A közös kül- és biztonságpolitika főbb vonatkozásai és alapvető választási lehetőségei, valamint a közös biztonság- és védelempolitika (EUSz. 36. cikk) - A Szíriában és az asrafi menekülttáborban kialakult helyzet, valamint az egyiptomi kopt keresztény közösség helyzete - A közös kül- és biztonságpolitika (KKBP) fő szempontjairól és alapvető választási lehetőségeiről szóló, az Európai Parlamenthez intézett 2009-es éves tanácsi jelentés - A közös biztonság- és védelempolitika alakulása a Lisszaboni Szerződés hatályba lépése után - Az EU mint globális szereplő: a multilaterális szervezetekben betöltött szerepe (vita) 
Elnök
A következő napirendi pont a következők együttes tárgyalása:
a Bizottság alelnökének/az Unió külügyi és biztonságpolitikai főképviselőjének nyilatkozata a közös kül- és biztonságpolitika főbb vonatkozásairól és alapvető választási lehetőségeiről, valamint a közös biztonság- és védelempolitikáról (EUSZ 36. cikk),
a Bizottság alelnökének/az Unió külügyi és biztonságpolitikai főképviselőjének nyilatkozata a Szíriában és az asrafi menekülttáborban kialakult helyzetről, valamint az egyiptomi kopt keresztény közösség helyzetéről,
Gabriele Albertini jelentése a Külügyi Bizottság nevében, a közös kül- és biztonságpolitika (KKBP) fő szempontjairól és alapvető választási lehetőségeiről szóló, a 2006. május 17-i intézményközi megállapodás II. része G. pontjának (43) bekezdése alapján az Európai Parlamenthez intézett 2009-es éves tanácsi jelentésről,
Roberto Gualtieri jelentése a Külügyi Bizottság nevében, a közös kül- és biztonságpolitika alakulásáról a Lisszaboni Szerződés hatálybalépése után és
Maria Muñiz De Urquiza jelentése a Külügyi Bizottság nevében, az Unióról mint globális szereplőről: a multilaterális szervezetekben betöltött szerepe.
Mielőtt elkezdenénk, néhány szót szeretnék szólni. Hétfőn emlékeztünk meg az Európa Napról, az Európai Unió ünnepéről. Az Európai Unióban ma kétségkívül a közös kül- és biztonságpolitikára van a legnagyobb szükségünk. Történelmi kihívásokkal nézünk szembe, és ezek közül csak egy az Európába behozott válság leküzdésének szükségessége. A jövőben fel kell készülnünk erre a fajta helyzetre, és meg kell oldanunk a válság problémáit, amelyek Európán kívül is léteznek, nem csak az Európán belülieket.
Szíriában, Bahreinban és Jemenben is egyre nőnek a zavargások, ahogy Tunéziában és Egyiptomban is kiújult a nyugtalanság. Nem szabad megfeledkeznünk keleti szomszédainkról - éppen pár nappal ezelőtt indítottuk el az Euronestet. Megvan a közös európai diplomáciánk, amelynek az Európai Unión kívüli fellépés hatékony eszközévé kell válnia, mert ma már nem lehetséges a problémák megoldása az Európai Unión belül, ha az Európai Unión kívül nem kezdünk komolyan neki a problémamegoldásnak. Az Európai Uniónak nagyobb politikai erő kell, nem csak gazdasági erőre van szüksége.
Catherine Ashton
a Bizottság alelnöke és az Unió külügyi és biztonságpolitikai főképviselője. - Elnök úr, a ma délelőtti három felszólalásom közül ez lesz az első, amelyet a tisztelt képviselőkhöz fogok intézni, ezért szeretném azzal kezdeni, hogy felvázolom Önöknek az elképzeléseimet az előttünk álló kérdésekről, egyúttal megpróbálok valamennyire részletesen belemenni azokba a kérdésekbe, amelyeket a tisztelt képviselők tettek hozzá ehhez a vitához, mivel tudom, mekkora jelentőséget tulajdonítanak ezeknek. Kezdem tehát.
Viharos szelek fújnak a szomszédainknak nevezett országokban - az arab tavasz szele, a változás szele, bármilyen képi megfogalmazást is használunk. Itt a Házban egyikünk sem tudja, hogyan lesz vége, és mivel jár majd az a vég. Vannak magasztos törekvések, nagy elvárások, hogy a forradalmak megérik majd a vérontást, megérik a felfordulást és a félelmet, megérik a gazdasági pusztítást, miközben a világ már amúgy is az elmúlt évtizedek legsúlyosabb gazdasági problémáival küzd.
Az Észak-Afrikában és az arab világban zajló felkelések komoly kihívások elé állítják Európát, ugyanakkor lehetőségeket is jelentenek, és ezek elmulasztását nem engedhetjük meg magunknak. A tetteinket két alapelvnek kell alátámasztania. Az első, hogy mi itt Európában tudjuk, milyen hosszú és fájdalmas út vezethet a szabadsághoz. A mi saját utunk a XX. századi liberális demokrácia felé nagyon lassú volt. Maga az Európai Unió is a konfliktusok romjain született, amelyek arra emlékeztetnek bennünket, hogy milyen rettenetes lehet az élet, ha a demokrácia csődöt mond. Mindehhez vegyük még hozzá az európai birodalmak vegyes múltját, és akkor el is kél némi alázatosság, még ha ragaszkodunk is hozzá, hogy a demokrácia az emberi fejlődés szükségszerű alapja.
Másodszor, a demokrácia természetesen szavazásokról és választásokról szól - de ennél sokkal többről is. Amit itt Európában nagy nehézségek árán tanultunk meg, az az, hogy mély demokráciára van szükségünk: a jogállamiság, a véleménynyilvánítási szabadság, az emberi jogok tiszteletben tartására, független bírói karra és pártatlan közigazgatásra. Ehhez érvényesíthető tulajdonjogok és szabad szakszervezetek kellenek, és nemcsak a kormányok leváltásáról van szó, hanem a megfelelő intézmények és a helyes hozzáállás kialakításáról is. Hosszú távon a felületes demokrácia - a felszínen lebegő demokrácia, amelyben az emberek szabadon adják le szavazatukat a választás napján, és megválaszthatják saját kormányukat - nem marad életben, ha a mélyreható demokráciának nem sikerül gyökeret vernie.
De nincs bizonyosság - végeredményben egyik országban sem -, ahogy nincs gyorsított vagy rövid távú megoldás se arra, hogy megteremtsük az oly sokak által hőn áhított világot. Minderre a vallási türelmetlenség kísértete is ráveti árnyát - ez látható a közelmúlt egyiptomi eseményein -, és a bizonytalan időkre hivatkozva kihasználja az emberek félelmét, és szabad utat enged a pusztításnak. A vallás vagy meggyőződés szabadsága egyetemes emberi jog, amelyet mindenhol védelmezni kell. El kell ítélnünk mindazokat, akik a vallási meggyőződést az elnyomás eszközeként használják, és támogatnunk kell azokat, akik pártolják a toleranciát, akár Szíriában, akár Pakisztánban, Egyiptomban vagy bárhol máshol.
Európának is döntéseket kell hoznia. Ha megnézzük a szomszédságunkat, készen kell állnunk arra, hogy felemelkedjünk a velünk szemben támasztott kihívásokhoz. Nyilatkozatok százait tehetném - és teszem is. Elítélem, bírálom, szorgalmazom, követelem, de cselekednünk is kell, és ennek a cselekvésnek különböző formákban kell megvalósulnia.
Hadd említsem meg a szankciókat. Szankciókat szabunk ki az olyan rezsimekkel szemben, amelyek semmibe veszik a polgáraik életét, ahol az irányításuk alatt álló rendőrség vagy biztonsági szolgálat embereket öl. Szíriára tegnap szabtunk ki szankciókat - fegyverembargót, vagyonbefagyasztást és utazási tilalmat a rendszer 13 kulcsfigurájára, a társulási megállapodásunk és a Szíriával való együttműködésünk befagyasztását. Fogalmazzunk nyersen és világosan, ahogy én is tegnap a szíriai külügyminiszterrel szemben. Ami most Szíriában történik, az a demokráciára és a jogállamiságra való össznépi törekvés - nem holmi külföldi összeesküvés. Ha a rezsim nem hajlandó belátni, hogy miről van szó, elveszti legitimitását, és elidegeníti magát a néptől és a nemzetközi közösségtől. Az erőszakos elnyomás és a belső és külső fenyegetések egy rég letűnt kor eszközei. Itt a Házban és az Európai Unióban aggódunk Daraa népéért, ahova az ENSZ-t nem engedték be, Banijasz népéért, ahol folytatódik az elnyomás, Hama népéért, ahová bevonultak a tankok. A szíriai nép nem hajlik meg a tankok előtt. Azt üzenjük a rendszernek, hogy változzon, mégpedig most változzon meg.
(Taps)
Moallem miniszternek, Szíria külügyminiszterének tegnap azt mondtam: Önnek haladéktalan, akadálytalan hozzáférést kell engednie a humanitárius segélyekhez és a médiához. Csak ekkor lehet megalapozottnak tekinteni azokat az állításait, miszerint támogatja a békés tiltakozásokat.
Keleti szomszédságunkban - Belaruszban - Lukasenko elnök nem használta ki a tavaly decemberi elnökválasztást, hogy megmutassa, készen áll a változásra és egy nyitottabb, európai társadalomra. Nemcsak hogy nem élt ezzel a lehetőséggel, de azzal, hogy erőszakot alkalmazott a békés demonstrálókkal szemben, és többszörösére növelte a politikai foglyok számát, kifejezte megvetését a demokrácia és a jogállamiság iránt. Találkoztam azoknak a családjával, akiket bebörtönöztek, és tudom, hogy nem hagyott számunkra más lehetőséget, mint hogy erőteljes szankciókat fogadjunk el válaszul azokkal szemben, akik a rezsimen belül felelősek az elnyomásért, magát Lukasenko elnököt is ideértve. Azt is tudom, hogy fokoznunk kellene a civil társadalom támogatását és az emberek közötti kapcsolatokat.
Ott van azután a közvetlen érintettségünk az asrafi menekülttáborban. Az április 8-án történtek sajnálatosak, és ezeket a leghatározottabban elítélem és elítéltem. Ragaszkodom ahhoz, hogy erős, egységes uniós válaszra van szükségünk. Írtam az iraki külügyminiszternek, és tegnap ismét beszéltem vele. Miközben nem kérdőjelezem meg Irak szuverenitását az ország teljes területén, kötelessége védeni az asrafi lakosok emberi jogait.
Elítéltem az említett erőszakot, és vizsgálatot kértem - alapos és független vizsgálatot, amelyből kiderül, hogy pontosan mi történt. Amint azonban a tisztelt képviselők a személyesen általam és kollektíven e Ház és a nagyobb nyilvánosság által kapott levelekből tudják, erre a helyzetre sincs egyszerű megoldás. Az Egyesült Nemzetek vezetésével számos hosszú távú megoldási lehetőséget mérlegelünk, és ezek mindegyike kihívásokat rejt. Nagyon hálás vagyok e Ház munkájáért, mindazoknak a munkájáért, akik odautaztak, és a kapott hozzászólásokért. Ezt is a Külügyek Tanácsa elé kell vinnünk, és meg kell tárgyalnunk az ENSZ menekültügyi főbiztosával. Iraki nagykövetünk ma érkezik, és tudja, mekkora jelentőséget tulajdonítok ennek a kérdésnek. Tovább kell haladunk, és gondoskodnunk kell arról, hogy megtaláljuk a helyes eljárást ebben az ügyben, de a vizsgálat és a bírálat elengedhetetlen.
Jemenben az Öböl-menti Együttműködési Tanács előterjesztette javaslatait, és Száleh elnök ismét habozott. Nemrég beszéltem vele. Beszéltünk az ellenzékkel folytatott tárgyalásairól és a beterjesztett javaslatokról. Megmondtam neki, hogy tudja, az országa érdekében mit kellene tennie, és tegye is meg. Az Öbölben rendezett tárgyalásaim során találkoztam a bahreini királlyal. Megtárgyaltuk a párbeszédre irányuló kezdeményezést a koronaherceg által beterjesztett előfeltételek nélkül, és szorgalmaztam, hogy folytassa az említett párbeszédet. A dolgok jelenlegi menete nem a válasz. Tisztességes polgári tárgyalásokat kell látnunk, ha Bahreinban tárgyalásokat tartanak, és látnunk kell, hogy a halálbüntetést minden körülmények között igyekeznek elkerülni.
Mindezekben az esetekben a közvetlen részvételünkről van szó, a nyomásgyakorlásunkról és a megközelítésünk egyenességéről. Ne legyenek illúzióink: nagyon világosan fogalmazunk, nagyon világosan fogalmazok mindazokkal a vezetőkkel szemben, akikkel tárgyalok arról, hogy szerintem minek kellene történnie, és ezt a Ház támogatásával, illetve a 27 tagállamot képviselő Külügyek Tanácsának támogatásával teszem.
Természetesen Líbiáról is szeretnék beszélni. Vannak képviselők itt a Házban, akik azt szeretnék, ha erősebb védelem- és biztonságpolitikánk lenne. Nekik ezt mondom: az elmúlt hetekben és hónapokban láttuk, hogy bizonyos tekintetben milyen messzire jutottunk, de azt is, hogy még milyen hosszú út áll előttünk. Összefogtunk, hogy megtervezzük a humanitárius szükségletek miatti katonai támogatást: az Egyesült Nemzetek kérésére készen állunk, hogy erőforrásainkkal szerte Európából támogassuk az embereket. Ugyanúgy, ahogy akkor tettük, amikor a szörnyű földrengés lesújtott Haitire - katonai kórházhajók, nehéz emelőberendezések, civilek és katonák együtt dolgoztak az ügy érdekében. Ne értsék félre: tudom, hogy a humanitárius segítségnyújtás politikamentes, és hogy a humanitárius munkatársakat nem szabad veszélybe sodorni, de az életmentés elsődleges célkitűzése kapcsán néha csak a katonaság rendelkezik a cél eléréséhez szükséges felszereléssel vagy személyzettel - hogy a segélyt gyorsan célba juttassa, az infrastruktúrát beüzemelje -, és ezért van, hogy amennyiben az ENSZ-től felkérést kapunk, készen kell állnunk a segítségnyújtásra.
Gyorsabbnak és okosabbnak kell lennünk ennek kivitelezésében. Elsőként mondom ki és ismerem el, hogy sokkal többet kell tennünk, és erről a délelőtt folyamán még többet is fogok beszélni.
Javítjuk az együttműködésünket a NATO-val, és a kapcsolataink továbbfejlesztése jegyében most először a műveleteinkre vonatkozó részleteket is megosztjuk. Múlt pénteken Rasmussen főtitkárral együtt voltunk társelnökök a Politikai és Biztonsági Bizottság és az Észak-atlanti Tanács ülésén a Líbiáról tartott legelső megbeszélésünkön. Ott van az Afrikai Unió elnökével, Jean Ping elnökkel való együttműködésünk is, valamint az Arab Liga részéről Amr Mousszával és természetesen az utódjával, valamint az Iszlám Konferencia Szervezetével és Ihsanoglu professzorral, az ENSZ különmegbízottja, Al-Khatib vezetése alatt. Ban Ki-Munnal folytatott tárgyalásaim során állapodtunk meg arról, hogy a regionális szervezeteket közös tanácskozásra hívjuk össze Kairóba, és a kapcsolattartó csoport római ülése után nyomon követjük a kérdést.
Együtt beszéljük meg, hogyan játsszunk szerepet Líbia jövőjében - hogy támogassuk a nemzeti párbeszédet, segítsük az alkotmányozást és a választásokra való felkészülést. Két missziót küldtem Líbiába, hogy találkozzanak, és együtt dolgozzanak a líbiai fiatalokkal és a nőkkel. Mint a csoportom vezetője elmondta, ez volt az első alkalom, hogy alkotmányról beszéltek - olyan szavakról és érvekről, amelyeket azelőtt nem is ismertek. Arról beszéltek, hogy mennyire várták már a rezsim végét, úgyhogy világosan kimondhatjuk mi is: Kadhafinak mennie kell a hatalomból, és véget kell vetnie a rendszerének.
(Taps)
Tervezem egy iroda megnyitását Bengáziban, hogy tovább tudjunk lépni a támogatás ügyében, amelyről tárgyaltunk az emberekkel ...
(Taps)
... hogy támogassuk a civil társadalmat, támogassuk az átmeneti nemzeti tanácsot és Dzsibril urat (akivel már többször is találkoztunk); hogy támogassuk a biztonsági szektor reformját; hogy építsünk arra, amit az emberek elmondtak, hogy mit szeretnének. Segítséget szeretnének az oktatás, az egészségügyi ellátás, a határbiztonság terén, olyan fajta támogatást, amilyet képesek vagyunk megadni és meg is akarunk adni nekik. És mindabban, amit teszünk, az emberi jogok ezüstfonala végighúzódik a munkánkon.
Ott van az új szomszédságpolitika is - az ambíciók és elképzelések egy másik szintje. Lényege a kölcsönös elszámoltathatóság: az EU és a szomszédság egymás felé felelősek az országoknak, a szomszédságunkban élő embereknek és Európa népének tett kötelezettségvállalások megvalósításáért.
Kiindulva abból, amiről már beszéltünk, a mobilitás, a piacra jutás és a pénz (angolul a három M) az, amivel egyszerűen le lehet írni a problémát. Néhány dolog rendkívül fontos, hogy átsegítsük ezeket az országokat a jövőbe. Az egyik példa erre a fiatalok mobilitása. Ezek fiatal társadalmak, ahol a fiatalok több lehetőségre vágynak, és az Európai Parlamentnek nagy szerepe van abban, hogy támogassa a fiataloknak szóló lehetőségeket, hogy előnyökhöz és ismeretekhez juthassanak Európából. Ugyanez a helyzet a tagállamokkal: utazási, tanulmányi lehetőségekről van szó.
Az üzletembereknek és üzletasszonyoknak fontos, hogy esélyük legyen új piacokat felderíteni, hogy eladhassák áruikat és szolgáltatásaikat, és erről a tagállamaink döntenek, amelyek közül néhánynak régi kapcsolata van az érintett országokkal, de most meg kell erősíteniük a kapcsolatokat, és biztosítani kell az említett lehetőségeket.
Ami a piacra jutást illeti, tudjuk, hogy valóban hozzá kell járulnunk a gazdasági növekedés és a fellendülés ösztönzéséhez. Önök tudják, milyen hatással van ez a felfordulás a tárgyalt országok gazdaságára. Ezen országok némelyike ránk támaszkodik, mivel mi jelentjük a fő kiviteli piacát és a behozatalainak forrását. Ha lehetővé tesszük ezeknek az országoknak a piacaik fejlesztését, az komoly különbséget jelenthet, ha nemcsak a piacok megnyitását támogatjuk, hanem azt is, hogy hogyan jutnak el a piacokra, gondoskodva arról, hogy megfeleljenek az előírásainknak, és valódi lehetőségeket biztosítva számukra. A leginkább a kisvállalkozásokra igaz ez, de ehhez meg kell, hogy legyen bennünk a politikai akarat. Szükségünk van a politikai akaratra, hogy elkötelezetten törekedjünk arra, hogy a piacainkat hozzáférhetővé tegyük. Ez kihívást jelent. Ez minden körülmények között kihívás; kihívás a gazdasági idők szempontjából, de szerintem ez olyan kihívás, amelyhez fel kell nőnünk, mert ha nem tesszük, akkor a szomszédságunkba tartozó gazdaságok kudarca ránk is közvetlen hatással lesz.
Ott van azután a pénz vagy inkább az erőforrások kérdése. Nemcsak az, hogy mit tudunk tenni közvetlen támogatás formájában - noha ez is fontos -, hanem hogy mit tudunk katalizálni. Házigazdaként már teret adtunk a világ és a nagy pénzügyi intézmények vezető tisztviselői közötti találkozónak, hogy megvitassák, kérés és hajlandóság esetén mivel tudnánk hozzájárulni, de a szomszédainkkal egyeztetve többet kell tennünk, hogy támogassuk a források hatékonyabb összefogását.
Ennek a politikának talán sehol nem lesz akkora jelentősége, mint Tunéziában. Esz-Szebszi miniszterelnök televíziós beszéde esetleg segít, ahogy az ország közeledik a július 24-i választásokhoz, de ő is felismerte a problémákat az országban, ahol a gazdasági növekedési ráta 0 és 1% között van. Gondoskodnunk kell arról, hogy támogassuk Tunéziát, a gazdaságát és a civil társadalmát, és ez azt jelenti, hogy nemcsak a hosszú távra kell gondolnunk, egy új stratégia fontosságára, hanem arra is, hogy most mit teszünk, és most hogyan támogatjuk ezeket az országokat - Egyiptomot, Tunéziát és másokat - a költségvetési problémáik megoldásában. Emiatt kezdtünk el tárgyalni a pénzügyi intézményekkel, a tagállamainkkal, mindazokkal, akik velünk együtt támogatni akarják ezeket az országokat, mert most az számít, hogy segítsük őket kezelni a hiányt, amikor a turizmus összeomlott, és a gazdaság nem működik rendesen. A tisztelt képviselőknek meg kell érteniük, hogy van a közvetlen szükséghelyzet, és van a hosszú távú stratégia, és mindkettőnek jelen kell lennie abban, amit teszünk.
Ami Egyiptomot illeti: az utóbbi hetekben háromszor voltam ott, sok időt töltöttem néhány fiatal vezetővel a Tahrír térről, és találkoztam néhány női vezetővel is. A nők különösen azt az erősebb hangot keresik, amelyre meggyőződésük szerint ígéretet kaptak Egyiptom jövőjére nézve. Találkoztam egy nővel, aki elnökjelölt lesz, és akinek feltett szándéka megmutatni, hogy a nőknek megvan a maguk szerepe Egyiptomban. Sok kormányminiszterrel tárgyaltam, és hadd hozzam fel példának a tervezési miniszter, Fajza Abu-an-Naga esetét. Ez az asszony házakat akar építeni az embereknek; nagyszabású elképzelései vannak arról, hogy húsz év alatt egymillió ház megépítése mit jelenthetne Egyiptomnak.
El kell fogadnunk ezeket a nagyszabású elképzeléseket az országoktól, amelyekkel együtt dolgozunk, és át kell váltani őket arra, hogy mit tudunk biztosítani és támogatni. Ilyen az oktatás és képzés integrálása, a lakásprogramokhoz tartozó infrastruktúra, a kisvállalkozásoknak szóló növekedési lehetőségek, együttműködés az ENSZ-ben szerepet vállaló nőkkel - amint azt én is teszem -, hogy mérlegeljék, a lakhatási projektek mentén hogyan lehet biztonságosabb közösségeket kialakítani, hogyan tudunk együtt dolgozni egy sokkal nagyobb szabású jövőkép kialakításán, amely arra épül, hogy az egyiptomi emberek mit akarnak. Tárgyalok al-Arabi egyiptomi külügyminiszterrel, aki elkötelezetten törekszik arra, hogy szorosan együttműködjön velünk a közel-keleti békefolyamatban, igyekszik erősíteni a már meglévő kapcsolatainkat és mindenképpen partnernek akar tekinteni minket a régióban való együttműködésben.
Az elkövetkező hónapokban és években sok kihívás vár Egyiptomra. Ott kell lennünk, hogy átsegítsük őket mindezeken a kihívásokon, és hajlandónak kell lennünk az erőforrásaink, tudásunk, szakértelmünk és kapcsolataink mozgósítására, hogy támogassuk őket.
Mindig azt mondtam itt a Házban és azon kívül is, hogy a Külügyi Szolgálat egy erő a konfliktusok megelőzésére és rendezésére, úgyhogy hadd említsem meg azt is, hogy ezért számít, hogy milyen szerepet játszunk Szerbiában és Koszovóban. Ezért lehet szerepe az ENSZ-ben elnyert szavazatnak, annak, hogy most hallathatjuk a hangunkat. Ezért kell bevonnunk a boszniai vezetőket, hogy emeljék fel a tekintetüket, ne csak a saját közösségükre gondoljanak, hanem az országuk szükségleteire is, nézzenek a jövőbe és nézzenek az Európai Unióra.
Ezért van szerepünk a közel-keleti békefolyamatban is. A tisztelt képviselők jól tudják, hogy a Közel-Kelet stabilitásához békére van szükség. A régiót évtizedek óta a tárgyalások útján elért megállapodás keresése uralja. Az utóbbi hónapokban új lendületet vittünk a Kvartettbe. Februárban én voltam a házigazdája a Kvartett vezetői találkozójának és az utókövetésnek, amelyen a Kvartett megbízottjai a Kvartett létrehozása óta most először együtt dolgoztak az izraeli és palesztin tárgyalókkal.
Áprilisban akartam még egy vezetői találkozót, és az álláspontunk alapján el is készítettünk egy fontos nyilatkozatot. Továbbra is hiszek abban, hogy a tárgyalásos megoldás az előrevezető út, ezért a jövőben is elkötelezettek maradunk, és a hónap későbbi szakaszában tartunk egy újabb megbízotti találkozót.
Ugyancsak határozott támogatói vagyunk a palesztin államépítésnek, ezért amikor április 13-án mi voltunk a házigazdái az ad hoc összekötő bizottság ülésének, meghallgattam Szalam Fajad munkájának méltatását, mivel figyelemre méltó eredményeket ért el a kormányzás, a jogállamiság és az emberi jogok, az oktatás, az egészségügy és a szociális védelem terén - ami a Világbank szerint elegendő egy működőképes kormányhoz. Elismerem az Abbász elnök mögött zajló palesztin megbékélés mint lehetőség fontosságát, amit az Európai Unió évek óta kér.
Ami most történik, az az eddigi legkomolyabb erőfeszítés az egység megteremtésére, ami önmagában kulcsfontosságú a kétállamos megoldás eléréséhez. Szoros kapcsolatban voltam Abbász elnökkel és Fajad miniszterelnökkel, valamint Egyiptommal, az Arab Ligával, az Egyesült Államokkal és Izraellel. Az erőszakmentesség, az államépítés folytatása és a meglévő kötelezettségvállalások betartása kulcsfontosságú lesz, és az eredményei alapján kell majd megítélnünk ezt az erőfeszítést. Hiszek abban, hogy Izraelnek át kell adnia a palesztinoknak járó adóbevételeket, ugyanakkor szeretném világossá tenni, hogy a Hamászt illetően nem változott az álláspontunk, és Izrael biztonságát továbbra is mindnyájan kiemelten fontos szempontnak tekintjük.
Azt is szeretném elmondani, hogy nem hiszem, hogy egy flottilla lenne a helyes válasz a gázai humanitárius helyzetre. Eddig kétszer jártam ott. Továbbra is szeretném felhívni a figyelmet az emberek helyzetére, és különösen nagyobb hozzáférést kérni, hogy a gazdaság elkezdhessen fejlődni. Őszintén szólva, az ottani helyzet rettenetes, különösen a gyermekek számára. Izrael felé tettünk már javaslatokat ennek a nagyobb hozzáférésnek a támogatására. Szeretném, ha Gáza népének lenne jövője, de azt is szeretném, ha a Gázában évek óta fogva tartott Gilád Salit lehetőséget kapna, hogy hazatérjen édesanyjához és édesapjához, akikkel már találkoztam.
Az európai tapasztalatok azt bizonyítják, hogy a tolerancia, a béke és a prosperitás szükséges alapja a valódi demokrácia. Észak-Afrikában és az arab világban ezt a célt nem lehet gyorsan vagy hányattatások nélkül elérni, mégis a mélyen gyökerező demokrácia felépítése az egyetlen út ahhoz, hogy ezt a célt egyáltalán el lehessen érni. Megvan a tapasztalatunk ahhoz, hogy segítsünk minden olyan országnak, amelyik most segítséget kér tőlünk a demokráciához vezető úton. Ezért javasolom a demokráciát segítő alapítvány létrehozásának támogatását, amely számunkra is lehetővé tenné, hogy forrásainkat a lehetőségek támogatására használjuk, különösen a fiatalok számára, hogy részt vegyünk a politikai életben, hogy támogassuk a politikai pártok fejlődését, hogy lehetővé tegye az embereknek azt, amit a tisztelt képviselőknek az itt képviselt országok közül sokban saját maguknak kellett megtenniük - azaz a politikai folyamat kidolgozását a politikai pártok, a civil társadalom és a mélyre nyúló gyökerek megteremtésével, amelyeknek köszönhetően a demokrácia virágzik és növekszik.
