Förberedelse av toppmötet med euroområdets stats- eller regeringschefer den 7 maj 2010 (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är uttalanden av rådet och kommissionen om förberedelserna av toppmötet med euroområdets stats- eller regeringschefer den 7 maj 2010.
Diego López Garrido
Herr talman! Den här veckan, den 7 maj, kommer ett möte att avhållas med euroområdets stats- och regeringschefer, och den här debatten i Europaparlamentet gäller detta viktiga möte. Syftet med mötet är att formalisera den överenskommelse som har nåtts om lån till Grekland, det finansiella stödpaketet till Grekland så att detta land i euroområdet kan reda ut sin allvarliga finansiella situation, och att diskutera vilka lärdomar som kan dras av denna situation och dessa överenskommelser för euroområdets och hela Europeiska unionens framtid.
Det som stats- och regeringscheferna ska göra på fredag är att bekräfta den finansiella lösning som Europeiska unionen har erbjudit Grekland. Med andra ord ska de formalisera det åtagande som gjordes vid mötet med Europeiska unionens stats- och regeringschefer den 11 februari - vilket i det här skedet är ett politiskt åtagande - ett åtagande att hjälpa Grekland att ta sig ur denna oerhört svåra finansiella situation.
Därför ska stats- och regeringscheferna på fredag lägga fram och skissera upp en överenskommelse som innebär att de övriga 15 medlemsstaterna i euroområdet vill att Grekland ska få detta stöd, dessa lån, när landets regering har antagit ett stringent program med ekonomiska och finansiella korrigeringar. Dessa syftar till att garantera Greklands finansiella stabilitet och den finansiella stabiliteten i euroområdet som helhet, vilket är någonting som har överenskommits politiskt och inte bara gäller Grekland. Det gjordes i en politisk överenskommelse den 11 februari i form av en resolution från stats- och regeringscheferna i Europeiska unionen.
Detta är ett viktigt beslut, politiskt och historiskt sett, eftersom det är avgörande för euroområdets trovärdighet och hela unionens trovärdighet utåt från finansiell synpunkt. Det är viktigt för den budgetkonsolidering som fordras i fördragen om Europeiska unionen, budgetkonsolidering i euroområdet och i hela unionen, och det är mycket viktigt för att konsolidera en faktisk och bestående ekonomisk återhämtning i Europeiska unionen.
I dag offentliggjorde Olli Rehn, som är här hos oss, kommissionens prognoser för perioden 2010-2011 och sände ut ett budskap om successiv ekonomisk återhämtning för Europeiska unionen. Kommissionens prognoser bekräftar att den ekonomiska återhämtningen är på väg i Europeiska unionen och att EU som helhet förväntas få en tillväxt på 1 procent 2010 - i år - och 1,75 procent 2011, efter den största nedgången i dess historia.
Således upphörde den ekonomiska nedgången i Europeiska unionen under det tredje kvartalet förra året, och den ekonomiska återhämtningen har börjat. Den europeiska ekonomiska återhämtningsplanen och de beslut som medlemsstaterna har fattat har uppenbarligen bidragit till detta genom att injicera stora summor i de olika ländernas ekonomier från medlemsstaternas och unionens budget, via den europeiska ekonomiska återhämtningsplanen. Det är ett av skälen till att vi redan ser en ekonomisk återhämtning i unionen efter att ha gått igenom den värsta lågkonjunkturen i historien, något som jag vill upprepa.
Detta är vad Europeiska kommissionen förutspår, och utan tvivel kommer beslutet att låna ut pengar till Grekland i stor utsträckning att bidra till att den ekonomiska återhämtningen i euroområdet och hela Europeiska unionen både blir reell och varaktig.
Vi anser att Europeiska unionen har reagerat väl på den aktuella ekonomiska situationen, på den ekonomiska krisen, genom att göra allt som står i dess makt för att klara av situationen. Vi tycker särskilt att den har reagerat väl på den oerhört allvarliga finansiella situationen i Grekland, för något som Europeiska unionen definitivt har gjort de senaste månaderna har varit att ta tydliga steg mot någonting som vi har börjat beskriva som ekonomisk styrning eller ett ekonomiskt styrelsesätt i unionen. Det har tagits klara steg framåt. Ibland kan de ha verkat små, för små, men det har hur som helst tagits steg som leder framåt, på ett tryggt och beslutsamt sätt, och det hela kommer att kulminera i mötet med Europeiska unionens stats- och regeringschefer på fredag.
Vi anser att den ekonomiska styrningen, det ekonomiska styrelsesättet i unionen måste ha en fast grund. Den första grundpelaren är att ta ansvar för gjorda åtaganden, till exempel när ett unionsfördrag undertecknas och ratificeras. Den andra är solidaritet, som är en central princip för Europeiska unionen och all dess politik. Den tredje är samordning i fråga om budgetkonsolideringen, samordning av Europeiska unionens externa representation - inför till exempel G20-mötena - och samordning för att skapa tillväxt och för att ta oss ur krisen. Jag är övertygad om att detta kommer att stå i det dokument som kommissionsledamot Olli Rehn håller på att sammanställa i ämnet och som kommer att läggas fram för kommissionen den 12 maj.
Slutligen vill jag säga att den ekonomiska styrning av unionen som håller på att etableras och utvecklas och för vilken grunden läggs i Europeiska unionen kräver ändamålsenliga instrument och viss övervakning. Jag är säker på att detta kommer att nämnas i det dokument som Europeiska kommissionen håller på att utarbeta. Vi behöver offentliga finanser med kvalitet. Vi behöver tillsyn över det finansiella systemet, europeisk tillsyn över det finansiella systemet, och i det avseendet vill jag uppmana Europaparlamentet att anta ett paket om finansiell tillsyn så snart som möjligt. Detta paket bör innehålla de regelverk och direktiv som diskuteras i parlamentet här och nu, och som ska diskuteras i det ansvariga utskottet de närmaste dagarna och därefter vid ett plenarsammanträde.
Vi behöver också mekanismer för att förhindra kriser, och vi behöver också - som jag sade tidigare - förmågan att uppträda enat när vi företräder unionen utåt. I det fallet tänker jag förstås på G20-mötena. Jag anser att dessa åtgärder är steg som tas mot ekonomisk styrning eller ekonomiskt styrelsesätt i unionen. Stödet och lånen till Grekland är delar av detta, och det är därför jag tycker att Europeiska unionen rör sig i rätt riktning och har konsoliderat denna inriktning.
