
Talmannen.
   – Jag förklarar Europaparlamentets session återupptagen efter avbrottet torsdagen den 26 maj 2005. 
Talmannen.
   – För 15 år sedan tilldelade Europaparlamentet Myanmars oppositionsledare Aung San Suu Kyi Sacharovpriset. Om några dagar fyller hon 60 år, dvs., 15 år har då gått fyra gånger om, men hon är fortfarande fången. Hon är den enda Sacharovprisvinnare som inte har kunnat ta emot sitt pris, efter mer än 3 500 dagar i fångenskap. Jag tyckte att jag skulle påpeka detta, för det kan ha glömts bort.
Det kan också ha fallit i glömska att hennes parti Nationella alliansen för demokrati 1990 fick 80 procent av rösterna i parlamentsvalet, 80 procent, men det kunde inte ta makten i besittning på grund av Myanmars militärregim. Och trots återkommande och ständiga vädjandena från parlamentet, trots Europeiska unionens sanktioner, trots fördömandena från olika FN-organ, fortsätter Myanmars regim sin etniska rensning och sina systematiska kränkningar av de mänskliga rättigheterna. Human Rights Watch anklagade nyligen regimen för systematiska kränkningar av de mänskliga rättigheterna, tortyr och avrättningar. 
Jag tycker därför att det vore lämpligt att vi alla från parlamentets sida förnyar våra krav på att Aung San Suu Kyi och hennes fängslade politiska kolleger skall friges och uttrycker vårt totala fördömande av regimen i Myanmar.
Talmannen.
   – Den slutliga förslaget till föredragningslista för sammanträdesperioden i juni som upprättades av talmanskonferensen vid sammanträdet onsdagen den 2 juni har delats ut (artikel 130 och 131 i arbetsordningen). Följande ändringar har föreslagits:
PSE-gruppen har begärt att frågor till rådet skall strykas.
Vill någon från PSE-gruppen förklara begäran? 
Hannes Swoboda (PSE ).
   – Herr talman! Onsdagens föredragningslista innehåller två viktiga debatter, den ena om reformen av FN och den andra om transatlantiska förbindelser. Vi vill också debattera rådets och kommissionens uttalanden om Uzbekistan och därefter ta upp en fråga om Philip Morris. Mycket lite tid har avsatts för detta. Genom att avvika från vårt skriftliga förslag, och för att ge utrymme till de ledamöter som vill ha åtminstone någon tid för frågestund och sedan få skriftliga svar, skulle jag vilja be att debatten skall få inkräkta en halvtimme på frågestunden och ge en halvtimme för frågor till rådet, så att vi, och då menar jag både de stora och små grupperna, kan ha en grundligare debatt. 
Talmannen.
   – Det vill säga, frågestunden med frågor till rådet skall inte utgå, utan snarare kortas ned med en halvtimme. 
Bill Newton Dunn (ALDE ).
   – Herr talman! Jag vill bara påpeka att det är meningen att frågestunden skall vara en och en halv timme. Den vänliga storsinthet min vän i den socialdemokratiska gruppen visar genom att minska ned den till en halvtimme är därför att skära ned den, inte till hälften, utan till en tredjedel av vad den borde vara. Jag föreslår att den varar en timme eller, som en kompromiss, 45 minuter. Frågestunden är en mycket värdefull inrättning. Förkorta den inte eller låt den försvinna är ni snälla. 

Hans-Gert Poettering (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag vill för vår grupps räkning begära något som inte innebär en förändring av föredragningslistan, utan bara ett tillägg i rubriken. På onsdag förmiddag mellan 9.00 och eftermiddagen skall rådet och kommissionen komma med uttalanden om förberedelserna för Europeiska rådet. Eftersom folkomröstningarna har hållits anser jag att det vore lämpligt om de nämndes, så vi begär att de skall ingå i rubriken på följande sätt: ”Europeiska unionens framtid efter folkomröstningarna om konstitutionsfördraget”. Detta skulle göra klart att det inte rör sig om ”business as usual’, utan att vi riktar vår uppmärksamhet på denna viktiga fråga. Det vore lämpligt att göra detta.
Daniel Marc Cohn-Bendit (Verts/ALE ).
   – Herr talman! Vi skulle vilja gratulera Hans-Gert Poettering som har tagit sitt förnuft till fånga under helgen. I torsdags ville vi…
Ja, och ni var emot det! Vi föreslog detta i torsdags. Tack, herr Poettering, för att ni har sovit på saken och kommit till rätt slutsats.
Talmannen.
   – Tack så mycket, herr Cohn-Bendit, vi vet inte vem Hans-Gert Poettering har rådgjort med, men det är vist att ändra sig.
Vad som är klart är att förslaget kommer från Hans-Gert Poettering och att han vill ändra rubriken för ämnet i föredragslistan.
Under alla omständigheter är det inte rubriken som är det viktiga, utan innehållet i debatten. 
Bernd Posselt (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag ville tala tidigare, när vi diskuterade frågestunden, men jag lyckades inte fånga er blick. Jag vill bara ha ett klargörande av föredragningslistan. Ledamöterna har rätten att ställa frågor som individer, och det är därför det åtnjuter ett särskilt skydd. Jag tvivlar på att detta kan åsidosättas genom en majoritetsomröstning. Jag skulle vilja be att vi håller oss till den 90 minuter långa frågestunden i framtiden, vilket arbetsordningen garanterar som en enskild rättighet för Europaparlamentets ledamöter. 
Talmannen.
   – Som ni vet har frågan inte utgått från föredragningslistan, utan tiden för den har minskats. Ni gillar inte detta och jag förstår det, men parlamentets majoritet har röstat för det och vi bryter inte mot arbetsordningen utan snarare tillämpar den.
Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är anförandena på en minut.
Låt mig påpeka att det är första gången vi har denna fråga med på föredragningslistan efter att ni fick skrivelsen från ordförandeskapet där jag angav hur jag tänkte organisera det.
Inte en enda ledamot har uttryckt någon invändning mot det, och jag antar att ni känner till precis vad jag sade i skrivelsen, och jag tänker nu tillämpa det förfarande jag angav, dvs., jag kommer att ge företräde till ledamöter som redan har begärt ordet skriftligt och angett vilket ämne de tänker tala om. Detta har 31 ledamöter gjort och jag kommer att ge dem företräde till dessa anföranden. 
Antonio Masip Hidalgo (PSE ).
   – Herr talman! Jag vill för min del och för Giovanni Pittellas, Luis Yáñez och Jamila Madeiras räkning protestera mot diskrimineringen av Asturien, Murcia, Melilla, Ceuta, Basilicata och Algarve i Jean-Claude Junckers dokument.
Rådets ordförande talade mycket insiktsfullt efter den franska folkomröstningen. Han sade att politiker skulle fatta beslut som är begripliga för allmänheten och reagera. Det är exakt vad vi kräver för dessa sex europeiska regioner: för att förebygga orättvisa och marginalisering jämfört med andra som har samma omständigheter.
Herr Juncker! I ert nästa dokument måste ni avlägsna precedensfallet att marginalisera tre miljoner medborgare. Det är en fråga om värdighet, att göra Europapolitiken begriplig, rättvis och demokratisk, sann mot sina rötter och ambitioner.
Herr Juncker! Vi litar på er. 
Carl Schlyter (Verts/ALE ).
   – Herr talman! På onsdag lanseras den globala kampanjen . Aids, malaria och tbc är allmänt bekanta problem. Mindre kändaär Chagas sjukdom, sömnsjuka och leishmaniasis. Tillsammans med aids, tbc och malaria dödar dessa sjukdomar varje år 14 miljoner människor, huvudsakligen i fattiga länder. Sjukdomarna orsakar fler offer globalt än trafikolyckor, svält och terrorism tillsammans. Tre miljarder dollar skulle räcka för att forska fram bättre behandlingar mot dessa sjukdomar. Lösningarna är inom räckhåll om solidariteten och medmänskligheten mobiliseras.
Tsunami var för många ett okänt ord för ett halvår sedan, men när den förödande kraften i det ordet blev allmänt känd kunde vi snabbt mobilisera stöd till de drabbade. Nu uppmärksammas andra mindre kända begrepp, till exempel Chagas sjukdom och leishmaniasis, som drabbar miljoner människor. Låt oss visa vägen även denna gång att lära oss nya begrepp och ta nya tag mot denna plåga. 
Zita Pleštinská (PPE-DE ).
   – Efter att den europeiska konstitutionen förkastats i de franska och nederländska folkomröstningarna har idén om ett enat Europa, principerna om solidaritet och tillgänglighet för medborgarna från de nya medlemsstaterna till EU-15-ländernas arbetsmarknader, vilka är stängda för de nya medlemmarna i förhoppning om att dessa restriktioner skall skydda länderna mot konkurrens, blivit en av de viktigaste frågorna i dag.
Mitt land, Slovakien, önskar tillsammans med andra nya medlemsstater att bli fullvärdiga medlemmar i gemenskapen. Efter förra årets utvidgning av Europeiska unionen, har arbetskraftsmigrationen från de nya medlemsstaterna endast varit 150 000 människor, och den har ännu inte nått de kritiska nivåer som kritikerna av utvidgningen varnade för.
Berlinmurens fall innebar stora förhoppningar för våra strävanden mot integration och låt oss därför inte försöka att bygga en ny europeisk mur utifrån rädslan för så kallad social dumpning. 
Jo Leinen (PSE ).
    Herr talman! Efter att ha fuskat sig till segern i valet 2004 har Vitrysslands president Viktor Lukasjenko blivit ännu mer frenetisk i undertryckandet av sina motståndare. För några dagar sedan, den 1 juni, dömdes ordföranden för Vitrysslands socialdemokratiska parti, och grundare av Vitrysslands Europarörelse, till tre års fängelse bara för att tillsammans med andra ha demonstrerat mot valfusket i presidentvalet.
Herr talman! Jag skulle vilja be er att även i detta fall rikta kraftfulla protester mot de vitryska myndigheterna för dessa undertryckande åtgärder.
Roberts Zīle,
   – Herr talman! Jag vill använda mig av denna plattform för att säga att den ungerske ledamoten av detta parlament, Gyula Hegyi, för en månad sedan berättade en osanning för er och oss alla om det påstått omöjliga för ungrare att få medborgarskap i Lettland. Efter att vi fick höra detta träffade flera ledamöter från Lettland Ungerska föreningen i Lettland. Ungrare har, precis som andra permanent boende i Lettland, all rätt att få lettiskt medborgarskap. Många ungrare har redan fått detta, men det visade sig att frågan inte gällde medborgarskap. Det största problemet för personer som inte är välbärgade är att det är omöjligt att resa för att besöka släktingar i Ungern utan visum, något som kostar mycket pengar. Av just detta skäl vände sig ungrare i Lettland sig till den ungerska regeringen för att denna skulle utfärda speciella tillstånd för att komma in i Ungern, såsom de som bor i andra länder redan har. Eftersom deras begäran avslogs blir lettiskt medborgarskap det enda sättet att resa till Ungern utan stora kostnader för visum.
Herr Hegyi! Jag ber er att som medlem av det ungerska socialistpartiet inte vilseleda parlamentet, utan vända er till era partimedlemmar i regeringen och föreslå att de slutar kräva av den egna ungerska befolkningen att de skall ha visum för att kunna ta sig in i Ungern. 
Ashley Mote (NI ).
   – Herr talman! Den 28 april förra året sade Frankrikes president Jacques Chirac: ”Om ett land röstar emot den föreslagna konstitutionen måste det lämna EU.” Herr talman, jag undrar om ni redan har tagit emot den franska utträdesansökan. 
Talmannen.
   – Nej, herr Mote, det har jag inte. 
Proinsias De Rossa (PSE ).
   – Herr talman! Det anti-europeiska lägret vill att konstitutionens ratifikationsprocess skall upphöra. Jag är av en helt annan åsikt.
Länder som representerar hälften av EU:s befolkning har sagt ja. Det skulle vara odemokratiskt att förvägra dem som ännu inte har ratificerat möjligheten att göra det. Ironiskt nog behövs den värderingsdrivna union som konstitutionen sörjer för, för att hantera de frågor som är angelägna för många av ”nej-röstarna” i Frankrike och Nederländerna. Om några medlemsstater behöver mer tid, låt oss då sätta en ny tidsfrist, men för våra medborgares skull och för EU:s framtid i världen får konstitutionen inte läggas på hyllan.
Jag föreslår att Frankrike och Nederländerna kan överväga att upprätta nationella europeiska konvent, för att fundera kring exakt vilket slags EU de vill ha. När Europeiska rådet möts nästa vecka måste det – och kommissionen – komma ihåg att om man driver på med marknadsreformer utan att stärka den demokratiska, sociala och miljömässiga dimensionen av EU kommer det att ge näring åt den aktuella krisen och, sannerligen, att stärkt nationalism kommer att förstöra EU. 
Jim Higgins (PPE-DE ).
   – Herr talman! ”Lost at Sea”-programmet introducerades i Irland 2001 av det irländska marindepartementet. Det var ett EU-godkänt program under rådets förordning (EG) nr 2371/2002. Syftet med programmet var att kompensera personer som hade förlorat fiskefartyg under ett antal år tidigare. Olyckligtvis fick många av de personer som kunde och skulle ha varit kvalificerade inte tillgång till programmet då det inte tillkännagavs i stor omfattning – det tillkännagavs enbart i marina tidskrifter. Jag gjorde framställningar på flera av dessa personers vägnar, men förgäves.
Den irländska ombudsmannen har beskrivit programmet, i den form det introducerades av den irländska regeringen, som mycket otillräckligt och fullt av brister. Det är helt uppenbart att programmet måste tas upp igen och det är därför jag ber – om den irländska regeringen gör en ansökan om att programmet skall återupptas eftersom det är så bristfälligt – att EU stöder återupptagandet av ett sådant program för att de personer som missade det skall kunna delta. 
Glenys Kinnock (PSE ).
   – Herr talman! Jag talar i dag för att uppmärksamma att Aung San Suu Kyi, ledare för Myanmars demokratirörelse, fyller 60 år den 19 juni, mellan denna sammanträdesperiod och nästa. Denna dag har hon tillbringat nio år och 238 dagar i arrest. Juntan i Myanmar är nu mer kompromisslös och har ett starkare grepp om makten än någonsin. Aung San Suu Kyis husarrest är nu mer restriktiv än den någonsin har varit. Hon har inga besökare, telefonlinjen är avstängd, hon lever bakom en mur av sandsäckar och taggtråd vilken oavbrutet vaktas av beväpnade vakter och soldater. Vi ser inga tecken på förändring.
Europaparlamentets senaste resolution om Myanmar var väldigt tydlig. Vi uppmanade kommissionen att allvarligt ompröva sin mildare inställning till denna regim, som fortsätter att visa ett fullständigt förakt för mänskliga rättigheter och demokrati.
Aung San Suu Kyi har tilldelats Nobels fredspris och har mottagit parlamentets Sacharovpris. Hon visar ett oerhört mod. Herr talman, tack för ert engagemang för Aung San Suu Kyi och för Myanmars folk. 
Alyn Smith (Verts/ALE ).
   – Herr talman! Jag vill uppmärksamma parlamentet på ett gyllene tillfälle för oss att visa att vi betyder något för EU:s medborgare: G8-toppmötet i Gleneagles i mitt land, Skottland.
Parlamentets bidrag kunde vara att i mitt namn skriva under den skriftliga deklarationen om målsättningarna med Utrota fattigdomen nu-kampanjen. I denna cyniska tid gällande EU:s inriktning är det ett tillfälle för oss att gå i takt med EU-medborgarna. Alltför ofta har EU:s handelspolitik orsakat problem i utvecklingsländerna, inte bidragit med lösningar. Vi kan ändra detta inrotade tankesätt och ange en ton som jag tror skulle uppskattas av EU:s medborgare.
Denna sommar kommer världen till Skottland. Jag hoppas att en miljon människor kommer till Skottland och uppför sig väl. Om någon från denna kammare vill följa med oss i vår Utrota fattigdomen nu-marsch, skulle jag mer än gärna arrangera detta. 
Borut Pahor (PSE )
   – Omedelbart efter misslyckandet i folkomröstningen i Nederländerna gick en av de mer framträdande europeiska ledarna ut och förespråkade ett möte mellan företrädare för Europeiska unionens grundande medlemsstater. De förväntades diskutera det särskilda ansvaret hos de grundande medlemsstaterna.
Ur formell synpunkt har naturligtvis var och en rätt att ha möten med vem som helst. Men ur politisk synpunkt tycker jag att den här sortens initiativ i denna känsliga period av dödläge i Europeiska unionen också kan vara ganska känsliga. Det kan sända ut störande signaler eller väcka frågan om vissa medlemsstater nu, ett år efter utvidgningen av Europeiska unionen, är mer Europa än andra. Har dessa medlemsstater ett större kall och ett större ansvar än exempelvis de nya medlemsstaterna i Europeiska unionen?
Jag räknar mig själv som EU-förespråkare. Jag ställer denna fråga därför att jag under denna känsliga period för EU skulle vilja främja alla 25 medlemsstaters sak, oavsett när de gick med i EU, för att gå samman och diskutera fram någon slags framtid för EU. 
Ryszard Czarnecki (NI ).
    –  Herr talman, mina damer och herrar! Förkastandet av konstitutionen för Europa har överskuggat en annan händelse som också är betydelsefull, om än något mindre. Jag tänker på parlamentets antagande den 10 mars av en resolution avseende terroristaktiviteter från Hizbollahs sida. Detta är en fråga som har debatterats i flera månader här i kammaren.
Det sätt de muslimska samfunden i Europa informeras om terrorism är av avgörande betydelse, och massmedia spelar här en enorm roll. Ett bra exempel på detta är TV-kanalen som är populär bland europeiska muslimer. Det finns dock allvarliga skäl att tvivla på denna kanals objektivitet i rapporteringen om islamisk terrorism. Samma sak gäller den spanska och den franska som i praktiken bryter mot europeisk lagstiftning på detta område, liksom kanalerna och som sänds över Europa från Saudiarabien respektive Egypten.
Den fråga som också skulle kunna ställas i detta läge är hur länge de spanska och franska regeringarna kommer att tolerera att sådana kanaler sänder i deras egna länder. Allvaret i denna situation får inte underskattas. 
Zsolt László Becsey (PPE-DE ).
   –Som medlem av Europaparlamentets informationsresa till Vojvodina skulle jag vilja fästa uppmärksamheten på att situationen inte har förbättrats sedan vårt besök för nära sex månader sedan, och särskilt inte situationen för minoriteter där. Bara de senaste veckorna har människor från Ungern misshandlats svårt av serber som nyligen bosatt sig i Vojvodina, bara för att de talade sitt eget modersmål, vilket för övrigt är ett officiellt språk i Europeiska unionen. Detta kräver brådskande åtgärder från Europaparlamentets sida för att övervaka Serbien, inte bara i delegationen för Jugoslavien, utan också, vilket inte har skett sedan februari, i utskottet för utrikesfrågor.
Dessutom bär de oförklarliga fördömandena av ungerska ledare i Vojvodina under senare veckor alla kännetecken på ett planerat politiskt angrepp. Intrycket förstärks av domen som riktade sig uteslutande mot ungerska ungdomar i Temerin och som har blivit illa beryktad på grund av dess överdrivna hårdhet och ensidighet. Hittills har till och med krigsförbrytare behandlats mildare av det serbiska rättsväsendet. Skälen till alla dessa incidenter, vilket också parlamentets undersökningsdelegation pekade på, är att minoriteterna inte har en proportionell representation i det serbiska rättsväsendet eller i polisen, eller för den delen i den statliga förvaltningen. Dessutom släpar ledningen i Belgrad benen efter sig när det gäller att uppfylla löftena om utbildning för minoriteter. Allt detta väcker frågan om parlamentets och EU-institutionernas ansvar, eftersom exempelvis planerna för gränsöverskridande arbete inom Interreg inte lyckas ge Vojvodina autonom ställning, trots att provinsen var autonom fram till 1989 och fortfarande uppfyller alla krav på NUTS2-regioner. 
Csaba Sándor Tabajdi (PSE ).
   – Herr talman! Den 16 september antog Europaparlamentet en resolution som fördömde de brott som begåtts mot minoriteter i den serbiska provinsen Vojvodina och till följd av denna, genomförde en delegation under Doris Pack i slutet av 2004 en informationsresa till provinsen. Efter objektiva och trovärdiga undersökningar fann delegationen att dessa brott verkligen begås, men inte på ett organiserat sätt. Tyvärr måste jag säga att vi på senare tid än en gång har bevittnat oroligheter i Vojvodina. Det största skälet till oro är att den nyligen utnämnde serbiske allmänne åklagaren i Subotica har väckt åtal mot József Kasza, ordförande för den viktigaste organisationen för ungrare i Vojvodina, VMSZ (Allians för ungrare i Vojvodina), för att undersöka maktmissbruk som han påstås ha begått för nio år sedan under hans tid som borgmästare. Anklagelser av detta slag har riktats flera gånger tidigare mot József Kasza, men de har aldrig bevisats. Tidpunkten för detta fall är ingen slump. Kasza var den mest högljudde i fördömandena av det våld som riktades mot ungrare i Vojvodina och han samarbetade nära med Europaparlamentets undersökningsdelegation. Herr talman! Jag ber er och Doris Pack att se till att VMSZ:s ordförande József Kasza inte blir ett politiskt offer i en skådeprocess. 
Zbigniew Krzysztof Kuźmiuk (PPE-DE ).
    –  Herr talman! Företagare i den polska metallindustrin har utfärdat varningar om att import av metallvaror, och särskilt det som är känt som små metallvaror, har ökat kraftigt sedan 1 januari 2005. Det var då de administrativa hindren för import av dessa varor till gemenskapens tullunion hävdes.
Företagarna betonar att de kinesiska producenterna inte inkluderar inbetalningar till försäkringar eller sociala trygghetssystem eller kostnader för att möta miljöstandarder, i produktionskostnaderna, och att detta gör att de kan hålla betydligt lägre priser för de varor de exporterar. Dessutom åtnjuter de olika typer av statligt stöd, vilket bär alla tecken på att vara ett olagligt statligt stöd. Resultatet av allt detta är ett ökat antal fall av illojal konkurrens och ständigt förvärrade problem för de europeiska metallindustriföretagen, däribland de i Polen.
Jag skulle vilja be talmannen att uppmärksamma Europeiska kommissionen på detta problem och att föreslå att den skall komma med lösningar för att skydda EU:s marknad från att översvämmas av importerade metallvaror från Kina. Tack så mycket. 
Miguel Angel Martínez Martínez (PSE ).
   – Herr talman! Under flera månaders tid har vi hört oroande nyheter från Sudan, särskilt från Darfur. Vi står inför en kris utan någon förutsägbar utgång, som vissa människor har beskrivit som folkmord, och som har lett till tusentals döda och hundratusentals fördrivna personer, i ett sammanhang där fasansfulla kränkningar av de mänskliga rättigheterna och en enorm humanitär katastrof pågår.
De allra senaste nyheterna vi har fått handlar om gripandet av två tjänstemän i Läkare utan gränser, en britt och en nederländare, Paul Foreman och Vincent Hoedt, som anklagas för spioneri och spridande av falsk information. Den förment falska rapporten tar upp mer än 500 fall av våldtäkter av kvinnor i Darfur. Jag anser att rapporten är viktig; Läkare utan gränsers trovärdighet och vederhäftighet är dokumenterad och alla dessa skäl förpliktigar parlamentet att agera för att försvara de två tjänstemännen i organisationen.
Jag vill för flera av PSE-gruppens kollegers räkning uppmana till åtgärder, kanske ett brev från talmannen till de sudanesiska myndigheterna där parlamentet uttrycker sin oro över de händelser som fördöms, och där myndigheterna uppmanas släppa Foreman och Hoedt utan anklagelser. 
Zdzisław Zbigniew Podkański (PPE-DE ).
    –  Herr talman! Med tanke på det enorma inflödet av honung till EU från tredjeland, och med tanke på de alarmerande rapporterna från konsumenterna om den dåliga kvaliteten på denna honung, anser jag att det är nödvändigt att vidta skyddsåtgärder. Om inte detta sker kommer de problem som biodlingsindustrin för närvarande upplever att förvärras.
Notera att mängden bin i Europa har minskat med nästan 40 procent på senare år. I Tyskland har den exempelvis minskat med 33 procent de senaste 15 åren, och i Polen med 40 procent de senaste 20 åren. Bin är inte bara viktiga för honung och andra produkter från bin. De bidrar till att upprätthålla naturens balans och att öka effektiviteten i matproduktionen och spelar en väsentlig roll i miljöskyddet.
Med tanke på detta anser jag att Europeiska kommissionen skall lägga fram ett förslag, som brådskande fråga, till parlamentet för åtgärder att vidta i denna fråga. Målet med dessa åtgärder skulle vara att skydda inte bara marknaden för honung och andra produkter av bin, utan även bina och den framtida biodlingen. 
Georgios Papastamkos (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag skulle offentligt vilja tacka ordföranden för vår parlamentariska grupp, Hans-Gert Poettering, för hans förslag att vi i detalj skall diskutera Europeiska unionens situation i dag, tillsammans med framskridandet i ratificeringen av konstitutionen för Europa. Jag vill tacka honom eftersom detta uppfyller ett initiativ från min sida om att hålla denna debatt. Jag skulle också vilja ta tillfället i akt att tacka mina ärade vänner som skrev under initiativet och därmed gav ett verkligt stöd till det. 
Europaparlamentet får inte bara reagera. Det måste också agera. Situationen i Europeiska unionen i dag är verkligen en fråga för de demokratiskt valda regeringarna. Men det är också en fråga för den demokratiskt valda institutionen , Europaparlamentet. Det är ett minsta tecken på demokratiskt ansvar gentemot det civila samhället i Europa. 
Sarah Ludford (ALDE ).
   – Herr talman! De senaste två åren har den brittiska regeringen finansierat ”Operation Scrap-it” med sju miljoner pund sterling – elva miljoner euro – per år, som getts till stadsdelar i London för att klara av direktivet om uttjänta fordon. Detta program ser till att övergivna bilar i hela London, omkring 75 000 per år, tas bort snabbt. Programmet har räddat många stadsdelar från det fördärv som skrotade och utbrända fordon som skräpar ner och förorenar miljön innebär, och det har betytt mycket för medborgarnas livskvalitet.
I samband med Världsmiljödagen i går meddelade dock den brittiska regeringen att denna finansiering skall upphöra i september. Det här skulle inte vara så illa om vår regering gjorde tillverkare ansvariga från och med detta datum, vilket den kan göra i enlighet med direktivet, innan tillverkares ansvar blir obligatoriskt i januari 2007. Regeringen har inte gjort så, utan satt företagens vinster före en hållbar miljö.
Genom er, herr talman, vädjar jag därför till den brittiska regeringen att förlänga finansieringen av ”Operation Scrap-it” för att förhindra en miljökris i London. 
Panagiotis Beglitis (PSE ).
   – Herr talman! Enligt bekräftade rapporter är ett möte mellan nynazistiska och fascistiska organisationer från Grekland, Italien och Spanien samt andra länder i Centraleuropa och Förenta staterna planerat att äga rum från den 16 till 18 september 2005, i Meligalaregionen i prefekturen Messenien i Peloponnesos.
Mötet kommer att innebära en utmaning för de demokratiska myndigheterna och för den grekiska befolkningens och alla europeiska befolkningars känslighet. Särskilt i dag när dessa krafter använder konstitutionen för Europa som en förevändning för att underminera de värden och principer som vi har grundat vår gemensamma, fredliga och demokratiska samlevnad och vårt broderskap på i Europa.
Den grekiska regeringen borde omedelbart förbjuda detta antidemokratiska möte. Denna uppmaning borde också stödjas av Europaparlamentet. 
Jörg Leichtfried (PSE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Jag skulle vilja ta tillfället i akt att än en gång uppmärksamma er på ett problem som jag beklagar fortfarande finns kvar, nämligen att export av levande djur fortfarande beviljas bidrag. Sedan exportstöd för transport av levande djur infördes 1989 har parlamentet många gånger röstat för att det skall tas bort från EU-budgeten. Fastän djurens lidande, särskilt vid långa resor, och de negativa effekterna för konsumenterna är välkända fakta, beviljas fortfarande bidrag för transporterna till ett belopp av 41 miljoner euro under 2001, 57 miljoner euro 2002, 67 miljoner 2003 och nu har beloppet stigit till 77 miljoner euro per år.
Att ge stöd på detta sätt är liktydigt med att främja ett extremt lidande för djuren, och vi måste därför verkligen förkasta det. Jag vill därför uppmana parlamentsledamöterna att stödja detta uttalande och skulle vilja avisera de ledamöter som för närvarande är involverade i EU:s budgetförhandlingar att avskaffandet av dessa stöd skulle innebära att flera hundra miljoner euro skulle flyttas från budgeten, och detta skulle säkert innebära en berättigad lättnad. 
Othmar Karas (PPE-DE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! 25 stats- eller regeringschefer har skrivit under det europeiska konstitutionsfördraget, liksom 25 utrikesministrar och tio medlemsstater har ratificerat det. Denna kammare antog det med två tredjedels konstitutionell majoritet. De flesta europeiska medborgare har redan sagt ja till denna konstitution.
Jag skulle vilja be er, herr ordförande, att skriva ett pressmeddelande och göra klart att vi inte tänker låta oss bli gisslan åt EU-motståndare, desinformatörer, de som vill klandra och kritisera, eller demagoger, och att denna konstitution stärker allmänhetens grundläggande rättigheter, stärker parlamentet och genom parlamentet medborgardemokrati och öppenhet. Jag skulle vilja be er, herr talman, att informera alla stats- och regeringschefer om att det är för att vi inte vill att konstitutionsprocessen skall avbrytas som Europaparlamentet är emot självsvåldiga beslut som vädjar till populära nationella känslor och förhastade uttalanden av regeringschefer, såsom det Tony Blair gjorde i dag. 
