkarna ge konsumenterna bättre information om vilka bilbarnstolar som är lämpliga.
Det främsta syftet med förordningen är att minska de inkonsekvenser som orsakas av medlemsstaternas olika tillämpning av den nuvarande förordningen. Härigenom blir bestämmelserna tydligare och mer förutsägbara. Problem i den internationella trafiken inom gemenskapen blir lösta tack vare att lagstiftningen i medlemsstaterna blir samstämmig.
I den liberala gruppen diskuterade man frågan om i vilken utsträckning den här förordningen är en befogenhet på gemenskapsnivå eller medlemsstaternas befogenhet. Efter att ha studerat den här subsidiaritetsprincipfrågan noggrant anser jag att en europeisk lagstiftning här är nödvändig för att öka tydligheten på området för bilbältesplikt och bilbältesanvändning. Det är en delad behörighet på grundval av artikel 251 i fördraget. Den olikartade lagstiftningen i medlemsstaterna kan nu åtgärdas genom att en enhetlig förordning träder i kraft på gemenskapsnivå.
Betänkande (A5-173/2001) av Hautala

Lulling
Efter de diskussioner som ledde fram till detta betänkande har min grupp bidragit till att förbättra kommissionens förslag med rättsligt gedigna och framåtblickande ändringsförslag i Amsterdamfördragets anda, förslag som överensstämmer med direktivet och framför allt inte skapar överdrivna administrativa bördor för arbetsgivarna. Trots de kompromisser som vi i stor utsträckning var överens om återinförde föredraganden och övriga grupper tyvärr ett antal ändringsförslag för att ifrågasätta kompromissen och för att i sista stund lämna in ett så kallat kompromissändringsförslag 70.
I det sammanhanget vill jag klargöra - samtidigt som jag instämmer i idén att man inte heller får diskriminera faderskapet - att ledamöterna i min grupp inte kunde rösta för detta ändringsförslag, eftersom det alltid kommer att finnas en skillnad mellan "moderskap" och "faderskap". Männen kan inte, åtminstone inte hittills, bli gravida och föda barn. Dessutom är ändringsförslaget rörigt, något som inte kan godtas av dem som föredrar gedigna rättsliga texter.
När det gäller den slutliga omröstningen har många av oss inte kunnat ställa sig positiva till betänkandet, eftersom ett antal ändringsförslag - t.ex. 4, 36 och 44 - har röstats igenom mot vår vilja. Som kommissionären sade är de omöjliga att godta eftersom man där förbiser elementära förfaranden och framför allt fördragets bestämmelser. Om parlamentet är med och stiftar lagar får vi inte förväxla en lagstiftningstext med en resolution där man kan breda ut sig med wishful thinking (önsketänkande). En lagstiftningstext måste vara möjlig att tillämpa. Vi får inte heller glömma att man genom att vilja göra arbetande kvinnor till skyddslingar på alla plan riskerar att skada och äventyra kvinnors tillgång till anställning och möjligheter till befordran. Och vi måste för guds skull sluta agera så upprört när det gäller sexuella trakasserier. För att avsluta får vi inte glömma subsidiaritetsprincipen, på det här området liksom på många andra.
Dessa är orsakerna till att många ledamöter i min grupp inte kunde rösta för betänkandet. Jag inväntar andra behandlingen och rådets klokskap när det gäller de virriga förslag som vi har antagit.

Fatuzzo
Herr talman! Jag röstade för detta betänkande. Jag är i själva verket för alla åtgärder som leder till jämställdhet mellan män och kvinnor. När det gäller män och kvinnor skulle jag vilja säga något om antalet kvinnor i de nationella parlamenten. I det nyvalda italienska parlamentet har antalet kvinnor minskat: vi har med andra ord tagit ett steg tillbaka. Och med anledning av det skulle jag vilja rikta en vädjan till Berlusconi, som skall bli chef för den italienska regeringen. Herr Berlusconi, är det sant att det inte kommer att bli några kvinnliga ministrar i den nya italienska regeringen? Det hoppas jag verkligen att det blir! Om det så bara blir en enda kvinnlig minister, så innebär det att Berlusconi lyssnade på denna min röstförklaring, något som skulle glädja mig starkt.

