2. Henrettelser ved hængning i Iran
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling om seks beslutningsforslag om henrettelser ved hængning i Iran.
Paulo Casaca
I 2008 er det 20 år siden, at der fandt en massehenrettelse sted af tusindvis af politiske fanger i Teherans fængsler. Det var en af de største forbrydelser mod menneskeheden siden Anden Verdenskrig.
Antallet af henrettelser i Iran er i dag fuldstændig ude af kontrol. I henhold til officielle meddelelser fra de iranske myndigheder fandt der 29 hængninger sted på én dag i Evin-fængslet i Teheran. Styret respekterer ikke de mindreåriges eller andres rettigheder, og vi står nu over for den mulighed, som de amerikanske myndigheder har gjort opmærksom på, at Camp Ashraf vil blive overdraget. Der opholder sig næsten 4 000 iranere i lejren, som bliver beskyttet i henhold til den fjerde Genèvekonvention i overensstemmelse med den status, de amerikanske myndigheders selv gav lejren. Det var de amerikanske myndigheder selv, der gav dem denne status, og nu er vi vidne til forhandlinger om deres overdragelse til de iranske myndigheder på dette tidspunkt og på disse betingelser.
Det er helt utilstedeligt at tillade dette. Det er det samme som at samarbejde med en af de værste forbrydelser mod menneskeheden. Det ville gøre os til medskyldige. Det kan vi under ingen omstændigheder tillade. Jeg vil gerne gøre opmærksom på, at dette er meget værre end Guantánamo, og det skal vi gøre meget klart for de amerikanske myndigheder. Vi kan ikke tillade noget sådant. Det er et totalt brud med vores civiliserede værdier.
Charles Tannock
forslagsstiller. - (EN) Hr. formand! Det brutale teokratiske regime i Teheran finder tilsyneladende en pervers tilfredsstillelse i at chokere verden og bryde de civiliserede normer, der karakteriserer de fleste andre lande. Iran er ikke blot berygtet for det store antal henrettelser, men også for de regelmæssige og nådesløse henrettelser af mindreårige lovovertrædere, der har begået lovovertrædelser som børn.
Mens man i de fleste lande, hvor voksne mennesker stadig idømmes dødsstraf, kun idømmer folk dødsstraf for overlagt mord, er Irans fortolkning af, hvilke forbrydelser der kan straffes med dødsstraf, meget bred og omfatter homoseksualitet og utroskab. Domstolene idømmer ofte folk en sådan straf for, hvad der for os i Europa er mindre lovovertrædelser eller slet ikke en lovovertrædelse.
Tidligere er teenagepiger, der er blevet dømt for at have sex uden for ægteskabet, blevet henrettet for forbrydelser, der efter styrets opfattelse strider mod seksuel kyskhed, såkaldte "crimes of sexual chastity”. I EU bør vi på det kraftigste fordømme menneskerettighedssituationen i Iran, på samme måde som vi på det kraftigste fordømmer landets bestræbelser på at berige uran til atomvåben. Vi appellerer her i Parlamentet til den iranske præsident om at udvise mildhed, men jeg må sige, at jeg ikke nærer ikke de store forhåbninger til, at det sker.
Marios Matsakis
forslagsstiller. - (EN) Hr. formand! På trods af tidligere beslutninger her i Parlamentet og i FN's Generalforsamling og i modstrid med grundlæggende moralske og etiske hensyn fortsætter det teokratiske, totalitære regime, der er ved magten i Iran, at udsætte sine borgere for - blandt andre ondsindede gerninger - dødsstraf. Det må dog siges, at det heldigvis ser ud til, at det er ved at være slut med henrettelser ved den frygtede og mest barbariske metode stening. Det ville uden tvivl være et skridt i den rigtige retning.
Ikke desto mindre lader retfærdigheden af mange af de retssager, der finder sted i Iran, meget tilbage at ønske. I mange tilfælde er standarderne for retspleje langt fra, hvad man kan forvente i det 21. århundrede. Desuden er forfølgelse af politiske og/eller religiøse grunde fortsat meget udbredt. Disse forhold er en yderligere skamplet på de ansvarlige myndigheder i Teheran. Desuden fortsætter henrettelsen af mindreårige lovovertrædere på trods af de højlydte internationale protester.
