EMU10: Resultater og udfordringer efter 10 år med Den Økonomiske og Monetære Union (forhandling) 
Formanden
Vi går nu videre til forhandlingen om resultater og udfordringer efter 10 år med Den Økonomiske og Monetære Union I den forbindelse vil jeg gerne byde Luxembourgs premier- og finansminister og formanden for Eurogruppen, Jean-Claude Juncker, hjertelig velkommen til Europa-Parlamentet.
(Bifald)
Jeg er naturligvis også glad for at kunne byde velkommen til den ansvarlige kommissær, Joaquín Almunia.
Pervenche Berès
ordfører. - (FR) Hr. formand, hr. formand for Eurogruppen, hr. kommissær! Jeg synes, at dette er et vigtigt øjeblik, og det emne, vi skal drøfte i dag, har stor indflydelse på europæerne som helhed.
Jeg mener, og det er alle overbevist om i dag, at euroen er vores største kapital, vores bedste investering. Det er nu tid til at evaluere tingene, men via en evaluering i en krisetid skal vi helt klart finde løsninger til, hvordan vi kan få hjulene i gang igen. Hvordan ville situationen se ud uden euroen? Uden euroen ville Island i dag være mere eller mindre ligesom Irland, eller Irland ville snarere ligne Island.
Vi har genåbnet forhandlingerne i denne krise, fordi alle har indset, præcist hvor central euroen var i vores evne til at modstå begivenheder, ikke bare i almindelige tider, men også i krisetider.
Jeg vil gerne takke kommissæren for hans evne til at foregribe begivenhedernes gang, for da han i maj 2008 lagde dette dokument på bordet her i Parlamentet, var der ingen, der forstod, præcist hvor nyttigt og nødvendigt det ville være, eller hvordan det ville understøtte det vitale arbejde, der har til formål at se på fremtiden og at være i stand til at tackle den krise, vi står over for, på euroens solide fundament.
Jeg er dog helt klar over, at økonomi- og finansministrene pludselig under forhandlingen fik fokus på andre ting, de fik pludselig fokus på ting, som de ikke havde været opmærksomme på, nemlig finansmarkederne. Jeg vil bede kommissæren minde dem om, at hvis de ønsker at komme ud af den krisesituation, vi befinder os i, i fremtiden, vil de ikke klare det uden at gøre to ting.
De skal afbalancere Den Økonomiske og Monetære Union. Vi har set det gjort for at håndtere krisen på finansmarkederne. Vi ser det blive gjort i dag for at håndtere den krise i realøkonomien, som vi står over for. Pengepolitik kan gøre en hel del gennem likviditetsindsprøjtninger for at hjælpe markederne med at fungere og gennem rentesænkninger for at prøve at sætte gang i investeringerne. Men det er det hele! Derefter er det op til regeringerne at træffe foranstaltninger til at redde bankerne, fjerne farlige produkter og i fremtiden puste nyt liv i den økonomiske aktivitet i EU.
Det er derfor på tide, at økonomi- og finansministrene anvender den traktat, der pålægger dem at se deres økonomiske politik som en politik af fælles interesse. På det grundlag beder jeg kommissæren om at genoptage forhandlingerne i Økofin, kræve den køreplan, som han har foreslået dem, og stille sig på linje med os på grundlag af de forslag, vores forslag, som han vil have godkendt, så euroen i fremtiden virkelig kan tjene til vækst og beskæftigelse.
Hvad angår pengepolitik, respekterer vi naturligvis Centralbankens uafhængighed, men vi respekterer også traktaten som helhed, og i artikel 105 fastsættes det, at Centralbanken ud over at sikre prisstabilitet skal forfølge EU's andre målsætninger. Behøver jeg påpege dette? Behøver jeg påpege, at vi i morgen også kan åbne op for en ny forhandling? Er det ikke nødvendigt - dette er ikke med i vores betænkning - men vil det ikke være nødvendigt at åbne op for en forhandling om muligheden for at tilføje en stabilitetsmålsætning for finansmarkederne til de pengepolitiske målsætninger? Det spørgsmål stiller jeg kommissæren.
