G20 csúcstalálkozó Pittsburghben (szeptember 24-25.) (vita) 
Elnök
A következő napirendi pont a Tanács és a Bizottság észrevételei a 2009. szeptember 24-25-én tartandó pittsburghi G20-csúcstalálkozóról.
Cecilia Malmström
a Tanács soros elnöke. - (SV) Elnök úr, nagy örömömre szolgál, hogy a svéd elnökség képviseletében ma jelen lehetek ezen az ülésen. Az elnökség és a Bizottság együttesen képviseli majd az Európai Uniót a Pittsburghben, szeptember 24-25-én megrendezendő G20-csúcstalálkozón. Holnap az Európai Tanács informális ülést tart Brüsszelben, hogy előkészítsük az EU közös álláspontját. Amint annak önök mindannyian tudatában vannak, a pénzügyi világválság mindeddig példátlan világszintű intézkedéseket tett szükségessé.
Egyrészt gyors és erőteljes pénzügyi és monetáris politikai intézkedéseket kellett tenni a pénzügyi ágazat és a reálgazdaság támogatása érdekében, másrészt pedig össze kellett hangolni a világszintű erőfeszítéseket és meg kellett erősíteni a G20 koordinációs fórumként betöltött szerepét, többek között a pénzügyi piacok szabályozását célzó intézkedések tekintetében. A gyorsan megléphető pénzügyi és monetáris politikai intézkedések feltétlenül szükségesek voltak ahhoz, hogy átsegítsenek bennünket a válság legnehezebb időszakán.
Az EU gazdaságának idén és jövőre nyújtandó teljes támogatás összege a becslések szerint a GDP 5%-ának felel meg. A központi bankok úgy reagáltak a válságra, hogy a nullához közel tartották a kamatlábakat. Ma óvatos optimizmussal remélhetjük, hogy - ami a pénzügyi ágazat akut problémáit illeti - a legrosszabbon már túl vagyunk, ám a gazdasági helyzet labilis maradt, és jelentős az újabb visszaesés kockázata. Nagyon is tudatában vagyunk annak, hogy a növekvő munkanélküliség rendkívül fontos kérdés lesz az elkövetkező időkben. A helyzet továbbra is bizonytalan - de sokkal rosszabb is lehetett volna.
A nemzetközi szintű koordináció és együttműködés hihetetlenül fontos lesz, ha célunk a széles körű fellendülés biztosítása és a szilárd alapokon nyugvó, hosszú távú, fenntartható növekedéshez való visszatérés körülményeinek megteremtése. Ebben a G20 eddig is központi szerepet játszott, és ez ezután sem lesz másképp. A G20 együtt fog működni az IMF és a Világbank nemzetközi pénzügyi intézményeivel is annak biztosítása érdekében, hogy azoknak elégséges forrás álljon rendelkezésükre, és belső szervezeti felépítésük elég jól működjön ahhoz, hogy világszerte képesek legyenek támogatni a gazdasági növekedést és biztosítani a pénzügyi stabilitást.
A G20-folyamat eddig a következő jelentős eredményeket érte el:
Először is közös elemzés eredményeképpen egységesen látjuk a gazdaságainkra hatást gyakorló problémákat. Ez talán nem tűnik nagy előrehaladásnak, azonban a pénzügyi ágazatról, illetve a válság mögött húzódó reálgazdasági problémákról alkotott egységes nézet létfontosságú a válság elleni hatékony fellépéshez.
Másodszor, valódi előrehaladást értünk el több olyan egyedi intézkedés segítségével, amelyekről a tavaszi londoni csúcstalálkozón született megállapodás. Ilyen intézkedés volt többek között a gazdaságaink számára kidolgozott átfogó ösztönző csomag, valamint a pénzügyi piacok felügyelete és szabályozása terén folytatott együttműködés megerősítése. Ezenfelül gondoskodtunk arról, hogy a Nemzetközi Valutaalapnak elegendő forrás álljon rendelkezésére a hitelkereslet kielégítésére. Törekedtünk annak elősegítésére is, hogy a nemzetközi pénzügyi intézmények időben figyelmeztethessenek a jövőben esetleg előforduló hasonló problémákra.
Még sok tennivaló áll előttünk, de már eddig is határozott lépéseket tettünk előre, és ezeket a lépéseket az összehangolt nemzetközi kötelezettségvállalások vezették. Úgy érzem, hogy mi az EU-ban, csakúgy, mint a G20 többi tagja, jelentős előrehaladást értünk el számos olyan központi kérdésben, amelyek kulcsfontosságúak ahhoz, hogy stratégiai választ tudjunk adni a gazdasági és pénzügyi válságra. Összehangolt uniós stratégiánknak köszönhetően Európa vezeti - és nem csak távolról követi - a vitát. A világszintű megoldások felvázolásakor a mi megoldásainkat veszik figyelembe. Ezért hívja meg az elnökség az állam- és kormányfőket holnap vacsorára. Célunk, hogy még tovább építkezzünk az informális Ecofin-ebéd, valamint a G20 pénzügyminisztereinek londoni találkozóján végzett eredményes munka alapján, hogy Pittsburghbe megfelelően felkészülve érkezhessünk meg.
Várakozásaim szerint mind a holnapi találkozó, mind a pittsburghi csúcstalálkozó további előrehaladást fog hozni az általam említett főbb kérdésekben, illetve néhány más területen is. Az egyik ilyen kérdés, amely felvetésekor több európai pénzügyminiszter is igen erős szavakat használt, a prémiumok rendszerének a pénzügyi stabilitásban játszott szerepe. Az EU pénzügyminiszterei egybehangzóan úgy vélekednek, hogy élére kell állnunk azoknak az igényeknek, amelyek valós, világszintű standardokat követelnek annak biztosítása érdekében, hogy az ilyen prémiumrendszerek ne gyakorolhassanak destabilizáló hatást, és hogy a kifizetett prémiumok a teljesítményhez viszonyítva ésszerű mértékűek legyenek. Ez fontos része a pénzügyi ágazat átláthatóságának fokozását és felügyeletének javítását célzó átfogó kezdeményezésnek, és kulcsfontosságú ahhoz, hogy képesek legyünk biztosítani a jövőbeni stabilitást.
A Pénzügyi Stabilitási Tanácsot felkérték, hogy a pittsburghi csúcstalálkozón tegyen jelentést a prémiumrendszerekre irányadó elvek kidolgozásával kapcsolatos munkájáról. Remélem, hogy a jelentés konkrét, a gyakorlatban megvalósítható stratégiákat is tartalmaz majd, amelyek garantálják, hogy a pénzügyi intézmények értelmes, felelős javadalmazási és jutalmazási rendszereket vezetnek be. Szintén remélem, hogy meg tudunk majd állapodni abban, hogy továbbra is biztosítjuk gazdaságainknak a kellő ösztönzést, ameddig az szükséges; de fontos az is, hogy vonjuk vissza az intézkedéseket, amikor már nem lesz szükség rájuk, hogy amikor talpra áll a gazdaság, visszatérhessünk a kiegyensúlyozott államháztartáshoz.
Még éppen csak elkezdtünk gondolkodni ezeken a kilépési stratégiákon. E stratégiák formája, összehangolása és végrehajtásuk módja igen fontos szerepet fog játszani a gazdaság kiegyensúlyozott, hosszú távú fellendítésével kapcsolatos célkitűzésünk megvalósításában. A foglalkoztatás szintén nagy kihívás. Gondosan meg kell terveznünk a szükséges intézkedéseket, ugyanakkor egészséges egyensúlyt kell fenntartanunk a pénzügyi és strukturális politikák között. Biztos vagyok benne, hogy ismételten hangsúlyozni fogjuk: fel kell lépnünk a protekcionizmussal szemben, és tisztességes játékszabályokat kell biztosítanunk a világpiacon. Ehhez nagymértékben össze kell hangolni nemcsak a pénzügyi szabályozást és felügyeletet, hanem a pénzügyi ágazat támogatása érdekében tett rendkívüli intézkedések visszavonását is. Továbbra is átfogó munkára lesz szükség úgy nemzeti, mint uniós szinten.
A pénzügyi intézmények reformjáról szóló viták holnap és Pittsburghben, sőt az év fennmaradó részében is folytatódni fognak. Azt akarjuk, hogy ezek az intézmények erősek legyenek; kellő forrásokkal, megfelelő felhatalmazással és politikai iránymutatással, továbbá olyan irányító struktúrákkal rendelkezzenek, amelyek jól tükrözik összetételüket. Ezek a kérdések összetettek és egymásba fonódnak, mégis sürgően meg kell birkóznunk velük, hogy a pénzügyi intézmények megfelelően végezhessék ezt az egyre fontosabb munkát.
Végül el szeretném mondani, hogy nagyfokú politikai eltökéltségre lesz szükség, ha előrehaladást szeretnénk elérni a koppenhágai éghajlat-változási csúcstalálkozót előkészítő viták során. Ez a svéd elnökségnek egy igen fontos prioritása. Biztosítani akarjuk, hogy megfelelő ösztönzők álljanak rendelkezésre mindenki számára, hogy fellépjenek a globális felmelegedés visszaszorítása érdekében, és gazdasági stratégiáikat oly módon igazítsák ki, hogy azok kedvezzenek az éghajlatbarát fejlődésnek.
Célunk az, hogy a pittsburghi csúcstalálkozón előrehaladást érjünk el a globális éghajlatváltozással összefüggő intézkedések finanszírozásával kapcsolatos iránymutatások terén. Nem ígérhetem, hogy mindent elérünk, amit akarunk, mert ezek a kérdések igen összetettek; azt viszont megígérem, hogy az elnökség felelős módon fogja képviselni és védeni az EU nézeteit. Ebben a szellemben nagy várakozással nézek elébe a holnap este az állam- és kormányfőkkel folytatandó gyümölcsöző megbeszéléseknek és azoknak a valós eredményeknek, amelyeket a világ Pittsburghtől vár a jövő héten.
(Taps)
Joaquín Almunia
a Bizottság tagja.- (ES) Elnök úr, Malmström asszony, hölgyeim és uraim, most állok először a Ház előtt az új jogalkotási ciklusban. Először is szeretnék gratulálni mindannyiuknak a megválasztásukhoz, illetve sokuk esetében az újraválasztásukhoz. Biztos vagyok benne, hogy mindannyian felelősnek érezzük magunkat a nemzedékünk előtt álló egyik legnagyobb politikai kihívás kezelésével kapcsolatban, azaz a tekintetben, hogyan győzzük le ezt a súlyos gazdasági és pénzügyi válságot. Helyre kell állítanunk polgáraink számára a bizalmat és a stabilitást, miközben bővítenünk kell az előttük nyitva álló lehetőségeket, és mindenki számára biztosítanunk kell a lehető legmagasabb szintű társadalmi kohéziót.
A jövő heti pittsburghi csúcstalálkozón tárgyalandó témakör központi szerepet játszik ebben a kihívásban és törekvésben. Meggyőződésem, hogy ez a kérdés újra és újra fel fog bukkanni a következő időszakban, a Parlament e jogalkotási ciklusában, függetlenül attól, hogy arról éppen G20-csúcstalálkozón vagy az Európai Tanács ülésein, az önök vitáiban vagy a következő Bizottság által a Ház elé terjesztendő kezdeményezésjavaslatokban esik szó.
A pittsburghi G20-csúcstalálkozó immár a harmadik állam- és kormányfői szintű találkozó, amelyet azóta hívtak össze, hogy egy évvel és egy nappal ezelőtt összeomlott a Lehman Brothers, és kezdetét vette ez az évtizedek óta példátlan mértékű válság.
A tavaly novemberben Washingtonban és ez év áprilisában Londonban rendezett első két magas szintű G20-találkozó fényében egyértelmű, hogy a G20 döntő szerepet játszik a válságra adott globális válasz koordinálásában.
A G20 közreműködése az összehangolt válasz kidolgozásában létfontosságú volt ahhoz, hogy elkerülhettük a még a most átéltnél is mélyebb recessziót. Kulcsfontosságú szerepet játszott abban is, hogy lefektethettük egy olyan gazdasági és pénzügyi rendszer alapjait, amely a jövőben megakadályozza, hogy megismétlődjenek a jelenlegi helyzet kialakulásához vezető egyensúlytalanságok és túlkapások.