Med denne nye beslutning i dag udtrykkes et klart håb om, at lederne af det iranske regime i det mindste vil lytte til fornuft og hurtigt få bragt landet på linje med internationalt accepterede normer for rationel opførsel. Det iranske folk fortjener mere end at lide under et barbarisk regime, der er præget af enøjet politisk eller religiøs fanatisme, om som er indført af utroligt kortsynede og grusomme ledere. Det er mere end på høje tid, at der sker liberale forandringer i Iran. Lad os håbe, at det sker snart.
Feleknas Uca
Hr. formand! Det er endnu en gang nødvendigt at tale om krænkelser af menneskerettighederne i Iran, og det er ikke ret lang tid siden, vi sidst gjorde det.
Så sent som for tre måneder siden formulerede vi her i Parlamentet en beslutning om henrettelserne i Iran. Desværre er der ikke noget, der er blevet bedre siden da. Tværtimod: I skyggen af den nukleare krise fortsætter Mullahregimets myrderier med uformindsket styrke. Bare for en uge siden blev den 18-årige Behnam Saree henrettet i offentlighed. I forrige uge henrettede man en 20-årig mand, der havde begået en strafbar handling som 15-årig. Proceduren er altid den samme: De unge mænd skal stille sig på en taburet, løkken hænges om deres hals, og når bødlen skubber taburetten væk, strammes løkken nådesløst om halsen.
Set i lyset af denne barbariske akt spørger jeg mig selv, om den barbariske adfærd kan blive værre. Og jeg konkluderer: Ja, mine damer og herrer! Henrettelsen af mindreårige er netop sådan en forværring. Disse dødsdomme, der idømmes mindreårige, udgør en alvorlig krænkelse af Den Islamiske Republik Irans internationale forpligtelser.
Iran har underskrevet internationale aftaler og således forpligtet sig til ikke at henrette mindreårige gerningsmænd. Det er makabert og grænser til det smagløse, når iranske regeringsrepræsentanter besvarer kritikken af denne praksis med, at man jo ville vente med henrettelsen, til de pågældende var blevet myndige.
Iran er det land i verden, der udfører flest henrettelser af mindreårige, og indtager dermed den dybt beskæmmende førsteplads. Der er ifølge Amnesty International ikke noget andet sted i verden, hvor man siden 1990 har udført så mange henrettelser af mindreårige. Alene i 2007 og 2008 er 15 mindreårige blevet dræbt. Situationen for mindreårige gerningsmænd, som er i fare for at blive henrettet, har i Iran nået et ikke acceptabelt, kritisk omfang. Mindst 132 mindreårige gerningsmænd befinder sig i dødsceller, men det virkelige tal kan dog være langt højere.
Situationen i fængslerne er også dramatisk. Siden den 25. august har et par hundrede kurdiske politiske fanger sultestrejket i iranske fængsler. De protesterer mod de umenneskelige forhold, mod tortur og mishandling og mod dødsstraf. Her er det internationale statssamfund virkelig nødt til at handle. Vi er nødt til at være utrættelige og vedholdende i vores kamp for at få Iran til at overholde sine menenskerettighedsforpligtelser.
Situationen er alt for prekær til, at vi udskyder dette emne.
Raül Romeva i Rueda
Hr. formand! I begyndelsen af august modtog vi en fantastisk nyhed fra Iran. Det iranske retsvæsen havde besluttet at suspendere anvendelsen af stening som henrettelsesmetode.
Den umiddelbare konsekvens var, at mindst 10 kvinder ikke blev henrettet ved hjælp af denne brutale metode. Træerne vokser dog ikke ind i himlen, for vi skal huske på, at der i det forslag til ændring af straffeloven, som Parlamentet drøfter for øjeblikket, fastholdes en mulighed for henrettelse ved hjælp af stening i tilfælde af visse former for utroskab.
Problemet i Iran har dog ikke kun med stening at gøre, men med selve eksistensen af dødsstraf, og antallet af mennesker, der henrettes i Iran, hører fortsat til blandt de højeste i verden. Det er allerede blevet sagt, og jeg gentager det: 191 mennesker er blevet henrettet i år og 317 i 2007, og det er kun Kina, der slår denne rekord.