Jag är säker på att stats- och regeringscheferna kommer att anta detta finansiella stödpaket till Grekland, vilket i korthet är ett åtagande om finansiell stabilitet, ekonomisk stabilitet i euroområdet och hela Europeiska unionen, som de sade i sitt uttalande den 11 februari.
José Manuel Barroso
Herr talman! Jag ombads göra ett uttalande för kammaren före fredagens möte med euroområdets stats- och regeringschefer.
Låt mig börja med att framföra mina kondoleanser till familjerna till offren för våldet i Aten i dag. Att inte hålla med och att protestera är en rättighet i våra demokratiska samhällen, men inget kan rättfärdiga att man tar till våld.
Jag vill nu ta upp det finansiella stödpaketet till Grekland som godkändes i söndags och sedan berätta om några av mina synpunkter på vad som behöver göras för att förhindra att den här typen av kris upprepar sig.
Vad gäller Grekland har de grekiska myndigheterna gått med på ett flerårigt program för budgetkonsolidering och strukturreformer. Det utarbetades gemensamt av kommissionen, Europeiska centralbanken och Internationella valutafonden.
Den grekiska regeringen har lagt fram ett massivt och trovärdigt paket som kommer att styra ekonomin mot en hållbar väg och återupprätta förtroendet. Det är viktigt att vi erkänner det mod som premiärminister Georgios Papandreou och hans regering har visat.
Grekland kommer att genomföra smärtsamma ansträngningar, men vi vet alla att det inte finns några alternativ till detta.
Som motprestation kommer den samordnade europeiska mekanismen för stöd till Grekland att aktiveras efter rekommendationen från kommissionen och Europeiska centralbanken. Detta är en solidaritetshandling utan motstycke som inte går att finna någon annanstans i världen.
Stödet blir avgörande för att hjälpa Grekland att få ordning på sin ekonomi och bidrar till att bevara den finansiella stabiliteten i euroområdet som helhet.
Tillåt mig att understryka att kommissionen har sett till att mekanismen, som bygger på bilaterala lån, är europeisk. Kommissionen var behjälplig med att inrätta den och kommer att spela en viktig roll när det gäller att hantera och genomföra den.
Kommissionen är och förblir central när det gäller att bedöma huruvida Grekland uppfyller villkoren i paketet. Kommissionen kommer också att hantera de bilaterala lånen från medlemsstaterna.
I slutet av veckan kommer vi redan att ha en kritisk massa av medlemsstater som har fullgjort processen för att erbjuda dessa bilaterala lån till Grekland. Det är min absoluta övertygelse att detta exceptionella finansiella stöd till Grekland - 110 miljarder euro - liksom anpassningsprogrammet är den rätta lösningen på den grekiska krisen. Vi har inga skäl att tvivla på att det fullt och fast kommer att genomföras både av Grekland och euroområdets medlemsstater.
Den här uppfattningen delas av andra viktiga aktörer. Jag noterade exempelvis det stödjande uttalandet nyss från de tidigare, nuvarande och kommande ordförandena för finansministrarna inom G20. Tyvärr verkar inte alla marknadsaktörer övertygade än. Vi måste högt och tydligt säga att de som tvivlar har fel. Jag kommer tillbaka till det strax.
Vid mötet med euroområdets stats- och regeringschefer på fredag kommer vi att se bortom den här överenskommelsen och titta på vad vi behöver göra för att dra de rätta lärdomarna av den här situationen. Debatten blir självklart en startpunkt eftersom beslut behöver diskuteras ytterligare och till slut fattas tillsammans med alla de 27 medlemsstaterna - euroområdets medlemsstater men även alla övriga medlemsstater i Europeiska unionen. Låt mig säga detta mycket tydligt: Diskussioner och beslutsfattande med 27 aktörer är en källa till styrka.
Eftersom vi måste påskynda våra förfaranden är det ett faktum att en gemensam åtgärd med 27 aktörer - utan motsvarighet någonstans i världen - ger bästa möjliga grund för vår gemensamma framtid inom en ännu mer sammanlänkad värld.
Jag ser två huvudlinjer som behöver diskuteras och åtgärdas: För det första en ny bedömning av reglerna för ekonomisk styrning, inbegripet stabilitets- och tillväxtpakten, och för det andra en reform av finansmarknaderna.
Kommissionen har arbetat intensivt med den ekonomiska styrningen och är beredd att lägga fram sitt förslag för hur den ska förbättras på onsdag. Vi har tre huvudområden som bör tas upp. För det första ansvar: Vi behöver förstärka stabilitets- och tillväxtpakten och framför allt medlemsstaternas efterlevnad av den. Det är uppenbart att både den förebyggande och den korrigerande delen av pakten behöver förstärkas. Jag är glad att de flesta av dem som tidigare har ifrågasatt pakten, eller till och med föreslagit att den skulle försvagas, nu accepterar att det behövs starka regler och - vad som är viktigast - att de måste tillämpas strikt.
För det andra: oberoende. Vi sitter i samma båt här. Jag tror att krisen tydligt har visat att vi behöver ta itu med obalanserna mellan våra medlemsstater, särskilt inom euroområdet. Det innefattar skillnader i konkurrenskraft, eftersom det är ett avgörande inslag som orsakar andra typer av obalanser.
Detta får självfallet inte innebära att vissa blir mindre konkurrenskraftiga så att andra förefaller relativt mer konkurrenskraftiga. Vi konkurrerar alla på världsmarknaderna. Vad vi behöver är att förstärka vår totala konkurrenskraft på ett balanserat ömsesidigt stärkande sätt. Jag tror också att vi behöver titta på alla andra orsaker till obalanserna. För att göra framsteg kommer vi att föreslå ökad övervakning och samordning av den ekonomiska politiken. Jag är också glad att se större öppenhet nu när det gäller medlemsstaterna i detta syfte.
För det tredje: konsekvens. Vi måste ställa oss frågan om vårt system av skatteregler är fullständigt. Jag kan se fördelar med att skapa ett permanent system för att hantera nedbrytande situationer. När allt kommer omkring är det bättre att ta det säkra före det osäkra.
Jag hoppas att vi kan ta tillfället i akt - och jag räknar med er för att hjälpa oss att åstadkomma dessa reformer. Ur politisk synvinkel tror jag när det gäller den europeiska integrationen att vi nu befinner oss i en av dessa situationer när vi, om vi inte bygger upp Europa, kommer att halka efter. Vi kan inte stanna av. Det är ett mycket speciellt tillfälle vi i dag upplever i Europa där vår solidaritet, vårt ansvar, testas varje dag. Jag hoppas att våra medlemsstaters ledare kommer att kunna visa sig situationen vuxen, inte bara att hjälpa andra utan även ta sitt ansvar för vårt gemensamma europeiska projekt.