Gorostiaga Atxalandabaso
Herr talman! Det gläder mig att få möjlighet att gratulera fru Hautala till hennes utmärkta arbete. Hon har tagit första steget, men efter att ha hört kommissionär Diamantopoulou kan vi förvänta oss nya viktiga åtgärder för att förbättra den befintliga gemenskapslagstiftningen inom detta område. Jag tror att de flesta i Europa skulle anse dagens omröstning om denna fråga som ett av de viktigaste stegen i syfte att öka denna kammares trovärdighet. Vi har förmodligen gjort mer i dag för att främja Europaparlamentet, än alla de euro som använts för institutionens officiella propaganda.

Fatuzzo
Jag vet inte, herr talman, om Berlusconi kommer att lyssna på mig och följa uppmaningen som jag riktade till honom nyligen i min förra röstförklaring, men jag måste säga att Prodi, Europeiska kommissionens ordförande, lyssnade på min syster Anna Maria Fatuzzo när det gäller detta dokument. Varför? undrar ni säkert. När jag talade om Europeiska gemenskapens budget med min syster i går i Rom, sade hon till mig: "Jag tycker att det borde finnas mer resurser i vår budget. Europa borde vara rikare." Ni tror kanske inte på detta, herr talman, men dagen efter, i samtliga italienska tidningar - och förmodligen i alla i hela Europa - så återgavs ordföranden Prodis förklaring, där han krävde en skatt som skulle betalas av medborgarna och som skulle heta "Europaskatt": detta är inte en skatt till - något som jag inte skulle stödja - utan ett sätt att finansiera de europeiska fonderna via en andel av den skatt som betalas av de europeiska medborgarna. Det kanske skulle vara bättre om jag lät min syster Anna Maria komma hit, eftersom man skulle lyssna mer på henne, eftersom hon är kvinna?!

Talmannen
Det är självklart, herr Fatuzzo. Vem som helst skulle låta bli att rösta under sådana förhållanden!

Figueiredo
. (PT) Detta betänkande gör det möjligt att fördjupa de ursprungliga förslagen till ändring av direktiv 76/207/EEG om genomförandet av principen om likabehandling mellan kvinnor och män i fråga om tillgång till anställning, yrkesutbildning och befordran samt arbetsvillkor, och utökar dess omfattning till likhet i alla aspekter som rör kvinnors yrkesliv för att försöka att på ett positivt sätt bidra till en förändring av de många slags diskrimineringar som förekommer i arbetslivet.
Under den förberedande debatten bidrog vi främst genom att lägga fram förslag från arbetsmöten i Portugal, med fackligt aktiva inom sektorer med kvinnlig dominans, främst inom handel och tjänster, textil-, klädes- och skoindustrin, samt inom industrier med elektriskt och elektroniskt material.
Alla våra förslag gick inte igenom, men en del av deras anda finns med i betänkandet, främst när det gäller behovet att stoppa all diskriminering av yrkesarbetande kvinnor på grund av graviditet och moderskap, behovet av att vidta åtgärder för att kunna kombinera familje- och yrkeslivet, liksom ökade restriktioner mot eventuell diskriminering i tillträde till arbeten.
Vi noterar också en rad positiva ändringsförslag angående kampen mot sexuella trakasserier i arbetet och försvar för förebyggande åtgärder och positiv särbehandling för att uppnå jämlikhet och bekämpa diskrimineringen.
Därför röstar vi för detta betänkande.

Grossetête
. (FR) Jag har avstått från att rösta, eftersom många av de genomröstade ändringsförslagen inte har särskilt mycket att göra med textens ursprungliga ändamål.
Europaparlamentet har redan haft tillfälle att uttala sig om lika möjligheter och kvinnors specifika ställning i samhälls- och yrkeslivet, vilket gläder mig.
Men genom att alltid sikta för högt riskerar vi att uppnå en effekt som är motsatt den vi önskar se, och därmed skapa en verklig diskriminering av kvinnor.
Vilken attityd kommer chefer i små- och mellanstora företag att inta till alltmer tvingande texter - kommer de inte att föredra att i första hand anställa män snarare än kvinnor? Är det detta vi vill?
Att skydda kvinnor är inte samma sak som att införa ständigt striktare och mer bindande regler, utan framför allt att anta kraftfulla principer och samtidigt tillåta den flexibilitet som krävs mot bakgrund av arbetslivets krav.