I generelle vendinger skal vi åbent fordømme forfølgelsen, fængslingen og den hyppige henrettelse af personer, der forsvarer og fremmer menneskerettighederne, og som forsvarer friheden til seksuel valgfrihed, samt dem, der kæmper for at afskaffe dødsstraffen, kort sagt alle dem, der i Iran plejer at blive anklaget for at udøve aktiviteter, der er i strid med den nationale sikkerhed.
Der er mange tilfælde, vi burde nævne her, men lad mig i det mindste nævne et enkelt, nemlig sagen om aktivisten Yaghoub Mehrnehad, der forsvarede mindretallenes rettigheder. Han var etnisk baluchi og administrerende direktør for ungdomsforeningen "Retfærdighedens stemmer” og blev henrettet den 4. august efter offentligt at have kritiseret de lokale myndigheders holdning.
Marcin Libicki
forslagsstiller. - (PL) Hr. formand! Vi taler i dag om forbrydelser, som Iran begår mod dets egne borgere. Sagen er speciel sammenlignet med andre tilfælde, vi ofte har debatteret, eftersom Iran ikke er i krig med nogen. De mest voldsomme spændinger, der kan fremkalde forskellige forbryderiske gerninger, eksisterer altså ikke. Iran har et regime, der er valgt på en relativ demokratisk måde. Man kan altså heller ikke tale om politisk spænding. Der findes heller ikke nogen interne nationale spændinger i Iran.
Til trods for alt dette foretages der minimum en henrettelse hver dag i Iran. Unge henrettes for forbrydelser begået, da de var 13-14 år gamle. Det internationale samfund skal drage passende konklusioner heraf. Og det skal udelukke Iran fra alle mulige internationale organisationer. Denne adfærd udmønter sig nemlig til tider i resultater, hvilket indstillingen af stening er det bedste eksempel på. Jeg vil gerne appellere til, at man ikke overdrager mennesker fra Camp Ashraf til Iran, da de ville være i fare for at blive overgivet til bødlerne.
Tunne Kelam
Hr. formand, hr. kommissær! Det haster meget med at udtrykke over for det iranske regime, at vi stærkt fordømmer det øgede antal henrettelser i landet, og at vi støtter demokratiske ændringer der. Men vi er også bekymrede over, hvad der sker med de næsten 4.000 medlemmer af den iranske opposition, der opholder sig i Camp Ashraf i Irak.
Vi anmoder derfor indtrængende både de irakiske og de amerikanske myndigheder om ikke at tvangshjemsende nogen iranske flygtninge til Iran, men i stedet finde en tilfredsstillende langsigtet løsning for de personer, der opholder sig i Camp Ashraf, og som har status som beskyttede personer i henhold til den fjerde Genèvekonvention.
Proinsias De Rossa
Hr. formand! For mig virker det som, at når en hvilken som helst type religion får absolut magt et hvilket som helst sted i verden, er den lige så brutal og intolerant som ethvert verdsligt diktatur. I Iran er der dødsstraf for homoseksualitet, utroskab, spionage, narkotikasmugling, våbnet røveri og så selvfølgelig frafald: du bliver hængt, hvis du ikke makker ret.
Ifølge oppositionskilder er politiske aktivister blevet anklaget for at have begået lovovertrædelser og henrettet. En iransk mand er blevet hængt for voldtægt på trods af, at det påståede offer trak anklagerne tilbage, og på trods af, at der blev beordret en juridisk undersøgelse af dommen. Mobile kraner og lastbilers kranarme bruges til offentlige hængninger, og da der således ikke sker et fald for de personer, der skal henrettes, udsættes de for en langsom og pinefuld død ved kvælning.
Det er af afgørende betydning, at vi lægger pres på de iranske myndigheder, så de som absolut minimum systematisk omstøder alle dødsstraffe for mindreårige lovovertrædere og ikke henretter de fire unge drenge, som står til at blive henrettet i øjeblikket. Jeg ville hilse det velkommen, hvis stening af kvinder blev bragt til ophør - forhåbentlig sker det også. Som det også påpeges i beslutningen, er det dog bekymrende, at der er ny lovgivning, der søger at bevare det for utroskab.