Reformerna kommer att införas mot bakgrund av aldrig tidigare skådade ansträngningar som redan är på väg. Det är obestridligt så att underskottet och skuldnivåerna i vissa medlemsstater beslutsamt behöver korrigeras, och att det måste ske snabbare än planerat före krisen.
Men vi får heller inte bortse från det faktum att den urartade budgetsituationen under 2009 i stor utsträckning berodde på automatiska stabilisatorers verk inför en aldrig tidigare skådad nedgång i den ekonomiska verksamheten, orsakad av en finanskris som inte hade sitt ursprung i Europa. Den totala situationen inom euroområdet var med andra ord till stor del resultatet av en policy mot recessionen som förespråkats över hela världen.
Det var alltid uppenbart att situationen så småningom skulle rättas till, och de flesta medlemmar i euroområdet har redan vidtagit omfattande reformer, exempelvis när det gäller pensionssystemet. Det ansvar som regeringarna visat behöver matchas av finansmarknadens aktörer. Det är därför inte mindre brådskande att fortsätta att åstadkomma en hållbar och ansvarig finanssektor, till förmån för ekonomin och dess medborgare.
Man måste komma ihåg att finansmarknadens aktörer är huvudpersoner när det gäller att påverka stämningen på marknaden. Psykologi spelar också en roll på marknaderna. Finanskrisen föddes ur kortfristighet, procyklikalitet och en brist på ansvar. Det måste vi rätta till snarast.
Vi behöver starka och stabila europeiska marknader för finansiella tjänster som kan erbjuda de investeringar som behövs för ytterligare tillväxt i linje med visionen i Europa 2020. Vi behöver ett ansvarsfullt uppträdande från alla våra marknadsaktörer. Vi har redan gjort en hel del när det gäller reformering av finansmarknaderna. Jag räknar med kammaren för att göra detta klart för alla.
De europeiska institutionerna agerar och måste uppfattas som att de agerar tillsammans: Parlamentet, rådet och kommissionen. Vi har prioriterat arbetet om ansvarsfull riskhantering, säkrare derivatmarknader, bättre finansiell övervakning och sett till att bankerna har tillräckligt med kapital för att täcka sina egna risker. Detta arbete måste påskyndas.
Under de närmaste veckorna behöver vi slutföra de reformer som redan har inletts. Som jag sade till kammaren för bara två veckor sedan så hoppas jag snart få se ett genombrott för vårt förslag om hedgefonder och private equity.
Jag skulle också vilja ha tidiga överenskommelser om effektiva nya europeiska arrangemang för övervakning. Europeiska systemrisknämnden och de tre tillsynsmyndigheterna bör inleda sitt arbete i början av 2011.
Men de får inte bara bli papperstigrar: Vi har ett gemensamt ansvar för att se till att de har de verktyg som krävs för att utföra sitt arbete. Det innefattar bindande beslutsfattande befogenheter för att hantera verkligt kritiska lägen, genomdriva europeiska regler - och jag insisterar på europeiska regler, inte enbart nationella - och att lösa eventuella tvister inom kollegiet av nationella övervakare. Det är hög tid att leverera dessa beslut och se till att de är ambitiösa.
Flera förslag är på väg i år för att förbättra skyddet av insättare och investerare, stärka åtgärderna mot marknadsmissbruk, ytterligare förbättra kvalitet och kvantitet när det gäller bankernas kapital och avskräcka från överdriven hävstångsverkan.
Under de senaste tre månaderna och paradoxalt nog fortfarande denna vecka har situationen på de nationella lånemarknaderna gett upphov till ny oro. Kommissionen arbetar redan på en grundläggande översyn av derivatmarknaden för att öka insyn och säkerhet på dessa marknader. I ett första steg kommer vi att lägga fram lagstiftning för att standardisera överlåtbara derivatavtal och se till att clearing sker via en central motpart som regleras och övervakas korrekt. Vi överväger också nu huruvida ytterligare specifika åtgärder behövs för suveräna derivatmarknader.
Krisen har också ännu en gång synliggjort kreditvärderingsföretagens roll. Dessa företag spelar en nyckelroll för finansmarknadernas funktion, men värderingen förefaller vara alltför cyklisk, och alltför mycket förlita sig på stämningen på den allmänna marknaden än på grundläggande fakta - oavsett om marknadens stämning är alltför optimistisk eller alltför pessimistisk. Eftersom kreditbedömningsföretagen har en sådan nyckelroll och inverkan på marknaderna har de också ett särskilt ansvar för att deras bedömningar är både sunda och omfattande. Det är anledningen till att kommissionen 2008 snabbt lade fram ny lagstiftning för dessa företag, vilken kommer att träda i kraft under de närmaste dagarna.
Dessa regler ska se till att kreditvärderingsföretag fungerar mer öppet, publicerar sina metoder och undviker intressekonflikter, men vi behöver gå ännu längre. För att stärka övervakningen av dessa aktörer som är verksamma i hela Europa anser kommissionen att de bör ställas under direkt kontroll av den kommande Europeiska värdepappers- och marknadsmyndigheten, och det är exakt vad vi föreslår.
Vi har också inlett en diskussion om huruvida ytterligare åtgärder kan behövas för att se till att framför allt nationella skulder värderas korrekt. Vi måste sopa rent framför egen dörr när vi ber andra att göra detsamma.
Kommissionen kommer att göra allt som krävs för att finansmarknaderna inte ska bli ett tillhåll för spekulation. Fria marknader är grunden för en framgångsrikt fungerande ekonomi, men fria marknader behöver regler och efterlevnad, och dessa behöver stramas upp om oansvarigt uppträdande riskerar sådant som inte kan eller bör riskeras.
Marknadsuppträdandet måste vila på sund och objektiv analys, och de finansiella tjänsteföretagen måste inse att de är just det: En tjänst, och inte ett mål i sig. De får inte skiljas från sin ekonomiska och samhälleliga funktion. Aktörerna på finansmarknaden är fortfarande verksamma eftersom reglerande myndigheter och demokratiska institutioner - i slutändan skattebetalarna - stabiliserade marknaderna under finanskrisen.
Vi agerade snabbt då just av det skälet, och vi kommer att agera snabbt även i framtiden. Budskapet från fredagens möte med stats- och regeringschefernas eurogrupp bör därför vara tydligt, och det kommer att vara tydligt: Vi kommer att göra det som krävs - på alla fronter.