Amikor ezekbe az országokba látogatok, gyakran azt mondom, hogy nem annyira a kormány megválasztásának a jogáról van szó, mint inkább arról a jogról, hogy egy kormányt ki lehessen dobni. A demokrácia arról szól, hogy az üdvözlés mellett el is lehessen köszönni, és ez fontos: tudni, hogy az embernek joga van - egyszer, kétszer, háromszor vagy négyszer is - kormányváltásra használni a szavazóurnákat, kulcsfontosságú, hogy a kormánytól követelni lehet, és ezt csak akkor lehet megtenni, ha a demokrácia mélyen gyökerező, virágzó. Ezért olyan fontos, amit Elefántcsontparton láttunk megtörténni, hogy Ouattara elnök végül elfoglalhatta a helyét, és mi is jelentős szerepet töltöttünk be ennek a folyamatnak a támogatásában. Ezért jó látni, hogy a nigériai választások rendben zajlanak, és Goodluck Jonathan elnököt most rendesen kinevezik. Jó látni, hogy a demokrácia kezd megszilárdulni, felvirágozni és elmélyülni, és ez az, amit támogatnunk kell.
A változás nem feltétlenül garantálja az előrehaladást, de az előrehaladáshoz mindenképpen szükség van a változásra. Ez azt jelenti, hogy elszántabban kell cselekednünk. Az általam vázolt dolgok közül némelyik a tagállamoktól kíván cselekvést, némelyik a Bizottságtól, sokhoz e Ház támogatására van szükség, és el kell határoznunk, hogy mindnyájan betöltjük a saját szerepünket. Ha ezt csak olyankor tesszük meg, amikor a média figyelme az adott országokra vagy ránk irányul, akkor el fogunk bukni. Benne kell lennünk ebben a hosszú, nehéz munkában, és határozottnak kell lennünk, amikor a szomszédainknak azt mondjuk, hogy a demokrácia felé vezető úton nemcsak elindulniuk kellene, de végig is kell menniük.
Volt három kitűnő jelentés, amelyekről a következő felszólalásomban fogok beszélni, mindazonáltal az előadóknak most szeretnék köszönetet mondani. Befejezésül egy nagyon rövid idézetet szeretnék mondani egy antropológustól, egy asszonytól, akit őszintén csodálok, Margaret Meadtől. Ezt mondta: "Soha ne kételkedjetek abban, hogy a kötelességtudó, elhivatott polgárok kicsiny csoportja képes megváltoztatni a világot. Valójában mindig csak ők voltak képesek erre”.
Joseph Daul
Elnök úr, Ashton bárónő, hölgyeim és uraim, a külpolitikát a Földközi-tenger szomszédos országaiban zajló forradalmak uralják - némelyik békésebb a többinél -, illetve újabban egy szimbolikus esemény a nemzetközi terrorizmus elleni harcban, mégpedig a Bin Laden-korszak vége.
Milyen szerep jut Európának mindebben? Készségesen és aktívan részt veszünk a helyzetben? Igen, bizonyosan részt veszünk. Az Egyesült Nemzetek égisze alatt, egyes európai állam- vagy kormányfők kezdeményezésére zajló líbiai fellépés megmutatta, hogy ha akar, Európa - vagy Európa bizonyos része - döntő szerepet tud vállalni a nehéz időkben.
Ezáltal kulcsfontosságú nemzetközi szereplővé lépünk elő, a gazdasági erőnkhöz fogható befolyással? Erre hangos "nem” a válasz. Európa még mindig epizódszereplő, legjobb esetben is csak egy Hüvelyk Matyi a politikában és a geostratégiában, az európai közvélemény egyre növekvő elvárásai ellenére. Európa támogatta a stabilitást és a fejlesztési segélyt a Földközi-tenger térségében. Az emberek azonban - kellő joggal - politikai szabadságot követelnek, és elmenekülnek az országukból, mert nincs kilátásuk a méltó életre, nincsenek lehetőségek előttük vagy a gyermekeik előtt. A humanitárius segítségnyújtás, amelyet az elmúlt hónapokban biztosítottunk, egyértelműen hasznos volt.
Ashton bárónő, ennél többet kell tennünk. Tanultunk végre ezekből az eseményekből? Szeretném azt gondolni, hogy igen. Ennél is rosszabb, hogy az összetákolt hajókban, újabb és újabb hullámokban érkező migránsok, akik ott halnak meg a tengeren - és hadd hívjam fel a figyelmet arra is, hogy ezekről a halálesetekről nincs elegendő információnk - túlontúl gyakran szembesülnek a megosztottsággal, vitákkal, lezárt határokkal, sőt, néhány ország még a szabad mozgás alapvető eszközét, a schengeni térséget is képes kétségbe vonni.
(Taps)
Méltó mindez Európához, az európai értékekhez, elvekhez és eszmékhez? Nem gondolnám, ahogy képviselőcsoportom, az Európai Néppárt (Kereszténydemokraták) Képviselőcsoport sem gondolja, és biztos vagyok benne, hogy a Ház képviselőinek többsége szintén nem.
Hölgyeim és uraim, ma délelőtt amiatt találkoztunk az Unió külügyi és biztonságpolitikai főképviselőjével, mert arra törekszünk, hogy a Lisszaboni Szerződés keretében saját hangot és arcot adjunk Európának. Most tovább kell lépnünk, és cselekednünk kell. Ez azzal jár, hogy döntéseket hozunk, és ragaszkodunk hozzájuk. Melyek tehát az európai prioritások? A keleti és déli szomszédainkkal való kapcsolatok? A terrorizmus elleni harc? A közel-keleti konfliktus megoldása? A kereskedelempolitika? A felsoroltakat egyidejűleg kezelni nem könnyű feladat.
Kik az elsőbbséget élvező partnereink? Az Egyesült Államok, a feltörekvő országok vagy mások? Hogyan érhetjük el a legjobb eredményeket? Ha hagyjuk, hogy az egyes tagállamok maguk határozzák meg saját politikájukat, ahogy az elmúlt 60 évben tették, vagy ha egyetlen erős hangon emelünk szót?
Hölgyeim és uraim, a külügyekben, a biztonság- és védelempolitikában immár nem a kormányközi megközelítés a helyes: ehelyett több Európára van szükségünk. El kell szakadnunk a nemzeti egóktól, és európai szinten tovább kell lépnünk a nagyobb hatékonyság felé.
Ashton bárónő, csak akkor lesz erőteljes kül- és biztonságpolitikánk, ha minden súlyunkkal mögé állunk, és minden energiánkat néhány jól meghatározott célkitűzésre összpontosítjuk. Hölgyeim és uraim, 2011 a földközi-tengeri térség éve kell, hogy legyen, a terrorizmus elleni küzdelem éve, de még akár a közel-keleti konfliktusban elért áttörés éve is lehetne. Ha Európa képes meghatározó szereplővé előlépni ezen a területen, a fiatalkorában elkövetett hibáit is képes lesz maga mögött hagyni.
Befejezésül hadd idézzek valakitől, akit nagyon jól ismernek: II. János Páltól. "Ne féljetek!” Ne féljen, Ashton bárónő! 4 milliárd eurót sikerült megtakarítanunk az európai költségvetésben. Kérem, javasoljon valamit ennek a pénznek a felhasználására, ahelyett hogy visszaadnánk a tagállamoknak.
(Taps)
Martin Schulz
Elnök úr, az Európai Unióban, ahol minden területen a renacionalizáció felé tett elmozdulásoknak vagyunk szemtanúi, a Lisszaboni Szerződést egy új közösségi politika - a közös kül-, biztonság- és védelempolitika - megteremtésének eszközeként kellene használni.
Ez az első olyan fontos általános vita, amelyet Ashton bárónő részvételével rendezünk, és ha visszanézünk az első napokra, már akkor világosan kiderült, hogy bizonyos kormányok nem akarják "az Európai Unió külügyminisztere” címet használni, és végül ez vezetett a "főképviselő” megnevezés kiválasztásához. Ez érthető, mert az adópolitika és a belpolitika mellett a független külpolitika a nemzeti szuverenitás egyik fő jellemzője, majdhogynem azt is mondhatnánk, hogy az egyik meghatározó jegye. A kül-, biztonság- és védelempolitika területén ezt a szuverenitást átruházni egy nemzetek feletti szervre különösen bátor, egyúttal nehéz lépés.
Nekünk azonban itt az Európai Parlamentben a főképviselővel együtt egy másik kérdést kell feltennünk. A kérdés az: az Unió mint független szerv milyen szerepet tölt be a nemzetközi politikában? Az utóbbi pár napban olvastam néhány újságcikket Ashton bárónőről, amelyek megdöbbentettek, mert bírálták a távollétét és a politikájának hiányát. Ez a bírálat olyan emberektől ered, akik csak arra gondolnak, hogy saját nemzeti külpolitikájukat és saját nemzeti érdekeiket tegyék a legfőbb prioritássá, és akik - anélkül hogy bármelyik partnerükkel egyeztetnének - egyoldalú döntéseket hoznak, amelyek végső soron nem egyesítik, sokkal inkább megosztják Európát.
Elég, ha csak a líbiai missziót nézzük. Az Európai Unió nemzetközi politikájában és nemzetközi részvételében ritkán volt annál nyilvánvalóbb megosztottság, mint abban a kérdésben, hogy hogyan viselkedjünk Líbiával szemben. Az Európai Unió nagyobb fővárosaiban van egy olyan tendencia, hogy az EU kül-, biztonság- és védelempolitikáját úgy tekintik, hogy az valójában az egyes országok saját nemzeti politikájának meghosszabbítása, európai pénzből finanszírozva. Minél nagyobb az Auswärtige Amt, a Foreign Office vagy a Quai d'Orsay, annál kifejezettebben jelentkezik ez a tendencia. Ashton bárónő, Ön kétségkívül széles körű támogatást fog kapni a Parlamenttől, ha ezeknek az embereknek megmondja, hogy bár tiszteletben tartja az egyoldalú érdekeiket, a közös európai külpolitika nem veheti ugyanazt az irányt. Ezt a politikát Ön, a főképviselő fogja meghatározni, a konszenzus minden területén.
Pártolom egy olyan fajta iroda megnyitását Líbiában, mint amiről beszélt, mert Önnek mint főképviselőnek, magának az Uniónak és a Parlamentnek mint független szervnek egyformán megvan a hitelessége humanitárius és politikai téren. Hitelesebbek vagyunk azoknál az államoknál, amelyek kényszerűségből katonai fellépést kezdtek Líbiában, ugyanakkor tavaly ősszel az ő fegyverexportőreiknek volt a legnagyobb standjuk a legfontosabb líbiai fegyvervásáron. Németország, Franciaország, az Egyesült Királyság, Olaszország és Belgium a fő beszállítója Kadhafi ezredes hadseregének, amely a líbiai lázadók ellen harcol. Európának nem ilyen hitelességre van szüksége.
(Taps)
Európának a puha hatalom hitelességére van szüksége, amely segít a demokrácia kialakításában, irodát nyit a civil társadalom fejlesztésének támogatására, és az Európai Unióval való nemzetközi együttműködést nem úgy határozza meg, hogy azzal másokat alárendel az Unió egyoldalú diplomáciai és gazdasági érdekeinek, hanem ehelyett a világ különböző régiói közötti, egyenrangú partnerségen alapuló politikákat ösztönzi. Én így képzelem el az Európai Unió kül-, biztonság- és védelempolitikáját.
Említette a három M betűs angol szót: a pénzt, a mobilitást és a piacra jutást. A következő szakaszban hozzá kellene tennie a három K-t is: a koherenciát, a konkrétumokat és a közösségi módszert. Véleményem szerint a három M és a három K segítségével az Európai Parlamentben könnyen fog partnereket találni. Mi a Szocialisták és Demokraták Progresszív Szövetsége Európai Parlamenti Képviselőcsoportjában tudjuk, hogy az Ön és a Parlament közötti együttműködés még mindig a kezdeti szakaszban jár, és bizonyosan vannak fejlesztésre váró területek. Ezért ismétlem meg az ajánlatomat, úgy hiszem, a Ház képviselőinek többsége nevében. Itt kétségkívül több támogatásra fog találni a közös kül- és biztonságpolitikáról szóló elképzeléséhez, mint a 27 külügyminiszter körében, akiket egytől egyig tisztelek, de akiknek kivétel nélkül egy problémájuk van, mégpedig az, hogy egyes országok külügyminisztereiként működnek.
(Az elnök félbeszakítja a felszólalót.)
Ön ellenben egy egész kontinens diplomáciai képviselője.
(Taps)
Guy Verhofstadt
az ALDE képviselőcsoport nevében. - Elnök úr, szombaton Kairóban hosszú találkozóban volt részem Saraf úrral, az új egyiptomi miniszterelnökkel. A találkozónak az volt a konklúziója, ami egyben az én konklúzióm is e találkozó után, az utóbbi két hónapban tett második kairói utamon, hogy - amint Ön jelezte - erőteljesen segítenünk kell ezeket az észak-afrikai forradalmakat, és különösen az egyiptomi fejleményeket. Abba kell hagynunk a kis atyáskodó kiigazításainkat, amiket eddig bejelentettünk.
Egy rövid összehasonlítást szeretnék tenni. Tudják, hogy az amerikai Marshall-terv keretében mennyi pénzt utaltak át? Évek hosszú során át? A GDP 1%-át minden évben. Tényleges pénzben 162 milliárd USA-dollárt. És mi miről beszélünk, mit ígérünk Egyiptomnak? Egymilliárdot. Nem 162 milliárdot, hanem egymilliárdot. Nem 2011-ben, nem is 2012-ben, hanem 2013-ban, amikor majd lehetőségünk lesz rá. Én azt gondolom, hogy ez semmi. Amit Önöktől és a Bizottságtól várok - merthogy láthatólag bizottsági pénzről beszélünk -, az nem a szomszédságpolitika megváltoztatására vonatkozó nagyszabású terv. Ezt a jövőben majd meg kell tennünk, de most közvetlen költségvetési segélyt várok Egyiptom részére, a lehető leggyorsabban, mert az év végére nem lesz pénz a költségvetésükben, és ez akár egy ellenforradalom kezdetét is jelentheti Egyiptomban. A közvetlen költségvetési támogatás vagy az ország adósságainak eltörlése - ez az egyenesen előremutató út. Egy ez irányú mai bejelentés bizonyosan segítene Egyiptomnak és az egyiptomiaknak.
A második üzenetem Szíriáról szól. Legyünk őszinték, Ashton bárónő. Szíria maga a katasztrófa. Ami ott történik - és erre nincs más szavam -, nem más, mint az arab Tienanmen. Egy arab Tienanmen tér. Az embereket tankok és orvlövészek gyilkolják nap mint nap. Eddig 800 embert öltek meg, és 8000 embert tartóztattak le. Az embereket válogatott kegyetlen kínzásoknak vetik alá, hogy elárulják a facebookos jelszavukat és a Facebookon dolgozó társaik nevét. Azokat a katonákat, akik nem akarnak a saját népükre lőni, a hadsereg és Bassár el-Aszad titkosszolgálatai lövik le. Abból, ami ma Szíriában történik, teljesen egyértelmű, hogy Bassár el-Aszadot egyféleképpen lehet csak jellemezni: pillanatnyilag ő a legkegyetlenebb diktátor a világon. Ma egyértelműen így értékelhetjük a helyzetet.
(Taps)
Akkor mit lehet tenni? Tudjuk, hogy eddig 800 embert megöltek, 8000 embert bebörtönöztek, mi pedig befagyasztottuk 13 ember vagyonát, de Aszadét nem. Szerintem ez a hozzáállás nincs egyensúlyban. Valójában ez egyenesen nevetséges, és nem segít abban, hogy rászorítsuk az Aszad-rezsimet az irányváltoztatásra. Nem elég azt mondani, hogy ott van 13 ember és Aszad egyik bátyja, és valamelyik unokahúga vagy unokaöccse is rajta van a listán. Nem; több százakat kellene haladéktalanul felvenni a listára ahhoz, hogy valódi nyomást tudjunk gyakorolni.
Egy kicsit meg tudom érteni az Ön hozzáállását. Ön azt mondja, hogy ha lehagyom Aszadot a listáról, ezzel talán hozzásegítem ahhoz, hogy a későbbiekben változtasson az attitűdjén. Akkor rendben van, ezt mondja ki teljesen világosan a mai vitában. Azt szeretném, ha kijelentené, hogy ad Aszadnak egy pár napot. Ha ebben a pár napban nem vet véget annak, ami pillanatnyilag zajlik, akkor be kell fagyasztani a vagyonát, nemcsak annak a 13 embernek, hanem az egész Aszad-családnak.
(Taps)
Amikor 800 embert megölnek, nem 13-ra kell elrendelni az utazási tilalmat, hanem az egész Aszad-családra, és ki kell jelenteni, ami nagyon fontos. Erre várnak.
Tegnap közvetlen kapcsolatba kerültünk a szíriai néppel, akik azt mondják, hogy meg kell erősíteni a szankciókat, máskülönben nem fog leállni. Mondja ki, hogy az Európai Unió az Aszad-családot soha nem fogja a szíriai nép valódi képviselőinek tekinteni, és hogy felelniük kell majd a bűncselekményeikért. Ezt tegye meg most rögtön. Ez az, amit ma elvárunk Öntől. Ön is segíthet véget vetni ennek az arab Tienanmen térnek. Nem igaz, hogy nincs semmilyen szerepünk: alapvető szerepünk van, és a szíriai nép erre a világos üzenetre vár, mégpedig ma. Nem holnap. Ma.
(Taps)
Charles Tannock
az ECR képviselőcsoport nevében. - Elnök úr, a közös kül- és biztonságpolitika (KKBP) idei fő fejleménye kétségtelenül az Európai Külügyi Szolgálat (EKSZ) megalapítása volt. Ashton bárónő, Ön mint alelnök/főképviselő a közelmúltban nyomás alá került a szolgálat középszerű teljesítménye miatt. Ön azonban csak annyira tud hatékony lenni, amennyire a tagállamok megengedik, és természetesen nem szívesen él a saját kezdeményezési jogával - én pedig teljes mértékben támogatom ezt a hozzáállást. Az egyik oldalon az EU úgy akarja kialakítani a globális szerepét, mintha nehézsúlyú diplomata lenne, ugyanakkor a másik oldalon a KKBP-hez egyhangúságra van szükség, ami kompromisszumokat jelent az egyes tagállamok, különösen a nagyok érdekeinek megőrzése érdekében.
Ez a hibrid sui generis megközelítés az uniós külpolitikával szemben azokat igazolja közülünk, akik első körben ellenezték az EKSZ létrehozását, mivel úgy gondolták, hogy az EU globális ambíciói alá fogják ásni a nemzeti szuverenitást. Paradox módon most úgy tűnik, hogy a nemzeti szuverenitás ássa alá az EU globális ambícióit, amint azt a közelmúltban láthattuk abból, ami Líbiában történt. Képviselőcsoportom, az ECR mindazonáltal továbbra is konstruktív viszonyban marad az EKSZ-szel. Csak jót kívánunk neki. Reméljük, működni fog. Be kell járódnia, és szeretnénk látni a költségvetési semlegességet és a nagyobb fokú politikai elszámoltathatóságot.
Bár az alelnök/főképviselő kitűnő vezetőket nevezett ki - közülük néhányat láttam a Külügyi Bizottság előtt -, fel kell tennem a kérdést, hogy miért kellett előre eltervezett módon megrövidítenie a Bizottságnak, amely láthatólag aránytalan mennyiségű forrást tartott meg az EU bővítéséhez és az európai szomszédságpolitikához. Ez a felosztás nem kifizetődő az uniós adófizetők számára, és a mi külpolitikai érdekeinket sem szolgálja.
Lehet két konkrét kérésem, először is a közelgő gázai II. Mark flottillával kapcsolatban? Ön, alelnök/főképviselő asszony, nem tudna nyomást gyakorolni Törökországra, hogy vessen véget ennek a veszélyes provokációnak, most, amikor Izraelre rendkívüli nyomás és feszültség nehezedik a Gázából induló rakétatámadások és az iráni hadihajóknak a Szuezi csatornán való újbóli áthaladása miatt? És hogyan fog az EU együttműködni egy új, egységes Palesztin Hatósággal, amelynek az EU által betiltott terroristaszervezet, a Hamász is ott van a tagjai között?
Másodszor, alelnök/főképviselő asszony, nem tudna kialkudni valamilyen megoldást az asrafi menekülttábor bezárására Irakban?
A következő, hogy egyenesen és teljes mértékben el fogja-e ítélni a Bahati-törvényjavaslat ugandai elfogadását, amely lehetővé teszi a homoszexuálisok kivégzését?
Befejezésül, teljes mértékben egyetértek Verhofstadt úrral: helyeslem az Ön összes erőfeszítését a Közel-Kelet és az észak-afrikai országok stabilizálása érdekében, és különösen az egyiptomi keresztények megölésére vonatkozó bírálatát, de - ahogy Verhofstadt úr is rámutatott - miért hagyták le Aszad szíriai elnököt az uniós szankciók listájáról, miután a hadereje az elmúlt napokban is folytatta az ártatlan civil tiltakozók kegyetlen lemészárlását?
Daniel Cohn-Bendit
Elnök úr, Ashton bárónő, hölgyeim és uraim, csak néhány kérdést szeretnék ma feltenni Önnek, Ashton bárónő.
Először is, Szíria kérdésével kapcsolatban, Verhofstadt úrhoz hasonlóan én is azt szeretném tudni, hogy Európát mi tartja vissza attól, hogy Aszad elnököt felvegye az uniós szankciók listájára? Pillanatnyilag melyik ország vagy országok akadályozzák meg az Európai Uniót abban, hogy meghozza az egyetlen lehetséges döntést? Kérjük, mondja meg! Ha Westerwelle úr az akadály, akkor mondja, hogy Westerwelle úr az: így legalább azt megtudjuk, hogy mi alakítja az egyes tagállamok politikáját.
A német külügyminisztériumtól eltérően mi nem fogjuk azt javasolni, hogy Aszad elnök a válasz Aszad elnök diktatúrájára. Ha azt kérik tőlünk, hogy gondoljuk így, az tényleg hihetetlen. Szíria számára az egyetlen megoldás az, ha Aszad elnök lemond a hatalomról Szíriában: Európának ezt az álláspontot kellene képviselnie. Ezért nyilvánvaló, hogy Aszad elnöknek és egész családjának fel kell kerülnie a listára - nem holnap, nem holnapután, hanem még ma. Ha ez nem megvalósítható, mert egyhangú döntésre van szükség, akkor meg kell mondania, mi gátolja az előrehaladást. Ki kell jelenteni nyilvánosan, hogy rendes vita lehessen róla Európában.
Másodszor, mi gátolja meg Izraelt a palesztinoknak járó adók kifizetésében, és miért? Izraelben természetesen fenn kell tartanunk a biztonságot, de a palesztinoknak nem szabadna szenvedniük az izraeli biztonság fenntartásáért. Ez nem lehet a megoldás.
(Taps)
Az utolsó kérdésem: pár nappal ezelőtt 600 ember halt meg a líbiai parton. Volt egy hajó a térségben. Nekünk azt mondták, hogy nem a NATO hajója volt, nem a Charles de Gaulle volt. Úgy tűnik, egy máltai hajó volt az. Ezért tehát azt szeretném tudni, hogy milyen hajó volt ez, és milyen információ van róla. Ki mulasztotta el kimenteni a 600 líbiai menekültet? A XXI. században biztosan senki nem fogja azt mondani nekem, hogy a szóban forgó hajót nem lehet azonosítani. A tett hiánya maga is bűncselekmény: a veszélyben lévő embereknek szóló segítségnyújtás elmulasztása.
Lothar Bisky
Elnök úr, Ashton bárónő, e vita folyamán nemcsak dicséretet fog hallani, hanem bírálatokat is. Hogy őszinte legyek, nyilvánvaló, hogy az uniós külpolitika néhány területen kudarcot vallott, többek között az arab világban, Afganisztánban, a palesztin probléma megoldásában és a keleti szomszédaink közötti konfliktusokban. A következőt szeretném kérdezni: mi az oka ennek? Amikor 27 különböző nemzet hozza a döntéseket, hogyan tudunk konszenzusra jutni az EU-ban és a közös kül- és biztonságpolitikában?
Nyilvánvaló, hogy a külpolitika az egyéni érdekek politikája. Az az idő azonban rég elmúlt, amikor a Nyugat érvényre tudta juttatni az érdekeit anélkül is, hogy figyelembe venné a partner nemzeteket és népeket. Az EU-nak meg kell mutatnia, hogy nyitott az érdekegyeztetés politikájának elfogadására. A kudarcban közrejátszó tényezők között élen járt a kettős mérce és a hajlam a katonai keretek közötti gondolkodásra. E Ház képviselői majdhogynem éljeneztek, amikor az ENSZ Biztonsági Tanácsa úgy döntött, hogy katonai beavatkozást indít Líbiában. Ma azt hiszem, mindannyian tanácstalanok vagyunk, amikor az ottani eseményekről van szó. Mit fogunk tenni Gáza vagy Dárfúr lakossága érdekében? A napi egy dollárból élő 1,4 milliárd embernek hogyan fogjuk biztosítani a méltó élethez való jogot? Képviselőcsoportomat ez a kérdés különösen aggasztja.
Az arab országokban zajló forradalmaknak van egy fontos közös követelésük. Mindegyik igazságot és tisztességet kér, mind a javak társadalmon belüli elosztásában, mind a politikai döntéshozatalban való demokratikus részvételben, a nemzetközi kapcsolatokat is beleértve. Az EU-nak reagálnia kell erre a követelésre. E cél eléréséhez együtt kell dolgoznunk a nemzetközi jog fejlesztésén, ahelyett hogy csak egyoldalúan értelmezzük és érvényesítjük.
Bastiaan Belder
Elnök úr, Ashton bárónő, több égető kérdésem is van az izraeli/palesztin konfliktus fejleményeivel kapcsolatban. Az Európai Unió a tagállamai - az Egyesült Királyság és Franciaország - révén milyen álláspontra fog helyezkedni az Egyesült Nemzetek Biztonsági Tanácsának szeptemberi ülésén, a Palesztin Hatóság arra irányuló egyoldalú erőfeszítéseivel kapcsolatban, hogy kikiáltsa a palesztin államot, különválasztva - ezt hozzá kell tenni - az Izraellel való békefolyamattól?
Ez a kérdés, főképviselő asszony, annál is inkább égető, miután a Fatah és a Hamász múlt héten újra megalakította a palesztin egységet, miközben teljességgel figyelmen kívül hagyják a felek, más szóval többek között az Európai Unió által a palesztin egységkormányhoz előírt feltételeket, azaz Izrael állam elismerését, az erőszak és a terrorizmus beszüntetését és a korábbi kötelezettségvállalások teljesítését. A Hamász időközben világossá tette, hogy valóban odatartozik az Európai Unió terroristaszervezetekről készített listájára. A sürgető kérdésem tehát: ebben az új helyzetben az Európai Unió hogyan fogja alkalmazni a Kvartettre vonatkozó saját elveit? Ha Ramallahhal minden marad a régiben, ez mindenesetre azzal jár, hogy lemondunk a béke ezen alapelveiről. Mindez súlyos károkat fog okozni az európai-izraeli kapcsolatokban, és nagyon kevéssé segíti elő a békefolyamatot, sőt, valójában épp az ellenkező hatást éri el.
Gabriele Albertini
Elnök úr, Ashton bárónő, hölgyeim és uraim, az európai kül- és biztonságpolitika témája különösen fontos lett ebben a konkrét történelmi pillanatban, amelynek sajátossága a Földközi-tenger térségét uraló, de a Közel-Keleten is terjedő rendkívüli tiltakozáshullám.
Tekintettel a Földközi-tenger déli partjának egészét érintő, és most már az Arab-félszigeten is terjedő súlyos válságra, az Európai Parlamentnek szócsőként kell közreműködnie, amely felerősíti az átlagemberek mindezen tiltakozásait. Ezek az emberek az életüket kockáztatják, amikor szót emelnek a körülmények javításáért, és azért, hogy a demokráciába való átmenet a jelenlegi rendszerek megdöntésével kezdődjön. Ez a Ház közvetlenül akar tárgyalni Ashton bárónővel, a főképviselővel és alelnökkel, különösen a közös kül- és biztonságpolitika (KKBP) és a közös biztonság- és védelempolitika (KBVP) alá tartozó polgári és katonai missziók költségvetésének ellenőrzésében betöltött szerepünk miatt.