Gerard Batten (IND/DEM ).
   – Herr talman! Den europeiska konstitutionen är död. Fransmännen dödade den, nederländarna lade den i kistan och nu är locket på. Men liksom greve Dracula har EU-fördrag en otäck vana att återuppstå. Konstitutionen behöver en påle genom hjärtat. Den pålen skulle kunna utdelas av en brittisk folkomröstning som skulle ge ett rungande nej. Nu verkar det dock som att den brittiska regeringen kommer att förvägra det brittiska folket den möjligheten. I stället för en påle kunde ett ännu mer dödligt slut vara möjligt, i form av en silverkula. Den silverkulan kommer att ta formen av upplösningen av den gemensamma europeiska valutan.
Euroområdet visar redan tecken på att nötas i kanten. Upplösningen av den gemensamma europeiska valutan, vilken bara är en tidsfråga, kommer att göra politisk och ekonomisk integrering stendöd en gång för alla. 
Eluned Morgan (PSE ).
   – Herr talman! Det är trevligt att se att våra galna vänner är med oss i kammaren i dag.
Trots att EU-projektet nyligen drabbats av hårda slag pågår fortfarande en del ganska omfattande arbete, inte minst Lissabonstrategin. Jag vill därför fortsätta mitt uppdrag att peka ut medlemsstater som inte har genomfört en del av Lissabondirektiven och få dem att skämmas.
Europaparlamentet har godkänt 83 Lissabondirektiv. 63 borde ha varit genomförda; bara tio har genomförts fullt ut av alla medlemsstater. Direktivet om stadgan för Europabolag borde ha varit genomfört den 18 oktober 2004, men följande länder är ännu tvungna att underrätta kommissionen om att deras lagstiftning förverkligar detta direktiv: Belgien, Estland, Grekland, Spanien, Frankrike, Irland, Italien, Lettland, Litauen, Luxemburg, Nederländerna, Polen, Portugal och Slovenien. Herr talman, kan ni skriva till dessa medlemsstater och fråga dem när de har för avsikt att genomföra direktivet? 
Georgios Karatzaferis (IND/DEM ).
   – Herr talman! Mellan de två sammanträdesperioderna har vi fått ett rungande från både Frankrike och Nederländerna. Men nejet till konstitutionen för Europa var inte också ett nej till Europa.
Vi måste lyssna på den europeiska befolkningen. I Europaparlamentet röstade 62 procent av de franska ledamöterna . Dock röstade 55 procent av den franska befolkningen . Här röstade 82 procent av de nederländska ledamöterna . Dock röstade 62 procent av den nederländska befolkningen . Vad är det som händer? Varför säger regeringarna ja och befolkningen nej?
Befolkningen känner till vissa fakta. De känner till arbetslöshet, inflation och invasionen av kinesiska produkter. De känner till allting vi arrangerar bakom ryggen på dem. Vi låter Turkiet komma med utan att fråga dem, och vi har ingen kontroll över den olagliga invandringen.
Vi måste ta större hänsyn till befolkningen. Om vi frågar människor, om vi talar med gemensam röst med befolkningen, då kommer även Europa att göra framsteg. Europa utan människor kan inte göra framsteg och byråkraterna i Bryssel måste förstå det. En större uppmärksamhet på och respekt för befolkningen. 
Mojca Drčar Murko (ALDE )
   De omkring 700 000 lastbilar som kör genom Slovenien till Italien varje år måste vid gränsöverfart använda de speciella körfälten genom de italienska tullstationerna i städerna Trieste och Gorizia. Fastän lastbilar i transitresa är olastade och inte kräver någon tullservice, måste de använda sig av samma körfält som de gjorde innan Slovenien anslöt sig till Europeiska unionen, och måste betala vägtull. Betalar de inte vägtullen stoppas de och hindras från att fortsätta resan.
Jag misstänker att den bakomliggande orsaken för att använda detta system i Italien är att mängden tulltjänster i samband med transitgodstransport har halverats efter Sloveniens anslutning till EU. Den omotiverade vägtullsavgiften är en finansiell kompensation. Men denna medeltida typ av avgift kränker allvarligt principen om fri rörlighet av varor och personer inom EU och skapar ett oacceptabelt prejudikat. 
Adam Jerzy Bielan (UEN ).
    –  Herr talman! Jag skulle vilja uppmärksamma kammaren på en fråga som har upprört allmänheten i mitt land i flera veckor. Jag avser Lukasjenkos regims förföljelser av de nyvalda ledarna för Föreningen för polacker i Vitryssland.
Kränkningar av grundläggande rättigheter i Vitryssland är något vi har vant oss vid under många år. Jag behöver bara nämna att två ledare för den demokratiska oppositionen, för några dagar sedan dömdes till tre års tvångsarbetsläger för att ha organiserat demonstrationer mot regeringen. De senaste angreppen på den polska minoritetsorganisationen förtjänar ändå att skiljas ut och kritiseras särskilt av EU-myndigheterna. Jag vill påminna kammaren om att även om de nya ledarna för Föreningen för polacker i Vitryssland valdes i mars på kongressen vägrade inte bara justitieministern att erkänna dessa val utan hotade också att kriminalisera hela organisationen. Dessutom har utgivningen av , landets enda polskspråkiga tidning, suspenderats och en polsk diplomat har utvisats från landet. Dessa fakta ger full insyn i vilka förföljelser polackerna i Vitryssland är utsatta för.
De drastiska åtgärder som Vitrysslands myndigheter på senare tid har tagit till är en tydlig anvisning om att de är rädda att en upprepning av den demokratiska revolutionen i Ukraina skall ske i deras land. Jag hoppas att deras värsta farhågor förverkligas, men Europeiska unionen måste föra en mer aktiv politik för att se till att detta inträffar. 
Robert Evans (PSE ).
   – Herr talman! Detta är en fråga till er. Ni torde vara medveten om att det under de senaste sammanträdesperioderna i Strasbourg har varit hur många allvarliga problem som helst med flyg till och från Strasbourgs flygplats. Ni lyssnar inte, men jag fortsätter ändå. Strejker, omläggningar, inställda flyg och alla möjliga andra skäl har gjort att parlamentsledamöter blivit allvarligt försenade eller omdirigerade.
Eftersom staden Strasbourg och de franska flygmyndigheterna inte verkar kunna tillhandahålla en jämn eller pålitlig förbindelse till denna storartade stad, och med hänsyn till den tydliga önskan från både parlamentsledamöter och EU-medborgare att vi inte slösar mer med deras pengar, är det inte dags att en gång för alla allvarligt överväga framtiden för de månatliga plenarsammanträden som hålls i Strasbourg? Denna eftermiddag frågar jag er personligen vilka era handlingsförslag är på det här området, både på kort sikt och på lång sikt, eller är det kanske en fråga som ni föredrar att undvika? 
Talmannen.
   – Jag anser att fördraget skall respekteras i alla hänseenden. Gällande regler fastställer var och hur detta parlamentets sammanträden skall hållas, och det är vår skyldighet att efterleva gällande regler. 
Agnes Schierhuber (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag vill rätta till det som Jörg Leichtfried sade. Jag är också emot transporter av levande djur för slakt, men i denna formulering görs det ingen skillnad på djur för slakt och djur för uppfödning och produktion. De sistnämnda måste exporteras levande, och har verkligen ett stort ekonomiskt värde för Europas jordbrukare. Om vi godkänner uttalandet i dess nuvarande form, skulle omkring hälften av Europas avelsdjur påverkas. Detta skulle, utöver den allmänna ekonomiska pressen, bli ytterligare ett hårt slag mot Europas jordbrukare. 
Albert Deß (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag vill inte ge ett intryck av att jag inte förespråkar ett fredligt och enat Europa, men jag tror inte att vi efter folkomröstningarna i Frankrike och Nederländerna bara kan fortsätta som tidigare. Vi kan heller inte säga att mer än hälften av Europas medborgare redan har röstat för konstitutionen. Det vore helt enkelt fel, eftersom det var färre än 600 parlamentsledamöter i Tyskland som röstade för konstitutionen, samtidigt som mer än 80 miljoner medborgare inte fick säga vad de tyckte.
Förra veckan genomförde en stor tysk dagstidning en undersökning bland sina läsare. Av de nästan 380 000 läsare som deltog i undersökningen var 96 procent emot konstitutionen. Jag tror inte att skulden ligger hos de franska och nederländska väljare som röstade emot konstitutionen, utan snarare hos detta parlaments ledamöter som beslutade att inleda anslutningsförhandlingar med Turkiet, och var för Rumäniens och Bulgariens tidiga anslutning. Det är det som vi måste prata om. 
Geoffrey Van Orden (PPE-DE ).
   – Herr talman! Med tanke på folkomröstningarna om konstitutionen hoppas jag att parlamentet äntligen till viss del tillstår att EU-projektet är fullt av brister och på väg åt fel håll. Det är dock inte det jag vill uppmärksamma. En annan ledamot har redan nämnt G-8-toppmötet, som äger rum i Edinburgh och också Live-8-kampanjen, som eftersträvar skuldlättnad, rättvisa handelsregler och ökat stöd till Afrika. Enbart ekonomiska åtgärder kan dock inte lösa Afrikas problem. Om vi skall åstadkomma faktisk förändring till det bättre i Afrika måste vi också agera för att se till att god förvaltningssed tillämpas, rättsstatsprincipen uppehålls och mänskliga rättigheter respekteras. Jag tänker på fallet Zimbabwe, där Robert Mugabe i mars höll ännu ett skenval och där han, i denna stund, är involverad i rensning av stadsområden huvudsakligen bebodda av oppositionsanhängare, som han hänsynslöst förtrycker. Världssamfundet gör ingenting åt detta.
Rådet sade att det på nytt skulle granska sanktioner i ljuset av valen som ägde rum i Zimbabwe. Ingenting har hänt. Jag uppmanar rådet och kommissionen att vidta kraftiga åtgärder mot Robert Mugabe och liknande diktatorer som plågar Afrikas förtryckta folk. 
Talmannen.
   – Denna punkt är avslutad. 
Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är ett betänkande (A6-0134/2005) av Anne Laperrouze för utskottet för industrifrågor, forskning och energi om förslaget till Europaparlamentets och rådets beslut om riktlinjer för transeuropeiska energinät och om upphävande av besluten nr 96/391/Eg och nr 1229/2003/Eg (KOM(2003)0742 – C5-0064/2004 – 2003/0297(COD)). 
Andris Piebalgs,
   . – Herr talman! Jag vill tacka föredraganden, Anne Laperrouze, för att hon har tagit över detta förslag om riktlinjerna för transeuropeiska energinät och för att hon har utfört en fokuserad analys i sitt betänkande, som antogs med stor majoritet i utskottet för industrifrågor, forskning och energi. Jag vill uttrycka min tacksamhet för hennes och skuggföredragandenas insatser för att nå en överenskommelse vid första behandling, vilket jag djupt beklagar inte har uppnåtts.
Låt mig vid detta tillfälle påminna om förslagets målsättningar. Utmaningen i förslaget är att skapa ett rättsligt instrument som effektivt ger den nödvändiga infrastrukturen för energiöverföring, samtidigt som ett passande samarbete utvecklas med den privata sektorn och medlemsstaterna.
Energiförsörjningstryggheten och att den inre energimarknaden fungerar väl är politiska nyckelfrågor. Dessa syften tas upp i riktlinjerna för de transeuropeiska energinäten (TEN-E), som syftar till att ett i sanning EU-täckande el- och gasnät installeras genom att de enskilda nationella näten förbinds bättre. 
När det gäller naturgas är tillväxtperspektivet starkt. Den transeuropeiska energinätspolitiken syftar till att trygga och diversifiera ytterligare importkapacitet för gas från källor i Ryssland, Norge, vid Kaspiska havet, i norra Afrika och Mellanöstern, och att tillhandahålla den nödvändiga sammankopplingskapaciteten mellan medlemsstater.
När det gäller elnäten är huvudfunktionen att skapa och utveckla en verklig elmarknad inom EU. För detta syfte är tillräcklig sammankopplingskapacitet mellan medlemsstater absolut nödvändig. Sedan de existerande riktlinjerna för de transeuropeiska energinäten antogs i juni 2003 har det blivit helt nödvändigt att integrera de nya medlemsstaterna och kandidatländerna i de här riktlinjerna och vidare att anpassa dessa riktlinjer till den nya europeiska grannskapspolitiken. 
Den omarbetning av TEN-E-riktlinjerna som kommissionen föreslog i december 2003 bör ses som en komplettering och förbättring av de existerande riktlinjerna. Den syftar till att uttryckligen införliva de tio nya medlemsstaterna i de prioriterade projekten likaväl som införlivandet av väsentliga energiförbindelser med tredjeländer. När det gäller valet av projekt har vi föreslagit att man inför en top down-metod för att identifiera de projekt som har högst prioritet utefter de prioriterade länkarna från den större gruppen av projekt av gemensamt intresse.
Projekten av europeiskt intresse har högst prioritet. De har till syfte att stödja det snabba genomförandet av den viktigaste gränsöverskridande sammankopplingskapaciteten. För att uppnå detta syfte måste projekten av EU-intresse uppfylla särskilda kriterier. De måste vara belägna längs en prioriterad länk. De är av gränsöverskridande natur eller har stor betydelse för gränsöverskridande överföringskapacitet. De måste vara fullt utvecklade: det betyder att det måste finnas ett fast åtagande att börja före slutet på 2006 och att projekten måste var avslutade senast 2010.
Ett annat viktigt inslag i vårt förslag är den europeiska samordnaren. Den europeiska samordnaren skall främja samarbete med användare och operatörer, och marknadsföra projekten bland privata investerare och finansiella institutioner. En samordnare kan utses av kommissionen och kommer att agera i kommissionens namn och på dess vägnar.
Jag ser nu med stort intresse fram emot er debatt om förslaget. 

Anne Laperrouze (ALDE ),
   . – Fru talman! Jag vill tacka kommissionsledamoten för de vänliga orden. Mina damer och herrar! Jag är även innerligt tacksam mot mina medföredragande för deras åsikter, som jag hela tiden har haft i åtanke och som har varit ett viktigt bidrag till betänkandet som jag lägger fram i dag. Jag vill även tacka de företrädare för kommissionen och rådet som gett oss deras uppmärksamhet och svarat på de många frågor vi har ställt. Slutligen tackar jag sekretariatet för utskottet för industri, forskning och energi och min assistent för den hjälp de har gett mig. 
Herr kommissionsledamot! Ni påminde om syftena med detta förslag till beslut. Syftena är att anpassa riktlinjerna till en europeisk union med 25 medlemsstater, att godkänna finansieringen av projekt av gemensamt intresse, att bereda väg för upprättandet av en gemensam marknad för gas och el, och framför allt att säkra försörjningstryggheten genom sammankopplingar mellan medlemsstater och grannländer (sydöstra Europa, Medelhavsländerna, Ukraina och Vitryssland). Detta förhållningssätt till transeuropeiska energinät motsvarar faktiskt det förhållningssätt vi har när det gäller transeuropeiska nät för landtransporter. 
En majoritet av utskottet för industri, forskning och energi stöder Europeiska kommissionens nya idéer för att fastställa åtgärdsprioriteringarna, i synnerhet beskrivningen av projekt av europeiskt intresse vid högprioriterade länkar och utnämningen av en europeisk samordnare, dock under förutsättning att utnämningen begränsas till komplexa projekt där genomförandevillkoren är särskilt svåra och att medlemsstaterna rådfrågas. Även parlamentet måste konsulteras när en samordnare utnämns, vilket är syftet med det ändringsförslag som min grupp lagt fram. 
I enlighet med betänkandet som utskottet för industri, forskning och energi har röstat för uppmanas medlemsstaterna att vid behov samarbeta genom att genomföra transnationella granskningsförfaranden utifrån bestämda kriterier, som exempelvis försörjningstryggheten, projektets effekter på miljön, de åsikter som invånarna i de berörda områdena har, och så vidare.
Utskottet för industri kände, utifrån den information som rådet gav, att rådets rekommenderade strategi var konsekvent och gjorde det möjligt att förenkla kommissionens ursprungliga förslag. I betänkandet som utskottet för industri har röstat för finns det därför en projekthierarki. Projekt av gemensamt intresse utgör basen för de transeuropeiska projekten och finns förtecknade i bilaga III, och de prioriterade projekten som beskrivs som projekt av europeiskt intresse finns förtecknade i bilaga I.
Utskottet för industri ville inte ifrågasätta de projekt som medlemsstaterna har skapat, eftersom utskottet inte ansåg sig ha tillräcklig kompetens eller tillräckligt med information för att bedöma valen av projekt. Trots det vill jag, på grund av det som några av mina kolleger i kammaren har sagt, be Europeiska kommissionen fastställa vilket värde projekten har när detta beslut tillämpas. Som ett exempel anser våra kolleger från de baltiska staterna att det vore bättre om gas levereras via ett gasnät som går tvärs igenom de baltiska staterna, istället för ett offshorenät i Baltikum. Ett annat exempel är att EHT-ledningen mellan Frankrike och Spanien, som ger upphov till väldigt starka protester från invånarna i regionen. Det finansiella paket som anslagits dessa projekt bör därför utökas till 60 miljoner euro, så att exempelvis miljöförstöring kan motverkas. Detta kan kräva att det görs grundligare genomförbarhetsstudier. Det handlar om att värdera projekten, att samordna rutinerna för konsultering mellan medlemsstaterna, och att hitta de bästa tekniska lösningarna.
Innan jag slutar vill jag även poängtera det faktum att utskottet för industri undersöker om transporter av olefiner kan skrivas in i denna text. Detta motiveras av att det inte bara är viktigt för den europeiska kemiindustrin att det finns sådana nät i Europa, utan även med tanke på de fördelar vi skulle uppnå vad gäller säkerhet och miljön om antalet vägtransporter minskar. Förutom tillträde till Europeiska investeringsbanken, garanterar hänvisningen till olefin-relaterade projekt en symbolisk europeisk etikett. Dessa projekt kan emellertid inte ta del av europeiska subventioner från budgeten för transeuropeiska nät. Jag anser att det också är nödvändigt att beakta huruvida transeuropeiska energinät skall integreras med de europeiska korridorerna. Om detta har det lämnats ett förslag vad gäller sektorn för landtransporter. 
Guntars Krasts (UEN ),
   . – Fru talman! Jag vill tacka kommissionen och det ansvariga utskottet för det arbete de har utfört, och det bör poängteras att det direktiv som vi diskuterar i dag är särskilt viktig när det gäller att ta den europeiska unionens fysiska integration ett steg längre. Jag vill emellertid göra er uppmärksamma på några saker som kan göra det svårare att utföra de uppgifter som finns i direktivet.
Följaktligen är inte alltid de leverantörer som har en dominerade ställning i ett visst område intresserade av att konstruera sammankopplingar av reglerade tillförselsystem. I dessa fall måste avkastningen från investeringar i sammankopplingar värderas utifrån ett medellångt- och långsiktigt perspektiv. I dessa fall måste marknadsprinciper ersättas av långsiktiga planeringsmetoder för att säkra försörjningstryggheten för konsumenter och för att skydda miljön. Samma sak gäller när en sammankoppling måste konstrueras för att trygga försörjningen, och för att få bukt med en för låg produktionskapacitet. I dessa fall är det inte alltid möjligt att hålla fast vid marknadsprinciper, eftersom det kan vara så att den tid som det tar innan de får avkastning på investerat kapital inte motsvarar de mål som aktörerna på den konkurrensutsatta marknaden har ställt upp. I de fall då aktörerna på elmarknaden inte har intresse av att konstruera nya sammankopplingar, kan de systemansvariga bli skyldiga att upprätta nätelement för att tillhandahålla allmännyttiga tjänster. Därför bör valet av vilka prioriterade sammankopplingselement för transeuropeiska nät som skall konstrueras med ekonomisk hjälp från Europeiska unionen inte bara handla om handelskonkurrens mellan regioner och medlemsstater, vilket kan tyckas vara fallet när man läser direktivet. När Europeiska kommissionen väljer de prioriterade nätelementen, måste den främst ha medellång- och långsiktig försörjningstrygghet och skapandet av EU:s inre marknad i åtanke. Europaparlamentet bör fortsätta att utöva tillsyn över denna process under hela budgetprocessen. I detta sammanhang vill jag uppmärksamma det faktum att de tre baltiska staterna är totalt isolerade från EU:s el- och gasmarknad. Sedan Sovjetunionens tid har de haft ett gemensamt elnät med Ryssland. Detta bör prioriteras, ett prioriteringsområde där sammankopplingar bör konstrueras. 
María del Pilar Ayuso González,
   . – Fru talman! Jag vill börja med att gratulera Anne Laperrouze och tacka henne för den samarbetsanda hon visade när hon utarbetade detta betänkande.
Att förslaget är så viktigt beror på det faktum att det är nödvändigt att konstruera sammankopplingar för att skapa en äkta inre marknad på energiområdet. Tack vare sammankopplingarna kommer vi dessutom att på ett bättre sätt kunna garantera att vi kan hantera tider då det råder energibrist. Efter den informella trepartsdialogen med rådet och kommissionen, lyckades man som sagt inte nå en överenskommelse med parlamentet vid första behandlingen. Vi håller inte med rådet om att man bör ta bort projekt av europeiskt intresse, utan vi anser att man skall behålla de projektkategorier som föredraganden förespråkar.
Vi stöder även föredragandens förslag till ändring i texten vad gäller den europeiska samordnaren. Därmed behålls det ändringsförslag som utskottet för industri, forskning och energi har godkänt, och som går ut på att samordnaren bör utnämnas för de projekt där förhållandena är svåra, och att parlamentet bör rådfrågas vid utnämningen av samordnaren. Detta förfarande har godkänts i fallet med transeuropeiska transportnät.
Jag vill belysa ett väldigt viktigt ändringsförslag, som lagts fram inför och godkänts av utskottet för industri, forskning och energi. Jag talar om ett nytt skäl 2a som behandlar målsättningen att elsammankopplingar mellan medlemsstaterna bör svara för 10 procent av installerad produktionskapacitet, vilket fastställdes vid Europeiska rådets möte i Barcelona.
Till slut vill jag bara applådera kommissionens förslag till förordning om finansieringen av transeuropeiska transport- och energinät, dvs. det förslag som nu debatteras. genom detta förslag tillgodoses för första gången medfinansieringen av projekt inom energiområdet och inte bara förstudier.
Jag litar på att man kommer att tas hänsyn till detta när budgetplanen för åren 2007–2013 fastställs. Om budgetanslagen minskar kommer detta projekt och alla EU-program, som exempelvis åtgärder för utvecklingen av lantbruksekonomin, Life, transeuropeiska nät och det sjunde ramprogrammets forskningsprojekt, att påverkas negativt. 
Hannes Swoboda,
   . – Fru talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Jag vill börja med att varmt tacka Anne Laperrouze för det fantastiska arbete hon har gjort, och framför allt för den kollegialitet hon visat genom att låta alla grupper lämna ett bidrag till betänkandet.
Jag anser att det här är ett bra betänkande, eftersom det tydliggör att vi har ett behov av fler transeuropeiska energinät om vi skall kunna uppnå Lissabonmålen, och göra vår kontinent mer konkurrenskraftig. Två saker är säkra, för det första finns det ett behov av nät i Europa, och för det andra finns det inga garantier för att näten kommer att vara felfria. Tvärtom kan det uppstå problem med överföringen från integrerade nät till andra nätverk. Trots detta förbättras i regel försörjningstryggheten.
Det är också nödvändigt är att vi får en ökad leverans i form av en diversifiering av energikällor. Det handlar självklart främst om råolja och naturgas. Jag tar detta tillfälle i akt att konstatera att ni, herr kommissionsledamot, vars engagemang jag annars hyser stor respekt för, inte var närvarande vid i driftsättningen av den viktiga ledningen från Baku till Ceyhan via Tblisi. Presidenterna i de berörda länderna var där, precis som Förenta staternas energiminister, men det fanns tyvärr ingen skymt av Europas kommissionsledamot med ansvar för energi, eller ens någon annan kommissionsledamot. När en sådan viktig ledning konstrueras i ett område som täcks av EU:s grannskapspolitik, och som sammanbinder en eventuell framtida medlemsstat, eller i alla fall ett land med kandidatstatus, till Europeiska unionen skulle jag ha velat att ni var med på fotografiet. Det är inte bara för att jag tycker om att se er på bild, utan på grund av att det skulle ha haft ett symboliskt värde för den europeiska allmänheten, och varit en markering om att vår europeiska union bryr sig lika mycket om energi som Förenta staternas regering gör. Jag är väl medveten om att Förenta staternas regeringen låg bakom konstruktionen av den här ledningen, men vi borde också ha gjort vår närvaro synlig. Det kan vara så att ni inte blev inbjuden, eller att ni inte kunde närvara, men ni kan kanske ge en kort förklaring till er frånvaro antingen i dag eller vid något annat tillfälle. 
Det är två saker till jag vill nämna. Herr kommissionsledamot! Ni har helt rätt när ni säger att vi måste komma ihåg att det finns vissa projekt som är av europeiskt intresse, och att dessa projekt därför måste få stöd. Jag håller med om att den europeiska samordnaren kan bli viktig, så jag står bakom det som vissa ledamöter, däribland Anne Laperrouze, har sagt om att parlamentet måste rådfrågas innan han utnämns, även om själva utnämningen självklart är en fråga för kommissionen.
För att sammanfatta det jag sagt anser jag att energiförsörjningen är nödvändig för vår kontinents konkurrenskraft, och att vi behöver flera olika energikällor, däribland dem som finns utanför EU. Jag hoppas också på att kommissionsledamot Andris Piebalgs kommer att kunna närvara nästa gång som en viktig ledning öppnas, för att därigenom visa hur viktig energiförsörjningen till Europa är. 
Šarūnas Birutis,
   – Vi har länge funderat över en möjlig lösning på problemet med säkerhetsgarantier för en landsomfattande gasförsörjning. Vi har också försökt hitta lösningar på säkerhetsproblemen och diversifieringen av energikällor till den baltiska delen av EU. Föredraganden har också konstaterat detta i sitt tal i dag. Två projekt har satts upp på prioritetslistan för riktlinjer under beaktande. Dessa är North Transgasledningen under östersjön som går från Ryssland till Tyskland, och Jamal-Europa-ledningen som går till Tyskland via Vitryssland och Polen. Listan över projekt av allmän betydelse omfattar bland annat Amber-projektet, en gasledning från Ryssland till Tyskland via Lettland, Litauen och Polen. Naturligtvis är ledningarnas sträckor ett resultat av speciella överenskommelser mellan gasbolagen och de berörda länderna. Jag vill emellertid poängtera att projektet med North Transgasledningen till viss del bortser från de intressen och behov som alla medlemsstater, som finns längs med ledningen och som berörs av gasförsörjningen, har. Det andra Jamal-Europa-gasledningsprojektet uppfyller inte säkerhetskraven för gasförsörjning när ledningen passerar Vitryssland, och vi måste komma ihåg att gasleveransen blockerades i Vitryssland i februari 2004. Vi behöver göra ytterligare en sammankoppling av gassystemen mellan öst- och Västeuropa för att trygga försörjningen av naturgas till konsumenterna, för att skapa en gemensam och fungerande gasmarknad och för att tillgodose EU:s ökade behov av naturgas ur ett medellångt- och långsiktigt perspektiv. Jag föreslår därför att Amber-ledningen som går från Ryssland till EU förs in i den första bilagan till listan över projekt med allmänt intresse, det vill säga listan över prioriterade projekt som ett möjligt alternativ till Jamal II, samtidigt som ett nytt beslut beträffande råds- och parlamentsprojekt fattas. En sådan gasledningssträcka skulle stämma överens med de prioriteringar som är fastställda i gemenskapsriktlinjerna 2003 och som finns antydda i projekt under övervägande. En sådan gasledningssträcka skulle också på ett bra sätt bidra till lösningen på Europeiska unionens och i synnerhet i Baltikums säkerhetsproblem. 
Rebecca Harms,
   . – Fru talman! Låt mig klargöra att vi i denna instans inte pratar om offentligägd infrastruktur. De nät, vars vidareutveckling vi diskuterar här är i stället till stor del privatägda av stora elbolag. Det är därför som denna debatt är så väldigt annorlunda mot den om transportnätverk.
Vi förkastar Anne Laperrouzes betänkande på grund av att det finns vissa aspekter som vi trots våra ansträngningar inte lyckats förbättra. Vi tror att den här önskelistan med 300 projekt av europeiskt intresse bara kommer att få energibolagens hjärtan att slå ännu snabbare. I Europa har energibolagen en oligopolställning, med allt för stor makt att agera gentemot marknaden, och genom detta betänkande är det troligt att de skulle få ytterligare makt och inflytande. Vi tror inte att vi får en större försörjningstrygghet bara genom att gynna dessa företags intressen. 
Angelika Niebler (PPE-DE ).
   – Fru talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Låt mig också börja med att ge ett stort tack till föredraganden och till alla skuggföredraganden för det fantastiska arbete de har gjort, och även för deras vilja att inleda en dialog i denna fråga.
I dag debatterar vi upprättandet av riktlinjer för transeuropeiska energinät. Det beslut som vi fattar angående dessa riktlinjer kommer att bestämma den framtida utvecklingen av en modern infrastruktur för transeuropeiska energinät.
Jag vill använda denna korta muntliga framställning till att belysa något som har en stor betydelse för mig, nämligen beslutet att för första gången sammankoppla det som kallas olefingasledningar med transeuropeiska energinät. Jag håller med föredraganden om att detta har en stor betydelse för Europas industri- och företagsklimat. Jag anser att det är beklagligt att kommissionen i förslaget inte specificerar de enskilda sträckorna, och på PPE-DE-gruppens vägnar har jag lagt fram ändringsförslag 39 i avsikt att avhjälpa denna brist.
