Az október 28-29-i európai tanácsi ülés előkészítése - A 2010. november 11-12-i G20-csúcstalálkozó előkészítése - Pénzügyi, gazdasági és szociális válság: ajánlások a végrehajtandó intézkedésekre és kezdeményezésekre vonatkozóan - Az Unió gazdasági irányításának és stabilitási keretének javítása, különösen az euróövezetben (vita)
Elnök
A következő napirendi pont a közös vita a következő jelentésekről:
A Tanács és a Bizottság nyilatkozatai a G20-csúcstalálkozó (november 11-12.) előkészítéséről,
A Tanács és a Bizottság nyilatkozatai az október 28-29-i európai tanácsi ülés előkészítéséről,
Berès asszony jelentése a pénzügyi, gazdasági és szociális válságról: a szükséges intézkedésekre és kezdeményezésekre irányuló ajánlások (félidős jelentés), valamint
Feio úr jelentése a stabilitási keret és az Unió gazdaságirányításának javításáról, különösen az euróövezetben.
Olivier Chastel
a Tanács soros elnöke. - (FR) Elnök úr, Barroso úr, biztos úr, hölgyeim és uraim! A Tanács képviseletében szeretném megköszönni Önnek, elnök úr, hogy lehetőségem van beszámolni Önöknek a Tanácson belül folyó előkészületekről a következő európai tanácsi ülésre.
Az Európai Tanács menetrendje rendkívül zsúfolt. Középpontjában minden kétséget kizáróan a gazdaságirányítás fog állni. Mint tudják, hétfőn ülésezett a Van Rompuy elnök által vezetett munkacsoport, amely az ülésen jóváhagyta végleges jelentését.
E jelentés olyan fontos és konkrét ajánlásokat és javaslatokat tartalmaz, amelyek segítségével áttörést jelentő előrelépést tehetünk az európai gazdaságirányítás terén. Az ajánlások konkrétan a fiskális fegyelem javítására, a gazdasági nyomon követés szélesítésére, a koordináció kialakítására és kiszélesítésére, a válságkezelő keretrendszer megerősítésére, valamint az intézmények megerősítésére irányulnak.
Ezek az ajánlások jogszabály formájában igen hamar megvalósíthatók. Természetes, hogy azt reméljük, az Európai Tanács támogatni tudja ezeket az ajánlásokat annak érdekében, hogy a Bizottság, a Parlament és a Tanács mielőbb előrehaladást érjen el ezekben a rendkívül fontos ügyekben. Ez mindenképpen pozitív üzenetet küldene arról, hogy minden szükséges intézkedést meg akarunk tenni az előttünk álló fontos gazdasági kihívás kezelése érdekében.
Való igaz: néhányan felvetették, hogy olyan lehetőségeket is fel kell tárnunk, amelyek túlmutatnak a szóban forgó ajánlásoknál, és meghaladják a szerződések hatókörét. Olyan kérdésekre célzok, mint a szavazati jogok felfüggesztése, vagy az új, fordított többségen alapuló szavazási szabály bevezetése.
Egyértelmű, hogy ezek sem technikai, sem politikai szempontból nem egyszerű problémák. Az Európai Tanács meg fogja tárgyalni ezeket a jövő héten.
Egy másik fontos téma az Európai Tanács napirendjén a G20-csúcstalálkozóra való felkészülés. Az Európai Tanács feladata ugyanis, hogy az ECOFIN Tanács tegnap végrehajtott előkészületei alapján meghatározza az Unió álláspontját. Nagy általánosságban az a legfontosabb, hogy a szöuli G20-csúcstalálkozó az erősebb, fenntarthatóbb és kiegyensúlyozottabb növekedést elősegítő keretrendszer megvalósítására irányuló erőfeszítések felgyorsítását eredményezze. Főként a növekedést akadályozó globális gazdasági egyenlőtlenségek kérdésével kell foglalkoznunk.
A válság 2008. évi kirobbanása és a kezelése érdekében hozott intézkedések óta - magyarán azóta, hogy a G20-ak végre jelentős szerephez jutottak - drasztikusan megváltoztak a dolgok. Az ok egyszerű: relevancia. A polgártársainkra nézve közvetlen következményekkel járó döntések java része a helyi vagy nemzeti szintről mindössze néhány hónap alatt nemzetközi szintre mozdult el. A globalizáció azt jelenti, hogy európai szinten és nemzetközi szinten egymással egy időben kell fellépnünk a legtöbb kérdésben.
Tudjuk, hogy az Európai Uniónak időre volt szüksége, hogy megállapodást érjen el azzal az új szerződéssel kapcsolatban, amellyel éppen az Unió szerepét szeretnénk megerősíteni a nemzetközi porondon. Az elmúlt tíz évet majdnem teljesen igénybe vette a Szerződés megvalósítása, de csak az utolsó 10 hónapban vettük észre, hogy ez mennyire is fontos.
A G20-ak már a kezdetektől viszonylag sikeresnek bizonyultak, de úgy gondolom, hogy a legnehezebb és legfontosabb próbatétel még előttük áll: az elkövetkező néhány hét és hónap során le kell győznünk a fenyegető veszélyt, hogy elveszítjük lendületünket.
Az Európai Unió két fontos ülésre készül, és mindkettőre Koreában, egymástól két nap eltéréssel kerül sor. A G20-ak pénzügyminisztereinek és jegybank elnökeinek ülésére és a G20-ak november közepén megrendezendő csúcstalálkozójára gondolok.
Az Unió hozzájárulása az erős, fenntartható és kiegyensúlyozott növekedéshez tartalom tekintetében a következőkön alapul: 1) a növekedést támogató, differenciált költségvetési konszolidációs tervek; 2) a munkahelyteremtés támogatásához is szükséges strukturális reformok stratégiája, az Európa 2020; 3) a pénzügyi szektor és a piacreformra irányuló program; 4) az Unió gazdaságirányításának megerősítése. Az utóbbi kapcsán - amennyiben az Európai Tanács jóváhagyja - a novemberi csúcstalálkozón elő tudnánk adni a munkacsoport következtetéseit is.
Hadd tegyem hozzá, hogy az Európai Uniót nagyon érdekli a G20-on belül zajló kölcsönös felülvizsgálat. Itt Európában hozzászoktunk ehhez a folyamathoz, és tudjuk, hogy milyen hasznos lehet. Nyilvánvaló, hogy mindenkinek meg kell tennie a magáét, és őszintén akarnia kell azt, hogy hozzájáruljon a növekedéshez.
Bár a protekcionizmus elleni háborút nem lehet egy ütközettel megnyerni, állandó éberségre van szükség. Ami a többit illeti, bár a technikai testületek, mint a Mario Draghi által vezetett Pénzügyi Stabilitási Tanács, előrehaladást értek el, és véleményem szerint összességében az integráció is a helyes irányban halad - legalábbis bizonyos területeken -, nem szabad megfeledkeznünk a Nemzetközi Valutaalap hosszú távú reformjának végrehajtásáról sem.
Európai részről készek vagyunk eleget tenni kötelezettségeinknek, elsősorban azoknak, amelyeket tavaly vállaltunk Pittsburghben annak érdekében, hogy az új IMF jobban képviselje az új globális gazdasági realitásokat, és ezáltal a feltörekvő gazdaságok is nagyobb szerepet és beleszólást kapjanak. Egy dologgal kapcsolatban azonban mindenképpen világos akarok lenni: Nem lehet elvárni, hogy egyedül Európa legyen, aki minden engedményt felvállal e téren.
Minden fejlett országtól elvárjuk a hozzájárulást. Már jeleztük, hogy ami a képviseletet illeti, készek vagyunk a tárgyalásokra az irányításról és a szavazatok megosztásáról. Az a véleményünk, hogy ez egy jó alap lenne a kompromisszumhoz. Senki ne Európát okolja, ha nem történik változás ezen a téren.
Mint Unió, sokat egyeztettünk egymás között erről - csak úgy, mint más fő kérdésekről és feladat-meghatározásokról - a G20-ak pénzügyminisztereinek jövő heti találkozója előtt. Mert nem csak az a fontos, hogy az európaiak azonos álláspontot képviseljenek, de arra is figyelniük kell, hogy megvédjék és előmozdítsák legfőbb érdekeiket. Az elnökség és a Bizottság mindent megtesz, hogy megóvja és támogassa ezeket a közös álláspontból fakadó érdekeket; a tagállamok hosszú hónapokon keresztül zajló munkájának gyümölcsét.
Ami az éghajlatváltozást illeti, elvileg az a terv, hogy ezt nem vitatjuk meg részletesen az Európai Tanácsban, hiszen a Környezetvédelmi Tanács már október 14-én jóváhagyott egy igen részletes szöveget, amely tartalmazza az európai álláspontot képviselő következtetéseket. 2010 után egyre sürgetőbbé válik, hogy előrelépjünk az éghajlatváltozás elleni küzdelem radikális tervének megvalósítása terén. Ezt szem előtt tartva, az Európai Unió továbbra is a Kiotói Jegyzőkönyvön és a koppenhágai konferencián alapuló, fokozatos előnyben részesítő megközelítést támogatja, amely megteremti a feltételeket a végleges Koppenhágai Dokumentumban felvázolt politikai iránymutatást figyelembe vevő, átfogó és jogilag kötelező erejű globális keretrendszerhez.
Elengedhetetlen, hogy a cancúni konferencia az érdekelt felek aggodalmait figyelembe vevő, kiegyensúlyozott eredményt érjen el, amellyel megszilárdíthatjuk az eddig elért előrehaladást. Az Unió kinyilvánította, hogy egyetlen, jogilag kötelező erejű eszközt szeretne, amely felöleli a Kiotói Jegyzőkönyv valamennyi fő elemét. Bizonyos feltételek mellett azonban - a Kiotói Jegyzőkönyv hatálya alatt - el tud képzelni egy második kötelezettségvállalási időszakot is. Ez egy szélesebb körű, a legfőbb gazdaságok egyetértését tükröző megállapodás keretében történhet meg, amely a nemzetközi fellépés törekvéseit és eredményességét testesíti meg, és kielégíti a sürgető igényt a környezeti integritás védelmére.
Szeretném röviden megemlíteni az Európai Unió felkészülését az Egyesült Államokkal, Oroszországgal és Ukrajnával tervezett csúcstalálkozóra is. Most először, állam- és kormányfők tárgyalnak az Unió kulcsfontosságú partnereivel megrendezett csúcstalálkozóra való felkészülés kérdéseiről - az Európai Tanács szeptember 16-i következtetéseivel összhangban. Az elképzelés az, hogy az állam- és kormányfők nyílt vitát fognak tartani a partnerkapcsolataink legfőbb kihívásairól. Anélkül, hogy jóslatokba bocsátkoznék erről a vitáról, engedjék meg, hogy röviden kitérjek a közeledő csúcstalálkozók néhány kulcsfontosságú kérdésére.
Mindenképpen nagyon fontos, hogy az Egyesült Államokkal megrendezett csúcstalálkozón néhány kulcsfontosságú kérdésre koncentráljunk. Nagy általánosságban, a találkozónak a transzatlanti együttműködés erősítését kellene eredményeznie. Ez alapvető eszköz lenne ahhoz, hogy eredményes megoldásokat alakítsunk ki az előttünk álló közös kihívásokra. Egy nappal a G20-csúcstalálkozó után az Európa-Egyesült Államok csúcstalálkozó fontos lehetőséget jelent arra, hogy az ott elért eredményeket is napirendre tűzzük, és közös megközelítést dolgozzunk ki jó néhány aktuális gazdasági kérdés kapcsán. Igyekeznünk kell közös megközelítést kialakítani a feltörekvő gazdaságokkal kapcsolatban is.
A csúcstalálkozó ezen kívül - reményeink szerint - lehetőséget ad a Transzatlanti Gazdasági Tanács megújítására, amely ezáltal a szabályozási kérdéseken messze túlmutató gazdasági fórummá alakulhat át. Hasznos lenne, ha a Tanács megbízatását kiterjesztenék arra, hogy megvizsgálja, miként lehet megbirkózni a válsággal és elősegíteni a növekedést és a munkahelyteremtést.
A csúcstalálkozót egyszersmind szeretnénk felhasználni a Cancúnra való felkészülésre is, és ebben egyértelműen pozitív támogatásra számítunk amerikai partnereink részéről.
Végezetül, fontos külpolitikai kérdések is napirendre kerülnek, különösen Szudán és Irán vonatkozásában.
Ami az Ukrajnával folytatott csúcstalálkozót illeti, éppen ma délután kerül sor újabb vitára a főképviselővel, ezért kérem, nézzék el nekem, ha ma reggel nem mondok erről többet.
Az Oroszországgal rendezett csúcstalálkozón az Európai Unió teljes támogatását fogja kinyilvánítani a modernizációs partnerség iránt, amely valamennyi területen erősíti együttműködésünket, főként az olyan kulcsfontosságú területeken, mint az innováció és az energia.
Elnök úr, Barroso úr, hölgyeim és uraim! Ezek tehát a jövő heti európai tanácsi ülés legfőbb napirendi pontjai - egy igazán sűrű és igazán jelentős menetrendnek nézünk elébe.
José Manuel Barroso
a Bizottság elnöke. - Elnök úr! Ma elsőként az Európai Tanács jövő heti ülésén napirendre kerülő kérdéseket vitatjuk meg. Azokra a témakörökre szeretnék koncentrálni, amelyek véleményem szerint a legfontosabbak: az Európai Unió gazdaságirányítására és természetesen a külügyek terén a legkritikusabb csúcstalálkozókra - nem számítva az ugyancsak rendkívül fontos csúcstalálkozókat az Egyesült Államokkal és Oroszországgal - a G20-ak szöuli csúcstalálkozójára és az éghajlatváltozással kapcsolatos cancúni konferenciára.
A gazdaságirányítás reformja a válságból való fenntartható kilábalásunk és hitelességünk alapköve. Ez az oka annak, hogy a Bizottság megközelítése már a tárgyalások kezdetétől fogva igen ambiciózus. A Bizottság javaslatokat terjesztett be az elmúlt hónapban, amelyek a válságból eredő sürgető kényszert kísérelik meg nagyra törő jogi realitássá formálni. Azokról a kulcskérdésekről szólnak, hogy az Európai Uniót megfelelő, koordinált fiskális felügyelet és a makrogazdasági egyenlőtlenségek megoldása révén igazán ütőképessé kell tenni annak érdekében, hogy Európában valódi gazdasági unió jöjjön létre.
Nagyon örülök annak, hogy a Parlament nagy komolyságot tulajdonít ezeknek a javaslatoknak. Ha mielőbb, első olvasatban sikerülne megállapodnunk, az bebizonyítaná, hogy az Európai Unió készen áll az új elképzelés megvalósítására. Meg kell próbálnunk a jövő év közepére véglegesíteni ezeket a szabályokat. Minden tagállamot felszólítok arra, hogy tegyen meg minden lehetségest e fontos célok érdekében, és törekedjen arra, hogy a lehető leghamarabb elvégezze a szükséges tennivalókat.
A Herman Van Rompuy elnöksége alatt működő munkacsoport eredményeinek is köszönhetően, mostanra erősebb konszenzus kezd kialakulni közöttünk a legfőbb cselekvési területeken: a Stabilitási és Növekedési Paktum megerősítése és a makrogazdasági egyenlőtlenségek terén.
Amint minden tárgyalás lezajlik és meghozzuk valamennyi szükséges döntést, ez az egyesített folyamat egy olyan gazdaságirányítás elképzelését vetíti majd előre, amely sokkal átfogóbb, sokkal jobban rá van hangolva a problémák előzetes kiküszöbölésére, és sokkal szilárdabban támaszkodik a szankciók használatára.
De hadd fogalmazzak világosan! Az eredménynek mindenképpen valódi változást kell jelentenie a jelenlegi helyzethez képest. Meg kell mutatnunk polgárainknak, hogy az Európai Unió levonta a következtetéseket és a tanulságokat a válságból.
Közben más ügyeket is rendeznünk kell. Egy kiemelten fontos kérdés, hogy miként váltsuk fel a májusban jóváhagyott, 2013 végéig hatályban lévő válságmechanizmust egy állandóbb természetű mechanizmussal. Bár mindent meg fogunk tenni, hogy a jövőben ne következhessen be hasonló válság, mindent meg kell tennünk azért is, hogy a múltkorinál jobban fel legyünk készülve a kritikus fejleményekre. Felkészültséggel, valamint egy szilárd, állandó válságmechanizmussal megakadályozhatjuk az ilyen fejlemények kialakulását a jövőben.
A Bizottság tudomásul veszi azon tagállamok véleményét, amelyek kifejezték, hogy a Szerződés módosítását szeretnének. Mint mindannyian tudjuk, ehhez a tagállamok egyöntetű akaratára van szükség. A jelenlegi fázisban a Bizottság a tartalomra koncentrál. Mit értünk ez alatt? Egy olyan állandó mechanizmus megtervezését, amely védelmet biztosít a kritikus pillanatokban, miközben az erkölcsi kockázatot a minimumra csökkenti. Emellett gondoskodnunk kell arról, hogy ezt a fajta eszközt csak utolsó lehetőségként, közös érdekeink megóvása érdekében vessük be.
Ha és amikor ez teljesen megvalósul, az elvégzett munka pontosan azt fogja eredményezni, amire szükségünk van: olyan rendszert, amely szilárd gazdasági és fiskális politika folytatására ösztönzi a tagállamokat, illetve olyan rendszert, amely a felelős hitelezési gyakorlatok tiszteletben tartására ösztönzi a befektetőket.
Összességében úgy látom, hogy a helyes úton haladunk. Sokat tanultunk a válságból. Polgárai érdekében az Európai Unió olyan irányítási rendszert valósít meg, amely teljes egészében újdonság a válság előtti helyzethez képest, és ezt a rendszert most sokkal biztosabb alapokra helyezzük.
A gazdaságirányítás, az Európa 2020 és a pénzügyi szabályozás terén szerzett gyakorlati tapasztalataink jó alapot adnak számunkra a továbblépéshez a G20-ak szöuli csúcstalálkozójára. A csúcstalálkozó kritikus időpontban kerül megrendezésre. Igazi próbája lesz annak, hogy a G20-ak képesek-e globális szintű, együttműködő megoldások révén biztosítani azt a koordinációt, amelyre a világgazdaságnak szüksége van. Én hiszek abban, hogy igen, és hiszek abban, hogy az Európai Unió kulcsszerepet fog játszani a szöuli találkozó sikerességében.
Mit szeretnénk elérni Szöulban? Először is, nem szabad megfeledkeznünk arról, hogy a G20-ak fontos szerepet játszottak a válság kezelésében. Együttesen léptek fel, és most, az új szakaszban is együtt, egymással együttműködésben kell fellépnünk. El kell fogadnunk, hogy a globális egyenlőtlenségek mindannyiunkat érintenek, és minden vezető gazdaságnak részt kell vennie ennek megoldásában. És persze nem hagyhatjuk figyelmen kívül, hogy ebben az árfolyamok is fontos szerepet játszanak.
Másodszor, a nemzetközi pénzintézetekkel kapcsolatban is lépnünk kell. Régóta esedékes az IMF reformja. Másoknak is az Európai Unió által tanúsított rugalmasságot kellene gyakorolnia.
Harmadszor, az Európai Parlament támogatásával most van folyamatban saját pénzügyi rendszerünk alapvető reformja, és ismét szeretném megköszönni Önöknek, hogy óriási hangsúlyt fektetnek arra az igényre, hogy ez mielőbb megtörténjen.
Ezt a lendületet kell diktálnunk a G20-ak találkozóján is. Tettünk előrelépéseket, de meg bizonyosodnunk arról, hogy ezek meg is valósulnak.
Azt szeretném, ha a pénzügyi szektor is szerepet vállalna ebben. Ezért fontos, hogy az Európai Unió kiharcoljon egy globális szintű, pénzügyi tranzakciók után kivetett adót. Eközben a Bizottság más, a pénzügyi tevékenység után kivetett adóhoz hasonló lehetőségeket is fel fog tárni a pénzügyi szektor európai szintű, egyenlő hozzájárulása érdekében.
Az elkövetkező G20-csúcstalálkozó napirendjén - most először - a fejlesztés is szerepel. Egy többéves cselekvési tervet készülünk elfogadni az e téren tett közös erőfeszítések irányítására. A Bizottság, csak úgy, mint a koreai elnök, kezdettől fogva erősen támogatja ezt az elképzelést. Meg kell mutatnunk, hogy a G20-ak növekedési terve a fejlődő országokat is felöleli, és az ő javukat is szolgálja. Ugyanakkor szeretnénk bevonni a feltörekvő gazdaságokat is egy olyan nemzetközi fejlesztési keretrendszerbe, amely összhangban van a fejlesztési politika alapelveivel, és nagyobb koordinációt tesz lehetővé.
Tegnapi megbeszélésünkön itt Strasbourgban, az ENSZ főtitkára, Ban Ki-Mun konkrétan említést tett erről, és nagyon hálás volt az Európai Unió támogatásáért.
Végül pedig a G20-aknak vezető szerepet kell játszaniuk a kereskedelemmel kapcsolatos kérdések előmozdításában. Messze attól, hogy a WTO alternatívája legyen, a Koreával elért megállapodásunknak arra kellene ösztönöznie partnereinket is, hogy ragadják meg a pillanatot, és igyekezzenek kikényszeríteni a dohai forduló gyors és eredményes lezárását.
Cancún közeledtével szeretnék néhány szót szólni erről a nagyon fontos konferenciáról is. Muszáj, hogy elsősorban a saját céljainkra összpontosítsunk! Nagyra törőnek kell lennünk, nemcsak Európáért, de az egész világért. Előre kell mozdítanunk a nemzetközi folyamatot. Ez nem lesz könnyű. Tudjuk, hogy néhány fontos partnerünknél a változás üteme nemhogy felgyorsult volna, de inkább lelassult.
Ne feledjük, hogy ez alatt mi a legkonkrétabb és legeredményesebb rendszert vezetjük be a kibocsátások csökkentése érdekében világszerte. Ez a legerősebb ütőkártyánk, és minél közelebb jutunk az új kibocsátás-kereskedelmi rendszer megvalósításához, annál erősebb lesz. Senkiéhez nem fogható, páratlan hitelességgel rendelkezünk a szilárd konszenzus alapján, amelyet az előttünk álló tennivalók kérdésében értünk el az Európai Parlament, a tagállamok és a Bizottság között.
Ne engedjük, hogy formalitásokról szóló vita terelje el figyelmünket Cancúnban! Nagy önbizalommal és eltökéltséggel kell bekapcsolódnunk az ENSZ-folyamatba. Bár Cancúnnal nincs vége a történetnek és nem ez lesz a végső áttörés, fontos lépést jelenthet a jövőre nézve. Ahhoz, hogy előmozdítsa a tárgyalásokat, az EU-nak világos és következetes üzenetet kell közvetítenie. Egy sor konkrét, cselekvés-orientált intézkedést kell megcéloznunk, amelyek önbizalmat adnak, bizalmat keltenek a folyamatban, és közelebb visznek bennünket végső célunkhoz.