Az Európai Unió tevékeny és döntő szerepet játszott a G20 ilyen irányú ösztönzésében. Ahogy azt tegnap Barroso elnök úr is említette itt a Ház előtt, az első, washingtoni csúcstalálkozó európai kezdeményezésre - a francia elnökség és Sárközy elnök úr, valamint a Bizottság indítványára - jött létre. Az Európai Unió szintén döntő módon előmozdította a folyamatot azáltal, hogy nagyratörő célkitűzéseket határozott meg a két előző csúcstalálkozó számára, és tevékenyen részt vett azok előkészítő munkálataiban; mindezt annak érdekében, hogy a találkozókon ne csak elvi nyilatkozatok, hanem konkrét eredmények és kötelezettségvállalások szülessenek.
Ezzel minden európai polgár és intézmény elégedett lehet. Szintén ésszerű mértékig elégedettek lehetünk a G20-on jelen lévő európai képviselők közötti koordináció szintjével: gondolok itt azokra az európai országokra, amelyek a G20 tagjai és ilyen minőségükben is részt vesznek a G20-on, továbbá az Európai Unió elnökségére, valamint a minden európai polgár szócsöveként eljáró és az összes tagállam közös álláspontját képviselő Bizottságra.
A tavaly novemberi washingtoni csúcstalálkozó lehetővé tette a világ legnagyobb gazdaságainak (hiszen a G20 országai a világ GDP-jének mintegy 90%-át adják), hogy megállapodjanak a gazdasági aktivitás támogatását célzó, tervezett ösztönző intézkedések megvalósításáról akkor - tavaly ősszel -, amikor a hitelpiac, a nemzetközi kereskedelem és a beruházások hirtelen megtorpantak az először 2007 augusztusában jelentkező, majd 2008 szeptemberében hihetetlen mértékben felgyorsuló hatalmas pénzügyi sokk miatt.
Néhány nappal a tavalyi washingtoni csúcstalálkozó után a Bizottság javaslatot tett egy európai gazdaságélénkítési tervre, amely decemberben el is nyerte az Európai Tanács politikai támogatását. Erre a tervre alapozták az európai válaszokat a költségvetési politika, valamint a keresletnek a nemzeti kormányok és parlamentek vagy maguk az európai intézmények kezében lévő eszközökön keresztül történő ösztönzése tekintetében.
A legfrissebb rendelkezésre álló információk szerint ezek a diszkrecionális költségvetési ösztönző intézkedések, kombinálva az automatikus stabilizátorok hatásával (amelyek adóink súlya és szociális jóléti rendszereink miatt nagyon fontosak az európai országokban), előreláthatólag az EU GDP-jének mintegy 5,5%-ával járulnak hozzá az aggregált kereslet növeléséhez 2009 és 2010 között.
Az Egyesült Államok új kormánya szintén igen jelentős ösztönző csomagot fogadott el. Tekintve, hogy automatikus stabilizátorai nem olyan erősek, mint a mieink Európában, a közvetlen ösztönzők és az automatikus stabilizátorok teljes összegét tekintve elmondhatjuk, hogy az Atlanti-óceán mindkét partján hasonló támogatást biztosítanak. Ráadásul több más ország, így Japán, Kína, Kanada és a G20 más tagjai is fogadtak el ezekkel egyenértékű költségvetési ösztönzőket.
Az április elején rendezett londoni csúcstalálkozó e tekintetben hangsúlyozta, hogy ezeket a terveket nagyon gyorsan át kell ültetni a gyakorlatba. Felszólított a tervek szoros nyomon követésére, illetve szükség esetén további intézkedésekkel történő kiegészítésére. Most már megerősíthetjük, hogy ezek az ösztönző csomagok - a központi bankok által elfogadott igen jelentős monetáris ösztönzőkkel, valamint a pénzügyi intézetek, különösen a bankok támogatására mozgósított állami forrásokkal együtt - sikeresen megállították a gazdaság szabadesését. Idén ősszel ennek köszönhetően már láthattuk a stabilitás helyreállásának első jeleit, legalábbis erre mutatnak azok a gazdasági előrejelzések, amelyeket két nappal ezelőtt Brüsszelben alkalmam nyílt bemutatni. Két év óta először történt meg, hogy az előrejelzés nem az előző, kedvezőtlen jóslatokat ismételte meg, még vészjóslóbb előjellel.
Nem tudjuk azonban még azt mondani, hogy a gazdasági aktivitás fenntartaná magát, ha ezeket az ösztönzőket visszavennénk. Igaz az is, hogy még az alkalmazott ösztönzők mellett is fennáll a visszaesés kockázata, tekintettel a munkanélküliség rendkívül aggasztó növekedésére és a pénzügyi rendszer még meg nem oldott gyenge pontjaira.
Ennek eredményeként hó eleji londoni megbeszélésükön a G20 pénzügyminiszterei a pittsburghi csúcstalálkozó tekintetében egyetértettek abban, hogy pillanatnyilag fenn kell tartani az átmeneti támogatási intézkedéseket; mindamellett nem szabad elfeledkezni arról sem, hogy el kell kezdeni egy összehangolt kilépési stratégia kidolgozását. Erre beszédem végén még röviden visszatérek majd.
A Washingtonban és Londonban tartott első két G20-csúcstalálkozó a téren is meghatározó volt, hogy világszintű menetrendet határozott meg a pénzügyi szabályozási és felügyeleti rendszerek reformja tekintetében. Elmondható, hogy radikális hangnemváltásnak lehetünk tanúi, miután majd három évtizeden át a deregulációs modellek és a pénzügyi piacok állítólagos csalhatatlanságáról szóló elméletek voltak uralkodók.
A G20-országok Washingtonban letették az alapokat: meghatározták az elveket és kitűzték a pénzügyi piacokat szigorúbb és hatékonyabb szabályozásnak és felügyeletnek alávető intézkedések menetrendjét, oly módon, hogy egyetlen terület, termék vagy pénzügyi szereplő se maradhasson kívül a szabályozó és felügyeleti hatóságok ellenőrzési körén. Ezeknek a hatóságoknak sokkal szorosabban együtt kell működniük és egyeztetniük kell egymással fellépéseiket annak érdekében, hogy orvosolhassák a nemzeti felügyeleti rendszerek nyilvánvalóan gyenge hatékonyságát a globalizált piacokkal és az ezeken belül határokon átnyúló módon működő pénzügyi intézményekkel szemben.
Az áprilisi londoni csúcstalálkozón kemény munkával igyekeztek konkrét és jelentős előrehaladást elérni ennek a reformprogramnak a végrehajtása terén. A londoni G20-csúcstalálkozó - a pénzügyi intézményekre alkalmazandó prudenciális számviteli szabályoktól a fedezeti alapok vagy más pénzügyi intézmények szabályozásán, az átlátható derivatív piacok megszervezésén vagy a pénzügyi intézmények vezetőinek és a piacon működő kereskedőknek tett kifizetésekre vonatkozó szabályok elfogadásán keresztül, az együttműködést megtagadó joghatóságokban (nevezetesen az adóparadicsomokban) az átláthatóság biztosításának megkerülhetetlen követelményéig - határozott lépéseket tett a reform ígéretének megvalósítása felé.
Ennek eredményeképpen az Európai Unió nagyon fontos feladatot teljesített egyrészt azáltal, hogy ezeket a megállapodásokat elősegítette a G20 szintjén, másrészt pedig ezeknek a G20-as megállapodásoknak a végrehajtásán keresztül is. Ehhez az elmúlt évben szerteágazó szabályozási munkára volt szükség. E javaslatok közül néhányat már elfogadtak itt a Parlamentben és a Tanácsban is. Másokról jelenleg tárgyal a Parlament és a Tanács, és a Bizottság úgy tervezi, hogy év végéig egy sor újabb javaslatot fogad el (ez a folyamat már jövő héten, a pittsburghi csúcstalálkozó előtti napon kezdetét veszi), amelyek keretében többek között - a mind a Tanács, mind a Bizottság által elfogadott Larosière-jelentés ajánlásai alapján - javaslatot tesz az Európai Rendszerkockázati Testület és három európai mikrofelügyeleti hatóság létrehozására.
Az Egyesült Államok kormánya is ambiciózus pénzügyi reformtervet tett közzé, és Obama elnök a héten megerősítette, hogy azt megbízatási ciklusa során prioritásnak tekinti majd. Elismerte továbbá az Egyesült Államok felelősségét a tekintetben, hogy innen indult el és itt bontakozott ki a válság.
A pittsburghi csúcstalálkozó elé kitűzött célok között van e reformok megfelelő előrehaladásának ellenőrzése és a szabályozás szükséges konvergenciájának biztosítása az Atlanti-óceán mindkét oldalán. A befektetők a legapróbb szabályozási eltérést is kihasználják, illetve kihasználhatnák az árfolyamkülönbségekre építő stratégiájuk céljából, ami ismét komoly torzulásokat okozhatna a piacon. De azon túl, hogy biztosítja az eddigi megállapodások betartását és ösztönzi az elfogadott intézkedések végrehajtását, a pittsburghi csúcstalálkozónak egyértelmű politikai üzenetet is kell közvetítenie. Eljött az ideje, hogy világosan hangot adjunk a kormányok, politikai vezetők, intézmények, saját országaink és az Európai Unió eltökélt szándékának a tekintetben, hogy létre kell hozni egy szilárd szabályozási keretrendszert, amely egyrészt erős elkötelezettségen, másrészt egy visszatartó erejű üzeneten alapul. Ennek az üzenetnek azt kell közvetítenie: senki se gondolja, hogy most, miután túljutottunk a válság nehezén, mintha mi sem történt volna, újra megengedhetjük, hogy teret nyerjenek ugyanazok a régi gyakorlatok, amelyek annak idején a válsághoz vezettek.
Az emberek garanciákat várnak arra, hogy a pénzügyi intézményektől és azok vezetőitől megkövetelik, hogy betartsák a szabályokat - különösen a javadalmazásokra vonatkozókat -, amelyek megakadályozzák, hogy még egyszer veszélybe sodorják a pénzügyi rendszert és a reálgazdaság egészét. Ki kell mondani, hogy az Európai Unió tökéletesen egységes álláspontot képvisel ebben a kérdésben.
A G20-csúcstalálkozók programján elsődleges prioritást élvező másik téma, amint Malmström asszony is említette, a nemzetközi pénzügyi intézmények reformja.
Ehhez mindössze annyit szeretnék hozzátenni, hogy Londonban rendkívül fontos előrelépést tettek ezeknek az intézményeknek - különösen a Nemzetközi Valutaalapnak (IMF) - a pénzügyi kapacitása tekintetében. Ez utóbbi hitelnyújtási kapacitását nem kevesebb mint 500 milliárd dollárral növelték meg, ezáltal az IMF számára a műveletei céljára hozzáférhető összeg jelenleg összesen 750 milliárd dollár. Ezen túlmenően megállapodtak abban, hogy az IMF összes tagországa között, kvótájukkal arányosan, szétosztanak összesen 250 milliárd dollár értékű különleges lehívási jogot. Mindezeken felül arról is megállapodás született, hogy megnövelik az IMF pénzügyi kapacitását, hogy nagyobb kedvezményes kölcsönöket nyújthasson a legszegényebb országoknak. Mindez már tény. Mindössze hat hónap alatt jóval nagyobb előrehaladást sikerült elérnünk, mint azelőtt sok éven keresztül.
Ezért az Európai Unió természetesen vállalta, hogy megfelelő mértékben hozzájárul az IMF pénzeszközeinek növeléséhez. Az Európai Unió tagállamai megállapodtak abban, hogy 125 milliárd euróval toldják meg szokásos hozzájárulásukat, ami arányban áll az új célkitűzések finanszírozásával.
A G20 vezetői tárgyalni fognak arról is, hogyan változtatnák meg a különböző országok képviseletét a nemzetközi pénzügyi intézmények irányítóbizottságaiban. A feltörekvő és fejlődő országok - jogosan - megfelelőbb képviseletre vágynak. Az Európai Unió támogatja ezt a törekvést, de azt konkrét megállapodásokba kell átültetni. Ezért tartja fenn továbbra is az Európai Bizottság - noha ez nem az Európai Unió elnökségének hivatalos álláspontja -, hogy a Parlament eddigi vélekedésének megfelelően az Európai Unió számára ezekben a testületekben az egységes képviselet a legkedvezőbb.
A pittsburghi csúcstalálkozó programján más kérdések is szerepelnek, például az éghajlatváltozás (a koppenhágai csúcstalálkozó előkészületeként), a nemzetközi kereskedelmi tárgyalások újrafelvételének és a protekcionista tendenciákkal szembeni ellenállásnak a szükségessége, illetve a leggyengébb és legkiszolgáltatottabb országoknak a válság kezeléséhez nyújtandó fokozott támogatás. Amint tudják, a Bizottság múlt héten közleményt fogadott el az éghajlatváltozás finanszírozásáról.