A jelentés első része konkrétan a Parlament és a többi intézmény közötti kapcsolattal foglalkozik, elsősorban a Tanáccsal és a Bizottsággal, az európai politikával szembeni, Lisszabon utáni megközelítéstől vezetve. A másik nagyon fontos téma az EU multilateralizmusa, amelynek mindenekelőtt a végre megalakult Európai Külügyi Szolgálat közelmúltbeli létrehozása kedvez. Ezzel kapcsolatban üdvözölnöm kell az Egyesült Nemzetek Közgyűlésének nemrég elfogadott határozatát, amelyben az Európai Uniónak megfigyelői státust biztosít a Biztonsági Tanácsban, és ezzel elismeri a Lisszaboni Szerződésben foglaltakat.
Próbáltunk olyan értékelést készíteni, amely a lehető legnagyobb mértékben megfelel a jelenlegi helyzetnek. A jelentés helyesen hívja fel a figyelmet a polgári tiltakozások elsöprő hullámára Tunéziában, Egyiptomban és Líbiában, illetve Szíriában, Bahreinban és Jemenben is, és rámutat az egyes országokhoz tartozó eseményekre, összefüggésekre és elvárásokra, valamint más, külön érdeklődésre számot tartó kérdésekre, amilyen például az erős transzatlanti szövetségünk és az Oroszországgal való, rendkívül fontos kapcsolataink.
A bővítés, a polgári jogok támogatása és a jogállamiság kialakítása, a BRIC-országokkal (Brazília, Oroszország, India és Kína) való diplomáciai kapcsolatok, az arab-palesztin konfliktus és a legvéresebb rezsimek elítélése csak néhány a jelentés témái közül, amelyet most Önök elé terjesztek szavazásra.
Roberto Gualtieri
Elnök úr, Ashton bárónő, hölgyeim és uraim, a közös biztonság- és védelempolitika (KBVP) rendkívül nehéz időket él át.
Éppen akkor, amikor a nemzetközi rendszer fejleményei azt kívánják, hogy az Európai Unió hiteles szereplővé váljon a biztonság és a védelem terén; pont amikor úgy tűnik, hogy az exportálás helyett a demokrácia támogatásán keresztül végzett válságkezelés európai módszere jobban megfelel a mostani idők kihívásainak; éppen amikor a gazdasági válság elkerülhetetlenné teszi a közös védelem fejlesztésének lehetőségét; amikor a Lisszaboni Szerződés új eszközöket biztosít a KBVP integrált módszer keretében történő fejlesztéséhez; röviden tehát, éppen akkor, amikor a KBVP terén szükségessé és lehetségessé vált egy minőségi ugrás, az európai építmény veszélyesen rogyadozni látszik, és fennáll a valós veszélye annak, hogy a KBVP ambícióit és lehetőségeit radikálisan le kell csökkenteni.
A jelentés, amelyet most bemutatok, ezt az ellentmondást próbálja kezelni, és lehetséges válaszokat javasol a többi intézménynek. A líbiai válságot illetően nem szorítkozunk arra, hogy csalódásunknak adjunk hangot amiatt, hogy az Európai Unió nem képes meghatározni az álláspontját és cselekedni, vagy hogy milyen korlátozásokat vezettek be az EUFOR Líbia mandátumára. Úgy gondoljuk, hogy eljött az ideje egy európai politikai kezdeményezésnek, más partnereinkkel együttműködésben, hogy tűzszünetet érjünk el, és tárgyalásokat tartsunk, amelyek véget vetnek a Kadhafi-rezsimnek, és megkezdik az átmenetet a befogadó demokrácia felé. A NATO katonai beavatkozása nagy valószínűséggel nem old meg semmit, és jól is teszi, ha szigorúan ragaszkodik az ENSZ-határozat mandátumához, kerülve az erő aránytalan alkalmazását.
Reméljük ugyanakkor, hogy a KBVP eszközeit hatékonyan fogják felhasználni a támadások alatt álló polgári lakosságnak szóló humanitárius segítségnyújtásra, és a jövőbeni műveleteket úgy fogják megtervezni, hogy támogassák a líbiai demokrácia fejlődését. A líbiai helyzet tágabb értelemben is elgondolkodásra szólít fel, és úgy hiszem, megerősíti a jelentés javaslatait. Európa jövőjéért, a biztonságért és a védelemért való felelősség elsősorban természetesen az Európai Tanácsra, tagjaira és elnökére hárul, aki az említett szinten képviseli az Uniót kül- és biztonságpolitikai ügyekben.
Nekik világosan megmondjuk, hogy a kétoldalú együttműködés és a tettre kész országokból alakult koalíciók nem helyettesíthetik a KBVP-t mint uniós politikát. Nem találjuk meggyőzőnek e politika renacionalizálásának gondolatát, nem azért, mert purista módon viszonyulunk a Szerződéshez, hanem mert ha renacionalizálnánk, ez a politika nem lenne összemérhető az előttünk álló kihívásokkal. Azt javasoljuk, hogy a Parlament kezdjen stratégiai párbeszédet az Európai Tanáccsal, utóbbit pedig arra hívjuk fel, hogy vitassa meg a Parlament ajánlásait, készítsen rendes külpolitikai stratégiát és szánjon egy rendkívüli ülést az európai biztonság és védelem kérdésének.
Önt, Ashton bárónő, arra hívjuk fel, hogy fokozza a tagállamok közötti konszenzuskeresésre irányuló erőfeszítéseit, és a többféle funkcióját használja fel arra, hogy javítsa az összhangot a KBVP, a közös kül- és biztonságpolitika és az Unió külső tevékenységének más vonatkozásai között. Az Európai Külügyi Szolgálat olyan eszköz, amely rendkívüli lehetőségeket kínál ebben a munkában. A jelentés több javaslatot is megfogalmaz arra vonatkozóan, hogy milyen szerepet kellene játszania, kezdve azzal, hogy működjön válságkezelési tanácsként, amely képes valóban integrált válaszokat adni a válságokra, és örömmel látjuk, hogy ez kezd kialakulni. A líbiai helyzet az európai katonai képesség alkalmatlanságát is megerősíti, amely jócskán elmarad a nemzeti védelmi költségvetések általánosan magas szintjétől.
Nyilvánvaló, hogy erő csak az egységben van. Ebbe beletartozik az összefogás, a megosztás, az Európai Védelmi Ügynökség megerősítése, az állandó, szervezett együttműködés, egy hatékony és versenyképes európai védelmi piac kiépítése, az ipari és technológiai háttér megerősítése, valamint a közös irányítási és ellenőrzési képességek növelése. A felsorolt képességek elégtelensége az egyik olyan tényező, amely megakadályozza Európát abban, hogy azonnal reagáljon a líbiai válságra, kezdve egy állandó műveleti főparancsnokság létrehozásával. A jelentés számos konkrét javaslatot fogalmaz meg ezzel és más kérdésekkel kapcsolatban, mint például a kül- és belbiztonsági politika oly módon történő integrálása, amely tiszteletben tartja a közösségi módszer elsőbbségét.
Érdemes megjegyezni, hogy a főbb Európa-párti képviselőcsoportok egységesek e tekintetben, és az árnyékelőadóknak és koordinátoroknak ezúton köszönöm ezt a termékeny együttműködést. A Parlament kész támogatni az Unió külső tevékenységébe teljes mértékben illeszkedő, az európai értékekből és elvekből eredő KBVP fejlesztését. Ashton bárónő, reméljük, meggyőző választ tud adni nekünk, egyrészt szóban, de ami még fontosabb, tettek formájában is.
María Muñiz De Urquiza
Elnök úr, Ashton bárónő, Henry Kissinger a mostani világot úgy határozta meg, hogy katonailag kétpólusú, gazdaságilag egypólusú, politikailag pedig zavaros.
Ma a nemzetközi rend minden területen sokpólusú, és a globalizációnak köszönhetően politikailag komplex. A globalizáció többek között a hatalmi központok szétszóródásával és a közös problémák és érdekek kollektív kezelésével jár. Új nemzetközi szervezetek és fórumok jöttek létre - példa erre a G20, G8, G7 stb. csúcs -, és újabb javaslatok születnek a hagyományos nemzetközi szervezetek megreformálására.
Ebben a változó közegben, és figyelembe véve az Európai Unió nemzetközi jogi személyiségét, létfontosságú, hogy sürgősen újradefiniáljuk, hogy az Európai Unió milyen szerepet játszik ezen a színtéren, és hogy elfoglalja a neki járó helyet a multilaterális rendben, hogy érdemi globális szereplőként betölthesse a Szerződés által ráruházott szerepet, amit ez az intézmény - merem állítani, az európai társadalom nagy részével együtt - kér tőle.
Ez a folyamat már megkezdődött az Egyesült Nemzetek május 3-i Közgyűlésén meghozott határozat jóváhagyásával, amely lehetővé fogja tenni, hogy az Európai Unió részt vegyen a Közgyűlés munkájában. Ez történelmi jelentőségű esemény és diplomáciai diadal, amit mellébeszélés nélkül el kell ismernünk, és amihez gratulálok Önnek, Ashton bárónő. Tekintettel azonban az 1973-as határozat jóváhagyásához szükséges tárgyalások bonyolultságára, számíthatunk arra, hogy fáradságos munka áll Ön előtt az Európai Unió képviseletének korszerűsítése és racionalizálása érdekében, mivel ez a képviselet jelenleg szétszórt és megosztott, és az Európai Uniót érintő 249 többoldalú megállapodás mindegyikében ad hoc státusa van.
Ez értelemszerűen nemcsak Önön múlik, hanem a különféle többoldalú szervezetekben tagsággal rendelkező, nem uniós államoktól is függ. Attól is függ, hogy sikerül-e megszervezni a leghatékonyabb képviseleti formát az Európai Unión belül, és a szervezés alatt egy olyan kialakítást értek, amelynek része Ön - az Európai Külügyi Szolgálat - a Bizottság elnöke, az Európai Tanács elnöke és az Unió soros elnökségeinek most háttérbe szoruló részvétele. Attól is függ, hogy a tagállamok átadják-e a képviselet felsőbbrendűségét az Európai Uniónak, különösen az olyan politikák iránt elkötelezett nemzetközi szervek esetében, amely politikák terén az Európai Unió kizárólagos hatáskörrel rendelkezik.
Ashton bárónő, mindnyájan jól emlékszünk a koppenhágai éghajlat-változási csúcs esetére, amely példázta, hogy az Európai Unió és tagállamainak túlreprezentáltsága milyen felesleges hangzavart tud előidézni. Arra is emlékszünk, hogy az Unió képviselete milyen jól működött a Kereskedelmi Világszervezetben vagy az Élelmezési és Mezőgazdasági Szervezetben. Emellett arra is emlékszünk, hogy az Európai Unió különböző elnökségeinek többszörös képviselete milyen zavaró tudott lenni a legmagasabb szintű diplomáciában, vagy hogy milyen működési zavar eredhet abból, hogy nem hajtják végre a Lisszaboni Szerződés 34. cikkének rendelkezéseit az Egyesült Nemzetek Biztonsági Tanácsának európai tagjai közötti egyeztetésre vonatkozóan, amikor az Európai Unió közös álláspontjait terjesztik elő. Schulz úr a beszédében már utalt ezekre a felháborító működési zavarokra.
Ebben az értelemben inkább a tagállamokra utalok, mint Önre, abban a felhívásban, hogy építsük fel az Európai Unió szerepét ebben a strukturáltabb, többoldalú világrendben, és fogalmazzunk meg egy valódi uniós külpolitikát, félretéve a renacionalizálási tendenciákat és kísértéseket, amelyek több tagállamunkban megjelennek.
Miközben azonban alapvetően a tagállamokhoz folyamodunk, hogy építsék fel az Unió ilyen szerepét, az Ön kötelezettségvállalását is kérjük, hogy használja fel politikai kezdeményezési képességét és szolgálatait az Európai Unió külső képviselete szintjének emelésére és a képviselet racionalizálására.
Történelmi pillanat ez a világ számára, Önnek pedig lehetősége van arra, hogy az EU nemzetközi szerepvállalásának élére álljon, például olyan kezdeményezésekkel, mint amit az előbb jelentett be, a Bengáziban tervezett uniós iroda megnyitásával. Számíthat a Parlament támogatására, és nemcsak a támogatására, hanem valójában a megbízására is, hogy a lehető leghamarabb hozza létre az Európai Unió ésszerű, strukturált és koherens képviseletét a nemzetközi színtéren.
Catherine Ashton
a Bizottság alelnöke és az Unió külügyi és biztonságpolitikai főképviselője. - Elnök úr, szeretném megköszönni a képviselőknek a hozzászólásokat.
Az egyik téma, ami teljesen világossá vált az összes képviselőcsoport vezetője által elmondottakból - noha Tannock úr rámutatott, hogy az ő képviselőcsoportja soha nem pártolta az EKSZ-t -, az, hogy szeretnék, ha egyetlen, egységes megközelítésünk lenne. Egyetértek ezzel. Nem vagyok híján ambícióknak a tekintetben, hogy mi lehetne Európából. Amivel foglalkoznom kell, az a realitás, hogy most ténylegesen mik vagyunk. Elfogadtunk egy Szerződést, és én azzal viccelődtem, hogy amikor a Szerződés elfogadást nyert, nekem is odaadták egy ceruzával együtt, és ezekkel a forrásokkal kellett kezdenem valamit. Ez így is van, de még nem vagyunk ott, ahol leszünk. A kihívás az, hogy hogyan gondoskodjunk róla, hogy nemcsak ez a Ház és a tisztelt képviselők - az itt érezhető szenvedéllyel -, de a Bizottság, a Tanács, a Külügyek Tanácsa, a Fejlesztési Tanács, a védelmi miniszterek - mindazok a szereplők, akiknek az elnökeként felelős vagyok az összefogásukért - ugyanazzal a lendülettel cselekedjenek. Egyáltalán nem lepett meg, és azt gondolom, a tisztelt képviselők sem lepődtek meg azon, hogy az efelé vezető úton - különösen olyankor, amikor ilyen sok dolog történik - azzal szembesülünk, hogy ez nem feltétlenül működik olyan hatékonyan, ahogy szeretnék, sőt, ahogy időnként én is szeretném.
Most azt kell tennünk, hogy ugyanolyan szintű ambícióval dolgozunk azon, ahová el akarunk jutni. Ez minden tevékenységünkre érvényes, akár szankciókat szabunk ki - ahol szükség van mind a 27-re, mert egyhangúságot kell elérnünk -, akár arról van szó, hogy hogyan viszonyulunk az Egyiptomnak és Tunéziának szóló támogatás kérdéséhez. Mint Verhofstadt úr mondta, szükségünk van a Bizottság támogatására, hogy tényleg elindulhassunk a változás irányába, és legyen egy új stratégiánk és új törekvésünk, hosszú és rövid távon egyaránt.
Nos, most éppen embereket támogatunk. Mindezek a dolgok azt kívánják tőlünk, hogy váltsunk és változtassunk. Elindultunk ezen az úton. Mindenfajta önelégültség nélkül azt gondolom, hogy reálisan látom, hogy pontosan hol tartunk. Önök felelősségre vonhatnak - és ezt tegyék is meg, amilyen gyakran csak szeretnék -, hogy próbáljam meggyorsítani ezt az előrehaladást, és ezt is fogom tenni. De ne vádoljanak azzal, hogy nem kezdeményezek, hogy nincsenek ilyen ambícióim, hogy nem mondom ezt hangosan és világosan a Külügyek Tanácsában, a médiában és máshol, mert ez nem igaz. Igazán ambiciózus vagyok ebben a dologban. Határozott meggyőződésem, hogy Európa sokkal több is lehetne, mint most, de ehhez az kell, hogy elinduljunk ezen az úton, és együtt haladjunk előre. Az egyéni választókerületekkel rendelkező tagállamoknak nehéz, hogy szükségszerűen mindig képesek legyenek azon a szűrőn keresztül nézni ezt, hogy mi lenne a legjobb Európának a világban, és nem azt vizsgálni, hogy belpolitikai szempontból mi a legjobb. Én ezt is megértem.
Egyetértek Daul úrral abban, amit a szomszédságban zajló terrorizmusról és a közel-keleti békefolyamatról mondott, azaz hogy ezek a fő célkitűzések közé tartoznak, ami az idei évi munkánkat illeti. Ezért foglalkoztunk olyan sokat, például Líbiában, a regionális szervezetek összefogásával - gondolok itt az Afrikai Unióra, az Arab Ligára, az ENSZ-re és az Iszlám Konferencia Szervezetére. Ez tényleg fontos munka a tekintetben, hogy átgondoljuk, hogyan fogunk előrelépni egy olyan folyamatban, amely jelenleg rendkívül nehézkes. Hogyan jutunk el arra a pontra, amikor Kadhafinak mennie kell? Folytatjuk a párbeszédet, ahol az emberek láthatják a jövőt, és ez a munka megállás nélkül folyik. Ez abszolút kulcsfontosságú, és azt kívánja tőlünk, hogy egységfrontot képezzünk.
Schulz úr azt mondta, hogy hosszú út áll előttünk. Egyetértek. Még sokkal több, amit meg kell tennünk, és gondoskodnunk kell arról, hogy a demokrácia építése komoly része ennek az útnak, de abban a tekintetben is rajta vagyunk az úton, hogy mit tehetünk. Nekem tetszik a három K ötlete. Úgy gondolom, hogy sokkal koherensebbé válhatunk. Azt hiszem, az együttműködés terén is lehetünk jobbak, és természetesen tudom, hogy a közösségi módszer e Parlament célkitűzése. Úgyhogy kérem, tartsák fenn a rám gyakorolt nyomást, de ezt tegyék meg a tagállamokkal is.
Ami a Marshall-tervet illeti, úgy gondolom, amit George Marshall tábornoknak sikerült elérnie a Kongresszustól 1948-ban eredetileg kapott 13 milliárd dollárral, rendkívül jó minta. Azért is jó modell, mert különböző dolgokat tett. Kölcsönöket kapott, szolgáltatásokat, tanácsadókat és olyan dolgok széles körét, amelyekkel eredményt lehet elérni, úgyhogy szerintem ez egy jó modell. Nyilvánvaló okokból most nem a tervről beszélünk. Az emberek akarnak valamit, ami új, és ami értük van, de ez lényeges. Egyetértek Önnel a támogatás ügyében és az adósság kérdéseiben. Ezért tárgyalunk az országokkal, amelyekkel az említett országoknak ilyen kapcsolatuk van, és ugyanezért tárgyalunk a Bizottsággal is.
Egyetértek Önökkel a Szíriában zajló rettenetes erőszak kérdésében. Semmilyen tekintetben nem vagyok híján az ambícióknak arra vonatkozóan, hogy mit kellene tennünk Szíriával. Ami most van, azzal ismét az a helyzet, hogy elindultunk egy úton a szankciók kérdésében. Kezdtük azzal a 13 emberrel, akik közvetlenül részt vettek a rendszer általi elnyomásban. Sok vita volt, Cohn-Bendit úr, arról, hogy Aszad elnöknek rajta kellene-e lennie a listán, és számos különböző álláspont volt. Nem tudom most felsorolni Önnek, hogy melyik tagállam mondott igen vagy nemet. Voltak határozott vélemények arról, hogy hogyan kellene ezt csinálnunk, szem előtt tartva bizonyos helyzeteket. Az a döntés született, hogy az első listára nem vesszük fel, de ezen a héten ismét megvizsgáljuk. Biztosíthatom Önöket arról, hogy feltett szándékom a tőlünk telhető legnagyobb politikai nyomást gyakorolni Szíriára, és igyekszem elérni - mint azt a Moallem külügyminiszterrel folytatott tegnapi tárgyalásom során is tettem -, hogy megértsék a jelentőségét annak, amit teszünk, és hogy kihasználják ezt a bezárulóban lévő lehetőséget arra, hogy ténylegesen irányt váltsanak, és változást érjenek el.
Tannock úr, Ön beszélt arról, hogy sok dolgot kellene véghezvinni a 27 ország támogatásával, arról a vágyáról, hogy hozzájussunk a megfelelő erőforrásokhoz, valamint arról, hogy megrövidítettek bennünket. Én nem gondolom, hogy átvertek volna bennünket. Az európai intézmények egytől egyig ugyanabba az irányba összpontosítanak. Gondoskodnunk kell arról, hogy ténylegesen meg lehessen valósítani az Önök arra vonatkozó ambícióit, hogy mit tudnánk elérni. Meg kell találnom az erőforrásokat egy iroda megnyitásához Bengáziban. Az iraki küldöttségeink jobb támogatásához, amiről a tisztelt képviselők közül néhányan beszéltek velem ma délelőtt, szintén erőforrásokra van szükség. Meg kell találnunk ezeket, részben azzal, hogy jobbak és hatékonyabbak leszünk - ezzel egyetértek -, de azzal is, hogy felismerjük, mit kell tennünk.
Már beszéltem a flottilláról, a Palesztin Hatósággal kapcsolatos kérdések némelyikéről, illetve a Fatah és a Hamász között most folyó tárgyalásokról - Belder úr, Ön is felvetette ezeket. Világosan jeleztem, hogy a Hamász tekintetében nem változott az álláspontunk, de azt is világossá tettem, hogy támogatjuk azokat a módszereket, amelyek segítségével Abbász elnök a technokrata kormányával és a választásokkal egységbe kovácsolhatja a palesztinokat, ami nagyon fontos lesz. Nem változtattunk az álláspontunkon, és teljesen világosan kimondjuk, hogy óvatosan szemléljük ezt a helyzetet.
Arról is akartam pár szót ejteni, amit Bisky úr mondott, amikor a világ legszegényebb lakosairól beszélt, és a "támogatni a méltó életet” kifejezést használta. Úgy gondolom, amit a millenniumi fejlesztési célokkal teszünk, illetve a fejlesztési együttműködés terén végzett munkánk ebből a szempontból nagyon fontos lesz a jövőben.
Csak gyorsan - mert nem akarok túl sok időt elvenni - még szeretnék pár szót szólni Albertini úrhoz a jelentésével kapcsolatban, és idéznék is belőle. A koherenciáról szólva ezt mondja: a "teljes egység eléréséhez elsősorban az uniós tagállamok arra irányuló politikai akaratára lesz szükség, hogy felülemelkedjenek a legfontosabb külpolitikai kérdésekre vonatkozó eltérő szemléletükön”. Abszolút igaz. Tudjuk, hogy ha sikeresek leszünk Lisszabon teljes végrehajtásában - és a jelentés ezt mondja -, a következő keretben is szükségünk lesz arra a fenntartható finanszírozásra. Sok dologban egyetértek a jelentéssel, de abban különösen, hogy aktívan elő kell mozdítanunk az értékeinket, és fel kell használnunk az összes rendelkezésre álló politikai eszközt. Én magam is törekszem az általunk folytatott párbeszéd javítására.
Az egyik legnagyobb nehézséget az idő jelenti - hogy mennyi időt töltünk el valamivel -, és szeretném biztosítani, hogy az Önökkel való vitában a lehető legjobban használjuk fel az időt. Gualtieri úr, Önnek és nekem volt tegnap egy jó megbeszélésünk. Egyetértek az előrelépés fontosságával, különösen az összevonást és a megosztást tekintve, ami része lesz a védelmi miniszterekkel tartandó jövő heti megbeszélésnek. Gondoskodnunk kell arról, hogy az európai erőforrásokat hatékonyabban használjuk fel. Az összevonás és megosztás nagyon egyszerű gondolat, de nagyon hatásos. Nagy katonai potenciálunk van, nagyrészt kihasználatlanul, ezért elő kell mozdítanunk az arra vonatkozó döntéseket, hogy hasznosítjuk a katonai eszközöket, és támogatjuk egymást az összevonásban és a megosztásban. Arra is törekszünk, hogy javítsuk az Európai Védelmi Ügynökség munkáját, és próbálunk szembenézni azokkal a kihívásokkal, amelyek világosan megjelentek az elmúlt hetekben adott válaszainkban, különösen Líbiában.
Befejezésül szeretném megköszönni Muñiz De Urquiza asszonynak ezt a jelentést és a támogatását az ENSZ ügyében. Úgy gondolom, hogy az ENSZ-ben végzett múlt heti munkámmal bebizonyítottam a többoldalú fellépés ereje iránti személyes elkötelezettségemet. Meg kell vizsgálnunk az EU-t az ENSZ rendszerében és az összes többi nemzetközi szervezetben. Jobban kell hallatnunk a hangunkat, és határozottabbnak, egyúttal kreatívabbnak kell lennünk abban, amit teszünk.
Most csak az maradt hátra, hogy köszönetet mondjak a felszólalók első körének, és elmondjam, hogy a végén számítok néhány záró megjegyzésre.
Jörg Leichtfried
Elnök úr, Ashton bárónő, az európai külpolitika és Európa által a világban elfoglalt hely megvitatása során egyetértünk abban, hogy különféle körülmények folytán javítani kell a helyzeten. Követhetnénk azonban egy hasonló politikai terület példáját, amely már most is rendkívül jól működik, ez pedig a külkereskedelmi politika. A külkereskedelmi politika terén az Európai Unió kizárólagos felelősséggel rendelkezik. Az Unió az egyetlen szereplő, és a tagállamok egyetlen képviselője. Nem emelnek ellene állandó kifogásokat a nemzeti hiúság alapján. Lehet, hogy más területeken nem értünk egyet, de itt erősek és egységesek vagyunk.
Ideje, hogy erőnket arra használjuk, hogy gondoskodjunk róla, hogy a partnerországainkban élő emberek részesülhessenek azokból az értékekből, amelyek nekünk is segítségünkre voltak: az emberi jogokból, a szociális biztonságból, az igazságból és a szabadságból. Az európai külpolitika ezen új dimenziója olyasmi, amit végig kellene, sőt végig kell vinnünk, hogy a világot a jövőben szabadabb, igazságosabb és szociálisabb hellyé tegyük.
Krzysztof Lisek
(PL) Elnök úr, Ashton bárónő, engedjék meg, hogy először is köszönetet mondjak az előadónak, Gualtieri úrnak, a kemény munkáért, és egyúttal megköszönjem a többi árnyékelőadónak is, akikkel volt szerencsém együtt dolgozni. Szeretném elmondani, hogy - újonc lévén ebben a szerepben - éles veszekedésekre számítottam, különösen mivel a jelentésnek van bizonyos katonai vonatkozása is, de mint kiderült, a munka nagyon békésen haladt előre.
Ashton asszony első beszédében, amikor az Észak-Afrikában kitört konfliktusokról beszélt, azt mondta, hogy nem tudjuk, hogyan lesz végük, és mit hoz majd ez a vég. Természetesen nem mondhatjuk azt, hogy a közös biztonság- és védelempolitika lesz a csodaszer minden rossz ellen a világban, de a KBVP fejlesztése bizonyosan azt jelentené, hogy többet tudnánk az említett konfliktusokról, és talán megelőzhetnénk vagy feloldhatnánk őket. Gondolok itt az Észak-Afrikában és a Közel-Keleten kitört konfliktusokra, és azokra a befagyasztott konfliktusokra, amelyek még mindig parázslanak Hegyi-Karabahban, a Dnyeszteren túli területen és Grúzia megszállt területein.
Örvendetes, hogy Gualtieri úr jelentése sok kérdésre kitér - meglehetősen hosszú jelentés. Időtakarékossági okokból sokat nem fogok megemlíteni ezek közül, de két dolgot szeretnék érinteni. Az első az európai uniós missziók működésének kérdése. A Biztonsági és Védelmi Politikai Albizottságban sokszor beszéltünk arról, hogyan kell tanulnunk a hibákból vagy bizonyos hiányosságokból, hogy ezek a missziók a jövőben jobban működjenek. Az európai uniós műveletek megtervezésének és irányításának kérdése továbbra is nyitott. A weimari kezdeményezés miniszterei ezt egy Önhöz intézett levélben vetették fel, Ashton asszony. Konkrét cselekvésben reménykedünk ezen a területen.