Ebből az okból írtam levelet a múlt héten az Európai Tanács tagjainak. Úgy gondolom, hogy egy kiegyensúlyozott, realisztikus álláspontot vázoltam fel benne; olyat, amely anélkül hajt előre bennünket, hogy irreális várakozásokat keltene. Itt az ideje, hogy Európa átvegye az irányítást azzal, hogy rámutat, hogyan jelenthet Cancún egy egész sor előrelépést - például azon fontos kötelezettségvállalások teljesítésével, mint a gyorsfinanszírozás -, és főként azzal, hogy egyértelművé teszi, hogy továbbra is az élen kíván járni példamutatásban.
Az Európai Unió gazdasága az idén a várakozásoknál gyorsabban fog növekedni, de a fellendülés még em áll szilárd alapokon. Amint sokszor hangoztattuk már, nincs helye a megelégedettségnek, főleg ha a továbbra is rendkívül magas munkanélküliség adatokra gondolunk.
Tudjuk, hogy az elmúlt hónapokban igazi kihívásokkal álltunk szemben, amint az Berès asszony hamarosan megvitatásra kerülő jelentéséből is egyértelműen kiderül. Üdvözlöm a Parlament ambícióját és a széles körű konszenzust ezekkel a fontos kérdésekkel kapcsolatban, ugyanakkor tudnunk kell, hogy most, éppen a legsúlyosabb a munkanélküliség idején kell erőteljesen visszafognunk a közkiadásokat is. Polgáraink aggódnak és ezt nekünk is tekintetbe kell venni.
Ugyanakkor tudjuk, hogy mint Európai Unió, eddig mindig megtaláltuk a válaszokat. Előterjesztettünk néhány fontos jogszabályt a gazdaságirányításról. Előálltunk az Európa 2020 stratégiával. Szeretném tehát Önöket is emlékeztetni a növekedési stratégia kérdésére, mivel a válasz az intelligens, integráló, fenntartható növekedésben rejlik. Ezeket az aggályokat tükrözi a Feio úr által készített kiváló jelentés is.
Sokféle pénzügyi piaci szabályozási intézkedésre tettünk javaslatot. Melegen üdvözlöm a jogalkotó egyetértését a pénzügyi felügyeletről szóló javaslatunkkal. Az az igazság, hogy ha két évvel ezelőtt feltettük volna a kérdést, hogy az Európai Unió készen áll-e egy európai felügyeleti rendszerre, a legtöbb megfigyelő egyértelműen nemmel válaszolt volna. Mostanra azonban bebizonyítottuk, hogy ez igenis lehetséges.
Holisztikus megközelítést alkalmazunk, amely kiterjed a kérdés különféle dimenzióira. Szeretném hangsúlyozni, hogy tegnap megegyezés született a Tanáccsal a Bizottság javaslatáról a spekulatív befektetési alapokkal kapcsolatban. Remélem, hogy ez a pozíció megalapozhatja az Európai Parlamenten belüli végleges egyeztetéseket, hogy az Európai Unió végre részesülhessen e régóta várt szabályozás előnyeiből. Szöulban pedig ebben a kérdésben is vezetői pozíciót fogunk képviselni.
Más téren is értünk el előrehaladást; a reálgazdaság ügyével is foglalkozunk. Hadd gratuláljak a Parlamentnek azokért az erőfeszítésekért is, amelyeket a késedelmes fizetések elleni fellépésről szóló irányelv érdekében tesz. Az irányelv jobban megvédi a hitelezőket - akik a legtöbbször kkv-k -, de közben tiszteletben tartja a szerződéskötési szabadságot is. A hatóságoknak 30 napon belül ki kell fizetni számlájukat, különben 8%-os büntetőkamatot rónak ki rájuk. Önök is tudják, hogy gazdaságunk továbbra is legfontosabb szektora, a kkv-k, milyen régóta várják ezt a szabályozást.
Még nincs vége a munkának. Minden javaslatot el kell juttatnunk a végkifejlet stádiumába, de az eredményeik már most megmutatkoznak. Célunk, hogy kilábaljunk a válságból és a fellendülés révén ismét elérjük a foglalkoztatás fokozását előmozdító növekedési ütemeket, miközben gondoskodunk arról, hogy szociális piacgazdaságunk is felkészüljön a XXI. századra. Nagyon köszönöm figyelmüket.
Pervenche Berès
előadó. - (FR) Elnök úr, Chastel úr, Barroso úr! Az immár évek óta tartó pénzügyi, gazdasági és szociális válság világszerte összesen 60 milliárd dollárba fog kerülni, ami egy százaléka az éves növekedésnek. Tennünk kell ez ügyben valamit. Az év végére mindez 11%-os munkanélküliség rátát fog eredményezni az Európai Unióban. A háttérben eközben a kétszámjegyű recesszió fenyegetése által kirobbantott új valutaháború zajlik, hogy közgazdászaink szavait idézzem.
E helyzet láttán az volt a hangulat itt a Parlamentben, hogy kötelességünk határozott üzenetet küldeni a többi intézmény - a Bizottság és a Tanács - felé arról, hogy ismét össze kell fognunk az európai projekt hozzáadott értéke körül. Mindössze néhány szóban összefoglalható, hogy mi minden forog kockán: kollektív felelősségünk, hogy megvalósítsunk egy olyan EU-szintű stratégiát, amely az energia terén felvértez bennünket belülről - és ez által kívülről is. Csak magunkra számíthatunk, ezért európai-szintű együttműködésre van szükség.
Számunkra azonban, Barroso úr, a gazdaságirányítás nem csupán elképzelés, hanem eszköz a stratégia előmozdítására, és a stratégia alapján döntünk arról, hogy milyen erőforrásokra van szükség. Ezek, mindenekelőtt, pénzügyi erőforrások. Az a kihívás, hogy a pénzügyi keret felülvizsgálatát összhangba hozzuk az európai energiaközösségre vonatkozó stratégia jelentőségével. Szükség van arra, hogy hasznosítsuk a pénzügyi tranzakciók megadóztatására irányuló javaslatot, amelyet Ön elutasít. Szükség van arra, hogy jelentős európai hitelt biztosítsunk a hosszú lejáratú beruházásokhoz. Szükség van arra, hogy helyreállítsuk Európában az adózás egyensúlyát, hogy az ne csak a tőkét, hanem a munkát és a munkahelyeket támogassa, és hogy környezetbarát legyen. Szükség van arra, hogy a tagállamok költségvetését összehangoljuk az európai projekttel, hogy az erőfeszítéseinket ugyanarra a célra irányítsuk.
Ami az irányítást illeti, a harmonikus és kiegyensúlyozott gazdaságirányítás érdekében javasoljuk egy, az euróért felelős személy (Mr/Mrs Euro) kinevezését. Azt javasoljuk továbbá, hogy ne csupán az eladósodott országok helyzetére összpontosítsunk, hanem egyensúlyozzuk ki azt a többlettel rendelkező országok felbecslésével. Úgyszintén javasoljuk, hogy - ha már monetáris unió vagyunk - az adósságot is kezeljük közösen, és ne zárkózzunk el a kölcsönös adósság kibocsátástól. Pénzügyi reformot szeretnénk - és ennek érdekében Ön is rendkívül sokat tesz, Barroso úr -, de nem csupán pénzügyi stabilitási okok miatt, hanem az európai polgárok szükségletei miatt is. A pénzügyi piacok olyan reformját szeretnénk, amely újraéleszti az etikus gondolkodást és a morális értékeket, és segíti a munkahelyteremtést és a hosszú távú beruházásokat.
Semmiféle európai projekt nem lehet sikeres, ha nem állnak mögötte a tagállamok. Az Európai Unió azzal tudja leginkább megmutatni, hogy mire képes, ha eléri, hogy a tagállamok is támogassák. Egy olyan vita, amely pusztán lélektelen szankciók kivetésével foglalkozik, nem fog újra európai polgárokat és tagállamokat toborozni a projekt táborába. Célunk, hogy az európai projekt hozzáadott értékére támaszkodva, erőteljes fellépéssel kirántsuk az európaiakat a recesszióból, és gondoskodjunk arról, hogy a jövőben az európai polgároknak legyen munkája, ne legyenek elszegényedve, és visszaszerezzék az európai projektbe vetett bizalmukat.
Ez a mi ambíciónk. Barroso úr! Remélem, hogy Ön is osztozni tud ebben velünk, és felvállal számos javaslatot azok közül, amelyeket az egész Parlament nevében nyújtunk be.
(Taps)
Diogo Feio
előadó. - (PT) Elnök úr, Barroso úr, Rehn úr! Elsősorban a pozitív párbeszédért szeretnék Önöknek gratulálni, amelyet a Parlament folytatott a Bizottsággal. A Tanács képviselői közül szeretnék köszönetet mondani mindenkinek, aki dolgozott ezen a jelentésen és lehetővé tette az elkészülését, főként az árnyék jelentéstevőknek, akikkel módomban állt véleményt cserélni és konszenzust kialakítani. A konszenzust gyakran nem volt könnyű elérni a parlamenti képviselők különféle irányultságai miatt: baloldal, jobboldal, a több szuverenitás szószólói, a szuverenitás modernebb változatának szószólói, illetve a különféle intézmények szószólói. Rengeteg véleményt kaptunk tehát, de mindegyiket csak egy cél vezérelte: hogy találjunk megoldást a válságra.
A válság megmutatta, hogy Európa nem reagált idejében, és gyakran nem reagált megfelelően. A válság megmutatta, hogy vannak országok az Európai Unióban, amelyeknek kormánya még mindig olyan politikát folytat, amely nem a valós tényeken alapul. Éppen ezért szükségesek a megoldások, és az Európai Parlamentnek ezeket a megoldásokat a megfelelő szilárdsággal kell előterjesztenie. Néhány megoldás rövid távú, mások hosszú távra szólnak.
Lényegében nyolc ajánlást terjesztünk be. Az ajánlást a makrogazdasági fejlemények többoldalú felügyeletéről az Unióban és a tagállamokban azzal a céllal nyújtottuk be, hogy könnyebben elérhetővé váljanak az Európa 2020 stratégia céljai, hogy elérhessük a növekedés Európáját, és hogy megerősítsük a stabilitási paktumot, ami egyszersmind a növekedésről is szól.
Javaslatokat terjesztünk elő a Stabilitási és Növekedési Paktum szigorításáról és az adóssággal kapcsolatos fejlemények részletes vizsgálatáról; az euróövezet gazdaságirányításának az eurócsoport általi javításáról; szilárd és hiteles mechanizmus létrehozásáról az euróövezetben a túlzott hiány megelőzésére és rendezésére, amelynek része lehetne az európai monetáris alap létrehozása is. Javaslatokat nyújtottunk be továbbá az EU költségvetési, pénzügyi és adóügyi eszközeinek felülvizsgálatáról, a pénzügyi piacok szabályozásáról és felügyeletéről világos makrogazdasági dimenzióval, valamint az EU statisztikák megbízhatóságának javításáról.
Végezetül pedig, az Unió külső képviseletének gazdasági és pénzügyi területen történő javításáról tettünk javaslatot. A Parlament valamennyi kérdésben határozott hozzáállást tanúsít, illetve tanúsíthatna. Jobb intézményi koordinációt szeretnénk az Európai Parlament és a nemzeti parlamentek között. Azzal járulhatunk hozzá ehhez a megoldáshoz, hogy jobb megoldásokat tudunk nyújtani jövőbeli válsághelyzet vagy nehézségek esetén. Mostantól fogva Európának meg vannak az eszközei arra, hogy jobban reagáljon gazdasági téren; ehhez a Parlament eddig is nagymértékben hozzájárult, és ez a jövőben is így lesz.
Most indítunk jogalkotási vitát a Bizottság által benyújtott hat javaslat kapcsán, amelyben úgy vélem, a Parlament fenn fogja tartani eddigi álláspontját. Éppen ezért szeretnék csodálkozásomnak hangot adni azzal kapcsolatban, hogy egy friss, csak tegnap benyújtott tanácsi dokumentumban meg sem említették a Parlament álláspontját és a Tanáccsal folytatott párbeszédét.
Befejezésül azonban egy dolgot szeretnék kiemelni: az Európai Parlamentnek - a köztünk lévő különbségek ellenére is - megvan a maga álláspontja. Az Európai Parlament elkötelezte magát egy több növekedést és több jólétet eredményező, erős Európa és egy jobb gazdaságirányítás mellett.
Marta Andreasen
a Költségvetési Bizottság véleményének előadója. - Elnök úr! A véleményben, amelyet Feio úr irányításról és a stabilitási keretről szóló jelentése kapcsán nyújtottunk be, főként három pontot hangsúlyoztam.
Az első az volt, hogy komolyan kell vennünk a stabilitási paktumot megsértő tagállamok szankcionálását. Alig néhány nappal ezelőtt a francia miniszterelnök és a német kancellár meg is állapodtak arról, hogy a szerződés módosítására kerül sor, hogy súlyosabb szankciókat vezessenek be az euró stabilitását veszélyeztető országok részére. Hangsúlyoztam továbbá, hogy a költségvetési kiadásokat rangsorolni kell arra az esetre, ha valamelyik tagállam mentőcsomagra szorulna. Végül pedig felhívtam a figyelmet arra, hogy fel kell becsülni, hogy milyen hatást gyakorolhat az Európai Unió hitelkockázati besorolására az a tény, hogy az EU biztosítja a garanciát az európai pénzügyi stabilizációs mechanizmushoz.
A vonatkozó paragrafusok módosításra kerültek, és már nem képezik a véleményem részét. Ilyen körülmények között kénytelen vagyok elhatárolni magamat a véleményemtől.
David Casa
a Foglalkoztatási és Szociális Bizottság véleményének előadója. - (MT) Nem kétséges, hogy az Európai Unió példát mutatott azzal, ahogyan előmozdította a szabályozási és felügyeleti intézkedéseket. Ezt tükrözi az új felügyeleti csomag, amely lehetővé teszi egyes rendszerkockázatok idejekorán történő azonosítását.
Másrészt, ami a gazdaságirányítás koncepcióját illeti, tagadhatatlan, hogy még hosszú utat kell megtenni. Azok a tagállamok, amelyek nem vesznek tudomást kötelességeikről és feladataikról - főként a növekedési és stabilitási paktumot illetően -, súlyos problémákat okoznak a többi tagállamnak. Kötelességünk tehát mindent megtenni az elfogadott szabályok szigorú érvényesítése érdekében, hogy garantálni tudjuk a tagállamok stabilitását mind pénzügyi, mind fizikai tekintetben.
Nagyon elégedett vagyok azokkal az ajánlásokkal, amelyeket a Foglalkoztatási Bizottságnak benyújtott véleményben tettem, és örömmel látom, hogy figyelembe vették őket. Úgy vélem, hogy a jelentés jó érveket sorakoztatott fel a jobb foglalkoztatási felügyeleti keret szükségessége és a Foglalkoztatási Bizottság szerepének megerősítése mellett.
António Fernando Correia De Campos
a Belső Piaci és Fogyasztóvédelmi Bizottság véleményének előadója. - (PT) Elnök úr, hölgyeim és uraim! Mindannyian elismerjük, hogy a rövid- és hosszú távú makrogazdasági változók monitorálása az Európai Unióban kudarcba fulladt, nem csekély mértékben a költségvetési keretek és a felgyülemlett nemzeti adósság terén. Amint Monti úr és Grech úr javaslataiból is kiderül, a válság csak még sürgetőbbé tette az egységes piac megszilárdításának szükségességét. A fogyasztók bizalmának megerősítése és a gazdaság fellendítése érdekében elengedhetetlenül fontos az e-kereskedelem és az országok közötti kereskedelem előmozdítása, az online fizetési eljárások egyszerűsítése, a termékek és szolgáltatások egységesítése és az adóügyi eszközök harmonizálása.
Az Uniónak fenntartható módon kell kiemelkednie a válságból; garantálva az erőteljes növekedést, a felelősségteljes költségvetéseket, és nem utolsósorban, a foglalkoztatási célokat. Kötelezővé kell tenni, hogy az olyan mutatók is részei legyenek a felügyeleti keretnek, mint a munkanélküliségi ráta és az aktív munkavállalók foglalkoztatási rátája.
Nem feledkezhetünk meg az Európa 2020 stratégia előrehaladását mérő mutatókról sem. A közös európai kötvények kibocsátásának megvalósíthatósági tanulmánya lehetőséget teremthet a spekuláció elleni védelem pénzügyi eszközeinek részletesebb vizsgálatára és gyakorlati alkalmazására.
Szeretnénk, ha mindez több lenne puszta tanulmánynál. Az európai monetáris alap létrehozása is támogatást érdemel. Mi nem csupán fegyelmezési eszközt látunk benne, hanem a szuverén adósságpiacok spekulatív manipulálásának csökkentését szolgáló eszköznek tekintjük elsősorban. Együttműködésünk az előadóval, Feio úrral igen hasznosnak bizonyult, és kiegyensúlyozott, jelentéssel teli szöveget eredményezett.
Martin Schulz
az S&D képviselőcsoport nevében. - (DE) Elnök úr! Ha megtekinti a felszólalók listáját, látni fogja, hogy a következő felszólaló kollégám, Jáuregui Atondo úr. Mielőtt átvenné a szót, kérem, engedje meg nekem, hogy frakcióm vezetőjeként tájékoztassam a Parlamentet arról, hogy a spanyol kormány Jáuregui Atondo urat nevezte ki az elnökségben szolgáló minisztereként. Önök is el tudják képzelni, milyen megtiszteltetés ez képviselőcsoportunknak. Szívből gratulálok neki.
(Taps)
Ramón Jáuregui Atondo
a Alkotmányügyi Bizottság véleményének előadója. - (ES) Elnök úr! Szeretnék köszönetet mondani barátomnak, Schulz úrnak. Csak egy percem van rá, hogy kifejezzem, az elmúlt hónapokban Európa óriási előrehaladást tett a gazdaságirányítás terén.
Érdekes, hogy a tegnapelőtti francia-német csúcstalálkozó is új remény kapuját nyitotta meg: a lehetőséget arra, hogy felülvizsgáljuk a gazdaságirányításról szóló kereteinket és szerződéseinket.
Tudom, ez olyan kérdés, amely kissé megijesztette a tagállamokat. Mégis úgy gondolom, hogy mint pro-európaiak, tisztában vagyunk vele, hogy a szükséges gazdaságirányítás eléréséhez valószínűleg reformok kellenek, és ezekben a reformokban meg kell állapodnunk.
Mégis úgy hiszem, hogy a Franciaország és Németország közötti megállapodás lehetőséget nyújt a Feio-jelentésnek - amelyet az Alkotmányügyi Bizottság javaslatával összhangban később fogunk jóváhagyni -, hogy megfontolja, szükséges-e alkotmányos kereteinket hozzáigazítani egy olyan irányításhoz, amely több egy egyszerű stabilitási paktumnál. Ez mélyreható irányítás, amely úgy kívánja összefogni a gazdaságokat, hogy közben versenyképességre törekszik, munkahelyeket teremt, és megvalósítja azt az újraelosztást, amelyre mi, szociáldemokraták, mindig is vágytunk.
(Taps)
Joseph Daul
a PPE képviselőcsoport nevében. - (FR) Elnök úr, hölgyeim és uraim! A közös szál az Európai Tanács és a G20-ak találkozói között az igény, hogy a pénzügyi válság tükrében végrehajtsuk a szükséges kiigazításokat.
Az Európai Unió számára ezek a kiigazítások abból állnak, hogy rendbe kell tennünk nemzeti és uniós államháztartásunkat, és meg kell védenünk valutánkat, az eurót egy belső konszolidáció révén, és az által, hogy megvédjük értékét a többi fő valutáéhoz képest. Az Európai Tanács megbeszéléseinek középpontjában Európa gazdaság- és pénzügyi irányítása fog állni. Az Európai Néppárt (kereszténydemokraták) frakciója üdvözli a Van Rompuy munkacsoport kezdeti irányvonalát, például azt, hogy szankciókat tervez bevezetni a stabilitási paktum követelményeit megsértő tagállamok ellen.
Még mindig sok a tennivaló azonban, amihez több közösségi módszerre és kevesebb kormányközi módszerre lenne szükség. Üdvözlöm a Bizottság ez irányban kifejtett munkáját. Szeretném emlékeztetni a Tanácsot arra, hogy ez a Parlament most már társjogalkotó, és mint olyan, teljes mértékben részt vesz majd eljövendő reformok meghatározásában. Minél hamarabb bevonják a Parlamentet ebbe a munkába, annál több esély van egy kielégítő és idejében elért végeredményre. Kérem Van Rompuy elnököt, hogy szívlelje meg ezt az üzenetet.
Hölgyeim és uraim! Európának hallatnia kell a hangját a valuták relatív értékéről szóló vitában, és az Európai Tanácsnak a jövő héten - a szöuli G20-csúcstalálkozó előtt - ki kell alakítania közös álláspontját. Európának össze kell fognia partnereivel - elsősorban az Egyesült Államokkal -, hogy ráébresszék a feltörekvő országokat kötelességeikre. Többé nem tűrhetjük el a valutadömpinget és a vele járó szociális következményeket.
Három fő téma szerepel a szöuli csúcstalálkozó napirendjén: természetesen a nemzetközi monetáris rendszer reformja, de a nyersanyagárak stabilitása is - főleg az élelmiszerek és az energia vonatkozásában -, valamint a globális irányítás. Európának mindegyik témáról üzenetet kell közvetítenie, de ez az üzenet csak akkor lesz hiteles, ha belső, közösségi szintű eszközöket vezetünk be az államháztartások hatékony irányítására és kezelésére.
Hölgyeim és uraim! Nem fogjuk tudni befolyásolni a globális irányítást, és nem lesz igazán helyünk a nemzetközi színpadon, ha nem vagyunk képesek elvégezni azt az igen népszerűtlen feladatot, hogy rendbe szedjük az államháztartásunkat, és nem ragaszkodunk az éghajlatváltozás elleni küzdelem és a fejlesztési politika terén kialakított prioritásainkhoz.