Végül kérem, engedjék meg, hogy hozzászólásom végszavául beszéljek egy olyan szándékról, amelynek a G20 pénzügyminisztereinek legutóbbi ülésén adtak hangot, és amelyet a pittsburghi csúcstalálkozón fognak megvitatni: arról, hogy a jövőre nézve szükség van egy kiegyensúlyozottabb és fenntarthatóbb növekedési modell alapjainak lefektetésére. Ehhez először is kilépési stratégiákat kell kidolgozni, nem azért, hogy azonnal alkalmazzuk, hanem hogy kellő időben és összehangolt módon kivitelezhessük azokat. Azért van szükség ezekre a stratégiákra, mert azok kidolgozása nem csak a válságból való fenntartható kilábalás kulcsa, hanem egyben közép-, illetve hosszú távú fenntarthatóságra is kilátást nyújt a válság által az államháztartásokra, a foglalkoztatási szintekre és a gazdaságaink növekedési potenciáljára gyakorolt mély hatás után.
Corien Wortmann-Kool
a PPE képviselőcsoport nevében. - (NL) Elnök úr, Malmström miniszter asszony, Almunia biztos úr, világválság van. Pénzügyi ágazatunk globális alapon működik, ezért amennyire lehetséges, világszinten kell közösen megállapítanunk az ágazatra nézve kötelező érvényű szabályokat is. Ezért olyan fontos a pittsburghi G20-csúcstalálkozó, noha természetesen magának az Európai Uniónak is határozottan fel kell lépnie. Erőfeszítéseink középpontjába a szabadság és a felelősség közötti egyensúly helyreállítását kell helyezni: ez a két érték képezi szociális piacgazdaságunk alapját, és egyben az Európai Néppárt (Kereszténydemokraták) Képviselőcsoportja választói platformjának központi értékeit is jelenti.
Elnök úr, a G20-csúcstalálkozó igen fontos megbeszélés, ahol látomásoknál többre lesz szükség - örülök, hogy ön is ezt fogalmazta meg. Olyan csúcstalálkozó ez, ahol döntéseket kell hozni, többek között a kockázatkezelés strukturális reformjával, az átláthatóság fokozásával és a pénzügyi felügyelet szabályainak javításával kapcsolatban. Almunia biztos úr, ön azt mondta, hogy javaslatokat tettek a fedezeti alapok tekintetében. Reményei szerint mit tudnak majd elérni ebben a tekintetben a G20-csúcson? Az IMF és a Világbank gyors reformjára is nagy szükség van, és - nagyon örülök, hogy önök is mindketten ezt mondták - azonnal el kell kezdeni dolgozni az összehangolt kilépési stratégián, máskülönben új problémák fognak felmerülni.
Elnök úr! Különösen fontos, hogy az egészségtelen prémiumosztási gyakorlatot kötelező érvényű szabályok közé szorítsák, mivel a rövid távú nyereséget jutalmazó prémiumok hatalmas kockázatot jelentenek a pénzügyi intézmények stabilitására. Ez azonban még nem minden, hiszen - jogosan - igen nagy e téren a közfelháborodás, és ezért is nagyon fontos, hogy e tekintetben látványosan és határozottan lépjünk fel.
Elnök úr! A csúcstalálkozó csak akkor lesz sikeres, ha kötelező érvényű megállapodásokra jutnak. Most a pénzügyi szabályozásról beszéltem, de természetesen az éghajlatváltozás, a sikeres koppenhágai csúcstalálkozó előkészítése, illetve a foglalkoztatás érdekében a protekcionizmus elleni küzdelem is nagyon fontos kérdés. Önnek, az Európai Uniónak, mindannyiunknak együtt úttörő szerepet kell játszanunk ebben a tekintetben, ezért nagyon fontos, hogy egységes fellépésre bírja a tagállamokat.
Udo Bullmann
az S&D képviselőcsoport nevében. - (DE) Elnök úr, a Tanács soros elnök asszonya, biztos úr, hölgyeim és uraim, a legfontosabb az, hogy a jelenlegi gazdasági helyzetben nincs helye "az eredeti állapot helyreállításának”. Ily módon csak lassan állhatnánk talpra, és ismét drámai módon megugranának a munkanélküliségi adatok, itt Európában csakúgy, mint másutt. Ezért bátornak kell lenniük. Ez a legfontosabb útravaló, amelyet a Parlament a pittsburghi küldötteknek adhat. Legyenek bátrak!
Almunia úr, üdítő beszédet hallottam öntől, amelyhez gratulálok. Most már nincs más hátra, mint megvalósítani ezt a gyakorlatban. Helyes a prémiumrendszerrel kezdeni a sort, de nem elég. Sebességváltásra van szükség minden olyan területen, ahol a rossz szabályozás miatt a rövid távon spekulálók előnyben vannak a nemzetközi pénzpiacon azokkal szemben, akik hosszú távon szeretnének befektetni a foglalkoztatásba, kiváló termékekbe és cégük hosszú távú sikerébe. Helyes az a nézet, hogy egyetlen kockázatos játékot folytató piaci szereplő, egyetlen nagy kockázattal működő pénzügyi központ sem maradhat ésszerű szabályozás nélkül: ezért szükséges az offshore központok szabályozása is, ahonnan kétes termékek árasztják el az egész világot. Ez a legfontosabb feladat, amelyet ma ki kell tűznünk magunk elé.
Ne féljenek vitázni a költségvetési politikáról - nem tilos! A hosszú távú befektetők számára kedvező globális tranzakcióadó a vita egészét előmozdítaná. A gazdaságpolitika terén erős és fokozott koordinációra van szükség úgy nemzetközi, mint európai szinten. Helyes törekvés a kilépési stratégiáról gondolkodni, de pillanatnyilag még fontosabb arra választ keresni, hogyan támogathatnánk még biztosabb módon a gazdaságot, és hogyan javíthatnánk gazdaságpolitikáink koordinációját.
Sylvie Goulard
az ALDE képviselőcsoport nevében. - (FR) Elnök úr, miniszter asszony, biztos úr, messzemenően értékeljük az önök által említett erőfeszítéseket, amelyek valóban igen messzire mutatóak, de ennél még többet szeretnénk. Azt kívánjuk, hogy öntsék hivatalos formába a G20 egyes elemeit és kötelezettségvállalásait. Különösen fel szeretném hívni figyelmüket a pénzügyi ágazattal kapcsolatos igen biztató számadatok és az elrettentő uniós munkanélküliségi adatok között tátongó szakadékra. Ha hosszú távon fennmarad a munkanélküliség, az egyrészt emberi tragédiákat, másrészt az államháztartások számára nagy terhet fog jelenteni, és elvész a fogyasztáson keresztül elérendő gazdaságélénkítés minden reménye.
Mi, a Liberálisok és Demokraták Szövetsége Európáért Képviselőcsoport, erősen tartunk attól, hogy megismétlődik a japán forgatókönyv, és a növekedés éveken át igen lomha marad. Úgy vélem, hogy az ön országa, Malmström asszony, Svédország, sajnos szintén megélt már ilyet. Kérem, segítsenek abban, hogy tanuljunk ebből az esetből.
Úgy látom, három fő feladat áll előttünk. Először is folytatnunk kell a nemzetközi együttműködést, és továbbra is harcolnunk kell a protekcionizmus ellen, illetve törekednünk kell a nemzetközi intézmények, például az IMF megerősítésére. Ebből a helyzetből egyedül nem tudunk kilábalni. Európának folyamatosan sulykolnia kell ezt az üzenetet.
Másodszor el kell érnünk, hogy hatékony felügyeletet és a jelenleginél sokkal igényesebb banki stabilizációt vezessenek be. E tekintetben fenntartással kell kezelnünk a G20 reklámhadjáratát. Fontosak a végrehajtási hatáskörök, de jogalkotói szinten is van még tennivaló, és úgy érezzük, Almunia úr, hogy a Bizottság felügyelettel kapcsolatos javaslatai jó irányba tartanak, de nem mennek elég messzire. Végső soron európaibb struktúrákat szeretnénk. Végül úgy gondolom, hogy át kell gondolnunk, milyen közös stratégiákkal tudunk úgy kilábalni a válságból, hogy közben megóvjuk az eurót, és biztosítsuk, hogy a deficitek ne jelentsenek akadályt a közös monetáris fegyelem terén.
Végezetül szeretnék köszönetet mondani Almunia biztos úrnak, amiért azt mondta, hogy kedvezőnek tartja, ha az Európai Unió egy testületként fogad el álláspontokat a nemzetközi intézményekben, azaz a közösségi eljárás mellett állt ki. Számítunk önre annak biztosítása terén, hogy ne csak a nagy államok hallathassák a hangjukat, hanem az Európai Unió és a belső piac egésze is védelmet élvezzen.
Sven Giegold
a Verts/ALE képviselőcsoport nevében. - Elnök úr, köszönöm a biztos úr beszédét. Több aggályom is van. Az első az, hogy a Ház Fejlesztési Bizottsága állásfoglalás irányuló indítványtervezetet dolgozott ki. Ebből idézek. Az indítvány "nagy aggodalommal jegyzi meg, hogy a válság immár jelentős emberáldozatot követelt, és katasztrofális hatásokkal jár a legszegényebb országokra: a várakozások szerint a munkanélküliek száma 23 millióval nő, csak 2009-ben 90 millióval emelkedik a szélsőséges szegénységben élők száma, akár 1,7 millió ember életmentő gyógyszeres kezelése kerülhet veszélybe, és 2009 és 2015 között átlag 200-400 ezerrel több gyermek hal meg évente.”
Ezt az indítványt sajnos nem fogadták el, noha a Ház összes képviselőcsoportja együttesen fogalmazta meg. Határozottan bíráljuk és szégyenletesnek tartjuk azt, hogy a Ház nem volt képes közös álláspontot megfogalmazni a G20 számára a fejlesztési kérdésekkel kapcsolatban.
A nagy kérdés az, hogyan finanszírozzuk a válság következményeit: ennek kapcsán a német pénzügyminiszter és a kancellár javasolta, hogy a G20 tárgyaljon egy globális tranzakcióadó bevezetésének lehetőségéről. Kérdezem a Bizottságot és a Tanács elnökségét: támogatják ezt a javaslatot?
A második kérdésem az adóparadicsomokkal kapcsolatos. A G20 ezeket eseti információcsere alapján kívánja kezelni. Tudjuk, hogy ez nem fog működni. A Fejlesztési Bizottság országonkénti jelentéstételi rendszert javasolt, hogy a transznacionális társaságoknak országonként kelljen elkészíteniük saját jelentéseiket. Javasoljuk automatikus információcsere-rendszer bevezetését, hogy az információk valóban áramolhassanak az egyes országok között.
A globális pénzügyi rendszernek átláthatónak kell lennie. Szeretnénk megtudni, mi az álláspontjuk ezeknek a válságból való kilábalással és a válság következményeinek finanszírozásával kapcsolatos, konkrét javaslatoknak a tekintetében.
Kay Swinburne
az ECR képviselőcsoport nevében. - Elnök úr, köszönjük a ma délelőtt elhangzott beszédeket. Különösen nagy örömmel hallottam Malmström asszony észrevételeit azzal kapcsolatban, hogy a pittsburghi G20-képviselőknek jelentős koordinációról kell megállapodniuk az ösztönző intézkedések folyamatos támogatása, a támogató intézkedések megfelelő időben történő visszavonása, valamint a jövőbeni szabályozást célzó határozott és összehangolt erőfeszítések tekintetében.
Mi áll azonban a csúcstalálkozó hátterében? Az országok dollárbilliókat költenek mentőcsomagokra és ösztönző intézkedésekre; a világ két legnagyobb gazdaságában protekcionista intézkedéseknek lehetünk tanúi (különösen a gumiabroncsok és a baromfi esetében); a világ két legbonyolultabb szabályozási rendszere (nevezetesen az EU és az Egyesült Államok) pedig arra készül, hogy gyökeresen átalakítsa pénzügyi rendszerét. Ezért remélem, hogy a pénzügyi szolgáltatások koordinációjának fontos kérdései képezik majd a fő vitatémát - különösen most, amikor néhány országban már láthatók a negatív növekedési időszakból való kilábalás első jelei -, nem pedig a bankárok prémiumainak szabályozása körüli őrület.