Det finns redan några enskilda nät för olefinska gaser i Europeiska unionen. Dessa hittar man på den västra sidan av vår kontinent och i de nya medlemsstaterna, men det finns inget som sammankopplar dem. Ändringsförslag 39, som jag återigen vill passa på att be er stödja, innehåller en lista över ett antal utvalda sträckor som kan användas för att genast och på ett hållbart sätt överbrygga dessa gap. Därigenom skulle försörjningen av olefingaser säkras, och våra företag hållas livskraftiga.
Eftersom det är brist på tillgängligt kapital är det uppenbart att inte alla projekt kan få ekonomiskt stöd, och mitt ändringsförslag handlar faktiskt inte om det finansiella stödet till namngivna sträckor. Jag anser att det bör det finnas en tydlig policyförklaring, och en anvisning om att dessa sträckor har en särskilt stor betydelse för Europeiska unionen och dess medlemsstater. Det är därför som jag åter igen ber er att stödja ändringsförslag 39 vid omröstningen i morgon. 
Reino Paasilinna (PSE ).
   – Fru talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! De transeuropeiska näten är viktiga för att kunna uppnå Lissabonmålen. Energi ger upphov till synergieffekter. De transeuropeiska energinäten kommer att spela en stor roll i avregleringen av den inre marknaden och för att öka tillförlitligheten, eftersom EU med hjälp av dessa kommer att kunna få en förbindelse med leverantörer utanför unionen.
Energinäten bör emellertid inte behandlas på samma sätt som de transeuropeiska transportnäten. Transportnäten är en del av den offentliga infrastrukturen, medan de transeuropeiska energinäten är privatägda. Därför bör offentliga medel till energinät i huvudsak läggas på planering och forskning. Den summa som tilldelas unionens energinät är hur som helst så liten att den inte kommer att få en avgörande betydelse när investeringsbeslut fattas. En samordnare skulle knappast heller att få någon större betydelse, utan bara skapa ytterligare en organisationsnivå. När det gäller kompetensfrågor bör en liten summa pengar räcka.
Vad gäller vissa detaljer i betänkandet, tvivlar jag på att man skall ange de prioriterade projekt som kommissionen har föreslagit. Sammanställningen är inte systematisk, i praktiken är den fullkomligt slumpaktig. Vi skall alltså inte betona vilken status vissa projekt har, och framför allt inte vikten av unionsomfattande undersökningar om hur vi skall investera.
Mina damer och herrar! När energiområdet får en ökad försörjningstrygghet måste vi alla försäkra oss om att vi inte börjar slösa, utan att vi sparar. Beroende på konsumtionen kommer, enligt nyligen gjorda beräkningar samtliga energikällor, med undantag för de förnyelsebara, att ta slut inom några generationer. 
Andris Piebalgs,
   . – Fru talman! Jag vill tacka ledamöterna för en givande debatt. Vi bör dock vara mycket ärliga då vi tittar på de transeuropeiska energinäten. Det är tydligt att det är nödvändigt eftersom tryggheten i vår energiförsörjning beror på våra energinät, och på sammankoppling som den viktigaste delen av det. När vi talar om en konkurrenskraftig marknad är sammankoppling åter absolut nödvändigt. Ur den synvinkeln kan jag inte godta att det inte bör finnas någon politik på EU-nivå. Så riktlinjerna försvarar uttryckligen vår hållning.
Vi betalar ut 20 miljoner euro per år på transeuropeiska energinät. Pengarna går till genomförbarhetsstudier och kanske kan vi i framtiden tillhandahålla stöd för projekten. Förkämpar från Baltikum har förespråkat särskilda projekt. I detta skede är det tydligt att, som en ledamot sade, Baltikum är som en isolerad ö: det finns ingen sammankoppling av el. Estland kommer att kopplas samman med Finland. ”PowerBridge”-projektet mellan Litauen och Polen kommer dock aldrig att bli verklighet om det inte finns gemenskapsstöd för transeuropeiska energinät. Jag förespråkar starkt den hållning vi har framfört.
När det gäller ett mer utbrett stöd för energi måste vi definitivt diversifiera vår försörjning. Därför samarbetar vi med alla länderna och också med Azerbajdzjan, som jag har besökt. Inga europeiska företag var involverade men vi måste vara involverade från början. Fyra länder har undertecknat fördraget. Kommissionen kunde inte göra detta, men vi är intresserade av projektet därför att det gäller olja som kommer att användas av kunder. Vi är intresserade av gasförsörjning men samtidigt kan vi inte förvänta oss att ta åt oss all ära eftersom vi inte finansierar projektet. Därför funderar vi på att diversifiera vår försörjningstrygghet.
Samtidigt kommer, som jag nämnde, de största investeringarna från privata investerare. Därför bör de privata investerarna investera i projektet och kommissionen bör, genom dessa riktlinjer, tillhandahålla de nödvändiga politiska bidragen. Så jag är väldigt tacksam för dagens debatt. Vi kommer att fortsätta vårt arbete. Jag vill särskilt tacka föredraganden, Anne Laperrouze.
När det gäller olefin och ändringsförslag 39, måste jag tyvärr säga att kommissionen i detta skede bara noterar vikten av olefinnät utan att gå in på detaljer om prioriterade delar av detta nät, vilka måste bedömas av Europeiska investeringsbanken för varje specifikt finansieringsförslag. Kommissionen föreslår därför inte en finansiell intervention med hjälp av Europeiska gemenskapens pengar. Vi kan av detta skäl inte stödja ändringsförslag 39. Kommissionens och parlamentets förslag ligger dock, som jag nämnde, mycket nära varandra. Jag vill åter tacka parlamentet för dess mycket nära samarbete. 
Talmannen.
   – Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum på tisdag kl. 12.00. 
Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är ett betänkande (A6-0130/2005) av Mechtild Rothe för utskottet för industri, forskning och energi om förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om effektiv slutanvändning av energi och om energitjänster (KOM(2003)0739 – C5-0642/2003 – 2003/0300(COD)). 
Andris Piebalgs,
    – Först och främst vill jag tacka Mechtild Rothe för hennes utmärkta arbete med detta betänkande. Jag vill också tacka de övriga ledamöterna från utskottet för industrifrågor, forskning och energi, som har lagt fram ändringsförslag och ansträngt sig för att förbättra kommissionens förslag. Flera av dessa ändringsförslag kommer att stärka förslaget och göra det mer enhetligt.
Som ni vet anser jag att energieffektiviteten i unionen är ett prioriterat område inom gemenskapens energipolitik. Jag gläder mig åt att Europaparlamentet kraftfullt delar denna uppfattning. Förslaget till direktiv om effektiv slutanvändning av energi och om energitjänster kan visa sig bli ett av de mest effektiva redskap som står till vårt förfogande, inte bara för att bekämpa klimatförändringen och förbättra konkurrenskraften utan också för att förbättra vår försörjningssäkerhet, öka sysselsättningen inom EU och upprätta en livskraftig marknad för energieffektivitet.
Som ni vet håller kommissionen också på att förbereda en grönbok om energieffektivitet. Grönboken är tänkt att stimulera till en allmän debatt om nyttan med att förbättra energieffektiviteten inom Europeiska unionen, och hur man på bästa sätt kan göra detta. Debatten om grönboken kommer också att uppmärksamma förslaget om energitjänster och dess roll.
Förslaget till direktiv om effektiv slutanvändning av energi och om energitjänster har flera viktiga mål, och även medel för att nå dessa mål: i förslaget fastställs enhetliga energisparmål som skall uppnås i varje medlemsstat genom förbättrad energieffektivitet och energitjänster. Förslaget är också avsett att stimulera marknadsutveckling för energitjänster och energieffektivitet i allmänhet, och gäller för distribution och detaljhandel till de flesta slutkunder av de flesta sorters slutlig energianvändning, såsom el, gas, fjärrvärme, eldningsolja och de flesta transportbränslen. Förslaget är ”bränsleneutralt” i och med att det syftar till att förbättra energieffektiviteten oavsett vilken primärenergi det gäller.
Vi har också föreslagit att medlemsstaternas energileverantörer, eller de återförsäljare som överstiger en viss storlek, skall vara skyldiga att erbjuda sina slutförbrukare energieffektiva åtgärder eller, alternativt, uppfylla andra skyldigheter som avser energieffektivitet, samtidigt som man medger en nödvändig flexibilitet.
I förslaget framförs också krav på att medlemsstaterna skall stödja ekonomiska instrument för att spara energi, såsom resultatkontrakt och avtal om tredjepartsfinansiering, förbättra mätning och konsumentupplysning, och verka för en certifiering av dem som tillhandahåller energitjänster samt förbättra kvaliteten hos, och användningen av, energibesiktningar. I förslaget anges också att medlemsstaternas tillsynsmyndigheter skall utveckla systemen för distributionsavgifter där så är möjligt, i syfte att främja energieffektiviteten.
Två frågor som diskuterades mycket i Europaparlamentet och i rådet var målsättningarnas tvingande karaktär och systemen för att mäta den energieffektivitet som uppnåtts. Under debatterna i parlamentet och i rådet har kommissionen stått fast vid sin ståndpunkt om betydelsen av obligatoriska målsättningar, både i fråga om de övergripande målen och målen för den offentliga sektorn.
När det gäller att mäta effektiviteten har Mechtild Rothe i sitt betänkande poängterat att ett ”bottom up”-system tillhandahåller erforderlig exakthet och robusthet, och att ett sådant system kan vidareutvecklas med hjälp av ett kommittéförfarande. Vi anser också att ett kommittéförfarande är rätt tillvägagångssätt eftersom dessa frågor skulle vara alltför tekniska och detaljerade för att klaras av i ett medbeslutandeförfarande. Vi ser emellertid ett behov av att behålla vissa ”top down”-metoder för mätning.
Jag kommer senare att få tillfälle att mer detaljerat kommentera de ändringsförslag som har lagts fram för parlamentet, men jag vill redan nu säga att de parlamentariska debatterna i utskottet har varit mycket konstruktiva, och att vi framför allt har uppskattat föredragandens och skuggföredragandenas ansträngningar för att utveckla ett sammanhängande och följdriktigt betänkande, med flera konstruktiva ändringsförslag.
Jag ser fram emot er debatt om förslaget. 
Mechtild Rothe (PSE ),
   – Fru talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Det var mycket angeläget att kommissionen la fram detta förslag till direktiv om effektiv slutanvändning av energi och om energitjänster.
Parlamentet hade redan vid ett flertal tillfällen uppmanat kommissionen att agera när det gäller att skapa en inre marknad för el och gas genom att föreslå konkreta åtgärder för att hantera efterfrågan. Vår nuvarande minimiförbrukning av vad som nästan är vår största energikälla är ohållbar. Alla seriösa studier visar på att den totala konsumtionen av slutanvändning av energi inom EU skulle kunna reduceras med mellan 20 och 30 procent utan att ekonomin försämras eller bekvämligheten minskar. Tillgänglig teknik gör det möjligt att spara över 40 procent.
När man som vi vet att vi blir alltmer beroende av import, till viss del från regioner i kris, och att vår nuvarande förbrukning av energi är en starkt bidragande faktor till klimatproblemen, blir vi tvungna att ta fram en riktig policy för energieffektivitet och energibesparingar. Precis som kommissionsledamot Andris Piebalgs sa, innebär det också en policy för att hantera klimatförändringen, en policy för att öka försörjningstryggheten, och en policy för att, i enlighet med Lissabonstrategin, skapa många nya jobb. hundratals och tusentals nya jobb kommer att skapas inom denna sektor.
Så jag är verkligen tacksam mot kommissionen som har utarbetat detta direktiv. Till kommissionsledamot Piebalgs vill jag säga att jag verkligen uppskattar att han vid så många tillfällen har gett uttryck för att man bör prioritera energieffektivitet, och att man inom kort kommer att förbereda en grönbok i denna fråga.
I detta förslag till direktiv har kommissionen, precis som kommissionsledamoten just sa, fastställt bindande mål, och jag är glad över att utskottet gjorde som jag föreslog och lät dessa mål fortsätta att vara bindande. Utskottet har faktiskt gått längre, och där det är lämpligt utökat de mål som kommissionen föreslog, samtidigt som medlemsstaterna får en större flexibilitet att rapportera under tre perioder med tre år i varje istället för på årlig basis. Som kommissionsledamoten just sade måste målen bli föremål för förnyade diskussioner om kommissionen vill ge ”top down”-metoden någon större betydelse, för ju mer ”top down”-systemet tillämpas, desto högre måste målen bli. Utskottets vill fortsätta att göra saker från ”bottom-up”.
Ingen av medlemsstaterna kommer att få svårigheter att med hjälp av konkreta åtgärder göra energibesparingar med mellan 3 och 4,5 procent under en treårsperiod. Låt mig för tydlighets skull repetera att det inte är den totala energikonsumtionen som skall minska. Avsikten är snarare att de konkreta åtgärderna skall garantera att besparingar kan göras, så att om exempelvis den totala energiförbrukningen ökar i linje med den ekonomiska utvecklingen, så skulle ökningen ha varit större om dessa åtgärder inte hade vidtagits. För en del medlemsstater blir det ännu lättare med hjälp av de beräkningar som tar hänsyn till tidigare vidtagna besparingsåtgärders fortsatta effekter.
Vi håller också med kommissionen om en annan viktig sak, nämligen att offentliga tjänster exempelvis skall fylla den funktion som redan står beskriven i andra direktiv. Jag är övertygad om att omröstningen i detta parlament i morgon kommer att skicka en tydlig signal till rådet, och jag uppmanar det att inte gömma sig bakom en ”allt eller inget”-attityd. Jag är också övertygad om att vi kan göra detta med stor majoritet.
Jag vill ta tillfället i akt och säga tack så väldigt mycket till skuggföredragandena, Alejo Vidal-Quadras Roca, Fiona Hall och Claude Turmes, för deras fantastiska samarbete som resulterade i det kompromissförslag som ligger framför er. Utskottet hade vid omröstningen att ta ställning till två alternativ. Det ena var det som jag redan har beskrivit, där medlemsstaterna skall vidta åtgärder för att uppnå tydliga och klara mål. Det andra var att tillämpa riktmärkning. Vi har redan lagt fram en kompromissöverenskommelse med bindande mål som skall tillämpas och sedan följas upp genom riktmärkning på alla områden. Även om detta är tidskrävande och långt ifrån lätt kommer detta att göra det möjligt att målen uppnås.
Corien Wortmann-Kool (PPE-DE ),
   . – Fru talman! Först och främst skulle jag vilja tacka Mechtild Rothe för den hängivenhet som hon har visat i samband med utarbetandet av detta betänkande. Genom sin ståndpunkt har utskottet för ekonomi och valutafrågor framför allt framhållit det kostnadseffektiva synsättet när det gäller energieffektivitet. Vi har dessutom lagt fram ett antal ändringsförslag om ett fåtal viktiga frågor som det lyckligtvis råder enighet om, men utskottet anser att det slutliga förslaget inte är tillräckligt långtgående, särskilt med tanke på att vi måste kunna erbjuda medlemsstaterna flexibilitet beträffande målen om energieffektivitet. Hänsyn bör tas till att det förekommer olika grader av energieffektivitet i medlemsstaterna. Jag är emellertid nöjd med kompromissändringsförslag 107, eftersom det ger, eller åtminstone ge, mer flexibilitet i fråga om nationella mål. Detta är i sig något bra, men vi bör inte samtidigt stå fast vid de obligatoriska målen för varje medlemsstat och därmed hålla dörren öppen för att enhetliga obligatoriska mål fastställs för varje land. Jag anser därför inte att vi skall stå fast vid kravet i det hänseendet.
För det andra är det viktigt att de små och medelstora företagen – som står för en stor del av den minskade energiförbrukningen – garanteras en viktig marknadsroll. Kravet att energileverantörerna skall tillhandahålla fria energibesiktningar skulle skada de små och medelstora företagen och det är därför bra att detta har tagits bort.
För det tredje anser därför utskottet för ekonomi och valutafrågor att vi måste främja en kostnadseffektiv strategi. Det är av avgörande betydelse att energieffektiviteten kombineras med en ordentlig kostnads-/nyttoanalys. Förslaget att införa riktmärken kommer med all säkerhet att uppmuntra till en spridning av de bästa metoderna, men det är viktigt att inrätta ett eventuellt riktvärdessystem så att det inte ger upphov till pappersarbete som upphäver fördelarna med riktvärdena. 
Eija-Riitta Korhola (PPE-DE ),
   . – Fru talman! Den fråga som vi behandlar här är av central betydelse för klimatpolitiken. Direktivet om energitjänster är tänkt att komplettera direktivet om handel med utsläppsrätter genom att sparåtgärderna inriktas på områden som ligger utanför dess räckvidd, men skall också skapa en fortsatt energibesparingsprocess bland slutanvändarna.
Som föredragande av yttrandet från utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet hade jag för egen del hoppats att detta skulle ha inneburit en möjlighet att komma till rätta med de konkurrensrelaterade problem och den snedvridna konkurrens som direktivet om utsläpp innehåller. Det finns också mycket som är bra med direktivet, och det vill jag gärna tacka Mechtild Rothe för, men jag skall ta upp det som är direktivets största problem.
Jag var emot gemensamma sparmål för alla medlemsstater in i det sista, eftersom jag menade att det skulle straffa de länder där energisparåtgärder redan har vidtagits sedan lång tid tillbaka. Det är måhända paradoxalt, men när vi behandlar medlemsstaterna på samma sätt ger vi dem också olika ställning. Av den anledningen hade jag velat att artikeln om sparkrav innehöll en hänvisning till kommissionen, så att det skulle kunna upprättas ett system där man tar hänsyn till varje lands olika energibesparingsmöjligheter.
Miljöutskottet godkände kommissionens sparmål på samma nivå. Jag är inte emot att sparandet läggs på en ambitiös nivå, men det slår orättvist. Än en gång fördelas det på fel sätt. Vissa länder har fått väldigt tuffa mål, medan andra länder har fått mål som löjligt lätta. Mitt eget land Finland, som har satsat på en effektiv energianvändning i åratal, ställs inför en helt annan utmaning än t.ex. Polen.
På en gemensam marknad leder det till snedvriden konkurrens när de åtgärder som redan har genomförts inte beaktas i tillräckligt hög grad och medlemsstaterna inte får tillräckligt med handlingsfrihet. I förslaget anges att tidiga åtgärder skall tillgodoräknas vid en reduktion av det fastställda gemensamma målet, men så länge som det inte är ordentligt fastställt vilken bedömningsmetod som kommer att användas för sparandet, kan ingen veta vilka åtgärder som kommer att godkännas. Om min åsikt hade vunnit gehör, skulle det ha utförts en undersökning av besparingsmöjligheterna runtom i Europa, och sparmålen skulle ha fördelats mellan länderna utifrån varje lands besparingsmöjligheter. På så sätt skulle vi ha agerat ännu mer ambitiöst än nu, och dessutom på ett hållbart sätt.
Det vi har nu är tyvärr en svag kompromiss. Det kan mycket väl ha ansetts vara en angelägen fråga, men att skynda på för snabbt kan bli en dyrköpt erfarenhet, eftersom det kan leda till förlikning med rådet. 
Alejo Vidal-Quadras Roca,
   . – Fru talman! Jag skulle vilja inleda med att tacka Mechtild Rothe och alla skuggföredragande som har deltagit i utarbetandet av betänkandet för deras vilja att nå fram till punkter som alla kan godkänna. Det har som alltid varit ett nöje att arbeta med sådana konstruktiva och förnuftiga kolleger.
Som Mechtild Rothe redan har förklarat har vi efter långa förhandlingar uppnått en tillfredsställande överenskommelse om förslaget till direktiv. Jag anser att denna kompromiss visar att alla vi som har deltagit i diskussionen lägger enormt stor vikt vid frågan om energieffektivitet och att det råder betydande enighet om målen för denna rättsakt. En tryggad försörjning och uppnåendet av de mål som vi har fastställt för klimatförändringar, för att inte tala om de mål som fastställdes i Lissabondagordningen, gör att vi måste tillämpa ett flerdimensionellt synsätt när det gäller energipolitiken.
Jag anser att det är viktigt att framhålla att det krävs en balans mellan fastställandet av allmänna europeiska mål som är både ambitiösa och realistiska och en flexibel anpassning av dessa mål till den specifika situationen i varje medlemsstat. Det är rimligt att erkänna att vissa länder redan har gjort stora insatser som utan tvekan har lett till en förbättrad energieffektivitet, och dessa insatser måste erkännas när man skall besluta om vilka mål som skall uppnås.
Det är också viktigt att klargöra att det slutliga målet med detta direktiv inte bara är att minska förbrukningen, eftersom det går alldeles utmärkt att inta en mer flexibel hållning i länder med betydande källor som inte ger några utsläpp, om en sådan hållning är mer i linje med deras behov av ekonomisk tillväxt.
Fru talman! Det är med glädje som jag kan konstatera att min grupp är tillfredsställd med denna nya åtgärd som utgör ett steg på vägen mot det mål som vi alla vill uppnå: att kombinera en tryggad försörjning, miljöskydd och en konkurrenskraftig EU-ekonomi på den globala marknaden. 
Reino Paasilinna,
   . – Fru talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Min grupp stöder alla tänkbara energisparprogram. De är viktiga för att vi skall kunna uppnå Kyotomålen och minska vårt beroende av importerad energi. Mechtild Rothe har utfört ett omfattande arbete, och det vill jag tacka henne för. Hennes förslag har fått väldigt brett stöd. Det har inte varit lätt att nå fram till kompromisser, men de stöds nu av alla större politiska grupper.
Det är ett ambitiöst förslag som nu blir föremål för debatt. Särskilt förslagen om energisparmål är ännu hårdare än i kommissionens förslag. Det är också bra med transeuropeiska mål. Utan sådana mål har vi kunnat se hur medlemsstaterna slingrar sig undan sitt ansvar gång på gång. Faktum är emellertid att medlemsstaternas ståndpunkt i det här hänseendet varierar betydligt från ett land till ett annat. Det här förslaget kommer att kosta mitt land en massa pengar, eftersom vi sammanställde en lista över betydande sparåtgärder för länge sedan. I själva verket kom vi i gång för tidigt och nu måste vi betala priset för det en andra gång. Ett årligt sparmål på 1 procent slår därför orättvist, eftersom det för Finlands del skulle innebära att de nuvarande finansieringskostnaderna för energibesparingar ökade med 450 miljoner till 1 miljard euro.
Mina damer och herrar! Jag hoppas verkligen att vi kommer att se en förändring och att vi alla en dag kommer att kunna stödja direktiv som förefaller oundvikliga, men som blir väldigt kostsamma för vårt eget land när omständigheterna är så ogynnsamma. Jag skulle vilja framhålla att vi har genomfört alla direktiv med anknytning till Lissabonprocessen. 
Fiona Hall,
   . – Fru talman! Vi behöver detta EU-direktiv, först och främst på grund av det som Förenade kungarikets vetenskaplige rådgivare har kallat ”elefanten i vardagsrummet”, det vill säga, det enorma hot som klimatförändringen medför och som vi i hög grad låtsas ignorera, trots att den är så påtagligt närvarande rakt framför våra ögon.
Vi behöver också direktivet på grund av en ”stor och växande björn” i vårt vardagsrum. Denna ”björn” står för hotet mot vår energiförsörjning. År 2020 kommer EU att vara beroende av Ryssland till 90 procent för sin oljeimport. Redan nu importerar vi en fjärdedel av vår olja och hälften av vår gas från Ryssland. Det enklaste sättet för att minska vårt energiberoende är genom att använda mindre energi.
Detta direktiv kommer att ge en tydlig ram inom vilken företag som handlar med energieffektivitet kan verka och konkurrera. Jag välkomnar särskilt bestämmelserna om noggranna mätningar och lättfattliga fakturor. I Förenade kungariket är den enskilt största orsaken till konsumenters skulder att det plötsligt dyker upp en enorm gas- eller elräkning. Kravet på regelbundna fakturor grundade på den verkliga konsumtionen kommer att sätta stopp för detta problem.
Målsättningarna i direktivet är inte ambitiösa, de är på en mycket lägre nivå än vad som är tekniskt möjligt. Fördelen med att hålla fast vid dessa blygsamma målsättningar är att de är fullständigt realistiska och möjliga att uppnå. Det viskas från rådet att högre målsättningar skulle kunna accepteras om de endast vore vägledande och inte obligatoriska. Men höga målsättningar är meningslösa om de endast utgör en önskelista.
Förenade kungarikets tillträdande ordförandeskap har redan tillkännagett att man kommer att ge högsta prioritet åt att bekämpa klimatförändringen. Det skulle vara tragiskt och skenheligt om en automatisk reaktion mot att något blir obligatoriskt på EU-nivå skulle få äventyra åtagandet när det gäller klimatförändringen. Jag hoppas att vi i Europaparlamentet kommer att sända ett mycket tydligt budskap om att obligatoriska målsättningar som avser energisparande är nödvändiga. 
Rebecca Harms,
   Fru talman! Min kollega Claude Turmes har fastnat i en trafikstockning på motorvägen och kan därför inte själv tacka föredraganden, så även för hans räkning skulle jag vilja framföra ett tack från min grupp för ett mycket konstruktivt samarbete i samband med utarbetandet av detta betänkande.
Genom detta betänkande anser vi att man har lyckats fokusera på efterfrågesidan i energistrategin – och inte utbudssidan – en gång för alla. Detta har försummats under flera decenniers energipolitiska diskussioner och vi hoppas att vi nu skall gå på offensiven med Rothebetänkandet.
Besparingsmöjligheter på 40 procent är rätt mycket. Det är en enorm utmaning bara att lyckas få 20 procent ekonomiskt genomförbara i dag, utan att behöva internalisera de externa kostnaderna. Jag skulle i det här läget vilja säga att vi har enats om en kompromiss och att vi stöder betänkandet. Vi anser emellertid att dessa siffror antyder att kommissionen och även rådet skulle ha kunnat vara ännu ambitiösare inom det här området.
Jag skulle vilja framhålla för Reino Paasilinna att vi inte anser de obligatoriska målen vara skadliga. Om jag förstår det hela rätt, skulle även Finland kunna göra enorma besparingar bara när det gäller uppvärmningen.
När jag ser vad t.ex. Berlins energibyrå har uppnått i fråga om energieffektivitet, önskar jag att folk ville följa Berlins exempel. Vi känner snarare att energitjänster är nyckeln till framtidens energieffektivitet. Vi anser att vi måste skapa en marknad för energitjänster om våra ambitiösa mål skall förverkligas. Jag tror faktiskt att ekonomi och ekologi kan kombineras även här, för om vi går konsekvent till väga kommer vi inte bara att kunna få stora miljöfördelar utan även att kunna skapa arbetstillfällen i små och medelstora företag.
Föredraganden Mechtild Rothe nämnde offentliga byggnader. Här måste vi verkligen vara ett föredöme. Vi har länge diskuterat det här i Tyskland. Vi har t.ex. redan börjat i Berlin, men vi har antagligen fortfarande inte utnyttjat alla möjligheter som finns i Tyskland.
Slutligen skulle jag vilja uttrycka min övertygelse om att enda sättet för oss att lyckas uppnå de ambitiösa mål som vi har uppställt i energidebatten – oberoende och en tryggad försörjning – och klara oss förbi stora risker som klimatförändringar och nukleära risker är att äntligen börja ta energibesparingar och energieffektivitet på allvar och omsätta våra fina, ambitiösa ord i handling. Jag är övertygad om att Andris Piebalgs kommer att vara den första kommissionsledamoten i Europa som inte bara pratar, utan faktiskt gör något. 
Paul Rübig (PPE-DE ).
   – Fru talman, mina damer och herrar! Den delstat som jag kommer från, Oberösterreich, är säkert bäst i världen på energieffektivitet och vi har alltid gått in för att energieffektiviteten skall göras på ett så ekonomiskt sätt som möjligt, dvs. se till att den uppfyller Lissabonkriterierna. Vi vet alla att besparingskostnaderna nu understiger kostnaderna för nyproduktion. Energibesparande åtgärder främjar alltså även tillväxt och sysselsättning.
I princip är vi emellertid emot obligatoriska eller bindande mål. Vi bör koncentrera oss mer på incitament och framför allt se till att hänsyn tas även till de insatser som medlemsstaterna har gjort. I min delstat t.ex., finns det nu betydligt mindre marginaler att ta av. Vi bör också fastställa exakt vilka besparingar som kan uppnås, och av vem, med ett riktmärkessystem. Men det viktigaste av allt är att vi behöver ett system med beprövade metoder. Vi behöver lära oss mer, inte bara i Europa utan i hela världen. Här är det viktigt med lärande världen över. Jag skulle därför vilja rekommendera kommissionsledamot Piebalgs att inrätta ett energieffektivitetspris som hela världen kan tävla om, så att vi kan ta del av de bästa modellerna i hela världen och börja använda dem så snabbt och effektivt som möjligt. På så sätt kommer även vi i Europa att kunna skapa nya arbetstillfällen och tillväxt inom denna nya sektor. Kanske skulle vi även kunna utarbeta en konsekvensanalys för denna sektor, så att vi kan lära oss vilka åtgärder som är effektivast och ger snabbast resultat.
Vi borde även se tillbaka under de senaste 10 åren och jämföra de olika medlemsstaterna samt göra internationella jämförelser. Det kommer att ge oss en bas att stå på för de närmaste 10 åren när vi förhandlar om vilka mål vi vill fastställa och framför allt att besluta om det finns utrymme för incitament som t.ex. programmet ”Intelligent Energi”. 
Dorette Corbey (PSE ).
   – Fru talman! Om jag skall gå rakt på sak, så säger vi i dag ett uppriktigt ja till en europeisk strategi för effektivare energianvändning, men jag skulle vilja inleda med att lyckönska Mechtild Rothe och kommissionen till förslaget och betänkandet om energieffektivitet. Det ligger i allas intresse med en effektivare energianvändning, det är något som vi alla drar fördel av. Ökad effektivitet innebär minskade utsläpp av växthusgaser, vilket i sin tur hjälper oss att uppfylla våra Kyotoåtaganden. Konsumenter och regeringar får lägre energiräkningar, och energieffektiva företag blir mer konkurrenskraftiga. Nyckelordet här är innovation och jag ger mitt förbehållslösa stöd till top runner-principen i ändringsförslag 96.