(Taps)
Martin Schulz
az S&D képviselőcsoport nevében. - (DE) Elnök úr! Felszólalásom elején idézni szeretnék egy részt abból a nyilatkozatból, amelyet az állam- és kormányfők tettek a 2009. szeptember 24-25-én - immár egy éve - Pittsburghben megrendezett G20-csúcstalálkozón. Az akkori csúcstalálkozón az állam- és kormányfők a következők mellett kötelezték el magukat: "Keretrendszer kialakítása azon politikák és módszerek meghatározására, amelyek alapján együttesen lépünk fel az erőteljes, fenntartható és kiegyensúlyozott globális növekedés beindítása érdekében. A polgáraink szükségleteit kielégítő, színvonalas munkahelyek megteremtéséhez tartós fellendülésre van szükségünk”. Ez igen! Felteszem, hogy hasonló szövegek születnek majd az idei csúcstalálkozón is, csak úgy, mint az ezt követő találkozókon. Ez felveti a kérdést, hogy ez alatt az idő alatt mi történt, ami elősegíthette volna azt az erőteljes, fenntartható és kiegyensúlyozott növekedést, amely megteremtette volna a polgáraink szükségleteit kielégítő munkahelyeket. Bár a megfogalmazás helyes, itt egy európai szintű filozófia kialakulásáról van szó - az Európai Tanácson belül -, amely kimondja, hogy a csodaszer kontinensünk stabilizálására a közszolgáltatások egyoldalú, költségvetés-csökkentés útján végrehajtott megnyirbálása. Ez a filozófia mit sem törődik azzal, hogy a több munkahely megteremtésének és az állami bevételek gazdasági növekedés útján történő fellendítésének előfeltétele a növekedést serkentő beruházás - erre van a legégetőbb szükség az állami költségvetések konszolidációjához és ahhoz, hogy az államok képesek legyenek teljesíteni kötelességeiket. Azt látjuk Európában, hogy egy többé-kevésbé fekete-fehér, manicheista folyamat miatt, amely minden kiadást rossznak, és minden megtakarítást jónak titulál, olyan helyzetbe kerültünk, hogy a válság által legjobban sújtott országok - Írország és Görögország - recesszióban vannak, vagy növekedési ütemük nulla. Tehát éppen a fent leírt célkitűzés ellentétét érjük el a gyakorlatban. Ez drámai fejlemény. Annál is inkább, mert azokat, akik a válság gyökerei és fő okozói voltak - a gátlástalan spekulációkkal jellemezhető pénzügyi szektort - nem vonták felelősségre, és nem kellett olyan intézkedések révén hozzájárulniuk az államkasszához, mint a pénzügyi tranzakciók után kivetett adók Lehet, hogy ezt európai szinten szorgalmazták, de szinte azonnal jegelték is az elképzelést azzal, hogy "úgysem tudjuk elfogadtatni a G20-akkal”. Persze, hogy nem tudjuk elfogadtatni a G20-akkal, ha nem próbáljuk meg először legalább európai szinten megtenni!
Ez az igazságtalanság annál is égbekiáltóbb, mert az állam- és kormányfők tehetetlensége - az, hogy a társadalmi egyenlőtlenségek terén a rossz irányba vezetnek minket - folyamatosan erősödik. Az utcán tüntető tömegeknek teljesen igazuk van abban, hogy nem csak hogy nincs előrehaladás az Európát sújtó társadalmi egyenlőtlenségek terén, de a hibás politikák csak még inkább fokozzák az egyenlőtlenségeket. A Parlament feladata, hogy mindezt nyilvánvalóvá tegye, és hogy stratégiákat dolgozzon ki a helyzet orvoslására. Ezért is ragaszkodunk a pénzügyi tranzakciók megadóztatásához. Berès asszony jelentése, valamint kolléganőm, Podimata asszony jelentése kapcsán ki fog derülni, hogy kész-e a Parlament kijelenteni: "Tudjuk, hogy nem lesz könnyű, de ragaszkodunk hozzá, hogy ha már nemzeti szinten nem lehet megadóztatni a pénzügyi szektort, akkor nemzetek feletti szinten vessen ki adókat rá az Európai Unió. ”
Van egy másik aggasztó fejlemény is. Ami Sarkozy úr és Merkel asszony között történt Deauville-ben, az a feje tetejére állította az Európai Unió intézményi szerkezetét. Azt kérdezem magamtól, hogy Van Rompuy úr mikor fogja végre levonni a megfelelő következtetést. Nem csak hogy felkérték, hogy munkacsoportjával dolgozza ki a szükséges reformok részleteit - ami egyébként az Ön dolga lett volna, és eleve elég nagy arcátlanság volt Van Rompuy urat felkérni rá -, de még ráadásul titokban kell dolgoznia rajta a szerencsétlennek, és mielőtt bármit is közzétehetne, a mi bájos kis párocskánk belejt Deauville-be és kijelenti: "Mi már mindent eldöntöttünk”. Amit Nicolas és Angela - ez az önjelölt franko-germán vezetőbizottság - tett, az az Európai Unió intézményei elleni támadás.
(Taps)
Van Rompuy úr helyében tudnám, hova küldjem őket! Nem hagyhatja szó nélkül, hogy folyton lábtörlőnek használják és lekezeljék. Van azonban még valami: ha bájos kis párocskánk Deauville-ben rápillantott volna a csatornára, a távolban kivehették volna a brit partszakasz fehér szikláit, ahol - ha bízhatunk Cameron úr szavaiban - a szerződés általuk kívánt módosításaihoz népszavazásra lesz szükség. Komolyan gondolja bárki is, hogy Cameron úr beleegyezne a módosításba anélkül, hogy ne próbálna meg újabb fékeket belefoglalni a szerződésbe az európai jogalkotás lelassítására? Ez aztán tényleg Pandora szelencéjét nyitná fel. Remélem, hogy bájos párocskánk nem fog hasra esni.
Ezért megismétlem: Európát a rossz irányba vezetik, mind intézményi, mind tartalmi szinten.
Guy Verhofstadt
az ALDE képviselőcsoport nevében. - Elnök úr! Talán ott kezdhetném, ahol Schulz úr befejezte. Lehet, hogy konvent összehívását kellene kezdeményeznünk, ha módosítani akarják a szerződést. Ilyenkor általában konventet kell tartani. De talán ennyire még nem haladtak előre a dolgok. Most inkább sürgős megállapodásra van szükség az Európai Tanácsban a gazdaságirányításról és a stabilitási paktum megerősítéséről.
Majdnem egy éve, hogy megkezdődött a görög válság. 2009 decemberében kezdődött, és most már itt az ideje, hogy valamiféle következtetésre vagy megállapodásra jussunk ezzel kapcsolatban. Jelenleg három javaslat van előttünk. Tisztázzuk ezt egészen világosan! Van egy javaslatunk a Bizottságtól, egy másik javaslat a munkacsoporttól, tegnap pedig egy újabb javaslatot kaptunk az úgynevezett deauville-i megállapodás keretében. Ez a harmadik előttünk lévő javaslat. Jó dolognak tartom, hogy a Parlament elemzi a három javaslat közötti különbségeket, hogy az alapján döntse el, megfelelőek-e.
A Bizottság szerintem jó, merész, koherens javaslatokkal állt elő néhány héttel ezelőtt. A munkacsoport javaslata abban különbözik ezektől, hogy azt javasolja, hogy a Tanács ajánlások - és ne a Bizottság javaslatai - alapján cselekedjen. Ez nagy különbség, mert az ajánlásokat meg lehet változtatni, míg a Bizottság javaslatait nem. Abban is különbözik a munkacsoport javaslata a Bizottságétól, hogy hosszadalmasabb elemzési eljárást tartalmaz.
El kell azonban ismernünk, hogy a munkacsoport javaslata ragaszkodik a szankciók félautomatikus jellegéhez, és fenntartja a Bizottság által javasolt fordított többség szabályt.
Tegnap óta van egy harmadik javaslatunk is, a deauville-i megállapodás. Meg kell mondjam, hogy egy német-francia megegyezés gyakran segíti a Tanács dolgát, ebben az esetben azonban éppen ellenkezőleg. Ugyanis a franko-germán deauville-i javaslat egyszerűen a hagyományos, minősített többségi szavazást tartaná meg a Tanácsban, azaz a javaslat szerint nem az automatikus bizottsági szankciók kiiktatásához lenne szükséges a többségi szavazatok megszerzése, hanem a Bizottság által javasolt szankciók kezdeményezéséhez. Szerintem ez óriási különbség. A deauville-i javaslatból hiányzik a szankciók félautomatikus jellege, amelyet a Bizottság javasolt.
Ismerik Önök Deauvillet? A tengerparton kívül van ott még néhány szép szálloda és egy kaszinó is. A "deauville-i megállapodás” helyett talán használhatnánk a "franko-germán kaszinó-kompromisszum” kifejezést is, mert pontosan erről van szó: egy kaszinó-kompromisszumról. E javaslat értelmében a tagállamok tovább játszadozhatnak az euróval és az euróövezettel.
Ha valaki elég támogatást kap a Tanácsban, máris kihasználhatja; megteheti pontosan ugyanazt, mint Görögország. Ha tehát elég támogatást szereztél a Tanácsban, csak rajta! Faites vos jeux! Használd ki nyugodtan!
A deauville-i megállapodás első része nem csak a munkacsoport javaslatát gyengíti meg, hanem elsősorban a Bizottság javaslatcsomagját. Ezt teljesen érthetetlennek találom, főleg Németország részéről. Miután tíz hónapon keresztül követeltek még szigorúbb szankciókat, tegnap ennek épp az ellenkezőjét tették. Ez a Bizottság bátor javaslatainak meggyengítése. Ráadásul éppen akkor, amikor Trichet úr, az Európai Központi Bank elnöke, még merészebb megoldásokat és még merészebb javaslatokat kér, még a Bizottság eredeti javaslatainál is merészebbeket.
Ebből azt a tanulságot vonom le, hogy a Parlamentnek egyetlen küldetése van: tegye semmissé a deauville-i megállapodást, ezt a kaszinó-kompromisszumot. Ragaszkodjunk a Bizottság jó javaslataihoz, és végezzük el a szükséges jogalkotási feladatokat!
Daniel Cohn-Bendit
a Verts/ALE képviselőcsoport nevében. - (FR) Elnök úr, Chastel úr, Barroso úr, hölgyeim és uraim! Verhofstadt úr ma tényleg kitett magáért! Amit azonban ő és Schulz úr is elmondott, az fontos. Nekem is van erről egy elméletem.
Ismerik a "Jules és Jim” című filmet? Van benne egy nő - Merkel asszony. Tudjuk, hogy Jules kicsoda - Sarkozy úr. Az a kérdés, hogy kicsoda Jim? Cameron úr, vagy Barroso úr? A Bizottság ezzel a dilemmával áll szemben.
Szerintem fontos lenne, hogy a Parlament és a Bizottság nyíltan beszéljenek most egymással, mert Verhofstadt úrnak teljesen igaza van abban, hogy a Tanács politikája - franko-germán igazgatótanácsának politikájával együtt - Európai Unió ellenes. Az ő politikájuk nem az EU lényegét tükrözi, és most az a feladatunk, hogy túllépjünk az egymás közötti ellentéteinken, hogy - amint Daul úr rámutatott - megmentsük az Európai Uniót és a közösségi módszert. Ehhez mind a Bizottságnak, mind a Parlamentnek, mindannyiunknak, meg kell értenünk, hogy ennek a játszmának nem lesznek nyertesei, ha nem találunk közös megközelítést a Bizottság és a Parlament, a Parlament és a Bizottság között.
Barroso úr! Hiszek Önnek, amikor azt mondja, meg akarja adóztatni a pénzügyi tranzakciókat vagy a pénzügyi tevékenységeket. Nem ez a probléma, hanem az, hogy ezt hogyan valósítsuk meg? Nem elég azt mondani, hogy "akarom”. A négyéves fiam szokta azt mondani, hogy "akarom”. Azt kell kitalálnunk, hogy mivel tudjuk elérni a célunkat, és szerintem nem az a megoldás, hogy újabb tanulmányt kérünk be, mint a Környezetvédelmi Tanács tette tegnap, hogy rájöjjön, vajon tényleg olyan szintű az éghajlat romlása, hogy még drasztikusabb széndioxid-kibocsátás csökkentésre van szükség Európában - holott teljesen nevetséges erről újabb tanulmányt bekérni. Nem. Mit adhatna a pénzügyi tranzakciókról szóló részletes tanulmány Európának? És mit adhatna Európának a szóban forgó tranzakciókra kivetett adó? A pénzügyi tranzakciókra kivetett 0,01%-os adó 80 milliárd eurót hozna. Ha ebből 30 milliárd eurót félrerakunk a nemzeti hozzájárulások csökkentésére - és ezzel a nemzeti költségvetések csökkentésére -, úgy 50 milliárd eurót nyerünk az EU költségvetés javára. 120 milliárd euró mínusz 30 milliárd, az 90 milliárd, és ha ehhez 50 milliárdot hozzáadunk, 140 milliárdot kapunk. Tehát megvalósíthatjuk a Lisszabon után szükségessé vált európai politikákat, amelynek Európa és a tagállamok is nyertesei lesznek. Ehhez azonban az kellene, hogy legyen egy európai jövőképünk.
Másodszor, Barroso úr, a hiányról: úgy gondolom, hogy különbséget kell tenni hiány és hiány között. A hiány olyan, mint a koleszterin: lehet jó és lehet rossz. Egy beruházások miatt fellépő hiány, amely távlatokat nyit egy ország, vagy Európa számára, nem negatív. Ha úgy, mint a múltban, a régi, terméketlen iparágakba fektetünk - mint a szénbányászat -, olyasmibe fektetünk, ami hiábavaló pénzkidobás; mindenképpen veszíteni fogunk rajta. Ha a jövő energiáiba, a jövő termelésébe ruházunk be, azzal nyerünk.
Ezért a liberális frakciókat is arra kérem, hogy ne csak a stabilitást emlegessük, hanem tegyünk különbséget a között, amit tennünk kell, és a között, amit abba kell hagynunk. Ne csak a "hiányról” beszéljünk, hanem azt is tegyük hozzá, hogy "ez termékeny”, vagy "ez terméketlen”. Ha ezzel egyetértünk - ami tudom, hogy nem könnyű -, ha ebben egyetértésre tudunk jutni, akkor végre szembe tudunk szállni a Tanács folyamatos manipulációival.
Az a baj manapság, hogy sok kormány háttérbe akarja szorítani az európai stratégiai megközelítést, holott éppen az a dolgunk, hogy megvédjük, sőt, fokozzuk az európai stratégiai megközelítést, mert másképpen nem leszünk képesek kihúzni magunkat a csávából.
Látja, Barroso úr, közös érdekünk van, de ezt végig is kell vinnünk. Nem a Parlament az, amire nyomást kellene gyakorolnia, hanem az Európai Tanács.
Elnök
Önök is láthatják, hogy meglehetősen rugalmas voltam az időzítéssel, részben azért, mert annyira lebilincselők és erőteljesek voltak a felszólalások - IMF, kaszinók, koleszterin - igazán előrelendítették a mai megbeszélést.
Michał Tomasz Kamiński
az ECR képviselőcsoport nevében. - (PL) Úgy tűnik, a mai vita alatt sokat anekdotázunk, és ez nekem is eszembe juttat egy történelmi asszociációt. 18 évet az életemből egy igazi szocialista országban éltem le, ahol minden egyes pártkongresszus újabb és újabb gazdasági célokat tűzött ki, és az állampolgároknak minden egyes pártkongresszuson azt mondták - nem csak saját hazámban, de minden szocialista országban -, hogy javulni fognak a dolgok, és azt is megszabták, hogy hogyan javuljanak a dolgok. Abban az időben még belkereskedelmi minisztérium is működött a hazámban, noha nem is volt belkereskedelem.
A mai felszólalások alapján az a benyomásom, hogy az Európai Bizottság javaslata igyekszik visszaállítani a gazdaság-centrikus gondolkodás elsőbbségét a politikai gondolkodás felett. A felett a politikai megrögzöttség felett, amely megfojt mindenféle szilárd gazdasági fejlődést. Ugyanis nemzeti szinten - és mint halljuk, populista megfontolásokból -, a politikusok manapság Európát használják bűnbakként. Azt mondják, kevesebb Európa kell, és hogy Európa nem megoldás, de ezt csak azért teszik, mert ezzel bizonyos fokig felmentik magukat a szavazók szemében. Ha nem hozunk létre valamit, amivel ráébresztjük a tagállamokat arra, hogy a gazdasági szempontból irracionális politikák súlyos következményeket vonnak maguk után, nem jutunk el sehova. Itt azonban a szolidaritásra is szükség van. A francia-német javaslatban azt a veszélyt látom, hogy olyan helyzetbe kerülünk, ahol az erősebb országok nagyobb beleszólást kapnak, míg Görögország képtelen lesz túllépni bizonyos korlátokat. Görögországnak ugyan csökkentenie kell a kiadásait, de az erősebb országoknak be fog jönni a szerencséjük, és majd hirtelen azt látjuk, hogy ők bezzeg - politikai megfontolásokból - megszeghetik a játékszabályokat. Ez az, ami miatt azt mondom, hogy európai szolidaritásra van szükségünk.
Végül, elnök úr, szeretném elmondani, hogy tudom, hogy Ön is őrködik az európai szolidaritás felett. Az Európai Bizottság legutóbbi döntése a Lengyelország és Oroszország közötti földgáz-megállapodásról - amelyért szeretnék Önnek köszönetet mondani - ékes példa arra, hogy a közösségi megközelítés igenis működik, és a Lengyelországhoz hasonló országok érdekeit szolgálja. Még egyszer szeretném hangsúlyozni, elnök úr, hogy nem tudjuk varázspálcával eltüntetni a valóságot. Ha odáig jutunk, hogy az Európa egyes részein uralkodó populizmussal párosuló politikai megoldások elsőbbséget élveznek a gazdasági szempontok felett, akkor az Ön nagyra törő tervei a piac elmélyítéséről - ami szerintem is egy nagyon jó terv - (befejezetlen mondat). Úgy érzem, hogy parlamenti képviselő létünkre mindannyian felfogjuk, hogy még messze vagyunk a közös piactól, elég, ha csak ránézünk a mobiltelefonunk roaming díjaira a havi telefonszámlánkon. Ha közös európai piacunk van, de még mindig roaming díjakat fizetünk, az elég világosan jelzi, hogy hosszú utat kell még megtennünk célunk, a gazdasági integráció eléréséig.
Patrick Le Hyaric
a GUE/NGL képviselőcsoport nevében. - (FR) Elnök úr, Chastel úr, Barroso úr! Ha jól értettem Önt, Barroso úr, egymással teljesen ellentétes elemzésből indulunk ki, hiszen Ön szerint a gazdasági válság már mögöttünk van, míg saját képviselőcsoportom, az Egységes Európai Baloldal/az Északi Zöld Baloldal úgy véli, egyre rosszabb lesz. A válság megoldására Ön a stabilitási paktum szigorítását és most a szankciók megerősítését javasolja. Szerintem éppen az ellenkezőjét kellene tenni: új fiskális megközelítés és a pénzügyi tranzakciókra kivetett adók segítségével emelni a munkabéreket, javítani a szociális jólétet, megóvni a közszolgáltatásokat és merész foglalkoztatáspolitikát bevezetni.
Sajnos attól tartok, hogy az Ön stratégiája bajba sodorhatja az Európai Uniót. Nem hallott róla, hogy milyen erővel tüntetnek az emberek az egész Európai Unióban? Tegnap volt a hatodik egymást követő nap, hogy a lakosság 70%-ának támogatásával emberek milliói vonultak ki az utcára Franciaországban. Nem látja a bennünket fenyegető veszélyt? A versenyen és a szabadkereskedelem politikáján alapuló európai gondolat frontálisan ütközik a pénzzel a most tapasztalható gazdasági háborúkban és - újabban - valutaháborúkban. Miért nem inkább egy új rendszer lehetőségét vizsgáljuk meg? Egy humán és szociális fejlődési alapot a stabilitási paktum helyett az Európai Központi Bankkal együttműködésben, amely pénzteremtésből refinanszírozhatná a tagállamok adósságait és nemzeti bankjait a szociális kritériumoknak kedvező kamatlábak mellett.
Én úgy látom, hogy az Európai Uniónak egy új, globális pénzügyi rendszer kialakítását kellene kezdeményeznie, azzal kezdve, hogy elfogadja Kína javaslatát egy közös nemzetközi kereskedelmi valutáról. Thaiföld és Brazília példájára Európa ezt azzal kezdhetné, hogy a valuta-feszültségek enyhítése érdekében adót vet ki a külföldi valutákra.
Bizottsági elnök úr, tanácsi képviselők! Eljött az ideje, hogy új kezdeményezéseken gondolkodjunk, és hallgassunk polgáraink szavára.
Nigel Farage
az EFD képviselőcsoport nevében. - Elnök úr, Barroso elnök! Úgy látom, nagyon mutogatja az izmait, és ehhez - a jogtalan eszközökkel kikényszerített - Lisszaboni Szerződés erejét használja fel. A világszínpadon és az EU-n belül is mindent megtesz, hogy magához ragadja az államiság valamennyi jellemzőjét.
Ez sehol nem annyira nyilvánvaló, mint legutóbbi javaslatában arról, hogy az európai intézmények vessenek ki közvetlen adót a kontinens népeire.
Régen persze volt egy nagyon sikeres függetlenségi mozgalom, amely azt a jelszót tűzte ki zászlajára, hogy "nincs adózás képviselet nélkül”, nos, Ön semmi esetre sem tekinthető képviselőnek. Nem szavaztunk Önre és nem is tudjuk eltávolítani, úgyhogy azt gondolom, hogy ezzel a közvetlen adóval hibát követett el.
És micsoda drága klubbá válik ez. Két évvel ezelőtt Anglia nettó hozzájárulása évi 3 milliárd GBP volt. Idén 6 milliárd GBP. Jövőre 8 milliárd GBP lesz. Az azt követő évben 10 milliárd GBP lenne, de most azt halljuk, hogy Ön el akarja venni a brit visszatérítést. Fel akarja számolni a brit visszatérítést, ami azt jelenti, hogy 2013-ra a hozzájárulásunk 13 milliárd GBP lesz. Azaz, hat év alatt megnégyszereződik.
Amikor ezt felfogják a brit adófizetők és értesülnek az Ön közvetlen adójáról, le fogják vonni a következtetést, hogy az Európai Uniót egyszerűen nem engedhetjük meg magunknak.
Látok azonban egy halvány reménysugarat: a Merkel és Sarkozy közötti deauville-i megállapodást, amitől mindenki úgy meg van rémülve. Remélem, hogy keresztülviszik! Legyen csak új szerződésünk! Úgy tűnik, még Ön is szinte támogatja ezt. Legyen csak új európai szerződés, és bocsássuk népszavazásra számos országban, főleg Angliában, és a britek úgy fognak dönteni, hogy ez nagyon is rossz üzlet lenne Angliának. És akkor megszavazzák, hogy lépjünk ki az Európai Unióból, és megkezdhetjük a kivonulást.
Köszönöm. Boldogan távoznánk.
(A felszólaló hozzájárul a 149(8) cikk értelmében feltett kék kártyás kérdéshez)
Martin Schulz
(DE) Elnök úr! Farage úr, egy kérdésem lenne Önhöz. Talán lesz olyan kedves, és megválaszolja nekünk. Ha már annyira aggódik a brit adóbevételek miatt. Csak úgy, mint én, Ön is most kezdte meg az új hivatali idejét, és választhatott, hogy miből fizessék ki a napidíját: a brit pénzes kasszából, vagy az Európai Unióéból. Legyen szíves elárulni a Parlamentnek, hogy az Ön napidíját az uniós költségvetésből fizetik, vagy inkább a brit nemzeti rendszert választotta?
Nigel Farage
Elnök úr! Szerintem jó lenne most már megszüntetni azt a fogalmat, hogy "európai pénz”. Amíg nincs közvetlen adó, tehát itt és most, addig nem beszélhetünk európai pénzről: ez a mi pénzünk. Hatalmas nettó hozzájárulást fizetünk az Európai Uniónak, ami semmiféle gazdasági haszonnal nem jár részünkre. Ez a mi pénzünk!
José Manuel Barroso
a Bizottság elnöke.. - Elnök úr! Általában nem szoktam közbeszólni, de a rendtartással kapcsolatban lenne egy megjegyzésem.