A csúcstalálkozónak arra kell összpontosítania, hogyan valósíthatunk meg közös menetrend alapján egy közös szabályozási keretrendszert, hogy egyetlen ország se juthasson versenyelőnyhöz, és a szabályozás miatt ne nyíljon alkalom spekulatív nemzetközi kereskedésre. A pénzügyi szabályozásban senki nem élvezheti az első lépés előnyét. Kizárólag a világszintű, összehangolt megközelítés lehet kedvező a Walesben, az EU-ban vagy azon kívül forrásokat előteremteni kívánó üzleti vállalkozások számára.
Ha a walesi üzleti vállalkozások nem jutnak amerikai pénzforrásokhoz, ha a bankok, amelyekre támaszkodnak, olyan mértékű tőkét követelnek meg, hogy az uniós adófizetőknek még nagyobb kockázatot kell vállalniuk, nem fogják megköszönni nekünk, hogy elsőként léptünk előre egy rendkívüli terhet jelentő szabályozás irányában. Kérem, hogy mindenkor globális és összehangolt megközelítést fogadjanak el és tartsanak fenn annak biztosítása érdekében, hogy a walesi, uniós és Unión kívüli üzleti vállalkozásaink a jövőben hozzájuthassanak a szükséges tőkéhez.
Miguel Portas
a GUE/NGL képviselőcsoport nevében. - (PT) Portugáliában a bankok nyeresége 18%-kal nőtt az idei év első negyedévében. A bankok nyereségénél nagyobb mértékben csak a munkanélküliség emelkedett. Márpedig Portugália nem kivétel, hanem csak egy példa a G20 be nem teljesített ígéretére, nevezetesen arra, hogy új gazdasági és világrend formájában adunk választ erre a válságra.
Ez az ígéret nem vált valóra - ezt 50 millióval több munkanélküli és 200 millióval több szegénységben élő ember bizonyítja. Ezért felszólítom a Bizottságot és Malmström asszonyt, hogy foglalkozzanak a prémiumok és a fedezeti alapok kérdésével is, mindamellett elsősorban azzal, amiről itt nem esett szó: az offshore bankok tevékenységével, az adóparadicsomokkal, a pénzügyi tranzakciókra kivetendő adóval és a banki titoktartás feloldásával. Látványos fellépésre van szükség, ha azt akarják, hogy az emberek higgyenek önökben.
Mario Borghezio
az EFD képviselőcsoport nevében. - (IT) Elnök úr, hölgyeim és uraim, hogyan higgyenek az emberek a pénzügyi piacok szabályozásában, ha azt a globális pénzügyi templomok főpapjaira, például Mario Draghira bízzák?
Az Egyesült Államokban népfelkelés van: az emberek újfajta, konzervatív forradalmat vezetnek a pénzügyi oligarchiák ellen. Mi, a nép, nem hiszünk abban, hogy az adófizető polgárokkal kellene finanszíroztatni a pénzügyi nagyhatalmak megmentését célzó politikákat, akár az Egyesült Államokban, akár Európában. Sőt: az európai kormányoknak megfelelő forrásokat kellene fordítaniuk a reálgazdaságra, és elsősorban a termelés és a foglakoztatás miatt kellene aggódniuk. Látjuk a G20 eredményeit: semmi konkrétumot nem tartalmaz a felső értékek és prémiumok tekintetében, semmit az adóparadicsomok megszüntetését illetően!
Ehelyett az intézkedések célja kizárólag a pénzügyi buborékért felelős személyek megmentése: máris 23 billió eurót költöttek el, ebből 5 billiót az Európai Központi Bank. A gazdaságunk pénzét odaadták ajándékba a pénzügyi buborékért felelősöknek. A bankoknak nyújtott 850 milliárd euróhoz képest csak 50 milliárd eurót irányoztak elő jóléti támogató intézkedésekre és a termelést ösztönző csomagokra. Az igazság az, hogy a magas pénzügyi körök diktálnak, a politikusok pedig engedelmeskednek.
Úgy tűnik, hogy az Egyesült Államokban csakúgy, mint Európában, a politikusok nem többek, mint a banki világnagyhatalmak csatlósai. Ébredj, Európa! Kövessük az amerikai nép példáját, amely megkezdte második nagy forradalmát: a konzervatív népi forradalmat!
Hans-Peter Martin
(DE) Elnök úr, a demokrácia forradalmára van szükség. Ez nyilvánvalóan kitűnik ebből a folyamatból, amely szerencsésen lendületet kapott a mai G20 formájában, amelybe többen is becsatlakozhattak; a G3 sem lenne elképzelhetetlen. Mi lenne akkor, ha a Tanács - amelynél hagyomány a konszenzusos eljárás - elősegítené egy demokratikus ellenőrzési mechanizmus létrehozását? Nem kell mindjárt világparlamentre gondolni, de amit meg kívánnak valósítani, ahhoz választott parlamenti képviselők általi demokratikus ellenőrzésre van szükség, mégpedig jóval szélesebb fórumon, mint az Európai Parlament.
Szeretnék konkrétan rámutatni arra is, hogy a rendszerszintű kockázatok kérdését a gyökerénél kell kezelni. Tekintettel különösen arra az aggasztó helyzetre, amelyből már 1998 óta nem sikerül kijutnunk, beleértve az LTCM-et, a Hypo Real Estate-et és természetesen a Lehmant, illetve ezek továbbgyűrűző hatásait, mindezek alapján olyan szabályokat kellene létrehozni, hogy végül ne a "túl nagy ahhoz, hogy csődbe mehessen” alapvető problémájához lyukadjunk ki. Ez természetesen megvalósítható a kartellekkel kapcsolatos jogszabályokon keresztül is, de egyben alapvető világszintű kérdést is jelent.
A globális tranzakcióadót illetően a Tobin-adócsoportot itt az Európai Parlamentben hoztuk létre 1999-ben. Örvendetes, hogy történt előrelépés ezen a területen. Ami pedig a felügyeleti csomagot illeti, sürgősen és európai szinten kell cselekednünk, és nem szabad megengednünk, hogy visszatartsanak azok, akik Európának a rosszabbik arcára vágynak.
Othmar Karas
(DE) Elnök úr, hölgyeim és uraim, a statisztikák javulnak. Mindamellett még távolról sem szüntettük meg a válság szerteágazó okait - és itt nemcsak a szabályozás kiskapuiról van szó. Ehhez nem hiányozhat belőlünk a politikai akarat, határozottság és bátorság; éppen ellenkezőleg.
Ma a G20-ról beszélünk. Ez helyes folyamat. Új, más struktúrákra, prioritásokra és értékelési alapokra van szükségünk a világgazdaság és egy új pénzügyi, társadalmi és igazságügyi világrend felépítéséhez.
Ennek három feltétele van: először is létre kell hoznunk egy demokratikus, parlamenti legitimizáción alapuló folyamatot; másodszor, több EU-ra van szükségünk Európában és több Európára a világban, ami egyben azt is jelenti, hogy az Alapjogi Charta értékeinek exportcikkünkké kell válniuk és a felelős ökoszociális piacgazdasági modellünknek kell a világrend alapjául szolgálnia; harmadszor pedig európai szabályozásra van szükség olyan területeken, ahol G20-szintű megállapodás egyelőre nincsen kilátásban.
Inkább egy integrált európai, mintsem egy egyszerűen koordinált pénzpiaci felügyeletre mondunk igent, az Európai Központi Bank modellje alapján. A de Larosière-jelentés túl kevés. Igent mondunk a prémiumkifizetésekről folytatott vitára, de ezt nem a kifizetési módok megváltoztatásával kell megoldani. Az értékelés alapjait kell megváltoztatnunk, és a prémiummal minden esetben együtt kell járnia egy bírság-összetevőnek is.
Ami engem illet, véleményem szerint jelenleg túl rövid a prociklikusságról folytatott vita. Véget kell vetnünk a válság és a jelenleg hatályban lévő 2009-2010. évi szabályozás prociklikus hatásainak. Ehhez nem hiányozhat a politikai akarat. Ez az oka annak, hogy a Tanács soros elnöke és a biztos úr beszédét követően optimistán indulunk Pittsburghbe.
Pervenche Berès
(FR) Elnök úr, a Tanács soros elnök asszonya, biztos úr, egy évvel a Lehman Brothers összeomlása után az Európai Unió által a pittsburghi G20-csúcstalálkozón elfoglalt álláspont rendkívül kritikus fontosságú, ha meg akarjuk előzni a múltbeli események megismétlődését, és azt szeretnénk, hogy a változás dinamikája prioritást élvező napirendi pont maradjon. Ehhez négy megjegyzésem volna.
Először is az áprilisi londoni G20-csúcstalálkozón az állam- és kormányfők kötelezettséget vállaltak az IMF pénzeszközeinek növelésére. Ám legyen. Láttuk, hogy ennek a célkitűzésnek a teljesítése igen jelentős támogatást élvezett. Félek azonban, hogy emögött kevesebb eltökéltség mutatkozik arra, hogy szerepet vállaljanak az IMF igazgatásának égetően szükséges reformjában.
Második észrevételem az, hogy nem szabad bedőlnünk a divatnak. Nem szeretném, ha a vállalatigazgatók és kereskedők prémiumairól és fizetéséről folytatott örökös vita - amely létfontosságú a rendszer olyan irányú átalakításához, hogy az elsősorban ne a rövid, sokkal inkább a hosszú távú befektetéseknek kedvezzen - elkendőzne egy ugyanilyen fontos másik kérdést, az adóparadicsomok felszámolását, amely a londoni csúcstalálkozó slágertémája volt.
Harmadik észrevételem az - és ez kapcsolódik ahhoz, amit Bullmann úr mondott korábban -, hogy elérkezett számunkra a történelmi pillanat, hogy ismét felvessük azt a kérdést, hogyan járulnak hozzá a bankok a válság utóhatásainak finanszírozásához. Ezáltal ismét felvehetjük a tranzakciók megadóztatásáról folytatott vita fonalát, amely szintén forrásokat biztosítana a hosszú távú befektetésekhez. Itt is érvényes, hogy tekintve, hogy a bankok mennyi segítséget és támogatást kaptak ahhoz, hogy megbirkózzanak a válsággal, most az egyedüli helyes, megfelelő és hatékony eljárás számukra nem lehet más, mint hogy ma ők is hozzájárulnak a gazdaság finanszírozásához.
Utolsó észrevételem az, hogy ha megnézzük a foglalkoztatási helyzetet, úgy gondolom, hogy a G20-találkozóink a legelejétől kezdve képtelenek voltak elégséges eredményeket felmutatni a makrogazdasági kérdések kezelése terén, így a foglalkoztatást célzó globális paktum és egy olyan stratégiához való visszatérés kérdésében, amely holnap lehetővé teszi számunkra a válság hátterében álló világszintű egyensúlytalanságok kiigazítását.
Wolf Klinz
(DE) Elnök úr, hölgyeim és uraim, üdvözlöm a G20-nak a pénzügyi világválságra adott gyors és határozott reakcióját. Nagyon sok minden történt. A jelek szerint sikerült eloltani a tüzet, ennek ellenére pénzügyi rendszereink alapjai még mindig inognak. A polgárok bizonytalanok. A nyereséget visszaforgatják a részvényesek javára, a veszteségeket pedig közösen viseljük - így látják a polgárok a helyzetet. Mindamellett egyre több piaci szereplő tér vissza a szokásos üzletmenethez, akik nagy manővereket hajtanak végre ahelyett, hogy arra összpontosítanának, amit szolgáltatóként valójában tenniük kellene, azaz támogatnák a reálgazdaságot. Továbbra is úgy tűnik, hogy a pénzügyi etika és felelősségtudat sokuk számára ismeretlen fogalom.
Konkrét és gyors intézkedéseket várok a G20-tól. Remélem, hogy az uniós tagállamok kivétel nélkül össze fognak tartani. Az új felügyeleti struktúrákon felül nagyobb, a kockázattal párhuzamosan növekvő saját tőkére van szükség, hosszú távú - nem pedig rövid távú - ösztönző rendszerekre, összehangolt kilépési stratégiára az állami támogatásokat illetően, a protekcionizmus megfékezésére, a szabályozások közötti különbségek kihasználásának megakadályozása érdekében kongruens szabályozásra, a prociklikusság megelőzésére és a "túl nagy ahhoz, hogy csődbe mehessen” problémájának megoldására, és mindenekfelett ki kell tartanunk a kipróbált és bevált szociális piacgazdaság mellett.