Marco Cappato
Hr. formand, mine damer og herrer! Hvis vi betragter Iran som en global atomtrussel, kræver en stærk politisk og diplomatisk indsats, at vi f.eks. inddrager Rusland. Desuden giver Iran det tydeligste bevis for nogensinde, at menneskerettighedsspørgsmålet bør være en integreret del af vores internationale og fælles sikkerhedspolitik, for Iran som atomtrussel bygger ikke mindst på de daglige overgreb, som dette regime begår mod de iranske borgere, og derfor skal vi beskæftige os med dette.
Jeg håber, at kommissæren kan fortælle os noget mere om, hvordan de midler, der er sat af til fremme af demokratiet og retsstaten, bliver brugt. I Iran er det som bekendt yderst vanskeligt at kontakte den demokratiske opposition. Desuden er der det generelle spørgsmål om dødsstraffen, som FN har udtalt sig om. Parlamentet gik stærkt ind for et moratorium og en global indstilling af dødsstraffen. Tiden er inde til at gentage denne holdning og foreslå, at FN udnævner en særlig udsending for dødsstraf under generalsekretæren. Jeg vil foreslå dette med et mundtligt ændringsforslag, som jeg håber, at de politiske grupper vedtager.
Mogens Camre
Hr. formand! Jeg tror, at alle i Parlamentet er enige med mig i, at når man læser om de individuelle tilfælde af krænkelser af menneskerettighederne, som beskrives i denne beslutning, føler man, at det ikke kan være hændelser, der foregår i dette århundrede. Men det er den sørgelige sandhed om situationen i et land, der er faldet tilbage til en middelalderlig, primitiv brutalitet i forsøget på at undertrykke landets eget folk - et folk, der længes efter demokrati, frihed og reformer.
Vi, de vestlige demokratier, kan ikke blive ved med at forhandle for evigt med det kriminelle regime i Teheran i et naivt håb om, at vores svage forhandlere nogensinde vil kunne opnå noget med et regime, der ikke forstår og respekterer den moderne verden og dens værdier, og som åbenbart hader sit eget folk lige så meget, som det hader os. Lad denne beslutning være sidste udkald for retfærdighed og menneskerettigheder. Jeg vil også nævne - og det med dyb beklagelse - at EU stadig har den demokratiske iranske oppositionsbevægelse, PMOI, på sin terrorliste på trods af afgørelserne ved både EF-Domstolen i Luxembourg og den britiske højesteret om, at dette er uberettiget.
Jeg støtter hr. Kelams mundtlige ændringsforslag vedrørende Ashraflejren og hr. Hutchinsons mundtlige ændringsforslag. Disse ændringsforslag forbedrer beslutningen.
Koenraad Dillen
(NL) Hr. formand! Vi må ikke gøre os mange illusioner. Teokratiet i Teheran vil uden tvivl kun have foragt til overs for demokratiet i Europa. Men alligevel er det godt, at Parlamentet på ny i tydelige vendinger fordømmer henrettelserne i Iran. Henrettelsen af mindreårige er ikke blot i strid med folkeretten, det er simpelthen barbarisk, og det siger med det samme også alt om den nådesløse karakter, som regimet, der nu i årtier har haft magten i Teheran, har. Det kan også være en advarsel for de naive mennesker, som tror, at Iran kan behandles med fløjlshandsker.
Alligevel savner jeg noget i dette beslutningsforslag. Det bemærkes med rette, at der i Iran foretages flere henrettelser end i et hvilket som helst andet land i verden, undtagen Kina. Hvad der imidlertid skulle være tilføjet, er, at mindreårige siden januar 2005 kun er dødsdømt og henrettet i Saudi-Arabien, Sudan, Yemen og Pakistan. Det er ikke tilfældigt, at det er i islamiske lande, at sharia anvendes i overensstemmelse med bogstav og ånd. Måske er det ikke politisk korrekt at sige det, men kendsgerningerne taler for sig selv. Denne praksis beviser endnu en gang, at denne islam, som endnu ikke kender til oplysningstiden, er uforenelig med vores vestlige værdier.