Talmannen
Vi vill instämma i de kondoleanser som José Manuel Barroso framförde i sitt inlägg. De händelser han hänvisade till ägde rum i Grekland i dag. Vi har stora förhoppningar om att Grekland nu är på väg ut ur återvändsgränden. De senaste problemen där skapade oro och intresse bland Europaparlamentets alla ledamöter.
Joseph Daul
Herr talman, mina damer och herrar! I Europa genomgår vi nu en ovanligt svår period med den allvarliga krisen i Grekland, dess konsekvenser för medborgarna och, som ni påpekade, tragiska och dramatiska konsekvenser, med skulder som stiger i de flesta medlemsstater och med ett europeiskt bemötande som inte alltid lever upp till våra förhoppningar, men som åtminstone finns.
Tiden har nu kommit för européerna att dra lärdom av dessa händelser och uppmana till radikala reformer av den europeiska styrningen. Reformer som innebär att våra medlemsstater slutar fatta egna beslut utan att samråda med sina partner - med vilka de trots allt delar en valuta, värderingar och därmed ett gemensamt öde - om sina prioriteringar när det gäller budget, skatter och sociala frågor. Reformer av människors sätt att tänka så att våra partier, ministrar och nationella kolleger slutar att systematiskt svärta ned de beslut som fattas i Europa när de själva har varit delaktiga i dessa beslut.
Kan vi verkligen fortsätta att längre uppmana till solidaritet från våra partner när vi möter svårigheter, för att sedan fullständigt ignorera dem när allt återgår till det normala? Kan vi fortsätta att kräva avsevärt stöd från våra partner utan att kunna garantera absolut insyn i de offentliga finanserna? Kan vi avslutningsvis fortsätta att förvånas över att frågor fortsätter att ställas när vi uppmanar till solidaritet bland människor varav vissa arbetar 35 timmar och går i pension vid 60, medan andra arbetar 48 timmar och går i pension vid 67? Jag tror inte det. Jag tror tvärtom att det har blivit dags att ställa de verkliga frågorna och ge de verkliga svaren på dessa frågor.
Dessa svar är till största delen inte nationella utan europeiska i den värld vi lever. Svaren handlar inte om att fjäska för den allmänna opinionen utan om att vara ansvarig och förnuftig. Svaren är vårt ansvar; vi måste lämna dem utan att tveka annars kommer de att läggas på oss snabbare än vi tror. Våra folk kommer inte bara att kunna anklaga oss - och med rätta - för att ha misslyckats med vår skyldighet, för att ha misslyckats med att berätta sanningen, utan de kommer också att få finna sig i beslut som är ännu smärtsammare än de som måste fattas i dag. Vi måste mycket tydligt kräva ett ekonomiskt Europa, ett socialt Europa och ett Skatteeuropa, något som kräver mycket praktiska åtgärder från våra regeringar både till vänster och höger.
Kommer rådet att lyssna till argumentet? Kommer vi att kunna se till att det hörs högt och tydligt? Jag ställer frågan till Guy Verhofstadt som har viss erfarenhet av detta i rådet. Tror han det är möjligt att inleda diskussioner tillsammans inom rådet? Kommer argumentet att tas upp av kommissionen? Jag hoppas det, och jag vädjar till er, herr Barroso, att ta upp det: Jag ber er att som fördragens väktare se till att besluten som vi fattar ordentligt och uppriktigt tillämpas av medlemsstaterna. När det gäller tjänstedirektivet noterar jag exempelvis att detta är långt ifrån fallet. Detta är ett förlorat tillfälle för tillväxten som vi inte längre kan tillåta.
Jag är ingen idealist. Jag betraktar mig inte som naiv, men jag anser verkligen att sanningens minut har kommit för Europa, och jag föreslår att vi visar oss situationen vuxna och bemöter utmaningarna modigt och med ansvarskänsla, precis som EU:s grundare som för 60 år sedan inte tvekade när det gäller att fatta modiga och visionära beslut - Schuman, De Gasperi, Adenauer med flera. Vi måste följa deras exempel: De väntade inte; de genomförda inga folkomröstningar. De tog mod till sig och bemötte de avgörande frågor som uppstod.
Den kris vi upplever kan vara något bra om vi har mod att vidta rätt åtgärder, men den kan bli mycket allvarlig om vi undviker nödvändiga reformer. Vi behöver snarast en ekonomisk och social styrning; vi behöver snarast en anpassning av beskattningsreglerna. Avslutningsvis behöver vi gardera oss mot att skapa en artificiell klyfta mellan Europas medlemsstater och de andra. Den europeiska solidariteten gäller för vart och ett av de 27 länderna. Jag uppmanar er, rådsledamöter, att se på Europa som det verkligen ser ut. Jag uppmanar er att undersöka vad som kommer att hända med oss om Frankrike och andra länder i morgon ställs inför samma problem som Grekland. Vad händer med euron? Vad kommer vi att kunna göra för våra europeiska medborgare?
Tack för er uppmärksamhet. Vi har ett gemensamt ansvar för detta; och tiden kommer inte att vara på vår sida.
Talmannen
Jag noterar att en av våra ledamöter, Barry Madlener, har anhållit om att få tala enligt förfarandet med blått kort. Jag har er emellertid redan på talarlistan. Jag har här Barry Madlener som talare. Jag ger er ordet om några minuter. Jag lovar att ni ska få tala.
Maria Badia i Cutchet
Herr talman! Tillåt mig till att börja med att för gruppen Progressiva förbundet av socialdemokrater och demokrater i Europaparlamentet uttrycka vår fullständiga solidaritet med det grekiska folket efter de dödsfall som i dag har ägt rum. Jag vill också uppmana till en återgång till lugnet och säga till det grekiska folket att vi står på deras sida och att de har vårt stöd i de ansträngningar de gör under den långa och svåra prövning de står inför.
Jag vill också särskilt vända mig till premiärminister Georgios Papandreou och stödja honom i hans beslutsamhet och politiska mod och i allt det hårda arbete han utför för att rädda sitt lands framtid.
Under de närmaste månaderna och åren hoppas vi att Europeiska unionen kommer att göra allt för att stödja de nödvändiga reformprocesserna. Vi kan inte fortsätta att helt enkelt spela en övervakande roll. Europeiska unionen måste vara delaktig i reformen och stödja den. Framgången med omvandlingsprocessen måste vara en gemensam framgång för alla i ett enat Europa och hänvisa till ett gemensamt öde. För att uppnå detta måste vi se till att de europeiska och skattemässiga instrumenten mobiliseras korrekt, och vi måste ge all hjälp och allt stöd som vi kan under denna svåra period.