Cornelis de Jong
Elnök úr, eddig a G20 a pénzügyi ágazatot érintő intézkedésekre összpontosított. Azonban úgy látszik, mindenki elfeledkezik arról, hogy a reálgazdaság is szenved a mohóságtól és a rövid távú nyereség iránti fékezhetetlen vágytól.
Minden tiszteletem a kisvállalkozásoké, amelyek megpróbálnak életben maradni, bár minden ellenük szól. Megérdemlik, hogy megkapják azokat a kölcsönöket, amelyekre jogosultak. Egyáltalán nem tisztelem azonban egyes nagyvállalatok vezetőit, akik nemigen törődnek cégük termékeivel vagy szolgáltatásaival, ehelyett kizárólag a terjeszkedés és a spekuláció foglalkoztatja őket.
Ezért felszólítom a G20-at, hogy tárgyaljon arról, hogyan lehetne demokratikusabbá tenni a gazdaságot, és hogyan biztosíthatjuk, hogy a cégeken belül a munkavállalók és a közérdek képviseletével megbízott személyek elegendő hatalommal rendelkezzenek a vezetőség ellenőrzésére.
Az Európai Unión belül ismét meg kell vizsgálnunk az európai részvénytársaság statútumát. Biztosítanunk kell, hogy a részvénytulajdonosok és a vállalatigazgatók ne bocsátkozhassanak spekulatív növekedési stratégiákba - hosszú távon saját vállalataik és az ott dolgozó munkavállalók kárára.
Krisztina Morvai
Elnök úr, az európaiak többsége nem vállalatvezető vagy bankár, hanem családi gazdálkodó, kisvállalkozó vagy közalkalmazott.
Európa nagy része torkig van a jelenlegi rendszerrel, amelyben a multinacionális világvállalatok és a bankok uralkodnak a világ fölött. Alapvetően új paradigmára van szükségük - és azt ki is követelik maguknak -, amelynek el kell mozdulnia a globalizációtól a lokalizáció felé, a teljes mértékben profit- és pénzorientált döntéshozataltól az ember- és közösségközpontú döntéshozatal felé, a WTO által irányított mezőgazdasági szabadkereskedelemtől az élelmiszerek terén való önellátás, a helyi termelés és gazdálkodás felé.
Kérem, hogy a G20-csúcstalálkozón képviselje hűen Európa többségének nézeteit!
Werner Langen
(DE) Elnök úr, hölgyeim és uraim, kinek kellene szabályoznia kit és hogyan? Ez a kérdés sok vitára adhat okot a G20-csúcstalálkozón. Még ha egyetértés is születik abban, hogy nem lehet visszatérni a pénzpiacok féktelen terjeszkedéséhez, még heves viták folynak a szabályozás módszereiről és mértékéről. Lehet, hogy sikerül megállapodni a saját tőkével kapcsolatos szabályokról, a hitelminősítő intézetekről, talán még a derivált termékekkel és azok engedélyezésével kapcsolatos kérdésekről is, de viták lesznek a tisztességtelen versenyről, az adókról és az ellenőrzésről. Heves vita fog folyni a prémiumokról és az Európa által követelt Tobin-adóról is.
Másképpen fogalmazva, nekünk mint európaiaknak is kötelességünk elkészítenünk a saját házi feladatunkat, tekintet nélkül a G20-csúcstalálkozó végkimenetelére, és a Bizottság jó úton halad, amikor nem kizárólag arra támaszkodik. Mottónknak így kell szólnia: a pénzügyi piaci egyetlen szereplője, egyetlen pénzügyi termék és egyetlen pénzügyi intézmény se maradjon felügyelet nélkül a jövőben!
Mindamellett a világgazdaság talpra állása is napirenden van. Nem folytathatjuk úgy az életet, mint a múltban, és nem tarthatjuk fenn világszerte az egyensúlytalanságokat az Egyesült Államok és a nagy ipari országok hasznára. El kell köteleznünk magunkat a szegénység és az éhezés legyőzése mellett a világ minden táján, és a G20-csúcstalálkozónak új lendületet kell adnia ennek a törekvésnek.
Szeretnék még hozzátenni az elhangzottakhoz egy olyan szempontot, amelyről eddig Almunia biztos úron kívül még senki nem tett említést. Európában nem szabad túllépnünk a Stabilitási és Növekedési Paktumon, hanem tartanunk kell magunkat hozzá. Az, hogy Európa egyáltalán képes maradt bármiféle cselekvésre, kizárólag annak köszönhető, hogy volt egy ilyen paktumunk, hogy azt felülvizsgáltuk és hatályban tartottuk. Maradjon továbbra is ez Európa egyik célkitűzése: gyors kilépési stratégia a túlzott adósságból a stabil gazdaságba, azaz visszatérés a már ismert Stabilitási és Növekedési Paktumhoz.
Edward Scicluna
(MT) Elnök úr, ma az egyik legnépszerűbb téma, legalábbis a G20-csúcstalálkozóhoz kapcsolódó hírekben, a prémiumok kérdése. Erről a témáról nyilvánvalóan sok szó esik, azonban meg kell értenünk, hogy a valódi probléma ennél jóval összetettebb. El kell mondani, hogy ha ezek a prémiumok veszélyeztethetik a pénzügyi rendszert, akkor kétségtelenül felül kell vizsgálni őket. Nem szabad azonban elfelejtenünk, hogy a válsághoz az országok nagy külkereskedelmi deficitje és a belső költségvetési hiánya is hozzájárult.
Figyelembe kell vennünk a munkanélküliséget is. Tudjuk, hogy körülbelül egy évre van szükség ahhoz, hogy a foglalkoztatási rátákon megmutatkozzon az előző évi GDP-teljesítmény hatása. Ezért a foglalkoztatással összefüggő kérdések elemzésekor a költségvetési ösztönző csomagokat mindaddig alkalmazni kell, amíg a pozitív eredmények elkezdenek jelentkezni. A Bizottságnak biztosítania kell, hogy ne legyenek következetlenségek, és meg kell követelnie, hogy mielőtt ez megtörténne, csökkenjen a hiány.
Kyriacos Triantaphyllides
(EL) Elnök úr, semmiképpen nem mondhatjuk el, hogy a G20-csúcstalálkozó, amelynek fő témája a prémiumok szabályozása volt, eljutott volna a probléma gyökeréig, így az sajnos nem jelentett előrelépést a jelenlegi rendszer jobbá tétele irányában.
A szabályozás javítását célzó javaslatsorozat a felszínes témák elemzésére korlátozódik, és nem foglalkozik a szociális célkitűzésekkel. A célnak a pénzügyi rendszer és az állami és társadalmi kontroll teljes átalakításának kellene lennie, egy demokratikusabb csúcstalálkozónak, amely minden államot magában foglalna, és foglalkozna az olyan kérdésekkel, mint a munkanélküliség növekedése vagy az alapvető áruk és az üzemanyag árspirálja; egy olyan csúcstalálkozónak, amely alapvető döntéseket hozna a piaci beavatkozásról a folyamatos privatizációnak és a szociális állam tönkretételének a megállítása érdekében.
Ezek az emberek valódi szükségletei. Ma a polgárok átfogó szerkezetváltást akarnak, távolról sem egy olyan neoliberális rendszert, amely fejlődés helyett elmaradottsághoz vezet, távolról sem az emberek érdekei ellen dolgozó, féktelen spekulációt.
Jean-Paul Gauzès
(FR) Elnök úr, biztos úr, üdvözlöm az eltökéltségüket.
Európa elkezdte az érdemi szabályozás bevezetését, de nem szabad elszigetelődnie e téren. Szoros nemzetközi együttműködésre van szükség, és éppen ezt várjuk a G20-tól. Szigorúan és határozottan kell haladnia a reformok korábbi találkozókon kijelölt útján. Ki kell egészíteni a pénzügyi ágazat nemzetközi szabályozási keretrendszerét, oly módon, hogy az támogassa a beruházásokat, a növekedést és a foglalkoztatást. Meg kell erősíteni a vezérelveket. A válság még nem ért véget. Nem szabad visszatérnünk a régi helyzethez és felhagynunk azokkal az intézkedésekkel, amelyek célja a reálgazdaságra, a növekedésre és a foglalkoztatásra különösen káros válságok megújulásának lehetőség szerinti elkerülése.
Szintén szükség van a felügyelet és a szabályozás megerősítésére. A felügyeleti kötelezettségeknek tükrözniük kell a pénzügyi intézmények miatt az ágazatot fenyegető rendszerszintű kockázat mértékét. A jelentős kockázatot képviselő spekulációs ügyleteket vissza kell szorítani a tőkekövetelmények növelésével és a bázeli szabályok nemzetközi szintű alkalmazásával.
Ami a pénzügyi ágazatbeli fizetéseket illeti, ajánljuk kifizetési bizottságok létrehozását, a fizetések átláthatóságának szigorúbb nyilvánosságra hozatali követelményeken keresztüli fokozását, valamint a változó fizetések (nevezetesen a prémiumok) felügyeletét. A globális pénzügyi intézmények megerősítése úgyszintén sürgető szükséglet, hasonlóan az IMF irányításának és az abban való képviseletnek a kérdéséhez.
Biztos úr, többek között ezeket várják a polgárok következő G20-tól, ahol Európának egy hangon, határozottan és meggyőződéssel kell fellépnie.
Alejandro Cercas
(ES) Almunia biztos úr, Malmström asszony, kérem, ne feledjék el Pittsburghben, hogy nemcsak mindeddig példátlan méretű pénzügyi és gazdasági válságon megyünk keresztül, de hatalmas szociális válságon is, amely pusztító hatást gyakorol a leginkább nélkülözőkre, azokra, akik csak a munkájukból élnek, a kisvállalkozókra, valamint a leghátrányosabb helyzetű térségekre és országokra. Remélem, Pittsburghben egyértelműen le fogják szögezni, hogy fontos a gazdaság, de az emberek még fontosabbak, és a gazdaság az embereket szolgálja.
Ezenkívül, biztos úr, miniszter asszony, kérem, ne felejtsék el Pittsburghben, hogy Európa a világon van. Hallassák hangjukat a három tenoré felett. Itt van nálam a három európai miniszterelnök szeptember 3-i levele. Egyetlen szó sem esik benne Európáról. Azt mondják, fontos, hogy Európa egy hangon szólaljon meg, de folyamatosan elnyomják Európa hangját.
Önöknek hangosabban kell beszélniük a többieknél. Világossá kell tenniük, hogy Európának jogai és kötelezettségei vannak, és hogy a mi szociális piacgazdasággal kapcsolatos ideálunk kínál megoldást a válságra és egyben annak megelőzésére, hogy az később megismétlődjön.
José Manuel García-Margallo y Marfil
(ES) Hölgyeim és uraim, sok mindennel egyetértek az elhangzottakból, egyes kijelentésekről azonban szeretnék véleményt mondani.
Egyetértek azzal, hogy túl korai lenne még elvenni a betegtől a mankót, de úgy gondolom, ideje már felkészíteni arra, hogy egyszer azok nélkül is boldoguljon. Még számos feladat áll előttünk: a piacokon szűkítenünk kell a felesleges likviditást, korrigálnunk kell az államháztartások egyensúlytalanságait, és be kell tartatnunk a versenyszabályokat. Pittsburghben több olyasmit is meg kell tennünk, amire egyedül nem vagyunk képesek: a gyakorlatban is működő korai előrejelző mechanizmusokat kell létrehoznunk, mert az eddig meglévők nem működtek; felül kell vizsgálnunk a szabályozási keretrendszert, mert az eddigi keretrendszer nem működött.
Egyetértek: fontos a prémiumok és az adóparadicsomok szabályozása. Ezek az intézkedések mind szükségesek, de nem felelnek meg a célnak. Véleményem szerint fontosabb a pénzügyi intézmények erejének helyreállítása, az adósság korlátok közé szorítása és tartalékok felhalmozása a jó időkben, hogy kihúzzuk a rossz időket is. Fontosabb a felügyelet terén történő előrelépés.
Biztos úr tudja, hogy én támogattam a de Larosière-jelentést, noha úgy éreztem, az nem teljesen helyes, mert én inkább a központosítottabb felügyelet mellett volnék. Világos azonban, hogy az európai felügyeleti rendszer nem működhet anélkül, hogy szorosan együttműködnének a világ más nagy gazdaságainak felügyeleti hatóságaival. Valamit tennünk kell a kereskedelemmel is. Szép és jó dolog a feltörekvő országokat támogatni, de fontosabb az árukereskedelem előtt még meglévő akadályok megszüntetése.