Krivine och Vachetta
. (FR) Ändringsförslagen i betänkandet av Hautala om att ändra det gamla direktivet om likabehandling av kvinnor och män i fråga om tillgång till anställning, yrkesutbildning och befordran samt arbetsvillkor är i hög grad framåtsträvande. Att införliva positiv särbehandling av kvinnor, att skilja på direkt och indirekt diskriminering, att definiera sexuella trakasserier, att kräva att kvinnor skall ha rätt att återuppta sitt eget arbete efter mödraledigheten eller efter att de fått eller adopterat barn, precis som fäder som varit föräldralediga, är åtgärder som syftar till att bekämpa diskriminering och införa en större jämlikhet mellan kvinnor och män i arbetslivet.
Nu är det viktigt att ge sig i kast med grundutbildningen, eftersom det redan i tidig ålder skapas en könsstyrd uppdelning av uppgifter i skolan och därmed orättvisor som återfinns i arbetsvärlden, vilka ändringsförslagen syftar till att bekämpa. På samma sätt måste man också inrätta och integrera bindande åtgärder som syftar till att antagna lagar och direktiv skall respekteras fullt ut. Trots att lika rättigheter står inskrivet i lagen i Frankrike, ligger t.ex. löneskillnaderna mellan kvinnor och män på 27 procent i genomsnitt. Med hänvisning till en verklig jämställdhet har vi stött betänkandet av Hautala.
Betänkande (A5-0176/2001) av Dell'Alba

Cashman
. (EN) Jag stödde ändringsförslagen 14 och 179 i ovan nämnda betänkande. Trots att betänkandet inte behandlar allmänhetens rätt till tillgång till institutionernas handlingar, verkar kommissionen genom sin text att införa ett nytt och dåligt definierat undantag för tillgång till handlingar, dvs. "unionens intresse", vilket skulle kunna påverka parlamentets rätt till tillgång till handlingar på ett negativt sätt.
Jag anser att kommissionens förslag, i de delar som man genom ändringsförslagen 14 och 179 försöker att ändra, strider mot den nyligen antagna förordningen om artikel 255 (allmänhetens tillgång till handlingar). I denna förordning fastställs att "alla bestämmelser rörande tillgång till institutionernas handlingar skall vara förenliga" med den nyligen antagna förordningen (skäl 12).

Caullery
. (FR) Under mer än 30 år har Europeiska gemenskapernas och unionens finanser växt i takt med en oförändrad budgetförordning, om man undantar tillämpningsbestämmelserna, och det har tagit ca 17 år att nå fram till ett förslag till reform av denna förordning.
Förslaget till en reform av den förordning som är tillämplig på unionens budget, vilket Europeiska kommissionen har lagt fram för ministerrådet, är med all säkerhet en av de viktigaste texterna under den här mandatperioden, en text som under lång tid kommer att styra Europas finanser. Detta säger något om den betydelse som denna förbättrade text innebär för Europeiska unionens framtid, en text som läggs fram i kammaren i dag.
Sex centrala områden berörs av detta reformförslag som saknar tidigare motsvarighet: en bekräftelse av de rättighetsprinciper som gäller gemenskapens budget, budgetens genomförande, marknader och subventioner, bokföring och framläggande av räkenskaper, Europeiska unionens externa åtgärder samt andra viktiga aspekter såsom ansvarsfrihet, EUGFJ:s garantisektion, strukturfonderna, forskning och utveckling, OLAF och administrativa anslag.
Den 16 maj antog budgetutskottet förslaget till betänkande av Dell'Alba, och erinrade därigenom med rätta om att budgetförordningens ställning som överordnad alla andra finansiella förordningar måste klargöras i bestämmelserna. Utskottet begärde också, vilket vi tycker verkar gå åt rätt håll, att man ytterligare måste förtydliga de budgetposter till vilka intäkter anslås, liksom anslagens ändamål.
Utskottet uttalade sig också för att samtliga europeiska kontor skall införlivas i gemenskapens budget, inbegripet framtida kontor. Men om dessa kontor skall omfattas av budgetmyndighetens årliga omröstning kommer deras oberoende att gå förlorat, samtidigt som de har inrättats just för att stå oberoende och Europaparlamentet redan röstar om deras årliga bidrag och ansvarsfrihet.
När det gäller kontoren kan det vidare vara värt att erinra om - förutom att de bör förbli oberoende - att OLAF sorterar under kommissionen, medan Europol och Eurojust finansieras av de nationella budgetarna.
(Inlägget kortades ned med stöd av artikel 137 i arbetsordningen.)
Betänkande (A5-172/2001) av Blokland