Bortom den grekiska krisen anser jag dessutom att vi kan dra slutsatsen att de senaste veckorna har varit mycket belysande. Vi måste använda allt som vi har lärt oss för att stärka den ekonomiska styrningen och bygga upp en europeisk union som inte enbart är monetär utan också verkligt ekonomisk. Något som var otänkbart på Jacques Delors tid har nu blivit oundvikligt, och vi måste anpassa oss till dagens efterfrågan.
För att uppnå alla dessa ambitiösa målsättningar måste vi först lära oss att samarbeta. Stabilitets- och tillväxtpakten är en av de beståndsdelar som mest har visat behovet av att samordna vår ekonomiska politik. Samordningen av vår ekonomiska politik måste vara aktiv och effektiv och inriktas på processer för hållbar, stark tillväxt som delas av alla och garanterar arbetstillfällen. Vi hoppas att Europeiska kommissionen snart kommer att lägga fram korta förslag i detta hänseende som går längre än att bara vara repressiva. Vi måste lära oss att bygga och växa oss starka tillsammans.
Ordförande Barroso! Jag hoppas ni förstår hur brådskande det är att maximalt utnyttja den roll som kommissionen kan spela på det här stadiet.
För det andra måste vi utrusta oss med de mekanismer som krävs för att hantera krisen. Det är på tiden att rådet godkänner inrättandet av en europeisk mekanism för finansiell stabilitet, ett förslag som antogs i mars av premiärministrarna och ledarna för Europeiska Socialdemokraters Parti. Vi måste fördöma vissa finansiella aktörers aggressiva och spekulativa attityd, men vi måste också inse att vi har utformat ett valutasystem som är otillräckligt i kristider.
För det tredje måste vi utveckla ett nytt koncept för europeisk solidaritet. Antingen rör vi oss i riktning mot ett gemensamt öde, eller också måste vi falla till föga för den negativa dynamik som kännetecknar nationell själviskhet och destruktiv konkurrens sinsemellan. Vi kan inte säga att vi vill leva tillsammans när vi samtidigt säger att vi i praktiken alla vill agera självständigt. Den nuvarande krisen är ett eldprov, och vi måste inse dess fulla betydelse.
För det fjärde behöver vi betona betydelsen av det finansiella området. Under de kommande veckorna och månaderna får parlamentet tillfälle att inta en ståndpunkt om en rad mycket viktiga lagstiftningsförslag, såsom hedgefonder och finansiell övervakning.
Jag uppmanar institutionerna att stödja oss i detta ansvarsfulla arbete, för att garantera att Europa snabbt upprättar ett gediget system för reglering och övervakning. Vi hoppas att vi genom att samarbeta kan skapa en skatt på finansiella transaktioner så att de finansiella aktörerna också bidrar rättvist till den ekonomiska satsning som var och en har varit tvungen att göra.
Greklands framtid kommer i stor utsträckning att bero på grannländernas tillväxt - det vill säga vår - eftersom vi är landets huvudsakliga ekonomiska partner. Om vi inte kan hantera utmaningarna som redan har ställts upp i strategin för 2020, om vi inte kan sätta något kött på benen på en gemensam politisk agenda och om våra ekonomier är dömda till långsam tillväxt, med få möjligheter till sysselsättning, kommer vi inte att kunna förebygga ytterligare attacker som skulle kunna vara ännu allvarligare och svårare att hantera.
Det är vår kontinents framtid som står på spel. Europas framtid är beroende av vår intelligens, solidaritet och beslutsamhet.
Guy Verhofstadt
Herr talman! Tillåt mig att börja med att säga att jag hoppas, och det tror jag alla mina kolleger i parlamentet och kommissionens ordförande också gör, att det system som vi har inrättat kommer att fungera. Jag har haft mina tvivel sedan starten och har kritiserat systemet med bilaterala lån, men det betyder inte att jag inte hoppas att det fungerar och stoppar spekulationen mot euron.
För sakta men säkert har det förekommit spekulationer mot euron och en attack mot euron och inte bara en attack mot Grekland eller en attack kopplad till tillståndet för Greklands offentliga finanser. Det är därför betydligt allvarligare och mer utbrett. För min del hoppas jag att systemet, när det har formaliserats den 7 maj, kommer att kunna fullgöra målsättningen i sin helhet, av det enkla skälet att vi inte har något annat instrument. Vi har inget annat instrument. Det här systemet måste därför fungera och måste stödjas.
Det är emellertid också viktigt - och det är min andra punkt - att tydligt förstå att inom en snar framtid kommer det inte att vara möjligt att ta till det i tid och otid. Ett strukturellt system behövs så snart som möjligt, kanske inte under de närmaste månaderna men definitivt under de kommande åren, eftersom vi kommer att möta dessa situationer igen. Om vi vill ha en strukturell mekanism i framtiden måste vi dessutom komma ihåg en sak: Vi måste ta lärdom av det som har hänt de senaste månaderna. Vi behövde fem månader för att inrätta en mekanism: tre månader för att besluta om dess principer och sedan två månader för att besluta om dess villkor. Varför? Eftersom detta är ett mellanstatligt system!
Ännu en gång tror jag att den första lärdom vi behöver dra inför framtiden är att vi måste följa kommissionen i dess synsätt på gemenskapen. För kommissionen hade föreslagit ett europeiskt lån: Det kunde ha godkänts omedelbart i december eller januari och skulle redan ha kunnat ha effekt i dag och stoppat spekulationen mot euron.
Jag hoppas därför att den första lärdom av det som har hänt de senaste fem månaderna blir att vi den 7 maj vid det första beslutet säger - med förhoppningen att det fungerar - att vi nu ska be kommissionen att föreslå ett europeiskt lån som kan stoppa spekulationen mot euron genast. Europeiska unionens hela trovärdighet och likviditet vilar på ett sådant förslag, vilket inte är fallet i ett mellanstatligt system, där 16 länder måste säga ”ja”, 16 parlament, kanske, måste säga ”ja”, och så vidare.
Jag hoppas också - även om Olli Rehn redan har börjat lämna förslag - att den andra lärdomen av allt detta är att vi behöver inrätta ett antal strukturreformer, nämligen ett förebyggande kapitel i stabilitets- och tillväxtpakten - vilket Olli Rehn har föreslagit - en europeisk valutafond, en strukturmekanism som kan användas direkt och, för det tredje, en strategi för 2020 som är mycket mer robust än den strategi som är fäst på papper i dag.