Kritiker som ser detta förslag som att Bryssel lägger sig i de enskilda ländernas inre angelägenheter i onödan glömmer bort att det tyvärr görs alltför lite för att effektivisera vår energiförbrukning om det inte kommer påtryckningar utifrån, men jag anser att Andris Piebalgs top-down-strategi bör kompletteras med sin motsats. Genom ändringsförslag 45 uppmanas företag att inkomma med alla möjliga slags förslag till en mer effektiv energiförbrukning. Jag stöder helhjärtat kommissionens strävan att medlemsstaternas regeringar skall vara goda föredömen. Regeringarna har idealiska förutsättningar att göra investeringar i energieffektivitet som är olönsamma på kort sikt, men betalar sig på längre sikt. Oavsett om det handlar om att köpa rena och ekonomiska tjänstebilar, sopbilar och elektroniska maskiner eller att investera i energieffektiva byggnader, har regeringarna idealiska förutsättningar att ta itu med det här problemet.
I det här sammanhanget anser jag också att vi som EU-institutioner har ett ytterligare ansvar. Vi skall inte bara införa krav på medlemsstaterna, utan vi måste även anta utmaningen att förbättra vår egen energieffektivitet. Jag föreslår att Europeiska kommissionen, parlamentet och rådet ställer upp i en tävling om vilken institution som är energieffektivast. Resultatet skulle kunna presenteras för allmänheten och pressen under Gröna veckan nästa år. När jag ändå talar om det, skulle jag vilja påpeka att det är möjligt med en förbättring på mer än 30 procent i den nya parlamentsbyggnaden. 
Manuel António dos Santos (PSE ).
   – Fru talman, herr kommissionsledamot! Med tanke på hur det ser ut på marknaden i dag och den försörjningsmodell som tillämpas i de flesta EU-länder, kommer vi bara att kunna uppnå en hållbar europeisk energipolitik om den effektiva slutanvändningen av energin ökar betydligt.
Detta betänkande bygger på ett förslag från kommissionen som visserligen bara är en del av ett mycket mer omfattade regelverk, men ändå utgör ett viktigt led i arbetet för att uppnå detta mål. Frågan är ännu viktigare eftersom det är ett känt faktum att energieffektivitetsnivåerna varierar stort mellan medlemsstaterna. Detta skapar skillnader och inte bara det, det skapar avfall, vilket är helt oförsvarligt med tanke på den framtida inre marknaden.
Den modell som kommissionen föreslår bygger på regler som är klart fastställda, men samtidigt tillräckligt flexibla och genomförbara, och kommer att stimulera de 25 medlemsstaterna till att spara energi. Mechtild Rothe behandlar frågan ur både ett globalt och specifikt perspektiv, vilket är glädjande och konstruktivt. Att föreslå ambitiösare energisparmål – och strukturera dessa mål i tre olika etapper – innefattar en aktiv insats för parlamentets del. Detta sänder ut ett tydligt budskap till rådet att unionens energipolitiska mål faktiskt uppfylls.
Något annat som är relevant och värt att noteras är målen för den offentliga sektorn – som är ännu mer ambitiöst formulerade – och grundandet av en energieffektivitetsfond som skall finnas tillgänglig för alla som tillhandahåller energitjänster. Detta kommer att vara till fördel för hushållen och de små och medelstora företagen, även om det skall erkännas att det inte kommer att bli någon lätt uppgift att genomföra dem.
Med hänsyn till den nuvarande ekonomiska utvecklingen och det faktiska läget på den interna energimarknaden, måste det införas ytterligare incitament som stimulerar till energieffektivitet. Den globala energipolitiken handlar emellertid om betydligt mer än effektivitet. Den bygger i allt högre grad på ett allt bredare utbud av nya energikällor och på en säker integration av de transeuropeiska näten, helt i linje med transportnätens nuvarande funktion, något som också har varit uppe till behandling i parlamentet.
Det är också viktigt att gå i riktning mot en avgifts- och avtalsharmonisering för att ge den europeiska energipolitiken en verklig dimension. 
Catherine Stihler (PSE ).
   – Fru talman! Jag välkomnar detta direktiv eftersom det först och främst kommer att hjälpa energiförbrukarna att minska och ha kontroll över sin elkonsumtion. Denna åtgärd kommer att kräva att företagen ger energiförbrukarna korrekt information så att de kan styra sin förbrukning, jämföra sin förbrukning med en genomsnittlig förbrukare i en liknande fastighet och i en ekologiskt effektiv fastighet, och fastställa hur miljön påverkas av till exempel koldioxidutsläppen från den energi som de förbrukar.
Konsumenterna förtjänar att få fullständig och rättvis information om deras energiförbrukning. Energywatch, som övervakar gas och energi-området i Förenade kungariket, gör ett utmärkt arbete med att tillhandahålla konsumenterna information. Om man till exempel skriver in sitt postnummer på deras webbsida kan man få reda på vilken leverantör som är billigast. Vi vet alla att effektiviteten är absolut nödvändig.
Jag hoppas att direktivet snabbt skall kunna genomföras i Förenade kungariket för att konsumenterna lättare skall kunna ta sitt ansvar för att minska energikonsumtionen och bekämpa klimatförändringen. Direktivet kommer att kräva att man inför effektiva mätningstjänster som gör det möjligt för konsumenterna att direkt kunna kontrollera hur mycket energi de använder och hur mycket det kommer att kosta. De nya mätarna är uppenbarligen en del av ett åtgärdspaket som också kommer att tvinga energiföretagen att för första gången tillhandahålla de enskilda konsumenterna exakta och detaljerade fakturor, tillsammans med information om hur deras energiförbrukning påverkar miljön.
Klimatförändringen är en av de stora utmaningar vi står inför i dag, och det är ytterst viktigt att vi minskar koldioxidutsläppen över hela EU för att möta denna utmaning. För att göra framsteg på det här området kommer det att krävas en radikal förändring och radikala investeringsbeslut och -beteenden från regeringar och privata hushåll. Direktivet kommer att göra det möjligt för människor och företag att bedöma de miljömässiga och ekonomiska konsekvenserna av deras energiförbrukning och att göra medvetna val för att minska sådana konsekvenser. Jag stöder direktivet till fullo och välkomnar föredragandens arbete. 

Andris Piebalgs,
   . – Herr talman! Först av allt vill jag åter tacka Mechtild Rothe för hennes mycket viktiga arbete i parlamentet. Jag vill också tacka Corien Wortmann-Kool och Eija-Riitta Korhola för deras bidrag till detta väl utarbetade betänkande.
Jag startar med de frågor som jag förstått att parlamentet stöder starkast. I vissa fall har tvivel uttryckts i fråga om behovet av energieffektivitet, åtminstone i den föreslagna formen. Det är ett viktigt och nödvändigt förslag i rättan tid, även om det kanske kommer i senaste laget.
För det första, när det gäller att trygga energiförsörjningen har tillgångssidan begränsade möjligheter. Vi bör rikta in oss på efterfrågesidan: det är här vi bör fokusera vår uppmärksamhet.
Den andra frågan som är ytterst populär bland medlemsstaterna, åtminstone i teorin, är frågan om klimatförändringen. Men för att uppnå klimatförändringsmålen krävs det att man konsekvent inriktar sig på frågor som rör energieffektiviteten. Vi kan ange att om man uppnår målsättningen om 1 procents ökad energieffektivitet per år skulle vi kunna spara omkring 50 procent av Europeiska unionens Kyotomål. Detta är en ytterst viktig fråga. Vi kan inte uppnå dessa mål om vi inte konsekvent inriktar oss på energieffektiviteten. Ibland har det uppfattats som att energieffektiviteten är oförenlig med Lissabonmålen eller med vår konkurrenskraft. Snarare tvärtom. Detta är den enda vägen framåt, eftersom klimatförändringen är en global fråga, och om vi uppnår en konkurrenskraftig utveckling på det här området kommer vår konkurrenskraft definitivt att göra oss världsledande. Så det ger fler möjligheter än kostnader.
När det gäller obligatoriska mål gläder jag mig mycket över parlamentets hållning. Jag anser att ett obligatoriskt mål är ett måste. För det första har vi inte någon vidare god erfarenhet av vägledande mål, men för det andra ger obligatoriska mål en hållbar politik inom energieffektivitetens område, eftersom dessa mål gäller för alla områden. Jag välkomnar parlamentets förslag om ökad flexibilitet när det gäller målens omfattning och nivå. Jag skulle säga att parlamentet är mer krävande än kommissionen. Det lyckönskar jag parlamentet till. Vi anser dock att våra siffror möjligen är mer blygsamma, men samtidigt är de på det hela taget lättare att försvara i rådet. Så ett förslag som löper över tre år och förnyas tre gånger innebär inga problem. Jag anser att det ger viss nödvändig flexibilitet, men samtidigt innebär 3, 4 eller 5 procent med ett ”bottom up”-perspektiv en hel del. Det är verkligen ett krävande mål, och det kommer att visa sig om det går att uppnå.
När det gäller frågan om ett mål eller flera individuella mål är jag för grundtanken om ett mål. Några av talarna nämnde att vi har en särskild situation i och med att vissa länder har gjort mer än andra. Om vi till exempel jämför de nya och de gamla medlemsstaterna har de nya medlemsstaterna lägre energiförbrukning per capita. Där finns det stora möjligheter, men detta visar också att det finns möjligheter i de gamla medlemsstaterna, så alla medlemsstater har potential att uppnå dessa mål. Jag anser att detta är en mindre byråkratisk hållning och en politik som gäller för hela unionen. De medlemsstater som har investerat i energieffektivitet vinner också mer och har större möjligheter att uppnå något på energieffektivitetens område.
Det har varit mindre debatt om energitjänsterna, men jag anser att den delen av direktivet också är mycket viktig. Om ni personligen undersöker vad som har hänt på energitjänsteområdet under er livstid, kommer ni att upptäcka att knappt något har hänt. Så direktivet ger den nödvändiga knuff som behövs för skapandet av energitjänster, eftersom marknaden inte egenhändigt svarat för denna utveckling. Parlamentet har lagt fram några mycket goda förslag, varav en del skulle kunna godtas.
Det finns några mycket viktiga frågor med avseende på bästa praxis. Varje medlemsstat kan lyfta fram något som den har gjort på energieffektivitetens område som skulle kunna tillämpas i andra medlemsstater. Så detta är mycket betydelsefullt på EU-nivå, men också på medlemsstatsnivå, på regional och lokal nivå, eftersom energieffektiviteten är en aspekt av varje energifunktion eller energiförbrukning där man använder den utrustning vi har. Det innebär att hela samhället bör göras delaktigt i denna process. I det här skedet måste det ske på ett mycket förnuftigt sätt, men inte nödvändigtvis alltid genom restriktioner.
Jag vill än en gång tacka parlamentet för det starka stödet till detta mycket viktiga direktiv, och jag hoppas att vi kan övertyga rådet om de obligatoriska målen. Det är den stora utmaningen just nu. 
Talmannen.
   – Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12. 
Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är ett betänkande (A6-0151/2005) av Herbert Bösch för budgetkontrollutskottet om skydd av gemenskapernas ekonomiska intressen och bedrägeribekämpning (2004/2198(INI)). 
Herbert Bösch (PSE ),
   Herr talman, mina damer och herrar! Även om detta betänkande specifikt avser budgetåret 2003, är det inte tänkt att vara någon ögonblickbild. Avsikten är snarare att analysera misslyckanden och bakomliggande orsaker sett över en längre tidsperiod i syfte att förstå utvecklingen och dra lärdom inför framtiden. Vi i budgetkontrollutskottet är inga nutidshistoriker, utan ser det som vår uppgift här i parlamentet att utarbeta dokument och anta betänkanden som i slutänden bidrar till att förbättra bedrägeribekämpningen och situationen för Europas skattebetalare.
Jag anser att detta är av särskilt stort intresse inför en ny finansieringsperiod och en ny budgetplan. Jag skulle även vilja säga till de skattebetalare som är här i dag – bara för att ta ett exempel – att vi måste vara på det klara med att så länge som vi har en politik som omfattar förskottsbetalning av exportbidrag inom jordbruk, kommer det att förekomma bedrägerier. Detta inbjuder till bedrägerier och vi måste därför sätta stopp för denna politik. Det är något som vi borde tänka på i samband med den kommande budgetplanen.
De anmälda fallen av oegentligheter och bedrägerier under 2003 minskade svagt jämfört med föregående år: 922 miljoner euro jämfört med 1,15 miljarder. Sett över en längre period ligger genomsnittet runt 1 miljard, vilket naturligtvis är alldeles för mycket för att kunna accepteras i längden.
När vi ser några år tillbaka kan en minskning av antalet anmälda oegentligheter noteras inom jordbruket, samtidigt som oegentligheterna ökar nästan lika mycket inom strukturfonderna. En anledning till detta kan vara att de ökade kontrollerna inom jordbruket har fått en synbar effekt – ofta på bekostnad av de europeiska småjordbrukarna, och även det är något som behöver diskuteras här. Det kan å andra sidan också bero på att strukturfondernas utbetalningsbelopp har ökat betydligt under de senaste åren.
En annan fråga är återvinningen – det här är en evig fråga, om man skall döma av Europeiska revisionsrättens senaste rapport. Jag undrar varför man skall försöka satsa mer på bedrägeribekämpning, om vi måste vänta i decennier på att felaktigt utbetalda belopp skall återvinnas. I revisionsrättens särskilda rapport framhålls att återvinningen inom jordbruket ligger på en upprörande nivå. Mellan 1971 och 2004 uppgick de anmälda oegentligheterna inom jordbruket till 3,1 miljarder euro, varav endast cirka en femtedel återvanns. Ungefär 70 procent av de felaktigt utbetalda beloppen kommer aldrig tillbaka till EU:s budget. Jag anser att bara detta gör att det krävs handling. Skulden ligger tydligt hos medlemsstaterna och det är något som Europaparlamentet måste klargöra. Medlemsstaterna ser uppenbarligen annorlunda på EU-medlen än på sina egna pengar.
En sista fråga som tas upp speciellt i detta parlamentsbetänkande om bedrägerier är bekämpningen av cigarettsmuggling. Vi upplever att cigarettsmugglingen orsakar oss enorma förluster, att medlemsstaterna inte samarbetar med Europeiska unionen så mycket som de borde och framför allt att deras finansministrar fortfarande klamrar sig fast vid en felaktig och farlig skattepolitik, genom att alltid höja tobakspålagorna när de behöver täppa till något hål i den nationella statskassan. Därigenom uppmanar de till organiserad brottslighet, vilket vi alla förlorar på – både medlemsstaterna och EU-budgeten. Det är upp till oss som utgör Europeiska unionen att utveckla lämpliga strategier för att förhindra detta. 
Siim Kallas,
   . –På kommissionens vägnar välkomnar jag Herbert Böschs betänkande om skydd av gemenskapernas ekonomiska intressen och bedrägeribekämpning.
I betänkandet koncentrerar man sig på föregående år. För mig har detta varit en period när jag har lärt känna OLAF och utvecklingen av den europeiska bedrägeribekämpningspolitiken för de kommande åren. Jag skulle vilja tacka föredraganden Herbert Bösch för hans konstruktiva arbete. Som jag har sagt upprepade gånger anser jag att OLAF också behöver stabila och säkra förutsättningar för att utvecklas.
Jag kommer nu att ta upp några av de frågor som jag skulle vilja undersöka mer ingående.
För det första: när det gäller återvinning av betalningar välkomnar jag att medlemsstaterna tar ansvar inom det här området, vilket framhålls i slutsatserna.
Kommissionen är tacksam för synpunkter om arbetet i den gemensamma arbetsgrupp som har bildats mellan OLAF och generaldirektoratet för jordbruk när det gäller ärenden om återvinning av medel med en koppling till EUGFJ, där medlemsstaterna har lämnat in en anmälan före 1999 om eventuella bedrägerier eller oegentligheter.
I betänkandet anges de samarbetsavtal som har ingåtts mellan Philip Morris International och Schweiziska edsförbundet som framgångsrika exempel. Båda avtalen har gett synliga och påtagliga resultat i bedrägeribekämpningen.
Jag är tacksam för kompletterande kommentarer och stöd till föredraganden när dessa ärenden behandlas.
När det gäller de avtal som har ingåtts mellan Philip Morris och Schweiziska edsförbundet skulle jag vilja framhålla det nyskapande med dessa avtal.
Kommissionen anser att alla andra medlemsstater borde kunna ansluta sig till avtalet. Vi hoppas att de kommer att göra som Österrike, Irland, Malta och Polen, som nyligen har anslutit sig.
Jag hoppas också att den överenskommelse som har ingåtts med Phillip Morris kommer att utgöra en förebild för liknande överenskommelser.
Inför den kommande parlamentsutfrågningen av OLAF avvaktar kommissionen och parlamentet revisionsrättens rapport om resultaten av den förvaltningsrevision som har utförts vid OLAF. Genom utfrågningen möjliggörs viktiga diskussioner om olika frågor som behandlas i betänkandet. Det gäller i första hand kommentarer om OLAF:s institutionella organisation och dess komplicerade roll vid kontakter med medlemsstaternas motsvarande organ samt EU-institutionerna.
Vid utfrågningen, som kommer att äga rum i parlamentet i början av juli, kommer vi att kunna granska OLAF:s struktur och organisation mer ingående. Jag är tacksam för att ni anordnar den här utfrågningen och jag hoppas att den kommande utfrågningen kommer att hjälpa oss att finna de bästa lösningarna för utvecklingen av OLAF.
Kommissionen kommer att göra allt som står i dess makt för att se till att slutsatserna från detta och tidigare betänkanden genomförs i enlighet med parlamentets önskemål. 
Katerina Batzeli (PSE ),
   – Herr talman, herr kommissionsledamot! Att skydda gemenskapernas ekonomiska intressen har en direkt koppling till bedrägeribekämpningen. Det är en skyldighet för oss alla och motsvarar samtidigt medborgarnas och samhällets rimliga skyddsintressen och förväntningar. Bedrägeribekämpningen måste anses vara en prioritering både på nations- och gemenskapsnivå, inte bara i ett ekonomiskt utan även i ett kulturellt perspektiv. Det handlar om en allmän kultur, som går utöver frågan om illojal konkurrens.
Mot denna bakgrund är det av avgörande betydelse att fastställa en politik respektive bestämmelser för hur politiken skall tillämpas. En av de ekonomiska sektorer som står i fokus är jordbrukssektorn. Det är en komplex, mångdimensionell sektor med varierande sociala särdrag. Halvtidsöversynen av GJP och den utlovade förenklingen utgör en positiv utgångspunkt för tillämpningen av system med en effektiv kontroll och en öppen förvaltning.
Den aktuella överenskommelsen om ett nytt finansieringssystem för GJP – som ni ju tidigare nämnde att ministerrådet för jordbruk redan har fattat beslut om – verkar ingå i samma strategi för att uppnå målen med förenklade förfaranden och ett effektivt stöd. Om de nya förvaltningssystemen för de gemensamma marknadsorganisationerna skall kunna tillämpas, kräver det ytterligare insatser från medlemsstaterna som alltid måste ha en mer fördelaktig fördelning mellan kostnader och beräknad nytta för ögonen. Man måste arbeta för förenklade betalnings- och kontrollmekanismer, så att det går en klar skiljelinje mellan oegentligheter och bedrägerier, särskilt inom en komplex sektor som jordbruk.
Det är emellertid gemenskapsinstitutionerna som bär huvudansvaret. Inom ramen för sina befogenheter bör de agera och samarbeta för unionens bästa. Medborgarna förväntar sig att vi förvaltar Europeiska unionens resurser på ett korrekt sätt.
Avslutningsvis skulle jag vilja gratulera föredraganden till hans integrerade förslag om bedrägeribekämpning och skydd av Europeiska unionens intressen. 
Simon Busuttil,
   . – I det betänkande som vi har framför oss fastslås det klart och tydligt att det fortfarande återstår mycket att göra på bedrägeribekämpningens område, särskilt när det gäller cigarettsmuggling och användningen av EU-medel. Jag anser emellertid att det vore fel om vi inte erkände att det utförs ett betydelsefullt bedrägeribekämpningsarbete, även t.ex. i de nya medlemsstaterna där de nationella myndigheterna har kunnat konstatera betydande framsteg.
Jag skulle även vilja välkomna OLAF:s värdefulla insatser, som är avgörande för det här arbetet, och det är värt att notera att vi äntligen skördar frukterna av de investeringar som vi gjorde när OLAF upprättades. Jag känner emellertid stor oro över att det fortfarande finns många som försöker förhindra byrån i dess arbete. OLAF inrättades under överinseende av de tre institutionerna. Det finns emellertid ingen anledning att inte låta det utvecklas till en helt fristående byrå. Men om vi vill att OLAF skall bli mer effektivt, måste vi låta byrån verka oberoende. Om OLAF skall vara effektivt, krävs det mindre inblandning och mindre politiska påtryckningar, både när det gäller byråns utnämningar och utredningar.
Jag vill påminna parlamentet om att när vi talar om bedrägeribekämpning, så talar vi inte bara om att skydda Europeiska unionens eller de nationella statsfinansernas ekonomiska intressen. Här talar vi framför allt om intressena hos de människor som är skattebetalare och vill se att skattebördan fördelas rättvist och inte ökar bara för att det finns de som undkommer skatt genom att smuggla eller att använda Europeiska unionens medel på ett felaktigt sätt. I tider som dessa, när Europa genomgår en svår period sett till den allmänna opinionen, måste vi arbeta hårt för att bli effektivare på bedrägeribekämpningens område. 
Szabolcs Fazakas,
   . – Herr talman! När jag berömmer Herbert Böschs ytterst noggranna, tankeväckande och framsynta betänkande – som jag verkligen vill gratulera honom till – gör jag det inte i första hand i egenskap av ordförande för budgetutskottet eller talesman för den socialdemokratiska gruppen. I stället vill jag på Ungerns och alla andra nya medlemsstaters vägnar betona vilken konkret betydelse skyddet av EU:s ekonomiska intressen och bedrägeribekämpningen har för oss, både rent teoretiskt och i praktiken. Vi har också en del i medlemsstaternas förbrukning av EU:s budgetresurser. Det organ som skall se till att EU:s finanser används lagligt och effektivt håller på att utvecklas och konsolideras. Vi deltar också konkret i den här processen och stöder arbetet med att skydda EU:s ekonomiska intressen samt bekämpa bedrägerier och korruption.
Vidare vill jag av principskäl säga att det inte är en obetydlig uppgift de nya medlemsstaterna och institutionerna har framför sig. När vi under anslutningsförhandlingarna förberedde oss för medlemskapet i Europeiska unionen gjordes särskilda insatser för att modernisera den offentliga förvaltningen och bekämpa korruption. Vid anslutningen gjordes bedömningen att vår situation var godtagbar, men det betonades att det krävdes ytterligare insatser för att sanera ekonomin och befria den offentliga förvaltningen från korruption. Nu när det har gått ett år sedan vi blev fullvärdig EU-medlem är det mycket viktigt att den offentliga förvaltningen och allmänheten med detta konkreta betänkande som underlag får en uppfattning om hur stora insatser EU lägger ned på att skydda sina ekonomiska intressen och bekämpa bedrägerier och korruption, och att detta fungerar som en påminnelse och en fingervisning inför framtiden. 
Jan Mulder,
   . – Herr talman! Även jag vill tacka Herbert Bösch för det genomgående intressanta betänkandet om denna fråga. Som nederländare tänker jag naturligtvis fortfarande på resultatet av folkomröstningen. Vilka allmänna slutsatser kan vi dra av den? Här i Bryssel eller i Strasbourg blir ett regelinferno verklighet – regler som är helt obegripliga, totalt oförståeliga och som vi inte på något sätt vill bli förknippade med. När vi talar om bedrägeribekämpning är det enda vi kan göra att skärpa reglerna. Detta är problemet med denna fråga. Hur kan vi undvika att hemfalla åt ett alltför omfattande regelverk och samtidigt effektivt bekämpa bedrägerier? Enligt min uppfattning är det detta som är kommissionens utmaning.
En av slutsatserna i betänkandet är att antalet enstaka förekomster av bedrägerier och oegentligheter inom strukturfonderna ökar. Jag kommer i kontakt med allt fler organisationer som väljer att inte använda sig av strukturfonderna eftersom de är alltför komplicerade. För att fylla i formulären krävs alla möjliga byråer. Detta är ännu ett problem. Hur kan kommissionen lösa detta? Trots att cigarettsmugglingen har varit ett problem mycket länge gör vi framsteg på alla möjliga områden. När jag läste betänkandet påmindes jag om det första tillfälliga utskottet för förebyggandet av bedrägerier vid transport där jag var en av ledamöterna. Utskottet lämnade ett stort antal rekommendationer, däribland att förse alla tullmyndigheter med datorer så att information snabbt kan förmedlas. Detta betänkande har så vitt jag vet aldrig följts upp. Har kommissionen gjort något med det? Har kommissionen för avsikt att ta upp det till behandling på nytt och informera parlamentet om vilka uppföljande åtgärder som har vidtagits med tanke på att det innehöll många intressanta rekommendationer?
Slutligen kommer det gamla förslaget om att inrätta en europeisk åklagarmyndighet inte att förverkligas i nuläget. Jag tillhör dem som beklagar detta. En annan rekommendation i betänkandet från det tillfälliga undersökande utskottet var att så långt som möjligt organisera ett utbyte mellan tulltjänstemän från olika medlemsstater så att de kan lära sig av varandras erfarenheter. Vad har kommissionen för ståndpunkt när det gäller detta? 
Bart Staes,
   . – Herr talman, kommissionsledamot Kallas, mina damer och herrar! Jag vill börja med att tacka Herbert Bösch för ett utmärkt betänkande och ett utmärkt samarbete. Det finns två särskilt intressanta frågor som jag vill uppmärksamma er på denna kväll.
Den första frågan gäller medlemsstaternas ansvar. Låt oss inte glömma bort att de står för 80 procent av allt europeiskt stöd, vilket ger oss rätt att förvänta oss ett större engagemang från deras sida och då framför allt extra insatser när det gäller att rapportera om eventuella oegentligheter och bedrägerier. Detta innebär även att systemen för tillsyn och hantering av strukturfonderna bör stärkas. När det gäller detta återstår mycket att göra. Det innebär dessutom att extra insatser måste göras när det gäller ersättningen av medel vid för stora eller felaktiga utbetalningar. Detta uppgår till den nätta summan av 3 miljarder euro. I sitt tal var Herbert Bösch noga med att förklara hur detta är möjligt och att betona att medlemsstaterna måste uppmuntras att agera eftersom de än så länge inte har tagit något som helst ansvar. Ur detta hänseende är det en besvikelse att de medlemsstater där flest anmärkningsvärda oegentligheter rapporteras också är de medlemsstater som har lägst ersättningsnivåer.
Den andra frågan gäller cigarettbedrägerier. Som Jan Mulder påpekade är parlamentet drivande när det gäller detta problem som verkligen utgjorde en viktig del för det undersökande utskottet för bedrägerier vid transport. Varje container som försvinner uppgår till ett värde av 1,5 miljoner euro av medlemsstaternas och EU:s inkomster, dvs. skattebetalarna. Nästa onsdag kommer vi att ställa frågor till rådet och kommissionen om det avtal som träffades med tobaksjätten Philip Morris och som innebär att tobaksbolaget under de kommande 12 åren kommer att betala in 1,25 miljarder US-dollar till ett EU-konto. Jag vill gratulera kommissionen och OLAF, byrån för bedrägeribekämpning, till det föredömliga sätt de samarbetat på för att uppnå detta. Vi behöver fler liknande avtal med andra tobaksjättar.
Såsom Jan Mulder påpekade visade den senaste folkomröstningen att människor är tveksamma till Europeiska unionen. Frågor som dessa, däribland Philip Morris-frågan, visar i alla fall att om parlamentet, rådet och kommissionen slår sig ihop så kan organiserad brottslighet och maffianätverk som även förekommer när det gäller andra produkter, t.ex. narkotika, verkligen bekämpas på rätt sätt.
Slutligen vill jag meddela Herbert Bösch att om han anser att vi bör avskaffa exportbidragen p.g.a. att detta system är mycket känsligt för bedrägerier så kan han vara förvissad om att ha mitt fulla stöd. Vi bör placera frågan om exportbidrag på den politiska dagordningen och behålla den där. 
Nils Lundgren,
   . – Herr talman! Den gångna veckans folkomröstningar i Frankrike och Nederländerna blev en dramatisk påminnelse om hur lågt Europeiska unionens legitimitet har sjunkit i de europeiska folkens ögon. Unionen uppfattas, med rätta, som ett alltmer elitstyrt projekt. En politisk elit utan verkligt mandat från folket kör över medborgarna och deras nationella institutioner på allt fler områden av det politiska livet. I Sverige görs varje år en vetenskaplig undersökning av befolkningens förtroende för ett tjugotal olika institutioner. På denna lista kommer kommissionen och denna kammare, Europaparlamentet, längst ned.
Vi är många politiskt engagerade som vill rädda det europeiska integrationsprojektet från försöken att skapa en europeisk superstat. Vi vill återföra det till ett förtroendefullt samarbete mellan självständiga och jämbördiga länder och begränsa det till områden som den inre marknaden och gränsöverskridande miljöproblem. Försöken att driva unionen mot ett Europas förenta stater utan folkligt stöd hotar nu integrationsprojektets överlevnad.
Det är emellertid inte bara den politiska elitens försök att driva fram ett överstatligt EU mot medborgarnas vilja som underminerar unionens legitimitet. Det visar sig allmänt att de europeiska folken förknippar EU med toppstyre, byråkrati och korruption. Och i just denna debatt i kammaren är det korruption och bedrägeri som vi behandlar.