Nem először hallom azt Farage úrtól, hogy "Önt nem választották meg”. Nem kétlem, hogy Ön nem is választott meg, megválasztott azonban a Parlament.
(Taps)
Titkos szavazással választott meg az a Parlament, amelynek Ön is a tagja. Többször is kijelenteni, hogy engem vagy a Bizottságot nem választottak meg, tiszteletlenség a Bizottsággal szemben és a Parlamenttel szemben is, amelyhez tartozik.
(Taps)
Francisco Sosa Wagner
(ES) Elnök úr! Lássuk, hogy le tudom-e kissé csillapítani ezt a parázs vitát.
Sajnálatosnak tartom, hogy az Európai Unióval együtt néhány tagállam még mindig része a G20-aknak. Ez az anomália mindenképpen rontja Európa arculatát világszerte, de ennek ellenére, jó lenne, ha legalább ezen a globális fórumon lenne valamiféle általános, közös álláspont.
Hogy mi legyen ez a közös álláspont? Szerény véleményem szerint, a következő: először, a válság következményeivel foglalkozó, globális megállapodást nem lehet tovább halogatni egy pusztán pénzügyi megállapodás létrehozásával; másodszor, Európának fenn kell tartania az eurót, mint referencia-valutát, vagy ha úgy tetszik, mint horgonyt, amely megakadályozza, hogy a piaci turbulencia bennünket is magával ragadjon és ugyanazokat a hibákat kövessük el, mint amilyeneket a XX. században elkövettünk; és harmadszor, az eurónak a demokratikus értékeket és az általános szabadságot kell előrevetítenie, ezeknek kell Európát képviselniük szerte a világon.
Összefoglalva: tisztában kell lennünk azzal, hogy egy globális világban, ebben a globális játszmában azok, akik csak nemzeti kártyákkal játszanak, veszíteni fognak.
Othmar Karas
(DE) Elnök úr, Barroso úr, hölgyeim és uraim! Ez a vita egy dologra mindenképpen rávilágít: a deauville-i megállapodás akadályozza a válság legyőzését, a deauville-i megállapodás hátralépés az Európai Unió részére, és a deauville-i megállapodás ékes bizonyíték arra, hogy bájos párocskánk semmit nem tanult a 2002-ben és 2005-ben tanúsított elítélhető magatartásából, amikor is elkezdték aláásni a stabilitási paktumot. Ma is ugyanennek az elítélhető magatartásnak lehetünk a szemtanúi.
Le kell győznünk a múlt hibáit. Európai választ akarunk a nacionalizmusra és a legtöbb európai szabályozásba beültetett vétójogokra. Ugyanezt tettük a pénzügyi piacok felügyeletével. Ugyanezt tesszük a válságra adott válaszként elkészült jelentéssel. Ugyanezt tesszük a Feio-jelentéssel és napi jogalkotói munkánkban is. Erre koncentráljunk, és ne hagyjuk elterelni a figyelmünket erről, a mai vita alkalmával sem. Előre kell lépnünk. Válaszokat kell találnunk. Az öt csoport által elkészített jelentés üzenete világos. Még nem győztük le a válságot. A fiskális és monetáris politikák nem helyettesíthetik a strukturális reformokat. Világosan látjuk, hogy jövőnk biztosítása a deficitek csökkentésétől függ. A deficiteket nem lehet sövényollóval megnyírni. Ehhez reformok, beruházások, megtakarítások és változások kellenek. Ez a jelentés világosan jelzi, hogy a megoldás részeként több Európát akarunk. Vigyük keresztül az integráció következő lépését - a gazdasági uniót, a szociális uniót, a védelmi és biztonsági uniót, és gondoskodjunk arról, hogy a belső piac állampolgáraink hazai piacává váljon. Az európai közösség - az Európai Unió kezdeményezése - a válasz. A munkacsoport és a Deauville-megoldás megbukott.
Stephen Hughes
Elnök úr! Mint hallottuk, a Herman Van Rompuy által vezetett munkacsoport elkészítette jelentését. Javaslatai a válság kezelésére és a költségvetési fegyelemre vonatkoznak, ami csak egy része a képnek.
Hangsúlyoznám, hogy ezek csak javaslatok. Az ECOFIN miniszterei, akik döntően befolyásolták a munkacsoport munkáját, nyilván szeretnék ezt a végeredménynek tekinteni, de nem az. Ez csak a kezdet. A jogalkotási folyamat legelején tartunk. Remélem, hogy az intézmények rájönnek, hogy a Bizottság jogszabályjavaslatain való munkát az Európai Parlamentnek most már a Tanáccsal közösen, egy teljesen demokratikus folyamat keretében kell végeznie.
A munkacsoport eredetileg azt tűzte ki célul, hogy egy áttörést jelentő lépést tegyen egy eredményesebb gazdaságirányítás felé. Azt gondolom azonban, hogy amit javasolnak, az potenciálisan hátralépés Európa fellendülése és jóléte szempontjából. Az eszközök megerősítését javasolják, de csak azokét, amelyek a költségvetési fegyelemre összpontosítanak. Ez baj. A gazdasági koordináció többet jelent költségvetési fegyelemnél, és addig nem érjük el a gazdasági uniót, amíg ezt az egyensúlyt fel nem ismerjük. Ez elkerülhetetlenül olyan torz gazdaságpolitikákhoz vezetne, amelyek a makrogazdaság-politikához nem vesznek kellőképpen figyelembe más, arra érdemes szakpolitikai célokat. Ez alatt a növekedést, a beruházást és a foglalkoztatást értem.
Barroso elnök! Nincs szükség még egy munkacsoportot kijelölni arra, hogy kiegyensúlyozott politikai intézkedéseket találjon ki. Arra van szükség, hogy a Bizottság gyakorolja kezdeményezési jogát, és tegyen elénk növekedést, beruházást és foglalkoztatást célzó javaslatokat.
Ami a most előttünk lévő javaslatokat illeti, úgy gondolom, hogy a Parlamentnek az elkövetkező hónapokban óriási felelőssége van. Változtatásokra van szükség a ma szavazásra bocsátott Feio-jelentést érintően. Szerintem három fő változtatásra van szükség: a túlzott egyenlőtlenségi eljárást ki kell terjeszteni a munkapiacokra - többek között a munkanélküliség szintjére - is, tehát adott esetben be kell vonni a Foglalkoztatási Tanácsot is; a Stabilitási és Növekedési Paktum korrekciós ágában az államadósság szintjére és alakulására vonatkozó minőségi értékelésnek teljes mértékig figyelembe kell vennie az állami beruházások szintjét és alakulását is; valamint, amennyire csak lehetséges, egyértelművé és működőképessé kell tenni az új rendszer kapcsolódását a 2020 stratégiához.
Az irányítással kapcsolatban, ebben a korai fázisban csak két dolgot említenék meg. A Tanács feladata, hogy egyengesse a rendszer útját, és teljes politikai felelősséget vállaljon az egész folyamat során. Szükség esetén gondoskodnia kell továbbá a Tanács valamennyi releváns formációjának - és ez nem csak az ECOFIN - bevonásáról.
Végül pedig, a lehető legnagyobb demokratikus legitimitás biztosítása érdekében az Európai Parlamentet is teljes mértékig be kell vonni a folyamat egészébe. Elég csak ránézni az európai szemeszterről szóló javaslatra, hogy észrevegyük, milyen mértékben hiányzik ebből a Parlament szerepvállalása. Más politikai frakciók képviselőivel együtt azon dolgozunk, hogy fokozott parlamenti részvételről dolgozzunk ki javaslatokat. Remélem, hogy a többi intézmény is elfogadja javaslatainkat, hogy biztosíthassuk e folyamat demokratikus legitimitását.
Olle Schmidt
(SV) A tavalyi év bebizonyította, hogy nehéz helyzetekben az EU képes fontos döntéseket hozni. Az elmúlt néhány nap azonban sajnos kiábrándító volt. Az EU-nak egyértelmű és szigorú költségvetési szabályokra van szüksége, de Franciaország és Németország habozik. Ez aggodalomra ad okot. Üzenetünk a következő: hagyják békén Rehn úr javaslatát!
Őszinte köszönet Berès asszonynak és kollégáimnak a Pénzügyi, Gazdasági és Szociális Válsággal Foglalkozó Különbizottságból, akik bebizonyították, hogy mi itt az Európai Parlamentben felül tudunk emelkedni a pártkorlátokon, ha az Európa érdekét szolgáló közös megoldások kialakításáról van szó. A Liberálisok és Demokraták Szövetsége Európáért Képviselőcsoport azt a módosítást javasolja, hogy amennyiben bevezetjük a pénzügyi tranzakciókra kivetett adót, akkor azt szükségszerűen globális szinten kell megtenni. Ez esetben rendkívül lényeges a globális szinten történő végrehajtás.
Nem engedhetjük, hogy a nacionalizmus ismét megvesse a lábát Európában. Jólétet csak világos határokkal és szabadkereskedelemmel jellemezhető piacgazdaság teremthet. Egységesebb, nyitottabb, erősebb Európára - egész egyszerűen több Európára - van szükségünk.
A javasolt szankciók kezdetben csak az euróövezet országaira vonatkoznak. Ezzel kapcsolatban mi olyan megszövegezést szeretnénk látni, amely mind a 27 tagállamra vonatkozik. Ezért egy szóbeli módosítást szeretnék benyújtani a Feio-jelentéshez, amelyet remélem, a Parlament is támogatni tud. Az előadó, valamint a Szocialisták és Demokraták Progresszív Szövetsége Európai Parlamenti Képviselőcsoportja már biztosítottak támogatásukról. Felolvasom a szöveget angolul:
"Amennyire lehetséges, mind a 27 tagállamnak maximálisan követnie kellene a gazdaságirányításra vonatkozó javaslatokat, elismerve azt, hogy az euróövezethez nem tartozó tagállamok számára ez önkéntes eljárás lesz”.
(SV) Ne most hozzunk létre egy olyan EU-t, amely szétszakíthatja az Uniót.
Pascal Canfin
(FR) Elnök úr, Barroso úr, Rehn úr! Őszintén remélem, hogy Önök is megvizsgálják az Európai Parlament által végzett munkát a mai nap megvitatásra kerülő témák - a Berès-jelentés és a Feio-jelentés - kapcsán, hiszen a gazdaságirányítás terén most már társjogalkotóként működünk. Elmondhatom, hogy legalább négy másik pro-európai képviselőcsoporttal együtt komoly erőfeszítéseket tettünk olyan kompromisszumok kidolgozására, amelyekkel elérhetünk valamit. Éppen arról a megbeszélésről jövünk, ahol megpróbáltuk elvarrni az utolsó szálakat.
Vannak, akik a költségvetésről beszélnek, mások az adóügyi intézkedésekről, megint mások az irányításról. Ma arra van szükség, hogy a Bizottság egy átfogó csomaggal álljon elő - és bár mi is próbálkozunk, ez az Ön feladata is egyszersmind: valamivel, ami a Monti-jelentés szellemét tükrözi és ami összhangban van Michel Barnier törekvéseivel is a belső piac vonatkozásában. Olyan átfogó csomagot várok Barroso úrtól, amely megmutatja nekünk, hogy hogyan lábaljunk ki a gazdasági válságból. Ne csak a makrogazdaság-irányításról legyen benne szó, de legyen benne három-négy dosszié anyaga a makrogazdaságról, az adóról és a költségvetésről is, "egy csomagban”.
Biztos vagyok benne, hogy ha ezt tenné, az Európai Parlament óriási többséggel támogatná a kezdeményezést. Ha csak az államháztartást tekintjük például, két-három évvel ezelőtt éppen a Bizottság és különféle osztályai voltak, amelyek kijelentették, hogy az összes ország közül Spanyolország tartotta be leginkább a Stabilitási és Növekedési Paktumot, és hogy Spanyolország államháztartása rendben van. A baj az, hogy az instabilitás máshonnan jött, és most Spanyolország is, Írország is borzasztó helyzetben van. Egyértelműen látható tehát, hogy nem jutunk eredményre a válság megoldásában azzal, ha egyedül az államháztartásra koncentrálunk.
Ezeknek a problémáknak az összességét képviselik azok a kompromisszumok, amelyekre javaslatot tettünk a ma előttünk lévő - és holnap szavazásra bocsátott - különböző jelentésekben. Azt fejeztük ki bennük, hogy igen, valóban meg kell erősítenünk a költségvetési fegyelmet. Ez nyilvánvaló. Ugyanakkor ahhoz, hogy ez a költségvetési fegyelem ne vezessen szociális összeomláshoz, és ne csupán a közkiadások csökkentését eredményezze, egyszerre van szükség egy, a beruházásokat finanszírozó európai költségvetési csomagra és egy adócsomagra, amely lehetővé teszi a tagállamok számára bizonyos adók kivetését.
Utolsó kérdésem Rehn úr és főként Barroso úr felé tehát a következő: igazán a közös társasági adóalap mellett állnak? Őszintén támogatják azt? Mert a Bizottság 10 éve félretette ezt a kérdést, és azóta nem vette elő újra. Itt az ideje, hogy ezt tegye.
(Taps)
Roberts Zīle
(LV) Köszönöm, elnök úr, Barroso úr! (aki elhagyta a termet)
Először szeretnék köszönetet mondani az előadónak, árnyék jelentéstevő társaimnak, valamint a szakbizottság elnökének, Klintz úrnak a kompromisszumért, amelyet végre sikerült elérni. A jelentésnek csupán két olyan elemével kapcsolatban szeretnék felszólalni, amelyekkel nem vagyok megelégedve, és ezeknek semmi közük nincs Németországhoz vagy Franciaországhoz. Először, az agresszív határokon átnyúló beruházások eredményeképpen 2004 óta számos tagállamban megnövekedett a háztartások és a vállalkozások adósságállománya; van, ahol tízszeresére nőtt az adósság. Ráadásul az ilyen hitelek túlnyomó részének árfolyamkockázatát a hitelfeltételek alapján a kölcsönfelvevő viseli. Ez azt jelenti, hogy ezeknek az országoknak a kormányzatai - a közkiadások csökkentését és az adóemelést leszámítva - kevés makrogazdaság-politikai mozgástérrel rendelkeznek. A háztartások ugyanakkor csak egy dologgal törődnek: hogy euró-alapon ki tudják fizetni a törlesztő részleteiket. Sajnos erre kevés utalás történik ebben a jelentésben.
A második dolog, amit szeretnék megemlíteni, az elsőhöz kapcsolódik. Képzeljünk el egy olyan tagállamot, amelynek GDP-je a csatlakozás előtti - 2004 előtti - szintre esett vissza, miközben magánadóssága tízszeresére, államadóssága pedig ötszörösére nőtt. Egy ilyen tagállam ebből a jelentésből azt a következtetést vonhatja le, hogy még a kohéziós politika is megváltoztatható, úgy, hogy a legfőbb kritérium már nem az egy főre jutó GDP, hanem egy bizonyos területen végrehajtott válságkezelés. Ez azonban súlyos politikai következményekkel járhat. Köszönöm.
Ilda Figueiredo
(PT) Elnök úr! Németország és Franciaország nyilatkozatai az úgynevezett deauville-i megállapodás keretében elfogadhatatlanok, és világosan felfedik azoknak az igazi arcát, akik a háttérből mozgatják a szálakat a gazdasági és pénzügyi érdekeltségi csoportok védelmében. Ezek a nyilatkozatok türelmetlenséget, arroganciát és agressziót fejeznek ki a neoliberális, antiszociális politikáiktól - a Stabilitási és Növekedési Paktumtól és a versenypolitikától - szenvedő dolgozók reakciója iránt Görögországban, Franciaországban, Spanyolországban vagy Portugáliában, ahol máris általános sztrájkot terveznek november 24-re.
Ideje, hogy azok, akik vezetik az Európai Uniót, felismerjék e neoliberális politikák csődjét: a növekvő munkanélküliség, társadalmi egyenlőtlenségek és a szegénység a gyengébb gazdaságokat recesszióba taszítják, ahol az EU szankciói valódi szociális katasztrófát válthatnak ki.
Sajnos nem az történik, amit megígértek. Az ígéretek az adóparadicsomok felszámolásáról, a pénzügyi tranzakciók helyes megadóztatásáról és a spekulatív pénzügyi termékek megszüntetéséről sorra összeomlottak.
Ezért tiltakozunk itt: hangot akarunk adni a sok millió, szegénységgel fenyegetett dolgozónak, a munkanélkülieknek, a szánalmas nyugdíjjal rendelkező időseknek, a munkát nem találó fiataloknak és a szegénység határán lévő gyerekeknek, akiket megfosztanak egy méltó jövőtől.
Itt az ideje, hogy szakítsunk ezekkel a politikákkal, és igazi, szociális Európánk legyen: a haladás és a fejlődés Európája.
Juozas Imbrasas
(LT) Szeretnék néhány szót mondani a válsággal foglalkozó különbizottságról. Igazán jó munkát végzett, és jó ajánlásokat és javaslatokat tett. Ideális esetben természetesen a Bizottság által készített dokumentumokban is lenne hely mindezek számára. Rendkívül fontos, hogy a Bizottság ne veszítse szem elől a legalapvetőbb és a legfontosabb kérdéseket. Ezek egyike egy olyan szabályozó és felügyeleti rendszer megteremtése, amely nem enged egyetlen pénzügyi piacot, egyetlen pénzügyi eszközt és egyetlen pénzügyi intézményt sem kimaradni a nyilvántartásból. A Bizottságnak az új munkahelyek megteremtésére kell összpontosítania tevékenységeit, és ezeket össze kell kötnie a szegénység és a társadalmi kirekesztés elleni küzdelem érdekében hozott intézkedésekkel. Az ebben az irányban kifejtett erőfeszítéseknek elsősorban a fiatalok foglalkoztatására kell irányulniuk. A válság legyőzéséhez egy európai energiahálózatra, illetve sürgősségi infrastrukturális döntésekre van szükség a megújuló energiaforrásokról, a zöld energiáról és energiahatékonyságról a közlekedési és az építőipari ágazatokban. Jó lenne, ha mához egy évre a Bizottság elmondhatná: "Az Önök által javasolt állásfoglalás rendelkezései nem csak papíron léteznek; a válsággal foglalkozó különbizottság konkrét javaslatait bevezettük a gyakorlatba, és máris érezhető a hatásuk”.
Krisztina Morvai
(HU) Akárcsak a hét előző nagy vitáján itt az Európai Parlamentben, a szegénységgel kapcsolatos vitán, most is az Európai Unió politikusai csodálkozva és sajnálkozva állapítják meg, hogy az európai emberek helyzete nemhogy javulna, egyre romlik. Egyre nagyobb a szegénység, a nyomorúság, a munkanélküliség, a hajléktalanság. És úgy csodálkoznak erre rá, mintha ez legalábbis sajnálatos természeti csapások, cunamik, egyebek következménye lenne. Nem, ez az európai politikusok döntéseinek a következménye. Az, hogy a nyomor és a szegénység egyre nagyobb, az egyenesen következik abból a neoliberális politikából, amit Önök - tisztelet a kivételnek, akik ezt ellenezték - folytattak, és ez a tendencia tovább fog folytatódni. Egyre nagyobb lesz a nyomor, egyre nagyobb lesz a szegénység akkor, ha nem választanak másik értékrendet.
Olyan ez a két jelentés, mintha egy orvosi bizottság megállapítaná, hogy az a terápia, amelyet eddig a beteggel folytattak, ártott a betegnek, a beteg rosszabb állapotba került, majd pedig a diagnózist követő terápiaként azt mondanák, hogy ezt kell folytatni, amit eddig csináltunk, csak kicsit szigorúbb ellenőrzés mellett, és megbüntetve a beteget akkor, hogyha mondjuk a gyógyszerét nem veszi be. Itt értékrendek közötti tudatos választásról van szó. Az Európai Unió mindezidáig tudatosan azt az értékrendet választotta, hogy mindig azt kérdezte, hogy mi a jó döntés a pénz és a profit szempontjából, mi a jó döntés a multinacionális cégek és a bankok szempontjából, és soha nem azt kérdezte, hogy mi a jó döntés az emberek és a közösség szempontjából. Mindig azt kérdezte, hogy mi a jó a korlátlan igazságossági és erkölcsi szempontok által nem korlátozott verseny szempontjából, és soha nem azt, hogy mi a jó a társadalmi igazságosság és szolidaritás szempontjából. Ezen kellene változtatni, és jó döntéseket kellene mostantól hozni.
Corien Wortmann-Kool
(NL) Elnök úr! A néhány pozitív jel ellenére a válság rosszabbodásának kockázata nem múlt el. A bankrendszer továbbra is bizonytalan, és ha nem teszünk valamit, számos tagállam fog szembenézni a kezelhetetlenné váló államadósság fenyegetésével. Égető szükség van tehát egy gazdasági unióra.
Elnök úr! Bár a munkacsoport még nem tud felmutatni konkrét eredményeket, a Stabilitási és Növekedési Paktum parlamenti előadójaként szeretném elmondani Rehn biztos úrnak, hogy mi tudunk gyorsan dolgozni. Ugyanezt mondom a Tanácsnak is. Tudunk gyorsan dolgozni, de csakis a Bizottság javaslatai alapján. El tudja-e fogadni ezt a Tanács?
Szeretnék határozottan szót emelni a kért szerződésmódosítás ellen, mert ez csupán csalétek lenne arra, hogy elhalasszuk a szükséges intézkedéseket. Most kell megtennünk mindazt, amit a Lisszaboni Szerződés lehetővé tesz. A Stabilitási és Növekedési Paktumban a Parlamentnek most új, társjogalkotói szerepe van, amelyet teljes mértékben ki is fog használni, hogy egy masszív Stabilitási és Növekedési Paktum segítségével egy masszív gazdasági uniót hozzon létre.
Sergio Gaetano Cofferati
(IT) Elnök úr, hölgyeim és uraim! A válság óriási hatással járt valamennyi európai ország társadalmára. Ha szociális szemszögből vizsgáljuk meg a következményeit, hamar levonhatjuk a következtetést, hogy a java még hátravan. Nagyrészt ez vezérli a Bizottság munkáját. Növekedni fog a munkanélküliség. Bár egyes országokban a fellendülés halvány jelei mutatkoznak, ez nem lesz elég új munkahelyek teremtéséhez. Bár a válságot a pénzügyi rendszer szülte, gyorsan átterjedt a gazdasági és a szociális szférára is, és elengedhetetlen, hogy szembenézzünk legsürgetőbb szociális aspektusával.
Más eszközökkel kell felvértezni magunkat a leghátrányosabban érintett polgárok védelme érdekében. Hamarosan megkezdjük a tárgyalásokat egy keretirányelvről szóló javaslatról. A javaslat egyrészt egy valamennyi európai országban biztosítandó minimálbérről szól, amely rendkívül fontos eszköz a szegénység elleni küzdelemben, másrészt pedig azokon igyekszik segíteni, akiket legsúlyosabban fognak érinteni a válság utóhatásai az elkövetkező hetekben és hónapokban.