Sedan behöver vi också reformer när det gäller värderingsinstitut, även om de senare är som väderprognoser: Antingen är de alltför flexibla och vi vill att de ska vara mer oflexibla, eller också är de inte flexibla och vi vill att de ska vara lite mer flexibla. På europeisk nivå är initiativ definitivt en bra idé som vi måste titta närmare på.
Till sist - och det här är min sista punkt, herr talman - uppmanar jag det spanska ordförandeskapet att gå med på övervakning mycket snabbt. Jag är ledsen, herr López Garrido, men det är inte vi som ska klandras utan rådet! Har jag inte rätt i att det var rådet som ändrade kommissionens förslag? Det fanns några kommissionsförslag som jag till och med kritiserade, men de gick fortfarande mycket längre än rådets. Det är vi som arbetar om kommissionens arbete för närvarande, och jag har ett hederligt förslag till er.
Om ni vill att finansiell övervakning och förslagen ska tillämpas inom en månad så godkänn omedelbart, tillsammans med rådet och Ekofinrådet, ändringsförslagen som parlamentet kommer att lägga fram för er inom de närmaste dagarna. Det kommer inte att ta någon tid alls att godkänna dem, och finansiell övervakning kommer att tillämpas. Jag hoppas att ni kan vidarebefordra informationen till kollegerna i Ekofinrådet som i sitt förslag snarare har skissat på ett system för att undvika den finansiella övervakning som fastställdes av kommissionen.
Daniel Cohn-Bendit
Herr talman, mina damer och herrar! Jag ska fortsätta utefter ungefär samma linjer som Guy Verhofstadt. Det är uppenbart att vi har drivit vind för våg i fyra månader. Det är uppenbart att vi har gjort misstag. Det är uppenbart att vi genom att driva omkring har gett utrymme åt marknaderna och till spekulationer. De rådsledamöter som är ansvariga borde åtminstone erkänna det! De borde säga: Det är vi som ska klandras! Det är vi! Det är vårt fel! Angela Merkel, Nicolas Sarkozy, jag vet inte vad de kallas eller vad de sysslar med i livet, men alla kan läsa om det i tidningen: Åtgärder behövde vidtas omedelbart. Det är min första punkt.
För det andra skulle jag vilja att åtminstone en sak blir uppenbar, och det är att den uppgift Giorgious Papandreous regering står inför är näst intill omöjlig. Jag vädjar till Ekofinrådet och till stats- och regeringscheferna att inse att deras länder inte är kapabla att genomföra reformer. Hur lång tid behöver Frankrike för att reformera pensionerna? Hur lång tid behöver Tyskland för att bygga upp pensionerna? Nu uppmanas Giorgious Papandreou att ändra allt på tre månader. Ni är fullständigt galna.
De händelser som för närvarande äger rum i Grekland visar det. Grekland - eller snarare Giorgious Papandreou - ges inte tid att uppnå konsensus i Grekland. Ingen identifierar sig med staten i Grekland. Policyn är att var och en tänker på sig, vilket är beklagligt, och årtionden av politisk korruption i Grekland har också bidragit till den här situationen. Det som emellertid måste skapas är sammanhållning. Den måste skapas; den kan inte påbjudas!
Ni i Spanien ska få se vad som händer om ni får problem, och de i Portugal kommer att få se vad som händer om de har problem. José Manuel Barroso känner väl till detta eftersom det var på det sättet han förlorade valet. Därför - nej han förlorade aldrig ett val - vad jag menar är att vi måste känna ansvar och inte begära det omöjliga. Jag har intrycket att man för ett tag sedan sade och hörde: ”Jag vill ha tillbaka mina pengar nu.” Nu har jag intrycket av att det på regeringsnivå är fråga om: ”Jag vill tjäna pengar på Greklands bekostnad.” För det är också problemet: Genom att låna upp till 1,5 procent eller 3 procent och låna ut till Grekland mot 3, 5 eller 6 procent tjänar man pengar på Greklands bekostnad. Det är oacceptabelt!
Europa kan dessutom ta initiativ. Guy Verhofstadt har rätt när han talar om en europeisk valutafond, om en investerings- och solidaritetsfond för att ta upp europeiska lån. Fördragen måste ändras. Ja, mina damer och herrar, vi här i kammaren har möjlighet att ta initiativ till att ändra fördragen. Låt oss inte vänta på rådet som inte är kapabelt att fatta ett beslut. Låt oss ta initiativet, ett gemensamt initiativ från kammaren om att ändra fördragen så att vi till slut får en europeisk valutafond som faktiskt kan bekämpa spekulation. Vi kan göra det; ja, det kan vi. Så låt oss göra det.
Nu skulle jag vilja säga något om hur händelserna i Grekland hanteras. Jag uppmanar kommissionen att involvera generaldirektoratet för sysselsättning i förvaltningsansträngningarna så att vi också kan bedöma vad som händer i Grekland. Jag uppmanar rådet att be IMF att involvera Internationella arbetsorganisationen i hanteringen av händelserna i Grekland, eftersom det är människor vi talar om. Det finns sysselsättningsproblem, och det finns anställda. Det ska inte bara vara finansen utan även säkerhet och ILO eller generaldirektoratet för sysselsättning som bestämmer. Det senare skulle motverka den galenskap som ibland kännetecknar dem som fattar beslut på grundval av rent finansiella beaktanden.
Jag har en sista punkt. Det finns ett sätt att stötta Greklands budget, och det är enkelt: Europeiska unionen borde ta ett initiativ som syftar till att nedrusta regionen. Med andra ord, ett politiskt initiativ mellan Grekland och Turkiet som syftar till nedrustning. Med andra ord, ett politiskt initiativ för att de ryska trupperna, de grekiska trupperna, de turkiska trupperna - ursäkta mig - dras tillbaka från norra Cypern. Låt dem nedrusta. Jag ska säga en sak: Människorna är ändå skenheliga. Under de senaste månaderna har Frankrike sålt sex fregatter till Grekland för 2,5 miljarder euro, helikoptrar för över 400 miljoner euro och några Rafale (en Rafale kostar 100 miljoner euro). Tyvärr medger inte mina spionansträngningar att jag kan säga om det var 10, 20 eller 30 Rafale. Det blir närmare 3 miljarder euro. Sedan har vi Tyskland som har sålt sex ubåtar till Grekland de senaste månaderna för leverans under de närmaste åren. De motsvarar 1 miljard euro.