Det er klart, at vi ikke vil gøre fremskridt i forhold til Den Økonomiske og Monetære Unions funktion, hvis vi ikke tager større hensyn til forholdet mellem realøkonomien og finansmarkederne. I dag betaler vi prisen for at have glemt det.
I forbindelse med udvidelsen åbner denne krise igen op for betingelserne i forhandlingerne, men jeg mener, at vi skal fortsat skal være strenge. Det er lettere at gennemføre reformer før indtræden i euroområdet end efter, selv om dette er yderst krævende. Kommissæren har gjort dette til et hovedpunkt i sin rapport, idéen om, at de forskelle, der har vist sig i euroområdets funktion, er en kilde til bekymring. Disse er større, end vi først troede.
Derfor opfordrer vi, Europa-Parlamentet, kommissæren til at give EU de redskaber, der kan gøre den i stand til at overvåge kvaliteten af de offentlige udgifter for at se, hvordan medlemsstaterne reagerer, og for at sikre, at det ikke bare er en forhandling om tærskelværdier, en der kun giver mulighed for en generel forhandling og ikke en forhandling om kvaliteten af de offentlige udgifter, hvilket er økonomi- og finansministrenes ansvar.
I den køreplan, som kommissæren foreslår, mener vi også, at han skal henvende sig til medlemsstaterne i dag for at bede dem om at gennemgå deres planer. Deres nationale reformplaner tager ikke i øjeblikket højde for de seneste prognoser, som han har fremlagt.
Hvis vi skal tage denne fælles koordinering af den økonomiske politik alvorligt, skal disse planer nu gennemgås på grundlag af de vækstprognoser, som kommissæren har fremlagt, og som får opbakning fra og er blevet bekræftet af IMF og OECD.
Endelig vil jeg gerne blandt de forslag, som vi formulerer, henlede kommissærens opmærksomhed på problemstillingerne i forhold til euroområdets repræsentation udadtil. Vi har alt for længe indtaget en passiv holdning. Euroen beskyttede os. Men ud over at beskytte os har den nu også gjort det muligt for os at blive en stærk spiller på den internationale scene, så vi ikke bare er den flydende forbindelse i forhandlingerne mellem andre store pengemagter. Vi er en stor pengemagt, vi må acceptere konsekvenserne deraf fuldt og helt, og dette er også et emne for en sammenhængende, fælles forhandling i Ministerrådet.
Vi, Europa-Parlamentet, er mere end villige til at spille vores rolle i denne øvelse, hvilket kommissæren er klar over.
Werner Langen
ordfører. - (DE) Hr. formand! Jeg vil gerne byde velkommen til repræsentanterne for euroområdet, premierministeren og kommissæren for økonomiske og monetære anliggender. Overordnet set tror jeg godt, vi kan sige, at euroen har været en ubetinget succes i sine første 10 år. Det gik ikke alt sammen helt glat, men særligt under den seneste krise på finansmarkederne har institutionerne bevist deres værd. På grundlag af institutionelt samarbejde inden for euroområdet kunne der hurtigt udarbejdes og gennemføres beslutninger, der navnlig kunne tjene som et godt eksempel for alle 27 medlemsstater.