Befejezésül szeretném megemlíteni az EU-NATO kapcsolatokat. Örülök annak, hogy Ön állandó kapcsolatokat tart fenn a NATO főtitkárával és az Egyesült Államok külügyminiszterével. Tovább kell folytatnunk ezeket a kapcsolatokat, hogy ne végezzük el kétszer ugyanazt - pusztán a takarékosság érdekében. Tudjuk, hogy nem lehet forradalmat csinálni, Ashton asszony, de azt elvárjuk Öntől, hogy az intézkedéseivel elősegítse a fejlődést.
Véronique De Keyser
(FR) Elnök asszony, Ashton bárónő, Önnek az elmúlt napokban sok bírálattal kellett szembesülnie, Ashton bárónő. Ezek némelyike nem több olcsó politikai húzásnál, és ezeket a képviselőcsoportom el is ítélte. Másokat azonban nem lehet visszakézből elutasítani, ezért szeretném megosztani Önnel az aggályaimat.
Igaz, hogy nem mindig értjük világosan az EU külpolitikáját, különösen a tekintetben, hogy mit kíván elérni, más szóval, hogy mi a célja. Az Ön közleményeit elfogadjuk, de ezek gyakran visszafogottak, amiből arra következtethetünk, hogy az Unión belül feltehetőleg nézetkülönbségek vannak, és ez önmagában véve is egy üzenet, noha negatív üzenet. Ön tehát munkához látott, találkozókat rendez, telefonokat bonyolít, mindent belead, ahhoz kétség nem férhet, de mindezen erőfeszítések eredményei sajnos felhígulnak a média ricsajában, és az uniós külpolitika ezáltal rendkívül gyengének tűnik az európai államfők némelyikének dörgedelmes beszédeivel összehasonlítva.
Most mégis rendkívüli politikai tér nyílik meg Ön előtt az arab forradalmakkal, és az európai diplomácia által ebben a térben betöltött szerepet nagyon világosan ki kell jelölni, mert az egyes országok egyéni sajátosságain túl az is igaz, hogy minden mindennel összefügg. A Fatah-Hamász megbékélés például elképzelhetetlen lett volna az egyiptomi arab forradalom nélkül, illetve a nemrég történt véres szíriai elnyomás nélkül is. Sőt, amiatt, hogy Bassár el-Aszad átlépte a tiltott vonalat, a Hamász hirtelen nem érzi jól magát Damaszkuszban, és fontolgatni kezdte a továbblépést Katarba és Kairóba, és emiatt akart nagyon sürgős tárgyalásokat, miközben már időtlen idők óta tárgyal. Meg kell ragadni ezeket a lehetőségeket!
Milyen tehát a jelenlegi politikánk Szíria és a Közel-Kelet ügyében? Mint mondtam, ez a politika nem kielégítő. Ráadásul én is osztom néhány képviselőtársam haragját a szíriai kivételezéssel kapcsolatban, illetve most Bassár el-Aszad kihagyásával kapcsolatban, aki megúszta a szankciókat. Ezt jobban el kell magyarázni nekünk, Ashton bárónő.
Még egy dolog. Hacsak az Egyesült Államok felbujtására az utolsó pillanatban nem érkezik egy jelölés Kuvaittól vagy Nepáltól, még az is megeshet, hogy május 20-án Szíria lesz az ENSZ Emberi Jogi Tanácsának elnöke. Tényleg el tudjuk képzelni, hogy Szíria elnököljön az ENSZ Emberi Jogi Tanácsában?
Ashton bárónő, a szankciók nem elegendők. Ön folytatott valamilyen kampányt az ellen, hogy Szíria legyen az ENSZ Emberi Jogi Tanácsának elnöke? Szorgalmazta a nemzetközi vizsgálatot a mészárlások ügyében? Még ha nem is sikerül meggyőznie az államfőket - és ebben egyetértek Cohn-Bendit úrral -, legalább mondja ki, ne kelljen találgatnunk! Ez a kétértelműség számunkra nagyon megterhelő.
Ami a Közel-Keletet illeti, nem teljesen értek egyet Önnel. Ön óvatosan üdvözölte a Fatah-Hamász megbékélést, de párbeszédet is fog kezdeni a Hamásszal? Tényleg megismételjük a 2007-ben elkövetett hibákat? Mint tudják, a helyzet bizonyosan nagyon bonyolult. Én azonban úgy gondolom, hogy meg kell ragadnunk ezt a lehetőséget. A Hamász támogatta az arab békekezdeményezést. Mindkét fél elképesztően nagy engedményeket tett a kormány megalakítása érdekében. A jövőbeni - talán egy hónap múlva esedékes - kormányalakítást szabályozó megállapodásban elfogadták a választások gondolatát, a Palesztin Hatóságot, azt, hogy Mahmúd Abbász részt vehet a tárgyalásokon, valamint az 1967-es határok fogalmát, amelyek egyrészt alapvető követelménynek minősülnek, másrészt Izrael hallgatólagos elismerését jelentik. Úgyhogy ne mondja nekem, hogy még mindig ott áll, ahol két évvel ezelőtt állt. Ez számunkra elképzelhetetlen lenne.
Ashton bárónő, az ügy sürgős. A politikában az óvatosság nem helyettesíti a bátorságot: a kettőnek együtt kell járnia. A Parlament mindig Ön mögé fog állni, ha megvan a bátorsága egy határozott elképzeléshez.
Alexander Graf Lambsdorff
(DE) Elnök asszony, Ashton bárónő, még mindig messze vagyunk attól a közös külpolitikától, amely igazán méltó lenne erre a névre. Önt bírálják ezért, de nekem néha úgy tűnik, hogy Ön csak a bűnbak egy olyan helyzetben, amely kívül esik az ellenőrzésén, és amelyet az idézett elő, hogy a tagállamokban nincs meg a politikai akarat ahhoz, hogy megállapodjanak egy közös megközelítésről.
Vegyük például Líbia esetét. Legelőször Olaszország akadályozta meg a szankciók kiszabását, azután Franciaország egyeztetés nélkül elismerte a Bengáziban alakult átmeneti tanácsot, és végül Németország tartózkodott a határozatról szóló szavazáson az ENSZ Biztonsági Tanácsában. Semmit nem tud tenni azért, hogy változtasson ezen, mindazonáltal Európáról negatív kép alakul ki emiatt. Szíriában szigorúbb szankciókat kellett volna kiszabnunk, de ebben ismét egyhangúságra volt szükség. Van néhány tagállam - a sajtóban Görögországot, Olaszországot és Spanyolországot említették, de Németország is közéjük tartozhat -, amelyik ezt ellenzi. Ebben az esetben Önnek itt ki kell állnia, és azt kell mondania, hogy "Csak 13-at tudtunk felvenni a listára”.
Az egyhangúság szükségessége megbénít bennünket. Ez 27 tagállammal már nem működik. Meg kell tennünk a következő kvantumugrást a közös kül- és biztonságpolitikában. Ezt szeretném világosan jelezni Tannock úr és Tory párti barátai felé.
Mi az, amit tehet? Hozza nyilvánosságra azt a tényt, hogy az európai együttműködés kudarcot vallott, és nevezze meg a felelősöket. Használja fel a közösségi eszközöket, különösen a demokrácia előmozdítása érdekében.
Meglepetten hallottam, hogy ilyen nyíltan beszélt itt a demokráciát segítő európai alapítványról. Erről a témáról folyamatban van egy jelentés készítése De Keyser asszonnyal mint előadóval, és most mérjük fel, hogy mik a követelmények. Muszáj egyértelműen kimondanom, hogy nem egy második európai kezdeményezés a demokráciáért és az emberi jogokért (EIDHR) létrehozását akarjuk, amely bürokratikus, lassú, túlbonyolított és politikailag helytelen. Egy olyan megoldásra van szükségünk, amely mentes a bürokráciától, gyors, egyszerű és politikai jellegű. Ha ezt el tudja érni, teljes mellszélességgel fogjuk támogatni.
Michał Tomasz Kamiński
(PL) Elnök asszony, Ashton bárónő, életem során az egyik legmegindítóbb pillanat az volt, amikor 2007 decemberében jelen lehettem, amikor Kaczyński elnök és Adamkus elnök jelképesen megnyitotta a határt Lengyelország és Litvánia között, és ezzel az ünnepséggel emlékeztek meg arról, hogy Lengyelország és Litvánia csatlakozott a schengeni térséghez. Szeretném elmondani, hogy számunkra - azok számára, akik a vasfüggöny mögött nőttek fel - a szabad utazás és a határok nélküli Európa kézzelfogható példa az európai integráció sikerére. Lenne egy kérésem: semmilyen körülmények között ne hagyjuk, hogy az európai határokhoz való visszatérés politikai eszközzé váljon vagy populista választ próbáljon adni az amúgy akár esetleg valós problémákra. A schengeni térség nagyszerű vívmány, és ezért védelmeznünk kell.
Köszönöm, Ashton asszony, hogy kimondta, hogy a Hamásszal kapcsolatban nem változott az álláspontunk. A probléma sajnos az, hogy a palesztinoknak és Abbász elnöknek változott a Hamászról alkotott álláspontja. Arra szeretném kérni, Ashton asszony, hogy gondoskodjon róla, hogy a Palesztin Hatósághoz kerülő nagy mennyiségű segélyt ne Izrael ellenségei használják fel a régió pillanatnyilag egyetlen demokráciája elleni támadásokra. Szeretnék mindenkit emlékeztetni arra, hogy Izrael az egyetlen olyan ország a Közel-Keleten, ahol az arab népesség élhet és él is azzal a jogával, hogy saját parlamenti képviselőket válasszon.
Franziska Katharina Brantner
Elnök asszony, a következőt szeretném kijelenteni a Bizottság alelnökének/a főképviselőnek: az európai külpolitikából jelenleg hiányzik a vezető szellem, a bátorság és a közösségi módszer, és mindez akkor történik, amikor az Uniónak minden eddiginél több külpolitikai eszköz áll a rendelkezésére. Ön, mint azt többször ki is mondta, hallgató üzemmódban van: meghallgatja a nemzeti kormányokat, és megvárja, hogy véleményt nyilvánítsanak. Ezután bemutatja a legkisebb közös nevezőt, és az események eddigre gyakran már tovább is haladnak.
Szíria esetében például mi az Ön meggyőződése? Fel kell venni Aszadot a listára, vagy nem? Mi a véleménye? Szeretnénk hallani. Akar szankciókkal fenyegetni, vagy nem? Ön azt kéri tőlünk - a válaszában ezt tette -, hogy gyakoroljunk nyomást a kormányokra, akkor mondja meg, melyikekre. Nyisson vitát!
Bizonyosan igaz, hogy a tagállamokban gyakran nincs meg az egységes, határozott cselekvéshez szükséges politikai akarat, és azt sem akarják, hogy Ön erős legyen, de higgye el, Ashton bárónő, nem fogják támogatni, és nem fogják megmenteni az életét főképviselőként. Nem garantálják Önnek, hogy megmaradhat az állásában, erről biztosíthatom. És ez azon sem változtat, hogy a Lisszaboni Szerződés erősebb szerepet irányozott elő Önnek. Ön a soros elnökség. Ön a Bizottság alelnöke. Ön kezdeményezéseket tehet. Önnek kell kitűznie a napirendet. Önnek először ki kell nyilvánítania a véleményét, a döntéseit, és utána hagyni a tagállamokat reagálni.
Ha nem tesz kezdeményezéseket, legalább mások kezdeményezéseit ne fojtsa meg. Itt van például a konfliktusmegelőzésről szóló göteborgi program felülvizsgálata: ezt Anna Lindh kezdeményezte tíz évvel ezelőtt. A magyar elnökség elkezdett egy felülvizsgálatot, és azt akarta, hogy Ön vegye át, de Ön leállította. Nem értem, miért. Csak azt tudom javasolni, hogy merjen többet, adjon több meghatalmazást. Kövesse Margaret Mead példáját, akitől idézett. Legyen a változás képviselője, mivel erre a változásra szükségünk van. Biztosíthatom róla: csak ez mentheti meg a pozícióját, semmi más.
Takis Hadjigeorgiou
(EL) Elnök asszony, Ashton bárónő, szerintem joggal érzi úgy, hogy igazságtalanul érik az Önnek címzett bírálatok. Hogy lehet Önt vádolni, amikor megkötik a kezét az Európai Unió nagy államai által meghozott döntések? Van azonban még egy kérdésem: azok, akik itt bírálatot fogalmaznak meg a saját kormányukkal szemben, bármilyen módon másképp fognak eljárni, mint akiket most bírálnak, amikor majd ők kerülnek hatalomra a hazájukban? Egyetértek azzal, amit Schulz úr mondott: hogy az európai államok egészen a közelmúltig fegyvert adtak el azoknak, akikről most felfedeztük, hogy diktátorok. A politika azonban előrelátást jelent, a problémák gyors felismerését jelenti; máskülönben pusztán csak kórbonctani vizsgálatot végzünk.
Az európai államok most a közelmúltbeli partnereiket bombázzák; egyszersmind azonban azokat a fegyvereket bombázzák és semmisítik meg, amelyeket ők maguk adtak el. Nyilvánvaló, hogy új fegyvert nem lehet eladni anélkül, hogy elpusztítanánk a régit. Ami minket illet, ha az Európai Unió tovább akar fejlődni, ki kell dolgoznia egy politikát a béke elvei alapján, elhatárolódva a katonai eszközöktől és beavatkozásoktól, és ösztönöznie kell a nemzetközi kapcsolatok demilitarizálását. Az Uniónak meg kell szabadulnia a nukleáris fegyverektől, és hozzá kell járulnia a Föld atomfegyvermentessé tételéhez. Ez egy dicsőséges pillanat lesz az Európai Unió számára.
Még egy szó az egyik közel-keleti szomszédunkról: Törökországról. Törökországban még mindig újságírók tucatjai vannak börtönben, és továbbra is 40 000 fős hadsereggel tartja megszállás alatt Ciprus felét, megsértve a török és görög ciprusiak jogait. Ez az a pont, ahol arra kérem Ashton bárónőt, hogy gyorsan ismerje fel Cipruson azt, amit az Arab-félszigeten túl későn láttunk meg.
Fiorello Provera
(IT) Elnök asszony, Ashton bárónő, hölgyeim és uraim, az egyiptomi kopt templomok elleni támadások és a keresztények meggyilkolása annak a jele, hogy a vallási intolerancia egyre súlyosbodik, elárulva ezzel a Tahrír téren tanúsított egység szellemét, ahol koptok és muszlimok együtt demonstráltak a rezsim ellen.
Az együttélés és a társadalmi stabilitás létfontosságú a demokráciába való rendezett átmenethez, de a tolerancia ilyen fokú hiánya ezeket ellehetetleníti. A kairói hatóságoknak ezért nagyobb mértékben kötelezettséget kell vállalniuk a kisebbségek védelmére, és szembe kell szállniuk a szalafi szélsőségességgel, amely az egyiptomi emberek által hőn áhított modern demokrácia elveinek tagadása. A gazdasági fejlődés - a külföldi befektetések és mindenekelőtt az idegenforgalom újraindulásával - tolerancia, rend és stabilitás nélkül elképzelhetetlen.
Egyiptomnak és a világnak ezért érdeke, hogy Európa bőkezű támogatást adjon, de ezt a támogatást függővé kell tenni a kisebbségek védelmét szolgáló hatékony politikától, a "more for more” elvvel összhangban, amelyet Ön javasolt, Ashton bárónő, Füle biztossal együtt.
Andreas Mölzer
(DE) Elnök asszony, Ashton bárónő, a jelenlegi szíriai események ismét tudatosítják bennünk azt a dilemmát, amellyel az Európai Unió a Közel-Kelet és az észak-afrikai történések kapcsán szembesül. Sok éven át támogattuk az arab világban működő önkényuralmi rendszereket és diktatúrákat. Most, amikor Aszad elnök kegyetlen intézkedéseket kezdett a saját népe ellen, mi természetesen kötelességtudóan elítéljük a tetteit, és lagymatag szankciókat szabunk ki. Véleményem szerint a hitelesség nem ezt jelenti. Az arab világ számára a demokrácia és az emberi jogok nyilvánvalóan soha nem jelentettek sokkal többet a puszta szavaknál. Világos, hogy azt próbáljuk leplezni, hogy Brüsszel vagy más szóval az Európai Unió elsősorban az amerikaiak geopolitikai érdekei szerint jár el ebben a régióban.
Különösen aggodalomra ad okot az Európai Unió tehetetlensége a földközi-tengeri térség déli részében történt fejlemények láttán. Üdvözöltük a demokrácia közeledtét, amikor a lázongások és felkelések megkezdődtek. Mi történik most Tunéziában? A helyzetet a legjobb esetben is kaotikusnak lehet mondani, minthogy az átmeneti kormányt is éppen készülnek megdönteni. Egyiptomban láthatólag állandó vagy ideiglenes katonai diktatúra van kialakulóban, amely üldözi a kopt keresztényeket. Líbiában polgárháború zajlik, amelybe a megosztott európaiak félgőzzel avatkoznak be, a forrásaik felével.
Az amerikaiak azonban lehet, hogy kemény diónak találják Szíriát. Aszad elnöknek nem is kell aggódnia amiatt, hogy a hadsereg külső nyomásra ellene fordul. Nincs olyan védelmező erő sem, amely megdönthetné. Mindazonáltal a damaszkuszi rendszerváltozásnak bizonyosan messzemenő következményei lesznek az egész régióra nézve. A Törökországba érkező első szíriai menekültek talán csak az előfutárai a konfliktus elől menekülő emberek nagyarányú beáramlásának.
A jelenlegi szíriai és líbiai helyzet következtében nekünk Európában és Brüsszelben sürgősen ki kell alakítanunk egy autonóm politikát, amely nem függ Washingtontól, illetve nem áll a befolyása alatt. Az USA-tól eltérően Európát a földrajzi közelség miatt közvetlenül érintik a régióban zajló események. Nem szabad azonban hagynunk, hogy belerántsanak a líbiai polgárháborúba, mert ezzel azt kockáztatnánk, hogy a terrorizmus és a szélsőségesség célpontjává válunk.
Eduard Kukan
Elnök asszony, ami az Unióról mint globális szereplőről szóló jelentést illeti, a nemzetközi színtéren történt fejlemények azt mutatják, hogy sürgős szükség van az EU gyorsabb cselekvésére. Ez azt jelenti, hogy készen kell állnia a globális kihívások megválaszolására. A Lisszaboni Szerződés megteremtette a keretet és az ilyen fellépéshez szükséges eszközöket.
Azzal kell kezdenünk, hogy foglalkozunk a globális kormányzásban támadt hézagokkal. Az ilyen példák, köztük a koppenhágai éghajlat-változási csúcstalálkozó, az Egyesült Nemzetek Közgyűlésének határozata a részvételi jogok növeléséről - amihez gratulálok Ashton bárónőnek - vagy az EU részvétele a Nemzetközi Valutaalapban, azt mutatják, hogy nemcsak foglalkozni kell ezekkel a kérdésekkel, de közös stratégiát is kell találni.
A jelentés megmutatja, mely téren kell fokozni az erőfeszítést. Az egyik legfontosabb terület az Egyesült Nemzetek rendszerében játszott szerepünk és az egyeztetés megerősítése. Ugyanez vonatkozik a nemzetközi pénzügyi intézményekre és a többoldalú biztonsági szervezetekre is. Mindez automatikusan nem fog végbemenni. Időbe fog telni, és következetes, összehangolt intézkedéseket kíván a mi oldalunkról. Amire sürgős szükségünk van, az egy hosszú távú stratégia, amely világosan meghatározza, hogy milyen lépéseket és intézkedéseket kell tennünk a globális színtéren elfoglalt helyünk megszilárdításához. Remélem, hogy Ashton bárónő hamarosan javasol egy ilyen stratégiát, és nekünk lehetőségünk nyílik majd arra, hogy megvitassuk itt a Parlamentben.
Van még egy megjegyzésem, ami inkább az Albertini-jelentéshez kapcsolódik. Most vasárnap helyi választásokat rendeztek Albániában. Én voltam az Európai Parlament ad hoc küldöttségének vezetője, amely részt vett a választások megfigyelésében, és volna egy üzenetem Önök felé. Albánia polgárai - nem a politikusokról beszélek, hanem a közemberekről - bizakodva, reményteljesen néznek ránk, az EU-ra. Azt remélik, hogy segítünk nekik megoldást találni arra a roppant nehéz politikai helyzetre, amibe a politikusok vezették az országukat. A globális ambícióinkkal összehasonlítva itt mindössze egy kis lépésre van szükség. Mennyire tudunk jók lenni hazai pályán? Mindenesetre ez is egy megmérettetés, amelyet sikeresen, méltóságteljesen kell teljesítenünk.
Hannes Swoboda
(DE) Elnök asszony, Ashton bárónő, hölgyeim és uraim, árnyékelőadóként először is szeretném kifejezni őszinte hálámat az előadónak, Albertini úrnak, a jelentés elkészítésében tanúsított pozitív együttműködéséért.
Ebben a jelentésben, és természetesen a vitában is, elsősorban a déli területekre és a Közel-Keletre helyeztük a hangsúlyt. Nem akarom elismételni, amit Schulz úr, De Keyser asszony és mások már elmondtak. Csak röviden szólnék néhány szót a palesztin és izraeli helyzetről.
Úgy gondolom, hogy a Hamász és a Fatah közötti megbékélés és az államalapításra való hajlandóságuk komoly lehetőséget jelent, mert egy állam megalakítása elkötelezettséggel és felelősségvállalással jár. Ezt határozottan le kell szögeznünk. Szükségünk van Izrael elismerésére, szükségünk van a békére a régióban és szükségünk van az erőszak alkalmazásáról való lemondásra.
(Taps)
Ez rendkívül fontos. Izraelnek azonban szintén el kell ismernie a független palesztin államot, ugyanúgy, ahogy a Hamásznak el kell ismernie Izrael államot. Csak ennek a kétállamos megoldásnak a megvalósításával érhetjük el a békét a Közel-Keleten.
Nemcsak dél felé szeretnék kitekinteni, hanem keletre is, mert egyrészről vezettem egy parlamenti küldöttséget Türkmenisztánba, másrészről tegnap engem neveztek ki az Oroszországért felelős parlamenti előadóvá. Bár érthető a déli problémák előtérbe helyezése, nem szabad megfeledkeznünk arról, milyen fontosak a keleti szomszédaink. Törökország ugyancsak fontos szerepet játszik e tekintetben. Törökországgal nem szabad kizárólag a tagjelöltség szempontjából foglalkoznunk Törökországot a partnerünknek is kell tekinteni, különösen a földközi-tengeri helyzet tekintetében. Emellett a fekete-tengeri régió kapcsán is fontos megerősítenünk a Törökországgal való kapcsolatainkat, és be kell vonnunk Törökországot a közös európai kül- és biztonságpolitikánkba. Ennek nincs feltétlenül köze a csatlakozás kérdéséhez.
Másodszor, nagyon fontos tényező az Oroszországgal való partnerség. Partnerséget akarunk kialakítani Oroszországgal, de az erő és az önbizalom pozíciójából kell tárgyalnunk. Ez olyasmi, amiben időnként hiányt szenvedünk. Miközben Oroszországnak túl sok van, nekünk túl kevés. Csak akkor tudunk majd megállapodásra jutni, ha egyenrangúak leszünk. Bár nagyon lelkesen támogatom ezt a partnerséget, amelynek stratégiai partnerségnek kell lennie, nagyon meglep Oroszország mostani nyomásgyakorlása, különösen Ukrajnában. Korábban Oroszország, illetve Ukrajna kormányának tagjait barátoknak neveztük volna, ahogy azonban Oroszország most Ukrajnával szemben viselkedik, az messze nem igazságos. Ugyanez igaz az egyes energiaszolgáltatókkal szembeni viselkedésére, és ezt Türkmenisztánban is láttuk. Ezért világossá kell tennünk Oroszország felé, hogy egyenlőségen és közös érdekeken alapuló partnerséget akarunk. A célkitűzésünknek mindenképpen a valódi, aktív partnerség létrehozását kell tekinteni.
Ami Közép-Ázsia kérdését illeti, Ashton bárónő, szeretnénk részt venni benne, de nincs ott képviseletünk. Tudom, hogy vannak pénzügyi problémák, de sürgősen szükségünk van a diplomáciai képviseletekre a térségben. Energiát akarunk vásárolni ezektől az országoktól. Azt akarjuk, hogy a demokrácia felé haladjanak, és tiszteljék az emberi jogokat. Igazából azonban nem folyunk bele kellő mértékben. Morel úr kitűnő személyiség, és nagyon jó munkát végez, de ez nem elég. Több képviseletet kell létrehoznunk ezekben a közép-ázsiai országokban, amelyek a szomszédaink. Ezek az országok vagy csak Kínára vagy Oroszországra fognak tekinteni, vagy legalább esélyük lesz arra, hogy Európa felé nézzenek. Úgy vélem, ez fontos.
Befejezésül szeretném még egyszer világosan kimondani, hogy szeretnénk megadni Önnek a teljes körű támogatásunkat. Amit ma elmondott, abszolút helyénvaló. Mi itt a Parlamentben talán azt szeretnénk, ha egy kicsit hangosabban és egyenesebben mondaná, még ha ez nem is mindig a stílusa, mert akkor még több támogatásban tudnánk részesíteni, mint egyébként.
Andrew Duff
Elnök asszony, a következőt szeretném mondani Cathy Ashtonnak: Ön nagyon világosan beszélt a 27 külügyminiszter közötti megállapodás elérésének nehézségeiről. De a Lisszaboni Szerződés azt is megengedi, hogy ezt ne tegye meg: koalíciókat alakíthat azokból, akik hajlandók, és felépítheti a megerősített együttműködés szisztematikus formáját.
Úgy gondolom, ha az egyhangúsággal csak egy 13 szíriaiból álló listáról tudunk megegyezni a szankciókhoz, akkor az egyhangúság feltétlen követelményétől kell megszabadulni. Én azt tanácsolom, hogy keresse meg az előőrsöt, fogjon össze egy kis csoportot a politikailag tettre kész államokból, és velük együtt dolgozza ki a közös politikát.
Geoffrey Van Orden
Elnök asszony, Ashton bárónő nem fog meglepődni, ha csalódottságomnak adok hangot, nem az európai közös biztonság- és védelempolitika (KBVP) teljesítménye miatt, hanem mert még mindig ragaszkodik ahhoz, hogy tovább fokozza ezeket a különösképpen felesleges, ugyanakkor nagyon drága, de hiábavaló erőfeszítéseket.
Erre mondhatja azt, hogy az Európai Unió mintegy 25, KBVP címkével ellátott misszióban vállalt szerepet. Nos, ez mind csak megnevezés kérdése: ezekből a missziókból kevés állná meg a helyét egy vizsgálaton. Ezek vagy olyan missziók, amelyeket a NATO jobban lát el, vagy egyenesen polgári missziók, vagy katonai személyzet részvételével bonyolított passzív missziók. Általában azért jöttek létre, mert az Európai Unió könyörgött valakinek, hogy kérje fel valamilyen tevékenységre. Líbiában jelenleg a NATO folytat katonai műveleteket. Miután az EU hiába próbált megbízást szerezni a tengeri embargó betartatásához, most elkeseredetten küzd azért, hogy az ENSZ-t rávegye, hogy kérje fel egy humanitárius segítségnyújtási program végrehajtására.
A tény az, hogy sem a NATO, sem az ENSZ nem akarja, hogy az EU eljátssza a katonai részvételt. Humanitárius segítségnyújtásra természetesen nagy szükség van, és az EU hasznos szerepet játszhatna, de nem úgy, hogy csupán egy rosszul megválasztott katonai törekvést próbál előbbre vinni. Az a baj, hogy a KBVP-nek és a kétszerező struktúráinak már a puszta léte is megosztó, és arra ösztönzi a szövetségeseket, hogy kétszer is meggondolják, akarnak-e határozottan elköteleződni a NATO-műveletek mellett.
(A felszólaló beleegyezik, hogy az eljárási szabályzat 149. cikkének (8) bekezdése alapján kékkártyás kérdést intézzenek hozzá)
Nicole Sinclaire
Elnök asszony, egyetértene velem a kollégám abban, ami az ENSZ-t illeti, hogy ha az Európai Unió számára csak egyetlen hely jutna az ENSZ Biztonsági Tanácsában - amin most sok vita folyik -, azzal az Egyesült Királyságnak, sőt Franciaországnak is jelentős részt kellene átadnia a szuverenitásából az Európai Uniónak? Az Egyesült Királyság jelenlegi kormánya, amelynek kollégám a támogatója, bizonyosan nem támogatná a szuverenitás ilyenfajta átruházását?