Biztos úr, a legfontosabb az, hogy egy nemzedék alatt le kell fektetnünk a stabil és folytonos növekedés alapjait. Ehhez szabad, az innováció és a vállalkozók előtt nyitott piacokra, ugyanakkor bizonyos mértékű szabályozásnak alávetett piacokra van szükségünk.
Egy idézettel szeretném befejezni, amely ismerős lesz honfitársamnak, Almunia úrnak: "Ne irkálj-firkálj sok rendeletet, s ha íratsz, jót írass, s legyen rá gondod, hogy megtartsák és teljesítsék” - mondta Don Quijote Sancho barátjának.
Peter Skinner
- Elnök úr, köszönöm a biztos úr beszédét. Különösen is egyetértek vele a fenntartható gazdasági tevékenységek globális chartája tekintetében. Úgy vélem, ezt kell magunkkal vinnünk a G20-ra; nem értek egyet azonban azzal, hogy minden energiánkkal a bankárok prémiumaira kellene összpontosítanunk. Úgy gondolom, ez több szempontból is mellékvágányt jelent, noha kétségtelenül foglalkozni kell vele. Valószínűleg az sem garantálja a sikert, ha benyújtjuk kívánságlistánkat a világ problémáinak megoldására.
A pénzügyi szolgáltatási ágazat feje felett ég a tető. Először is el kell oltanunk a tüzet és biztosítanunk kell, hogy ne gyulladjon ki újra. Ehhez következetes megközelítésre van szükség. A G20 vezető fórum, de szükség van állandó struktúrákra is, mint például a Transzatlanti Gazdasági Tanácsra, a nemzetközi pénzügyi beszámolókészítési standardokhoz (IFRS) hasonló témák kezelése érdekében. Ha valóban foglalkozni akarunk a rendszerszintű kockázatokkal, jobb lesz, ha nem a visszapillantó tükörbe tekintgetünk, hanem elkezdjük az előttünk álló utat figyelni.
Kader Arif
(FR) Elnök úr, hölgyeim és uraim, mély és hosszan tartó válságon megyünk keresztül. Ezért sürgősen és feltétlenül életbe kell léptetni a pénzügyi ágazat és a bankok szükséges szabályozásait és felügyeleti rendszereit, ha el akarjuk kerülni azt, hogy a mostani válság még drámaibb formában ismétlődjön meg. A pénzügyi rendszernek ismét szolgálnia kell a reálgazdaságot, nem pedig tönkretennie azt.
Ebben a tekintetben az említett utolsó, londoni G20-csúcstalálkozó végén finoman szólva részrehajló javaslatok hangzottak el, de mindenekelőtt a szavakat nem követték tettek, a pénzügyi problémák pedig ismét terítéken vannak.
E helyzet fényében és annak érdekében, hogy a pittsburghi G20-csúcstalálkozó valóban hasznos lehessen, az Európai Uniónak ki kell állnia az erős, valódi eredményeket hozó szabályozási intézkedések mellett. A pénzügyi terület felügyeletét célzó alapvető intézkedések mellett, amelyeket több képviselőtársam is felsorolt, én személy szerint fel kívánom hozni a kereskedelem és a fejlesztés ügyét, mert Pittsburghben a dohai forduló újraindításáról is tárgyalnak majd. Újra kell indítani, ez igaz, de azzal a feltétellel, hogy nem kerülik meg ismét ennek a fordulónak az eredeti és központi célkitűzését, azaz a fejlesztést. Déli partnereink (teljesen jogosan) nem fogják elfogadni, hogy az ő gondjaikra továbbra sem érkezik válasz.
Az ezen a G20-csúcstalálkozón kockán forgó kérdés több mint a pénzügyi válság problémája: a tét az új globális kormányzás alapjainak letétele.
Ramon Jauregui Atondo
(ES) Malmström asszony, Almunia úr, három gondolatot szeretnék megosztani önökkel egyetlen percben.
Először is több Európára van szükségünk. Mégpedig azért, mert a jelenlegi globális helyzetben Európának össze kell fognia és erősnek kell lennie. Ha ezt nem sikerül elérnünk, Európa nem fog számítani, és nem vonják be a döntésekbe.
Másodszor, több államra van szükségünk. Mégpedig azért, mert amellett, hogy új kormányzási rendszert dolgozunk ki a világnak, az új szabályozási és felügyeleti struktúrák, valamint a fokozott nemzetközi koordináció mellett véget kell vetnünk az adóparadicsomok virágzásának is, és felül kell vizsgálnunk a nemzetközi adóztatást. Ez véleményem szerint nagyon fontos kérdés a jövőre nézve.
Végül pedig jobb piacra van szükség. Úgy érzem, létfontosságú ismét kiemelni az új üzleti etika szükségességét és bátorítani az új felelős vállalatvezetési kultúra megteremtését. Úgy gondolom, hogy ez kulcsfontosságú. A cégeknek a társadalom részévé kell válniuk, és ilyenként felelősséget kell vállalniuk ezekkel az érdekcsoportokkal és érdekelt felekkel szemben.
Rachida Dati
(FR) Elnök úr, miniszter asszony, Almunia úr, először is kiemelném, hogy szeptember 3-án Németország, az Egyesült Királyság és Franciaország megállapodást ért el és közösen emelte fel szavát, hogy hangot adjon Európa konszenzuson alapuló véleményének az értékpapír-kereskedői prémiumok felügyeletének kérdésében.
Csütörtökön a Tanács 27 tagja találkozik, hogy felkészüljön a G20-ra. Arra bátorítom önöket, hogy tevékenyen igyekezzenek megoldást, közös választ találni, mégpedig olyat, amely rendkívül ambiciózus célokat tűz ki maga elé az értékpapír-kereskedők fizetése tekintetében. Sajnos az utolsó, áprilisi G20-on hozott döntéseket és szabályokat nem tartották be, mivel a bankok - amelyek állami támogatást is kaptak - gyorsan félretették a pénzt az értékpapír-kereskedők megfizetésére.
Az európai polgárok nem értik, nem is érthetik, miért nem büntetik az ilyen jogsértéseket, noha azokkal kapcsolatban a G20-csúcstalálkozón intézkedéseket tettek. Ha állami támogatásokról van szó, a jogsértéseket feltétlenül büntetni kell. Ezért igen fontos, hogy Pittsburghben konkrét, és mindenekelőtt közös intézkedéseket fogadjanak el. Nem lehetünk egyedül mi erkölcsösek.
Röviden tehát: a fizetéseket fokozott felügyelet alá kell vetni az átláthatóság, felelősségteljes kormányzás és felelősségvállalás szabályainak alkalmazása mellett, és büntetést kell kiszabni, amennyiben ezeket a szabályokat megszegik.
Monika Flašíková Beňová
(SK) Véleményem szerint igen ambiciózus tervet mutattak be nekünk, és ugyanezt kívánják a G20 elé terjeszteni is. Aggódom azonban amiatt, milyen eredményeket hoz majd a G20, és milyen gyakorlati hatásokkal jár majd a társadalomra nézve, mivel az uniós tagállamok szintjéig eljutott eddigi eredmények sem nem láthatók, sem nem érezhetők.
Malmström asszony azt mondta, a cél az, hogy a vezetők arányos szintű jövedelmet kapjanak, de a jelek szerint minden adat arra mutat, hogy pontosan ezekben az általunk anyagilag támogatott és az összeomlástól megóvott ágazatokban jellemző, hogy a vezetők aránytalan mértékű jövedelemben részesülnek. Ezen túlmenően semmi nem történt az offshore banki tevékenységek tekintetében - a mechanizmust egyszerűen nem alkalmazták a gyakorlatban.
Mindez oda vezet, hogy nő a munkanélküliség, egyre több problémával szembesülnek a kis- és középvállalkozások, és véleményem szerint jobban tennénk, ha a jövőben kevesebb témával foglalkoznánk, azonban biztosítanánk, hogy azokon a területeken, amelyekre összpontosítunk, teljes mértékben végre is hajtsuk a döntéseinket.
Pascal Canfin
(FR) Elnök úr, beszélt az IMF irányításáról. Szeretném megtudni, hogy a G20-on fel kívánja-e vetni az IMF által az államoknak nyújtott hitelek feltételeit is. Láttuk, hogy a korábbi igen liberális feltételek nem változtak, és ez különösen igaz az egyes európai államoknak nyújtott hitelekre. Mi ezzel kapcsolatban az álláspontja?
Második kérdésem: mi a Bizottság és a Tanács álláspontja azzal a kínai javaslattal kapcsolatban, amely némileg eltérő nemzetközi valuta bevezetését szorgalmazza, ezáltal a pénzügyi rendszer megreformálására a dollár alternatívájának használatával tenne kísérletet?
Harmadik kérdésem: a G20 része a Koppenhágára való felkészülési folyamatnak is. A Bizottság összesen 2 és 15 milliárd euró közötti összeget javasolt a déli országok megsegítésére az éghajlatváltozáshoz való alkalmazkodásban. Mi ezzel kapcsolatban a Tanács álláspontja? Milyen összeget tesznek le az asztalra a jövő heti G20-csúcstalálkozón?
Vicky Ford
Elnök úr, a G20 sok kényes választ fogalmazott meg: a pénzügyi szabályozási és felügyeleti rendszer átdolgozásának, valamint az összehangolt fellépésnek a szükségességét. Úgy látszik, mást mondanak nemzeti politikusaink, és egészen mást csinálunk itt az EU-ban. A néhány munkatársam által már vizsgált szabályozás részleteiben különbségek vannak mind a megvalósítás menetrendje, mind a szabályozás rendelkezései között.
Gazdaságaink még mindig nagyon törékenyek. Nő a munkanélküliség, és óriási aggodalom övezi a finanszírozás hozzáférhetőségét, különösen a kis- és középvállalkozások esetében. Azt akarjuk, hogy brit vagy európai vállalkozásaink versenyhátrányba kerüljenek, amikor működő tőkére van szükségük? Úgy meg akarjuk drágítani az európai bankoktól való kölcsönfelvételt, hogy ügyfeleink, vállalkozásaink a Wall Streethez forduljanak hitelért, és végül ismét a Wall Streetnek vigyünk be egy pontot, európai bankjaink kárára?
(Az elnök félbeszakítja a felszólalót)
Enikő Győri
(HU) Tisztelt képviselőtársaim! Engedjék meg, hogy a válság egy visszásága felől közelítsek a témához. Magyarországon megdöbbentek a polgárok, hogy miközben 7 év szocialista kormányzás eredményeképp az ország jelenleg az IMF és az EU segélyén tengődik, addig a magyar bankok félévi nyeresége elérte a válság előtti szint kétharmadát. A bankok továbbra is egyoldalúan módosíthatják szerződéseiket, kiszolgáltatott helyzetbe hozva a lakáshoz jutás reményében devizahitelt felvett polgárokat.
Meggyőződésem, az ilyen jelenségekkel szemben fel kell lépni! Vonjuk valódi felügyelet alá a bankokat és az egyéb pénzpiaci szereplőket! Akadályozzuk meg, hogy a válság előtti ártalmas jutalmazási gyakorlat tovább működjön! Véssünk kőbe etikai szabályokat, mert látjuk, hogy hova vezetett a túlzott liberalizáció! Teremtsünk olyan világot, mely nem a rövidtávú nyerészkedést és mértéktelenséget díjazza, hanem a valódi munkát, s mely a társadalmi felelősségvállalást tekinti alapértéknek! Együtt kell dolgoznunk okos szabályokkal, hogy a G 20-as partnereinket meggyőzzük.
Csaba Sándor Tabajdi
(HU) Az eddig elhangzottak egyértelműek, hogy a polgárok bizalma visszaszerzése érdekében föl kell lépni a bónuszok ellen, az adóparadicsomok ellen. Kérdésem lenne Almunia biztos úrhoz és Wallström miniszter asszonyhoz, hogy a magyar miniszterelnök által javasolt európai pénzügyi felügyelet mikor kezd el tevékenykedni, és szeretném jelezni, hogy nagyon fontos feladat lenne - nem a G 20 kapcsán - ennek a Parlamentnek, védeni az európai fogyasztók, az európai polgárok érdekét.
Teljes mértékben ki vannak szolgáltatva a bankoknak, a bankok nem adnak elegendő hiteles információt. Magyarországon kidolgozásra került egy etikai kódex. Javasolnám, hogy Európában is legyen uniós szinten egy etikai kódex az állampolgárok és a bankok magatartásában, mert meggyőződésem, hogy rengeteg ártatlan áldozata van, mert az állampolgár nem látja át a hitelfelvételének a kockázatát. Ez egy nagyon fontos európai feladat.