Vi har fremlagt en betænkning med 62 detaljerede punkter, herunder en vurdering af den forgangne tid og udsigter for fremtiden. Fru Berès har allerede talt om visse punkter vedrørende udsigterne for fremtiden, og jeg vil gerne uddybe dem. Bag al den positive respons på euroen står vi stadig med spørgsmålet om, hvad der skal ske som det næste. Er euroområdet og Den Europæiske Centralbank parat til de kommende udfordringer? Det vil helt sikkert være en eller flere udfordringer, der skal analyseres. Jeg vil gerne minde Dem om forskellene i udviklingen i konkurrenceevne i euroområdet, for hemmeligheden er, at vi, selv om vi har en central pengepolitik, har lokale budget- og finanspolitikker. Stabilitets- og vækstpagten kan kun fungere som et anker mellem disse to niveauer, hvis medlemsstaterne er parate til at holde sig til pagten, acceptere betingelserne og udvise den nødvendige disciplin. Stabilitets- og vækstpagten står derfor nu over for sin første store prøve i form af at skulle klare finanskrisen. Efter min mening har den den nødvendige fleksibilitet, og der kan under alle omstændigheder være midlertidige undtagelser i ekstreme tilfælde, men stabilitets- og vækstpagten kan ikke bare tilsidesættes.
Det andet spørgsmål er, hvad der skal ske nu i forhold til gæld. Pakken til finansmarkederne blev hurtigt afsluttet, regeringerne traf foranstaltninger, og der blev udvist handlekraft i en krise, herunder fra Kommissionens side, men spørgsmålet er, om vi nu vil tilsidesætte de principper, der har bidraget til euroens stabilitet, eller om det vil lykkes os at udvikle og bibeholde disse principper.
Oven i alt dette er vi fremkommet med et væld af forslag, som jeg grundet den korte taletid, jeg overraskende nok har fået, ikke kan og vil opremse. Faktum er dog, at vi har brug for en mere myndig og samlet repræsentation af euroen udadtil - og i den henseende deler vi fuldt ud den holdning, som den luxembourgske premierminister og formand for Eurogruppen har udtrykt. Jeg var overrasket over, at hr. Juncker som formand for Eurogruppen ikke var inviteret til det seneste topmøde i Washington. Det kan jeg sige ganske åbent, fordi det står i så tydelig modsætning til hele den positive udvikling. Vi ønsker naturligvis også, at Parlamentet bliver passende inddraget, og der er ét punkt på dagsordenen, som vi har drøftet i lang tid, nemlig problemstillingen om hvorvidt det er nok at øge koordinationen af budget- og finanspolitik, eller om det - som Frankrig mener - ikke er nok, og vi har behov for i stedet at sørge for en institutionel form for "økonomisk regering", hvilket er yderst kontroversielt i Tyskland. Hvad er den rigtige vej? For min gruppes vedkommende er svaret klart. Vi har ikke brug for en økonomisk regering, men vi har behov for større koordinering, herunder i forhold til det aftalte policy-mix. Vi har dog også behov for, at medlemsstaterne udviser den nødvendige disciplin, da euroen ellers kan risikere at opleve vanskeligheder over en lang periode, og det er der ingen, der ønsker.
Mange tak til alle de ansvarlige. Parlamentet er parat til et tæt samarbejde, og vi er sikre på, at vi kan slå tonen an med denne betænkning.
Joaquín Almunia
medlem af Kommissionen. - (ES) Hr. formand, hr. formand for Eurogruppen, mine damer og herrer! Først vil jeg gerne på vegne af Kommissionen takke de to ordførere, fru Berès og hr. Langen, og alle dem, der har arbejdet på denne fremragende betænkning.
Jeg vil gerne lykønske Dem med kvaliteten af denne betænkning i forbindelse med tiåret for Den Økonomiske og Monetære Union. Jeg vil også gerne lykønske Dem med det samarbejde, der er foregået mellem de forskellige politiske grupper, som har vist den høje grad af samhørighed, der eksisterer her i Parlamentet. Dette er endnu et aktiv og endnu et positivt element i Den Økonomiske og Monetære Union, både nu og i fremtiden.
Den Økonomiske og Monetære Union har eksisteret i 10 år. Det var udgangspunktet for vores analyse og også for den rapport, som Kommissionen har udfærdiget. Det var også udgangspunktet for Kommissionens meddelelse, som jeg havde æren af at fremlægge for Dem den 7. maj. Tiåret for euroen og Den Økonomiske og Monetære Union er imidlertid faldet sammen med en usædvanlig svær og kompleks økonomisk situation. Det giver os mulighed for at analysere Den Økonomiske og Monetære Union i forhold til, hvor nyttig euroen, vores fælles valuta, vores symbol på integration, kan være i håndteringen af sådan en situation, som vi aldrig har oplevet før.