Detta är fullständigt skenheligt. Vi ger dem våra pengar för att köpa våra vapen. Jag uppmanar kommissionen att redogöra här i Europaparlamentet och i rådet för alla vapen som vi i EU har sålt till Grekland och Turkiet de senaste åren. Låt det till slut bli lite öppenhet. Låt oss få veta! Jag måste säga att om vi ska agera ansvarsfullt måste vi garantera Grekland dess territoriella integritet: Grekland har 100 000 soldater, över 100 000! Tyskland har 200 000. Det är fullständigt absurt: Ett land med 11 miljoner invånare har 100 000 soldater! Låt oss fråga Grekland om det. Det kan mycket väl vara effektivare än att minska lönen för någon som tjänar 1 000 euro. Det är min begäran till kommissionen: Var lite mer rättvis.
(Applåder)
Derk Jan Eppink
Herr talman! Som boren anti-revolutionär kommer jag att tala betydligt mindre passionerat än Daniel Cohn-Bendit, men jag förstår nu varför 1968 var en sådan framgång för honom: jag kunde enbart följa händelserna på tv som barn.
Jag delar det europeiska folkets oro för de aktuella händelserna. Sparare och pensionärer undrar exempelvis vart detta ska leda. Både frågan och oron är berättigade. Ett paket om 110 miljarder euro är en enorm summa pengar.
Vi talade först om 35 miljarder, sedan 60 miljarder och nu 110 miljarder. Det är ett enormt stort belopp, och åtstramningspaketet i Grekland är också enormt. Ändå får vi inte glömma att Grekland har levt på kredit alltför länge med en pensionsålder på 53 år. Vem skulle inte vilja ha det? Frågan är huruvida Grekland kommer att komma ut på andra sidan. Vi ser nu strejker, uppror, upplopp med mera. Det gör det grekiska problemet till ett europeiskt problem, vårt problem.
Herr Cohn-Bendit! Problemen i Aten påverkar nederländarna, flamländarna, tyskarna - oss alla - och smittorisken kvarstår. Jag anser att Grekland skulle ha körts ut ur euroområdet när budgetförskingringen uppdagades. Vi kunde ha angett en avslutningspunkt men vi misslyckades med det, och nu måste vi fortsätta och hoppas på framgång.
Vi måste också skriva om reglerna för stabilitets- och tillväxtpakten. Den ger varken stabilitet eller för närvarande ekonomisk tillväxt. Jag anser att övervakningen måste förstärkas, Europeiska unionen måste visa mer mod och det behövs bättre övervakning av att reglerna efterlevs. Det har inte fungerat de senaste åren.
Enligt min uppfattning behöver vi även ett utträdesförfarande för de länder som inte längre klarar sig inom euroområdet. Vi har ett utträdesförfarande för Europeiska unionen men inte för euroområdet, och jag anser att vi verkligen behöver denna möjlighet, så att ett land kan införa och devalvera sin egen valuta för att komma tillbaka på fast mark. Varför finns det ett utträdesförfarande för själva Europeiska unionen i Lissabonfördraget men inte för euroområdet?
Kommissionsledamot Olli Rehn sade förra gången att om ett land lämnar euroområdet skulle det strida mot den allt närmare unionen, men Grekland visar för närvarande var gränserna för denna allt närmare union ligger. Plötsligt har vi en svag euro och en låg tillväxttakt. Vi hålls fångna av teorin om den allt närmare unionen. Vi håller europeiska skattebetalare som gisslan, och dessa skattebetalare blir alltmer illa till mods för varje dag. Det får vi inte glömma bort.
Lothar Bisky
Herr talman, mina damer och herrar! Självklart måste vi hjälpa Grekland. Den så kallade räddningsoperationen har emellertid också några absurda inslag. I och med att Frankrike och Tyskland agerar som stormakter var processen för att nå ett beslut om stödpaketet mycket dyrt och utdraget.
I flera år har finansmarknaderna i allt större utsträckning avreglerat, och nu är alla förvånade över att det är dyrt. Vem vill nu betala priset för de politiska misstagen? Arbetstagarna, vanliga medborgare? Bankerna omfattas inte av några skyldigheter. Nej, ännu en gång är det skattebetalarna som ska betala kalaset och gräva djupt i sina fickor för att betala för bankernas profitbegär. Ännu en gång måste beroende arbetstagare acceptera lönesänkningar. Med påbuden från Internationella valutafonden har varje likhet med en demokratisk process för beslutsfattande eliminerats.
När det gäller oljeutsläppen i Mexikanska golfen har man krävt att principen att förorenaren betalar ska gälla. Jag tycker det är rätt. Den som gräver efter pengar eller guld ska också vara ansvarig för skadan i tveksamma fall. För närvarande behöver bankerna inte ens betala tillbaka de skulder de ådragit sig, åtminstone inte i Tyskland, och de kan glatt spekulera mot euron - ja, mot euron. Dessutom spekulerar de fortfarande, även om vi under lång tid har sagt att något måste göras åt detta.
Det finns förslag på vad som skulle kunna göras. Ett förbud mot handel med kreditderivat och kortfristig försäljning, införande av en transaktionsskatt för finansmarknaden, särskild skatt på bonusar inom finanssektorn, en juridiskt bindande bank- och försäkringsskatt - alla dessa förslag har lagts fram. Grekland måste naturligtvis också göra sin läxa. I likhet med andra länder i Europeiska unionen bör Grekland också beskatta förmögenhet, bekämpa korruption och minska sina vapenutgifter. Daniel Cohn-Bendit har redan talat mycket övertygande om detta. Jag ska därför utelämna fakta i detta hänseende och instämma i det han sade.
Jag kan förstå människorna i Aten som går ut på gatorna och protesterar. Det jag inte kan förstå är våldet. Jag instämmer med alla som har uttryckt sympati för offren, vars lidande är högst beklagligt. Våld uppnår motsatsen till det som protesterande och demonstranter vill. Vi måste kräva att våldet upphör.
Nikolaos Salavrakos
för EFD-gruppen. - (EL) Tack så mycket, herr talman. Vi försöker få siffrorna att se bra ut, och det är ett välkänt faktum att när siffrorna ser bra ut är människorna olyckliga. Vi behöver hitta en medelväg, vi behöver balansera siffrorna och vi behöver hålla människorna glada.