Corinne Lepage
(FR) Elnök úr, miniszter asszony, biztos úr, nagyon érdekes az az igen ambiciózus program, amelyet elénk terjesztettek, de nem gondolják, hogy foglalkoznunk kellene azzal az előnnyel, amelyet még ma is meg lehet szerezni azáltal, ha a nagyon rövid távú ügyleteket és nyereségességet előnyben részesítik a közép- és hosszú távúakkal szemben?
Éppen azért küzdenek vállalkozásaink a finanszírozás hiányával, különösen Európában, mert még mindig előnyre lehet szert tenni a nagyon rövid távú befektetésekkel. Nem gondolják, hogy foglalkozni kellene ezzel a témával?
Cecilia Malmström
a Tanács soros elnöke. - (SV) Elnök úr, szeretnék köszönetet mondani minden képviselőnek, aki felszólalt a vitában. Úgy érzem, a Ház tagjai messzemenően egyetértenek abban, mi fontos Európa szempontjából, és milyen kérdésekre kell összpontosítanunk a G20-ra készülve. Az EU már egyértelmű, összehangolt módon szólal meg a nemzetközi porondon, és szeretnék őszinte köszönetet mondani a Bizottságnak és különösen Joaquín Almuniának a konszenzus elérése érdekében végzett munkájáért.
Számos képviselő vetett fel egy olyan kérdést, amelyet mind a biztos úr, mind én tárgyaltunk. Igen, szükség van a pénzügyi piacok felügyeletének és szabályozásának javítására. Reméljük, hogy a lehető leghamarabb sikerül megvalósítanunk a felügyeleti rendszert. Ezt a rendszert a Larosière-jelentésre fogjuk alapozni, és meglátjuk, milyen gyorsan tudjuk életbe léptetni. Összehangoltabb globális megoldásokra és hatékony, működőképes nemzetközi intézményekre van szükség. Egyértelmű elvek kellenek a prémiumrendszerek tekintetében. Nagyon bízom a Pénzügyi Stabilitási Tanácsban, és hiszem, hogy konkrét és megvalósítható javaslatokkal fog előállni, amelyekről tudunk majd tárgyalni.
Szeretnénk felhozni az éghajlatváltozás finanszírozásának kérdését is. Fel fogunk szólítani minden országot arra, hogy tegyen eleget feladatának, de nem vagyok biztos abban, hogy valószerű várakozás lenne abban bízni, hogy a pittsburghi csúcson már számadatokról lehet majd vitázni. Természetesen igyekezni fogunk ezt elérni, mert jó lenne, ha így lenne.
Szükség van globális megoldásokra is. Ettől a rendszertől nem választhatjuk el az uniós megoldásokat, sőt inkább arra kell törekednünk, hogy a lehető legtöbb világszintű megoldást valósíthassuk meg. A munkanélküliség talán a gazdasági és pénzügyi válság legszembetűnőbb jele az európaiak számára. A legtöbb országban még huzamosabb ideig fennmarad a munkanélküliség, és ez nagyon, nagyon súlyos helyzet. Megoldása érdekében európai és tagállami szinten is fel kell lépni. Erős munkaerő-piaci politikával kell rendelkeznünk, meg kell könnyítenünk a cégek és a vállalkozók számára azon kockázat vállalását, hogy alkalmazottakat foglalkoztatnak és veszik a bátorságot a beruházásokhoz, és biztosítanunk kell az emberek foglalkoztathatóságát azáltal, hogy beruházunk az oktatásba és a kutatásba. Az Ecofin keretében októberben külön vitát folytatunk majd a munkanélküliségről.
Meg kell vitatnunk a kilépési stratégiákat is. Máskülönben felmerül annak a veszélye, hogy a megtett intézkedések negatív hatást gyakorolnak különösen a munkanélküliség és a növekedés tekintetében, és hiányhoz és inflációhoz vezetnek. Mindig a társadalom leginkább kiszolgáltatott tagjai szenvednek legelőször. Ami a legszegényebb országokat illeti, nagyon-nagyon pontosan tudjuk, hogy azok a nemzetközi válság legnagyobb vesztesei. A válság nagyon súlyosan érinti a világ legszegényebbjeit. Eddig is tárgyaltunk arról (és ez a jövőben sem lesz másképp), hogyan könnyíthetnénk meg ezeknek az embereknek az életét. Fontos, hogy a multilaterális fejlesztési bankok megfelelő forrásokkal rendelkezzenek a kedvezményes kamatozású kölcsönök folyósításához. Fontos biztosítani az is, hogy a nemzetközi kereskedelmi rendszer megfelelően működjön, és ne fogadja be a protekcionizmus gyakorlatát. Ennélfogva a globális adókkal és a különféle Tobin-adókkal kapcsolatos szerteágazó vitáknak csak akkor van értelmük, ha azokat világszinten lehet megvalósítani, márpedig pillanatnyilag ez nincsen így. Ennélfogva csak kontraproduktívak lennének, és nem támogatnák gazdaságainkat.
Sok képviselő felhozta a fedezeti alapok és az új pénzügyi szabályozás kérdését. Ezek a témák prioritást élveznek a svéd elnökség szemében. Ezeken a területeken önökkel együtt szeretnénk döntéseket hozni, és szeretnénk a lehető legszorosabban együttműködni az Európai Parlamenttel annak érdekében, hogy minél hamarabb hatályba léphessenek a fedezeti alapokról és a pénzügyi szabályozásról szóló irányelvek. Tudatában vagyok annak, hogy ez bonyolult és összetett téma - számos szempontot kell figyelembe venni -, de készen állunk arra, hogy a lehető legszorosabban együttműködjünk önökkel ezeknek az intézkedéseknek a megvalósítása érdekében.
Összefoglalva tehát, a G20-csúcstalálkozó természetesen nem fogja tudni megoldani mindazokat a problémákat, amelyekről itt beszéltünk. Mindamellett okkal remélem, hogy jelentős előrelépést tehetünk majd a megvitatott kérdésekben. Az európai polgárok részéről is nagy nyomás nehezedik ránk, de világszerte sokan várják el tőlünk, hogy álljunk a folyamat élére és növeljük meg a pénzügyi rendszerek biztonságát; hogy kövessünk el minden tőlünk telhetőt annak érdekében, hogy ilyen válság a jövőben ne következhessen be, és biztosítsuk, hogy a válságból kilábalva még erősebbek legyünk, mint előtte voltunk. Az EU egységes, az EU erős, és biztosíthatom önöket, hogy a svéd elnökség mindent megtesz annak érdekében, hogy megvédje és érvényre juttassa Európa szempontjait a jövő heti G20-csúcstalálkozón. Nagyon köszönöm önöknek ezt az igen érdekes vitát.
Joaquín Almunia
a Bizottság tagja. - (ES) Elnök úr, úgy vélem, mindannyian egyetértettünk abban, hogy a jelenlegi helyzetben, amelyben még mindig óriási és szerteágazó kihívásokkal kell megküzdenünk a válság miatt, rendkívül fontos a pittsburghi G20-csúcstalálkozó sikere és hitünk abban, hogy e találkozók eredményeképpen megoldásokat találunk és kezdünk el alkalmazni ezekre a problémákra és kihívásokra. Valójában bizonyos gazdasági mutatószámok tekintetében - különösen a nemzetközi kereskedelem növekedése, valamint a fogyasztói és befektetői bizalom terén - már látszanak a fejlődés első jelentősebb jelei. Éppen ezért az állam- és kormányfőknek meg kellene, sőt meg kell állapodniuk a csúcstalálkozó programjának valamennyi eleméről; remélem, hogy ez meg is fog történni, és a jövő heti ülés után azokat végre is fogják hajtani.
Az egyik legfontosabb szempont, amelyet önök közül többen is megemlítettek, az egyértelműség igénye, annak szükségessége, hogy világosan látható legyen mindenki számára, a jövőben milyen módon szándékoznak a világ legnagyobb gazdaságai koordinálni fellépéseiket. A gazdaságpolitikák összehangolása terén a következő lépésnek a kilépési stratégia meghatározásának kell lennie, és dönteni kell arról, mikor és hogyan alkalmazzuk összehangolt módon ezt a stratégiát. Le kell vonnunk a tanulságot a huszonkilences válságból - és hiszem, hogy ezt meg is tettük -, hogy az ösztönző intézkedéseket nem szabad túl korán visszavonni, amíg a gazdaságnak, ahogy önök fogalmaztak, még mankóra van szüksége. Nem szabad azonban a kelleténél hosszabb ideig alkalmaznunk ezeket az ösztönző intézkedéseket, mert akkor azokat a körülményeket teremtenénk újra, amelyek a mostani válság mögött húzódó buborékokhoz és egyensúlytalanságokhoz vezettek. Ez nagyon fontos kérdés, amelyet a pittsburghi csúcstalálkozón tisztázni kell.
El kell kerülnünk, hogy megismételjük a múlt hibáit, nemcsak a makrogazdasági politikák, hanem a pénzügyi szabályozás és felügyelet tekintetében is. Úgy gondolom, hogy az ilyen irányú elkötelezettségünknek az előző csúcstalálkozókon már egyértelműen hangot adtunk. Továbbra is e kötelezettségvállalás mentén kell előrehaladnunk, és meg kell becsülnünk a világszinten - illetve esetünkben európai szinten - már eddig megtett előrelépéseket.
Ebben a tekintetben egyetértek azokkal, akik a ma délelőtti vita során azt mondták, hogy nem szabad a problémát a kifizetések kérdésére leszűkíteni. Tökéletesen egyetértek azonban azokkal is, akik azt mondják, hogy a kifizetések problémája rendkívül fontos úgy gazdasági, mint szociális, politikai és etikai szempontból. Úgy vélem, hogy Európa e tekintetben (mint a G20 programján szereplő sok más kérdésben is) az élen jár mind az egyes állam- és kormányfőknek, mind az európai intézményeknek, azaz az Európai Unió elnökségének és a Bizottságnak a fellépéseit tekintve.
Nem szabad elfelejteni, hogy ez év áprilisában az Európai Bizottság ajánlásokat terjesztett a tagállamok elé a kifizetésekkel kapcsolatban, és ezek az ajánlások szinte pontosan megegyeznek azokkal, amelyeket most világszinten elővezetnek. Továbbra is figyelmet kell fordítanunk a pénzügyi rendszerrel kapcsolatos problémákra - a tőkebevitelre, a szerkezetátalakításra és a bankok mérlegének kiigazítására - mind európai, mind globális szinten.
Egy olyan pénzügyi rendszer esetében, ahol minden mindennel összefügg, nincs értelme annak, hogy a határainkon belül próbáljuk megoldani a problémákat, ha ugyanakkor senki más nem teszi ezt meg a maga háza táján. Bizonyára emlékeznek, hogy egy évvel ezelőtt, a Lehman Brothers összeomlása előtti napon még azt hittük, hogy el tudjuk kerülni az Egyesült Államokban kialakult pénzügyi válság legrosszabb hatásait. Ugyanakkor tökéletesen igaz az is, ahogy önök többen is megjegyezték, hogy végső soron a politikai célkitűzés nem merül ki abban, hogy egy adott banknak rendbe tesszük a mérlegét vagy újratőkésítjük. Az alapvető problémák a foglalkoztatás, a kis- és középvállalkozásaink helyzete, valamint a közszolgáltatásaink és szociális jóléti rendszereink fenntarthatósága.
Működő pénzügyi rendszer nélkül azonban semmi más sem lehet fenntartható. Ez az a kihívás, amellyel a pittsburghi csúcstalálkozónak meg kell birkóznia, illetve amelyre a G20-nak továbbra is választ kell keresnie a pittsburghi csúcstalálkozón.
Végül szeretnék egy észrevételt tenni egy olyan kérdéssel kapcsolatban, amelyről több felszólalásban is szó esett. Noha egyetértek a G20 programjának számos olyan elemével, amelyről önök említést tettek, szeretnék kiemelni egyet: nevezetesen az adóparadicsomok és az együttműködést megtagadó joghatóságok kérdését.