Fatuzzo
Herr talman! Blokland har lagt fram ett betänkande om miljöfrågorna och den ekonomiska politiken. Jag tänkte på detta i går, när jag var på väg hit med flyg från Rom till Bryssel. Dessvärre var vädret dåligt - svarta moln, regn, åska, storm - och planet började skaka. Det var tio otrevliga minuter, herr talman. Jag höll just på att läsa detta betänkande och jag minns att jag sade till mig själv: "Kommer Blokland" - jag såg honom vid spakarna på planet - "att lyckas övervinna de stormar, orkaner, svarta moln som miljön dessvärre ger oss?" Så tänkte jag, så hoppades jag, och omedelbart lugnade planet ner sig och återfann sin stabilitet, och vi landade i Bryssel. Heja Blokland! Och naturligtvis röstade jag för betänkandet.

Talmannen
Herr Fatuzzo, ordförandeskapet tycker att det är fantastiskt att ni hann göra alla dessa saker i Rom i går och under er resa till Bryssel. Ärligt talat så har ni en mycket flexibel agenda, vilket tyvärr inte ordförandeskapet har.
Betänkande (A5-171/2001) av Hulthén

Fatuzzo
Herr talman! På sidan 15 i Hulthéns betänkande sägs att en utveckling av jordens resurser är ett conditio sine qua non för att människan skall överleva i framtiden. Jag läste denna del av Hulthéns betänkande för min mamma som lever i Rom och som jag alltid besöker, som jag gjorde i går. Och hon sade till mig: "Men varför skulle jag bry mig om människans framtida existens? Jag är 88 år gammal; min framtid är nu. Se till att begära" - och därför begär jag det här - att Hulthén och Europaparlamentet visserligen ägnar sig åt mänsklighetens fortsatta existens" - något mycket viktigt, och därför röstade jag för - "men att de även ägnar sig åt mänsklighetens situation just nu, en situation som ofta inte är särskilt uppmuntrande, men som är mycket viktigt för oss som lever i detta ögonblick."
Betänkande (A5-0175/2001) av Myller, (A5-0172/2001) av Blokland, (A50171/2001) av Hulthén

Isler Béguin
. (FR) De tre betänkanden om miljö och utveckling som går till omröstning i kammaren den 31 maj 2001 kommer att ange Europaparlamentets ton inför de 15 medlemsstaternas toppmöte i Göteborg.
Tio år efter det att begreppet hållbar utveckling erkändes som det utvecklingssystem som kan förena ekonomi och miljö, har miljön allmänt sett lidit mer än den har gagnats av utvecklingen, trots en armada av normer och förordningar.
Även om kommissionen och vissa medlemsstater tycks ha förstått begreppet hållbar utveckling talar allt för att detta inte gäller för alla 15 länder. Vissa kommissionsledamöter fortsätter t.o.m. att tro att den ekonomiska utvecklingen kan bli hållbar om man lägger till en gnutta miljö.
Ändå yvs Europeiska unionen över begrepp om hållbar utveckling, samtidigt som EU:s politik på områdena jordburk, ekonomi, transport, energi, utrikespolitik och utveckling envist visar på motsatsen. Miljöavsnittet är fortfarande det femte hjulet.
I de betänkanden som läggs fram i Europaparlamentet redogör man utförligt för denna realitet. Med dessa resolutioner har man på ett konkret sätt införlivat vårt ansvar och våra skyldigheter när det gäller jordens fortsatt försämrade tillstånd, uppvärmningen, den biologiska mångfaldens försvinnande, och här påpekas att vi behöver en ny politisk inriktning för att man skall kunna vända dessa strömningar.
Eftersom avskaffade bidrag skulle ha en ödesdiger inverkan på miljön går man därför i rätt riktning med förslagen att införa miljöskatter och miljöansvar, låta en reform av WTO styras av miljöhänsyn samt att införa årliga utvärderingar av de politiska åtgärdernas framsteg med hjälp av tillförlitliga kriterier. Har rådet och kommissionen mod att överta Europaparlamentets ståndpunkt? Trots politikernas stora klarsynthet när det gäller jordens uppvärmning och de åtaganden som uttalas muntligt eller förseglas i fördragen, direktiv och övriga internationella avtal, har de fromma önskningarna endast i mycket liten utsträckning omsatts i praktiken. Kom ihåg: utsläppen av växthusgaser måste minskas med 80 till 90 procent under 50 år för att uppvärmningsprocessen skall kunna bromsas. Man har kommit överens om 8 procent.
De 15 medlemsländerna känner till dessa insatser. Kommer de att ha mod och kraft att ändra kurs och spår genom att våga sig på att ge en ny inriktning åt den gemensamma jordbrukspolitiken, miljöfarliga transporter och energin i Göteborg? I annat fall kommer de att med full sakkännedom behöva ta på sig de ekonomiska, sociala, miljörelaterade och finansiella konsekvenserna av sin politiska inkonsekvens.
Betänkande (A5-168/2001) av Ribeiro e Castro