Jag vill ge stort beröm till Herbert Bösch för hans betänkande. Det är omsorgsfullt gjort, och det innehåller goda förslag som jag stöder helhjärtat. Samtidigt visar vår verksamhet i budgetkontrollutskottet hur svårt det är att komma tillrätta med bedrägerierna. Det finns något grundläggande systematiskt fel som vi inte kommer åt. Pengar försvinner år ut och år in via jordbrukspolitiken och regionalpolitiken. Någon tydlig förbättring syns knappast.
De tjänstemän som avslöjar skandaler i EU-byråkratin blir vanemässigt utfrysta, avskedade, förtidspensionerade. EU:s historia kantas av liken av alla dessa whistle-blowers. En del skandaler avslöjas på andra vägar, men i normalfallet blir det aldrig någon rättslig process. Detta kan inte få fortsätta, och det är nu kommissionsledamot Kallas ansvar att se till att denna utveckling inte fortsätter in i framtiden och undergräver det lilla förtroende för unionen som EU:s befolkning ännu har kvar. 
Mogens N.J. Camre,
   – Herr talman! Även jag stöder Herbert Böschs betänkande, som är både konstruktivt och insiktsfullt, helhjärtat. Herbert Bösch påpekade att antalet bedrägerier fortfarande är alltför stort och detta kan jag inte annat än bekräfta. Jag tror att man kan säga att det finns två problem. Herbert Bösch beskrev det som att EU-pengar har ett annat värde i medlemsstaterna än medlemsstaternas egna pengar.
Detta är ett problem som den tidigare ordföranden för Europeiska revisionsrätten, professor Bernhard Friedmann, tog upp för flera år sedan. Han menade att vi inte kan fortsätta att ge stöd på detta sätt. I stället bör vi ge länderna billiga lån så att de blir tvungna att betala tillbaka pengarna och vara noggranna med vad de använder dem till. Det andra problemet är att EU:s lagstiftning och förvaltning fortfarande inte är tillräckligt bra. Det finns fortfarande för många exempel på att pengarna hamnar i fel fickor eller att vi inte får valuta för dem. Nyligen talade jag med en dansk expert som arbetar för ett privat företag och för EU i f.d. Jugoslavien och han berättade att det stöd som Världsbanken, EBRD och EIB lämnar kontrolleras helt olika. Vid en jämförelse hanterar EU saker och ting slarvigt. Så länge pengarna används är allt väl. Detta är något som vi måste se över så att vi blir lika skickliga som Världsbanken och de andra stora bankerna på att se till så att pengarna används på rätt sätt. 
Hans-Peter Martin (NI ).
   – Herr talman! År 1999 blev jag invald i parlamentet som en partipolitiskt obunden ledare för de österrikiska socialdemokraterna. Vid den tidpunkten hade jag mycket höga tankar om såväl OLAF som om vår föredragande Herbert Bösch. Sedan dess har både jag och väljarna blivit tvungna att inse att ingen av dem lever upp till detta. OLAF är Brysselmaktens privata armé. Någon kritiserade reporter Hans-Martin Tillack och menade att han hade betalat kommissionen för att få tillgång till konfidentiella dokument. använde dokumenten för att publicera en rapport om bedrägeri i Bryssel. Varje ord i artikeln var sant. Men det är inte det som är poängen. Tillack har fortfarande inte fått tillbaka de konfiskerade dokumenten.
Det är inte ovanligt att journalister arbetar med konfidentiell officiell information. Denna typ av information användes även i denna rapport. Alla som arbetar på en dagstidning vet att det nästan hör till god ton för dem som avslöjas att hävda att pengar betalades ut för konfidentiella dokument. OLAF bad även de offentliga åklagarna i Hamburg, där ges ut, om hjälp. De vägrade. Det gick inte att hitta en enda domare som var beredd att göra sin plikt. Dessa EU-inspektörer har gradvis utökat sin makt under många år. Ingen får stå i vägen för OLAF:s chef Franz-Hermann Brüner. Detta enligt den aktuella EG-rätten och eftersom Bryssel alltid reder ut saker och ting så noggrant har rådet så gott som omedelbart anpassat straffrätten efter detta. Nu är det ännu färre människor i Europa som går säkra för Franz-Hermann Brüner! Att utröna vilken del Herbert Bösch haft i detta får vänta till ett senare tillfälle. Allt jag har sagt idag har jag hämtat från dagens nummer av tidningen . 
Lorenzo Cesa (PPE-DE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar, kommissionsledamot Kallas! Först av allt vill jag uttrycka min stora tacksamhet mot Simon Busuttil för det fantastiska arbete han har utfört som skuggföredragande.
När vi nu står inför vår omröstning vill jag tala om bedömningen av OLAF:s arbete i Herbert Böschs betänkande. Det kändes som att det var mitt ansvar att försvara den här nya europeiska byrån för bedrägeribekämpning, som fram till nu inte har kritiserats av något rättsligt organ, vare sig europeiskt eller nationellt. Det är emellertid en organisation som har utsatts för hänsynslösa förtals- och destabiliseringskampanjer genom oroande indirekta angrepp som t.o.m. vissa delar av parlamentet deltagit i.
Jag måste tyvärr säga att Herbert Böschs betänkande dessutom tycks vara inspirerat av orättvisa, exploaterande och ensidiga attityder till OLAF. Jag anser framför allt att det var olämpligt och för tidigt att ta med hänvisningen till en särskild rapport mot OLAF av Europeiska ombudsmannen. Rapporten kan endast ha publicerats i sin slutgiltiga form med anmärkningsvärt perfekt val av tidpunkt. Dessutom har denna hänvisning, som jag anser vara ett exempel på oacceptabel politisk inblandning i en känslig pågående undersökning av misstänkt korruption, återigen uppmärksammats av parlamentet genom en muntlig ändring som tycks ha bortsett från två domar till OLAF:s fördel från Europeiska gemenskapernas förstainstansrätt och Europeiska gemenskapernas domstol som äger en mycket större auktoritet.
Mina damer och herrar! Vi bör låta de rättsliga organen uttala sig om undersökningarna och se till att OLAF aldrig blir det som vissa tycks önska, nämligen en trojansk häst för politiska strider och ensidiga intressen. Vad mig beträffar kommer jag att fortsätta att kämpa för att se till att OLAF förblir ett effektivt och opartiskt instrument, som försvarar Europeiska unionens legalitet och ekonomiska intressen. Jag är övertygad om att parlamentet också kommer att bli talesman för denna kamp. Den kris som Europa genomgår i dag i medborgarnas ögon har gjort det nödvändigt för oss alla att agera så ansvarsfullt som möjligt. 
Paulo Casaca (PSE ).
   – Herr talman, kommissionsledamot Kallas, herr Bösch! För det första vill jag berömma dig såsom andra redan har gjort. För det andra vill jag säga att jag anser att det är synd att chefen för OLAF inte är här i dag. Jag är säker på att detta beror på orsaker bortom hans kontroll. Trots detta vill jag påpeka att å ena sidan så måste OLAF noggrant beakta detta betänkande och å andra sidan så måste parlamentet och vår föredragande visa OLAF den respekt som OLAF förtjänar. Denna respekt är nödvändig för ett organ för demokratisk kontroll såsom vårt. Jag hoppas att OLAF visar samma respekt för övervakningskommittén, med tanke på att OLAF:s nödvändiga oberoende inte under några omständigheter får förväxlas med självtillräcklighet, eftersom detta skulle vara ytterst skadligt för våra institutioner.
Jag vänder mig till kommissionsledamot Kallas för att upprepa vad vi uppgav i punkt 28 i vårt betänkande, nämligen att vi förväntar oss en kommissionsrapport före den 31 oktober 2005, med en fullständig förklaring av vilken fas som har nåtts när det gäller skandalen med uppblandat smör. Trots det faktum att det för sex år sedan stod klart för alla som var inblandade i undersökningen att åtgärder måste vidtas har ingen av de faktiska gärningsmännen eller deras medbrottslingar ställts inför rätta och deras verksamhet har kunnat fortgå ostört. Därför vill jag be kommissionsledamot Kallas att inför parlamentet säga att han är redo att gå med på vår begäran senast den 31 oktober. 
Hans-Peter Martin (NI ).
   – Herr talman! Jag vill fortsätta att citera från : ”Ingen får stå i vägen för Franz-Hermann Brüner. Som det sägs i kommissionsbeslutet om upprättandet av OLAF skall hans byrå ”vara helt oberoende när den utövar [sina] utredningsbefogenheter” och den får ”vare sig begära eller ta emot instruktioner från kommissionen, någon regering eller några andra institutioner, organ eller byråer”. Detta måste te sig som rena himmelriket för en tysk allmän åklagare som är tvungen att följa Justitiedepartementets anvisningar, en tradition som tas för given i många europeiska länder.
Detta tar oss till ett mycket stort problem. Ingen som är positiv till Europa kan vara positiv till OLAF i dess nuvarande form, och ingen som är positiv till Europa kan vara positiv till EU i dess nuvarande form. Framför allt inte när unionen använder ett instrument som OLAF, där en mängd välbeprövade delar av rättsstatsprincipen ignoreras, framför allt rätten att höras och rätten att få tillgång till information, medan dessa förfaranden pågår. Jag uppmanar kommissionsledamot Kallas att göra något åt detta. 
Siim Kallas,
   . – Tack för era kommentarer. Flera talare nämnde OLAF. Som jag sade, och som ni redan vet, kommer vi att ha en bred debatt i juli om OLAF:s status och dess omgivande rättsliga miljö. Jag hoppas att vi kan klara av några av de mest framträdande frågorna under dessa utfrågningar. Min, och även kommissionens, önskan är att mildra den turbulens som omger OLAF, att utveckla en tillförlitlig, effektiv organisation, där det är möjligt att följa ett fall från början till slut och att behandla det inom en rimlig tidsperiod. Detta bör kunna ske genom att man rättar sig efter alla nödvändiga förfaranden och undviker att ingripa i sakfrågorna. Vi måste skapa en institution som är en källa till förtroende och som hjälper oss att skingra skuggan av misstro. Denna misstro förekommer överallt inom EU:s institutioner, och den berör inte enbart OLAF, utan samtliga frågor.
Jag håller med Herbert Bösch och andra talare om att vi har ett stort urval av regler och program som kan ge upphov till eventuella bedrägerier, men som också ger stort utrymme för misskötsel och bristande kontroll. Ingen förstår till fullo hur dessa program, regler och stöd har uppkommit. Följaktligen uppmanar jag parlamentets ledamöter att stödja alla de ansträngningar som vi nu gör, i syfte att förenkla reglerna och förslagen så att det ekonomiska systemet blir mer öppet för insyn, enklare och lättare att följa och kontrollera. Detta är en huvudfråga. Kommissionen och parlamentet har lagt fram förslag, men vi behöver mer konkreta förslag. Ibland föreslår någon att en föreskrift eller ett bidrag skall avskaffas på grund av den skada det vållar. Sedan säger någon annan att det duger som det är, att vi inte kan ändra något, att bakom detta ligger vissa politiska syften och skäl. Vi försöker då i stället att förenkla, vilket leder till att knappt något uppnås i slutänden.
Det gläder mig att höra att det finns en klar förståelse för medlemsstaternas ansvar i alla dessa frågor. Vi förbereder vissa förslag för att stärka vår modell för samordnad granskning, som en del av det integrerade kontrollsystemet. Jag hoppas snart kunna informera parlamentets ledamöter om våra förslag. Hittills har reaktionerna på dessa förslag varit mycket positiva i flera medlemsstater, men inte i alla. Det är avgörande att kommissionen och medlemsstaterna delar på ansvaret.
Jan Mulder undrade över den allmänna åklagaren. Kommissionen har gett sitt starka stöd åt idén om en allmän åklagare, men flera av medlemsstaterna har varit mindre positiva till denna fråga. Kommissionen har inte tagit med denna fråga i sitt arbetsprogram, eftersom man har förstått att den skulle möta kraftigt motstånd från vissa medlemsstater. Den fanns med i Haagprogrammet, där den syftar till att öka det rättsliga samarbetet mellan medlemsstaterna. Såvitt jag vet kommer denna fråga emellertid att tas bort från det programmet. Vi beklagar detta djupt och kommer att försöka hitta andra sätt att öka medlemsstaternas samarbete.
De frågor som Szabolcs Fazakas tog upp visar tydligt att avsaknaden av en lämplig samarbetsmekanism gör det svårt att uppnå effektiva resultat. Som svar på hans fråga kommer vi givetvis att tillhandahålla en rapport före oktober 2005. Detta är emellertid en fråga där vi tydligt kan se att en medlemsstat inledningsvis gjorde intensiva ansträngningar och hade ett gott samarbete med OLAF, men att sedan fallet splittrades upp mellan de medlemsstater där dessa handlingar hade inträffat. Domstolarna i de olika medlemsstaterna undersökte dessa frågor på helt olika sätt, genom att prioritera olika aspekter. Därför skulle något slags samarbetsmodell vara mycket användbar.
Som Nils Lundgren påpekade är bedrägeribekämpningen en fråga som verkligen rör hela systemet. Kommissionen vill utveckla en åtgärd som berör hela systemet, för att komma till rätta med eventuell ekonomisk misskötsel. Vi kan aldrig undvika oegentligheter, men frågan är hur vi i ett demokratiskt samhälle skall hantera sådana händelser och hur vi kan utveckla en åtgärd som berör hela systemet som kan komma till rätta med eventuella obehagliga överraskningar. 
Talmannen.
   – Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum på tisdag kl.12.00. 
Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är ett betänkande (A6-0108/2005) av Frederika Brepoels för utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet om förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om upprättande av en infrastruktur för geografisk information i gemenskapen (INSPIRE) (KOM(2004)0516 – C6-0099/2004 – 2004/0175(COD)).
Dimas Stavros,
    – Herr talman! Först av allt vill jag tacka Europaparlamentet, utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet och föredraganden Frederika Brepoels, för deras arbete i denna fråga vid den första behandlingen.
Om vi skall kunna utforma en bra miljöpolitik behöver vi tillgång till bra information. Att direktivet diskuteras kommer därför att bidra avsevärt till att den här grundläggande informationsinfrastrukturen förbättras.
Utformningen av politiken hämmas gång på gång p.g.a. att informationen ofta inte är tillgänglig i en sådan form att den kan användas. Ofta finns informationen helt enkelt inte, eller så finns den, men är inte tillräckligt väl underbyggd eller av otillfredsställande kvalitet. Vid andra tillfällen är informationen fragmentarisk och tillhandahålls i olika former vilket gör att den omöjligt kan användas för att utforma politik på europeisk nivå. I andra fall är informationen i händerna på regeringsorgan som inte vill offentliggöra den. Antingen nekas europeiska beslutsfattare tillgång till den relevanta informationen eller så tvingas de skaffa bevärliga och dyra licensavtal. Resultatet av detta är att vår miljöpolitik inte i möjlig och önskvärd utsträckning grundar sig på kunskap. Inspire kommer att bidra till att dessa hinder avlägsnas genom att regeringsorganen blir tvungna att förbättra dokumentationen och se till att datasystemen är driftskompatibla. De kommer även att dela information med varandra och med allmänheten. På så sätt förbättras kunskapsinfrastrukturen inte bara för miljöpolitiken utan även på andra politiska områden där samma geografiska information används.
Under de senaste sex månaderna har de tre institutionerna haft intensiva diskussioner för att kunna nå en överenskommelse vid den första behandlingen av denna fråga. Dessvärre visade sig detta vara omöjligt p.g.a. att vissa medlemsstater uttryckte oro angående rättigheter som rör immateriell egendom. Jag är icke desto mindre tacksam för den uthållighet och uppmärksamhet som parlamentet, dvs. Frederika Brepoels, visat prov på och därigenom lyckats nå en överenskommelse med rådet. Under dessa diskussioner bevisade parlamentet att man tydligt förstår hur viktigt det är att avlägsna de hinder som jag nämnde tidigare för att förbättra kunskapsinfrastrukturen för miljöpolitik. 
Frederika Brepoels (PPE-DE ),
   . – Herr talman, mina damer och herrar! Som kommissionsledamot Stavros redan har antytt finns det verkligen ett stort behov av information och av bättre hantering av befintliga informationsflöden. Detta gäller för Europeiska unionen i allmänhet – vilket vi märkte vid folkomröstningarna om konstitutionen – men framför allt för alla gemenskapens politiska områden. Trots att vi haft en gemensam miljöpolitik i decennier förekommer det fortfarande stora hinder mot tillgång till och användning av geografisk information på gemenskapsnivå. Det har redan inrättats flera instrument, däribland Europeiska miljöbyrån, och nya instrument utformas i flera direktiv med anknytning till detta. För att kunna komma tillrätta med dessa tillkortakommanden har kommissionen utarbetat ett förslag om att inrätta och tillämpa en infrastruktur för geografisk information i Europa, med förkortningen ”Inspire”. Detta kommer att vara den första instansen som bygger på befintliga informationsinfrastrukturer och befintlig information i medlemsstaterna.
Jag vill meddela kommissionsledamot Stavros att vi står bakom förslagets syften och principer eftersom Inspire även syftar till att ge allmänheten en större insyn i miljöpolitiken och därmed öka ansvarsnivån på lokal och regional nivå. Inspire vill även främja återanvändning, men framför allt utbyte och delande av information mellan regeringar och utan tvivel vara en drivkraft bakom sammanslagningen av ny relevant miljöinformation.
Dessutom kommer den helt säkert att vara tongivande när det gäller att effektivisera miljöpolitiken över gränserna. Förslaget handlar om information som behövs för att kontrollera miljöns status, men även för att förbättra den och kan därför främja alla politiska åtgärder som har en direkt eller indirekt inverkan på miljön.
Som redan har antytts har en betydande diskussion hållits i utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet. Jag kan meddela att vissa ledamöter inte ser förslaget som tillräckligt långtgående, medan andra menar att det är väl långtgående. Vi i parlamentet ansåg att vi borde tillföra några konstruktiva och användbara ändringar till detta ganska tekniska förslag, med hänsyn till att de aktuella aktörerna på området kände en berättigad oro, utan att glömma bort det slutgiltiga målet. Jag skall nämna några av dessa ändringar.
För det första fokuserade vi på lönsamhetsberäkning. Ni känner till att informationsleverantörerna är oroade för sin inkomst, en inkomst som de vill behålla även fortsättningsvis för att främja innovation och utveckling. Jag tror det är viktigt att Inspire inte dras in i denna diskussion om ersättning till dessa leverantörer. Denna fråga måste lösas på medlemsstatsnivå.
För det andra gäller den aktuella europeiska och internationella lagstiftningen om immateriell egendom. Det är förbjudet att mångfaldiga och information får inte bara säljas vidare.
För det tredje lade vi även till ett antal garantier för vad som kallas kostnadsfria visningstjänster, och undvikande av felaktig användning i kommersiellt syfte. Det måste dessutom tydliggöras att hämtnings- och bearbetningstjänsterna på begäran kan bli tillgängliga mot avgift.
Slutligen föreslog vi även några ändringar i syfte att ta hänsyn till fördelningen av befogenheter inom medlemsstaterna, eftersom vi anser det vara nödvändigt att myndigheter samlar denna geografiska information – detta gäller i många fall regionala och lokala myndigheter – och att de också är engagerade i samordningen av infrastrukturen och även ansvariga för kontakterna med Europeiska kommissionen. Jag vill meddela att vid ett mycket konstruktivt samråd med skuggföredragande från alla politiska grupper så lyckades vi enhälligt godkänna betänkandet i vårt utskott.
Ett antal kompromissändringar lades fram för att se till att parlamentets ståndpunkt är enhetlig och otvetydig.
Jag vill avsluta med att tacka kommissionen för dess stöd, inte minst vid de informella samtalen med rådet, för att nå en överenskommelse vid den första behandlingen, vilket vi dessvärre inte lyckades med. Även om detta var ett rejält bakslag rent tidsmässigt så har stora framsteg gjorts. Vid de informella samtalen med Coreper har redan flera idéer för framtiden tydliggjorts och utkristalliserats. Därför hoppas jag att morgondagens plenarsammanträde kommer att godkänna det här förslaget med stor entusiasm. Det skulle göra det möjligt för oss att ta ett viktigt steg mot en mer hållbar europeisk miljöpolitik. 
Richard Seeber,
   . – Herr talman! Först och främst vill jag tacka kommissionen för förslaget och föredraganden för det konstruktiva betänkande som har förbättrat kommissionens förslag på ett antal viktiga punkter. Det grundläggande målet att sammanställa gemensam geografisk information i europeisk skala välkomnas. Framför allt visar det sig dagligen att miljön inte känner av några nationella gränser. Varken positiva eller negativa effekter stoppar vid gränsbommen.
Insamlingen och utnyttjandet av uppgifter måste dock vara ändamålsenliga. Föredragandens förslag har medfört tydligare formuleringar och regler som avsevärt förbättrar kommissionens förslag. Dessutom kommer alla i gemenskapen att ha tillgång till den geografiska information som de kan tänkas behöva gratis – vilket är ett stort steg framåt i ansträngningarna att flytta Europeiska unionen närmare sina medborgare. Genom att kräva att informationen skall vara konsekvent, blir detta också praktiskt möjligt. Det måste dock även klargöras att om uppgifterna inte enbart skall konsulteras utan även användas i kommersiellt syfte, måste en avgift betalas. Någonting annat vore inte rättvist gentemot de personer som skall lämna uppgifterna, i synnerhet lokala och kommunala myndigheter. Om medlemsstaterna istället beslutar något annat om dessa betalningar, gör subsidiaritetsprincipen det fullständigt möjligt.
Jag anser även att föredragandes uppmaning att förslaget bör vara lättförståeligt och genomblickbart är viktigt. Kommittéförfarandet som kommissionen begärt bör därför endast användas i exceptionella fall. Allmänheten har rätt att få veta exakt hur och var beslut har tagits och, framförallt, varför.
Avslutningsvis vill jag säga att föredraganden med sitt förslag har lyckats flytta kommissionens förslag närmare medborgarna och öka dess öppenhet, subsidiaritet och praktiska användbarhet. 
María Isabel Salinas García,
   . – Herr talman, mina damer och herrar! Jag vill också gratulera föredraganden, liksom samtliga skuggföredragande, för deras engagerade arbete för att förbättra detta förslag till direktiv och nå en kompromiss med rådet vid första behandlingen, något som inte har varit möjligt, trots ett försök.
Låt mig börja med att påpeka att det fortfarande finns vissa betydande problem i medlemsstaterna när det gäller tillgång och användning av geografisk information, på grund av, bland annat, fragmenteringen av uppgifter och källor, bristen på tillgänglighet och harmonisering mellan olika uppsättningar data vid olika geografiska skalor och dubbelarbete vid informationsinsamling. Därför är jag övertygad om nödvändigheten av detta nya instrument, som är grundläggande för att utforma, genomföra, övervaka och utvärdera miljöpolitiken på alla nivåer och den politik eller de aktiviteter som kan ha en direkt eller indirekt påverkan på miljön. I min grupp är vi därför nöjda med att medlemsstaterna kan garantera samverkan mellan geografiska informationssystem för att på så sätt eliminera de hinder som fortfarande existerar.
En viktig aspekt som jag vill nämna är finansieringen. Här vill jag betona att tillämpningen av detta direktiv, enligt Europeiska kommissionens beräkningar, kommer att kosta 5 miljoner euro per medlemsstat, vilket motsvarar 1 procent av de totala utgifterna för geografisk information. Samtidigt förväntas direktivet ge miljömässiga fördelar motsvarande mer än 30 miljoner euro per medlemsstat, även om det kanske blir nödvändigt att tydligt ange tillåtlighetskriterier för kostnaderna för de planerade åtgärderna inom ramen för gemenskapens befintliga finansiella instrument.
Vidare anser jag det är lämpligt att grunda gemenskapens infrastruktur på de redan etablerade geografiska informationsinfrastrukturer som hanteras av medlemsstaterna, med full tillämpning av subsidiaritetsprincipen, men den skall grundas på dessa infrastrukturer, i synnerhet när medlemsstater, som t.ex. min egen, har flera nivåer av offentlig förvaltning.
Slutligen vill jag tacka både utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet och rådet för deras förståelse, så att man genom detta förslag kan genomföra en analys av jorderosionen, för vi får inte glömma den omfattande successiva markförstöringen i hela Europeiska unionen, och jag vill även understryka den speciella roll som Europeiska miljöbyrån bör spela när det gäller att skapa den nödvändiga infrastrukturen för att nå våra mål, eftersom jag fortfarande hyser vissa tvivel på detta område.
Jag vill upprepa gratulationerna som kammaren framfört, i synnerhet till föredraganden, och jag anser att den mekanism som vi kommer att godkänna i morgon utan tvivel kommer att öka klarheten inom Europeiska unionens mekanismer. 
Vittorio Prodi,
   . – Herr talman, mina damer och herrar! Jag vill också tacka Frederika Brepoels för hennes arbete, som vi utförde tillsammans. Gruppen Alliansen liberaler och demokrater för Europa stöder betänkandet, eftersom det representerar en väldigt viktig insats för att samordna medlemsstaternas arbete.
Rådets kortsynta inställning är emellertid beklagansvärd, för den har å ena sidan begränsat sig till miljömässiga tillämpningar och å andra sidan knappt använt sig av kommissionens kapacitet för samordning. Kommissionen kan spela en mycket viktigare roll. En sådan kortsynt inställning medför att dessa frågor kommer att tas upp igen i framtiden, när det blir alldeles nödvändigt att ge dokumentet en allmännare utformning och inbegripa andra tänkbara tillämpningsområden, som snart kommer att bli tillgängliga genom olika satellitsystem, speciellt Galileo. Dessa möjliga områden omfattar, till exempel, stöd för navigation till sjöss, i luften och på marken, stöd för markanvändning och kontroll, som ännu inte genomförts fullt ut, och insamling av statistiska uppgifter med geografiska referenspunkter, vilket kan ge uppslag när det gäller andra tillämpningar.
Som lagstiftande organ måste vi dock även överväga behovet av att utarbeta färre, men mer allmänna handlingar. Jag hoppas därför att vi kan återvända till detta ämne, just för att göra detta till ett oerhört viktigt instrument, eftersom det behövs för så mycket mer än bara miljön. 
Satu Hassi,
   . – Herr talman! Jag vill tacka föredraganden, Frederika Brepoels, för hennes utmärkta samarbete med de politiska grupperna. Ministerrådet ville införa alltför många restriktioner för allmänhetens tillgång till information. Vi stöder föredragandens slutsats att vi inte gick med på det ena eller det andra, och att därför ingen kompromiss uppnåddes vid första behandlingen.
Det är förnuftigt att upprätta en databas där befintliga miljöuppgifter kan användas mer och på fler områden. Vi inom gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen skulle vilja betona att våra medborgare måste ha rätt till fri tillgång till information som är relevant för deras liv och hälsa, till exempel information om miljöförstörelse, även om många miljöförstörare inte skulle tycka om det. Och även om det är viktigt för många myndigheter att få inkomster av den information de producerar när den används i kommersiella syften, är det viktigt att våra medborgare fritt kan få tillgång till den information de behöver för sina egna liv och sin egen hälsa utan att behöva betala för den. 
Gerard Batten,
   . – Herr talman! Detta direktiv borde heta Expire snarare än Inspire, med tanke på den skadliga inverkan det kommer att få för lantmäteriverket i Storbritannien.
Lantmäteriverket har funnits i 215 år och har en lång och framstående meritlista. Under de senaste 20 åren eller däromkring, har verket utvecklats från att ha varit en statligt finansierad organisation till att bli ett framgångsrikt handelsföretag. I dess nuvarande ordning har det ansvar för de egna finanserna och frihet att utveckla nya kundrelaterade initiativ. Allt detta riskeras i och med Inspire, som kommer att underminera dess framgångsrika kommersiella verksamhet.
Varför sker detta? Än en gång får vi erfara EU-harmoniseringens döda hand och EU:s behov av att kontrollera varje aspekt av medlemsstaternas tillvaro. Vad som också är tydligt i direktivet är den olycksbådande närvaron av Galileo, spionsatelliten som är EU:s ”storebror”, dess öga i skyn. Så mycket mer effektivt det kommer att bli när EU har kontroll över de nationella lantmäteriorganen. Enligt kommissionens egen rapport kommer de som är delaktiga i att utforma, genomföra, övervaka och utvärdera politiken, i synnerhet kommissionen själv, att bli förslagets huvudsakliga förmånstagare. Den brittiska regeringen borde ha bett EU dra åt helsike. Vi kan emellertid alltid lita på regeringens feghet och dess mesiga kapitulation inför EU.
Jag vill be er att rösta emot direktivet, men med tanke på er omättliga aptit på mer och mer lagstiftning vet jag att jag talar för döva öron. Kanske att den växande strömmen av skadlig lagstiftning som påtvingas Förenade kungariket kan få den brittiska regeringen och dess folk att ta reson och tidigarelägga dagen för Förenade kungarikets obetingade utträde ur Europeiska unionen. 
Eija-Riitta Korhola (PPE-DE ).
   – Herr talman! Framgången för gemenskapens miljöpolitik beror väldigt mycket på tillgången på pålitliga vetenskapliga uppgifter och en problemfri överföring av dem. Tillgången till geografiska uppgifter är en nödvändig förutsättning för vetenskaplig utvärdering utförd med miljölagstiftningen som grund.
Standardiseringen av geografisk information insamlad från medlemsstaterna har inte gjort några större framsteg, eftersom det fortfarande finns allvarliga hinder på gemenskapsnivå som hämmar utnyttjandet av den tillgängliga informationen. Vi måste därför försöka förbättra hur geografisk information används och görs tillgänglig, för att kunna förenkla planering, genomförande, övervakning och utvärdering av politiken. Vi måste tillhandahålla en kunskapsbas för miljöpolitiska beslut och på detta sätt främja en hållbar utveckling. Det är målet.