Igaz, hogy a londoni G20-csúcstalálkozón nem sikerült megoldani az adóparadicsomok kapcsán felvetődött összes problémát. Igen nehéz lenne egyetlen nap megtalálni az összes megoldást egy sok éve húzódó problémára. Az is teljesen igaz azonban, hogy az áprilisi londoni csúcstalálkozó óta sokkal több kérdést tudtunk megoldani mindössze hat hónap alatt, mint amit a londoni találkozó előtt sok éven át sikerült vagy sikerülhetett volna. Ebben a konkrét kérdésben megállapodás született az adókerülés megakadályozásához, illetve az annak elkerüléséhez szükséges információcserével kapcsolatban, hogy az adóparadicsomok védelmét felhasználva a gazdasági és pénzügyi tevékenységet el lehessen titkolni a hatóságok elől. Igaz tehát, hogy nem sikerült mindent megoldani ebben a hat hónapban. Ez idő alatt azonban nagyon is jelentős előrehaladást értünk el egy olyan kérdésben, amely rendkívül fontos annak megelőzése szempontjából, hogy ezek a szabályozó és felügyeleti hatóságok háta mögött folytatott pénzügyi tevékenységek ismét torzulást okozhassanak a rendszerben. Ez különösen fontos a tekintetben is, hogy milyen üzenetet küldünk polgárainknak a felelősség megosztásáról és a válság kezeléséhez szükséges erőfeszítésekről.
Végül valaki azt mondta, hogy Európa hangját a G20 európai tagországainak hangja fölött kell hallatni. Biztosíthatom önöket, hogy a svéd elnökség alatt és az Európai Bizottság közvetítésével az EU hangja jelenleg is hallható. Nagy figyelemmel és tisztelettel hallgatják ezt a hangot, mert Európa - és nem csak egy vagy két európai ország, hanem az Európai Unió - volt az a szervezet, amely kezdeményezte a globális koordinációs folyamatot. Ez nyilvánvalóan tanúsítja, hogy valódi összefogással kézzelfoghatóbb eredményeket lehet elérni.
Elnök
A vitát lezárom.
A szavazásra az első októberi ülésen kerül sor.
Írásbeli nyilatkozatok (az eljárási szabályzat 149. cikke)
András Gyürk
írásban. - (HU) A közelgő G20-csúcstalálkozón várhatóan meghatározó szerepet kap majd a koppenhágai klímatárgyalások kérdése. Számos eldöntetlen kérdés áll ugyanis a poszt-kiotói megállapodás útjában. Engedjék meg, hogy pár gondolatot megfogalmazzak ezzel kapcsolatban. Először is. Homályos hosszú távú ígéretek helyett kötelező, közép-távú vállalásokra van szükség. Olyan vállalásokra, amelyek reálisak, méltányosak és számon kérhetőek. Ezek megállapításánál a gazdasági fejlettség és a természeti adottságok mellett a kiotói vállalások eddigi teljesítését is figyelembe kell venni.
Másodszor. Támogatandó elképzelés, hogy az EU pénzügyileg is támogassa a fejlődő országokat a klímapolitikai célok elérésében. Ehhez konkrét pénzügyi felajánlásra van szükség. Az átláthatóság érdekében azonban a fejlődő országoknak is kötelező vállalásokat kell tenniük és részletes cselekvési terveket kidolgozniuk.
Harmadszor. A rugalmassági mechanizmusoknak továbbra is fontos szerepet kell biztosítani. A befektetések elősegítése érdekében mihamarabb meg kell állapodni arról, hogy az eddigi projektekből származó kibocsátási egységek milyen módon lesznek beszámíthatóak.
Negyedszer. A piaci alap eszközöknek nagyobb teret kell adni a Kiotó utáni rendszerben. Így például az emisszió-kereskedelmi, vagy a zöld tanúsítvány-rendszerek kiterjesztése hozzájárulhat ahhoz, hogy a kibocsátás-csökkentés ott menjen végbe, ahol a legkisebb költséggel jár. Úgy vélem, hogy a gazdasági válság nem akadálya a koppenhágai kompromisszumnak. Egy tisztességes megállapodás középtávon éppenséggel megerősítheti az európai gazdaság versenyképességét, csökkentve egyúttal a környezeti terhelést is.
Edit Herczog
írásban. - (HU) 5 éve az EU-csatlakozással valamennyi új tagország kötelezte magát arra, hogy be fogja vezetni az eurót. Mostanra már közülük 4 ezt teljesítette. A többiek különböző gazdaságpolitikai megfontolások és hibák miatt e téren elcsúsztak, lemaradtak s a gazdasági, valamint a pénzügyi válság kiszolgáltatott helyzetbe hozta őket. A gazdasági visszaesés tápot adott a protekcionista törekvéseknek, ami azzal fenyeget, hogy aláássa az egységes piac működését.
A mostani pénzügyi válságban fény derült arra, hogy az euró-zóna tagjaival kiépült szoros gazdasági kapcsolataikban az euró kiemelkedő szerepre tett szert, de a felkészülés elhúzódása miatt most rendkívül kiszolgáltatott helyzetbe kerültek. Sokan úgy vélik, velem együtt, hogy a kialakult válságos valutáris helyzetben a megoldás kulcsa ezen tagországok számára az euró gyorsított bevezetése volna. Ennek gazdaságpolitikai feltételeit azonban meg kell teremteni, de a korábban megszabott feltételek mentén az euró bevezetésére csak évek múltán kerülhetne sor.
Megítélésem szerint meg kellene vizsgálni, hogy a konvergencia-kritériumok változatlan fenntartása mellett az EU a jelenleginél rugalmasabban kezelje az ERM-II árfolyamrendszerben kötelezően eltöltendő időre vonatkozó előírást, valamint igen fontosnak tartom, hogy miként, milyen teljesíthető feltételek teljesítése mellett lehetne felgyorsítani az euró-zónához való csatlakozás folyamatát; s ezzel stabilizálni az érintett országok helyzetét, továbbá az EU egész belső piacát megóvni. Az euró-zónához még nem tartozó országok esetleges nemzetközi fizetésképtelensége ugyanis súlyosabb esetben az euró-zónát is magával ránthatja.
Liisa Jaakonsaari
írásban. - (FI) Elnök úr, a piacgazdaság jó szolga, de rossz úr. Ennek ellenére a közelmúltban meglehetősen összekeveredtek a szerepek. Nemzetközi konferenciákon lényegtelen dolgokról szokás tárgyalni, de most cselekvésre van szükség, méghozzá gyorsan. A világ előtt történelmi lehetőség nyílik a pittsburghi G20-csúcson arra, hogy új megállapodás születhessen a világgazdaság szereposztásáról. Sok szó esett a sajtóban a bankárok prémiumairól, de ők csak a jéghegy csúcsa. A világgazdaságnak teljes körű megújulásra van szüksége, a kulcsszó pedig az átláthatóság. Meg kell próbálnunk leszámolni a kockázatvállaláson alapuló gazdasággal, és el kell mozdulnunk a reálgazdaság felé. Csakis kötelező érvényű nemzetközi szabályok garantálhatják, hogy nem ismétlődik meg az elmúlt években tapasztalt kaszinógazdaság. A jövőben nem szabad az adófizetőkkel megfizettetni a károkat. A vagyonadóhoz hasonló mechanizmusok esetén mindig fennáll annak a veszélye, hogy a világgazdaságban valakiről kiderül, hogy potyázik. Mindamellett azt gondolom, hogy legalább azt meg kellene vizsgálnunk, milyen súlyuk van ezeknek.
Wojciech Michał Olejniczak
írásban. - (PL) A pittsburghi G20-csúcstalálkozó gyakorlatilag a Lehman Brothers bank összeomlásának első évfordulóján kerül megrendezésre. A világ vezetőinek ennek fényében kellene tenniük a dolgukat. A válság hatásait jóformán a világ minden részén megérezték az emberek. A G20-csúcstalálkozónak elsősorban azt a célt kell szem előtt tartania, hogy a lehető legkisebbre csökkentse annak kockázatát, hogy megismétlődjön a pénzügyi piacok deregulációja által okozott válság. A G20-vezetők előtt áll az a feladat, hogy olyan szabályozást hozzanak létre, amely megakadályozza, hogy további spekuláns bankok bukkanjanak fel és (magyarán mondva) pénzügyi intézmények ügyfeleinek millióit verjék át világszerte.
Az elmúlt néhány hónapban egyre rosszabb híreket hallunk olyan vezetőkről, akik cégeiket az összeomlás szélére vezették, és valóssággal szívják magukba az állami támogatásokat. Az elmúlt években Európában olyan jövedelemkülönbségeknek lehetünk tanúi, amilyenre eddig az európai szociális modell keretében még soha nem volt példa. A G20-csoport egyik fő feladatának annak kell lennie, hogy kiegyenlítse a jövedelmi szinteket Európában és világszerte. A pénzügyi ágazatban olyan szabályokat kell bevezetni, amelyek keretében a prémiumok nem a rövid távú nyereségtől, hanem a befektetések hosszú távú megtérülésétől függenek.
Több európai országnak és az Európai Unió egészének vezetői is jelen lesznek Pittsburghben. Ezért kell Európának egy emberként fellépnie a csúcstalálkozón. Felszólítom az Európai Unió képviselőjét arra, hogy emlékezzen rá: a Közösség érdekei magukban foglalják azon tagállamok érdekeit is, amelyek nemzeti szinten nem képviseltetik magukat a csúcstalálkozón.
Sirpa Pietikäinen
írásban. - (FI) E hét hétfőn kétes szerencsénk volt egyfajta évfordulón végezni munkánkat: pontosan egy évvel azelőtt omlott össze a Lehman Brothers befektetési bank. Úgy tekinthető, hogy ez az összeomlás gyorsította fel a jelenlegi mély recesszió és a pénzügyi világválság kialakulását.
Most, ilyen közel ehhez az évfordulóhoz és a közeledő pittsburghi G20-csúcstalálkozóhoz, érdemes megállni és végiggondolni a válság eddigi és a jövőben levonható tanulságait. Én úgy látom, hogy a válság felszínre hozott egy kulcsfontosságú dolgot: annak lehetőségét, hogy a gyökerekig átalakítsuk a nemzetközi pénzügyi struktúrákat. Ebbe az irányba már történtek lépések. A tavaly tavaszi G20-csúcstalálkozó jó kiindulópontot jelentett a cselekvéshez, és iránymutatásként szolgált a szükséges intézkedésekkel kapcsolatos globális konszenzushoz. Az Amerikai Egyesült Államok a közelmúltban rendkívül jelentős pénzügyi jogszabálycsomagot jelentett be. Az Európai Bizottságtól azt várják, hogy jövő héten javaslatot tesz az európai pénzügyi rendszer és annak felügyelete felépítésének tárgyában. A kulcsszó itt a "globális megközelítés”.
Nemzetközi szinten kötelező érvényű szabályokat kell hoznunk a Nemzetközi Valutaalap reformjáról, szabályoznunk kell a fizetőképességet, és új szabályokat kell alkotnunk az opciók kifizetése tekintetében. A jogszabályoknak ki kell terjedniük minden pénzügyi termékre, és rugalmasnak kell lenniük, hogy bármikor reagálhassanak a folyton változó, új termékeket kibocsátó ágazatban bekövetkező fejleményekre.
Egy olyan válság szorításában, amely tönkreteszi az emberek alapvető biztonságát, megélhetését és jólétét, hasznos lehet az is, ha végiggondoljuk, milyen újszerű módokon mérhetjük a jólétet. A Sárközy elnök által nemrégiben kinevezett bizottság által közzétett végkövetkeztetések ajánlása szerint el kell fordulnunk attól a gyakorlattól, hogy a jólétet a GDP alapján mérjük, ehelyett olyan új módszerekre van szükség, amelyek elsősorban a társadalmak azon gazdasági értelemben képességét veszik figyelembe, hogy azok milyen mértékben tudják biztosítani polgáraik jólétét és a környezeti fenntarthatóságot.
Catherine Stihler
írásban. - Egyetértek azokkal, akik felszólalásukban hangot adtak a világszintű, összehangolt megközelítés szükségességének. Ez létfontosságú ahhoz, hogy megváltoztathassuk a globális pénzügyi rendszer hatalmi struktúráit. Azonban sem a Bizottság, sem a Tanács nem tett észrevételt az "élő végrendelet” fogalmáról a banki ágazatban. Ezen a héten volt a Lehman Brothers összeomlásának évfordulója. A becslések szerint tíz évre lesz szükség a befektetési bank felszámolásához. Ezzel szemben a Dunfermline Building Society "élő végrendeletet” adott ki, ezáltal lehetővé tette vagyona egyértelmű azonosítását. Az átláthatóság kulcsfontosságú annak elősegítéséhez, hogy a banki ágazat ismét elnyerje a fogyasztók bizalmát.