Fatuzzo
Herr talman! Tillåt mig gratulera till er utmärkta franska, som jag hörde er använda med en mycket kraftfull och välklingande stämma för ett tag sedan, så att jag nästa fick för mig att ni egentligen är en fransman som någon gång emellanåt talar spanska. Men nu har jag förstått, vilket jag trodde från början, att ni är en spanjor som talar bra franska.
Jag röstade för betänkandet om Eures som säger att vi måste informera medborgarna om deras rätt till pension. Herr talman, varje vecka är jag gäst hos de privata TV-stationerna och informerar de italienska medborgarna om de regler som gäller för pensionerna. Även jag är alltså en Eures-Fatuzzo eller en Fatuzz-Eures, och därför stöder jag detta betänkande. Jag röstade som sagt för och jag hoppas att man hela tiden ökar insatserna när det gäller att informera samtliga medborgare, och framför allt pensionärerna.

Meijer
. (NL) Det här förslaget yrkar på en utvidgning av det befintliga Eures-nätverket till en europeisk tjänst för arbetsförmedling. Med rätta utgår föredraganden från principen om frivillig rörlighet för människor som skall arbeta i en annan medlemsstat eller i Schweiz. Men vad är frivilligt? Kom alla de som på sextiotalet flyttade från Medelhavsområdet för att arbeta i Frankrike, Tyskland, Nederländerna, Belgien och Luxemburg frivilligt, eller tvingades de till det på grund av fattigdom, arbetslöshet och diktatur? I Amerika är arbetsmigrationen fortfarande långt mer omfattande än i Europa. Den som blir arbetslös där blir ofta tvungen att tacka ja till ett jobb tusentals kilometer längre bort, ofta ett osäkert jobb med sämre lön än tidigare. Eftersom man där inte behöver betrakta det som emigration till ett annat land, och man dessutom stannar kvar i samma språkområde, anser myndigheterna att det är i sin ordning att människors band med familj och vänner bryts. Européer skyddas mot liknande tvång så länge ingen kan tvinga dem att söka arbete i utlandet eller i ett annat språkområde. Det är mycket bättre att flytta jobben till människorna än att flytta människorna till jobben. Men just i det avseendet misslyckas en liberal ekonomi, som koncentrerar all företagsamhet till områden med ett gynnsamt geografiskt läge. Under just de omständigheterna är en gemensam europeisk arbetsmarknad inte till fördel för arbetstagarna eller samhället i stort.

Talmannen
Vi har nu behandlat den sista punkten i parlamentets föredragningslista. Protokollet för detta sammanträde kommer att justeras vid inledningen av nästa sammanträdesperiod.

Avbrytande av sessionen
Talmannen
Jag förklarar Europaparlamentets session avbruten.
(Sammanträdet avslutades kl. 13.50.)