Bernd Posselt
(DE) Hr. formand! Et parlamentsmedlem fra venstre har netop misbrugt det triste emne dødsstraf i Iran og de frygtelige forbrydelser, der finder sted dér, til et angreb på religionen. Han beskyldte regimets religiøse karakter for at være årsag til situationen. Det er efter min mening absurd.
Der er tale om en ordinært totalitært regime, som kun misbruger den islamiske religion til egne formål. Det er dét, der er problemet, og det er regimet, vi skal fordømme energisk, og ikke islam eller religion i sig selv.
I øvrigt har de værste regimer i verdenshistorien været dem, der har påkaldt sig nationalsocialisme eller international socialisme, hvilket Kina, som er blevet nævnt flere gange i dag, jo også gør.
Derfor skal vi være klar over én ting: Vi må ikke føre en ideologisk kamp her, heller ikke med Iran. Her handler det ikke om ideologi, her handler det om menneskerettighedernes universelle karakter. Og denne universelle karakter gælder på begge sider af de verdensanskuende frontlinjer. Der findes ingen asiatiske menneskerettigheder! Der findes ingen islamiske menneskerettigheder, der sikrer menneskene mindre, og som måske på den ene eller den anden måde kan tolerere dødsstraf. Vi er entydigt modstander af dødsstraf, uanset om den praktiseres i USA, i Kina eller i Iran - uden at sammenligne disse lande. Vi skal være helt klar over én ting: Det iranske regime er et totalitært regime, og det skal forsvinde.
Józef Pinior
(PL) Hr. formand! Den internationale ret efterlader ikke nogen tvivl. Man må ikke udføre dødsstraf på personer, der var under 18, da forbrydelsen blev begået. Iran krænker den internationale ret.
Jeg vil gerne understrege, at Iran som stat deltager i de internationale konventioner. Det har underskrevet disse forpligtelser. Den 24. juli i år opfordrede 24 menneskerettighedsorganisationer fra hele verden Iran til at afskaffe henrettelse af unge personer, og de opfordrede generelt til afskaffelse af dødsstraf i landet. Seks unge mennesker er i år blevet henrettet. Det er 26 personer siden 2005.
I Europa-Parlamentet har vi allerede beskæftiget os mange gange med den barbariske måde, loven anvendes på i Iran. Vi kan ikke tillade, at de personer, der i øjeblikket opholder sig i Camp Ashraf, udleveres til denne stat, eftersom Iran ikke er en retsstat.
Janusz Onyszkiewicz
(PL) Hr. formand! Menneskerettighederne er ikke blevet forbedret i Iran. I går blev to personer hængt i Arak og Boujerd, og mange venter på dommens udførelse. I Camp Ashraf i Irak findes nogle tusinde modstandere af ayatollaherne. Det er medlemmer af People's Mohajedin of Iran, og de er i fare for at blive udvist fra Irak. Det vil betyde den sikre død for mange af dem. USA's væbnede styrker har sørget for, at lejrens indbyggere har været sikre i overensstemmelse med den fjerde Genèvekonvention. Som følge af ændringen af styrkernes status skal man finde en langsigtet løsning på problemet med de iranske flygtninge i lejren, hvilket er nævnt i beslutningen. Jeg vil i denne forbindelse atter en gang minde om, at domsafgørelser skal afsiges hurtigt, samt at People's Mohajedin of Iran skal slettes fra listen over terrororganisationer.
Marek Aleksander Czarnecki
(PL) Hr. formand! Antallet af offentlige henrettelser stiger i Iran. Ifølge oplysninger fra Amnesty International dør omkring 200 dømte hvert år på denne måde foran tusindvis af mennesker. I Iran anvendes dødsstraffen bl.a. i forbindelse med blasfemi, konvertering, utroskab og prostitution. Menneskerettighedsforkæmpere uden for Iran og reformpolitikere i selve Iran protester korrekt mod de meget hårde straffe for umoralske handlinger eller trosskifte.
Vesten kan ikke nøjes med at observere disse makabre handlinger. Parlamentet skal tydeligt fordømme det iranske regime og støtte oppositionens fred- og reformtiltag. Oppositionen er repræsenteret af People's Mohajedin of Iran. Den naturlige konsekvens af den demokratiske udvikling af denne organisation, der er repræsenteret af Maryam Radjavi, er at fjerne den fra EU's officielle terrorliste.