Som ett resultat av detta oortodoxa beteende sörjer Grekland i dag tre offer, tre arbetares död som ett resultat på grund av aggressiva protester från andra arbetare. I hela Europa i dag bidrar den ekonomiska krisen, som kom till oss från andra sidan Atlanten och som tenderar att förvärras där, till förakt för politik och politiker.
I Grekland är samhällets gräsrötter mycket negativt inställda till politiker: Grekland har 300 parlamentsledamöter, och jag hör hur det grekiska samhället trummar ”häng alla 300”. Det är farliga tider. Jag läser om samma saker och om samma förakt för politik i andra av Europeiska unionens medlemsstater. Vi känner alla till det, precis som vi alla känner till att vi behöver bibehålla demokratin.
Utifrån dessa tankar vill jag betona, eftersom jag inte har tid att utvidga detta längre, att morgondagens ledare kommer att behöva röra sig snabbare och i riktning mot mer permanenta lösningar för mer stater. Grekland är en av dem: det är toppen på isberget. Det finns emellertid andra medlemsstater - både inom och utanför euroområdet - som står inför ekonomiska problem som kommer att förvärras de kommande månaderna.
Talmannen
Herr Salavrakos! Jag avbröt er inte för att ni är grek, och era ord är mycket viktiga för oss alla.
Barry Madlener
(NL) Herr talman! Jag skulle framför allt vilja vända mig till Guy Verhofstadt, Joseph Daul och Martin Schulz - han är inte här för tillfället, men jag vänder mig till hans grupp, gruppen Progressiva förbundet av socialdemokrater och demokrater i Europaparlamentet - eftersom de delvis var ansvariga för problemet. De säger att det krävs solidaritet. Låt mig påminna om att Grekland har varit den största mottagaren av europeiska medel i åratal. Det har lett till att landet har manipulerat situationen, och ni har bara varit alltför villiga att haka på eftersom ni alla är så eurofila och kräver europeisk utvidgning så mycket att ni helt har slutat att vara kritiska, och nu står vi här.
Jag vet inte om ni minns att Spanien - det land som står på tur - har legaliserat två miljoner illegala invandrare de senaste 15 åren. Ni tyckte alla att det var toppen, men nu har Spanien 20 procents arbetslöshet och har även stora problem, precis som Portugal. Alla dessa är länder med socialistiska regeringar som ni har stöttat med EU-medel i flera år och som rört till allt genom att leva över sina tillgångar. År efter år har ni fortsatt, år efter år har ni godkänt detta och nu måste vi medborgare betala priset. Ni borde verkligen skämmas.
Den enda lösningen - som jag inte har hört någon nämna här - är att vi nu måste vara hårda mot Grekland. Landet måste återinföra drachman eftersom medlemskapet i euroområdet är ohållbart. Om Spanien står på tur återinför landet bara pesetas och Portugal sin escudo, och då kommer de att kunna konkurrera igen. Detta Europa är bristfälligt, och norra Europas medborgare kommer snart att vägra att betala mer för era misstag och för de slappa socialistiska regeringarna i dessa länder. Jag upprepar att när allt kommer omkring har Grekland, Spanien och Portugal - alla socialistiska länder - alla erhållit medel från Europeiska unionen. Invandringen har skenat medan ni har tittat på och inte gjort någonting.
Stavros Lambrinidis
(EL) Tack, herr talman. Jag skulle vilja kommentera något som Nikolaos Salavrakos sade tidigare om de tre personerna, de tre arbetarna, som dödades i Aten i dag av tre andra arbetare. Det finns ingen ursäkt för detta. Dessa människor dödades av mördare, av brottslingar. Arbetarna höll en massiv fredssamling i Aten i dag. De dödade ingen. De verkliga brottslingarna fördömdes av premiärminister Georgios Papandreou och alla politiska partier i parlamentet nyligen. Det är ett stort misstag, och det är farligt att blanda ihop fredliga protester och brottsliga handlingar som de som begåtts i Aten. De fördöms av alla, de talar inte för de grekiska arbetarna och de uttrycker inte allas övertygelse att vi, om vi enas som en nation, kommer att ta landet ur krisen.
Talmannen
Jag vill inte bli inblandad i en diskussion om detta. Tillåt mig emellertid att säga att alla vi här i kammaren - alla ledamöter i Europaparlamentet, och jag är säker på att det även innefattar kommissionens ordförande och Diego López Garrido för rådet - ännu en gång vill uttrycka vår stora solidaritet med Grekland. De är våra vänner, och vi vet vilket stort ansvar det är på båda sidor av konflikten som äger rum i Grekland. Det är ett mycket stort ansvar.
Jag vill berätta för er att även jag har upplevt det ansvaret, och jag har upplevt det från båda sidor. Jag var medlem i en fackförening och aktivist och var mycket aktiv i flera år. Jag har också varit regeringschef, och jag förstår den svåra situation som i dag råder i Grekland. Vi vill alla visa solidaritet och uttrycka våra djupaste sympatier, framför allt till offrens familjer och vänner. Det är naturligt att vi vill göra det, och vi anser att det är vår skyldighet i Europaparlamentet. Tack för den ansvariga debatt vi har haft i dag här i kammaren.
Skriftliga förklaringar (artikel 149)
Ilda Figueiredo  
Vi upplever en allvarlig situation. Det finns en uppenbar brist på solidaritet bland Europeiska unionens ledare - särskilt Tysklands - när det gäller överenskommelsen om situationen i Grekland. De tar framför allt politisk kontroll över landet samtidigt som de tvingar grekerna att gå tillbaka årtionden socialt sett. Detta strider mot alla principer som de alltid har förespråkat med social och ekonomisk sammanhållning, konvergens, solidaritet, och den så kallade europeiska sociala modellen.
Såsom tydligt framgår av arbetarnas och arbetarklassens kamp i Grekland är det oacceptabelt att kräva att den grekiska regeringen ska riskera sina grundläggande rättigheter. Det krävs i utbyte mot ett lån till en ränta som är högre än den för själva Internationella valutafonden. Det verkar som om det inte finns några gränser för ledarna inom euroområdet. De har vunnit på Greklands bräcklighet och påtvingar sin kejserliga absoluta dominans över ländernas inrikespolitik i utbyte mot ett lån där de också kommer att tjäna på räntan.
Beslutet måste ändras vid nästa toppmöte. Ledarna måste välja ett icke återbetalningsbart bidrag ur unionens budget antingen på extraordinära grunder, eller som finansieras av framtida unionsbudgetar. De rikare länderna inom euroområdet måste anta principen om ekonomisk och social sammanhållning en gång för alla.