Ugyanakkor a válság leküzdésének legjobb módja a növekedéspolitika. A növekedéshez erőforrások és célzott befektetések, valamint világosan meghatározott prioritások kellenek. Ezekre kell irányítani a rendelkezésre álló költségvetési források jelentős részét. Az Unió költségvetése nem elegendő. Ezért szögezte le világosan a Bizottság, hogy több forrásra van szükség infrastrukturális beruházásokra, illetve a versenyminőséget és foglalkoztatást célzó befektetésekre. Ez az út az eurókötvények kibocsátásához és a pénzügyi tranzakciók megadóztatásához vezet. Nincs más alternatíva. Ezért olyan fontosak és innovatívak az általunk jelzett megoldások, amelyek kialakításához remélhetőleg a Parlament is hozzá fog járulni.
Wolf Klinz
(DE) Hölgyeim és uraim! A pénzügyi válság tetőpontján a G20-országok közös fellépést ígértek a pénzügyi piacok stabilizálására. Ma, két évvel később, még mindig messze vagyunk a globális választól. A bevezetett intézkedések sokszor nemzeti érdekeket és nemzeti megfontolásokat szolgálnak. Az első lelkesedés szertefoszlott, és egyre gyakrabban térünk vissza a régi rutinhoz. Ahogy Mervyn King a Bank of England-től oly találóan fogalmazott: "Még nem merült fel az igény a közös érdekből történő cselekvésre”. A Pénzügyi, Gazdasági és Szociális Válsággal Foglalkozó Különbizottság közbenső jelentése nyilvánvalóvá teszi, hogy Európa kritikus válaszút előtt áll. Fokozni kell az integrációt, jobban kell harmonizálni a gazdasági és költségvetési politikákat, és európai infrastrukturális projektekre van szükség az energia, a közlekedés és a távközlés terén. Ha el akarjuk érni az Európa 2020 stratégia által kitűzött szigorú növekedési célokat, működőképes belső piacra és munkaerőpiacra van szükségünk, és biztosítanunk kell a szükséges forrásokat. Hogy kihasználhassuk a kkv-szektorban rejlő lehetőségeket, innovatív finanszírozási forrásokat kell találnunk. Több közösségi módszerre és kevesebb kormányköziségre van szükségünk. Nem tenni semmit egyenlő lenne a visszalépéssel; ezzel nem lehet megőrizni a status quót.
Az európai adósságválság egyértelműen megmutatta, hogy stabilitást és önbizalmat nem lehet fegyelem nélkül elérni. A Rehn biztos által és Van Rompuy úr munkacsoportja által tett javaslatoknak az a célja, hogy biztosítsák a tagállamok fegyelmezett cselekvését. Sajnálattal kell közölnöm, hogy franko-germán párosunk parancsára a pénzügyminiszterek pár nappal ezelőtt félredobták ezeket a javaslatokat Luxemburgban - elszalasztott lehetőség, és szomorú nap állampolgáraink számára, akik teljes joggal érezhetik úgy, hogy ismét becsapták őket a politikusok.
Kay Swinburne
Elnök úr! Ma reggeli vitatémáink határozott közös vonása, hogy a pénzügyi válsággal kapcsolatos további teendőinket érintik, és arra keresik a választ, hogy hogyan tehetnénk eredményesebbé kockázatkezelésünket úgy az államadósság, mint a pénzügyi piacok és termékek és a globális egyenlőtlenségek terén. Akár bankjaink, akár a tagállamok államkincstárainak viselkedéséről van szó, magas színvonalú viselkedési normákat kell biztosítanunk az előre megállapított szabályoknak való megfelelés tekintetében.
Erősebb pénzügyi és fiskális fegyelmet kell érvényesíteni mind a versenyszférában, mind a közszférában. Biztosítanunk kell, hogy az EU és a tagállamok a lehető legszínvonalasabb és legátláthatóbb finanszírozási eszközöket alkalmazzák a növekedési lehetőségek felkutatásához. Óvatosan kell megközelíteni az innovatív finanszírozás alkalmazását, és az erkölcsi kockázat veszélyeire és lehetőségére való tekintettel figyelembe kell venni az EU azon lépéseit, amelyek a költségvetés tőkeáttételének növelésére irányulnak.
Az európai pénzügyi stabilizációs alap egy hitelminősítési besorolástól függő, hatalmas, mérlegen kívüli céltársaság. Szigorúan szemmel kell tartani az EU költségvetésének tőkeáttételét az EBB által kibocsátott projektkötvényekbe. Mint tudjuk, a komplex pénzügyi eszközök és a tőkeáttétel mindig kockázattal járnak. Ingyen nem osztanak pénzt, és rövidebb utak sincsenek.
Nikolaos Chountis
(EL) Elnök úr! Az Egységes Európai Baloldal/az Északi Zöld Baloldal képviseletében megpróbálom megindokolni, hogy miért nem fogunk szavazni a válságról szóló Berès-jelentésre. Számos történelmi példára hivatkozva azt mondhatnám, hogy a mai szöveg az előadó által benyújtott eredeti szöveghez képest úgy néz ki, mint egy régi papirusz, egy pergamen, amelyről az eredeti szöveget gondosan kivakarták, hogy újat írjanak a helyére, de az előző szöveg nyomokban még megmaradt; nem más, mint egy palimpszeszt. A Szocialisták és Demokraták Progresszív Szövetsége Európai Parlamenti Képviselőcsoportja és az Európai jobboldal által durván "kivakart” szöveg az előadó eredeti, őszinte és tiszteletreméltó kísérletét arra, hogy felvázolja a válság okait és merész javaslatokat nyújtson, olyan szöveggel váltotta fel, amely már nem is az Európai Parlament - az Európai Unió egyetlen demokratikus intézménye - szövege, hanem a Bizottságé: olyan szöveg, amely elfedi a válság okát, és az EU-politikát Merkel, Sarkozy és a munkacsoport kezdeményezéseire bízza.
Mi tettünk javaslatokat a szöveg jobbá tételére. Kritikával illettük a stabilitási paktumot és az Európai Központi Bank működését. Módosításokat terjesztettünk elő, hogy lássuk, mindazok, akik ma arról beszélnek, hogy az Európai Unió rossz irányba halad, ugyanazt értik-e ez alatt? Mi inspirálta javaslatunkat? A mostani franciaországi tüntetések, a német dolgozók tüntetései, akiknek azért kurtítják meg a jövedelmét, hogy a Siemensnek több pénze legyen megvesztegetésekre, és a kísérleti malacként kezelt görögországi dolgozók demonstrációi; más szóval egy olyan szöveg, amelyet ebben a formában nem áll módunkban elfogadni.
Mario Borghezio
(IT) Elnök úr, hölgyeim és uraim! Hallgatnunk kellett volna a Nobel-díjas Maurice Allaisra, aki felhívta a figyelmet, hogy a Glass-Steagall-törvénnyel összhangban - amelyet ez a jelentés nem tárgyal - világosan meg kellene különböztetni a kereskedelmi bankokat, a hitelbankokat és a spekulatív bankokat.
Ami az európai adófizetők megadóztatásáról szóló javaslatot illeti, a válaszom: "Nem akarunk európai adót!”. Ha ezt az uniós javaslatot keresztülviszik, biztosak lehetnek benne, hogy nekünk is meglesz a magunk kis teadélutánja: tömeges tiltakozásra kell számítani. Az európai polgárok nem akarnak olyan szolgáltatásért fizetni, amelyet nem kapnak meg, és ebben teljesen igazuk van.
Továbbra is csak a bankokat finanszírozzuk. Ezzel szemben mit csinálnak a bankok a gazdasági és pénzügyi válság közepette? Értékpapírokat vásárolnak fel. Még olyanokat is, amelyek gyanús származtatott termékeket tartalmaznak. Akkor is megveszik őket. És miközben ez folyik, mit csinál az EKB? Az EKB - ez az elvileg kikezdhetetlen testület - hagyja. Számomra egyértelmű, hogy Európa a bankároké. Ha még a szabadkőműves vezetők is ezt állítják, akkor nem tudom, nekünk miért ne szabadna.
Úgy gondoljuk, hogy csak egy módon lehet eredményesen harcolni a spekuláció ellen: ha a tranzakciók végrehajtása a megegyezéssel egy időben, szigorúan készpénz ellenében történne. Merkel asszonynak volt bátorsága ezt kimondani, de lehurrogták. Ennek is biztosan megvan a maga oka.
Sirpa Pietikäinen
Elnök úr! Mindössze két éve tört ki a pénzügyi válság, és csak hat hónap telt el a görög kérdés óta, de máris elpárolgott a tagállamok tenni akarása.
A Berès-jelentés és a Feio-jelentés formájában ma világos üzenetet kaptunk az Európai Parlamenttől. Naprakészebb gazdasági és pénzügyi politikákra van szükségünk. Több Európára van szükségünk, és egy megerősített mechanizmusokat tartalmazó Stabilitási és Növekedési Paktumra. Az ECOFIN Tanács legutóbbi döntése nagy pofon az európai polgárok számára. Ez nem elegendő. Meg kell erősíteni a növekedési stratégiát, hogy az ebben a környezetben fenntartható és szociálisan felelős legyen, valamint jobb irányítási mechanizmusokra lenne szükség az Európa 2020-hoz. Több és jobb európai gazdaságirányításra van szükség, hogy a nemzeti intézkedések is ezt az irányvonalat támogassák, ideértve a pénzügyi tranzakciók adóját, amelyet szeretném, hogy fontoljanak meg alaposan, európai összefüggésben is. Jobb, erősebb egyesült Európára van szükségünk, amely globális szinten egységesen lép fel. Jobb pénzügyi szabályozásra van szükségünk, ahol még sok a tennivaló.
Egyszóval: bizottsági kezdeményezésre lenne szükség. Azt szeretnénk, hogy a Bizottság az európai polgárok érdekeiért lépjen fel, nem pedig mindenféle munkacsoportokért.
Udo Bullmann
(DE) Elnök úr, Chastel úr, biztos úr! Ez tulajdonképpen a jó válaszok ideje lehetett volna, de visszatekintve nem úgy tűnik. A Stabilitási és Növekedési Paktum úgynevezett reformja van napirenden, ami nem jó válasz, és ismét hangsúlyozom, hogy ez a legkisebb közös nevező - az a kis morzsa, amiben egyáltalán meg lehetett egyezni. Gratulálok a Bizottságnak. Önök még mindig az asztalnál vannak - a tagállamok nincsenek teljesen magukra hagyva. Gratulálok a Tanácsnak is. Franciaország és Németország sikeresen megállapodást kötött - nem tudjuk, hogy jót vagy rosszat, de legalább kikecmeregtek az ingoványból.
De mit jelent mindez? Azt jelenti, hogy ha jövőre ismét összeomlanak a növekedési mutatók, akkor ki kell állnunk az emberek elé és bevallani, hogy nincs válaszunk a gazdasági helyzetre. Hol van az a paragrafus, az a törvény, amellyel megmondják nekünk, hogy hogyan tudnánk kimászni az adósságválságból? Ezen a ponton űrt érzékel a frakcióm, és erről akarunk vitázni a Parlamentben. Igen, egyetértünk azokkal a képviselőkkel, akik a reform iránti nagyobb elkötelezettségért szállnak síkra. Mi is ezt szeretnénk. Ennek azonban a tartalmát is meg kell beszélni. Ha nem készültek fel arra, hogy szilárdabban megalapozzák a költségvetési politika tényleges irányultságát, akkor nincs miért beszélnünk az Európa 2020-ról. Az máris csak papírtigris - már most kidobhatjuk a kukába, ha nem akarják velünk érdemben megvitatni a tartalmát.
Mi változást akarunk. Igenis számít, hogy egy roskatag bürokráciába fektetünk be, vagy a jövő energiaforrásaiba és munkahelyeibe! Hol van a javaslataikban az a rész, ami ezt a fajta változást jelentené? Ez az, amire várunk. De ez a vita egyelőre meg sem történt. Számunkra pedig az lesz a döntő.
Nem fogadunk el egy halom, jogszabályokon alapuló mutatót. Ezt a Parlamentet nem verhetik át! Meg akarjuk vitatni, mégpedig a jogalkotás előtt, hogy a foglalkoztatás vagy a munkanélküliség fontos tulajdonságai a költségvetési folyamatnak, vagy nem.
Ramon Tremosa i Balcells
Elnök úr! A mostani pénzügyi válság lehetőséget nyújt arra, hogy egyértelmű előrelépést tegyünk az európai integráció folyamatában. Felszólalásomban az euróövezet országai számára létrehozandó közös európai kincstár megteremtésére szeretnék koncentrálni. Ez egyértelműen javítaná az európai gazdaságirányítás intézményi kereteit.
Tudom, hogy néhány ország számára ez kényes kérdés, de az elkövetkező években mindenképpen foglalkoznunk kell ezzel. Az európai kincstár javítaná a tagállamokban bevezetett ösztönzési politikák koordinációját. Az európai kincstár eurókötvényeket tudna kibocsátani európai infrastruktúrák építésére. Az EU-nak saját forrásokra van szüksége, hogy felkészüljön az uniós tagállamok zsugorodó költségvetéseire. Egy európai szinten adót beszedő közös európai kincstár lehetővé tenné az EU felé irányuló nemzeti átutalások csökkentését is.
A bevételek valódi autonómiája nélkül a kiadások valódi autonómiája sem lehetséges. A közös európai kincstár létrehozása politikai döntés. A mai vita kiugró pontja a politikai akaraterő hiánya, vagy - hogy pontosabban fogalmazzak - a politikai akaraterő hiánya Németország részéről. Az 1990-es években Németországban volt annyi politikai előrelátás, hogy ragaszkodjon az euró bevezetéséhez annak ellenére, az újraegyesítési folyamat sok nehézség elé állította. Az a véleményem, hogy most Németországnak kellene magához ragadnia a vezetést, és lépéseket tenni a közös európai kincstár megteremtése érdekében.
Ivo Strejček
(CS) Igazuk van azoknak, akik már a vita elejétől fogva hangoztatták, hogy az Európai Unió válaszút előtt áll. Az egyik oldalon azok állnak, akik erős közösségi megközelítést akarnak. A másik oldalnak - mondhatjuk úgy, hogy a Parlament kisebb részének - az a véleménye, hogy az Európai Uniónak mostantól többet kellene dolgoznia egy kormányközi elv kialakításán. Ehhez illeszkedik az európai adók különféle fajtáinak bevezetéséről szóló javaslat, még ha ezt innovatív finanszírozásnak is nevezik. Ez az Európai Unió megerősítését célzó felhívásokat visszhangozza, és több hatalmat juttatna az Európai Bizottságnak a tagállamok rovására. Kár, hogy eddig még senki nem szólította fel az Európai Uniót és az Európai Bizottságot arra, hogy csökkentsék programjaikat, csökkentsék a gyakran igen ellentmondásos ügynökségeik számát, és reformálják meg a közös mezőgazdasági politikát.
Jürgen Klute
(DE) Elnök úr! Az itt kialakításra kerülő gazdaságirányítás csupán a megtakarításokra és a versenypolitikára koncentrál. Ahogy tisztelt spanyol képviselőtársam éppen említette, a Németország export-irányultságával kapcsolatos problémát fel sem veti. Pedig ez egyértelműen központi probléma nem csak az euróövezetben, hanem az egész Európai Unióban. A német versenypolitika hátrányos a németországi hazai keresletre. Erről egyáltalán nem esik szó. Mindenekfelett azonban, hátrányos a bérekre. Ez bérharc - bérverseny. Ez a bérverseny óriási nyomást gyakorol a szomszédos európai országokra, az európai szakszervezetekre és az európai dolgozókra. Sem a Bizottság, sem a Feio-jelentés nem foglalkozik ezzel a problémával. Minden magára valamit is adó gazdaságirányítás korrekciókat hajtana végre ezeken a területeken, ahelyett, hogy csendben maradna.
Jean-Paul Gauzès
(FR) Elnök úr, Chastel úr, biztos úr! 1968-ban képviselőtársunk, Cohn-Bendit úr barátai ezt írták Párizs falaira: "szavakat, ne csak tetteket!”. Ma viszont az állampolgárok éppen az ellentétét akarják: tetteket, ne csak szavakat. Szavakban nincs hiány, de polgártársaink nem látják az eredményeket. Az Európai Unió lassú reakciója aránytalanul kevés azokhoz az égetően fontos dolgokhoz képest, amelyekkel foglalkoznunk kellene.
Együtt, egy egységes európai szellemben, közösen kellene előre lépnünk. Ezzel kapcsolatban szeretnék szót ejteni a Parlament szerepéről. Itt is van még tennivaló az együttdöntési eljárás elvének érvényesítése terén. A Bizottság elnöke többször is megköszönte ugyan a Parlament támogatását, de a Parlament nem azért van itt, hogy másodlagos, támogató szerepet töltsön be, vagy hogy ratifikálja a Tanács döntéseit anélkül, hogy előtte lehetőséget kapott volna azok megvitatására. A Parlament egyenrangú a Tanáccsal. Itt az ideje, hogy ezt felismerjék, és a gazdaságirányításról szóló vita lesz ennek a próbája.
Végezetül, a G20-csúcstalálkozón az Európai Uniónak egységes frontot kell mutatnia. Ezzel biztosíthatja, hogy ez a nemzetközi szervezet ne csak végtelen tanácskozásokban merüljön ki, hanem betöltse a szerepet, amit elvárnak tőle.
Elisa Ferreira
(PT) Elnök úr, biztos úr! Szeretnék köszönetet mondani Feio úrnak az együttműködés érdekében tett erőfeszítéseiért és a jelentését átható kompromisszumos készségért. Mindazonáltal arra a következtetésre jutottunk, hogy bizonyos kérdésekben - mint amilyen a pénzügyi felügyelet is - a Parlament képes összefogni és határozott álláspontot képviselni a közérdek védelmében, és ezt a határozott álláspontot a Bizottságnak és a Tanácsnak is tudomásul kell vennie. Ez a kérdés különösen időszerű most, hogy olyan jogszabálycsomag elfogadására készülünk, amely hat, különlegesen érzékeny javaslatból áll, és amelyek ügyében a Parlament társjogalkotói hatáskörrel rendelkezik.
Mi ugyanolyan aktívak leszünk, de engedmények nélkül. Bár a párbeszéd hívei vagyunk, készen állunk arra, hogy megvédjük céljainkat. Feio úr is hangsúlyoz néhány, ezzel összefüggő szempontot a jelentésében. Az egyik, hogy a gazdaságirányítás nem csak egy sor szankciót jelent. A növekedés és a foglalkoztatás külön kezdeményezéseket igényel. Kezdeményezésekre van szükség az Európai Unión belüli fokozódó eltérések elleni küzdelemhez. Konkrét javaslatok kellenek az európai monetáris alapról. Biztos megoldásokat kell találni a szuverén adósságokra.
Ott tartunk, hogy az emberek bizalma attól függ, hogy a Bizottság és a Tanács képes-e reagálni a polgárokat nyomasztó valódi problémákra: a munkanélküliségre, a növekedésre és a kohézióra.
Vicky Ford
Elnök úr! Jobb gazdaságirányításra van szükség egy korai figyelmeztetési és gyors cselekvési rendszerrel. Bár számos ország nem teljesítette a hagyományos adósság- és hiánycélokat, ezek a mutatók nem figyelmeztethettek volna bennünket például a Spanyolországban vagy Írországban küszöbön álló válságról. Más intézkedésekre is szükség van.
A közgazdaságtan azonban nem egzakt tudomány, és nem csak számokról szól. A szovjet történelem a példa, hogy a legyártott traktorok számlálása önmagában nem épít szilárd gazdaságot, és hogy a központosított adók, vagy a központosított államkincstár sem csupán utópisztikus gondolat.
Sok a kérdés azzal kapcsolatban, hogy most mit kellene tenni. Egy csőd szélén álló nemzet bírsággal való fenyegetése üres ijesztgetésnek tűnik, az euróövezeten belüli folyamatos mentőakciók viszont mindig erkölcsi kockázattal járnak. Tudom, hogy sokakat aggasztanak a francia-német megállapodások, de lehet, hogy van bennük valami. Ha a piac kölcsönzi a pénzt, akkor a piac viselje a veszteséget is, ne pedig az adófizetők.
Danuta Maria Hübner
Elnök úr! Mint már megszokhattuk, most is van jó és rossz az életünkben és abban, amit csinálunk. Fontos, hogy megértsük a múltat és a válság okait, és szerintem az Unió elvégezte ezzel kapcsolatban a házi feladatát, ma azonban sokkal inkább a jövőre kellene koncentrálni. A globális európai gazdaságirányítás, amit építünk, a holnapnak szól, és mint olyan, nem csupán a válság kezelésére szolgál.
Európa nem vákuumban él. Egy olyan világgal a háttérben állítjuk helyre Európát, amely nagyon különbözik a 2008-ban látottól. A G20-ak két éve egységre léptek a fiskális mentőakció érdekében, de ezt az egységet a félelem vezérelte. Mára ez az egység megosztottsággá vált. Nem létezik közös, globális jó. A globális kilábalás és a világgazdaság kiegyensúlyozására irányuló törekvések mögött sokféle erő húzódik meg. Fontos szerepet játszik az Európa versenyképességét erőteljesen befolyásoló, alapvető strukturális változás. Ugyanakkor robbanásszerűen megnövekedett a valuták és az árfolyamok szerepe a globális korrekciós mechanizmusokban. Példátlan sebességgel, egy új, globális monetáris rendszer van kialakulóban, amelyben a szereplők száma folyamatosan nő.
Hogy elkerülhessük az aszimmetrikus korrekciók katasztrófáját, sürgős szükség van a párbeszédre és az együttes fellépésre. Ha ezt elérjük, már csak az a kérdés, hogy Európa képes lesz-e szerepet játszani ebben az együttes fellépésben. Világos, hogy hiányzik ehhez az euróövezet külső képviseletének merész racionalizálási reformja. A reform késleltetésével potenciális befolyásunkról mondunk le. A jelenlegi globális körülmények között Európa ezt nem engedheti meg magának.
Robert Goebbels
(FR) Elnök úr, hölgyeim és uraim! Európa gyengélkedik, de a világ sem érzi jobban magát.
Korábban az Európai Unió Tanácsának soros elnöke hangsúlyozta, hogy a globalizáció eredményeképpen európai szinten és nemzetközi szinten kell cselekednünk. Ha azonban körülnézünk, hogy mi is történik az Európai Unióban és világszerte, kénytelenek vagyunk megállapítani, hogy éppen ez a konkrét cselekvés hiányzik.
Évről évre, minden csúcstalálkozón ott parádéznak, és saját fellengzősségükben tetszelegnek a nagyok és a kevésbé nagyok, ezek a felfújt hólyagok, akiknek elvileg irányítaniuk kellene minket, miközben a csúcstalálkozókon egyetlen fő konklúziót tudnak csak elérni, mégpedig azt, hogy majd legközelebb újból megrendezik őket.
Ráadásul ennek az úgynevezett globális irányításnak, amelyet a G20-ak állítólag megtestesítenek, nincs semmiféle jogalapja a nemzetközi jogrendben, és az Egyesült Nemzetek rendszerén kívül működik. A G20-ak írott szabályok nélkül működő, önjelölt szervezet; gazdag nemzetek klubja, amely néhány, úgynevezett feltörekvő országgal veteti körül magát, köztük olyan példamutató demokráciákkal, mint Szaúd-Arábia.