Gemenskapen har olika instrument till sitt förfogande för att förbättra tillgången på pålitliga uppgifter, i första hand uppgifter från offentlig sektor, och sedan standardisera dem för att göra dem jämförbara på gemenskapsnivå. Ett instrument är direktivet om allmänhetens tillgång på miljöinformation, för vilket jag själv var föredragande. De problem som lyftes fram under den diskussionen bör tas i noggrant övervägande då vi diskuterar detta förslag till direktiv, som skulle skapa ett rättsligt ramverk för att upprätta en infrastruktur för geografisk information inom Europeiska unionen.
Ett problem med båda dessa direktiv är att det finns en rädsla för att det kommer att innebära inkomstförluster för vissa uppgiftslämnare. Jag vill därför rekommendera att vi går försiktigt fram just nu för att undvika överraskningar. Det viktigaste målet är att minska hindren som hämmar en delad användning av uppgifter, speciellt miljöuppgifter, bland offentliga myndigheter. Gemenskapens geografiska informationsinfrastruktur kommer att komplettera direktiven om återanvändning av information från offentlig sektor och allmänhetens tillgång till miljöinformation. Själv anser jag att det mycket viktigt att vi fokuserar speciellt på miljöpolitiken när vi upprättar en geografisk informationsinfrastruktur, eftersom det redan finns praktisk grund för en centraliseringen av information. 
Urszula Krupa (IND/DEM ).
   – Herr talman! Förslaget till direktiv om Inspire innehåller regler för upprättandet av en geografisk informationsinfrastruktur för att genomföra gemenskapens miljöpolitik i medlemsstaterna. Förslaget fokuseras främst på insamlingar av geografisk information och liknande tjänster, nätverkstekniker för spridning, tillgång, användning, samarbete och övervakningsmekanismer och förfaranden.
Principerna och målen bakom dessa uppgifter, eller med andra ord klassificeringen, standardiseringen och upprättandet av en databas för hela Europeiska unionen är värd ett närmare övervägande om det inte vore för det faktum att många europeiska länder för närvarande upplever politiska och ekonomiska problem som ett resultat av stigande arbetslöshet och långsam ekonomisk tillväxt. Det finns en aldrig sinande ström av förslag till nya direktiv, även om det är de fattigaste ibland oss som måste bära den större delen av kostnaderna.
Årliga investeringar med så mycket som 5 miljoner euro per medlemsstat kan bli nödvändiga för att genomföra Inspire, och trots det kommer databasen inte att vara fullt användbar förrän om ytterligare 10 år. Det kan vara värt att understryka här, att försök att skapa en informationsinfrastruktur inte får strida mot socialpolitiken i den enskilda medlemsstaten.
De imponerande mål som framförts av direktivets författare kommer att användas som en förevändning för att upprätta en databas. Även om en sådan databas mycket väl skulle kunna tjäna en rad olika syften, kan den också komma att användas som en politisk fotboll, och det skulle utgöra en stor risk. Därför anser vi att detta inte är det mest akuta av de många problem som Europeiska unionen behöver lösa. Direktivet kräver dessutom ytterligare arbete och införande av ett stort antal skyddsmekanismer. 
Stavros Dimas,
   . – Herr talman! Först och främst vill jag tacka María Isabel Salinas García för att hon underströk att fördelarna med Inspire definitivt kommer att uppväga kostnaderna. När det gäller Frederika Brepoels kommentarer om immateriella rättigheter vill jag betona att dessa inte märkbart äventyras av det föreslagna direktivet. Det påverkar inte på något sätt principen om samexistens eller ägarskapet till immateriella rättigheter.
Immateriella rättigheter som ägs av offentliga myndigheter måste förvaltas på ett sätt som är förenligt med målsättningen för Inspire, dvs. att garantera största möjliga försäljning av information mellan offentliga myndigheter, såväl som allmänhetens tillgång till denna information. Icke desto mindre, och som svar på några av Gerhard Battens farhågor, tillåter det föreslagna direktivet uttryckligen offentliga myndigheter att ta betalt för sådan information som laddas ned av allmänheten.
Richard Seeber har rätt i sina kommentarer om kommittéförfarandet. Detta är förvisso ett tekniskt direktiv och många av de detaljerade bestämmelserna, till exempel hur man skall garantera kompatibilitet mellan olika datorsystem, kan endast beslutas på expertnivå.
Jag håller med Eija-Riitta Korhola. Jag vill betona att Inspire-förslaget grundar sig på direktivet om tillgång till information, genom att det införlivar samma typer av restriktioner avseende allmänhetens tillgång till information. Dessutom kompletterar det Århuskonventionen till fullo.
På det hela taget gläds jag åt att säga att jag kan godta en stor majoritet av de ändringsförslag som har lagts fram, åtminstone i princip. Några av ändringsförslagen syftar till att förtydliga de offentliga myndigheternas skyldigheter när det gäller allmänhetens tillgång till och försäljningen av information, och att tillhandahålla garantier för leverantörer av uppgifter gällande immateriella rättigheter.
Ändringsförslagen 3 och 26 kan godkännas i sin helhet, medan ändringsförslagen 28 och 29 kan godkännas i princip. De flesta av de övriga ändringsförslagen syftar till att göra förslaget tydligare tekniskt sett. Vissa av dessa – ändringsförslagen 8–12 – har för avsikt att strukturera texten på ett tydligare sätt och de kan också godkännas, även om ändringsförslag 9 innebär ännu fler små ändringar som endast delvis kan godkännas.
Vissa ändringsförslag innebär fler förtydliganden och kan godkännas, medan några andra kräver vissa omformuleringar eller ytterligare förtydliganden, och kan därför endast godkännas i princip.
Det är bara sex ändringsförslag som vi inte kan godkänna. Ändringsförslagen 2 och 7 syftar till att utvidga direktivets räckvidd till att omfatta information som innehas av gemenskapens institutioner och organ. Även om vi i huvudsak inte har några problem med detta skulle det medföra betydande skyldigheter för EU:s institutioner och organ, och detta kan inte ske inom ramarna för ett direktiv.
I ändringsförslag 30 stryks en hänvisning till åtgärder som vidtas för att förhindra snedvriden konkurrens, och det skulle göra texten otydlig.
I ändringsförslagen 52, 53 och 54 får medlemsstaterna mer tid för att genomföra vissa bestämmelser i direktivet. Att försena genomförandet av de centrala bestämmelserna kommer emellertid också att försena de fördelar som genomförandet är tänkt att leda till, ett alternativ som kommissionen inte förordar. 
Talmannen.
   – Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum på tisdag kl. 12.00. 
Talmannen.
   – Nästa punkt är ett betänkande (A6-0146/2005) av Peter Skinner för utskottet för ekonomi och valutafrågor om förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om återförsäkring och om ändring av rådets direktiv 73/239/EEG och 92/49/EEG samt direktiv 98/78/EG och 2002/83/EG (KOM(2004)0273 – C6-0038/2004 – 2004/0097(COD)). 
Stavros Dimas,
   . – Herr talman! Jag vill börja med att tacka föredraganden Peter Skinner och utskottet för ekonomi och valutafrågor för deras utmärkta arbete med denna viktiga fråga.
Även om återförsäkringssektorn inte är direkt välbekant för allmänheten är den mycket betydelsefull för finans- och försäkringsmarknaderna i Europeiska unionen och internationellt. De fruktansvärda händelserna 11 september, såväl som senare naturkatastrofer, har visat att välfungerande försäkrings- och återförsäkringssektorer är nödvändiga. Europeiska unionen är världens största tillhandahållare av återförsäkringstjänster. Tillsynen av återförsäkringar är viktig för den ekonomiska stabiliteten, såväl som för anseendet hos EU:s återförsäkrare internationellt. Även om återförsäkrare tidigare har omfattats av nationella tillsynsregler, har återförsäkringssektorn varit ett av de få ekonomiska områden som inte haft någon överordnad tillsynslagstiftning på EU-nivå. Förslaget till återförsäkringsdirektiv har utarbetats i nära samarbete med medlemsstaterna och försäkringsindustrin. Det ligger också i linje med nuvarande återförsäkringsarbete inom den internationella sammanslutningen för försäkringstillsynsorgan.
Genom detta förslag införs ett regelverk för försäkringsverksamhet inom gemenskapen. Därigenom fastställs en tillsynsordning som grundar sig på principerna om en enda auktorisation och om hemlandstillsyn. Detta är i själva verket samma regelverk som redan nu tillämpas för att fullborda den inre marknaden för försäkringar och andra ekonomiska tjänster. En enda auktorisation kommer att göra det möjligt för återförsäkringsföretag att arbeta i hela EU enligt bestämmelserna om etableringsfrihet och frihet att tillhandahålla tjänster.
Förslaget skulle också kunna ge återförsäkringsföretagen en värdefull möjlighet att förbereda sig inför Solvens II-projektet, som avser en revidering av nuvarande tillsynsbestämmelser för direktförsäkringsföretag, som kommer att inledas om några år. Detta studeras för närvarande av kommissionen, medlemsstaterna och de berörda parterna.
Genom att anta detta förslag kommer EU också som första internationella organisation att ha ett regelverk för försäkringar. Förslaget kommer även att bli betydelsefullt för andra internationella forum, där man också arbetar med tillsyn av återförsäkringar.
Slutligen kommer förslaget att utgöra ett användbart redskap som kan bidra till att ge EU:s återförsäkringsindustri en effektiv tillgång till marknaden i tredjeländer. Jag ser fram emot att höra era kommentarer. 
Peter Skinner (PSE ),
   . – Herr talman! Jag gläder mig åt möjligheten att berätta om direktivet för er. Det har varit en stor ära att få delta i detta arbete. Vi bör tacka flera av dem som arbetar inom och utanför denna institution: personer som John-Paul Dryden, som insjuknade under utarbetandet av förslaget till betänkande och som därför inte kunde hjälpa oss att avsluta det. Manica Hauptman, som tog över arbetet, har emellertid ägnat mycket tid och uppmärksamhet åt att fokusera på de djupa farhågorna och på detaljerna. Kommissionen och dess personal har också spelat en avgörande roll. Jag är övertygad om att Charlie McCreevy är medveten om hur skicklig hans personal kan vara. Utan hjälpen från parlamentsledamöterna och deras personal – och jag framhåller tacksamt stödet från mina kolleger mittemot – skulle vi inte ha kommit fram till en så snabb överenskommelse under första behandlingen. Vi gick för att rösta, kom tillbaka efter en stund och fann att detta fortfarande låg framför oss, och det är ganska beaktansvärt att vi lyckades avklara det hela så snabbt. De farhågor som parlamentet har uttryckt har i stor utsträckning eliminerats till följd av den överenskommelse och det goda arbete som har utförts.
För det första, vad är en återförsäkring? Det handlar om en verksamhet som sker mellan företag, det handlar om risker och om försäkringsindustrins spridning av dessa risker. Återförsäkringssektorn omfattar bland annat flygplan, fartyg och byggnader. 11 september och dess följder för World Trade Center var försäkrade av stora återförsäkringsföretag såsom Lloyds m.fl. mot det slags katastrofer som vi hade hoppats inte skulle inträffa. Återförsäkringsföretagen greps av panik, men lyckades betala sina skulder. Detta är också ett direktiv som gäller mellan företag. Det omfattar konkurrens. Den centrala politiska frågan var huruvida konkurrensen är rättvis på EU-nivå och därutöver. Det var således en fråga om säkerheter.
Eftersom den återförsäkrade riskens värde samlades på banker i det land där risken skulle täckas, utgjorde det endast en samling pengar som inte var till någon nytta: orörliga kontanter, om man så vill. Detta var varken effektivt eller ekonomiskt. Det var ett gammalt, trubbigt instrument. Man var tvungen att göra sig av med det, eftersom det ökade de administrativa kostnaderna och väckte frågan huruvida risken var ordentligt täckt eller inte.
Denna fråga ledde oss sedan vidare till en annan: valet av tidpunkt för direktivet. Vi arbetade med ett formulär som gjorde att vi kunde överväga att undvika diskussionerna om Solvens II-projektet, som skulle komma senare. Formuläret skulle vara en form av kompromiss, med en införlivandeperiod på 24 månader och en övergångsperiod på 12 månader, vilket jag välkomnade. Kompromissen var en följd av det luxemburgska ordförandeskapets insatser, som jag med lätthet kunde instämma i. Parlamentet kunde sedan rösta om detta i utskottet.
Andra frågor gällde SPV, frågan om insolvens och captivebolag. Utan att gå in på några detaljer kan jag säga att vi nu har rättvisa konkurrensförhållanden på EU-nivå. Det finns inte längre några handelshinder på återförsäkringsmarknaden, och när detta direktiv går igenom kommer det att finnas en tillförlitlig tillsynsram som gäller i alla medlemsstater. Detta kommer följaktligen att hjälpa EU:s återförsäkringsföretag att upprätthålla sin konkurrenskraft över hela världen. Det är en global marknad och EU-företagen befinner sig i det främsta ledet. EU är i sig faktiskt den näst största marknaden, efter Förenta staterna.
EU behöver spela en roll i övriga världen. Antagandet av denna text kommer att förstärka EU:s förmåga att argumentera för ett slut på det orättvisa, konkurrensbegränsande bedrägeriet i Förenta staterna, där man kräver att icke-amerikanska företag skall betala säkerheter inom Förenta staterna, och där de regleras stat för stat. Säg inte att Förenta staterna har en konkurrenskraftig ekonomi: så är inte fallet när det gäller återförsäkringar. Därför måste man nu tänka om i Förenta staterna, och jag vet att så sker. Detta direktiv gör det möjligt för oss att tala med en röst. Tillsyns- och regleringsmyndigheter kan införa strängare tillsynsbestämmelser för företag i tredjeländer utanför EU om de vill, i likhet med amerikanerna.
Det finns en risk för konflikt inom världens regelskapande organ när det gäller konkurrensbegränsande åtgärder, vilket vi vet att Förenta staterna kraftfullt skulle motsätta sig. Men det finns utrymme för kompromisser, effektivitet och ett frivilligt initiativ.
Låt oss titta närmare på några siffror. Säkerheter krävs för icke-amerikanska företag i Förenta staterna. De uppgår till miljarder: man räknar med att 40 miljarder US-dollar har samlats in i Förenta staterna mot de europeiska företagen. Det handlar om långt fler, och till en kostnad av 500 miljoner US-dollar varje år. Detta främjar inte effektiviteten och det innebär inte någon säkerhet mot risker.
En första insats har gjorts för EU:s marknad. Med kommissionens stöd kommer kampen att fortsätta. Vi borde gratulera oss själva till denna EU-lagstiftning, som har medfört väsentlig förändring både inom och utanför EU. 

Karsten Friedrich Hoppenstedt,
   . – Herr talman, mina damer och herrar! Det är en bra dag för Europeiska unionen, för försäkringstagare och även för försäkringsföretag, eftersom dagens debatt och morgondagens beslut – som jag antar kommer att bli enhälligt – kommer att avveckla de hårt kritiserade byråkratiska hindren och göra europeisk återförsäkring mer konkurrenskraftig på den internationella marknaden.
Övervakning av direktförsäkringsbolag regleras i hela Europeiska unionen med hjälp av ett antal direktiv: Europeiska unionen har redan antagit omfattande och nödvändiga verktyg för skydd av försäkringstagare med förlustförsäkring och direktiv om livförsäkring och solvensregler för försäkringsföretag. Dessa kommer nu att kompletteras av den harmoniserade tillsynen av återförsäkring. Direktivet som utskottet för ekonomi och valutafrågor rapporterar om är därför ett viktigt tillägg i tillsynen av denna viktiga tjänstebransch.
Direktivet om återförsäkring, som nu är framgångsrikt sjösatt efter mer än tre års förberedande arbete, stöder sig till stor del på de övervakningssystem som redan finns för direktförsäkringar. Som redan tidigare har påpekats, gjorde det nära samarbetet med rådet, medlemsstaternas behöriga myndigheter och företrädare för återförsäkringsindustrin att viktiga skillnader mellan direktförsäkring och återförsäkring kunde fastställas och beaktas i förslaget till direktiv. Det inbegriper i synnerhet en enhetlig behandling av liv- och skadeåterförsäkring när det gäller solvensgränser, ett arrangemang baserat på ansvarsfull personstrategi vid kapitalinvesteringar och en tydlig tidsgräns på 36 månader från det att direktivet träder i kraft för de säkerheter som tillsynsmyndigheterna fortfarande kräver i den enskilda medlemsstaten.
Som tidigare sagts kommer harmoniseringen och liberaliseringen som införs genom direktivet att ytterligare stärka den europeisk återförsäkringsbranschens konkurrenskraft och hela Europeiska unionen som finansiellt centrum. På samma gång kommer de administrativa hindren inom gemenskapen att monteras ner. När direktivet genomförs kommer de invecklade nationella licenssystemen inom Europeiska unionen att försvinna. Hemlandets tillsynsmyndighet kommer att ansvara för den nödvändiga övervakningen. En återförsäkringsgivares tillstånd kommer då att gälla för hela Europeiska unionen. Nästa år eller året därpå kommer troligen en omfattande omskrivning av reglerna att ske för hela försäkringsindustrin som resultat av förslag som kräver detta eller på grund av Solvens II. Ett ändringsförslag som jag ursprungligen yrkade för har sett till att detta direktiv om återförsäkring inte föregriper den politiska debatten om Solvens II.
Jag vill varmt tacka föredraganden Peter Skinner för hans nära samarbete. Vi hoppas alla att det skall finnas mer tid i utskotten och längre tid till förberedelser nästa gång en sådan viktig resurs skall diskuteras. 
Harald Ettl,
   . – Herr talman! Jag vill tacka Peter Skinner för det arbete han utfört, speciellt som ansvarig för Solvens I. Den logiska konsekvensen blir självklart att jag är nöjd med att vi nu har detta betänkande.
Återförsäkringsföretag är bland de sista inom den ekonomiska tjänstesektorn som inte har ett europeiskt pass. Det planerade direktivet kommer att se till att återförsäkringsföretagen arbetar under samma konkurrensvillkor inom hela Europeiska unionen utan att förhindra att direktförsäkringsföretagen tar på sig återförsäkringsrisker. Det europeiska passet innebär att en återförsäkringsgivare hemmahörande i Europeiska unionen, ett återförsäkringsföretag som är auktoriserat och övervakat i sitt hemland men som täcker riskerna för ett försäkringsföretag i värdlandet, inte längre kommer att vara beroende av godtyckliga tillstånd från värdlandets tillsynsmyndighet.
För att detta system för ömsesidigt erkännande skall kunna fungera problemfritt för direktförsäkringsgivare i ett värdland och under samma konkurrensvillkor i hela Europeiska unionen, måste införlivandet av direktivet i nationell lagstiftning harmoniseras på samma sätt som bankerna och nationella tillsynsmyndigheter måste samarbeta när det gäller deras övervakningsmetoder. I ett av ändringsförslagen som jag har lagt fram, uppmanade jag dem till ett närmare samarbete i Europeiska tillsynskommittén för försäkringar och tjänstepensioner.
Återförsäkringsindustrin är ett globalt nätverk, eftersom det är enda sättet att få en tillräcklig riskspridning vid stora förluster och katastrofer. Europeiska återförsäkringsföretag måste främst konkurrera med nordamerikanska och australiensiska rivaler. Den nyligen inträffade skandalen med American International Group i Förenta staterna har visat på de utbredda bristerna vad gäller kontroll och redovisning i relationerna mellan direktförsäkrings- och återförsäkringsgivare.
I ett av mina ändringsförslag uppmanade jag därför kommissionen och nationella försäkringstillsynsmyndigheter att samarbeta närmare med den internationella föreningen för försäkringsgranskare för att utvidga standarder för företagsstyrning och interna kontrollförfaranden. För att komma överens med rådet så fort som möjligt accepterade utskottet för ekonomi och valutafrågor, som var det behöriga utskottet, endast en punkt, där vi föreslog en ändring i resolutionerna från rådets behöriga arbetsgrupp.
Alla ändringsförslag offrades för det påskyndade förfarandet. Detta förklarar varför den version som lades fram i kammaren inte omfattade mitt ändringsförslag som klargör vilka statsobligationer som kan räknas som täckning för ett återförsäkringsföretags tekniska reserver. Följaktligen är direktivet om återförsäkring det enda ekonomiska tjänstedirektiv i vilket man inte gör någon skillnad i riskviktningen av statsobligationer och inte gör någon åtskillnad på statens kreditrating eller om obligationsemittenten är medlem i EU eller OECD. Lite till hade kunnat uppnå mycket mer. 

Sarah Ludford,
   . – Herr talman! Jag vill gratulera föredraganden till hans kompetens och samarbetsförmåga som har gjort det möjligt att i samarbete med rådet och kommissionen snabbt nå enighet i denna fråga. Dokumentet är en kompromiss, men har godtagits av alla parter, även av återförsäkringsbranschen.
Detta är inte ett direkt spännande dokument. Det skulle troligen inte omnämnas i samband med en folkomröstning om konstitutionen – om vi hade någon – men det är av avgörande vikt. Avsaknaden av ramlagstiftning i EU om återförsäkring och skillnaden mellan de nationella reglerna har skapat osäkerhet för företagen, handelshinder på den inre marknaden samt ökade administrativa bördor och kostnader och har försvagat EU:s ställning vid internationella handelsförhandlingar. Eftersom jag företräder London med dess starka försäkringsbransch, och framför allt eftersom jag har arbetat flera år för Lloyd’s i London, inser jag vilken betydelse detta framsteg som baserar sig på de erkända principerna om hemlandstillsyn och ömsesidigt erkännande har för den inre marknaden.
Det som är viktigt för oss medborgare är att ju mer tillsynen rationaliseras och ju mer kostnaderna för den minskar, desto fler arbetstillfällen skapas det i EU i en bransch som är konkurrenskraftig både hemma och utomlands. Det kommer att frigöra investeringstillgångar som för närvarande är bundna i oproduktiva säkerheter. Det kommer att göra det möjligt för EU att göra motstånd mot Förenta staternas konkurrensmotverkande regler.
Återförsäkring är en global verksamhet där EU-företagen har en ledande ställning och därför behövs en global marknadsplats där företagen har tillgång till marknaderna på lika villkor. Detta direktiv är ett bestämt steg i rätt riktning. Det är inte så spännande kanske, men viktigt. 
Wiesław Stefan Kuc (PSE ).
   – Mina damer och herrar! Vi vet hur viktig återförsäkring är för försäkrings- och banksektorn. Det är oerhört viktigt för alla företag, oavsett storlek. Flera frågor dök upp som ett resultat av detta, men på grund av den korta tid jag har till mitt förfogande så skulle jag vilja ta upp endast två av dem.
Den första frågan är om det är lämpligt för oss att begränsa räckvidden av direktivets regler om återförsäkringsföretag. Trots allt är vi fullt medvetna om att försäkringsföretagen försäkrar sig ömsesidigt för att minska riskerna, liksom bankerna gör när de utfärdar bankgarantier. Den andra punkten som jag vill ta upp är behovet av obligatorisk återförsäkring av försäkringsbrev för naturkatastrofer, varav det finns 14 olika typer. Som namnet antyder är naturkatastrofer oförutsägbara och innefattar därför en väldigt hög risk, även om det inte förekommer några katastrofer på flera års tid. Denna risk bärs av både de stora försäkringsföretagen och de många små. Den är speciellt hög inom jordbruksområdet, eftersom den stora mängden jordbruk innebär att man tar ett enormt antal försäkringar.
Slutligen vill jag säga att dessvärre saknas flera av de frågor som jag önskade skulle ha tagits upp i detta förslag till direktiv, även om förordningar kan förbättra saken. 
Charlie McCreevy,
   . – Herr talman! Jag vill börja med att be Peter Skinner och övriga parlamentsledamöter om ursäkt för att jag inte kunde undvika att bli försenad på grund av trafikstockning och ett möte i rådet (konkurrenskraft) i Luxemburg. Jag hann emellertid hit i tid för att lyssna till inläggen.
Jag är mycket glad över att kunna meddela er att kommissionen kan godta alla ändringsförslag i sin helhet i det betänkande som utskottet antagit. I ändringsförslagen har rådets diskussioner beaktats och de har också ett starkt stöd från försäkringsbranschen. Vidare är de föreslagna lösningarna väl avvägda och respekterar kommissionens ursprungliga intentioner med lagstiftningen.
Peter Skinner har också tagit upp frågan om säkerheter. Att ställa säkerheter är mycket kostsamt för återförsäkringsföretagen eftersom det begränsar deras investeringsmöjligheter. Detta leder i slutänden till dyrare återförsäkringstjänster, vilket kan resultera i högre försäkringspremier för försäkringstagarna. Försäkringsbranschen i EU vill framför allt att det amerikanska systemet med säkerheter avskaffades eller ändrades. Jag har nyligen diskuterat möjligheten att avskaffa eller mildra Förenta staternas krav på säkerheter med mina amerikanska kolleger och de diskussionerna pågår.
Jag vill gratulera utskottet och föredraganden, Peter Skinner, till ett utmärkt arbete, och jag vill tacka alla dem som bidragit till att arbetet kunnat genomföras snabbt och effektivt. 
Peter Skinner (PSE ),
   . – Herr talman! Jag undrar om kommissionsledamoten är medveten om att det finns ett lagförslag som har utarbetats för att underlätta för lagstiftarna i de amerikanska delstaterna. Om ni inte har sett det skulle jag mycket gärna vilja överlämna det till er. Jag är säker på att deras position just nu är som sämst. Vårt mycket starka betänkande har bidragit till detta, och det bör betonas för kommissionsledamoten för att garantera att fullständig enighet råder mellan kommissionsledamoten och parlamentet om att utöva största möjliga påtryckningar för att tränga amerikanerna längre in i hörnet. Sedan får vi se om vi kan få det avtal med dem som vi verkligen förtjänar. 
Charlie McCreevy,
   . – Herr talman! Det finns svårigheter i detta avseende, men jag har diskuterat frågan med folk i försäkringsbranschen. Vid mitt besök i Förenta staterna nyligen tog jag upp frågan med några av försäkringskommissionärerna.
Som den ärade parlamentsledamoten mycket väl vet är en av svårigheterna – om än inte den enda – att varje delstat i Förenta staterna har ansvar för sitt eget territorium. I Europeiska unionens medlemsstater kan man åtminstone vända sig till en tillsynsmyndighet i respektive medlemsstat eller till Europeiska unionen när det gäller just detta direktiv. Men i Förenta staterna har varje delstat ansvar inom detta område och utser sina egna försäkringskommissionärer.
Vi ansåg att stora framsteg hade gjorts under senare år, och försäkringsbranschen på den här sidan om Atlanten hade arbetat mycket hårt och trodde att samförstånd hade nåtts om hur man skulle gå vidare. Men sedan bröt allt samman eftersom försäkringskommissionärerna byts ut ganska ofta i Förenta staterna. Så man kan förstå svårigheterna.
Under mitt besök i Förenta staterna i april tog jag upp denna fråga och nu förs nya samtal. Men jag vill betona svårigheterna som främst beror på de orsaker som jag just nämnde. 
Talmannen.
   – Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum på tisdag kl. 12.00. 
Talmannen.
   – Nästa punkt är ett betänkande (A6-0145/2005) av Agnes Schierhuber för utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling om förslaget till rådets förordning om stöd för landsbygdsutveckling från Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling (EJFLU) (KOM(2004)0490) – C6-0181/2004 – 2004/0161(CNS)). 
Charlie McCreevy,
   . – Herr talman! Låt mig först be om ursäkt för min kollega Mariann Fischer Boels räkning. Hon är försenad, men kommer att vara här före slutet av debatten.
Jag vill börja med att tacka Agnes Schierhuber och ledamöterna i utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling för allt deras arbete med betänkandet.
Utskottet antog betänkandet med 129 ändringsförslag. Jag skall endast kommentera några av de viktigaste punkterna. Några av de föreslagna ändringarna är att sänka de lägsta stödsatserna för de tre prioriteringarna, bibehålla den föreslagna finansieringen av Leader och avskaffa reserven för detta initiativ. Detta bör ge medlemsstaterna större flexibilitet i fråga om programprioriteringarna. Jag förstår att detta behövs och jag välkomnar också att Europaparlamentet instämmer i att lägsta procentsatser är nödvändiga. Det är av avgörande betydelse om vi vill garantera väl avvägda program som är inriktade på alla de många olika utmaningarna på landsbygden.
Kommissionen är beredd att godta en sänkning av de lägsta stödsatserna. Emellertid anser jag att sänkningen för prioritering 3 – livskvalitet och diversifiering av de ekonomiska verksamheterna på landsbygden – från 15 till 8 procent är för stor och skulle inverka negativt på den nödvändiga jämvikten mellan prioriteringarna, dvs. ändringsförslagen 17, 43, 44, 115, 117 och 118. Glöm inte bort att åtgärderna inom ramen för prioritering 3 kan bidra avsevärt till att främja den ekonomiska tillväxten och sysselsättningen på landsbygden om de genomförs på rätt sätt. Detta ligger naturligtvis i jordbrukarnas och deras familjers intresse och är nära kopplat till det som vi vill uppnå genom Lissabonstrategin.
Andra ändringsförslag är att samla den strategiska och operativa planeringen och förenkla rapporteringen till två rapporter för hela finansieringsperioden – ändringsförslagen 34–41. Jag är skeptisk till den första punkten, eftersom den strategiska planeringen kommer före den operativa planeringen. Jag är emellertid beredd att kompromissa om en mindre frekvent strategisk övervakning: vart annat år i stället för varje år. Jag vill betona att en ordentlig rapportering är nödvändig för redovisningen och för att förklara för de europeiska medborgarna hur vår politik främjar jordbruket och landsbygden.