Geoffrey Van Orden
Elnök asszony, szeretném megköszönni a tisztelt képviselőnek az iménti kérdést.
Ez természetesen még egy ártalmas következménye a Lisszaboni Szerződésnek. Szerintem teljességgel elfogadhatatlan az a gondolat, hogy az Egyesült Királyság és Franciaország adja át az Egyesült Nemzetek Biztonsági Tanácsában elfoglalt helyét, hogy ezzel lehetővé tegye az EU-nak, hogy bekerüljön a Biztonsági Tanácsba. Nem hiszem, hogy a két tagállam közül bármelyik hajlandó lenne ezt megtenni. Sajnos a Lisszaboni Szerződés ezt szorgalmazza, ami - mint mondtam - az egyik oka annak, hogy annyira ellenezzük.
Ulrike Lunacek
Elnök asszony, a következőt szeretném mondani az alelnöknek/főképviselőnek: nagyon nagyra értékelem, amit az első beszédében elmondott a politikájáról és arról, hogy mit intéz Észak-Afrikával - Egyiptommal, Tunéziával, Líbiával -, és különösen az ott élő fiatalokra és nőkre helyezett hangsúlyt, illetve azt, ahogy a mély demokráciához viszonyul, amelynek meg kell gyökeresednie. Úgy gondolom, ez alapvető fontosságú, és ezt a nézetét itt a Házban mindnyájan osztjuk, ezért remélem, sikeresnek bizonyul.
Másrészről viszont egyetértek több kollégámmal is abban, hogy Aszadnak szerepelnie kellett volna a szankciókban. Mint kollégám, Danny Cohn-Bendit kérdezte Öntől, ki az - vagy kik azok -, akik ezt a Tanácsban megakadályozták? Westerwelle úr volt az vagy ki? Mondja meg, és számíthat a támogatásunkra, ha nyílt és átlátható velünk szemben. Úgy gondolom, ez növelné a támogatottságát. Fedezze fel a mandátumát! Nagyobb lesz a támogatottsága itt a körünkben, ha többet mond el arról, mi folyik a Tanácsban. Vágjon bele, mondja el nyugodtan!
Szerintem ez a koherenciára is igaz, amint azt Ön és sokan mások is elmondták. Az Albertini-jelentésben, amelyről ezen a héten fogunk szavazni, szintén azt kérjük, hogy a nemzeti politikák támogassák az uniós álláspontokat és Önt, én pedig arra kérem kollégáimat itt az Európai Parlamentben, azokat, akik a hazájuk kormányzó pártjából érkeztek: mondják meg a külügyminiszterüknek és a miniszterelnöküknek, hogy támogassák a közös európai politikát, és ne csak a saját belpolitikai érdekeiket nézzék - a külpolitikában is -, máskülönben soha nem lesz közös európai külpolitikánk, amihez arra van szükségünk, hogy Ön, Ashton bárónő, álljon az élre, legyen ambiciózus és bátor a kötelezettségvállalásaiban.
61 évvel a Schuman-nyilatkozat után, amelyet két nappal ezelőtt ünnepeltünk, több Európára van szükségünk, mint valaha. Valójában nagyon konkrét dolgot akarunk: konfliktusmegelőzést és polgári válságkezelést, Lady Ashton. Követeljük, hogy a Külügyi Szolgálatban a szokásos eljárás keretében készüljenek független hatásvizsgálatok az egyes KBVP missziók biztonsági, emberi jogi, nemi, társadalmi és gazdasági hatásának minőségi értékelése érdekében, és emellett több civil személyzetre van szükségünk ezekben a missziókban.
(A felszólaló beleegyezik, hogy az eljárási szabályzat 149. cikkének (8) bekezdése alapján kékkártyás kérdést intézzenek hozzá)
Nicole Sinclaire
Elnök asszony, mindenekelőtt elismeréssel adózom kollégám előtt, aki az imént az emberi jogok terén végzett fáradhatatlan munkájáért emelt szót. Közös uniós külpolitikáról beszél és hasonlókról. De vajon ő is osztozik a döbbenetemben az Európai Unió képmutatása láttán? Ahogy ő és én egyaránt tudjuk, az EU ellenzi a halálbüntetést, Barroso elnök és von Rompuy elnök Bin Laden haláláról kiadott közös nyilatkozata mégis úgy fogalmaz, hogy ez "azt mutatja, hogy az ilyen bűncselekmények nem maradnak büntetlenül”. Ez a halálbüntetés mint büntetési forma elfogadását jelenti?
Ulrike Lunacek
Elnök asszony, ami a kollégám megjegyzését illeti, Oszama Bin Laden halála nem halálbüntetés volt. Valójában gyilkosság történt, és én személy szerint jobban örültem volna, ha az Egyesült Államok letartóztatta volna, és bíróság elé állítja.
Ezt azonban nem bírálatnak szánom.
Amit Barroso úr kijelentésével kapcsolatban mondott, ez nem volt képmutatás. Ez egy megtett nyilatkozat volt. Lehet, hogy én kritikusan nézem, és mint mondtam, jobban szerettem volna, ha Oszama Bin Ladent például nemzetközi büntetőbírság elé állítják, de ez nem történt meg. Képmutatásnak azonban nem tartom, mert közös európai álláspontra van szükségünk. A halálbüntetés kérdésében úgy gondolom, ezen a kontinensen legalábbis tiszta a helyzet - bár a világ más részein sajnos nem.
Patrick Le Hyaric
(FR) Elnök asszony, Ashton bárónő, hölgyeim és uraim, véleményem szerint nagyon fontos szavakat használt, amikor az első beszédében a palesztinok közötti megbékélés nyomán létrejövő palesztin állam iránti vágyáról szólt.
Ez a palesztin megállapodás kulcsfontosságú politikai esemény, és ellentétben azzal, ami itt az imént elhangzott, a Hamász most először megállapodott a PFSZ-szel, és a Palesztin Hatóság a tárgyalópartnereiként működik közre. Elfogadja az 1967-es határokat és a Kvartett feltételeit, az erőszak elutasítását is beleértve. Átmeneti kormány fog alakulni a választások előkészítésére. Ilyenformán megértek a körülmények ahhoz, hogy az Egyesült Nemzetek jövő szeptemberben elismerje a palesztin államot az 1967-es határokon belül, Kelet-Jeruzsálem fővárossal.
Félretéve az Ön által korábban elmondottakat, Ashton bárónő, az Európai Unió milyen további lépéseket fog tenni, hogy elismerje a palesztin államot, és megvédje ezt az elgondolást az Egyesült Nemzetek előtt?
Azt is meg tudná mondani, hogy milyen kezdeményezéseket tervez Ön és az EU annak érdekében, hogy biztosítsák, hogy az izraeli kormány átadja a Palesztin Hatóságnak járó adóbevételeket?
(A felszólaló beleegyezik, hogy az eljárási szabályzat 149. cikkének (8) bekezdése alapján kékkártyás kérdést intézzenek hozzá)
Alexander Graf Lambsdorff
(DE) Elnök asszony, Le Hyaric úr, én pontosan ugyanúgy látom a dolgokat, ahogy Ön. A Hamász és a Fatah közötti egység valóban történelmi előrelépés. Talán most lehetőség nyílik arra, hogy előrehaladás történjen a palesztinok és az izraeliek közötti megbékélési folyamatban. Ashton bárónő nagyon világosan megmondta, hogy a második flottilla teljesen felesleges provokáció lesz, ami árthat ennek a folyamatnak. Megtenné, hogy Ön és képviselőcsoportja elhatárolódik ennek a flottillának a támogatásától, ugyanúgy, ahogy tegnap itt a Parlamentben az Egységes Európai Baloldal/az Északi Zöld Baloldal Képviselőcsoportjának nagyarányú részvételével történt?
Patrick Le Hyaric
(FR) Elnök asszony, nem, az említett flottilla európai civil szervezeteket képvisel, akik egy teljesen céltalan blokád megszüntetéséért állnak ki. Ha az állami hatóságok, az államok és mi magunk megvédtük volna a nemzetközi jogot, nem itt tartanánk, és a palesztinok nem lennének bebörtönözve Gázában, ami már túlontúl régóta áll fenn.
Nikolaos Salavrakos
(EL) Elnök asszony, gratulálok Albertini úrnak ehhez a jelentéshez és ahhoz, hogy a KKBP, a védelem- és biztonságpolitika elveire és prioritásaira hivatkozott. A világ természetesen változik; az Európai Uniónak most óriási kihívásokkal kell szembenéznie, és ennek érdekében komoly intézkedéseket kell megtennie. A jelen alapproblémái közé tartozik a folyamatos szegénység, a népesség jelentős rétegeinek társadalmi kirekesztése, a munkanélküliségi spirál, az arab világban zajló geopolitikai változások - erre különösen felhívom a figyelmet -, a természeti csapások és a bevándorlás, és ezek a jövőre nézve is előrevetítik a feszültséget.
A bevándorlás kérdése, amely a közelmúltban érzékeny pont lett Olaszország és Franciaország között, kétségbe vonta a Schengeni Megállapodást. Véleményem szerint nem hagyhatjuk figyelmen kívül a bevándorlási problémát, de óvatosan és határozottan kell kezelnünk. Mondjunk igent a szolidaritásra, de mondjunk igent a társadalmi struktúrák fenntartására is. A Schengeni Megállapodásról szóló vitát véleményem szerint minden esetben a Dublin II rendelet módosításainak kell kísérnie.
Nicole Sinclaire
Elnök asszony, együttérzéssel és támogatással fordulok Ashton bárónőhöz: nemrég néztem egy műsort a BBC-n, ahol Jeremy Paxman készített Önnel interjút, aki feltett néhány nagyon találó kérdést, Ön pedig igazán kényelmetlenül érezte magát. Azt kérdezte Öntől, hogy valójában kitől kapja az utasításokat, és a 27 nemzet közül melyikről tud ténylegesen beszélni - és úgy gondolom, ma itt a Házban ezeknek a kérdéseknek a visszhangját hallhattuk.
Ugye nincs egyetlen közös politika? Ezt láttuk a Líbia feletti repüléstilalmi övezetről szóló ENSZ-határozatnál, amikor Németország ellene szavazott. Hogyan lehetne közös politikánk, ha a nagy uniós országok egyike valójában ellene szavaz a két másik nagy uniós országnak? Önnek lehetetlen feladata van.
Támogatásképpen a következőket mondanám - hozzátéve, hogy megkönnyebbüléssel olvastam a vasárnapi lapokban, hogy cáfolta, hogy leköszönne a posztjáról -: olyan személyként, aki nagyon is kritikusan látja a közös uniós politikát és azt, hogy az EU elveszi az országom szuverenitását, kívánom Önnek, hogy a lehető legtovább maradjon ebben a pozícióban, mert amíg ott van, addig szerintem nem lesz sok gondunk a szuverenitás elvesztésével. Végső soron, amikor Ön vezette az egyesült királyságbeli Lordok Házát, és keresztülnyomta a Lisszaboni Szerződést, amely megteremtette az évi 313 000 fontot jövedelmező állását, Ön újból és újból azt mondta, hogy ez csak egy rendrakási gyakorlat, és nem a szuverenitás jelentős átruházása. Ezt többször is elmondta a Lordok Házának. Úgyhogy nincs értelme kérdéseket feltenni Önnek, mert vajon kaphatunk őszinte választ?
José Ignacio Salafranca Sánchez-Neyra
(ES) Elnök asszony, Ashton bárónő, hölgyeim és uraim, ebben a túlontúl tág vitában az észak-afrikai és a közel-keleti helyzetet kell a központi tényezőnek tekinteni.
Az erények felmagasztalása nélkül kell közelítenünk ehhez a vitához - Ashton bárónő helyesen hívta fel a figyelmet néhány pozitívumra; én a Parlament és az Európai Külügyi Szolgálat közötti jó, illetve inkább jobb tájékoztatást hangsúlyoznám -, ugyanakkor a hibákat sem szabad ellepleznünk, és erre olyan tekintélyes hang hívta fel a figyelmünket, mint Giorgio Napolitanóé, aki volt képviselőtársunk és az Olasz Köztársaság elnöke.
A negatív aspektusok között szerepel - Ashton bárónő erőfeszítései ellenére -, az, hogy Líbia és Szíria esetét mennyire más mércével mérik az Egyesült Nemzetek Biztonsági Tanácsában és az Európai Unió Miniszterek Tanácsában is. Ugyancsak a negatívumok között említhető, Ashton bárónő, az asrafi menekülttábor helyzete: Ön tudja, hogy képviselőcsoportom milyen pozitív, konstruktív és mérséklő szerepet játszik a külpolitika alakításában, ezért higgyen nekem, amikor azt mondom, hogy az iráni dosszié fontossága és érzékenysége nem kerülte el a figyelmemet.
A humanitárius szempontokkal kapcsolatban az Ön szolgálatainak, a munkatársainak, a titkárságának és a főigazgatójának küldött figyelmeztetések ellenére, és annak ellenére, hogy én magam is benyújtottam Önnek egy nyilatkozattervezetet, Ön nem szólalt meg egészen addig, amíg már 32 haláleset történt, és több mint háromszázan megsebesültek. Ebből levonhatja a saját konklúzióit.
Éppen Ön mondta ma délelőtt, hogy cselekednünk kell, és következetesnek kell lennünk, különösen az emberi jogok védelme terén; különösen azzal, Ashton bárónő, hogy vállaljuk a kockázatot, ha emberek élete forog veszélyben.
A kérdésem a következő: hajlandó vizsgálatot kérni a letartóztatott, megvert és végül meggyilkolt kubai disszidens, Juan Wilfredo Soto García ügyében, hogy fényt derítsen ezekre a tragikus eseményekre? Ha ez a vizsgálat azt mutatja, hogy az elszenvedett verés és a halála között ok-okozati összefüggés van, hajlandó elítélni őket?
Kristian Vigenin
(BG) Elnök asszony, Lady Ashton, nagyon figyelmesen és igen elégedetten hallgattam a beszédét, és egyetlen olyan szót sem hallottam benne, amellyel ne értenék egyet. Önnek ennek ellenére itt a Házban és az Európai Unió polgárai körében egyaránt durva bírálatokkal kell majd szembenéznie az egységes megközelítésre és a közös fellépésre való képességünket illetően.
A Lisszaboni Szerződés fontos feltételeket teremtett meg, lehetővé téve, hogy az Európai Unió egységes hangon szólaljon meg a nemzetközi színtéren. Ez a hang - az Ön révén - világosan beszél. Sikert azonban csak úgy lehet elérni, ha a többi hang csendben marad, vagy legalább elhalkul. Ezzel szemben most éppen a lármát érzékeljük. Egyelőre egy merő hangzavart tudunk kínálni a világnak, és ebből gyakran nehezen halljuk ki azokat a fontos üzeneteket, amelyeket az Európai Unió át akar adni.
Úgy vélem, Lady Ashton, hogy a mi intézményünk - az Európai Parlament - az Ön természetes szövetségese a Lisszaboni Szerződés végrehajtásával járó harcban. Használjon fel belőle, amennyit csak tud, mert ma írjuk a következő jelentést a közös kül- és biztonságpolitikához, és mert a 2011-ben folyó kivételesen dinamikus tevékenység esélyt ad arra, hogy rendet rakjunk a saját házunk táján.
Teljes mértékben jóváhagyom azt a véleményt, hogy az észak-afrikai országoknak, konkrétan Tunéziának és Egyiptomnak szóló támogatásunkat két szakaszban kell biztosítani. Egy hosszú távú szakaszt már nagyjából felvázoltak. Egyiptomnak és Tunéziának azonban most van szüksége támogatásra, még ebben az évben, és jóval nagyobb mértékben, mint amiről pillanatnyilag a tárgyalások folynak.
Az arab forradalmaknak két aspektusa van. Az egyik a szabadság és a demokrácia hiánya volt, a másik pedig a társadalmi kilátások hiánya és a reménytelenség érzése. A forradalmak csak akkor tudnak majd sikerre jutni, ha ezt a két problémát egymás után megoldják.
Az Európai Szocialista Párt által szervezett tunéziai konferencián, amelyen az egész régióból megjelentek a pártok és mozgalmak képviselői, egy vészhelyzeti programot kértünk az Európai Uniótól, amely most, haladéktalanul támogatja a demokratikus folyamatokat. A Szocialisták és Demokraták Progresszív Szövetsége Európai Parlamenti Képviselőcsoportja szintén jelentősen megnöveli a régió felé tett kötelezettségvállalását. Ezt azért említem meg, hogy hangsúlyozzam, mennyire fontos nekünk, hogy minden szinten kötelezettséget vállaljunk.
Befejezésül azt szeretném mondani, hogy a múlt héten megalakult az Euronest Parlamenti Közgyűlés. Ez világosan jelzi, hogy keleti partnereink erőteljesebb politikai párbeszédet akarnak az Európai Unióval. Ne feledkezzünk meg róluk!
Annemie Neyts-Uyttebroeck
Elnök asszony, a szavak szerszámok, a szavak eszközök, de a szavak a külpolitikában fegyverek is lehetnek. Ezért takarékosan és megfontoltan kell bánni velük, de vannak olyan alkalmak, amikor határozottan kell használni őket.
A főképviselőnek azt szeretném mondani, hogy fájón hiányoltam a hangját a szíriai hatóságok által elkövetett rémtettek legelső napjaiban. Úgy hiszem, hogy azok a bátor polgárok, akik komoly személyes kockázatot vállalva ott tüntettek - és még mindig tüntetnek - Szíriában, még inkább hiányolták az Ön hangját. Vannak olyan ritka alkalmak, amikor az embernek azonnal meg kell szólalnia. Ez az ilyen alkalmak egyike volt.
Hadd térjek át most a Közel-Keletre. Úgy gondolom, hogy a Palesztinában beszedett adók visszatartása az izraeli kormány részéről rosszindulatú intézkedés, és ráadásul nem is következetes először azt követelni, hogy Ciszjordánia és Gáza hatóságai találjanak megoldást - egy megállapodást -, és amikor ez a megállapodás megszületik, akkor meghozni ezt a döntést. Ráadásul ez egy végtelenül cinikus döntés, hiszen nagyon valószínű, hogy mindenképpen az Európai Uniónak kell majd fedeznie a pénzügyi hiányt.
Ezért támogatom valamennyi kollégámat, aki új lendületet kért - és én magam is ezt kérem - az izraeli-palesztin konfliktus békés rendezésében, amelynek természetesen a kétállamos megoldáson kell alapulnia.
Mirosław Piotrowski
(PL) Elnök asszony, a közös kül- és biztonságpolitikát szabályozó Lisszaboni Szerződés hatálybalépése ellenére kevés változás történt. A meglévő diplomáciai hivatalok új nevet kaptak, de az Unió nem erősítette meg a nemzetközi színtéren elfoglalt pozícióját.
El lehetne tűnődni azon, hogy egyáltalán lehetséges-e közös politikát működtetni az Unió 27 tagállama számára. Az ehhez hasonló konklúziók közvetlenül következnek az Albertini-jelentésből, amely szóvá teszi a közös politika folytatására való hajlandóság hiányát a tagállamok részéről, illetve az említett tagállamok némely képviselőinek nyilatkozatait, amelyek az egység hiányának érzetét keltették. Hasonló következtetések előfordulnak a Gualtieri-jelentésben is, ahol felhívják a figyelmet a védelmi programok gyakran párhuzamos meglétére, és a korlátozott erőforrások ebből következő elvesztegetésére. Ezért továbbra is a NATO az egyetlen hatékony erő, a Parlament kisebbségi véleményben megszólaló baloldali hangjai pedig, akik többek között a NATO feloszlatását követelik, veszélyesek és nyíltan felforgatók.
Reinhard Bütikofer
(DE) Elnök asszony, Ashton bárónő, Gualtieri úr közös biztonság- és védelempolitikáról szóló kitűnő jelentése fontos számvetést készít a helyzetről. Négy prioritást szeretnék kiemelni a biztonság- és védelempolitika szempontjából, amelyeket az elkövetkező év folyamán nyomon kell követnünk.
Az első, hogy realisztikus értékelést kell készítenünk a közös missziókról, és különösen külső értékelésre van szükség. Ezeket a regionális politikai koncepcióinkba is be kell építenünk. Ez különösen Afrika szarvára vonatkozik.
Másodszor, előrehaladást kell elérnünk a katonai képességek összevonásában és megosztásában. Gondoskodnunk kell arról, hogy a franciák és a britek által követett külön utat újra a közös európai megoldás részévé tegyük. Az Európai Védelmi Ügynökségnek vannak ötletei ebben a kérdésben. Elő kell terjesztenie ezeket az ötleteket, és gondoskodni kell a nyilvános vitáról, hogy előrehaladást tudjunk elérni.
Harmadszor, nyilvános vitát kell rendeznünk egy új európai biztonsági stratégiáról. Solana úr 2003-as dolgozata akkoriban pozitív hozzászólásnak minősült. A világ azonban továbblépett, és most nyilvános vitára van szükségünk.
Negyedszer, sürgősen megállapodásra kell jutnunk a tagállami parlamentekkel a közös biztonság- és védelempolitika közös parlamenti felügyeletéről.
Ha egy év alatt ezen a négy területen sikerül nekünk - értem ez alatt Önt, Ashton bárónő, valamint ezt a Parlamentet - előrehaladást elérnünk a közös biztonság- és védelempolitikában, nagyon fogunk örülni az eredményeinknek.
Sampo Terho
(FI) Elnök asszony, ugyancsak szeretném köszönteni Ashton bárónőt, az Unió külügyi és biztonságpolitikai főképviselőjét, aki ma megtisztelt bennünket a jelenlétével. Ez az első beszédem, ezért szeretném üdvözölni valamennyi európai parlamenti képviselőtársamat.
Szeretném röviden kommentálni az EU közös külpolitikájának létrehozását. Bizonyosan jó, ha van egy közös, erőteljes hang a külpolitikánkban, de ez nem csökkentheti a tagállamok saját külpolitikájának fontosságát, illetve a rugalmasságát vagy függetlenségét. Fel kell tennünk a kérdést: kit képvisel az EU, ha nem a tagállamait? Azt is meg kell kérdeznünk: kit képviselnek a tagállamok képviselői, ha őket az EU képviseli?
Alapelvnek kellene tekinteni, hogy adott struktúrákat nem szabad kétszer létrehozni, és az uniós struktúrákat nem szabad feleslegesen felduzzasztani. Ez így van, különösen mert nagyon is megkérdőjelezhető, hogy az uniós polgárok úgy általában szintén vágynak-e az integrációra a külpolitika területén.
Béla Kovács
(HU) A Lisszaboni Szerződés túlságosan bonyolult átalakításaival megnehezíti az intézmények felállítását és a feladatkörök meghatározását. Megfelelő funkciójukat a sok változás miatt a már meglévő intézmények sem tudják ellátni, ezáltal mindenütt káosz uralkodik, mindenki összezavarodott.
Felmerül a kérdés, mi értelme létrehozni és hatalmat adni az Európai Külügyi Szolgálatnak, amely még mindig nem kezdte meg működését. A védelem, a biztonság egy olyan terület mindenhol a világon, ami megköveteli a gyors reagálást, intézkedést. Miközben az összetételen, a helységeken, a pozíciókon vitatkoznak, az Unió elszalasztja azt a lehetőséget, hogy érdemben tudjon működni ezen a területen. Ha már létrehozták, akkor működjön, és legyen hatékony. Éppen ezért mindent meg kell tenni a szolgálat mielőbbi elindítása érdekében.
Sajnálatos módon a külkapcsolatok területén a soros elnökséget betöltő ország nem alakíthat ki külügyekre, közös védelemre vagy biztonságra vonatkozó programot, így aztán, tisztelt képviselőtársaim, Önöknek nem maradt más választásuk, minthogy Ashton asszony rendkívül nehezen induló munkáját támogassák.
Elmar Brok
(DE) Elnök asszony, Ashton bárónő, hölgyeim és uraim, Ön bírja a támogatásunkat az Európai Külügyi Szolgálat (EKSZ) most folyó fejlesztéséhez és a hatékony működése biztosításához, Ashton bárónő. Ez különösen a képviseletek kialakításának folyamatára vonatkozik, ahol jelentős javulásra van szükség a rendelkezésre álló finanszírozás és az idő korlátozottsága miatt.
Emellett az is nagy probléma, hogy mindegyik európai külügyminiszter szükségét érzi, hogy saját nemzeti zászlójával a kezében körbefusson egyszer a Tahrír téren. E viselkedés ellenére azonban gondoskodnunk kell arról, hogy a közös stratégiánkat világossá tegyük. Ez a mi feladatunk, és az Ön feladata is. Ki kell használnunk a Lisszaboni Szerződésben összehozott pozíciókat - ezekből valójában három van, és ezeket Ön képviseli -, hogy ne az legyen, hogy a tagállamok között megkeresi és végrehajtja a legkisebb közös nevezőt, hanem hogy vegye át a politikai vezetést, hogy a közös álláspont nagyobb szerepet kapjon, és olyan meggyőző legyen, hogy a többi országokat is magunkkal tudjuk vinni. Ez rendkívül fontos, ha tényleg előrehaladást akarunk elérni ezen a téren.
Korábban egyetértett Gualtieri úrral az összevonás és megosztás kérdésében. Szeretnék köszönetet mondani neki, Muñiz De Urquiza asszonynak és Albertini úrnak. Nekünk azonban egy háromágú megközelítés kell, benne a vezetéssel, az összevonással és a megosztással. Ez az a három dolog, aminek meg kellene lennie. Nagyon sok egyéni pontot fel lehetne itt vetni, amelyek a feladatok megosztását teszik szükségessé. Milyen előrehaladás zajlik Ukrajnában? Ki fog-e törni a háború Azerbajdzsán és Örményország között a nyár végén? Vannak jelek, amelyek szerint ez fog történni. Természetesen ott vannak az arab világgal kapcsolatos nagy kérdések is, amelyekre már sok képviselőtársam utalt. Hogyan reagáljunk az olyan eseményekre, mint például a flottilla, ami véleményem szerint provokáció? Hogyan kezeljük Aszad elnököt? Hogyan tudjuk biztosítani, hogy az Iráni Népi Mudzsahedin semmilyen támogatásban ne részesüljön, mert én ellenzem a támogatását, ugyanakkor hogyan garantáljuk, hogy az asrafi menekülttábort ne támadják meg, lakóit ne öljék meg? Józan megközelítésre van szükségünk a közös álláspont kialakításához.
Segíteni fogunk Önnek az Európai Külügyi Szolgálat (EKSZ) létrehozásában. Emellett azonban elvárjuk azt a fajta vezetést is, amely lehetővé fogja tenni a magasabb szintű politizálást, és az egyhangúság összetett követelménye ellenére meggyőzi a tagállamokat. Ez csak meggyőző vezetéssel lesz lehetséges. Továbbra is várni fogjuk az EKSZ fejlesztéséből következő eredményeket.
Richard Howitt
Elnök asszony, hadd kezdjem azzal, hogy gratulálok az alelnöknek/főképviselőnek személyes sikeréhez az EU felszólalási jogairól az Egyesült Nemzeteknél létrejött kompromisszum tárgyalásos elérésében, ahol mások kudarcot vallottak. Bárki itt a Házban vagy az Európai Unióban bármit is gondol a közös kül- és biztonságpolitikánkról, ez a legkiemelkedőbb objektív igazolása annak a törekvésnek, amelyre a Lisszaboni Szerződéssel kapcsolatban Ön és mi számítunk: egy olyan külpolitika, amelyet külföldi partnereink valódi bizalommal és tisztelettel fogadnak.
Az emberi jogokért felelős szocialista koordinátorként szeretnék gratulálni a főképviselőnek az emberi jogokról szóló stratégiai felülvizsgálatához, illetve a külügyminisztereknek szóló levélben tett kötelezettségvállalásához, miszerint az emberi jogokat integráljuk a kereskedelem fejlesztésével és más uniós politikákkal, és "konkrét eredményeket” érünk el. Itt a Parlamentben arra szólítottuk fel, hogy hozzon létre egy emberi jogokkal és demokráciával foglalkozó igazgatóságot, és minden látogatásán következetesen találkozzon az emberi jogi jogvédőkkel, és köszönjük, hogy ezt meg is teszi. Amikor azt mondja, hogy a halálbüntetés személyes prioritása, ebben ugyancsak erős támogatásra számíthat a Parlamenttől.