Konklusionen er, at de første 10 år med euroen har været meget positive. Hvad angår Den Økonomiske og Monetære Unions nyttighed i forhold til håndteringen af den nuværende situation, er konklusionen også positiv. Vi oplever svære tider, men vi står med et usædvanlig nyttigt instrument til at håndtere disse vanskeligheder.
Konklusionerne af analysen i vores meddelelse, som jeg fremlagde her den 7. maj, og konklusionerne af Deres betænkning skal selvfølgelig omsættes til praksis, så dette instrument kan anvendes nyttigt på dette tidspunkt. Jeg er enig med de to ordførere i, at koordinering er et centralt element.
På mødet i Washington denne weekend blev der også talt om koordinering. Uden koordinering kan vi ikke håndtere denne situation effektivt. Ingen kan løse deres økonomiske problemer i sådan en situation som denne uden at koordinere deres økonomiske politikker. Det blev tydeligt for et par uger siden, da vi var nødt til at imødekomme risikoen for kollaps inden for det finansielle system. Det er også tydeligt nu, at vi er nødt til at se udsigterne til en recession i de fleste af vores økonomier i øjnene, og vi står for første gang i vores liv endda over for risikoen for deflation.
Budgetpolitikker skal koordineres. I betænkningen om Den Økonomiske og Monetære Union omtales behovet for at øge budgetkontrollen, for at udvide den måde, som skatte- og budgetpolitikker koordineres på, som hr. Langen sagde. Vi skal dog også huske bæredygtigheden, som fru Berès nævnte, kvaliteten af de offentlige finanser og det, at vi har et system af regler i stabilitets- og vækstpagten, som blev revideret i 2005. Denne revision viser sig nu at være meget nyttig, fordi den gav os mulighed for gå videre med skattepolitisk konsolidering i forbindelse med økonomisk genopretning. Euroområdet sluttede 2007 med næsten at opnå break-even - for første gang i sin historie med et underskud på 0,6-0,7 % - men det betyder, at vi nu har den fornødne fleksibilitet til, at vores skattepolitik virkelig kan bidrage til at opretholde efterspørgslen, hvilket vores pengepolitik også bør gøre.
Konklusionerne af vores rapport er særlig nyttige nu i forhold til behovet for at knytte budgetpolitikker til strukturreformer, og på det punkt er jeg enig med fru Berès. Vi skal gennemgå og tilpasse de nationale Lissabonprogrammer, de nationale reformprogrammer, og vi skal også gennemgå stabilitets- og konvergensprogrammerne for medlemsstaterne og tilpasse dem til den nuværende situation. Vi kommer til at drøfte dette i de kommende måneder, og derfor vil Kommissionen, som De ved, den 26. november fremlægge en handlingsplan, der indeholder målsætninger, instrumenter, politikker og forpligtelser. Denne plan vil angive behovet for tilpasning af de nationale programmer for at samle nationale politikker og sikre, at de er i overensstemmelse med en europæisk strategi og europæiske politikker og instrumenter. Jeg er enig med Dem i, at vi skal styrke den eksterne dimension af euroen og af Den Økonomiske og Monetære Union, hvilket også understreges i betænkningen.
Som hr. Juncker udmærket er klar over, skal vi have en strategi i relation til de multilaterale organisationer og de andre vigtige parter, således at vi kan forsvare vores interesser i forhold til vores valuta og Den Økonomiske og Monetære Union og derved forsvare EU's økonomiske interesser.