Jag kan i princip acceptera de viktigaste ändringsförslagen när det gäller prioritering 1 – ändringsförslagen 54, 63, 65 (delvis), 66 och 67. Dessa ändringsförslag syftar till att utvidga stödet för unga jordbrukare till subventionerade lån, kräva att skogsbruksplaner skall upprättas beroende på företagets storlek, utvidga stödet till små företag för bearbetning och saluföring av jordbruksprodukter (i skogsbrukssektorn kommer stödet emellertid fortsättningsvis att begränsas till mikroföretag), infoga sammanläggning av skiften bland de åtgärder som berättigar till stöd för infrastruktur med fokusering främst på åtgärder som syftar till att förbättra konkurrenskraften samt att stödja samarbete mellan aktörer i livsmedelskedjan och kunskapsöverföring.
Jag kommer nu till prioritering 2 och det rör sig om ändringsförslagen 73 och 79 samt delvis 69, 76 och 81. Kommissionen är i princip beredd att helt eller delvis godta ändringsförslagen om att införa stöd för bevarande av den genetiska mångfalden, att införa stöd relaterat till ramdirektivet om vatten, att inte betrakta kraven i fråga om bekämpningsmedel och gödningsmedel som ett tillägg till de gällande kraven utan som en del av dem, att införa ett mer flexibelt system när det gäller varaktigheten hos miljöåtaganden inom jordbruket, att införa stöd för områden med ett högt naturvärde som en ickeproduktiv investering och att införa inkomstförluster till följd av Natura 2000 som ett kriterium för stöd till skogsbruket.
Några av ändringsförslagen, slutligen, är svåra att godta av olika anledningar. Ett antal av dem faller utanför tillämpningsområdet för kommissionens förslag och befintliga normer och riskerar därför att försvaga politikens effekter. Andra innehåller onödiga specificeringar som redan täcks av mer allmänna formuleringar.
Sammanfattningsvis kan jag fullständigt eller delvis godta några av de grundläggande ändringsförslagen i betänkandet. Övriga ändringsförslag kan jag inte godta.
Jag vill än en gång tacka parlamentsledamöterna för deras positiva och konstruktiva bidrag till EU:s landsbygdspolitik. 
Agnes Schierhuber (PPE-DE ),
   . – Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Jag vill börja med att i gengäld tacka kommissionen, alla ledamöter i utskottet, alla grupperna, och speciellt rådet, sekretariaten och deras personal och alla de som har hjälpt till att utföra det förberedande arbetet, för deras goda samarbete. Det kändes bra att utarbeta detta betänkande tillsammans.
Över hälften av Europeiska unionens befolkning lever på landsbygden, vilket motsvarar cirka 90 procent av EU:s territorium. Vi vill alla att regionerna med sina städer och byar skall vara aktiva och attraktiva även i fortsättningen och ge landsbygden en ljus framtid – det gläder mig att ni är här nu, herr kommissionsledamot – där ett blomstrande och framförallt produktivt jord- och skogsbruk är den viktigaste förutsättningen.
Genom reformen 2003 av den gemensamma jordbrukspolitiken infördes bestående förändringar i Europeiska unionens jord- och skogsbruk. Landsbygdens utveckling har till och med fått en större betydelse i takt med att reformen utvecklats. Detta betänkande omfattar planeringsperioden 2007–2013 för landsbygdens utveckling. Det viktigaste för mig var att hålla mig till tidsplanen för omröstningen här i kammaren så att rådet och kommissionen kan ha en sammanställning färdig före slutet av Luxemburgs ordförandeskap. Jordbrukare behöver ha säkerheten att kunna planera inför framtiden.
Detta är den första stora planen för jordbruket i EU-25. Landsbygdens utveckling är viktig för alla medlemsstater, men främst för de nya medlemsstaterna. Den är speciellt viktig när det gäller budgetplanen för perioden som börjar 2007.
Får jag påminna er om att jordbruksutskottet har lagt fram totalt 342 ändringsförslag, utskottet för regional utveckling 75 och budgetutskottet en, så det är något av en prestation att vi nu endast har 130 förslag. Faktum är att vi behöver den här typen av tvärsektoriellt samarbete och vi behöver samarbetsviljan i landsbygdsområdena. Det finns mycket positivt i kommissionens förslag: kombinationen av finansiella instrument till en enskild fond, förenkling för en lättare förståelse och mycket mer. Även strukturen med de tre prioriteringarna och Leaderstrategin.
Vi lyckades nå tre stora kompromisser i våra överläggningar i jordbruksutskottet. Den första är viktningen av prioriteringarna, den andra är Leader och den tredje är den medfinansiering som föreslagits av kommissionen. Vi drog slutsatsen att för att kunna bevara subsidiariteten är det viktigt att minska anslagen till prioriteringarna, det vill säga 10, 20 och 8. För Leader ser vi ett minimianslag på 7 procent, men vi vill ha bort Leader-reserven. Det är också viktigt att Europaparlamentet sänder rådet och kommissionen en tydlig politisk signal om en majoritet i denna kammare godkänner det. Jag ville hela tiden att detta betänkande skulle täcka regioner i såväl norr som söder, i såväl öst som väst. I betänkandet erkänner man även mycket tydligt att reformeringen av den gemensamma jordbrukspolitiken frigör pengar som först och främst bör användas för prioritering 1 och 2. Jag vet att kommissionsledamoten håller med mig om behovet av stöd för unga jordbrukare. Våra kommande generationer står på spel och jag hoppas att kommissionsledamoten kan hålla med om Europaparlamentets siffra på 55 000 euro per jordbruk. Det är behovet av ökad konkurrens som driver oss att utvidga det till små och medelstora jordbruk och inom skogsbruket till små och ännu mindre företag, för att inte nämna de mindre gynnade områdena, där vi vill att en studie skall ge oss en lämplig ny definition av mindre gynnade områden och förutsättningar att uppnå Lissabon- och Göteborgsmålen.
Där finns så mycket mer. Vi vill även ha mer pengar eftersom vi stöder Natura 2000, men det kommer endast att fungera med mer resurser till landsbygdens utveckling. Programmet för landsbygdens utveckling kan inte ersätta de andra programmen, strukturfonderna och liknande. Vi måste alla tillsammans finnas där för landsbygden.
Ett produktivt jord- och skogsbruk är nödvändigt för en aktiv och attraktiv landsbygd. En politik för landsbygdsområden är en politik för befolkningen i alla Europeiska unionens regioner och är vägen till dess överlevnad.
Slutligen, tre ändringsförslag lades fram i kammaren. Jag kan godta ändringsförslagen 130 och 131, men dessvärre inte 132. 
Armando Dionisi,
   . – Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Landsbygdens utvecklingspolitik är det mest innovativa i gemenskapens nya jordbrukspolitik och det är mycket viktigt att EU:s budget inte offrar detta som är den mest ambitiösa framtidsutmaningen för vår landsbygd. Att skära ned på fonder som fördelats till landsbygdens utveckling innebär att ta bort resurser från livsmedelssäkerhet, miljöskydd, åtgärder för att stärka landsbygden, produktkvaliteten och skapandet av sysselsättning.
Betänkandet som stöds av jordbruksutskottet lägger stor vikt vid att stödja åtgärder för unga jordbrukare, som bör uppmuntras att stanna kvar på landsbygden och driva jordbruk på ett konkurrenskraftigt och hållbart sätt. Agnes Schierhubers ansträngningar att bibehålla finansiering för landsbygdens utveckling är berömlig, men att minska de lägsta procentsatserna för utgifter på tre prioriteringar är tveksamt. Det skulle vara lämpligare att behålla kommissionens förslag. En sänkning av satserna ger medlemsstaterna större frihet i sitt förvaltande av resurser, och följaktligen en svagare och mindre skarp EU-politik.
När det gäller Leaderprogrammet bör dessutom kommissionens förslag om att inrätta en reservfond för länder med låga utgiftsnivåer, som kan stärka och belöna de bästa projekten, behållas. Det är dessutom mycket viktigt att de nationella handlingsplanerna stämmer överens med gemenskapens strategiska mål och förstärkningen av kommanditbolag är ett grundläggande verktyg för att uppnå dessa mål.
För att kunna förvandla landsbygdens utveckling till en genuint territoriell politik måste politiken slutligen vara konsekvent och integrerad med resten av gemenskapens politik. Det inbegriper grundläggande delar av Lissabon- och Göteborgsstrategierna, som vi inte kan överge om vi hoppas på att blåsa nytt liv i Europiska unionen, dess mål och dess värderingar. 
Rosa Miguélez Ramos,
   . – Herr talman! Som tidigare sagts slår kommissionen i sitt förslag fast tre huvudprioriteringar: ökad konkurrenskraft i jord- och skogsbrukssektorn, förbättrad miljön och markförvaltning, samt förbättrad livskvalitet och främjande av ett diversifierat jordbruk.
Jag vill börja med att gratulera föredraganden, Agnes Schierhuber, till det fantastiska arbete hon utfört, inte bara på grund av det dokument som vi skall rösta om under morgondagens sammanträde, utan även för att hon har lyckats utarbeta en väl avvägd text som fullt ut införlivar de kompromisser som nåtts i jordbruksutskottet. Vidare finns det viktiga förbättringar till kommissionens text som kommer att skapa mer flexibilitet och göra programhanteringen mer effektiv och kompetent.
Bland flera andra förbättringar vill jag nämna minskningen av minimiutgiftsprocenten för varje prioritering, som jag anser vara positivt, möjligheten att kombinera nationella och/eller regionala program, ökad jämställdhet mellan män och kvinnor och kravet på medlemsstaterna att förenkla möjligheten för kvinnor att gemensamt äga jordbruken.
När det gäller varje enskild prioritering vill jag understryka ökningen i stöd till unga jordbrukare, vilket Agnes Schierhuber precis nämnde: de 55 000 euro som beviljas i form av bidrag eller en räntesubvention på lån och flexibiliteten för att hjälpa dem att följa reglerna. Jag vill också betona utvidgningen av stödet till medelstora företag med saluföring och beredning, liksom alla former av producentsammanslutningar. I detta avseende anser jag att det är de, i slutändan, som har den bästa positionen för att ge lokala produkter ett mervärde.
Jag skulle vilja nämna en fråga som är av avgörande betydelse: att motverka avfolkningen i de minst gynnade områdena. Oavsett vilken ny definition som kommissionen ger dessa regioner i framtiden, måste detta behandlas som en prioritet. Avfolkningen av landsbygdsområdena är ett otvetydigt tecken på deras eftersläpning.
När det gäller finansieringen av Natura 2000, som Agnes Schierhuber också hänvisar till, uppmanar man i betänkandet till en ökning av de fördelade resurserna, eftersom kommissionen vid flera tillfällen har förkastat vårt förslag om att sörja för att Natura 2000 får ett eget finansiellt instrument.
Slutligen vill jag nämna prioritering 3, stödet för åtgärder för kvinnor i landsbygdsområden. Jag anser detta vara grundläggande och något som vi måste inrikta alla våra ansträngningar mot. Vi måste på alla sätt se till att kvinnorna verkligen kommer med.
Jag vill även nämna åtgärderna för landsbygdens utveckling, Leaderstrategin i sin helhet, som kommer att förbättras av denna förordning, eftersom den hjälper till att göra Europeiska unionen synlig för sina medborgare och just nu är synlighet någonting som vi inte bör undervärdera.
Det som förvånade mig mest med nejet från det franska folket var att 70 procent av de franska jordbrukarna hade röstat mot förslaget till konstitutionsfördraget. Vi har en skyldighet att rätta till situationen och jag anser att detta betänkande lämnar ett bra bidrag i detta avseende. 
Kyösti Tapio Virrankoski,
   . – Herr talman, herr kommissionsledamot! Agnes Schierhuber har utarbetat ett utmärkt betänkande om EU:s nya lagstiftning som rör Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling. Jag vill också uppriktigt tacka jordbruksutskottet för det konstruktiva samarbetet.
Huvudfokus i EU:s jordbrukspolitik håller på att röra sig mot landsbygdens utveckling, då direkta subventioner och marknadsåtgärder har varit strikt begränsade till Brysselkompromissen, som den kallas. Avsikten är att skära ned direktstöd och marknadsåtgärder med cirka 5 procent varje år, vilket innebär en årlig besparing på 1,5 miljarder euro för EJFLU. Totalt har mer än 11 miljarder per år vikts åt landsbygdens utveckling i EU:s framtida finansieringsram.
Men behovet är verkligen desperat. Kommissionen föreslog att åtgärder bör inriktas på tre olika politiska områden: den förbättrade konkurrenskraften i jord- och skogsbruket, markförvaltning eller förbättring av landsbygden och miljön, och diversifieringen i landsbygdens ekonomi och ökning av livskvaliteten i landsbygdsområden. Kommissionen föreslog att ett särskilt minimibelopp för finansiering bör fördelas till varje politiskt område. Utskottet minskade tröskelbeloppen till lägsta möjliga, därför att medlemsstaterna måste garanteras tillräcklig flexibilitet för att kunna utforma sina egna individuella program.
Huvuduppgiften för EJFLU är att förbättra de nödvändiga förutsättningarna för jordbrukets konkurrenskraft i olika delar av Europeiska unionen. Av detta skäl är utvecklingen av planen för de minst gynnade områdena till exempel mer relevant än någonsin, eftersom stödet i den gemensamma jordbrukspolitiken främst fokuserar på EU:s bästa jordbruksregioner. På samma gång växer betydelsen av miljöstöd för jordbruk, allteftersom miljöfrågor blir mer relevanta i dag.
Målet med EJFLU är att förbättra vad livet på landsbygden kan erbjuda. Det är därför som min grupp anser att stödåtgärder bör riktas specifikt mot privatpersoner och de organisationer som de, och inte staten, etablerar. Vidare bör det ekonomiska stödet till näringslivet i första hand fokusera på mikro- och småföretag. Med dessa kommentarer ger vi vårt hjärtliga stöd till godkännandet av Agnes Schierhubers betänkande. 
Ilda Figueiredo,
   . – Herr talman! I de successiva reformerna av den gemensamma jordbrukspolitiken, som har medfört negativa konsekvenser för familjejordbruk och för små och medelstora företag, är den senaste och mest oroväckande utvecklingen frikopplingen av produktionsstödet. Kommissionen har gång på gång förbisett betydelsen av jordbruket för att säkra en bofast befolkning och ekonomisk och social sammanhållning i landsbygdsregionerna. Den har också visat ett ointresse och inte erbjudit något stöd till de så kallade sammanhållningsländerna, där allt fler flyttar från landsbygden.
Budgetförslaget som kommissionen lade fram för den nya fonden för landsbygdens utveckling inom ramen för budgetplanen för 2007–2013 är bedrövligt otillräcklig, till exempel genom det sätt som den tar stora belopp från denna fond för att finansiera Natura 2000-nätverket.
Det är speciellt viktigt för det portugisiska jordbruket och jordbrukarna att budgeten för prioritering 1 och för jord- och skogsbruksproduktion, som täcker icke-uppodlad mark och deras respektive organisationer, ökas. Gemenskapens stöd för Natura 2000 måste grundas på de motsvarande mycket stora behoven av en ökning inom finansieringsramen för budgetplanen 2007–2013, som en del av fonden för landsbygdens utveckling och strukturfonderna, som borde vara den främsta finansieringskällan, eller som en del av programmet Life+. Med andra ord skulle den mest lämpliga lösningen vara att sätta upp en särskild gemenskapsfond i budgetplanen 2007–2013 för Natura 2000 och därmed främja skyddet av mångfalden, som vi gjorde i förslaget som lades fram i jordbruksutskottet.
Vi protesterar mot kommissionens plan att ge organisationer som inte har någonting att göra med landsbygden en möjlighet att få stöd som borde vara öronmärkt för jordbruket, produktionen och landsbygden, med andra ord för jord- och skogsbruket och för jordbruket i sin helhet. Här ingår ett enormt och komplext urval av organisationer som kan söka fonder inom ramen för landsbygdens utveckling.
Vi vill ännu en gång betona att äkta rationalisering och begränsning av det maximala stödet per jordbrukare i den gemensamma jordbrukspolitiken inte bara kommer att hjälpa till att fördela stödet mer rättvist mellan medlemsstater, jordbrukare och jordbruk, det kommer även att medföra ökat marknadsstöd till små och medelstora jordbrukare och ökade resurser för landsbygdens utveckling, särskilt för kompensationsbetalningar och stöd till ekologiskt jordbruk. 
Kathy Sinnott,
   . – Herr talman! På den irländska landsbygden är familjejordbruken grundvalen för samhällslivet. Till följd av en rad politiska åtgärder som missgynnar jordbrukarna sker det nu en nedrustning av det irländska familjejordbruket och därigenom av landsbygdssamhällena. Alla vill vi ha en utveckling av landsbygden, men mot bakgrund av det irländska jordbrukets svåra situation är den enda landsbygdsutveckling som jag välkomnar en som stöder familjejordbruken samtidigt som landsbygdsamhällena främjas genom kompletterande projekt och infrastruktur på det sociala området samt inom utbildning, transport och sysselsättning. Men när jag ser på denna plan för landsbygdsutveckling där man främjar de kompletterande verksamheterna samtidigt som man drar ner på och tar pengar från den primära verksamheten – familjejordbruken – kan jag bara säga att denna plan är uppåt väggarna och att den i Irland kommer att förstöra just de jordbrukssamhällen som den påstås främja.
Låt oss i stället vara lite mer vettiga och inse jordbrukets värde, där jordbrukarna sköter sina jordbruk och får lön för sitt arbete genom ett marknadspris på produkterna. Jordbruk är en av de äldsta, mest grundläggande och mest nödvändiga verksamheterna. I Irland verkar man anse att framtiden ligger i alla de så kallat bättre jobben och förlamar oklokt nog familjejordbruken. Vi är galna. Vi behöver båda. Låt oss ha högteknologiska jobb, låt oss till och med placera ut mjukvaruföretag på landsbygden, men låt oss också ha kor, sockerbetor och rader av majs och äppelodlingar på fälten runt omkring. Då har vi en framtid. 
Liam Aylward,
   . – Herr talman! I motiveringen anger föredraganden att över hälften av befolkningen i EU:s 25 medlemsstater bor på landsbygden, som utgör 90 procent av EU:s yta. Jord- och skogsbruket är av avgörande betydelse för markanvändningen och naturresurshushållningen och utgör också grunden för den ekonomiska diversifieringen på landsbygden.
Jag håller helt med föredraganden. Jag vill emellertid tillägga att i det land som jag kommer ifrån, Irland, är de små och medelstora familjejordbruken själva ryggraden i det irländska samhället. I många år har de gett oss en trygg försörjning av baslivsmedel, de har bidragit till att skydda miljön och de har främjat landsbygdens intressen. Jag vill tillägga att av arbetskraften är en av elva anställd i jordbrukssektorn. Jag vill tillägga att industrin för livsmedel från jordbruket är en vital del av den irländska ekonomin och står för 8 procent av BNP och 7 procent av den irländska exporten samt att ungefär en femtedel av Irlands nettoinkomster från utlandet kommer från handel med jordbruksprodukter. Jag vill också betona att den irländska jordbruksexporten 2004 översteg 7 miljarder euro. Med ett ord är jordbruket i Irland av största nationella intresse. En fortsatt utveckling av landsbygden är därför absolut nödvändig i mitt land.
När det gäller nyckelfrågan om finansieringen av Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling har jag vissa farhågor, eftersom hela projektet är mycket ovisst om rådet inte kan enas om budgeten för 2007–2013.
Mot bakgrund av den senaste utvecklingen, särskilt det kompakta nejet till konstitutionsfördraget från de franska jordbrukarna som – måste det sägas – genom åren har tillhört de största mottagarna av bidrag från den gemensamma jordbrukspolitiken, kanske kommissionsledamoten kan berätta för oss om det finns en ”plan B” för landsbygdsutvecklingen i den händelse att man inte snabbt kan enas om den framtida finansieringen.
Så sent som i förra veckan antog rådet (jordbruk och fiske) slutsatser om Europeiska unionens handlingsplan för skogsbruket. Ministerrådet erkände bland annat skogssektorns ekonomiska, ekologiska och sociala betydelse inom EU samt att skogar och skogsbruk kan bidra till Lissabonmålen om att uppnå en hållbar ekonomisk tillväxt och konkurrenskraft samt Göteborgsmålen att bevara kvantiteten såväl som kvaliteten i naturresursbasen. Jag stöder därför inte kommissionens strategi för skogsbruket i dess program för landsbygdsutveckling. Den föreslagna stödperioden på tio år är alltför kort och den föreslagna stödnivån är för låg. Kommissionens förslag innebär i praktiken en sänkning av de nuvarande stödnivåerna.
Kan vi inte bättre? Vi måste åstadkomma något mycket bättre än det här. Motstridiga förhållningssätt är nästan omöjliga att förklara för den icke-initierade allmänheten och undergräver som jag ser det vår kollektiva trovärdighet fullständigt.
Jag vill slutligen säga att jag motsätter mig de lägsta stödsatserna i kommissionens förslag. Jag anser att de strider mot subsidiaritetsprincipen. Jag anser att de inte är tillräckligt flexibla för att beakta landsbygdens olika behov. I själva verket skulle jag föredra att det inte alls fastställdes några lägsta stödsatser. 
James Hugh Allister (NI ).
   – Herr talman! Jordbruket genomgår en förändring utan tidigare motsvarighet. I min valkrets i Nordirland är jordbruket fortfarande den viktigaste näringen. Det är därför absolut nödvändigt att förordningen om landsbygdsutveckling förbättrar vår situation, inte förvärrar den. Stödet får inte fördelas så att de nya medlemsstaterna orättvist prioriteras till grov nackdel för EU-15. Det duger helt enkelt inte att ”vi betalar och de spenderar”. Jag anser att fördelningen av stödet till landsbygden bör stå i viss proportion till medlemsstaternas bidrag till budgeten. Jag vill att mer stöd, inte mindre, skall ges framför allt till prioritering 1 och att pengarna faktiskt skall komma jordbrukarna till godo i stället för att försvinna till de statliga myndigheterna. Pengarna för prioritering 1 bör helst öronmärkas och gå till dem som sysslar direkt med jordbruk. Kom ihåg att det är jordbrukarna som kommer att vara nyckelfinansiärer, genom en enorm modulering på 9,5 procent från det samlade gårdsstödet 2006.
Jag vill också att förordningen medger största möjliga regionala flexibilitet. Flexibilitet, minsta möjliga reglering och en tro på att jordbruk och landsbygdsutveckling går hand i hand, inte motarbetar varandra, är som jag ser det vägen framåt. 
Elisabeth Jeggle (PPE-DE ).
   – Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Jag vill börja med att rikta ett varmt tack till vår föredragande, Agnes Schierhuber. Hon har gjort ett utmärkt arbete i och med detta betänkande, som försöker att ta hänsyn till många olika intressen, varav alla har någonting som talar för dem.
60 procent av befolkningen och 90 procent av Europeiska unionens territorium. Dessa två siffror klargör verkligen betydelsen av landsbygdens utveckling som den andra pelaren i Europeiska unionens jordbrukspolitik. EU:s befolkning kan endast vara nöjd om landsbygdens befolkning är nöjd. I ljuset av den senaste politiska utvecklingen och den misslyckade omröstningen, måste vi inte bara vara mer medvetna om behovet av att acceptera EU:s politik, det måste absolut vara fullt synligt överallt.
Med tanke på de tomma skafferierna och striderna om fördelningen måste jag även påpeka att historiskt sett var EU:s budget en jordbruksbudget. De politiska områdena som lades till senare får inte överskugga denna historiska kärnpunkt i Europeiska unionen. Det är därför som det även finns krav på att fonder för landsbygdsutveckling, som är en del av jordbruksstödet, skall vara främst för jordbrukare med jordbruksrelaterade projekt. Därför stöder jag uttryckligen Agnes Schierhubers föreslagna ekonomiska anslag för samtliga tre huvudprioriteringar. Det är mycket viktigt att det stöd som finns tillgängligt för små företag även utvidgas till att omfatta medelstora företag på landsbygden. Vi måste även ansluta oss till föredragandens uppmaning att Natura 2000, vars finansiering ännu inte har fastställts, inte skall finansieras med resurser från den andra pelaren utan med extra pengar.
Avslutningsvis vill jag återigen tacka Agnes Schierhuber och alla dem som har arbetat så hårt med detta viktiga betänkande. I ljuset av ovannämnda punkter stöder vi betänkandet. 
Katerina Batzeli (PSE ).
   – Herr talman, herr kommissionsledamot! Nejet till konstitutionsfördraget från två nationer som möjligen av olika skäl röstade mot det, ekar särskilt högt i Europaparlamentets kammare.
Det är ett faktum att detta har skapat osäkerhet bland medborgarna om vad som egentligen pågår innanför dessa väggar, med andra ord osäkerhet om hur gemenskapens institutioner fattar beslut, och osäkerhet kring fortsättningen och stabiliteten för Europeiska unionens ekonomiska politik och dess social- och utvecklingspolitik.
Ett av de politiska områden som inte garanterar en stabil, långfristig ekonomisk och affärsmässig ram är den gemensamma jordbrukspolitiken. Den gemensamma jordbrukspolitiken håller på att ändras och reformeras, inte enbart som ett resultat av behovet att lösa dess inneboende problem, utan framförallt på grund av påtryckningar utifrån, till exempel från Världshandelsorganisationen, bilaterala handelsavtal och Europeiska unionens budgetplan. Det görs försök, speciellt via budgetplanen, att uttrycka den nya åternationaliseringstrenden i Europeiska unionen genom att minska gemenskapens budget och nationalisera finansieringen av gemenskapens politik som till exempel den gemensamma jordbrukspolitiken. Även om denna politik kritiseras för att ha skapat ekonomiskt privilegierade jordbrukare inom vissa områden i Europeiska unionen stöder man medfinansieringen istället för att diskutera frågan om en omfördelning av gemenskapens resurser för att kunna minska dessa grova orättvisor. Och detta kommer i sin tur att förvärra orättvisorna.
Om landsbygdsutvecklingen skall stärka landsbygdens ekonomi och kunna följa med i en hållbar regional utveckling, behöver den resurser och integrerad planering. De resurser som föreslagits av kommissionen och i ordförandeskapets kompromissförslag kommer inte att leda till en starkare politik för landsbygdens utveckling, en politik som ger nya möjligheter och inför innovationer så att landsbygdssektorn kan närma sig Lissabonmålen.
Omklassificeringen av mindre gynnade regioner, sysselsättningskriteriet undantaget, gör kommissionen till en sittande måltavla, som verkar fatta beslut enbart på basis av teknokratiska kriterier, som till exempel marksammansättningen. Ingen hänsyn tas till de verkliga problemen för landsbygden, som har drabbats av ökad arbetslöshet. Utvecklingsprogrammen bör vara sjuåriga och följa den gemensamma jordbrukspolitiken för att kunna ge producenter och livsmedelsindustrin en konstant tidsram.
Jag instämmer absolut i kommentarerna och förslagen i Agnes Schierhubers utmärkta betänkande. Nejet i de två senaste folkomröstningarna får inte leda oss tillbaka. Det måste övertyga oss om att säga ja till en kraftfull strukturutvecklingspolitik för ett sammanhållet och solidariskt Europa. 
Jan Mulder (ALDE ).
   – Herr talman! Jag vill också tacka Agnes Schierhuber för det betänkande som hon tidigare lade fram med sin sedvanliga entusiasm. Jag vill också behålla en landsbygd som det går att leva i inom Europeiska unionen, och jag kan därför stödja kommissionens tre mål. Jag har dock svårt att förstå varför kommissionen måste bestämma att en viss procent måste användas för ett mål och en annan procent för ett annat mål, och så vidare genom hela Europeiska unionen. Visst är det efter folkomröstningen i Nederländerna och kanske även den i Frankrike, vilken minsann några personer redan nämnt, nödvändigt att hålla reglerna från Bryssel på ett absolut minimum. Vi är fullt kapabla att bestämma själva och kommissionen kan bestämma i efterhand om finansieringen användes klokt eller inte.
När det gäller betänkandet i allmänhet finns det lite för många gåvor till de olika regionerna för min smak. Det finns ingen mindre gynnad region i Europeiska unionen som inte har nämnts. Vi kan mycket väl hamna i en situation där vi får brist på finansiering för de vanliga regionerna i Europeiska unionen, som har sin egen landsbygd. Jag anser inte att ändringsförslaget som talar för en ökning av den totala summan för landsbygdspolitiken har några realistiska chanser, men lyckligtvis har ett förbehåll lagts till för att säga att det beror på resultatet av omröstningen om betänkandet om budgetplanen.
Jag vill också försvara en politik som främjar god kvalitet i Europeiska unionen. Om liberaliseringen ökar och vi bestämmer helt olika villkor för resten av världen, är det inte rättvist att förvänta sig att Europeiska unionens jordbrukare skall konkurrera fritt. De som säljer till oss måste göra det på våra villkor, men dessa villkor måste man veta och det är där som Europeiska unionens kvalitetspolitik kommer in i bilden. 
Bairbre de Brún (GUE/NGL ).
 Jag välkomnar Agnes Schierhubers betänkande om kommissionens förslag om EJFLU. Jag instämmer i den åsikt som framförs i hennes betänkande att kommissionens förslag är positivt, men att det krävs vissa förbättringar.
Jag välkomnar kommissionens förslag som syftar till att främja miljön och landsbygden genom stöd till markanvändning. Lika viktigt är målet att förbättra livskvaliteten på landsbygden och främja en diversifiering av den ekonomiska verksamheten genom åtgärder som inriktas på jordbrukssektorn och aktörerna på landsbygden. Jag välkomnar också att byråkratin och dubbleringen av arbetet minskas genom att inrätta en enda fond för landsbygdsutveckling.
Jag välkomnar förslagen i Agnes Schierhubers betänkande om att främja lika möjligheter och kvinnors deltagande i jordbruket och i den bredare landsbygdsekonomin. Stöd till ekologisk odling är också viktigt.