Dumitru Oprea
(RO) Hr. formand! Ser man på tingene fra en psykologisk synsvinkel, er det blevet bevist, at hårde straffe aldrig har haft en forbedrende effekt, men de skaber had, vold og et ønske om hævn over for ligestillede og myndigheder. Jeg kæmper ikke imod at straffe skyldige mennesker, men det skal ikke være ved at anvende dødsstraf.
Lad os ikke glemme, at mennesker kan komme videre ved hjælp af revalidering og sociale reintegrationsprogrammer. Lad os ikke glemme, at i Iran bliver unge mennesker under 18 år dømt til døden, selv om de internationale rettigheder, der er anerkendt ved iraneres underskrivelse, ikke tillader sådanne grusomheder. På et tidspunkt hørte vi om en forfærdelig situation, hvor en gruppe unge mennesker fra Isfahan blev straffet for at danse forbydende tæt, få centimeter fra hinanden.
Som lærer vil jeg gerne minde om, at positive uddannelsesresultater ikke kan opnås ved frygt, restriktion og fysisk straf.
Aloyzas Sakalas
- (EN) Hr. formand! Jeg vil gøre mine kolleger opmærksom på, at hundredvis af mennesker bliver henrettet hvert år i Iran. Det er resultatet af den fejlslagne politik, EU har ført over for Iran de seneste år.
Vi burde vide, at kun en stærk opposition internt i Iran kan ændre den situation. Mit spørgsmål i dag er, hvorfor EU stadig har den iranske oppositionsbevægelse på en sort liste på trods af, at de britiske domstole har bestemt, at den skal fjernes fra listen? Er det ikke på tide, at Rådet under det nuværende formandskab lever op til sin forpligtelse om at respektere retsstatsprincippet og fjerner oppositionsbevægelsen fra den sorte liste en gang for alle? Jeg mener, at fru Ferrero-Waldner kunne tage de nødvendige skridt.
Ewa Tomaszewska
(PL) Hr. formand! Det er bestialsk at straffe børn med døden. Det er en forbrydelse at anvende kraner som galge, og det er også udtryk for ringeagt for den tekniske udvikling. Offentlige henrettelser virker også som en opfordring til aggressiv adfærd blandt befolkningen. Vi har mange gange debatteret situationen i Iran, der kynisk misrøgter de internationale forpligtelser, det selv har underskrevet. Vores beslutninger skaber ikke nogen resultater. Jeg forventer, at Kommissionen overvejer at indføre sanktioner som følge af de forbrydelser, Iran udfører på sin egen nation.
Zbigniew Zaleski
(PL) Hr. formand! Absurd lovgivning og psykologisk terror er den korteste definition på den nuværende totalitarisme i Iran. Loven virker, når folk ved, hvad der er strafbart, men det må ikke komme ud af proportioner. Vi har et eksempel i historien - i sovjettidens Rusland fandtes der slet ikke nogen love. Der fandtes blot et alvidende menneskes vilje og dettes myndighed, KGB. I Iran er det absurd, at alt kan straffes med døden. Der findes ikke nogen domstole, der findes ikke nogen logik eller passende retssager. Man skal derfor kræve, at der ikke sendes nogen politiske flygtninge tilbage til Iran, og det gælder især unge flygtninge i Iraks tilfælde. Iran er nemlig et stort bøddelhus, ikke et sted med domstole.
Benita Ferrero-Waldner
Hr. formand! Efter min mening er dette absolut et af de sørgeligste tilfælde af krænkelser af menneskerettigheder, nemlig dødsstraf - og i særdeleshed dødsstraf til unge mennesker. Jeg tror, at vi alle sammen virkelig føler, at vi må gøre noget her og nu. Der var en forhandling i juni om samme emne, og alligevel er situationen fra juni til nu desværre ikke forbedret, men forværret. Omfanget og alvoren af vores bekymringer fremgår også klart af det stigende antal erklæringer, EU har udsendt siden forhandlingen i juni - otte flere til dato.