Korábban Martin Schulz idézett egy passzust a G20-ak valamelyik üres kinyilatkoztatásából. Ugyanezt tehetnénk a saját európai csúcstalálkozóink után kiadott nyilatkozatok esetében is. Folytonos ígéretek, üres szavak, amelyeket soha nem követnek tettek. Mindezt csak megkoronázza, hogy Európa ki van téve az olyan franko-germán mini-csúcsoknak is, mint ahol a furcsa pár, Merkel és Sarkozy biztosítottak minket arról, hogy majd mutatják számunkra az utat.
Guy Verhofstadt most beszélt a kaszinóról és a szerencsejátékokról. Nagy a kísértés, hogy hozzátegyem "nincs több tét!”. A Bizottságnak és a Parlamentnek össze kell fognia, hogy ne játsszák el Európa összes zsetonját, és hogy megőrizzék a közösségi módszert.
Regina Bastos
(PT) Elnök úr! Azzal szeretném kezdeni, hogy gratulálok az előadónak, Berès asszonynak és mindenki másnak, aki dolgozott a mai vita során tárgyalt jelentésen. A Pénzügyi, Gazdasági és Szociális Válsággal Foglalkozó Különbizottság tagjaként magam is hozzájárultam a kis- és középvállalkozások (kkv-k) kérdésében, hangsúlyozva kritikus szerepüket, hogy hajtóerőként működnek az Európai Unió fellendítésében, jövőbeli növekedésében és jólétében.
Az Európai Unióban egyébként több mint 20 millió kkv működik. Ha ezek közül mindegyik csak egy munkahelyet teremtene, az ugyanennyivel csökkentené a munkanélküliséget. Az előttünk lévő jelentésben megfogalmazott ajánlások a válságból való kilábalást szolgáló gazdasági stratégiák. Szeretném kiemelni a legfontosabbakat:
Az első a szociális piacgazdaság megerősítésének szükségessége a verseny korlátozásának elkerülésével, valamint a kkv-k hitelhez jutásának biztosítása. Azután ott van az adóösztönzők, sőt, akár támogatások nyújtása a kkv-k részére a munkahelyek megtartása és megteremtése érdekében. A következő az új, erősebb szociális dimenzióval rendelkező kisvállalkozói intézkedéscsomag. Egy másik ajánlás az idősek európai tanácsadói hálózatának létrehozása a tudásuk továbbadása érdekében. A következő az innováció, a gazdasági növekedés hajtómotorja, ezzel pedig az ipar és az innováció közötti alapvető kapcsolat nélkülözhetetlen eleme. Ott van azután az ipar és a tudományos világ közötti új partnerségek megteremtése. Végezetül pedig egy olyan oktatási rendszer létrehozása, amely a munkaerőpiac követelményeit és az új munkahelyekhez szükséges új szakképesítések kialakításának követelményeit egyaránt kielégíti.
Liisa Jaakonsaari
(FI) Elnök úr! A Bizottság elnöke, Barroso úr az elején említette, hogy a gazdaságirányítás olyan gyorsan halad előre, hogy ezt két évvel ezelőtt senki nem tudta volna megjósolni. Ez csakugyan így van. Ezért amikor a sebesség önmagában nem cél, mindig érdemes ellenőrizni, hogy a vonat a helyes vágányon halad-e? A Berès-jelentés ezt meg is teszi, elemzése pedig kiváló.
És most, hogy Berès asszony különbizottsága tovább folytatja munkáját, érdemes megszívlelni azt, amit a gazdaságpolitika disszidensei mondtak, például a Nobel-díjas Paul Krugman. Szerinte a pénzügyminiszterek is csodadoktorok, csak ők az oltáron munkahelyeket áldoznak fel. Ha egy képzelt gazdaságból egy valódi felé szeretnénk elmozdulni, hallgatnunk kell rá és a hozzá hasonlókra. Ezenfelül szükség van az olyan reálgazdasági mutatókra is, mint a foglalkoztatás és a szegénység.
Nem örülök annak, hogy Schmidt úr véleménye szerint nem lehet kipróbálni és bevezetni Európában a pénzátutalások adóját. Annál is inkább csalódást okozott ez a kijelentés, mivel a felszólaló végkövetkeztetése a "több Európa” volt.
Iliana Ivanova
(BG) A Pénzügyi, Gazdasági és Szociális Válsággal Foglalkozó Különbizottság jelentésében a következőkért szólalunk fel elsősorban: európai válasz, erős politikai és szellemi vezetés fokozott európai dimenzióval, messzemenő integráció, valamint az Európa polgárainak javát szolgáló közös európai piac létrehozása.
Olyan alapvetően fontos kérdésekben sikerült kompromisszumot elérnünk, mint a Stabilitási és Növekedési Paktum és szankcionáló mechanizmusai, a strukturális reformok menete, a költségvetés konszolidációja és az Európai Unió stratégiai beruházásai. A kiemelt jelentőségű, elsőrendű fellépések a kohéziós politikához és a kis- és középvállalkozásokhoz fűződnek.
A kohéziós politikának gazdaságpolitikánk egyik legalapvetőbb pillérévé kell válnia. Támogatni fogja az energiahatékonyság fejlesztését és a transzeurópai hálózatokat, amelyek azután segítenek az európai gazdaság felélénkítésében és fenntartható növekedésének előmozdításában. A kis- és középvállalkozások életbevágóan fontosak jövőbeli fejlődésünk, növekedésünk és jólétünk szempontjából. A kis- és középvállalkozások fogalmát oly módon kell újra definiálni, hogy az megteremtse a lehetőséget egy célirányosabb, a vállalkozói szellemet támogató politika számára és az adminisztratív terheket, valamint a bürokráciát mérséklő megfelelő intézkedésekre.
Őszintén remélem, hogy az Európai Bizottság és főként a tagállamok konkrét tettei tükrözni fogják javaslatainkat és ajánlásainkat, mert nincs vesztegetni való időnk. Hogy a válságból minél gyorsabban és erősebben jussunk ki, megfelelő, gyors reakcióval tartozunk polgárainknak.
Ivailo Kalfin
(BG) A gazdasági recesszió eltérő mértékben sújtotta az egyes tagállamokat. E különbség azonban nem terjedt az euróövezet határain kívülre, mint ahogy az gazdasági szempontból elvárható lenne. A közös valuta sajnos egyelőre nem eredményezett egymáshoz idomulást gazdasági szempontból. Sőt, éppen az ellenkezője történt. Ma már sokkal nagyobb különbségek vannak az euróövezet országai között, mint az euró bevezetésének idején. Ez rettentően veszélyes.
Nyilvánvaló, hogy a Stabilitási és Növekedési Paktum mutatói nem pontosak és nem működnek. Ezért a szankciók automatikus kivetése önmagában nem jár pozitív eredményekkel. Még ennél is kevesebb hatása lesz az Európai Unió 27 tagállamára. Sőt, akár az ellenkezője is megtörténhet a gazdasági sztereotípiák miatt, amelyek öncélúak, és maguk is új problémákat gerjesztenek.
A megoldás világos. A tagállamok lehető legmagasabb szintű konvergenciájára van szükség, hogy ugyanazokkal az intézkedésekkel ugyanazokat az eredményeket lehessen elérni mindenhol. Ez több uniós szintű politikát jelent, több eszközt az európai intézmények kezében, magasabb költségvetést és nagyobb költségvetési függetlenséget az Európai Unióban, többek között saját bevétel-arányának növelésével.
Frank Engel
(FR) Elnök úr! Amint a Franciaországban és máshol tapasztalható felbolydulás is tanúsítja, még messze nincs vége a válságnak. Úgy vélem, hogy Európában a válság az integráció válságává alakult. Tökéletes példa erre a deauvillei megállapodás, amely aláássa a közösség módszert, és a néhány tagállamra még mindig jellemző nagyzási hóbortot tükrözi. De mindent egybevetve, ki is lehet nagyszabású közöttünk?
Úgy tudom, hogy 2050-re Európa még mindig 6-7%-át fogja kitenni a világ népességének, miközben gazdasági hatalma széthullóban lesz. Az fog segíteni válaszolnunk a nemzetközi verseny kihívásaira, ha tovább folytatjuk a versengést egymással, vagy az, ha alárendeljük magunkat a közösségi módszerek irányításának, és közösen cselekszünk? Európának ehhez erőforrásokra van szüksége, mégpedig új és innovatív erőforrásokra. A jövendőbeli pénzügyi keretről szóló vita jó lehetőség arra, hogy beszéljünk ezekről az erőforrásokról, és megpróbáljuk meghatározni ezeket, mind kutatási és fejlesztési alapon, mind az Európai Külügyi Szolgálat vonatkozásában.
Mi értelme is lenne egy 28. európai diplomáciai szervezetnek, ha csak hozzáadnánk azt a meglévő szervekhez anélkül, hogy megrostálnánk őket? Ezt kellene tennünk, hogy kicsit megkönnyítsük a tagállamok helyzetét a konszolidációhoz, és meg kellene adnunk Európa számára a szükséges erőforrásokat ahhoz, hogy végre olyan politikákat folytasson, amelyek jelentenek is valamit az állampolgárok számára. Ez az, amit akarnak tőlünk.
Burkhard Balz
(DE) Elnök úr! Nem akarok önhittnek tűnni, de a ma reggeli vitát hallgatva az a benyomásom, hogy az elmúlt hónapokban sok munkát végeztünk. A Pénzügyi, Gazdasági és Szociális Válsággal Foglalkozó Különbizottság szintén sokat dolgozott az elmúlt évben. Ez nyilvánvaló az eredetileg benyújtott jelentés-tervezet 1 600 módosításából. A különbizottság megbízását újabb egy évvel meghosszabbították. Szerintem nagyon helyesen. Ennek a válságnak még messze nincs vége. Írország alig úszta meg az államcsődöt, Görögország költségvetése még mindig nem állt helyre, és az általános helyzet sem ad okot arra, hogy lefújjuk a riadót. Folytatni kell tehát a pénzügyi és gazdasági reformokat, és még túl korán van ahhoz, hogy lezárjuk a vitát a válság okairól és a következtetésekről, amelyeket le kell vonnunk.
Tehát nem lenne helyes, ha a válsággal foglalkozó különbizottság munkáját többé-kevésbé befejezettnek tekintenénk, és megszüntetnénk a felhatalmazását. Ehelyett folytatni kell a munkát, mégpedig az eddig elért eredmények alapján. Ezért érzem úgy, hogy a benyújtott közbenső jelentés mindenki számára elfogadható. Ezt mutatta a különbizottság széles körű jóváhagyása is. Lehet, hogy a megfogalmazás lehetett volna helyenként kissé tömörebb és velősebb, de annak kell felfognunk a jelentést, ami: egy közbenső válasznak.
Sokkal fontosabb az egyes szakaszok megszövegezésénél az, hogy a különbizottság munkájának második szakaszát az előzetes munkára alapozzuk. Végig kell gondolnunk, hogy a válsággal foglalkozó különbizottság megbeszéléseit miként és hol tudnák támogatni a jogalkotási bizottságok küszöbön álló vitái.
Antonio Cancian
(IT) Elnök úr, hölgyeim és uraim! Nagyon figyelmesen hallgattam a ma reggel elhangzó hozzászólásokat, de úgy gondolom, több fényt kellene vetni az eszközök - amelyek egyébként jól definiáltak és összehangoltak -, a stratégia, és az Európai Unió belső egysége közötti különbségre.
Ami az eszközöket illeti, szerintem átütő előrehaladást értünk el; itt tehát a helyes irányba haladunk. Amit nem tudok megérteni, az a stratégia. Más szóval: egyáltalán ugyanazt a megközelítést követjük? Mindig sokat beszéltünk a stabilitásról, de most itt az ideje - mi több, már régóta esedékes -, hogy a növekedésről beszéljünk. Teljesen egyetértek azzal, hogy stabilitásról és áldozatokról beszélünk, de nem végzünk jó munkát, ha ezzel egy időben nem célozzuk meg - a foglalkoztatás megteremtésén keresztül - a növekedést.
Barroso elnök nemrégiben járt itt, hogy beszédet tartson az Unió helyzetéről. Azt gondolnám, azzal kellene emlékeztetnünk őt erre, hogy világosan leszögezzük az Unió stratégiáját a pénzügyi piaccal kapcsolatban. Nem hallottam, hogy valaki beszélt volna erről a stratégiáról ma reggel.
Engedjék meg, hogy elmondjam, megbocsáthatatlan hiba lenne megpróbálni takargatni a nyilvánvaló anarchiát a tagállamok között a szubszidiaritás koncepcióját illetően, amelyre túl gyakran hivatkozunk, és általában helytelenül.
Arturs Krišjānis Kariņš
(LV) Elnök úr, biztos úr, tanácstagok! Az elmúlt két évben rengeteg ember szenvedett az Európai Unióban a válság közvetlen hatására. Hazámban, Lettországban sem szenvedtek kevesebben. A gazdaság forgalma 20%-kal csökkent, a munkanélküliség viszont hasonlóan meredeken emelkedett. Honfitársaim és honfitársnőim belátták, hogy ilyen rendkívüli körülmények között rendkívüli megoldásokra van szükség. Mik voltak ezek a megoldások? Az államháztartás helyreállításának érdekében a lettek türelmesen elviselték a fizetések több mint 30%-os csökkentését és az ezzel egy időben megemelt adókat. Ezzel sikerült stabilizálni Lettország pénzügyi helyzetét. Akkor hát miért vagyok felháborodva? Azért vagyok felháborodva, mert azt olvasom ma, hogy Németország és Franciaország nem hogy megerősítené, de valójában gyengíteni szeretné az Európai Unió pénzügyi felügyeletét. Ez azt jelenti, hogy honfitársaim igyekezete hiábavaló volt? Hölgyeim és uraim! Ilyen helyzetet nem engedhetünk meg magunknak. Nem engedhetjük, hogy az a néhány nagy tagállam, amely továbbra is felelőtlenül kíván élni, győzedelmeskedjen. Meg kell erősítenünk a Bizottság javaslatát arról, hogy Európának szigorú pénzügyi felügyeletre van szüksége. Köszönöm figyelmüket.
Gunnar Hökmark
Elnök úr! Legyünk világosak egy dologgal kapcsolatban: a gazdasági világválság főként az Egyesült Államokat és az európai gazdaságokat érintette. A világ más tájain gyors növekedési ütem tapasztalható; de nem Európában és nem az Egyesült Államokban. Ez leginkább a túlzott költekezésből és a növekedés hiányából ered. Úgy gondolom, ez az egyik legfontosabb kihívás számunkra.
Lökést kell adnunk a növekedésnek, de eközben stabil államháztartásokra van szükség. Ez az, amit aggasztónak találok - mindazok mellett, amelyről a korábbi felszólalók már szót ejtettek -, azt, hogy néhány európai vezető a stabilitási paktum vonatkozásában kevésbé szigorú és rugalmas szabályokról beszél, és módosítani akarja a szerződést. Nem hiszem, hogy Európának most arra lenne szüksége, hogy többéves tárgyalásokba bocsátkozzon a szerződés módosításáról. Ez inkább széthullásra emlékeztet, nem pedig integrációra és versenyképességre.
Annyi automatikus szankcióval, amennyi csak lehetséges, meg kell erősíteni a stabilitási paktumot. Biztosítanunk kell a költségvetési hiányok határozott, szisztematikus csökkentését, miközben reformokat hajtunk végre a jobb gazdasági növekedés előmozdítása érdekében; megnyitjuk a határokat Európában, és nagyobb versenynek nyitjuk meg a lehetőségét. Ez az előrevezető út, és ez az, ami mellett ki kell tartanunk a G20-on. Ez az európai célkitűzés.
Theodoros Skylakakis
(EL) Elnök úr! A gazdasági válságról szóló Berès-jelentés, a mai vita egyik témaköre, a 32. bekezdésben megjegyzi, hogy egyes tagországoknak - és itt nyilvánvalóan hazámra, Görögországra céloz - nincs lehetőségük arra, hogy valós gazdaságélénkítési terveket alkossanak, és 2012-ig minden lehetőség az állami kiadások csökkentésére, adóemelésekre és az államadósság csökkenésére korlátozódik. Ez az állásfoglalás óriási jelentőséggel bír Görögország és mások számára is, mert vannak olyan erők az országban, amelyek éppen az ellenkezőjét állítják.
Én személyesen szeretném támogatni a Berès-jelentésnek ezt az állásfoglalását, mivel az óriási hiánnyal és adóssággal küzdő országok, főként azok, amelyeknek már nincs hozzáférése a nemzetközi tőkepiachoz, csak akkor állhatnak növekedési pályára, ha előbb csökkentik a hiányt. Nincs más megoldás. Hiánycsökkentés nélkül nincs hozzáférés a nemzetközi piacokhoz. A nemzetközi piacokhoz való hozzáférés nélkül nincs kilábalás. Keserű pirula, főként az állampolgárok számára, de kell, hogy legyen annyi bátorságunk, hogy megmondjuk nekik az igazat.
Seán Kelly
Elnök úr! Nem fogom túllépni az egy percet. A ma reggeli vitából két állításra szeretnék koncentrálni. Az egyiket Danuta Hübner felszólalásában hallottuk arról, hogy Európa nem vákuumban él. A másodikat Chastel úr említette, miszerint nem lehet elvárni, hogy egyedül Európa adjon engedményeket.
Úgy gondolom, itt az ideje, hogy az Európai Unió bekeményítsen, különösen a G20-ak és az Egyesült Nemzetek felé. Ott tartunk, hogy 11%-os a munkanélküliség, 20%-os a munkanélküli fiatalok aránya, masszív államadóssággal nézünk szembe, és milliók élnek szegénységben. Ha a világ más országai nem hajlandók megosztani velünk a terheket, akkor mondjuk meg nekik, hogy mi viszont nem hagyjuk, hogy tagállamaink elveszítsék versenyképességüket, és növekedjék a szegénység az Európai Unióban.
Másodszor, azt szeretném mondani, hogy nem csak közös hangon kell megszólalnunk Európában, de közös testtel kell cselekednünk is. A reggel emlegetett önjelölt vezetőbizottságot le kell állítani. Módjukban lesz kifejteni érveiket a Tanács előtt.
Jan Kozłowski
(PL) Szeretném azzal kezdeni, hogy elmondjam, elégedett vagyok a jelentéssel a stabilitási keret és az Unió gazdaságirányításának javításáról, és hálásan köszönöm az előadó, Feio úr kiváló munkáját. Biztos vagyok benne, hogy az olyan új kezdeményezések, mint a pénzügyi felügyeleti csomag és az európai szemeszter lehetővé teszi a jövőben a válságok elkerülését, de legalábbis hatásuk mérséklését.
Ugyanakkor azt gondolom, hogy a kulcskérdést továbbra is a tagállamok gazdaságait érintő politikai stratégiák jobb koordinációjára és fokozott átláthatóságára irányuló intézkedések jelentik. Szeretném hangsúlyozni annak fontosságát, hogy megfelelő keretrendszert alakítsunk ki az EU-szintű és tagállami szintű költségvetési együttműködéshez, ideértve a nemzeti költségvetések kiadási kategóriáinak hozzáigazítását az EU költségvetéséhez. Ez lehetővé tenné az európai közkiadások pontos, szisztematikus elemzését.
Gilles Pargneaux
(FR) Elnök úr! Elsőként szeretnék néhány szót szólni a francia-német javaslatokról. Úgy gondolom, hogy erre végső soron pozitívan kellene reagálnunk. Úgyis gyakran hangoztatjuk, hogy 2007 óta hiányzik a francia-német motorunk. Sajnálatos ugyanakkor, hogy a francia-német javaslatok egy eleme Franciaországot lekötelezetté fogja tenni, lévén, hogy a javaslatok arra irányultak, hogy megakadályozzák, hogy Franciaország bajba kerüljön az ottani pénzügyi és gazdasági nehézségek miatt.
Arra is fontos rámutatni, hogy - a Berès-jelentéssel ellentétben - e javaslatok semmiféle pozitív ötlettel nem állnak elő, amely alapján igazi gazdaságirányítás jöhetne létre az Európai Unióban.
Monika Flašíková Beňová
(SK) A válság nagyon összetett jelenség, így csak néhány megjegyzést szeretnék tenni a rendelkezésre álló rövid idő alatt.
Először is, túl nagy hangsúlyt fektetnek a nemzetgazdaságok államadósságának feltételeire, miközben a többi mutató is legalább ennyire fontos lenne. Ráadásul válság idején egy bizonyos szintű adósságtömeg elkerülhetetlen, hiszen a versenyszektor hiányát a kormányoknak a közszféra konjunktúrájával kell kompenzálniuk, pontosabban, állami ösztönzőket kell biztosítani a versenyszektor számára, hogy fékezzék a munkanélküliség növekedését. Hölgyeim és uraim, miközben ezekkel a számokkal vagyunk elfoglalva, megfeledkezünk az emberekről, akik nem tehetnek a válságról, és megfeledkezünk a munkanélküliségről és a szociális helyzet rosszabbodásáról. Azt is szeretném hangsúlyozni, hogy a gazdaságpolitikák európai szintű koordinációja és a pénzügyi szektor szabályozása nélkül nagyon nehéz lesz megtalálni a kivezető utat a válságból.
Végezetül pedig egy utolsó felhívásom vagy kérésem lenne. Biztos úr! Évek óta kérem, hogy történjen végre valódi intézkedés az adóparadicsomok ügyében.
Anneli Jäätteenmäki
Elnök úr! Azt javaslom, hogy a jövőben legyen egy képviselőnk gazdasági ügyekben. Ugyanúgy, mint a külügyekért felelős főképviselő esetében, szükség lenne egy gazdasági ügyekért felelős főképviselőre is. A jövőben egybeolvaszthatnánk Rehn úr és Barnier úr funkcióját.
Más témára áttérve, kár, hogy a G20-ak találkozóin nem hallathatjuk egységesen a hangunkat. Az Európai Unió Franciaországot, Sarkozyt és a G20-ak elnökét támogatja. Jó lenne, ha a jövőben ezen a tárgyaláson az Európai Uniót egy poszt és egy ember képviselné, és egységesen szólalnánk fel.
Sven Giegold
Elnök úr! Tegnap este együtt éreztem Rehn úrral a sajtótájékoztatón, ahol egy olyan megállapodást kellett bemutatnia, ami nem egyedül az ő javaslatait tükrözte. A felügyeleti csomagból kiindulva láthatjuk, hogy a Parlament és a Bizottság a jó eredmény érdekében képes egymással dolgozni. Szerintem most is ezt kell tennünk.
Ha a hiány- és adósságeljárásokat tekintjük és az Ön jó javaslatait a makrogazdasági egyenlőtlenségekről, ha jól akarunk járni, kritikusan fontos, hogy a többlettel és a hiánnyal rendelkező országok egyformán viseljék a felelősséget azért, hogy talpra állítsák az eurót. Csak annyit mondhatok, hogy a Parlament legnagyobb része kész támogatni az Ön javaslatait.
Miguel Portas
(PT) Elnök úr! Miután a francia-német partnerség már nincs itt az ülésteremben, a három kérdést, amit szeretnék feltenni, a Bizottsághoz és a Tanácshoz intézem.