Képviselőcsoportunk támogatja Muñiz De Urquiza asszonyt abban, hogy nagyobb láthatóságot kér az EU számára az Emberi Jogi Tanácsban. Mögé állunk Albertini úrnak, amikor azt mondja, hogy az EU-nak cselekednie kell és szót kell emelnie az emberi jogok megsértése láttán. Nyomatékosítjuk Gualtieri úr konklúzióját, miszerint az emberi jogok tiszteletben tartásában nem lehet engedményeket tenni. Képviselőcsoportom nevében azt is szeretném leszögezni, hogy támogatjuk a palesztinoknak járó adóbevételek visszatérítésének ügyét.
Ez az éves külpolitikai vitánk, és jövőre remélhetőleg azt láthatjuk, hogy az emberi jogi felülvizsgálat egyértelmű eredményeket hozott, és jelentős lépések történtek annak érdekében, hogy az emberi jogi kultúra az Európai Külügyi Szolgálat minden tevékenységében jelen legyen.
Anneli Jäätteenmäki
(FI) Elnök asszony, az észak-afrikai események ismét megmutatták, hogy az EU közös külpolitikája maradi és hatástalan. Amikor az EU az emberi jogok és a demokrácia tiszteletben tartására szólít fel, legtöbbször olyan, mint egy hallucináló Don Quijote, aki rozsdás páncélban harcol a szélmalmokkal, ha összehasonlítjuk az EU tagállamai által folytatott jövedelmező fegyverkereskedelemmel.
A világ tíz legnagyobb fegyvereladójából hét uniós ország, EU-tagállam, a fegyvereket pedig Líbiának, Egyiptomnak, Tunéziának, Bahreinnek és Jemennek adják el. Ashton bárónő, nem lehet, hogy ideje lenne a fegyverexport tilalmát is az uniós külpolitika egyik prioritásává tenni?
A 27 különböző kül- és biztonságpolitika összehangolása nem a legkönnyebb feladat, és nem lehet csak a kapitányt vádolni a hajótörésért. A tagállamoknak joguk van a saját külpolitikájukhoz. Egy-két dolgot mindazonáltal elvárhatunk a kapitánytól is, mégpedig kezdeményezéseket és ötleteket, és ezekre még mindig várunk.
Struan Stevenson
Elnök asszony, az asrafi menekülttáborban április 8-án történt rettenetes mészárlás után még mindig kritikus a helyzet. Bármelyik pillanatban újabb véres támadás történhet. Épp most tértem vissza Bagdadból, ahol egy európai parlamenti képviselőkből álló kis küldöttség vezetőjeként magas szintű tárgyalásokat folytattam az iraki elnökkel és vezető kormányzati miniszterekkel.
Most kialkudtam egy megoldást az asrafi válságra, amit Ön már látott, Ashton bárónő. Szükség van hozzá az ENSZ, az USA és az EU bevonására, és kell az Ön aktív bátorítása is, hogy elérjük a 3400 menekült áttelepítését Asrafból az USA-ba, Kanadába, Ausztráliába, Norvégiába, Svájcba és az EU tagállamaiba, vagy bárhová, ahol családi vagy egyéb kötődéseik vannak. Ez az egyetlen lehetőség, hogy elkerüljük a humanitárius katasztrófát, és ebbe az asrafi emberek maguk is beleegyeztek.
Az Európai Parlament számít Önre, hogy megragadja ezt a lehetőséget, hogy megmentse az ártatlanok életét, és elkerülje a további erőszakot és vérontást.
David Campbell Bannerman
Elnök asszony, a héten tartott Európa Nap elvileg az európai nemzeti identitás ünnepe. Mégsem az. Arról a folyamatról emlékezik meg, ahogy az európai nemzetállamok helyébe uniós szupranacionális, azaz nemzetállamok feletti kormány lép. Ez ellentétes a kormányköziséggel, ahol a nemzetállamok szabadon együttműködhetnek egymással, de hatásköreiket nem ruházzák át egy magasabb központi hatóságra.
A líbiai repüléstilalmi övezet kérdése jól szemlélteti a különbséget. A kormányközi Egyesült Nemzetek Szervezete megállapodott egy repüléstilalmi övezetről, amit olyan nemzetállamok támogattak, mint Britannia, Franciaország és az Egyesült Államok, miközben más nemzetállamok, köztük Németország és Oroszország tartózkodtak, amire megvoltak a saját érvényes okaik. A kormányközi NATO most hajtja végre ezt a műveletet, önkéntes részvétellel.
Ezzel szemben a szupranacionális EU élénken ellenezte David Cameron repüléstilalmi övezetre irányuló javaslatát. A helyzet iróniája, hogy maga a Vörös Bárónő, Cathy Ashton is kiállt a repüléstilalmi övezetről szóló javaslat ellen, amit a segédje állítólag "címlapszerző elszántságnak” minősített. Ebből az a tanulság, hogy a vezérnemzetek kormányközi módon járnak el, miközben a szupranacionális szervek csak vacakolnak, amíg Líbia porig ég.
Mario Mauro
(IT) Elnök asszony, főképviselő asszony, hölgyeim és uraim, az Ön feladatköre, Ashton bárónő, nagyon összetett, és komoly terhet kell viselnie. Remélem, nem fogja provokációnak venni a kérdéseimet, mivel csak segíteni szeretném a mérlegelésben. Ashton bárónő, a közös vitánk végén szavazni fogunk az Európai Unió multilaterális szervezetekben betöltött szerepéről.
Két évvel ezelőtt, a hivatalba lépését megelőző meghallgatáson megkérdeztem, hogy mi az álláspontja azzal kapcsolatban, ha az Európai Uniónak egyetlen helye lenne az Egyesült Nemzetekben. Ön akkor azt válaszolta, hogy még nem volt ideje erről gondolkodni. A Muñiz de Urquiza-jelentés tartalmazza a Millán Mon-féle módosítást, amely meghatározza a Parlament álláspontját erről a kérdésről. Önnek ma mi az álláspontja? Az elmúlt két évben volt már ideje végiggondolni?
Ashton bárónő, május 17-e Európa-Irak Nap lesz Bagdadban. Az EU iraki jelenléte két tisztviselőből és egy nagykövetből áll. Ez a három ember a brit egységnél dolgozik. Ön - helyesen - szeretne forrásokat találni a helyzet megoldásához. Csak hogy segítsek, felhívnám a figyelmét arra, hogy a Bahamákon például hét uniós tisztviselő van. Mi történik a Bahamákon, ami Bagdadhoz képest annyival nagyobb mértékben befolyásolja az Európai Unió sorsát? Nem lenne jobb, ha lenne 17 tisztviselőnk Bagdadban, hiszen közel vagyunk a Szaddám utáni történelem első EU-Irak megállapodásának aláírásához? Lehet, hogy ők még az asrafi menekülttábor drámáját is képesek lennének helyben megoldani, mivel abban biztos vagyok, hogy az Ön személyes beavatkozása könnyen pozitív megoldást hozhat erre.
Ashton bárónő, Ön az egyiptomi koptok ügyében beavatkozott; az üldözésük azonban nemcsak hogy folytatódott, de ma az egyik aggályos elem lett az úgynevezett "arab tavaszon” belül. Az Európai Külügyi Szolgálat közleményei még mindig úgy beszélnek erről, mintha csak a szélsőségesek közötti konfliktusról lenne szó. Ennek ellenére Egyiptomban csak keresztények halnak meg, és csak templomok borulnak lángba. Mi tart vissza bennünket attól, hogy beismerjük az igazságot, néven nevezzük a dolgot, és kimenekítsük szorult helyzetükből a koptokat, akik túszul estek egy fundamentalista politikai projektnek?
Pier Antonio Panzeri
(IT) Elnök asszony, hölgyeim és uraim, a Földközi-tenger déli partvidékének politikai földrajzát megváltoztató, bizonytalanságokkal és reményekkel terhelt, viharos események egyre nagyobb kihívást jelentenek Európa és külpolitikája számára. Tekintettel a történtekre, az Európai Uniónak egyre fontosabbnak kellene tartania, hogy szilárd, következetes külpolitikára támaszkodhasson, amely képes kezelni a jelen nehézségeit, egyszersmind terveket készíteni a problémás jövőre, amikor a nemzetközi kapcsolatok átalakulnak, és a világ alapjaiban megváltozik.
Figyelembe véve az olyan országok stratégiai újrapozicionálását, mint az Egyesült Államok, Kína és Oroszország, valamint a nyersanyagok és energiaforrások növekvő hiányát, Európának kulcsfontosságú, meghatározó szerepet kellene kialakítania, de elég egyértelműen azt mutatja, hogy nincs felkészülve az ilyen kihívásokra.
Egy ideje már túl lassan haladt a tagállami kül- és belpolitikák összehangolása felé. Nem történt érdemi előrelépés. Ennek bizonyítéka egyrészről a külpolitikájából eredő színtelen fellépés, másrészről a bizonyos országok részéről tapasztalható makacsság, amelyek a soha vissza nem térő gyarmati idők iránti nosztalgiától vezetve ragaszkodnak ahhoz a meggyőződéshez, hogy ők egyedül jobban meg tudják védeni az érdekeiket, és semmit nem bíznak európai hatóságokra. Új lapot kell nyitnunk. Ashton bárónő, Önnek fontos szerepe van; kérem, töltse be a lehető legjobban, abban a tudatban, hogy a rendelkezésre álló idő hamar elszalad.
Jelko Kacin
(SL) Elnök úr, Ashton bárónő, a közös kül- és biztonságpolitika révén Ön az Európai Unió politikai ambícióinak megtestesítője.
Azt szeretném kérni, hogy látogasson el személyesen Irakba, mégpedig a lehető leghamarabb. Fontos, hogy lássák Bagdadban, sőt, Kurdisztánban is.
Az amerikaiak az év végére elhagyják a helyszínt, és nagy űr marad utánuk, ha egyszer kivonulnak. Az Európai Unió azonban nincs jelen Irakban, pontosabban szólva annyira kevés ott a diplomatánk, hogy észrevétlenek maradnak, vagy nem tudják észrevetetni magukat.
Amit Irakban akarnak, az a mi jelenlétünk és az Ön személyes jelenléte, a politikai együttműködés és a gazdasági együttműködés.
Üdvözlöm a Bosznia-Hercegovináról szóló mai nyilatkozatát - szép nyilatkozat volt, de elmulasztotta kinevezni a szarajevói küldöttség vezetőjét.
Azzal, hogy nem nevezett ki vezetőt a szarajevói küldöttséghez, annak a sok embernek a kezére játszik, akik bel- és külpolitikailag egyaránt destabilizálják Bosznia-Hercegovinát. Egy vezető kinevezése véget vetne ennek.
Paweł Robert Kowal
(PL) Elnök úr, Európa két problémával néz ma szembe. Az első a szomszédságpolitikára vonatkozó új elképzelés szükségessége. Nemrég Tunéziában jártam, és tapasztaltam, milyen sokat várnak az Európai Uniótól. Állandó kapcsolatban vagyunk Ukrajnával, és tudom, hogy ott is többet remélnek - több lehetőséget a társadalmi együttműködés fejlesztésére, több kapcsolatot, és abban reménykednek, hogy nem vonulunk vissza az európai önzésünkbe.
Tudom, hogy nehéz az Ön munkája, Ashton asszony, mert teljesen egyedül van, és erről nem Ön döntött - így épül fel az EKSZ -, de azt a benyomást kelti, hogy az ősszel még úgy gondoltuk, hogy Belarusz a legfontosabb kérdés, ma pedig már - kicsit úgy, mint a gyerekek, akiket hirtelen más kezd el érdekelni - Észak-Afrika felé fordulunk. Amire szükség lenne, az a szomszédságpolitika új megközelítése, és ez ma az Ön kezében van. Az utóbbi hónapokban megmutatta, hogy erős személyiség, és felkészült erre a feladatra. Talán Európának ma nem kellene - a régi római időkhöz hasonlóan - a limes-vonal mentén, a Rajna mentén vagy más helyszínen védenie magát, inkább javasolnia kellene egy bátor politikai elképzelést, nemcsak a bevándorlás problémájára vonatkozóan, hanem egy átfogó politikai jövőképet. Mondhatnánk úgy is, hogy Európa sorsa ma, ebben a történelmi pillanatban az Ön kezében van, Ashton asszony, és mi nagyon számítunk erre.
Jacek Saryusz-Wolski
Elnök úr, az asrafi menekülttáborban atrocitások történnek - olyan atrocitások, amelyeket nyilvánvalóan elítélünk, és mélységesen aggasztónak találunk -, de én azt szeretném kérdezni Lady Ashtontól, hogy a szavaktól eltekintve milyen eszközöket használunk. Fontolgatunk valamilyen kereskedelmi intézkedést, segélyintézkedést vagy más konkrét, valódi intézkedéseket a meggyőzés helyett, amely nem vezet eredményre?
Ami az Unió küszöbén álló országokkal szembeni szomszédságpolitikát illeti, úgy gondolom, ez a tárcájának a legfontosabb része, Lady Ashton. Ez a külpolitika lényege, mert ha itt kudarcot vallunk, az egész külpolitikánk fullad kudarcba.
Az a kendőzetlen igazság, hogy a déli szomszédságban és a keleti szomszédságban visszavonulóban, védekező módban vagyunk. Megleptek bennünket. Lady Ashton azt mondja, viharos szél fúj a szomszédságunkban. Ezt a szót használta. Hol van a meteorológiai útitervünk? Az idő kulcstényező ebben a politikában, egyúttal ritka kincs. A mi szomszédságpolitikánkban örökké el vagyunk maradva az eseményektől. Még Lady Ashton és Füle biztos európai szomszédságpolitikáról szóló áttekintését is harmadszor halasztják el - és ez a főképviselő irodájában késlekedik.
A mi bűnünk a tétlenség. A külpolitika tettekről szól, amelyek változtatnak az események folyásán, nem szavakról, találkozók sorozatáról, eredménytelen győzködésről és nyilatkozatok özönéről. Valódi, kemény eszközöket kellene használnunk, hogy változtassunk a dolgokon Líbiában, Szíriában, az asrafi menekülttáborban és Belaruszban. Lady Ashton doktrínája az lett, hogy követi a tagállamokat, és a továbblépéshez a külügyminiszterek engedélyére vár, és ezt erényként kezeli. Ez helytelen megközelítés. Ezzel a legkisebb közös nevezőre és örökös késlekedésre ítéli a külpolitikánkat. Egy főképviselőtől azt várjuk, hogy vezessen, nem azt, hogy kövessen.
A vitánknak két gyenge pontja van. Egyfelől nagyon gyakran beérjük az ítélkezéssel és a hatástalan vízumtilalmakkal, noha ezek nevetségesen gyenge eszközök. Több pénzt is kérünk, hogy könnyítsünk a lelkiismeretünkön, de rengeteg olyan arab pénz van, amelyet nem az arab demokráciára és az arab jólétre fordítanak.
Libor Rouček
(CS) Elnök úr, Ashton bárónő, hölgyeim és uraim, az észak-afrikai és közel-keleti fejlemények rendkívül fontosak az európai biztonság és stabilitás szempontjából. Az itt élő arab és muszlim nemzetek demokratikus politikai emancipációs folyamaton mennek keresztül, amit "prágai arab tavasznak” is nevezhetnénk. A tunéziai, egyiptomi, jemeni, szíriai és bahreini fiatalok egyaránt nagyobb szabadságot, több demokráciát és erősebb emberi jogokat követelnek.
Nemcsak az EU politikai és biztonsági érdeke, de mindenekelőtt erkölcsi kötelességünk is, hogy széles körű segítséget nyújtsunk arab barátainknak az emancipációért folyó harcban, mert az értékek, amelyekért küzdenek, a mi értékeink is, és ezen értékek sikeres alkalmazása egyben a tartós béke, stabilitás, fejlődés és jólét alapvető előfeltétele. A széles körű támogatásnak azonban nem szabad beavatkozást jelentenie, mert a civil társadalom, a demokrácia és a jogállamiság fejlődésének véleményem szerint arab és muszlim kezekben kell maradnia. Ezek a nemzetek és társadalmak csak így válhatnak hosszú távon részévé a globális ...
(Az elnök félbeszakítja a felszólalót)
Ria Oomen-Ruijten
(NL) Elnök úr, Ashton bárónő, hölgyeim és uraim, engedjék meg, hogy először is gratuláljak a főképviselőnek a New Yorkban elért sikerhez. Európa szerepének megerősítése az Egyesült Nemzeteken belül jó dolog, számomra azonban számos kérdést felvet.
A Közgyűlés felé mi lesz a mi üzenetünk, és mi az Öné? Hogyan tud egységes közös álláspontot szerezni a tagállamoktól anélkül, hogy vissza kellene lépnie a legkisebb közös nevező szintjére? Milyen konkrét intézkedést fogunk tenni ezt követően - Daul úr ugyanezt kérdezte -, hogy valóra váltsuk az üzenetünket?
Elnök úr, hatalmas kihívásokkal nézünk szembe, amelyekre választ kell találnunk. Ezek a kihívások nemcsak Bahreinban, Jemenben, Iránban és Örményországban találhatók meg. Jelen vannak a közvetlen szomszédságunkban is: Belaruszban, Szíriában, Egyiptomban és Líbiában. Ezek a kihívások nagyon is valódiak. Elnyomás van, háború és erőszak a vallási kisebbségekkel szemben, özönlenek hozzánk a menekültek, a jogállamiság és a demokrácia létrehozásában pedig túl lassú volt a kezdet.
Ashton bárónő, Ön a vezéralakunk, az Európai Unió vezéralakja. Mi, az Európai Unió nem engedhetjük meg magunknak, hogy egyet nem értés és határozatlanság miatt lemaradjunk. Önnek kulcsszerepe van, formálisan és informálisan egyaránt, nemcsak a színfalak mögött, de a tárgyalótermekben is, és még inkább azokon túl. Tudom, elismerem, hogy vékony jégre kell merészkednie, de tudnia kell, hogy mi, az Európai Parlament, támogatjuk, amikor a tagállamokat megpróbálja meggyőzni arról, hogy van értelme a közös európai megközelítésnek, amikor próbál hatékony, koherens közös külpolitikát elérni és e politika arcává válni, amikor próbálja a legjobb embereket a legjobb helyekre kinevezni a Külügyi Szolgálaton belül, és amikor igyekszik megerősíteni Európa és polgárai pozícióját, minthogy ők a fontosak. Ezért tehát tegyen többet! Tegyen többet Szíriában, és félkész megoldásokhoz ne adja a támogatását.
Maria Eleni Koppa
(EL) Elnök úr, Lady Ashton, a mai napon az uniós külpolitika területének fő kérdéseit tárgyaljuk, valamint három fontos európai parlamenti szöveget az Európai Unió szerepéről a világban. Valójában azonban a mai vitában mindnyájan azt kérdezzük, hogy van-e egyáltalán közös külpolitika. Amikor Európa késlekedve áll a saját lábára, gyávának, gyengének tűnik, és mintha régóta nem lenne beleszólása az elmúlt évtized történelmileg fontos eseményébe, ami alatt az arab világban zajló felkeléseket értem, amikor a tagállamok nem tudnak egységesen állást foglalni az ENSZ Biztonsági Tanácsának 1973-as számú, Líbiáról szóló kritikus határozatáról, és amikor az Unió tétovázik Szíria ügyében, azon tűnődöm, hogy talán erre a kérdésre a gyakorlatban már meg is érkezett a válasz.
A Lisszaboni Szerződést követően nagy reményeink voltak. Ha azonban a Tanács nincs felkészülve a feladatára, ha a döntéshozatalban a nemzeti önzés és a személyes stratégiák dominálnak, akkor Európa és az európai eszme újabb csatát vesztett.
Michael Gahler
(DE) Elnök úr, osztom képviselőtársaim véleményét azzal kapcsolatban, hogy az egyes kormányok milyen szerencsétlen és következetlen hozzáállást tanúsítottak a pillanatnyilag előttünk álló kihívások kapcsán. Csatlakozom továbbá Ashton bárónőhöz, aki arra hívott fel, hogy a vitát terjesszük ki a nemzeti kormányokra is. Külön szeretném megkérdezni, hogy az A vagy B kormány milyen előnyökhöz remél hozzájutni azáltal, hogy egyoldalúan előrenyomul, vagy megakadályoz egy döntést. Mi a haszna? Bizonyára nagyobb, mint az a hatás, amelyet az Unió egyesült fellépésével elérhetünk. Úgy vélem, némely kormányok nehezen tudnának magyarázatot adni a tetteikre.
Bízom mindazonáltal abban, hogy a most zajló fájdalmas folyamat során tanulunk a hibáinkból. A pénzügyi válságnak és a hitelválságnak volt egy bizonyos mértékben előnyös hatása, mégpedig hogy nagyobb hajlandóságot teremt az együttműködésre, különösen ami a közös kül- és biztonságpolitikát illeti. Más felszólalók utaltak már az összevonás és megosztás kérdésére. Az EU Katonai Törzse április 8-án a tagállamok részéről 300 projektet nyújtott be ezen a területen. Szeretném tudni, hogy most mit terveznek ezekkel a projektekkel. Vannak arra vonatkozó tervek, hogy ezzel a kezdeményezéssel indítsák el az állandó strukturált együttműködést, amely eddig nem lépett működésbe? Gondoskodni fog arról, hogy az Európai Védelmi Ügynökség és az EU Katonai Törzse központi szerepet kapjon e kezdeményezés végrehajtásában?
Bütikofer úr négy prioritást sorolt fel a következő évre, és én ezeket nagymértékben támogatom. Az Európai Parlament már számtalan alkalommal kérte, hogy készüljön fehér könyv a biztonság- és védelempolitikáról. Önnek mi erről a véleménye? Fel van készülve arra, hogy a szolgálatán belül a meglévő, e kérdéseken dolgozó egységeket összevonja egy osztállyá, amelyet operatív parancsnokságnak lehetne nevezni?
Luis Yáñez-Barnuevo García
(ES) Elnök úr, először is szeretnék gratulálni a munkájához, Ashton bárónő. Úgy fogalmaznék, ha nem bánja, hogy Ön egy szorgalmasan dolgozó hangya, aki kis lépésekkel haladva éri el az eredményeket, míg a tücskök a tagállamokban ciripelnek és henyélnek.
Hölgyeim és uraim, talán megbocsátják nekem, ha nem megyek tovább, mert a képviselőcsoportomba tartozó kollégáim és képviselőtársaim más képviselőcsoportokból már hangot adtak ugyanennek a véleménynek. Csak négy kijelentést szeretnék tenni, és ezeket tekintheti segédeszköznek a cselekvéshez, olyan elemeknek, amelyek támogatják Önt abban, hogy a közös kül- és biztonságpolitikát egyre inkább méltóvá tegye erre a névre.
Először is, más kérdésektől eltérően az európai közvélemény 65-70%-a támogatja a közös kül- és biztonságpolitikát.
Másodszor, maga ez a Parlament is - a kis létszámú euroszkeptikus kisebbségtől eltekintve - támogatja az európai szövetségi fellépést, mindenekelőtt a kül- és biztonságpolitikában.
Harmadszor, a létező leginkább Európa-párti, leginkább föderációpárti tagállamok: alakítson velük szövetséget ...
(Az elnök félbeszakítja a felszólalót)
Francisco José Millán Mon
(ES) Elnök úr, két kiinduló észrevétellel szeretném kezdeni. Az egyéni vitákat jobban kedvelem, mint a közös vitát. Különálló kérdésekkel foglalkozunk, amelyek független, mélyreható megvitatást érdemelnek. Mindeközben szeretném megismételni a Salafranca Sánchez-Neyra úr által a kubai disszidens, Soto úr halálával kapcsolatban elmondottakat.
Kérem, engedjenek meg még három további megjegyzést.
Sajnos, amikor mindnyájan abban reménykedtünk, hogy ezekben az években az Európai Unió külpolitikai szerepére koncentrálhatunk, a súlyos gazdasági és pénzügyi válság felemésztette minden erőnket. A külső kihívások közül azonban sok - különösen a földközi-tengeri szomszédságban - azt jelenti, hogy nem engedhetjük meg magunknak a várakozást. Az Európai Uniónak politikai és gazdasági jelenlétre van szüksége az arab világban zajló átalakulási folyamatokban.
Én is ünneplem azt a tényt, Ashton bárónő, hogy az Európai Unió hangját az Egyesült Nemzetek Közgyűlésében a múlt héten New Yorkban végre megerősítették, egy nagyarányú támogatottságot kapott szavazás eredményeképpen. Gratulálok Önnek ehhez a fejleményhez, tekintettel arra, hogy a tavalyi katasztrófa aggasztó kérdéseket vetett fel azzal kapcsolatban, hogy a jövőben milyen szerep vár az Unióra a világban és a nemzetközi szervezetekben.
Az azonban, ahogy az Egyesült Nemzetek Biztonsági Tanácsának 1973-as számú határozatáról megoszlottak az európai szavazatok, felhívja a figyelmet arra, hogy milyen hatalmas nehézségekkel - nyomatékosítom, hatalmas nehézségekkel - jár egy hatékony közös biztonság- és védelempolitika elérése.
Összefoglalva, Ashton bárónő, Önre és Van Rompuy úrra, akire szintén sok felelősség hárul külügyekben, jut az az óriási feladat, hogy a tagállamokat meggyőzzék az egységes, koherens külső fellépés szükségességéről. Önöknek kettejüknek keményen meg kell dolgozniuk, hogy húzzanak, vonjanak és vezessenek, egy olyan történelmi pillanatban, amikor a Lisszaboni Szerződés új eszközeivel akartunk foglalkozni.
Marek Siwiec
(PL) Elnök úr, ne siránkozzunk tovább azon, hogy nincs közös európai politikánk. Néhány területen igenis van közös politikánk, más területeken meg nincs. Valójában, ami a szomszédságpolitikát illeti, itt is működik egy közös politika. Az új tagállamok egyedülálló módon képesek támogatni a Nyugatot Észak-Afrikában, mert a Nyugat nem rendelkezik a szükséges hitelességgel. Ezt a hitelességet azok biztosítják, akik a kelet-európai országokban végrehajtották a forradalmakat. Keleten mindnyájunkban megvan az érdeklődés ezen ügyek iránt - Keleten éppúgy, mint Nyugaton. A régi tagállamoknak azonban megvan hozzá a pénzük, megvannak az eszközeik. Nekünk szükségünk van erre a pénzre, hogy Keleten és Délen egyaránt folytathassuk a közös szomszédságpolitikát, és növelhessük hitelességünket.
Miközben a védelem területén folytatott politikáról beszélünk - miféle védelempolitika az, amihez Európának nincs hadserege? Hatvan európai repülőgép működik Líbia felett - 60 süket és vak repülő. Nincs felderítés, ezek a repülőgépek pedig nincsenek abban a helyzetben, hogy feladatukat hatékonyan végrehajthassák. Ha az amerikaiak nem csatlakoztak volna a misszióhoz már az elején, a misszió semmit nem ért volna el. Egyáltalán semmilyen hatása nem lenne. Úgyhogy ne siránkozzunk tovább azon, hogy nincs közös európai politikánk. Amíg nincs közös hadseregünk, nem lesz közös biztonság- és védelempolitikánk se.
Arnaud Danjean
(FR) Elnök úr, Ashton bárónő, a líbiai válság sajnos ismét megmutatta az Európai Unió nehézségeit a diplomáciai és katonai létezésében. Teljesen igazságtalan lenne azonban, ha csak Önt vádolnánk az Unió által tanúsított politikai akarat hiányáért, még ha sokan közülünk úgy is gondolják, hogy határozottabban lehetett és kellett volna fellépni.
Az is igaz, hogy a tagállamok nagymértékben felelősek azért, hogy nem vagyunk képesek koherens, hatékony és látható politikával előállni ebben az ügyben, miközben amerikai barátaink erősen számítottak Európa fellépésére. A líbiai válságot félretéve azonban figyelembe kell vennünk azokat a nagy stratégiai fejleményeket, amelyek azt jelentik, hogy nem szabad feladnunk a közös biztonság- és védelempolitika célját, a Lisszaboni Szerződésben foglaltaknak megfelelően, és ezt Önnek, Ashton bárónő, a továbbiakban is ösztönöznie, támogatnia és hirdetnie kell.