Kommissionens förslag till en budget på 88,75 miljarder euro för 2007–2013 med 2004 års prisnivå är också välkommet. Också med detta belopp kommer vi ändå att ha avsevärda problem. Det är av största betydelse att medlen används för att uppnå målen att förbättra livskvaliteten och skydda miljön på landsbygden.
Syftena och målen för Natura 2000 måste integreras i alla aspekter av EU:s politik och stödet till jordbruket och landsbygdsutvecklingen. Jordbrukare, skogsbrukare och andra markanvändare bör få ett lämpligt stöd för att skydda och bevara Natura 2000-områden. Medel bör anslås i budgeten för 2007–2013 för att möjliggöra detta. I annat fall finns det en allvarlig risk för att vi upprepar tidigare misstag.
Mieczysław Edmund Janowski (UEN ).
   – Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Det område för mänsklig verksamhet som vi debatterar i dag är speciellt, eftersom jordbruket är liktydigt med inget mindre än förutsättningen för vår biologiska existens. Samtidigt vet vi också att jordbruk inte enbart är viktigt i ekonomiska termer utan även i sociala, miljömässiga och kulturella termer.
Jag vill därför berömma Agnes Schierhuber för hennes utmärkta betänkande. Vi är fullt medvetna om att den nuvarande trenden är att alltfler som bor på landsbygden endast har väldigt svaga band till jordbruket, vilket resulterar i en stor överlappning mellan jordbruks- och regionalpolitiken. Därför behövs möjligheten att kunna utföra fler jordbruksaktiviteter på ett rationellt sätt på landsbygden, för att därmed säkra produktion och förädling av jordbruksprodukter av högsta möjliga kvalitet. Samtidigt borde folk som lever i dessa områden garanteras adekvata levnadsvillkor. Andra frågor som inte får försummas när det gäller landsbygden är familjeband, sociala band och kulturella intressen, liksom ekologisk odling och turism.
De finns fler frågor som jag skulle vilja uppmärksamma denna kammare på. Medlemsstaterna måste vara medvetna om att adekvat finansiering även bör avsättas i nationella budgetar och användas enbart för landsbygdens utveckling. Användning av stöd från EJFLU på lokal nivå för att främja integrering eller små och medelstora företag bör dessutom vara så bred som möjligt. Min tredje punkt är att geografiska villkor bör beaktas vid tilldelning av fonder, till exempel den unika naturen i bergiga eller delvis bergiga områden. Vi måste för det fjärde noggrant analysera utbildningssystemet på landsbygden, och bestämmelsen om jordbruksrådgivning. Den femte punkten som jag vill ta upp är att landsbygdsområden behöver infrastruktur, eller med andra ord vägar, vattentillförsel, avloppssystem, telefonlinjer och tillgång till Internet, och att denna infrastruktur måste leva upp till dagens krav. Grundläggande sjukvård måste också göras tillgänglig inom dessa områden, liksom tillgång till kultur, fritidsaktiviteter och utbildning av hög kvalitet, för att upprepa något jag sagt tidigare.
Jag föreslår att ytterligare fondmedel skall avsättas för att återskapa landsbygdsområden. Om de placerades under de lokala samhällenas kontroll, skulle dessa pengar säkerligen inte kastas bort. 
Lambert van Nistelrooij (PPE-DE ).
   – Herr talman! Vad som behövs i dag är att vi skickar en tydlig signal till Europeiska unionens landsbygd. Oavsett vilka stora förändringar som kan komma att ske på marknaden, måste Europeiska unionen förbli synlig, konkret och lätt att känna igen. Vad som blev tydligt i förra veckan var att “marknad, marknad, marknad”, det vill säga endast pengar, inte för Europeiska unionen närmare eller rör vid folks hjärtan. Det handlar om mycket mer: en social dimension och en landsbygd som går att leva i. Därför är det så härligt att detta program har en så bred bas och att utskottet för regional utveckling, där jag fick privilegiet att delta, har godkänt ändringsförslagen som skapar tydliga bestämmelser för regionalt och lokalt inflytande och samtidigt en integrerad strategi. Inte enbart jordbruk, utan även naturlandskap och turistaktiviteter har sin roll i denna utveckling, och vi måste aktivt främja nya faktorer som till exempel informations- och kommunikationsteknik (IKT) med tanke på företagens innovation. Att gå över till andra typer av verksamhet på landsbygden kommer definitivt att ha en stor inverkan på den typ av landsbygds- och stadsområden som vi har i Nederländerna, där flera förslag är klara att läggas fram för att göra förändringar som syftar till återuppbyggnad av landsbygdsområden. Häri ingår Göteborgs- och Lissabonmålen, att bibehålla ett starkt jordbruk och inte minst mesta möjliga innovation i bearbetning nedåt i livsmedelskedjan.
Jag skulle vilja stödja Albert Jan Maats tidigare förslag om att mer flexibilitet bör tolereras mellan posterna och även i bidragsprocenten.
Till sist: Europeiska unionen hemsöks just nu av åternationaliseringens spöke. Det har redan stuckit fram huvudet som en reaktion på den gemensamma EU-politiken, men kommer att bli ännu mer framträdande 2013 när nästa ekonomiska strid skall äga rum. Jag protesterar eftersom det leder till mindre union, mindre erkännande och mindre närhet till landsbygdsbefolkningen, där en stor majoritet röstade nej till konstitutionsfördraget, efter att ha tittat närmare på Europeiska unionen. Inte på grund av att det inte är vad de vill ha, utan därför att det finns en självförstörande osäkerhet i politiken. 
Csaba Sándor Tabajdi (PSE ).
   –Jag kan bara gratulera Agnes Schierhuber till hennes arbete. Hon har utarbetat ett utmärkt betänkande som skulle kunna utgöra en utmärkt begreppsmässig ram för tillhandahållandet av resurser till landsbygdsutveckling, om det funnits några resurser att tillhandahålla i verkligheten. Jämfört med kommissionens föreslagna fördelning på 88 miljarder euro, föreslås det i den senaste förhandlingsramen, som lades fram av det luxemburgska ordförandeskapet, en drastisk minskning till ynka 73–75 miljarder euro för perioden 2007–2013. Denna minskning är mycket viktig för alla medlemsstater, men det missgynnar särskilt de nya medlemsstaterna, med tanke på att vi anser att denna fördelning skulle uppväga det diskriminerande Köpenhamnsavtalet, som faktiskt också utlovades av Mariann Fischer Boel vid hennes utfrågning. Jag vet att detta inte beror på henne. Mot bakgrund av det diskriminerande systemet med direktbetalningar, kommer detta diskriminerande betalningssystem innebära att jordbruksstödet per jordbrukare i de gamla medlemsstaterna kommer att uppstiga till 48 000 euro, medan det bara kommer att bli 14 000 euro per jordbrukare i de nya medlemsstaterna, under sju års tid. Med andra ord kommer jordbrukare i de gamla medlemsstaterna att motta tre gånger mer i direktbetalningar och fonder för landskapsutveckling under sju år än jordbrukare i de nya medlemsstaterna. Om denna minskning verkligen genomförs, var så vänliga och låt inte detta påverka de resurser som går till de nya medlemsstaterna. 
Anne Laperrouze (ALDE ).
   – Herr talman! Jag välkomnar, som Agnes Schierhuber också gör i sitt betänkande, inrättandet av en enda fond för att finansiera politiken om landsbygdsutvecklingen och starkare strategiska riktlinjer.
Med tanke på fördelningen av fonderna för 2007–2013 finner jag det beklagligt att man föreslår en resursminskning i budgetplanen. Det är också beklagligt att förslaget om en förordning inte längre tillhandahåller ett anstånd för unga jordbrukare, som var fallet under programmet för 2000–2006. Därför stöder jag en återgång till det tidigare instrumentet.
En lösning, när efterlevnad av normer kräver investeringar, skulle kunna vara att tillåta en femårsperiod efter grundandet för denna investering. Under denna period skulle unga jordbrukare kunna fortsätta dra fördel av investeringsstöd och de skulle inte straffas för misslyckande med att uppfylla normerna, som klargjorts i utvecklingsplanen för jordbruk.
Slutligen, eftersom jag är övertygad om att landsbygdsområden håller på att bli alltmer attraktiva, har jag lagt fram några ändringsförslag som syftar till att göra denna förordning mer gynnsam för landsbygdsutveckling, särskilt genom att ge ökad kraft till de komponenter som inte hör samman med jordbruk, inbegripet hantverk och mikroföretag. 
James Nicholson (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag välkomnar detta utmärkta betänkande och lyckönskar föredraganden. Landsbygdsutvecklingen kommer att bidra på ett mycket viktigt sätt till landsbygdssamhällenas framtid. Landsbygdssamhällena har fått kämpa allt hårdare för att överleva. Jag anser att när man tar bort jordbrukarna och deras familjer från landsbygdsamhället börjar det vittra sönder. Vi har redan sett vad som händer: skolor, kyrkor och postkontor stänger och människorna flyttar från landsbygden till städerna.
Jag vet att saker och ting måste förändras och jag vet att vi måste vara beredda på en förändring, men den måste vara till det bättre. Vi vill inte ha en ytterligare söndervittring. Jag anser att Leaderprogrammet till största delen har varit framgångsrikt och att det bör utvecklas för att mer skall kunna göras på lokal nivå. Det finns ingen trollstav som vi kan svänga för att nå en magisk lösning. Men en sak som verkligen behövs för landsbygdsekonomins andra pelare är pengar.
När medlen från moduleringen blir mer betydande måste de användas som ett direkt stöd för att säkra framtiden för de små familjejordbruk som utgör ryggraden i landsbygdens ekonomi. Vi måste ge unga jordbrukare hopp och uppmuntra ungdomar att satsa på jordbruket.
Medlen från moduleringen måste gå tillbaka till jordbrukarna och får inte slösas bort på onödiga projekt som inte har en chans att överleva. Jordbruksfamiljerna måste uppmuntras att utveckla små och medelstora företag på sina gårdar. De byråkratiska myndigheter som har hand om planeringen och som med sin brist på flexibilitet förstör och avfolkar landsbygdssamhällena måste visa mer förståelse. 
Astrid Lulling (PPE-DE ).
   – Herr talman, herr kommissionsledamot! Jag gratulerar Agnes Schierhuber till hennes framgång med att, övertygande och ihärdigt, och sannerligen med envishet, lägga fram en balanserad kompromiss inför oss, som rådet kommer att kunna godkänna innan det luxemburgska ordförandeskapet fullbordas.
Eftersom det är en central del av 2003 års reform av GJP om att jordbruks- och skogproduktionen borde bevaras, särskilt i det som framtill nu har varit mindre gynnade områden, har jag argumenterat för att behålla den befintliga definitionen av mindre gynnade områden för tillfället, där förändringar bara görs på grundval av en heltäckande undersökning. Vi kan helt enkelt inte sänka kompensationsutbetalningar i dessa områden för att den nuvarande definitionen inte längre gäller. Det skulle vara en fullständig social, ekonomisk och miljömässig katastrof för jordbruket, i synnerhet i mitt land, eftersom 96 procent av jordbruksområdet tyvärr och naturligtvis är av mindre gynnad art.
Jag är därför mycket lättad över att mina ändringsförslag har godtagits. Detta ligger inte enbart i jordbrukarnas intresse; utan dem skulle inte landsbygdsområdet, där mer än 50 procent av EU:s befolkning fortfarande bor, och som utgör uppemot 90 procent av territoriet, inte existera. Resultatet från omröstningen i den franska folkomröstningen på landsbygden gav tid för eftertanke för alla dem som anser att dem gemensamma jordbrukspolitiken är alltför kostsam. Den kommer att bli ännu dyrare att bekämpa fattigdom och brottslighet i de stora storstadsregionerna om vi flyttar in landsbygdsbefolkningen i dem också. Att stödja landbygden och bevara jordbruket som baseras på vår familjegårdar är väl investerade pengar inom Europeiska unionen.
Eftersom mina ändringsförslag på den punkten inte godtogs, måste jag naturligtvis också klargöra att biodling också är jordbruk, och att biodling, som i hög grad står på spel, också förtjänar ett ordentligt stöd på landsbygden. Jag hoppas att man även bär detta i minnet. 
Zdzisław Zbigniew Podkański (PPE-DE ).
   –  Herr talman, mina damer och herrar! Utan landsbygdsutveckling kommer det inte längre att finnas någon jordbruksutveckling. Denna teori stöds av ekonomiska och miljömässiga argument, liksom av sociala argument, däribland de som hör samman med demografiska frågor.
Jag kommer från Lubelszczyzna, en region i östra Polen som tillhör en av de tio fattigaste inom Europeiska unionen. Majoriteten av människorna där lever på landsbygden och driver små jordbruk som täcker ett genomsnitt på omkring åtta hektar. Det finns ett skriande behov hos dessa jordbrukare att gå samman och slå samman sina marker, eftersom jordbrukare ofta brukar flera dussin olika jordar. Istället för att få stöd har dock de flesta av dessa jordbrukare fråntagits möjligheten att odla lönsamma grödor, som lin, hampa och tobak, och nyligen även bär.
Direktbetalning garanterar inte alls små jordbruk att de personer som arbetar där kommer att få en ordentlig inkomst. De människor som bor på landsbygden förtjänar därför vår uppmärksamhet i ännu högre grad än frågor som exempelvis förvaltning av dessa områden eller jordbruks- och skogsproduktion. Det stämmer ännu bättre, eftersom den äkta landsbygden är mycket rik kulturellt och miljömässigt sett, trots att den är fattig i ekonomisk mening. Naturliga landskap, lokala dialekter och kulturella traditioner har bevarats där, liksom de etiska och moraliska värden som det europeiska samhället i högsta grad behöver i dag. Vi måste se till att dessa värden förblir intakta för framtida generationer som kommer efter oss.
Människor som lever i fattiga regioner behöver särskilt stöd. Det välkomnas att rådets förordning om stöd för landsbygdsutvecklingen från EJFLU, som vi nu diskuterar, också täcker frågor som rådgivning, yrkesutbildning och turism, även om det tyvärr inte går långt nog i detta avseende. Det är särskilt viktigt att vi inte negligerar unga människors utbildning. Vi får inte glömma att vi bara kommer att uppnå de önskade resultaten om de åtgärder som vi vidtar är både heltäckande och väl uttänkta.
Slutligen skulle jag vilja berömma Agnes Schierhuber, som har tagit itu med ett svårt ämne och många ändringsförslag på ett exemplariskt sätt. Jag önskar framföra mina gratulationer till henne. 
Czesław Adam Siekierski (PPE-DE ).
   –  Herr talman, mina damer och herrar! Europeiska unionen ställdes inför en stor utmaning till följd av utvidgningen med tio nya medlemsstater. Vi har diskuterat den nya politiken för landsbygdsutvecklingen i över ett år. Det huvudsakliga målet är att förbättra levnads- och arbetsvillkoren för familjer som lever på landsbygden och att öka mängden ny icke jordbruksrelaterad verksamhet som täcks. Politiken syftar också till att omstrukturera och modernisera jordbruket och att öka konkurrenskraften inom jordbruket, samtidigt som miljön skyddas.
En lösning på problemet behövs med lämplig finansiering av landsbygden. Polen är i särskilt behov av en sådan finansiering, eftersom landet lider av strukturella problem och en mycket hög arbetslöshet. De nya medlemsstaterna borde uteslutas från alla de sänkningar som EU gör av landsbygdsutvecklingens finansiering. Dessa medlemsstater lovades att direktbetalningar skulle fasas in under en tioårsperiod, på grundval att vi hade större behov av finansiering av landsbygdsutveckling, och ändå vill nu EU spärra sina utgifter för den senare.
Om Europeiska kommissionen vill att landskapsutvecklingen i de tidigare sammanhållningsländerna skall klä skott för nedskärningar i finansieringen, borde den se till att detta inte äger rum på de nya medlemsstaternas bekostnad.
Vi kan bara hoppas att införandet av ett enda instrument för finansiering och programplanering kommer att göra det enklare att förvalta och kontrollera den nya politiken för landskapsutveckling. Statliga skogar, som är hemvist för naturliga landskap av exceptionellt värde, borde också vara berättigade till stöd enligt de nya fonderna, eftersom våra framsteg mot Natura 2000-målen skulle kunna påverkas negativt annars.
Tekniskt stöd borde tillhandahållas till myndigheter och lokala aktionsgrupper i de nya medlemsstaterna för att se till att Leader-axeln kan genomföras fullständigt utan några problem.
Det bör läggas särskild vikt vid utvecklingen av humankapital. Det gäller framför allt i fallet med kvinnor och ungdomar, som spelar en ledande roll i landskapsutvecklingen. 
Ljudmila Novak (PPE-DE ).
   Landskapets mångfald i olika EU-länder dikterar också en mängd arbetsvillkor, särskilt inom jordbrukssektorn. På detta sätt kan inte länder med övervägande bergigt landskap ge motsvarande avkastning per hektar som de länder ger som har mycket mer gynnsamma odlingsvillkor. Trots det skulle det ske stor skada på varje land och landskap ur miljömässig och strategisk aspekt om, på grund av de svårare arbetsvillkoren, jordbruket och landskapsutvecklingen försummades. Det är därför vettigt att stödja förslaget från jordbruksutskottet om stöd för landsbygdsutvecklingen genom medel från Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket.
Våra fäder och förfäder brukade marken för att överleva och av kärlek till marken, även om den ansträngning som de gjorde aldrig fullständigt återgäldades. Och nu för tiden finns det allt färre människor som skulle göra detta utav kärlek, utan de vill snarare, liksom de inom kommersiell eller offentlig sektor, tjäna pengar och skapa mer gynnsamma arbets- och levnadsvillkor för sig själva. Av denna anledning stöder jag särskilt det föreslagna stödet för unga jordbrukare, med vilket de skulle kunna skapa de grundläggande villkoren för att fortsätta med sitt arbete.
Vi vet från vår erfarenhet i Slovenien att om en ung jordbrukare tar över en gård, moderniserar han den också vanligtvis och fortsätter att driva jordbruk med framgång. Om han emellertid lämnar gården på grund av att han inte ser några möjligheter där, återvänder han endast i sällsynta fall, eftersom man ofta kan försörja sig snabbare och enklare någon annanstans.
De moderna tiderna kräver dock utbildade jordbrukare, som känner till hur de skall få in sina produkter i marknadsekonomin och som är bekanta med lagstiftning, samt är nyskapande och miljömedvetna. Allt detta kräver en hel del kännedom och stöd från samhället, Europeiska unionen, staten och medborgarna.
Alla de medborgare som vill fortsätta att njuta av hälsosamma livsmedel och bo i ett vackert landskap med ren miljö. Av denna anledning är frågan om landsbygdsutveckling en uppgift för hela samhället och inte bara för människor inom jordbruket. För att bidra till detta borde det finnas enklare bestämmelser, så att förmedlarna inte på långa vägar tjänar mer än jordbrukarna vid utbetalning av stöd. 
Tunne Kelam (PPE-DE ).
   – Fru kommissionsledamot! Jag skulle vilja tacka föredraganden för hennes grundliga och professionella arbete. Detta är en värdig fortsättning på den reform som inleddes av den före detta kommissionsledamoten, Franz Fischler.
Jag godkänner i högsta grad förslagen om att både kommissionen och medlemsstaterna skall stödja små företag och mikroföretag. Eftersom dessa företags roll när det gäller sysselsättningsgraden och utveckling av landsbygden är särskilt viktiga måste de stödkriterier som medlemsstaterna fastställt tillåta att dessa företag prioriteras tillgång till landsbygdsutveckling.
Jag sluter mig även till idén om fortsatt stöd till unga jordbrukare när de grundar egna företag, genom att täcka kostnaderna som de ådrar sig då de förbereder sina affärsplaner.
Dessutom skulle jag vilja betona behovet att stödja privata skogsägare på ett mer effektivt sätt, genom att använda ett nytt finansieringssystem, och för att kompensera deras utgifter inom reproducering och underhåll av skogsresurser. Som företrädare för Estland, där skogen utgör 50 procent av fastlandet och 40 procent av detta ägs av privata intressen, är jag medveten om dessa människors oro.
När man finansierar Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket, bör man tänka på några detaljer:
För det första måste Europeiska unionen garantera denna förordnings ekonomiska livskraft, med andra ord, fonderna måste göra det möjligt att finansiera livet på landsbygden både i de gamla och i de nya medlemsstaterna.
För det andra får inte EU:s budgetpost för landsbygdsutveckling sänkas under några omständigheter, eftersom det skulle gå stick i stäv mot logiken för den gemensamma jordbrukspolitiken. Jag skulle vilja betona att vi genom den nya förordningen om landsbygdsutvecklingen utvidgar urvalet åtgärder på områdena skogsbruk, Natura och arbeten av annan karaktär än jordbruksmässiga, som kräver en ännu snabbare ökning av finansieringen.
Slutligen, när det gäller finansiering, är det viktigt att göra en klar åtskillnad mellan åtgärder med strukturella följder och åtgärder från andra strukturella fonder. 
Zbigniew Zaleski (PPE-DE ).
   –  Herr talman! I kommissionens dokument och parlamentets betänkande fastställs många nyckelförslag för hur stöd skulle kunna tillhandahållas till landsbygden, och särskilt till jordbruksområden. Jag skulle i synnerhet vilja inrikta mig på två frågor som hör samman med ärenden av icke jordbruksrelaterad art. Den första av dessa är infrastruktur, med andra ord vatten, vägar, avloppsvattensystem och telefonlinjer, allt som är viktigt för att förbättra levnadsstandaren på landsbygden. Den andra är utbildning, eftersom människor från landsbygden måste ges samma utbildningsmöjligheter som människor från städer. Bland annat skulle detta bidra till att stoppa flykten från landsbygden.
En ny trend har noterats, nämligen att människor flyttar tillbaka till landsbygden, men enbart för att få leva nära naturen. Det är viktigt för landsbygdbefolkningen att kunna arbeta där för att kunna förverkliga sig själva yrkesmässigt, särskilt inom små och medelstora företag.
Människor flyttar iväg från landsbygden. Förslaget att uppmuntra människor att flytta tillbaka dit kommer att bidra till att upprätthålla en demografisk balans och minska den negativa urvalsprocessen som bottnar i migration från landsbygd till tätort. Kommunikationsteknik och nya transportformer innebär att många människor skulle kunna leva och arbeta på landsbygden. IT-specialister och ägare till små och medelstora företag är bara två exempel. För att göra detta måste dock dessa individer ges de rätta förutsättningarna, eller åtminstone någon form av stöd. Om vi skulle vidta sådana åtgärder skulle vi bidra till att bevara familjeföretagets tradition, och samtidigt stärka familjebanden. Det senare är ovärderligt för dagens moderna Europa. Vi skulle också se till att dessa värden överlevde, dessa värden utan vilka Europa, i form av EU, inte skulle kunna fungera och förlora sitt existensberättigande.
För att sammanfatta: pengar som investeras i landsbygdsområden kommer inte att gå till spillo. Europa kommer att ha stor nytta av en sådan investering i många centrala avseenden. 
Mariann Fischer Boel,
   . – Herr talman! Jag vill tacka för era mycket värdefulla och konstruktiva synpunkter på förordningen om landsbygdsutveckling. Jag är övertygad om att era synpunkter, som är särskilt konkreta när det gäller prioriteringarna I och II, har hjälpt oss att bättre förstå vilka nyckelfrågor som är viktiga för EU-medborgarna, som ni företräder här i Europaparlamentet.
Jag vill kommentera några av de frågor som tagits upp här i kväll. För det första, de lägsta stödsatserna, som flera ledamöter tog upp. Kommissionen är öppen för en avvägning mellan prioriteringarna för att ge medlemsstaterna större handlingsutrymme. Den föreslagna procentsatsen på 8 procent för prioritering 3, jämfört med den procentsats på 15 procent som kommissionen föreslagit, är emellertid för låg. Glöm inte bort att åtgärderna inom ramen för prioritering 3 kan bidra avsevärt till att främja den ekonomiska tillväxten och sysselsättningen på landsbygden om de genomförs på rätt sätt. Detta ligger naturligtvis i jordbrukarnas och deras familjers intresse och är nära kopplat till det som vi vill uppnå genom Lissabonstrategin.
Någon nämnde att medlemsstaterna måste tillåtas att satsa särskilt på prioritering 3, dvs. landsbygdsutveckling. De har gott om utrymme att göra detta med de lägsta satser som vi har föreslagit. Men vi måste också försäkra oss om en viss jämvikt i medlemsstaterna och att de tar itu med alla de olika utmaningarna på landsbygden.
När det gäller unga jordbrukare måste de ha en affärsplan. Bortsett från åtgärderna för ett miljövänligt jordbruk är kommissionen inte villig att göra övriga åtgärder obligatoriska. Om unga jordbrukare i en medlemsstat verkligen har problem bör man ta itu med det i den nationella strategin och föreslå lämpliga åtgärder. Å andra sidan bör föreskrifterna om affärsplanerna inte vara alltför detaljerade i detta skede. Vid behov kan ytterligare bestämmelser infogas i genomförandebestämmelserna. Som kommissionsledamot Charlie McCreevy redan nämnt godtar vi också en utvidgning av stödet för unga jordbrukare till att omfatta subventionerade lån.
Jag noterade också era synpunkter om en frist för unga jordbrukare när det gäller miniminormerna. Här vill jag vara mycket tydlig: undantag kan inte göras för unga jordbrukare. I princip måste de uppfylla tvärvillkoren precis som alla andra jordbrukare. Jag är emellertid beredd att överväga ett undantag från denna princip: när en ung jordbrukare tar över en gård som har problem med att uppfylla någon norm kan han ta upp detta i sin affärsplan och ange vilka åtgärder som behövs för att åtgärda problemen. I detta fall vore det lämpligt att ge honom viss tid för anpassning och under denna period skulle han inte bestraffas för att han inte uppfyller normerna i fråga.
När det gäller mindre gynnade områden vill ni att jag skall överväga att infoga socioekonomiska kriterier och en gradvis nedtrappning för områden som har gått miste om sin ställning. Kommissionen har föreslagit en ändring när det gäller de nuvarande mellanliggande mindre gynnade områdena. För bergsområden och särskilda mindre gynnade områden förblir bestämmelserna oförändrade.
Medlemsstaterna uppmanas att i sina program bekräfta eller ändra de nuvarande avgränsningarna. Men för de mellanliggande mindre gynnade områdena har vi enats om att strategin måste ändras mot bakgrund av kritiken från Europeiska revisionsrätten, i vilken också parlamentet har instämt. Kommissionen erkänner att det behövs mer tid för detta arbete och att vi behöver se över de kriterier som vi hittills har föreslagit. Vi bör emellertid komma ihåg att de kriterier vi använder måste uppfattas som objektiva av WTO för att passa in i den gröna boxen. I detta sammanhang kan en gradvis nedtrappning för de befintliga mellanliggande mindre gynnade områdena övervägas.
År 2008 kommer kommissionen att lägga fram en rapport och ett förslag för parlamentet och rådet med sikte på ikraftträdande år 2010.
Ni föreslog också att vi skall höja samfinansieringen för de yttersta randområdena och de grekiska öarna till 85 procent såsom det anges i förslaget till förordning om sammanhållningspolitiken. Låt mig förklara varför vi har föreslagit en något annorlunda strategi. För det första anser jag, liksom ni, att samfinansieringen för dessa regioner bör vara högre. Det är därför vi har föreslagit en samfinansiering som faktiskt är 5 procent högre för varje prioritering. Det är emellertid bra att behålla en viss åtskillnad mellan prioriteringarna för att betona den vikt som vi fäster vid prioriteringarna II och IV. I förslaget om sammanhållningspolitiken görs ingen uppdelning i prioriteringar och därför görs ingen sådan åtskillnad. Dessutom erbjuder vi i vårt förslag ett antal särskilda fördelar för aktörer i de yttersta randområdena. Sådana särskilda fördelar existerar inte inom ramen för sammanhållningspolitiken.
Några av er nämnde att moduleringspengarna endast bör gå till prioriteringarna 1 och 2. Detta är inte möjligt, eftersom moduleringsbeloppen när de väl görs tillgängliga kommer att användas för programmet som helhet och fördelas på grundval av de behov som fastställs i de nationella strategiska programmen.
När det gäller Natura 2000 måste vi göra en noggrann avvägning. Medlen för landsbygdsutveckling kan och bör utnyttjas men kan aldrig utgöra den enda finansieringskällan för att lösa detta problem. Det är mycket viktigt att betona att det behövs andra finansieringskällor än medlen för landsbygdsutveckling.
Jag tror att vi med vår nya förordning, med de förbättringar som Europaparlamentet föreslagit, kommer att ha en solid grundval för landsbygdsutvecklingen i framtiden. Emellertid behövs det också pengar, vilket många av er har tagit upp i kväll. Budgetplaneringen kommer att vara sanningens ögonblick. Jag hoppas att jag kan räkna med ert stöd när det gäller att behålla så mycket pengar som möjligt inom detta mycket viktiga område.
Jag vill än en gång tacka er för ert utmärkta arbete. Jag hörde Jan Mulder säga att föredragandens prestation är förstklassig. Jag håller fullständigt med. Det har varit ett nöje för mig att samarbeta med ledamöterna i jordbruksutskottet. 
Agnes Schierhuber (PPE-DE ),
   . – Herr talman, herr kommissionsledamot! Jag skulle verkligen vilja tacka er varmt för det som ni har sagt. Jag anser att det visar att vi har flyttat oss oerhört mycket närmare i de grundläggande ämnen som är viktiga för oss alla. Jag anser att det som ni har sagt om de mindre gynnande områdena, små och medelstora företag och unga jordbrukare i synnerhet var mycket bra. Om alla prioriteringar måste ändras, så måste vi också noga granska deras anslagsnivå. Herr kommissionsledamot! Återigen, mitt uppriktiga tack till er och er personal för ert stöd. 
Talmannen.
   – Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum på torsdag kl. 12.00. 