Az első kérdés a kamatozó betétekről szól: mivel lehet ésszerűen megmagyarázni azt, hogy a hiányt azzal próbáljuk leküzdeni, hogy egyik hiányhoz egy másik hiányt adunk?
A második kérdés a strukturális alapok felfüggesztésének lehetőségéről szól, amely csupán azzal a következménnyel járna, hogy veszélybe kerül a közép- és hosszú távú növekedés, emelkedik az adósságok kamata és növekedik a rövid távú deficit.
Ebből adódik a harmadik kérdés: mi lenne, ha szankciókat vezetnénk be az emberi butaságra és arroganciára?
Andrew Henry William Brons
Elnök úr! Gazdasági növekedést ígértek nekünk, de a fejlődő országok és az európai országok közötti verseny a gyártó háttér és a munkahelyek tönkremenéséhez fog vezetni gazdaságainkban.
Csak úgy tudjuk velük felvenni a versenyt, ha saját dolgozóink életszínvonalát nyomjuk le. Vessük el a globalizációt, óvjuk meg gazdaságainkat, és ne a versenytársak versenyképességét erősítsük, hanem a sajátunkat.
Jobb gazdaságirányítást ígértek nekünk Európában. De a tagállamok gazdaságai nagyban különböznek, és egyetlen gazdasági recept nem illik mind a 27 országra. Minden egyes országnak magának kell előírnia, hogy milyen irányítási formát igényel.
Bár a gazdasági válságot a bankok kezdték, a kormányok mégis azonnal a segítségükre siettek. Ellenőrzés alá kell vonnunk a bankok hitelt létrehozó, azaz pénzteremtő tevékenységeit. A bankoknak a gazdaságot kell szolgálniuk, nem szabad megengedni, hogy a saját érdekeiket kövessék, hát még hogy a legnagyobb kedvezményezettjeink legyenek.
Alajos Mészáros
(HU) Az Európai Unió történetének legsúlyosabb társadalmi és gazdasági válságát éltük át, melynek legfőbb okai közé tartoztak a globális egyenlőtlenségek, a laza pénzügy szabályozás és az Egyesült Államok megengedő monetáris politikája. Úgy gondolom, hogy az Európai Unió egy kicsit megkésve tudott választ adni a válság következményeire. A tagállamok első reakciói nem voltak összhangban egymással. A jövőben a válságidőszakok kezelésére rendelkeznünk kell a megfelelő gazdasági irányítási mechanizmusokkal. Biztonságunk érdekében el kell érnünk, hogy az Európai Unió a saját erejére tudjon támaszkodni. Véleményem szerint még szükség van a különbizottság munkájára, hiszen a válságnak még nincs vége, a pénzpiacok helyzete még nem stabilizálódott. A tagállamoknak össze kell hangolniuk a költségvetési politikájukat és meg kell azt osztaniuk egymással. A belső piac a növekedés egyik elengedhetetlen mozgatórugója, ezért az EU 2020-as stratégiájának a hosszútávú beruházásokra és a foglalkoztatásra kell koncentrálni. Meg kell erősíteni a kkv-k helyzetét, mivel kulcsfontosságú munkái a kutatás, az innováció, valamint a növekedés motorjai.
Antigoni Papadopoulou
(EL) Elnök úr! Az Európai Unió valóban válaszút előtt áll. A nemzetközi gazdasági válság korlátozta a növekedést, és súlyosbította a munkanélküliséget, a szegénységet és a társadalmi kirekesztést. A mentőintézkedések komoly gyengeségeik ellenére is pozitívak voltak. Ezzel együtt azonban nyilvánvaló, hogy több közösségi szolidaritásra és koordinációra van szükség a nemzeti gazdaságélénkítési tervek között.
Az Európai Parlament több Európát akar a Bizottságtól, kevesebb bürokráciát, a kis- és középvállalkozások támogatását, több új munkahelyet, több forrást a létfontosságú ágazatok projektjeinek finanszírozására, és erősebb rendszert az Európai Unió gazdasági, fiskális és szociális politikáinak szabályozásához, felügyeletéhez és koordinálásához.
Magam is támogatom a közös monetáris alap létrehozását az európai gazdaságirányítás eredményes kontrollja érdekében. Végül pedig szeretném kifejezni, hogy annyira büszke vagyok a Nobel-díj ciprusi nyertesére, Christoforos Pissalidesre, hogy szeretném, ha az Európai Parlament felkérné arra, hogy fejtse ki véleményét előttünk arról, hogy miként képzeli el a munkanélküliség és a mostani idők kihívásainak kezelését.
Philippe Lamberts
(FR) Elnök úr! A Bizottsághoz és a Tanácshoz intézem szavaimat, csak hogy felhívjam a figyelmet három általunk érzékelt hiányosságra az európai irányításról szóló javaslatokban.
Az első hiányosság, hogy bár a hiányok és az adósság tekintetében rendkívül szigorú a fegyelem, addig a beruházások terén rendkívül laza. Ezzel az Európa 2020-ra célzok. Mindkét területen egyaránt erős fegyelemre van szükség, hiszen a megszorítások önmagukban nem fogják beindítani a konjunktúrát.
A második hiányosság, hogy ha már annyira ellenőrizni akarjuk a kiadásokat, akkor arról is gondoskodnunk kellene, hogy behajtsuk a szükséges bevételeket. Ezt többször is hangoztattam már: az adók koordinálása nélkül nem tudjuk koordinálni a költségvetést sem.
A harmadik hiányosság úgy gondolom, egy demokratikus hiányosság, és ezt leginkább a munkacsoport javaslataiban látom szembetűnőnek. Úgy tűnik, hogy ami a munkacsoportot illeti, a Parlament nem is létezik. Ezt én elfogadhatatlannak tartom.
Constance Le Grip
(FR) Elnök úr! Beszédemet az elkövetkező G20-csúcstalálkozóra való előkészületekre szeretném összpontosítani. A korábbi felszólalók már mindent elmondtak az európai gazdaságirányításról, arról az igényről, hogy erősítsük meg az európai gazdaságirányítást, erősítsük meg a Stabilitási és Növekedési Paktumot, és hogy a folyamatba szorosabban be kell vonni az Európai Parlamentet és természetesen a nemzeti parlamenteket is.
Két olyan kihívást szeretnék röviden megemlíteni, amellyel saját nemzeteink és a G20-tagállamok is szembenéznek: olyan kihívások ezek, amelyeket véleményem szerint a G20-ak küszöbönálló tárgyalásain meg kellene oldani.
Az egyik a valutaháború, a másik a nyersanyagárak volatilitása. E két kérdés valódi veszélyt jelent a globális növekedés számára, és jelentős egyenlőtlenségeket okoz a földön. Úgy vélem, hogy velük kapcsolatban az Európai Uniónak közös álláspontot kellene képviselnie, hogy egy hangon szólaljon meg nem csak a közeledő G20-csúcstalálkozókon, Szöulban és az azt követőkön, hanem még átfogóbban, a világszínpadon is.
Petru Constantin Luhan
(RO) A válság hatásainak még messze nincs vége. Ezért is szeretném Önöket ebben a vonatkozásban emlékeztetni a gazdasági és a kohéziós politika fontos szerepére, és nem utolsósorban az elengedhetetlen feltételre, amit képvisel.
Ez a politika a gazdaságélénkítési csomag kulcsfontosságú jellemzője lett; hozzáadott értéket képvisel, támogatja a modernizációra és a fenntartható gazdasági növekedésre irányuló erőfeszítéseket, és mint olyan, egyszersmind az európai szolidaritást testesíti meg. Úgy gondolom, mindenekelőtt nagyberuházásokra van szükségünk az infrastruktúra minden terén, legyen az közlekedés, energia vagy távközlés. Jelentős tőkebefektetésre van szükség nem csak többféle állami és magán finanszírozási forrásból, de állami és magán partnerségeken keresztül is; az ezekben rejlő lehetőségeket még mindig nem aknáztuk ki teljesen.
Rachida Dati
(FR) Elnök úr, hölgyeim és uraim! Először gratulálni szeretnék kollégánknak, Feio úrnak színvonalas jelentéséért és az abban kifejtett ambiciózus javaslatokért. Ez is azt mutatja, hogy az Európai Parlament teljes szerepet tölt be egy olyan vitában, amely döntő jelentőségű Európa jövője szempontjából, és ennek csak örülni lehet.
A görög válság felfedte az Európai Unió gazdaságirányítását aláásó gyenge pontokat. Ennek kapcsán megemlíteném Feio úr javaslatát a pénzügyi stabilitás állandó mechanizmusának megteremtéséről. Ezt a kérdést a probléma gyökerénél kell kezelni.
Úgy vélem, hogy megoldása részben a Stabilitási és Növekedési Paktum és konkrétabban az abban foglalt szankciók megerősítésében rejlik. Bár nem mindig népszerű, ez elengedhetetlen a nemzeti költségvetések tartós rehabilitációjához. Ez korlátozás ugyan, de nincs más választásunk.
Vilija Blinkevičiūt
(LT) A pénzügyi, gazdasági és szociális válság Európa valamennyi polgárát érintette. A nehéz idők azonban csak még inkább rávilágítottak arra, hogy a különböző nemzeti gazdaságélénkítési tervek rosszul voltak összehangolva, és nem voltak eléggé eredményesek. Egyes tagállamoknak azért nem volt igazán lehetőségük arra, hogy valódi nemzeti gazdaságélénkítési tervet dolgozzanak ki a növekedést és a foglalkoztatást serkentő intézkedésekkel, mert a recesszió alatt a nemzeti adósság csökkentése érdekében még inkább vissza kellett fogniuk a közkiadásokat és megemelni az adókat. Sajnos néhány tagállamban mindez az egyszerű emberek rovására történik. Szeretném felhívni a figyelmet, hogy a válság nagyon egyértelműen rávilágított a különböző társadalmi csoportok közötti társadalmi egyenlőtlenségekre. Például a nők a férfiaknál sokkal nagyobb veszélynek vannak kitéve, hogy a szegénységi küszöb alá süllyednek. Az Európai Uniónak tehát le kell vonnia a válság tanulságait, és a tagállamokkal való közös fellépést koordinálva meg kell valósítania az elfogadott kezdeményezéseket minden téren.
Andreas Mölzer
(DE) Elnök úr! Alig sikerült félig-meddig megreguláznunk a részvénypiac pénzügyi cápáit, és máris belecsöppentünk a valutaleértékelések globális versenyébe, amelyet még nem sikerült kivédeni, a Kína részéről újonnan kinyilvánított enyhe alkalmazkodás ellenére sem. A valutapiacokon való beavatkozás vagy leértékelés mindig is utálatos volt az európaiak számára, de most a globalizáció rájuk kényszerítette ezt a problémát. Az Egyesült Államok az államadósság csökkentését akarja, a japánok a gazdaságot szeretnék fellendíteni, a kínaiak pedig a kivitelük növelésére koncentrálnak. Mivel a többi gazdasági hatalom által gyakorolt puha valutapolitika természetszerűleg árt Európának és más országoknak is, ez véleményem szerint fontos téma kell, hogy legyen a G20-csúcstalálkozón.
A világpiacok elárasztása olcsó kínai importtal végül is elég könnyen megy, ha a valuta mesterségesen le van értékelve. Ez a fajta tartós beavatkozás torzítja a piacot; rendkívül veszélyes játszma, amely a legrosszabb esetben térdre kényszerítheti az egész világgazdaságot.
Még ha a sikerre való kilátások kétségesek is, elengedhetetlen, hogy a pénzügyi tranzakciókra kivetett adóról szóló tervek szóba kerüljenek a csúcstalálkozón.
Pervenche Berès
előadó. - (FR) Elnök úr! Szeretnék köszönetet mondani a felszólalóknak hozzájárulásukért. Két vagy három felszólalásra szeretnék válaszolni.
Az első Zile úré. Amit elmondott, az nagyon fontos szerepet játszik a kohéziós politika reformjában. Értékelnünk kell a kohéziós politikát abból a szempontból, hogy a csatlakozás óta eltelt évek folyamán bejött-e a "fogadásunk” arról, hogy a belső egyenlőtlenségeket részben ki fogja egyenlíteni ezeknek a forrásoknak a felhasználása. Olyan objektív értékelésre van szükség, amelyből tanulhatunk a jövőre nézve.
Szeretném megköszönni, hogy sokan szólaltak fel az Európai Unió képviselete és a világirányítás ügyében. Ez tisztán stratégiai kérdés az Európai Unió részére most, hogy látszólag bármikor kirobbanhat egy valutaháború. Egyetlen európai hangon kell megszólalnunk kívül és belül egyaránt. Belső erőnkre kell támaszkodnunk, hogy megerősödjünk és egységes frontot képviseljünk a világ előtt valamennyi megnyilatkozásunkban.
Most pedig kollégám, Robert Goebbels szavait szeretném elismételni: a G20 valóban nem az a megoldás, amire mindannyian vágyunk a világirányítás terén, ahol mindenkinek megvan a helye, és a szükséges egyeztetési hatóságok is beleférnek. Ez az Egyesült Nemzetek főtitkárának tegnapi beszédét idézi fel, amelyben arról beszélt, hogy az Egyesült Nemzetek intézményének és irányításának mindent átfogó reformjával kell kijelölnünk az általunk követendő irányt az Egyesült Nemzeteken belül.
Elnök úr! Végül a vita lezárásaként szeretnék visszatérni az állami beruházások kérdésére és arra, amit képviselőtársam, Lamberts úr említett. A jelentésben felkérjük a Bizottságot, hogy évente vizsgálja felül az állami és magán beruházási igényeket, és vezessen be olyan teljesítménymutatókat, amelyek segítségével végre kialakíthatunk egy hosszú távú beruházási stratégiát, amely előnyös a munkahelyek, s mint olyan, az európai polgárok részére. Ezt a stratégiát egy fenntartható jövőképre és a szolidaritás koncepciójára alapoznánk, azaz az Európai Unió lényegére.
(Taps)
Diogo Feio
előadó. - (PT) Elnök úr! Először is szeretném megköszönni valamennyi képviselőtársam hozzájárulását, azokét is, akiknek felszólalása még hátra van a vita lezárása előtt. Ideje, hogy a szavakról áttérjünk a tettekre. Mostantól fogva, a - remélhetőleg pozitív eredménnyel záruló - szavazást követően a Parlament kialakult állásponttal rendelkezik a gazdaságirányításról. Az álláspont az Unió szellemét hivatott támogatni: nagyobb átláthatóság és több nyilvánosság. Szorgalmazni fogja a gazdaságirányítást, mint célt az Európai Unió mind a 27 tagállama növekedéséhez, a közöttük lévő jobb koordinációhoz, a nagyobb gazdasági és monetáris unióhoz.
Egyszóval, szolidárisabb, felkészültebb és eredményesebb Európát fog szorgalmazni; mindenki Európáját, amely különböző szólamokon énekel, de ugyanabból a kottából; a tanácsi, bizottsági és parlamenti állásfoglalások Európáját. A gazdaságirányítás Európája nem a kétoldalú csúcstalálkozók Európája, hanem az intézményi hangok Európája, amelyben az Európai Parlament és a polgárok is hangot kapnak.
Kiemelkedő, hogy az Európai Parlamentnek és a nemzeti parlamenteknek is kulcsszerepet kell játszaniuk e téren. Saját képpel kell, hogy rendelkezzenek a tagállamok szükséges makrogazdasági felügyeletéről, hallatniuk kell saját hangjukat az Európa 2020 végrehajtását illetően, és nagyon oda kell figyelniük a Stabilitási és Növekedési Paktum megerősítésének kérdésére. A Parlament több különböző javaslatot tett a többi intézménnyel kapcsolatban.
Ezzel eljött az idő - és ez, elnök úr, az utolsó megjegyzésem -, hogy erőteljesen és egységesen vitassuk meg az előttünk lévő kérdéseket.
Olli Rehn
a Bizottság tagja. - Elnök úr! Először is szeretnék köszönetet mondani az előadóknak, Berès asszonynak és Feio úrnak és a tisztelt képviselőknek ezért a nagyon alapos és mélyreható vitáért.
Tisztában vagyok vele, hogy a hozzájárulások mennyisége összhangban van a szóban forgó kérdések fontosságával. Szeretnék néhány választ adni és megjegyzést tenni a vitával és a jelentésekkel kapcsolatban. A nemzetközi poronddal szeretném kezdeni.
A világgazdaságban újra felütötték fejüket a válság előtti egyenlőtlenségek, és ez a fenntartható fejlődést és a munkahelyteremtést fenyegeti. Ezért életbevágóan fontos, hogy a G20-ak először is az e heti miniszteri találkozón, majd a két hét múlva esedékes csúcstalálkozón képesek legyenek a globális növekedés újra kiegyensúlyozására irányuló, eredményes nemzetközi politikai koordinációt megvalósítani.
A kiegyensúlyozásban minden országnak el kell játszania a maga szerepét: a többlettel rendelkező országokban a hazai keresletet kell megerősíteni, a hiánnyal rendelkező országokban pedig a kivitel növekedésére kell koncentrálni. Ezen áll vagy bukik több millió munkahely sorsa a világgazdaságban és az Európai Unióban.
Az Európai Unió olyan erős és stabil nemzetközi pénzügyi rendszer kialakításán dolgozik, ahol az árfolyamok a gazdasági alapokat tükrözik. Az egyik leglényegesebb eleme a G20-ak céljának, hogy újból egyensúlyba állítsák a globális növekedést a fenntartható fellendülés és munkahelyteremtés érdekében.
Emiatt elengedhetetlen az is, hogy az EU megreformálja és megerősítse saját gazdaságirányítását. Ehhez tett fontos hozzájárulást Berès asszony és Feio úr jelentése, és amikor a Bizottság jogszabályjavaslatait elfogadják, áttörést jelentő előrelépést teszünk egy igazi, eredményesen működő gazdasági és monetáris unió felé.
Feltettek néhány kérdést arról, hogy mi a Bizottság véleménye a pénzügyi intézményekre kirótt adókról. Ezt megbeszéltük Barroso elnökkel, és úgy gondoltuk, hasznos lenne tisztázni az ezzel kapcsolatos álláspontunkat, mert e kérdés kapcsán több zavaros állítás is elhangzott.
Pénzügyi rendszerünk gyökeres átalakításának kellős közepén vagyunk, és ezt a lendületet a G20-ak találkozóján is fenn kell tartanunk. A Bizottság mindenekelőtt javaslatot terjesztett be egy stabilitási díjról vagy bankadóról annak érdekében, hogy mind a versenyszféra, mind a banki és a pénzügyi szektor egyaránt járuljon hozzá a válságból eredő költségekhez és a jövőbeli válságok megoldásához.
Az előterjesztés megtörtént, és néhány tagállam már megkezdte a bevezetését.
Másodszor, a Bizottság azt akarja, hogy a pénzügyi szektor vegyen részt a válság költségeinek fedezésében, és az EU - valamint a Bizottság - ezért ragaszkodik ahhoz, hogy kiharcolja a pénzügyi tranzakciók globális szintű megadóztatását.
Harmadszor, egy saját forrás lehetőségként az EU költségvetésében, a Bizottság közben benyújtott egy javaslatot arról, hogy egy, a pénzügyi tevékenységek után kivetett adóval kellene biztosítani a pénzügyi szektor európai szintű, egyenlő hozzájárulását.
Ez a véleményünk. Javaslatot tettünk tehát egy bankadóra vagy stabilitási díjra; felvetettük a pénzügyi tevékenységek után kivetett adó lehetőségét, mint saját bevételi forrást; és harmadszor: keresztül szeretnénk vinni a pénzügyi tranzakciók globális szintű megadóztatását.
Feio úr jelentése javaslatot tartalmaz egy európai monetáris alap felállításáról. A Bizottság támogatja egy állandó válságmegelőző és válságkezelő mechanizmus létrehozását és úgy véli, hogy ennek két oldala, két eleme, két dimenziója kell, hogy legyen. A válságkezelésen kívül hangsúlyt kell fektetni a válságmegelőzésre is, mert jobb félni, mint megijedni.
Ami a válságkezelést illeti, már májusban világosan leszögeztük, hogy az euróövezetnek egy masszív válságkezelési keretrendszerre van szüksége, és a Bizottság a megfelelő időben javaslatokat fog tenni egy állandó válságkezelő mechanizmusra.
Már kialakult néhány általános alapelv, főként az, hogy a válságmegelőzés együtt kell, hogy járjon a válságkezeléssel, és hogy minden pénzügyi segítségnyújtást szigorú feltételrendszernek kell alárendelni.
Egy ilyen állandó mechanizmusnak a minimumra kell csökkentenie az erkölcsi kockázatot, és a tagállamokat felelős költségvetési politikára, a befektetőket pedig felelős hitelezési gyakorlatokra kell ösztönöznie.
Schmidt úr egy módosításra tett javaslatot a nem euróövezeti tagállamok önkéntes részvételéről a szankciórendszerben. Mint tudják, a rendszer bevezetését első lépésben az euróövezet tagállamai részére javasoljuk, majd a második lépésben mind a 27 tagállam részére. A Bizottság kész elfogadni és támogatni ezt a módosítást, amelynek célja a nem euróövezeti tagállamok önkéntes alapon történő bevonása a szankciórendszerbe.
Kielégítő előrehaladást tettünk a munkacsoport vonatkozásában, és elértük, hogy közeledjenek az álláspontok a Bizottság kezdeményezéséhez a gazdaságirányítás megerősítéséről, konkrétan arról, hogy a hangsúlyt a megelőző és elhárító tevékenységre, valamint az adósság fenntarthatóságára helyezzük, hogy megállapodjunk a makrogazdasági egyenlőtlenségek kezelésének módszerében, és hogy létrehozzunk egy hatékony érvényesítési mechanizmust.
Bár a munkacsoport nézetei közeledtek a Bizottság nézeteihez, a szokásos jogalkotási folyamat még csak most kezdődik. Ennek még csak az elején tartunk. Lehet, hogy az már az elejének a vége, de még csak most kezdődik a valódi, szokásos jogalkotási folyamat, amelyben az Európai Parlamentnek társjogalkotóként valóban kritikus és döntő szerepe van.
Együtt akarunk dolgozni Önökkel, és felkérjük a Tanácsot és a Parlamentet, hogy jövő év nyarára hozzák meg a jogalkotási döntést, hogy az új gazdaságirányítási rendszer 2011 nyarára, az eredményes intézkedések legközelebbi fő értékeléséig, hatályba léphessen.
Itt valóban az Európai Unió hitelességéről van szó a gazdaságirányítás megerősítése terén, és teljesen egyetértek, hogy a közösségi módszernek köszönhető, hogy az Európai Unió működő- és teljesítőképes.
Figyelmesen hallgattam Önöket ezzel kapcsolatban. Kezdve Daul úr, Schulz úr, Verhofstadt úr és Cohn-Bendit úr felszólalásaival, méltányolom az Önök szilárd elkötelezettségét a közösségi módszer iránt, noha ilyen elegáns szónoki fogásra, mint a deauville-i alku és a "kaszinó kompromisszum” nem telik tőlem.