A védelmi költségvetéseket sújtó, soha nem látott költségvetési megszorítások, a nemzetközi válságok nagy száma és az Egyesült Államok stratégiai átcsoportosítása együttesen véve olyan jelentős tényezők, amelyek miatt nincs más lehetőségünk, mint hogy saját kezünkbe vegyük a sorsunkat. A sok válsággal és fenyegetéssel szembesülve nem tehetjük meg, hogy egyszerűen csak átadjuk a kulcsot amerikai barátainknak és szövetségeseinknek vagy a NATO-nak. A Grúzia és Oroszország közötti 2008-as konfliktust például sem az Egyesült Államok, sem a NATO nem volt képes lezárni, ahogy a jelenlegi tűzszünet megfigyelésére sem alkalmas sem az Egyesült Államok, sem a NATO. Ezek teljes mértékben legitim európai missziók.
Líbiában világosan láthatjuk, hogy az Egyesült Államok nem akar ott lenni az élvonalban, és hogy a NATO minimális kötelezettségvállalása nem elegendő.
Ashton bárónő, a közös biztonság- és védelempolitika nem csak olyan dolog, amit 10 év alatt el lehet érni, és nem csak a Szerződésekben foglalt törekvés. Stratégiai követelmény is, és Önnek élen kell járnia a szükséges kezdeményezések megtételében.
(Taps)
Andrey Kovatchev
(BG)... (rossz felvétel)
Elnök úr, lassan világossá válik, hogy az Unió némely fővárosaiban a vezetés most kezdi felismerni, miről szól a Lisszaboni Szerződés, és nehezen fogad el olyan külpolitikai kezdeményezést, amely nem tőle ered. Pontosan ezért van szükségünk erős európai vezetésre, hogy legyen meg benne a kellő bátorság, ha asztalra kell csapni, és közös álláspont elfogadását követelni a tagállamoktól. Természetesen a tagállamokat is arra kérem, hogy ne próbálják renacionalizálni a külpolitikánkat, és segítsenek Önnek, Lady Ashton.
Nemcsak erős európai diplomáciára van szükségünk, hanem hatékony polgári és katonai képességekre is, hogy ne csak a fejlesztési és humanitárius segély terén legyünk a világ pillanatnyilag legnagyobb, de "fogatlan” adományozója, de a globális politikában is komoly szereplőként legyünk jelen. Úgy gondolom, hogy az Európai Unió saját katonai képességei amerikai vagy NATO-beli szövetségeseinknek is segítségére lesznek, politikai és katonai értelemben egyaránt, különösen a közeli szomszédainkat illetően. Ezt bármelyik konfliktus megerősíti.
Támogatom a védelmi erőforrásaink összevonását és megosztását és a biztonság- és védelempolitikánk integrációját. Közös biztonsági és védelmi stratégiára van szükségünk. Ha azonban van egy hatékony európai külpolitikánk, és megvannak a saját védelmi képességeink, de nincs saját felderítésünk és hírszerzésünk, olyan, mintha lenne egy házunk tető nélkül. Ezt a kérdést ismét napirendre kell tűzni. Vagy a tagállamoknak kell hatékonyabban információt cserélni a külügyi szolgálattal és az Európai Unióval, vagy az Európai Uniónak kellenek saját információs és elemzési csatornák.
Végezetül azt szeretném, ha Ön, Lady Ashton, a biztonságos országok visszafogadási kötelezettségvállalásainak komolyabb végrehajtása ügyét is felvetné, amelyik országokkal mi, az Európai Unió, ilyen megállapodásokat kötöttünk.
Alojz Peterle
(SL) Elnök úr, a kül- és biztonságpolitika területén a jövőben csak még több kihívásra kell számítanunk, ami még fontosabbá teszi a hitelességre helyezett hangsúlyt. Hitelesség nélkül nem lehetünk hatékonyak.
A hitelesség természetesen mindenekelőtt az értékeinkhez és elveinkhez való ragaszkodást jelenti. Ashton bárónő, egyetértek Önnel abban, hogy nem szabad megfeledkeznünk az Európai Unió megszületésének eredetéről.
Sok évvel ezelőtt ez helyezte az embert a középpontba. Tiszteljük az emberi méltóságot és valamennyi kulturális identitást, és járuljunk hozzá nagyobb mértékben a kultúrák közötti párbeszédhez!
A világ azt várja az Európai Uniótól, hogy erősebb szerepet játsszon, nem azt, hogy 27 különálló külpolitikája legyen. A nagyobb egység nem jelenti azt, hogy el kell veszítenünk a sokszínűségünket.
Befejezésül három dolgot szeretnék hangsúlyozni:
először: sürgősen túl kell jutnunk a holtponton Bosznia-Hercegovinában, mert az erőszak újabb kitörése fordulhat elő;
másodszor: sürgősen módot kell találnunk az egységes, stratégiai kapcsolatra Törökországgal, amiről itt ma alig esett szó;
harmadszor: elégedetten látom az asrafi menekülttáborral kapcsolatos elszántságát; világosan fel kell emelnünk a hangunkat a polgári személyekkel szembeni erőszak ellen, ott és a világ bármely más részén egyaránt.
Alejo Vidal-Quadras
(ES) Elnök úr, 2009. július 29-én iraki csapatok erőszakkal megrohanták az asrafi iráni menekülttábort, és 11 ott élő embert lelőttek vagy agyonvertek. A támadást idén április 8-án megismételték, ezúttal 35 halálos áldozattal, akik vagy lőtt sebeket kaptak, vagy páncélos járművek zúzták össze őket.
Ashton bárónő, a Parlament képviselői már hónapokkal ezelőtt figyelmeztették Önt arra, hogy ez az újabb mészárlás be fog következni, és több ízben kértük, hogy tegyen ellene.
Ön hónapokig figyelmen kívül hagyta a figyelmeztetéseinket, és csak a katasztrófa után reagált. Bár jobb később, mint soha, a következő agresszió borzasztóan nagy vérfürdő lehet, ha ezt a humanitárius válsághelyzetet nem emeli be most azonnal a legfőbb prioritásai közé.
Van megoldás, mint azt Stevenson úr elmagyarázta Önnek. Reméljük, azonnali, határozott intézkedést fog tenni, hogy ez lehetővé váljon, és üdvözöljük a ma délelőtti kötelezettségvállalását.
Háromezer-négyszáz védtelen férfi és nő néz ránk, tankokkal körülvéve, bízva abban, hogy a tetteink méltóak lesznek az általunk vallott értékekhez. A Parlament minden tőle telhetőt megtett, megtesz és eztán is meg fog tenni. Kérjük, hogy Ön is tanúsítson ekkora érdeklődést ezen emberek életének megmentése iránt.
Ha úgy tesz, ahogy reméljük, mi is az Ön oldalán leszünk. Ha nem, a lelkiismerete és e Ház előtt felelnie kell érte.
Dominique Baudis
(FR) Elnök úr, az Európai Unió végre szankciókat szabott ki Szíriára. Sajnos azonban úgy tűnik, hogy ezt elég reszketegen tette, ügyelve arra, hogy ne vonja kétségbe a szíriai rezsim fejét.
A határozottság és az egyértelműség hiányát a tüntetők nyilvánvalóan a cserbenhagyás egy formájaként, a hatóságok pedig engedékenységként értelmezik, ami lehetővé teszi számukra, hogy tovább fokozzák az elnyomást, olyan kegyetlen elnyomást, hogy az elképzelhetetlen, hogy Szíriát esetleg beválasszák az ENSZ Emberi Jogi Tanácsába, amikor az ország hatóságai most az ENSZ megfigyelőit sem engedik be Daraa városába, a fegyvertelen civilek elleni szörnyű erőszak színhelyére.
Szíria tagsága az Emberi Jogi Tanácsban sértés lenne az áldozatok és családtagjaik számára, a rezsimet pedig a nyers erő alkalmazására bátorítaná a saját népével szemben, teljességgel figyelmen kívül hagyva azokat az értékeket, amelyeket az Emberi Jogi Tanács védelmezni hivatott.
Tehát, Ashton bárónő, milyen diplomáciai lehetőségekre tud gondolni egy ilyen katasztrófa elkerülése érdekében?
Anna Ibrisagic
(SV) Elnök úr, mivel csak egy percem van, nagyon rövid leszek. Két képviselőtársam már említette a hegyi-karabahi konfliktust és azt, hogy egyre bonyolódik ott a helyzet. Mindegyik jelentésben jelzik azt is, hogy az utóbbi pár hétben a helyzet drámai mértékben megváltozott. Annak fényében, hogy Azerbajdzsán Örményország által megszállt területein, más szóval Hegyi-Karabahban bizonyos katonai mozgásokat lehet megfigyelni, azt szeretném kérdezni, hogy Ön, Ashton bárónő tudatában van-e a helyzet alakulásának, és tesz-e bármit a potenciális eszkalálódás megakadályozására, nemcsak ebben a konfliktusban, hanem Grúzia megszállt területein is. Csak kiindulásképpen szerettem volna felhozni ezt az ügyet, mert a későbbiekben egy írásbeli kérdést is fogok küldeni Önnek. Köszönöm.
Ana Gomes
Elnök úr, hogyan lehet az EU a jog és az emberi biztonság ereje anélkül, hogy megnevezné és bíróság elé vinné azokat a bűnözőket, akik a Földközi-tengeren hagyják meghalni a menekülteket? Ashton bárónő, Bassár el-Aszadnak nemcsak hogy ott kellene lennie az uniós szankciók alá tartozó személyek listájának élén, de a Nemzetközi Büntetőbíróság vagy az európai bíróságok elé állítandó bűnözők listájára is fel kellene venni a szíriai nép kegyetlen elnyomása miatt.
Líbiában a Bengáziban tervezett iroda mellett az EU már bevetette az EUFOR-t, nemcsak azért, hogy támogassa a Miszrátában támadás alatt álló embereknek szóló humanitárius segítségnyújtást, hanem azért is, hogy a tengeri vagy szárazföldi határokon érvénybe léptesse a fegyverembargót, amint ez a Parlament javasolta. Ehhez nincs szükség újabb ENSZ-határozatra vagy felkérésre; pusztán csak politikai akaratra van szükségünk a tagállamok részéről. Ha magához ragadja a kezdeményezést, Lady Ashton, és szembesíti az uniós kormányokat felelősségeikkel, ettől a Parlamenttől erős támogatásra számíthat. Végül, minthogy a palesztin megbékélés nagy lépés ...
(Az elnök félbeszakítja a felszólalót)
Antonyia Parvanova
Elnök úr, miközben a Közel-Keleten és Észak-Afrikában dúló zavargások megkövetelik az Európai Uniótól, hogy nagyobb szerepet játsszon a földközi-tengeri térségben, szeretném felvetni a Gázába küldött második flottilla kérdését.
Mindnyájan emlékszünk az első flottilla kimenetelére és következményeire a tárgyalások és a közel-keleti békefolyamat újraindítására tett kísérletek szempontjából. Mint említette, alelnök/főképviselő asszony, kétségei vannak afelől, hogy egy újabb ilyenfajta kezdeményezés kedvezőbb véget érne. Azt szeretném kérni, hogy rendszeresen tájékoztasson bennünket az aktuális humanitárius szükségletekről Gázában, valamint a meglévő átkelőhelyeken keresztül Izraelből és Egyiptomból folyósított árukról és támogatásokról. Próbálta már vagy tervezi a tagállamok és az izraeli hatóságok bevonásával megtárgyalni e kezdeményezés alakulását, és esetleg javasolni egy olyan pozitív hozzájárulást az Európai Unió részéről, amely felelősebb eredményhez vezethet?
Heidi Hautala
Elnök úr, az észrevételeim Ashton bárónőnek szólnak.
Ashton alelnök/főképviselő asszony, Ön nagyon világosan hallhatta ma délelőtt, hogy a Parlament teljes mértékben támogatni fogja a vezető szerepét, és azt követeli, hogy ragadja magához a kezdeményezést a közös kül- és biztonságpolitikánkban. A kollégáktól sok kérdést kapott azzal kapcsolatban, hogy ki, illetve melyik tagállam gátolja meg a közös erőfeszítéseinket. Nekem az lenne a javaslatom, hogy most, amikor az Európai Külügyi Szolgálat hatályba lépteti az információkhoz és dokumentumokhoz való hozzáférésre vonatkozó szabályait, tegye ezt egy modern, a polgárok számára hozzáférhető szervezetté, amely nem úgy kezeli a külpolitikát, mintha titokzatos diplomaták kizárólagos területe lenne. Biztos vagyok benne, hogy ez lenne a legjobb módszer a közös erőfeszítéseink fellendítésére, egy valóban közös kül- és biztonságpolitika érdekében.
Peter van Dalen
(NL) Elnök úr, Ashton bárónő, a Közel-Keleten komoly veszély fenyeget. A keresztényekkel szemben a különböző iszlám országokban megkülönböztetést alkalmaznak, a strukturális megkülönböztetést is beleértve. Az iraki keresztény közösség már most kevesebb mint felére csökkent. Most ugyanezt a folyamatot láthatjuk Egyiptomban is. Az ősi kopt közösséget támadások érik, megszámlálhatatlan a napi szintű zaklatás, kényszerházasságok köttetnek, templomot építeni pedig gyakorlatilag lehetetlen. Tavaly februárban 60 koptot fogadtam itt, akik segítséget kértek.
Ezért két kérést szeretnék intézni Önhöz, Ashton bárónő. Tegye a koptok ügyét kiemelt prioritássá a politikájában! Véget kell vetni az őket érő szisztematikus megkülönböztetésnek. Másodszor, január 20-án itt a Házban kértünk egy uniós stratégiát a vallásszabadságról és ennek a politikának a folyamatos nyomon követését. Kérem, váltsa ezt valóra! Nagyra értékelném a válaszát. Köszönöm a türelmet.
Ilda Figueiredo
(PT) Elnök úr, az Európai Unió kül-, biztonság- és védelempolitikája lényegében az európai hatalmak gazdasági és geostratégiai érdekeinek védelmét szolgáló politika. Ezt egyre inkább összehangolják az Egyesült Államokkal és az Észak-atlanti Szerződés Szervezetével (NATO), az együttműködést és a fejlesztési támogatást pedig a második helyre sorolják.
Ennek eredményei nagyrészt katasztrofálisak, amint az tisztán látható Afganisztán, Palesztina, Irak, Líbia és más országok esetéből. Általában véve jelen van a kettős mérce politikája, védelmezve az európai fegyvergyártók érdekeit, amelyek milliókat kerestek azon, hogy fegyvert adtak el a diktátoroknak, akik a fegyvereket saját népük és a környező államok lakosságának lemészárlására használták.
Ennek megfelelően az ebből a vitából következő fő kérdések közé tartozik, hogy lesz-e végre változás a fegyverkereskedelemre vonatkozó politikában, és pontosan mit fognak tenni azért, hogy véget vessenek Izrael terjeszkedő, háborúra uszító politikáinak ...
(Az elnök félbeszakítja a felszólalót)
Jaroslav Paška
(SK) Elnök úr, Ashton bárónő, mindnyájunk számára világos, hogy nem várhatjuk el Öntől, hogy a hivatalának létrehozása óta eltelt rövid időben kiterjedt biztonsági műveleteket hozzon létre a válságövezetekben szerte a világon.
Másrészről viszont az Ön hivatala már most is tág tárgyalási hatáskört biztosít az Ön számára bárhol, ahol az EU véleményei és politikai befolyása révén hasznos szerepet játszhat. Az EU-t közvetlenül érintő problémák egyike a ciprusi uniós terület megszállása a török hadsereg részéről, ahol szükség lenne arra, hogy körültekintő kerekasztal-tárgyalásokon keressünk megoldást.
Törökország az EU kiváltságos partnere, emellett határozott érdeklődést tanúsít az iránt, hogy az európai csoportunk teljes jogú tagja legyen. Szilárd meggyőződésem ezért, hogy Önnek ki kellene használnia a szerepe révén már most is rendelkezésére álló lehetőségeket, hogy megoldja ezt a fogas kérdést, amely közvetlenül érinti az EU-t.
Andrew Henry William Brons
Elnök úr, magától értetődik, hogy a kül- és biztonságpolitika a szuverén államok meghatározó szerepe. Ha ezt egy szupranacionális hatóság szerepévé teszik, azzal figyelmen kívül hagyják vagy leértékelik a tagállamok közötti kapcsolatok kérdését, vagy valójában beismerik, hogy már nem szuverén államok.
Semmi gond nincs az európai háborúk elkerülésére irányuló uniós politikával, de elutasítom azt a feltételezést, hogy ennek eléréséhez a szuverenitás feladása szükséges. Emellett minden európai államnak egyformán feladatának kellene tekintenie, hogy megvédje a nagyszerű európai vívmányokat a zavartól vagy a felhígulástól. Mindenáron el kell kerülni az olyan agresszív háborúkat, amelyekben az európai nemzeteknek semmilyen legitim érdeke nincs. Ugyanígy nem szabad belemennünk a színfalak mögötti agitációba, annak a képmutató törekvésnek a jegyében, hogy a talaj zordsága ellenére elültessük az úgynevezett "európai értékek” magjait.
El kell kerülnünk, hogy Európa a harmadik világbeli kivándorlók gyűjtőhelye legyen. Az ő kultúrájuk jellegzetes népek produktuma. A harmadik világ népességét Európába hozni ...
(Az elnök félbeszakítja a felszólalót)
Marco Scurria
(IT) Elnök úr, hölgyeim és uraim, köszönöm Ashton bárónőnek a ma elénk terjesztett jelentést. Szeretném azonban felhívni a figyelmét arra, hogy az európai közvélemény sajnálatos módon nincs tudatában az Európai Unió jelenlétének. Mint képviselőtársaim közül már sokan említették, külpolitikánk még mindig kezdetleges állapotban van, amint az az elmúlt napokban történt események némelyikéből is látható.
Európa nem maradhat távol az asrafi menekülttábortól: ebben a táborban nemcsak a nemzetközi politika mérettetik meg, de az emberi jogok védelme is. Kötelességünk beavatkozni a világnak azon a részén, ahogy Szíriában is. Ez az ország nagyon súlyos helyzetben van, amelyben az emberi jogok és a diktatórikus kormánnyal való szembeszállás lehetősége fel kell, hogy keltsék az Európai Unió érdeklődését ...
(Az elnök félbeszakítja a felszólalót)
Boris Zala
Elnök úr, csak egyetlen megjegyzés: úgy gondolom, Ankara egyre aktívabb külpolitikája új kihívásokat és lehetőségeket jelent az európai külpolitika számára. Főképviselő asszony, szerintem intézményesített párbeszédet kellene kezdeni a fő stratégiai kérdésekről, amilyen például az energiapolitika, a nyugat-balkáni országok és a kaukázusi régió stabilitása, az iráni nukleáris dosszié vagy a Közel-Keleten most zajló demokratikus ébredés.
Törökország különösen konstruktív szerepet játszhat abban, hogy segíti az EU-t a Közel-Kelet új keletű demokratikus ébredéséből származó előnyök megszilárdításában. Egy ilyen párbeszédnek azonban nem helyettesítenie, hanem kiegészítenie és megerősítenie kell Törökország útját a csatlakozás felé.
Elnök
Most Albertini úré a szó, az előadóként neki járó időből megmaradt két perc erejéig.
Gabriele Albertini
Elnök úr, az első beszédemhez négy percem volt, de csak kettőt használtam fel. Most, hogy van két percem, szeretném, ha megengedné, hogy ezt a négy percet felhasználhassam a záró beszédemhez.
Elnök
Önnek abban teljesen igaza van, hogy négy perc jut. Ön is azt mondja, hogy felhasznált kettőt, tehát maradt még kettő, ha így áll a helyzet.
Önnek négy perce van a felszólalására.
Gabriele Albertini
(IT) Nem, elnök úr, az első beszédemben két percig beszéltem, és összesen négy percem volt ...
Elnök
Albertini úr, Önnek négy perce van a két beszédére. Ebből kettőt használt fel. Kérem, vegye át a szót, mi pedig rugalmasak leszünk, de nyilvánvalóan nem akarok eljutni addig a pontig, amikor senki nem fogja hallani. Szeretném, ha hallanák Önt, és ha még öt percet elvesztegetünk, senki nem fogja meghallgatni a mondanivalóját.
Gabriele Albertini
(IT) Elnök úr, mivel a mondandómat nem fogom tudni két percben elmondani, inkább lemondok a beszédemről.
Elnök
Köszönjük szépen, Albertini úr. Mindnyájan hálásak vagyunk Önnek ezért, ugyanakkor kár, hogy nem tudjuk meghallgatni.
Roberto Gualtieri
Elnök úr, hölgyeim és uraim, azt hiszem, Albertini úrnak igaza volt, mert előadóként négy perc jár neki a beszédére, és két perc a válaszára. Ezért bátorkodom megjegyezni, hogy meg kellene kapnia az őt megillető négy percet.
A magam részéről úgy gondolom, hasznos és fontos vitában volt részünk, amely megmutatta, hogy a Parlament mennyire egységes, és mennyire készségesen kínálja fel támogatását Európa következetes és hatékony külső fellépéséhez. Nemcsak tiltakozásokat hallottunk a közelmúlt eseményeiben Európa által tanúsított nyilvánvaló megszorítások miatt, hanem javaslatokat is hallhattunk, egyfajta stratégiai partnerséget kínálva a Parlament és a többi intézmény között, hogy Európát biztonsági és védelmi kérdésekben hiteles szereplővé tegyük. Úgy hiszem, ez a partnerség nemcsak lehetőség, hanem szükségszerűség is, mert - ha igaz, amit elmondtunk, azaz hogy Európának az integrált megközelítés jelenti a fő potenciálját - ennek az integrált megközelítésnek az eléréséhez szükség lesz egy világos jogalkotási és költségvetési hatáskörökkel felruházott szerv támogatására. Emiatt is gondolom, hogy kiegyensúlyozott megoldást kell találnunk a parlamentközi együttműködés ügyére.
A vitából világosan kiderült, hogy hogyan kell eljárnunk. Mindenekelőtt fel kell mérnünk a Szerződés által kínált lehetőségeket: az állandó strukturált együttműködés és a 44. cikk szerintieket, amely lehetővé teszi, hogy egy misszió végrehajtásának feladatát tagállamok egy csoportjára ruházzák, de az uniós eljárási kereten belül maradjanak, ami nem ugyanaz, mint a renacionalizáció. Fel kell használnunk a meglévő struktúrákat - kezdve az Európai Külügyi Szolgálattal -, és ambiciózus feladatokat kell magunk elé tűznünk a képességek terén. Természetesen azt is tudnunk kell, hogyan kínáljunk vezetői képességet.
Szeretnénk megköszönni Ashton bárónőnek az elkötelezettségét és az eddigiekben tett fontos nyilatkozatokat. Vonzó gondolat, mint mondta, hogy egy kis csoport nagy dolgokra lehet képes, de Európa egy civilizált nagyhatalom, amely nem vonhatja ki magát a felelősség alól.
Elnök
Albertini úr, bocsásson meg! Már látom, pontosan mi is a helyzet. Önnek járt négy plusz két perc. Az első beszédében három percig beszélt. Maradt tehát három perce, és az összes szükséges rugalmassággal fogunk eljárni.
Gabriele Albertini
Elnök úr, hölgyeim és uraim, a Külügyi Bizottságban tartott meghallgatás során az egyik képviselő egy nehezített kérdést tett fel a főképviselőnek/alelnöknek. Elmondta, hogy amikor Henry Kissingert bírálták az Egyesült Államok izolacionista álláspontja miatt, különösen az Európai Unió kapcsán, Kissinger így válaszolt: "Nincs másik külügyminiszter, se egy telefonszám, amit felhívhatnék, hogy beszéljek Európával”.
A képviselő ezután ezt kérdezte Ashton bárónőtől: "Most van külügyminiszter és szabadon hívható telefonszám?” Erre nagyon brit módon válaszolt, miszerint: "Igen, én végzem ezt a munkát, noha főképviselő/alelnök a megnevezésem, nem külügyminiszter. Telefonszám is van, de gépi központ jelentkezik, és azt mondja be: a brit álláspontért nyomja meg az egyes gombot, a franciáért a kettest, a németért a hármast és így tovább”.
Ashton bárónő, Ön meghallgatta sok képviselőtársunk beszédét, és ez az üzenet az én jelentésemben is szerepelt. Sok hang van a világban, de Ön a miénkre - a Parlamentére - jobban figyel, mert mi mindig támogatjuk az európai politikát, és nemcsak a tagállamok politikáját, amelyre Ön a Tanácsban reagál, vagy a Bizottság politikáját, amelyre a megfelelő helyeken ad választ.
Szeretném, ha lenne egy harmadik hely is, ahol kifejezhetné a harmadik lojalitását. Ez a hely itt van e Ház közepén, a pódium mögött, mert Ön a Tanács, a Bizottság és a Parlament is. Úgy vélem, ezt a párbeszédet tovább kell fejleszteni és meg kell erősíteni, hogy demokratikus legitimitást nyerjen az európai polgárok irányítása és ellenőrzése alatt álló külpolitikánk számára. Mi segíteni fogjuk e szerep megvalósításában.
María Muñiz De Urquiza
Elnök úr, az asrafi tábor tekintetében nem kevesebbet tehetünk, mint hogy csatlakozunk az ott történt emberi jogi jogsértések elítéléséhez. Az emberi jogi visszaélések elítélését azonban soha nem szabad összetéveszteni az asrafi táborban működő mozgalom politikai támogatásával.
Iránban van egy demokratikus ellenzék, és ezt a zöld mozgalom, illetve a zöld mozgalmon belül különféle politikai csoportok képviselik, az emberi jogi jogsértések elítélését pedig semmiképpen nem szabad összekeverni e csoport politikai támogatásával.
Emellett a Bizottság alelnökétől és a főképviselőtől azt kérem, hogy amikor elindítja vagy megnyitja ezt a vizsgálatot az asrafi táborban fennálló helyzet ügyében, akkor a Mudzsahedin által a népességgel szemben elkövetett emberi jogi visszaéléseket is vizsgálja meg, amelyeket olyan szervezetek tanúsítanak és dokumentáltak, mint a Human Rights Watch.
A jelentésemmel kapcsolatban, Ashton bárónő, különösen szeretném a figyelmébe ajánlani a 6. bekezdést, amely egy fehér könyv kidolgozását kéri, stratégiai középpontban az Európai Unió nemzetközi szervezetekben játszott szerepével egészen 2020-ig.
Szeretném megköszönni az árnyékelőadóknak a jelentés előkészítésében és megírásában nyújtott segítséget, és ugyancsak szeretném szóvá tenni azt a tényt, hogy néhány végtelenül szűklátókörű politikai erő itt a Parlamentben megakadályozta, hogy a jelentésem megemlítsen egy tudományos szervezetet, amely egy tanulmánnyal járult hozzá a jelentés alapjához. Ez a szervezet a Fundación Alternativas, amely a jelentés elkészítéséhez jó alapokat biztosított számomra, csakúgy mint az árnyékelőadók és a titkárság számára. Remélem, a jelentés hasznosnak bizonyul majd az Európai Unió nemzetközi szervezetekben betöltött szerepének politikai meghatározásában és ösztönzésében.
Elnök
Stevenson úrnak azt szeretném mondani, hogy mielőtt átvettem az elnökséget, az a döntés született, hogy ebben a vitában nem használjuk a kékkártyás eljárást, pontosan azért, hogy a felszólalásra bejelentkezett képviselők közül mindenkinek meg tudjuk adni a szót.
Catherine Ashton
a Bizottság alelnöke és az Unió külügyi és biztonságpolitikai főképviselője. - Elnök úr, szeretnék köszönetet mondani a tisztelt képviselőknek ezért az mindenre kiterjedő vitáért. Albertini úr, boldogan odaállok bárhová, ameddig ténylegesen a termen belüli helyről van szó - gyanítom, lehetnek egy páran, akik jobban örülnének, ha nem tenném -, és nagyon szívesen beszélek a pódiumról; ez a kézenfekvő hely a kettő között. Nagyon nagyra becsülöm az Ön, Albertini úr és a többi előadó által végzett munkát, hogy elkészítették ezeket a szerintem igazán hasznos jelentéseket, amelyek sokat segítenek az európai fellépés tág hatókörének kezelésében.