De nævnte mange sager, og jeg vil også nævne et par stykker. Dagen efter, at EU i sidste uge havde beklaget hængningen af hr. Hejazi, som var mindreårig, fandt der f.eks. endnu en henrettelse af en mindreårig sted. Den 26. august blev hr. Zaree henrettet i fængslet i Shiraz. Det skete på trods af mange opfordringer om at udvise nåde ikke kun fra EU, men også fra resten verden, ikke mindst fra FN's Højkommissær for Menneskerettigheder. Henrettelsen af hr. Zaree har bragt antallet af henrettelser af mindreårige - som De har nævnt - siden starten af året helt op på seks. Oplysninger tyder på, at der sidder over 100 mindreårige på dødsgangen i Iran. Desværre fortsætter dødstallet med at stige. Mens vi taler, står endnu en mindreårig, hr. Soleimanian, over for at blive henrettet i den nærmeste fremtid. Det moratorium, som Irans leder af domstolene har forordnet på henrettelser af mindreårige, overtrædes på det groveste af hans egne dommere.
Med hensyn til spørgsmålet om Camp Ashraf bør Genèvekonventionerne naturligvis også gælde for personer, der opholder sig her, som for alle andre. Hvis nogen af de personer, der opholder sig i Camp Ashraf, tvangshjemsendes til Iran, må vi rette de nødvendige henvendelser til den iranske regering. Vi har ved mange lejligheder forsøgt at tale åbent eller forsøgt med diskret diplomati. Jeg har altid selv argumenteret stærkt for sagen, hver gang udenrigsministeren eller formanden for parlamentet har besøgt mig i andre anliggender angående atomproblematikken. Vi har kun haft held med det i ét tilfælde, og det var stening af kvinder. Jeg har altid været modstander af dette, men som De nok kan forstille Dem, er jeg også helhjertet modstander af, hvad der sker med unge mennesker, og naturligvis af dødsstraf generelt. De iranske myndigheder vender stort set altid det døve øre til vores opfordringer, og vi har derfor ikke andet valg end at ty til det såkaldte megafondiplomati, som man i Teheran påstår, at man afskyr og afviser.
Iran skal leve op til sine egne forpligtelser. Irans opførsel kan kun kaste skygger over landets internationale omdømme, som allerede er plettet. Uden konkrete forbedringer af menneskerettighedssituationen vanskeliggøres vores fælles målsætning om at udvikle et godt forhold mellem EU og Den Islamiske Republik Iran, selv om atomproblemet blev løst.
Jeg har tillid til, at Parlamentet og samtlige EU-partnere bliver enige om denne politik og handler derefter. I dag opfordrer jeg endnu en gang myndighederne i Den Islamiske Republik Iran til at overholde de internationale konventioner, som landet deltager i, og skåne livet for alle de mindreårige, som stadig sidder på dødsgangen. Hele menneskerettighedssituationen er i sandhed meget vanskelig. Som De ved, havde vi en dialog om menneskerettigheder, men desværre fungerede det ikke. Vi forsøgte at arbejde på offentligt diplomati, og vi arbejder tæt sammen med EU-medlemsstaterne for at få et velkoordineret offentligt diplomati. Vi har afsat 3 millioner euro til en tv-nyhedstjeneste på Farsi. Vi forsøger også at arbejde med et civilsamfund i Iran, men der lægges os mange hindringer i vejen.
Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted efter forhandlingen.
Skriftlige erklæringer (artikel 142)
Glyn Ford  
skriftlig. - (EN) Parlamentet støtter en total afskaffelse af dødsstraffen i hele verden. Desværre er der lang vej endnu. Vi er derfor nødt til at gøre de fremskridt, vi kan. Vi hilser det velkommen, at brugen af stening som henrettelsesmetode for kvinder i Iran ophører. Vi opfordrer indtrængende det iranske Majlis til at vedtage lovgivning, der sikrer, at ingen bliver henrettet for forbrydelser, der er begået af personer under 18 år.
Vi bør også fordømme fængslingen og forfølgelsen af iranske borgere, som agiterer for menneskerettigheder og afskaffelse af dødsstraffen. I de nuværende omstændigheder anmoder vi de irakiske og amerikanske myndigheder om ikke at tvangshjemsende iranske flygtninge og asylsøgere til Iran og arbejde på at finde en langsigtet løsning på situationen for de personer, der opholder sig i uvished i Camp Ashraf.