De mutassuk meg még egyszer, hogy a közösségi módszer véghez tudja vinni, és most kell véghezvinnie, a gazdaságirányítás új rendszerét, és ezzel egészítsük ki erős monetáris uniónkat egy erős és eredményes gazdasági unióval, hogy valódi és teljes gazdasági és monetáris uniónk legyen.
Olivier Chastel
a Tanács soros elnöke. - (FR) Elnök úr! Rövid leszek. Azzal szeretném kezdeni, hogy a Tanács nevében megköszönöm a két előadó, Berès asszony és Feio úr munkáját. Ők testesítik meg a Parlament részvételét az olyan fontos témakörökben, mint ez is. Továbbá szeretném felkérni Önöket, hogy sürgősen, késedelem nélkül elemezzék a gazdaságirányítással kapcsolatos kezdeményezéseket - a Bizottság kezdeményezéseit, amelyekkel megvalósíthatjuk az európai gazdaságirányítást -, különös tekintettel az együttdöntés elvére.
Tekintsék úgy, hogy a Tanács a Parlament rendelkezésére áll annak érdekében, hogy e javaslatok kapcsán valódi előrehaladás történjen.
Elnök
A vitát lezárom.
A szavazásra ma, 2010. október 20-án, szerdán kerül sor.
Írásbeli nyilatkozatok (az eljárási szabályzat 149. cikke)
Paolo Bartolozzi
írásban. - (IT) Szeretném kifejezni, hogy rendkívül méltányolom az előttünk lévő jelentés fontos hozzájárulását ahhoz, hogy azonosítsuk a mostani válság leküzdését lehetővé tevő intézkedéseket, és megakadályozzuk a további válságok előfordulását.
Mivel az önszabályozás rendszerének korlátaira a mostani pénzügyi válság aggasztó mértékben ráirányította a figyelmet, egyre inkább szükségessé válik, hogy globális ellenőrzési rendszert válasszunk. Évek óta nem tapasztaltunk ennyire súlyos gazdasági és pénzügyi bizonytalanságot, mint most, és ez olyan mértékű munkanélküliséghez és szociális válsághoz vezetett, hogy döntő fellépésre van szükség a negatív hatások felszámolására és a globalizált gazdaságban megnyíló lehetőségek rangsorolására.
Az elmúlt évek válsága keményen próbára tette a legtöbb fejlett gazdaságot. Számos országban még ma is lassú a fellendülés, és a pénzügyi piacok folyamatos törékenysége miatt a globális koordináció és a megfelelő gazdasági és ágazati stratégiák kiválasztása fő megfontolásokká váltak a pénzügyi válság elleni küzdelemben. A globális felügyelet minden bizonnyal elő fogja segíteni a stabil pénzügyi piacok megszilárdítását és a mostani fellendülés fenntartását, és biztosítani fogja a kereslet és a foglalkoztatási szintek erőteljes növekedését.
Elena Băsescu
írásban. - (RO) A gazdasági válság bebizonyította, hogy az EU-ban jelenleg alkalmazott gazdaságirányítási modell nem működött elég jól, és nem tudta elérni a tagállamok közötti teljes konvergenciát. Ez a helyzet a gazdasági keretrendszer tökéletesítését és világosabban definiált, célirányosabb, ambiciózus nyomon követési eszközök kialakítását teszi szükségessé. Létfontosságú, hogy a tagállamok betartsák az európai szinten előírt szabályozásokat és döntéseket, főként azokat, amelyek a Stabilitási és Növekedési Paktumhoz kapcsolódnak. Ezt szem előtt tartva szeretném üdvözölni Feio úr által előterjesztett kezdeményezést, amely pontosan erre ösztönöz azzal, hogy az államadósság és a bevételek tendenciáinak jobb ellenőrzésére és szorosabb nyomon követésére tesz javaslatot.
Végül szeretném hozzátenni, hogy a román kormány nemrégiben hagyta jóvá fiskális költségvetési stratégiáját 2011-2013-ra, amely tartalmazza az ahhoz szükséges intézkedéseket, hogy a költségvetési hiányt 3% alá szorítsuk vissza, és az adósságot a 60%-os limit alatt tartsuk. Ez a reformfolyamat megteremti a gazdaság helyreállításához szükséges feltételeket.
Dominique Baudis
írásban. - (FR) Immár két éve dühöng a pénzügyi, gazdasági és szociális válság. Az EU-ban ez 10% feletti munkanélküliségi rátához vezetett, és egy új recesszió kockázatát eredményezte. Ez olyan válság, amelyen képtelenek vagyunk úrrá lenni.
A következő G20-csúcstalálkozóra november 11-12-én Szöulban kerül sor, francia elnökséggel. A G20-ak megalakítása Sarkozy elnök ötlete volt, aki hisz abban, hogy ma már ne csak 8, hanem az összes nagyobb fejlődő ország vegyen részt a globális gazdaság szabályozásában. Ezek a keretek lehetővé teszik egy hosszú távú jövőképre alapozott törekvés kialakítását. Ez a válság valódi gazdaságirányítást követel; szabályokat a szociális dömping korlátozására a fejlődő országokban, pénzügyi szabályozást és a nemzetközi monetáris rendszer reformját. Hogy ezt el tudjuk érni, Európának tudnia kell egységes, erőteljes és határozott hangon megszólalni.
Ivo Belet
írásban. - (NL) Elnök úr! Az ajánlások egyik legszembeszökőbb eleme a pénzügyi tranzakciók után kirótt adó. Egy ilyen intézkedéssel több legyet üthetünk egy csapással: eredményes eszközünk lesz a spekuláció ellen, a bevételekből kezelni tudjuk a költségvetési hiányokat és a sürgetővé vált szociális projekteket (környezetvédelem, fejlesztési segély, infrastrukturális projektek, stb.). A Parlament most kinyilvánította, hogy Európában ragaszkodunk ehhez, még akkor is, ha a világ többi része egyelőre visszariad ettől. A következő lépés az Európai Bizottság által végrehajtott megvalósíthatósági tanulmány. Amiről ma döntöttünk itt, az konkrét beavatkozás és a pénzügyi válságra adott válasz. Egyértelműen jelzi az európai polgárok számára, hogy tanultunk mindabból, ami elromlott az utóbbi években, és kezeljük a válságot, hogy Európát - elsősorban az európai polgárok érdekeit szem előtt tartva - megerősítsük.
George Sabin Cutaş
írásban. - (RO) A gazdasági és monetáris válság előtt létező szabályozási struktúrák az Európai Unióban és az Egyesült Államokban következetlennek bizonyultak, és túlnyomó részben eltérő makrogazdasági elemzéseken alapultak. A szabályozói struktúrák globális következetességének hiányában az országok a saját fejük után mentek. Nem vették figyelembe, hogy egy globalizált világban a nemzeti szinten elfogadott monetáris politikák más gazdaságokra is jelentős hatással lesznek. Az Európai Rendszerkockázati Tanács és az európai pénzügyi felügyeleti hatóságok megalakítása megerősíti az EU pénzügyi felügyeletét. Nemzetközi szinten azonban még mindig nincs elegendő szabályozás a pénzügyi szektorban kialakuló válságok kezelésére. A G20-ak novemberi találkozóján az EU-nak hangsúlyoznia kell a felügyeleti és szabályozói rendszerek fontosságát, amelyek többek között kötelezővé fogják tenni a pénzügyi tranzakciók és eszközök nyilvántartásba vételét. Felelősséggel tartozunk a gazdaságnak, és mindenekelőtt az Európai Unió szintjén kell erősnek lennünk ahhoz, hogy globális szinten is vezetők legyünk.
João Ferreira
írásban. - (PT) Az EU-nak és vezetőinek egyszer s mindenkorra tudomásul kell vennie, hogy a most tapasztalható súlyos válság nem az Egyesült Államokból jött! Ez egy rendszerszintű válság, amelyet a kapitalizmus jelenlegi fejlődési fázisa, a neoliberalizmus idézett elő. Az EU-ban tapasztalható válság tehát az EU saját alapjaiból fakad, mégpedig egyik legfőbb dogmájából, a neoliberalizmusból. Politikáik katasztrofális eredménye láttán a hatalmak, amelyek lényegében meghatározták az EU irányát, az arrogancia és agresszivitás aggasztó jeleit mutatják, és - főként a legsebezhetőbb országok dolgozói és polgárai rovására, a szuverenitásuk ellen intézett tűrhetetlen támadás révén - tűrhetetlen visszaeséseket próbálnak kieszközölni az előrehaladásban. Ezt jelenti a közös nyilatkozat, amelyet Németország és Franciaország tett Deauvilleban a G20-ak és az Európai Tanács találkozója előtt. Úgy látszik, elfelejtették, hogy ha továbbra is ugyanazon az ösvényen törtetnek előre, amely idáig juttatott minket, annak csúfos következményei lesznek. Ezt az üzenetet visszhangozza Európa-szerte a munkavállalók és a polgárok tiltakozása. Ideje, hogy hallgassunk rájuk! A válságra adott igazi válasz, ha az adózáson keresztül értéket adunk a munkának és a jövedelmek tisztességesebb elosztásának, amellyel a munkát - és nem a tőkét - szolgáljuk.
Louis Grech
írásban. - Itt állunk egy válság közepén, amely komolyan sújtotta a pénzügyi, gazdasági és szociális szektorokat, és negatívan befolyásolta a belső piac integrációs folyamatát. Elképzelhető, hogy az egységes piac lehetne az a katalizátor, ami valóban megindítja Európa kilábalását a gazdasági és pénzügyi válságból, és végre helyreállítja az európai polgárok bizalmát. A válság önmagában is lehetne egy arra nyíló lehetőség, hogy végrehajtsuk az intézkedéseket, amelyek úgy ösztönzik az európai gazdasági növekedést, versenyképességet és szociális előrehaladást, hogy a polgárokat helyezik az európai gazdaság középpontjába. Támogatom az előadó eltökéltségét, amivel igyekezett világosan kijelölni az utat a válságból: konkrét intézkedések és kezdeményezések kellenek, amelyek elsősorban a belső piacra, a foglalkoztatásra és a kkv-k szerepére irányulnak. Új holisztikus, integráló megközelítésre van szükség, amely a gazdaság szerves részévé teszi a polgárok céljait, különös tekintettel a polgárok gazdasági, szociális, egészségügyi és környezetvédelmi aggályaira. Rendszerezett politikai gondolkodásra van szükségünk, hogy az európai polgár legyen az uniós jogalkotás és politika meghatározásának és kialakításának elsődleges politikai változója.
Marian-Jean Marinescu
írásban. - (RO) A gazdasági fellendülés folyamatban van Európában. A klíma azonban továbbra is bizonytalan. Továbbra is törékeny a globális gazdasági fellendülés, és üteme országról országra különböző. A legfőbb prioritás egy olyan stabil alap kialakítása, amely következetesen elősegíti a fenntartható és kiegyensúlyozott gazdasági növekedést. Ezért olyan rendszert kell létrehoznunk, amely egyszerre támogatja a válságra adandó választ, a prevenciót, valamint a közép- és hosszú távú együttműködést. Az Európai Unió olyan erős partner kell, hogy legyen, amely nem csak arra képes, hogy a gazdasági és politikai integráció terén szerzett tapasztalatait hasznosítsa, de arra is, hogy jelentős hozzájárulást tegyen a gazdaságirányításhoz. Középtávon egy hiteles és életképes gazdaságpolitikákat kell megterveznünk, és koordinálnunk egy a G20-ak által felvázolt, a fenntartható, kiegyensúlyozott növekedés keretrendszerén alapuló makrogazdaság-politikát. Az EU gazdaságpolitikáit irányító stratégiának a következőket kell tartalmaznia: a strukturális reformok kihasználásáról szóló cselekvési terv a gazdasági növekedés és a foglalkoztatás megerősítése céljából, valamint az EU és az euróövezet konszolidált fiskális reformja és fokozott gazdasági irányítása. El kell fogadni egy a G20-ak által kidolgozott fejlesztési menetrendet és a fejlődő országok gazdasági növekedését és rugalmasságát elősegítő többéves cselekvési tervet.
Alexander Mirsky
írásban. - (LV) A most kialakult helyzetben a legfontosabb és a legnagyobb feladat az, hogy rájöjjünk, mi a diagnózis, és mik voltak a válsághoz vezető fő okok. A válság következményeit mindenhol másként érzékelték az emberek az EU különböző országaiban. Hogy polgáraink ne kerüljenek még ennél is rosszabb helyzetbe, nagyon fontos, hogy fényt vessünk a nemzeti kormányok hibáira, mulasztásaira és szakszerűtlenségeire. A lett kormány például máris éves költségvetésének több mint kétszeresét vette fel hitelben a nemzetközi pénzintézetektől. A lett kormány minden áldott nap olyan általános adóügyi és fiskális intézkedéseket hoz, amelyek hátrányosak a polgárokra nézve, és a vállalkozások felszámolását, a lett vállalkozók kivándorlását idézik elő. A lett kormány egyfolytában azon van, hogy a nyugdíjtörvényeket úgy módosítsa, hogy a nyugdíjasok minél kevesebb pénzt kapjanak. Ez szociális robbanáshoz és általános igazságtalanságokhoz vezet. Tudatosítanunk kell a nemzeti kormányokban, hogy a szociális juttatások és nyugdíjak megkurtítása válság idején a lakosság ellen elkövetett bűntett. Mély meggyőződésem, hogy nem a lakosság legvédtelenebb és legkiszolgáltatottabb rétegeinek kellene viselnie a felelősséget a kormányok hibáiért.
Sławomir Witold Nitras
írásban. - (PL) Szeretném megköszönni Feio úrnak a jelentéstervezettel kapcsolatban végzett munkáját. Valahogy úgy tűnik, mintha az Európát fenyegető veszélyek ellenére túl gyorsan visszatértünk volna a régi kerékvágásba. Nem figyelünk eléggé a pénzügyi piacok vagy az olyan szakértők vészjeleire, mint Trichet elnök, aki rámutatott, hogy bár a Bizottság javaslata jó lépés a Stabilitási és Növekedési Paktum megerősítése felé, de korántsem elegendő. Ma az a feladatunk, hogy megvédjük az Európai Bizottság javaslatait a tagállamok kormányai ellen, amelyek szemmel láthatóan semmit nem tanultak a válságból.
Ha az Európai Tanács megfelelően betartotta volna a paktum rendelkezéseit, akkor az európai államháztartások válságának nagyságrendje jóval kisebb lehetett volna. A válság elmélyülését okozná, ha most megengednénk, hogy Németország és Franciaország kormánya felhígítsa a Bizottság javaslatait. Ez esetben meg kellene fontolnunk, hogy van-e egyáltalán értelme a közös valuta projektnek a jelenlegi formájában, vagy akaratunkon kívül bebizonyítottuk, hogy az euróval folytatott kísérlet megbukott. A Parlament nagy feladat előtt áll. Meg kell védenünk az eurót és szembe kell szállnunk minden rövidtávú politikai céllal. Bármennyire fájdalmas is, kényszerítenünk kell a tagállamokat arra, hogy felelős költségvetési politikát folytassanak. Köszönöm figyelmüket.
Alfredo Pallone
írásban. - (IT) A "krízis” szó a görög Krino kifejezésből ered, ami szó szerint "döntést”, "választást” jelent. Tehát azt a pillanatot jelzi, ami egy adott szakaszt elválaszt egy másiktól. E mögé kell néznünk és megvizsgálni a múltat, hogy végrehajtsuk a strukturális változásokat, amelyek a kis- és középvállalkozásokat versenyképesebbé és alkalmasabbá teszik arra, hogy a globalizált környezetből eredő nagyobb nyomást el tudják viselni.
Eközben munkát kell biztosítanunk a sebezhetőbb munkaerő jó részének és családjuknak. Az Európai Uniónak olyan új gazdaságirányításra van szüksége, amely biztosítja az államháztartás stabilitását és szigorúságát. Soha többé nem következhet be még egy ilyen pénzügyi és gazdasági válság, mint a mai. Európa új gazdaságirányításának nem csak az államadósság szintjét kell figyelembe vennie, hanem annak közép- és hosszú távú fenntarthatóságát is. Az államháztartás stabilitásához legalább annyira fontos a magánadósság és a társadalombiztosítási rendszerek fenntarthatósága, mint az államadósság esetében. Erre vall az is, hogy azok az országok, amelyek uralkodni tudtak az államadósságon, sokkal mélyebb válságba kerültek a családok és a vállalatok súlyos eladósodottsága okán, miközben a magas államadóssággal rendelkező országok viszonylag könnyebben megúszták.
Richard Seeber
írásban. - (DE) A gazdasági és pénzügyi válság fájdalmasan rávilágított a gazdaság- és valutapolitika koordinálására szolgáló eszközök és módszerek hibáira és gyenge pontjaira. A múltban néhány tagállam, főként Franciaország és Németország, túlságosan visszariadt a szigorúbb szabályozás bevezetésétől. A gazdasági válság legyőzése az egyik legnagyobb kihívás, amellyel eddig szembenéztünk, és csakis európai válasz adható rá, nem nemzeti. Ugyanez vonatkozik a szankció-mechanizmusokra is, amelyeket néhány tagállam még mindig igyekszik elhárítani. A belső pénzügyi piac új szabályai azonban arról szólnak, hogy ideje megerősíteni a valutauniót, és az európai gazdasági övezet jövőjének biztosítása érdekében ezzel együtt csökkenteni kell az államadósságot, E folyamatban a nemzeti parlamentek sokkal aktívabb részvételére van szükség az egyes tagállamokban, hogy a vita valóban európaivá váljon. Csak ezáltal találunk olyan közös európai választ, amellyel úrrá lehetünk a válságon és szilárd, erős gazdasági uniót teremthetünk.
Jutta Steinruck
írásban. - (DE) A 2008-ban kirobbant pénzügyi válság óta az állam- és kormányfők rendszeresen, félévente találkoznak a gazdasági és pénzügyi kérdések megvitatása és az együttműködés megerősítése céljából a világgazdaság olyan stabil és fenntartható növekedése érdekében, amely mindenki számára előnyös. Mégis úgy gondolom, hogy ahhoz, hogy fenntartható és megfelelő választ találjunk a válsággal összefüggő pénzügyi, gazdasági és szociális problémákra, szélesebb alapú megközelítésre és a problémák kiegyensúlyozottabb szemléletére lenne szükség. A tagállamok pénzügyminiszterei nincsenek abban a helyzetben, hogy felmérjék a munkapiaci helyzetet, és hogy a munkavállalók - és általában a polgárok - igényeit kellőképpen méltányoló választ adjanak az égető munkaügyi és szociálpolitikai kérdésekre. Ezért felszólítok arra, hogy a G20-ak találkozóin rendszeresen vegyenek részt a foglalkoztatási és szociális ügyek miniszterei is. Továbbá, felkérem az EU-t és a G20-ak körébe tartozó tagállamokat, hogy vigyék tovább ezt a gondolatot, és szorosabban működjenek együtt a foglalkoztatási és szociális politika terén, és csúcsszinten próbáljanak megcélozni egy kiegyensúlyozottabb megközelítést. Nem engedhetjük, hogy a verseny aláássa a dolgozók jogainak védelmét. E jogokat érvényesíteni kell, nem csupán az Európai Unió polgárai, de a világ valamennyi országának polgárai érdekében.
Silvia-Adriana Ţicău
írásban. - (RO) 500 millió lakosával az EU 7%-át teszi ki a világ népességének, és a világ teljes GDP-jének 30%-át állítja elő. A legutóbbi statisztikák szerint 2010 augusztusában az EU külkereskedelmi mérlegében 17,3 milliárd eurós hiányt könyveltek el. Ez év első felében az EU exportja a legjobban Brazília (+57%), Kína (+41%) és Törökország (+38%) viszonylatában növekedett, míg a legnagyobb importnövekedést Oroszországgal (+43%), valamint Kínával és Indiával (mindkettő +25%) érték el.
Az Európa 2020 stratégia céljait csak úgy lehet teljesíteni, ha az EU mérsékli függőségét hagyományos energia-beszállítóitól. Az év első felében az EU27-ek külkereskedelmi mérlegének hiánya az energiaszektorban az előző évhez képest 34,3 milliárd euróval emelkedett. Az Európai Uniónak továbbá olyan ökológiai szempontból hatékony iparpolitikára van szüksége, amely biztosítja a kapcsolatot az innovációs kapacitás és az EU termelőegységei között, és elősegíti a munkahelyteremtést és a globális versenyképesség fenntartását EU-szinten.
Ezért az Európai Tanács tűzze ki október 28-29-i ülésének menetrendjére a jövő ipari politikájának és az EU energiabiztonságának megvitatását, és hozzon javaslatokat arról, hogy miként lehetne tompítani az éghajlatváltozás és a demográfiai változások hatását.
Janusz Wojciechowski
(PL) Tegnap a lengyelországi Łódźban munkahelyén meggyilkolták az Európai Parlament választókerületi irodájának egy dolgozóját. Az áldozat asszisztensem, Marek Rosiak volt. Tette elkövetésekor a gyilkos egyértelműen kinyilvánította, hogy Lengyelország legnagyobb ellenzéki pártja, a Jog és Igazságosság Párt elleni gyűlölete motiválta a gyilkosságra. A szóban forgó párt ellen régóta folytatódó gyűlöletkampány ezzel tragédiába torkollt. Magától a bűntettől függetlenül az Európai Parlamentnek el kell ítélnie a gyűlöletet és az erőszakot, amelynek nincs helye sem az európai politikában, sem az európai demokráciában. Elnök úr, kérem, hogy tartsunk egy perces néma felállást Marek Rosiak emlékére, aki az Európai Parlamentnek végzett munkája közben halt meg.
Ria Oomen-Ruijten
(NL) Elnök úr! Éppen most mutattuk meg, hogy Európai Parlamentként komolyan és méltósággal tudunk fellépni. Ezzel szemben néhány perccel ezelőtt, amikor beléptem az ülésterembe, először is többen feltartottak, hogy győzködjenek egy állásfoglalás aláírásáról. Azután pedig azt kellett látnom, hogy bizonyos módosításokat népszerűsítő luftballonok vesznek körül. Elnök úr! Ez a viselkedés nem méltó a Parlamenthez, és arra szeretném kérni, hogy gondolja végig alaposan, hogy miként lehetne a folyosókat szabadon hagyni.
Gerard Batten
Elnök úr, egy döntésre szeretném felkérni. Luftballonok vannak az ülésteremben. Kérem, hozzon döntést arról, hogy ez megengedhető-e, vagy sem. Ha nem, akkor eltávolíthatnánk őket? Ha viszont igen, akkor nekem és kollégáimnak is van néhány igen ízléses lila-sárga UKIP lufink, amelyeket legközelebb szeretnénk elhozni magunkkal.
(Taps)
Elnök
Kedves kollégák! Ma fogunk szavazni ebben az igen fontos kérdésben. Ez a kérdés összefügg az Önök itteni demonstrációjával. Megkérem Önöket, hogy a demonstrációval hagyjanak fel a szavazás utánig, ami körülbelül 40 perc múlva lesz. Kérem, tegyék meg ezt az apró gesztust mindannyiunkért. Általánosságban véve támogatom Önöket, de kérem, ne demonstráljanak az ülésteremben.
(Taps)