Azt is szeretném azonban elmondani, hogy nagyobb az összhang, mint talán azt a vitát hallgatva bárki is képzelné. Egy sor kérdésben van erős, egységes külpolitikai álláspontunk: kezdve az emberi jogi aggályaink hosszú sorától egészen a Közel-Keleten, a szomszédságunkban, Szerbia/Koszovó vagy Bosznia ügyében végzett konkrét munkánkig vagy az afrikai megközelítésünkig, ahol most látjuk, hogy Elefántcsontparton remélhetőleg kezd megoldódni a helyzet, de aggódunk Uganda miatt.
Mindezeket az álláspontokat a 27 külügyminiszterrel együtt dolgozzuk ki, és ezért elismeréssel kell szólnom róluk. Úgy gondolom, könyörtelenül haladunk az erősebb összhang érzése felé. Még sok a tennivalónk - ezt nem vitatom -, és még sokkal több az, amit Önök szerint meg kellene tennünk; de ne becsüljük alá az eddig elért eredményeket és az utat, amelyen haladunk. Szeretném tehát elismerni a külügyminiszterek munkáját és azt, hogy gyakran mindnyájunk nevében szólnak; nem tudunk egyszerre mindenhol jelen lenni a világban. Ma a világ számos különböző részén ott vannak a külügyminisztereink, hogy üzeneteket adjanak át az én nevemben, az Európai Unió nevében. Ez is fontos aspektusa a tevékenységünknek.
Azt is mondhatnám, hogy szinte mindig mi vagyunk az elsők a nyilatkozatok elkészítésében, elsőként állunk ki és mondjuk el, hogy szerintünk minek kellene történnie. Az én hivatalom készítette el a Szíriára vonatkozó szankciókról szóló informális dokumentumot; ott vagyunk a vezetőülésben. Nincsenek mindig hírek rólunk, úgy is mondhatnám, nem mindig kerülünk elő a sajtóban szerte az Európai Unióban, de valójában elsőként adjuk ki a nyilatkozatainkat, és akár több százat is készítünk, hogy következetesen nyomatékosítsuk a tevékenységünk fontosságát, és a következetesség kritikus tényező abban, amit ma tárgyalunk.
A vitánk folyamán a világ bizonyos részeire koncentráltunk, de a további felszólalások során a tisztelt képviselők különböző kérdések széles körét vetették fel, amelyekkel még a továbbiakban is foglalkoznunk kell.
Salafranca úr arról beszélt, hogy Soto úrral mi történt a hétvége folyamán Kubában, és ezt gondosan vizsgáljuk. Bővebb felvilágosítást kértünk az esetről, mert ez nyilvánvalóan rendkívül fontos terület.
A tisztelt képviselők közül néhányan Gázáról kérdeztek, a segélyek odajutásának biztosításáról, a gázai lakosság támogatásának folytatásáról - amit folytatunk, de benne vagyunk egy párbeszédben ennek fokozásáról és javításáról.
Ott vannak azután a hegyi-karabahi események Azerbajdzsán és Örményország között, ahol mindkét féllel tárgyalásban vagyunk, és igyekszünk támogatni, amit Franciaország tesz a tekintetben, hogy próbálja előrevinni az ott zajló folyamatot.
Albániában tárgyaltunk a miniszterelnökkel és az ellenzékkel, és próbáltuk lendületbe hozni a párbeszédet.
És természetesen ott van egész Afrika, ahonnan két országot említettem, de még nagyon sokról beszélhetnék, nem utolsósorban arról, hogy mi történik már megint Szudánban, illetve milyen fontos, hogy Dél-Szudán létrehozásakor biztosítottak legyenek a siker lehető legjobb esélyei.
Ott van azután Ukrajna, ez a fontos szomszédos ország, amelyet - azt hiszem - Saryusz-Wolski úr említett, de mások is.
Tennivalók hosszú sora vár ránk, és minden kérdéssel tovább kell foglalkoznunk. Ezért, tisztelt képviselők, csak annyit mondanék, hogy ezt fontos felismerni.
A rám jutó utolsó percekben engedjék meg, hogy eloszlassak néhány szárnyra kelt mítoszt. Nem akarok helyet a Biztonsági Tanácsban. Az EU számára szerettem volna megfelelő státust szerezni az ENSZ Közgyűlésében, és ezt úgy értük el, hogy senki nem ellenezte, a tisztelt képviselők pedig tudják, hogy sok munkánkba került, és ezért elismeréssel adózom minden résztvevőnek, de most már megszereztük ezt az erősebb hangot.
Azt is fontos megnézni, hogy mit is csinálunk ténylegesen a KBVP területén; ne keverjünk ide olyan leírásokat, amelyek nem igazak. A segélyeink révén csak Líbiában 55 000 ember hazajutását sikerült támogatnunk. Nem elleneztem a repüléstilalmi övezetet az Európai Tanácsban, és ezt majd Cameron miniszterelnök megerősíti; egyáltalán nem ezt mondtam. Azt mondtam, hogy ahhoz, hogy ez hatékony és gyors legyen, fontos, hogy akik gyorsan tudnának lépni, ezt tegyék is meg.
Ami a küldöttségeinket illeti, igyekszem megerősíteni a Bengáziban nyíló küldöttségünket, illetve az iraki tevékenységünket. De ne állítsuk ezt szembe azzal, ami más országokban történik, például a Bahamákon. A Bahamákon dolgozó személyzet fejlesztési munkatársakból áll a Bizottság részéről, akik vidékfejlesztési és mezőgazdasági programokon dolgoznak a legszegényebbek érdekében, és szerintem ezt nem szabadna "vagy/vagy” helyzetnek tekintenünk.
Tisztelt képviselők, minden tőlünk telhetőt meg kell tennünk, hogy támogassuk a világ országait. Ezért tehát azzal fejezném be, amivel kezdtem: nem vagyunk híján az ambícióknak, de erőforrások kellenek ahhoz, hogy rendesen elvégezhessük a munkát, képesnek kell lennünk a következetességre, fejlesztenünk és erősítenünk kell, amit teszünk, és ezt fogjuk tenni, mégpedig úgy, hogy az Európai Unió 27 tagállamát magunkkal visszük ezen az úton - néha vezetjük őket, néha toljuk, máskor vállvetve dolgozunk -, az Önök támogatása pedig felbecsülhetetlenül hasznos lesz ebben.
(Taps)
Elnök
A vitát lezárom.
A három jelentésről szóló szavazásra ma 12:30-kor kerül sor.
(Az ülést néhány percre felfüggesztik)
Írásbeli nyilatkozatok (az eljárási szabályzat 149. cikke)
Elena Băsescu
Szeretnék gratulálni kollégámnak, Albertini úrnak, ennek az alapos jelentésnek az összeállításához. A jelentés ismét kitér olyan kérdésekre, ahol az EU részéről aktívabb részvételre van szükség. Itt említhetném a keleti partnerséget és a fekete-tengeri szinergiát. Ez a két kezdeményezés létfontosságú szerepet játszik egyrészt a közvetlen környezetünkben lévő államokkal való kapcsolatok megerősítése, másrészt az energiabiztonság szempontjából.
A keleti partnerség ez év őszi csúcstalálkozójának megszervezése és az Euronest Parlamenti Közgyűlés megalakulása ígéretes jelek, amelyek arra utalnak, hogy ezen iránymutatások végrehajtása folyamatban van.
A Moldovai Köztársasággal való kapcsolatok megerősítése szintén szerepel a közös külpolitikai prioritások között, az EU-val való társulási megállapodás aláírása érdekében. E pont megemlítése biztosítani fogja a pozitív előrehaladást a két oldal közötti tárgyalásokon.
Szeretném hangsúlyozni itt a Házban, hogy mekkora jelentőséget tulajdonítunk a megoldatlan konfliktusok rendezésének, különös tekintettel a Dnyeszteren túli területen fennálló konfliktusra. Üdvözlöm ezt a lépést, különösen a múlt hónapban folytatott bécsi párbeszéd kudarca után. Támogatom a tárgyalások folytatását, 5 + 2 összetételben.
Proinsias De Rossa
írásban. - Európának nem szabad ismét cserbenhagynia a palesztin népet. Most, hogy a Fatah és a Hamász között váratlanul megbékélési megállapodás született, amelyben kötelezettséget vállaltak egy ideiglenes, pártatlan ügyvezető kormány megalakítására és az előrehozott választásokra, Európának meg kell ragadnia ezt a lehetőséget, hogy pozitív szerepet játszhat a régióban. Ezt megteheti azzal, hogy együttműködik a következő napokban megalakuló ideiglenes kormánnyal; hogy támogatja az előrehozott választásokat és - ami a legfontosabb - kötelezettséget vállal a választások eredményének teljes körű tiszteletben tartására és a választások nyomán megalakuló új vezetéssel való együttműködésre. Európa nem teheti meg, hogy az egyik oldalon együttműködik a líbiai, szíriai, tunéziai és egyiptomi demokratikus mozgalmakkal, ugyanakkor megtagadja az együttműködést a palesztin nép demokratikusan megválasztott kormányával. Izrael első válasza a megbékélésre - a Palesztin hatóságnak járó adók visszatartása - törvénytelen, és a békére nézve akár katasztrofális is lehet, mivel veszélybe sodorja Szalam Fajad miniszterelnök államalakítási erőfeszítéseit. Az EU-nak közbe kell lépnie, hogy teljesen fedezze ezt a bevételkiesést, világosan jelezve, hogy ezt a pénzt vissza fogjuk nyerni Izraeltől azzal, hogy ugyanebben az értékben befagyasztunk minden, az EU-tól Izraelnek járó kifizetést mindaddig, amíg véget nem vet a nemzetközi jog újabb megsértésének.
Ágnes Hankiss
írásban. - 2010-ben írásbeli kérdést nyújtottam be Malmström biztosnak, hogy megtudjam, a Bizottság milyen intézkedést tett a nem kormányzati szervezetek által a terrorizmus finanszírozásában betöltött szerep felderítésére. Az, hogy a tavalyi flottilla szervezői úgy tervezik, hogy az incidens évfordulóján megismétlik az akciójukat, a GUE és a Verts/ALE képviselőcsoportokba tartozó európai parlamenti képviselők pedig május 10-ére meghallgatást szerveztek az Európai Parlamentbe, ismét reflektorfénybe helyezi ezt a kérdést. Ha mi, európaiak végső célunknak tekintjük a békét és a demokratizálódást a Közel-Keleten, a szélsőséges szegénység felszámolását és az életkörülmények fejlesztését Gázában, e nemes ügy előmozdításának megfelelő eszköze nem a flottilla, amint arra Ashton alelnök/főképviselő mai korábbi felszólalásában rámutatott. Nem nevezhetünk humanitárius fellépésnek valamit, ami nem feltétlenül az, aminek látszik. Bruguière bíró, a köztiszteletben álló, elismert terrorizmusellenes szakértő bebizonyította, hogy a flottilla szervezője, az IHH kapcsolatot tartott az al-Kaidával. Az IHH ernyőszervezete, a Union of Good azzal támogatja a radikális szélsőségesek tevékenységét, hogy fegyvert ad el nekik. Európai parlamenti képviselőtársaimat arra kérem, hogy tartózkodjanak attól, hogy a közel-keleti válságot saját politikai céljaikra használják fel, amelyeknek semmi köze a békefolyamathoz, és tartózkodjanak az elfogultságtól, mivel ez nyelvhasználatában és mechanizmusában nagyon hasonlít az Izraellel szembeni kommunista és szovjet attitűdhöz.
Jiří Havel
Az állásfoglalási indítvány világosan megmutatja, hogy a Lisszaboni Szerződés vonatkozó rendelkezéseinek végrehajtásában még mindig vannak súlyos hiányosságok. A tagállamok szemében nem veszi jól ki magát, amikor az Európai Parlament (EP) "sürgősen kéri” az Európai Tanácsot, hogy dolgozzon ki "európai külpolitikai stratégiát”, vagy amikor arra kéri az Európai Tanácsot, hogy "ezt a feladatát az Európai Parlamenttel folytatott politikai párbeszéden keresztül hajtsa végre”. Ha ma már lenne egy ilyen európai külpolitikai stratégiánk, az EU egyensúlya sokkal jobb lenne e tekintetben, például az arab világban folyó mozgalmakat vagy a régió országaival szemben alkalmazott kettős vagy akár hármas mércét illetően.
Ugyancsak probléma az EU álláspontja az egyre zajosabb balkáni fejleményekkel szemben. Az EU még nem találta meg a "kulcsot” ehhez a régióhoz, és nincs szisztematikus megközelítése. Ennek eredménye többek között, hogy a nyugat-balkáni országokban meredeken zuhan az EU presztízse és az uniós tagság vonzereje. A nemzetközi közösség bosznia-hercegovinai főképviselője és az EU különleges képviselője, Valentin Inzko Szerbiával szembeni megközelítésre vonatkozó elképzelései nem fogják megoldani a helyzetet, inkább az ellenkező hatást érik el.
Danuta Jazłowiecka
A múlt héten sor került egy különösen jelentős eseményre. Hosszas tárgyalások után végül sikerült meggyőznünk partnereinket az Egyesült Nemzetekből, hogy a szervezetben biztosítsanak egy új státust az EU részére. Ez egyértelmű siker, különösen ha figyelembe vesszük a Közgyűlés kezdeti ellenállását. Nem szabad azonban a diadalmaskodás csapdájába esnünk, és azt gondolnunk, hogy az EU mostantól egységes álláspontot fog képviselni az Egyesült Nemzetek fórumán. Az, hogy mostantól az Európai Tanács elnöke vagy a főképviselő képvisel bennünket, nem jelenti azt, hogy a tagállamok közös állásponton lesznek a különösen ellentmondásos témákban. Líbia példája jól mutatja, hogy még nyilvánvalónak látszó ügyekben, például a civil lakosság védelmében is milyen mély lehet közöttünk a megosztottság. Ezért világosan ki kell mondanunk, hogy a tagállamok politikai akarata nélkül ennek a döntésnek nem lesz értelme. Ezért nem tudok egyetérteni Ashton asszonnyal abban, hogy a világ mostantól egyetlen világos hangot fog hallani az EU-tól. Én inkább attól tartok, hogy még hosszú ideig kell kezelnünk a hangok sokaságát, mivel az EU egységes nézeteit nemcsak a Biztonsági Tanács állandó tagjai fogják gyengíteni, hanem az elnökség is, amely a Lisszaboni Szerződés után most keresi magának a rést. Hogyan tervezi Ashton asszony kialakítani az EU egységes hangját az Egyesült Nemzeteknél, és hogyan tervez jó képet kiépíteni az EU-ról ebben a szervezetben?
Tunne Kelam
írásban. - Biztatónak találom a Bizottság alelnökének/az Unió külügyi és biztonságpolitikai főképviselőjének hozzáállását: azt a felismerést, hogy a nyilatkozatok mellett a tettek számítanak igazán. Szeretném emlékeztetni Önt, Ashton bárónő, Joseph Daul tanácsára: ne féljen, és akkor maga mögött tudhatja e Parlament támogatását.
Közös felelősségünk, hogy a tekintélyelvű uralkodókkal elhitessük, hogy komolyan vesszük az alapvető értékeinket. Ez mindenekelőtt feltételességet jelent: hajlandóságot arra, hogy ne csak javasoljunk és könyörögjünk, hanem fájdalmat is tudjunk okozni, azaz hogy valódi szankciókat alkalmazzunk azokra a rezsimekre, amelyek még állampolgáraik életét sem tartják tiszteletben. Egyetértek azzal, hogy a Szíria elleni szankcióknak több száz emberre kell vonatkozniuk, nem csak egy tucatra.
Köszönöm, hogy elítélte a 2011. április 8-án, az asrafi menekülttáborban történt mészárlást. Ebben az esetben határozottan azt javaslom, hogy kövesse az Európai Parlamenttől származó, 2009. áprilisi egyértelmű üzenetet: világos, meggyőző üzenetre van szükségünk, hogy az EU valóban törődik az iráni ellenzék 34 fegyvertelen tagjának életével, és nem fogja tovább tűrni a szabadságjogaik és a méltóságuk sárba tiprását. Kérem a Bizottságot, hogy vállaljon vezető szerepet a javasolt áttelepülési ügyben.
Jaromír Kohlíček
A közös kül- és biztonságpolitika mindig nagy probléma az EU-ban. Egyrészről, a nagy államok hagyományosan hozzá vannak szokva ahhoz, hogy saját erejükre támaszkodnak, és közülük Franciaország és Nagy-Britannia még mindig nagyhatalomnak érzi magát. Ez látható abból, ahogy a külpolitikai problémák megoldásához viszonyulnak. Az utóbbi időben ez a hozzáállás mindenfajta vita esetében inkább a katonai megoldás felé hajlott, mivel a békés megoldásokat figyelmen kívül hagyják a beavatkozás javára. Úgy gondolom, okunk van azt hinni, hogy a mai világ a sokpólusú berendezkedés felé tart, és a békés külpolitika az, ami összhangban van a nemzetközi joggal és az ENSZ Alapokmányával. A katonai vállalkozások helyett, amelyek közül a legújabb most bontakozik ki a szemünk előtt Líbiában, a mai világnak minden erőfeszítésével a szegénység és az írástudatlanság leküzdésén és más súlyos problémák megoldásán kellene dolgoznia. Ennek megvalósításához elengedhetetlenül fontos a fegyverzet-ellenőrzés és a leszerelés, beleértve a nukleáris fegyverek szétszereléséről szóló általános megállapodásokat. A katasztrófák következményeinek enyhítését fontos elemnek kellene tekinteni az uniós külpolitikában. Ezeket a műveleteket nem szabad katonai bevetésekhez kapcsolni. A rendőrség bevetésére csak szélsőséges esetekben van lehetőség, ENSZ-határozat alapján, a szociális, egészségügyi és közszolgálati ágazatokban dolgozók védelme és a rendőrök kiképzése céljából. A közös kül- és biztonságpolitikát szigorúan külön kell választani a NATO-tól. A felsorolt okokból az Egységes Európai Baloldal/az Északi Zöld Baloldal Képviselőcsoportja nem hajlandó támogatni ezt a jelentést.
Mariya Nedelcheva
Az ENSZ Közgyűlése egy héttel ezelőtt engedélyezte, hogy az EU egyhangúlag felszólalhasson az ülésein. Mostantól a magas szintű képviselőknek lehetőségük nyílik arra, hogy a legmagasabb szintű nemzetközi szerv keretében adják át az Unió üzenetét. Ez a rendelkezés jelentős előrelépés a Lisszaboni Szerződés végrehajtásában, de nem elegendő. Az EU-nak valódi stratégia kell, hogy ténylegesen alkalmazhassa a Lisszaboni Szerződés által ráruházott hatásköröket. Legyen akár a Biztonsági Tanácsban, akár az Emberi Jogi Tanácsban, a NATO-ban, a WTO-ban vagy a G20 csúcson, az EU-nak a továbbiakban már nem kellene meghúzódnia az árnyékban. Sőt, az élre kellene állnunk egy globális parlamenti rendszer kialakításában. A magas szintű diplomáciára bizonyosan szükség van, de ezt az emberekkel egyeztetve kell végrehajtani. Hogyan lehetne ezt jobban elérni, mint azzal, ha lehetővé tesszük, hogy a polgárok a világ minden tájáról képviseltessék magukat az ENSZ-ben? Van az Európai Parlament, de vannak még regionális parlamentek is, mint például az AKCS-EU Közös Parlamenti Közgyűlés. Amire ma szükségünk van, az egy világparlament. Ashton bárónő, az Európai Uniónak ambiciózusnak kell lennie. Remélem, ez a javaslat meg fog jelenni a fehér könyvében.
Kristiina Ojuland
írásban. - Mindenekelőtt szeretném kifejezni őszinte hálámat Ashton bárónőnek, amiért az EU teljes mértékben támogatta Észtországot a libanoni túszválság megoldására tett erőfeszítéseiben. Az elrabolt észtek azonban még mindig ki vannak szolgáltatva elrablóik kényének. Ezért hálásak lennénk, ha továbbra is részt vállalna, és segítené a helyzet rendezését.
A közös kül- és biztonságpolitika jövőjére rátérve, szeretnék még több összhangot és következetességet kérni az antidemokratikus rezsimek kezelésében. Szankciókat alkalmaztunk Belarusszal szemben, de ugyanezt nem tettük meg az oroszországi Magnyickij-ügy kapcsán, noha az Európai Parlament az emberi jogok helyzete a világban című, 2009-es éves jelentésében és az Európai Unió ezzel kapcsolatos politikájában felhívta erre a figyelmet.
Továbbra is elkötelezetten támogatjuk az "egy Kína” politikát, miközben Peking a közelmúltban egyre erőszakosabb elnyomással lép fel Tibetben és az ujgur régióban egyaránt. Ahelyett, hogy Pekinggel flörtölünk, törekednünk kellene a szabadkereskedelmi megállapodásra Tajvannal, ahol virágzik a demokrácia. Az "egy Kína” politika idejétmúlt, és morálisan árt az Európai Unióról kialakult képnek. Hozzuk összhangba a politikáinkat az értékrendünkkel.
Ioan Mircea Paşcu
írásban. - A Lisszaboni Szerződés nagy lehetőséget adott arra, hogy továbblépjünk a védelem és a biztonság területén. Amint azonban a bizonyítékok mutatják, ez még nem elég. A műveletek viszonylag nagy száma ellenére még mindig nyilvánvalóan különválnak az eszközök, amelyekkel felszerelkezünk - lásd például a harccsoportokat - és a nemzeti eszközök rögtönzött összeállítása, amelyeket ténylegesen bevetünk, amikor az EU közbeavatkozását kérik. Vegyük például Líbiát: a politikai konszenzus és a megfelelő katonai eszközök hiánya miatt koalíciót kellett alakítani a "tettre készekből” - noha ezt a koncepciót hevesen elleneztük, amikor korábban mások használták -, és a NATO-t kellett felkérni, hogy vegye át a parancsnokságot! Líbia gyakorlatilag teljesen a partvonalra szorította a KBVP-nket, éppen akkor, amikor szükségünk lett volna rá, és ezért megvolt az esélye, hogy a gyakorlatban mutassa meg magát! Ebből következően nekem az a véleményem, hogy ismét meg kell vizsgálnunk a KBVP-nket, hogy kiderüljön, mire van szüksége ahhoz, hogy katonailag és politikailag egyaránt működőképes koncepcióvá váljon, hogy amikor legközelebb megint ehhez kell folyamodnunk, ne hagyjon úgy cserben, mint most.
Sirpa Pietikäinen
A közös kül- és biztonságpolitikánk útelágazáshoz érkezett. A Lisszaboni Szerződés lehetővé tette, hogy az uniós külkapcsolatok úgy fejlődjenek, ahogy arra korábban nem lett volna mód. Az előrehaladás azonban eddig elég lassú volt. Közös európai értékeink mindazonáltal lehetővé teszik, hogy a fenntartható fejlődésen és az emberi jogokon alapuló európai külpolitikát alakítsunk ki.
Szükségünk van egy világos európai külpolitikai menetrendre, hogy az EU képes legyen céltudatosan támogatni a multilateralizmuson alapuló globális politikát. Ennek a politikának kulcsfontosságú eleme lenne az ENSZ munkájának támogatása és az EU ENSZ-szel kapcsolatos politikájának tisztázása.
Cristian Dan Preda
A szíriai helyzet mély aggodalomra ad okot. Nincsenek teljes körű, megbízható információink, mivel a külföldi sajtótól megtagadták a hozzáférést. Az Aszad-rezsim által végrehajtott elnyomó intézkedések azonban egyre fokozódnak, és a nem kormányzati szervezetektől származó számadatok alapján már eddig 600-700 polgári személy megöléséhez és további 8000 ember letartóztatásához vagy eltűnéséhez vezettek. A szíriai polgárok lassan két hónapja tüntetnek; nem szabad őket magukra hagyni a demokráciáért folyó harcukban. A brutális elnyomás elfogadhatatlan, ezért ennek véget kell vetni. Az EU-nak vezető szerepet kell vállalnia egy gyors megoldás megkeresésében. Ezért szeretném üdvözölni a Tanács által a hét elején elfogadott korlátozó intézkedéseket a szíriai rezsim ellen. Ennél azonban többet kell tennünk - az Unió partnereivel együttműködésben -, hogy szorgalmazzuk, hogy a szíriai hatóságok vessenek véget az elnyomásnak. Aszad elszigetelődött. Pillanatnyilag már csak a Kadhafi-rezsim ítéli el a "Szíria nemzetbiztonsága elleni nemzetközi összeesküvést”, amely kijelentés sokat elárul a szíriai helyzetről. Befejezésül szeretném hangsúlyozni, hogy jelen körülmények között elfogadhatatlan Szíria azon kérése, hogy kapjon helyet az ENSZ Emberi Jogi Tanácsában.
Traian Ungureanu
írásban. - Az egyiptomi kopt egyházzal és általában véve a közel-keleti keresztényekkel szembeni elhúzódó erőszakos fellépések az Európai Unió részéről azonnali választ követelnek. A keresztény-európai örökség fontos része került veszélybe. Több százezer ember szenved el üldöztetést a vallási meggyőződése miatt. Az új egyiptomi hatóságok széles körű szimpátiában és közvetlen uniós pénzügyi és politikai támogatásban részesültek. Miután azonban az újabb támadási hullámban templomokat gyújtottak fel és keresztényeket öltek meg, eljött az ideje, hogy az EU teljesen világossá tegye az egyiptomi hatóságok felé, hogy országuk belbiztonságáért, valamint az összes egyiptomi polgár jogainak és életének védelméért ők felelnek. Azokat a feltételezéseket, hogy az egyiptomi hatóságok szemet hunytak a vallási erőszak felett, vagy még bátorították is, határozott kötelezettségvállalással kell eloszlatni, miszerint a keresztény közösség biztonságban lesz Egyiptomban. Az EU-nak magyarázatot kellene kérnie az egyiptomi hatóságoktól, és világossá kell tennie, hogy a további erőszakot az európai pénzügyi és humanitárius segítségnyújtás megszűnése fogja követni. Ennek az egyértelmű figyelmeztetésnek feltételként meg kell jelennie az összes jelenlegi megállapodásban, és a közel-keleti kormányokkal kötendő valamennyi jövőbeni megállapodásba bele kell foglalni.
Zbigniew Ziobro
A tunéziai és egyiptomi helyzetről és a vallásszabadságról szóló januári vita során megemlítettem az arab országokban élő keresztények tragikus helyzetét, különös tekintettel az üldöztetést elszenvedő egyiptomi kopt keresztényekre. Felhívtam a figyelmet az iszlám radikalizálódására, amely Krisztus követői ellen fordítja az agresszióját. Ma már látható, hogy a balsejtelmeim indokoltak voltak. A Szent Ménász templom környékén történt összecsapások csak a jéghegy csúcsát jelentik, ami az egyiptomi keresztények tragédiáját és a nemzetközi szervezetek hallgatását illeti. Ebben az összefüggésben érdemes lenne felidézni a Szent Bisoj kolostor elleni, ez év márciusi támadásokat - amelyeket a Parlament és Ashton asszony figyelmen kívül hagyott -, amikor az egyiptomi hadsereg tüzet nyitott egy kairói menekültekkel teli kolostorra, valamint a szélsőséges nézeteket valló szalafista iszlám közösség tetteit. Áprilisban támadássorozatot indítottak a Beni Ahmedben, Bastilban és Kamadirban található keresztény épületek ellen. Mint láthatjuk, az Európai Unió még mindig nem tudott következetes stratégiát kidolgozni arra, hogyan reagáljon az Ázsiában és Észak-Afrikában előforduló emberi jogi jogsértésekre, és a jövőben hogyan előzze meg ezeket. Nagyobb nyomást kellene gyakorolnunk az egyiptomi hatóságokra, hogy védjék meg a kopt keresztényeket. Az Európai Külügyi Szolgálat politikai ügyekkel foglalkozó albizottságán belül feltétlenül meg kell erősíteni a vallási intolerancia megelőzéséért felelős egységet, különös tekintettel az üldözött keresztényekre.