Denne strategi skal være baseret på principper og prioriteter om og også på instrumenter til handling, hvilket vil gøre det muligt for os at tale med én stemme, hvorved vi styrker indflydelsen for hver eneste europæer, særligt i euroområdet. Dette er også et spørgsmål om forvaltning. Jeg er helt enig i mange af de forvaltningsmæssige aspekter, som De har medtaget i Deres betænkning, og jeg håber, at finansministrene i Økofin-Rådet og i Eurogruppen også vil være enige.
Jeg vil afslutningsvis sige, at fru Berès i sin tale sagde, at kommissæren og Kommissionen endnu engang skulle henlede finansministrenes opmærksomhed på konklusionerne i denne betænkning. Der er en person i et af Molières værker, som sagde, at han troede, han havde udtrykt sig på vers, men han havde faktisk talt i prosa uden at opdage det. Jeg tror, at den forhandling, som nu afholdes af ministrene i Eurogruppen under Jean Claude Junckers formandskab, af ministrene i Økofin-Rådet og af ministrene på mødet i Washington, er en forhandling, der stemmer perfekt overens med de prioriteter og det behov for koordinering, som er afspejlet i Kommissionens rapport og i Deres betænkning, selv om nogle af dem muligvis ikke er klar over dette.
(Bifald)
Jean-Claude Juncker
formand for Eurogruppen. - (FR) Hr. formand, hr. kommissær, fru Berès, hr. Langen, mine damer og herrer! Jeg vil gerne lægge ud med at lykønske Deres to ordførere med den betænkning, som de har forelagt, eftersom vi læser den, og vi drøfter den. Denne betænkning er hæderlig og går langt nok til at sikre, at vi har hænderne fulde i de kommende måneder.
Jeg er enig i den analyse, som fru Berès og hr. Langen giver i betænkningen af vurderingen af de første 10 år med den fælles valuta. Der er ikke noget at tilføje eller fjerne fra det, de har udtrykt i deres betænkning. Derudover er det en betænkning, der støttes af et stort flertal her i Parlamentet, i det mindste hvad angår de dele, som Kommissionen har udtrykt sin mening om. Jeg noterer mig, at Parlamentets entusiasme for den fælles valuta er langt mere udtalt i dag, end den var for 12 eller 13 år siden, ja, endda for 10 år siden, og det skal vi være glade for.
Hvad angår de økonomiske forskelle, deltaet mellem strukturreformer og forskellene i forhold til styringen af offentlige finanser, vil jeg gerne for det første påpege, at jeg ikke forstod, hvad der mentes i betænkningen med, at resultaterne ikke lever op til de forventninger, der var på tidspunktet for indførelsen af den fælles valuta. Jeg har ikke kendskab til nogen kvantitativ rapport om forskellene mellem de forskellige medlemsstater i euroområdet. I betragtning af at der ikke eksisterer sådan en rapport, er det derfor en hypotetisk bemærkning, som jeg ikke forstår. Jeg er enig i det synspunkt, at disse forskelle til tider har en tendens til at øges, hvilket indtil nu ikke har truet euroområdets sammenhængskraft, men hvis disse forskelle skulle vare ved, kunne de skade dens sammenhængskraft på lang sigt.
Hvad angår resten, og i denne henseende kan vi være godt tilfredse med, at Europa - EU generelt og Eurogruppen i særdeleshed - som i dag står over for en af de mest alvorlige kriser, det har skullet tackle i løbet af de seneste årtier, har håndteret den krise, vi i øjeblikket befinder os i, kompetent, ikke mindst ved at undgå at begå de samme fejl, som blev begået i 1970'ernes Europa. Det at sige, at vi ikke har gentaget de samme fejl, er ikke nogen lille ting, for det har gjort os i stand til økonomisk og politisk at forhindre krisen i at øge forskellene inden for den monetære union og forhindre den i at bidrage til at underminere dens sammenhængskraft.
Faktum er, at det er nødvendigt med en stærk og koordineret økonomipolitisk respons på europæisk niveau på en krise af den størrelse, som vi nu oplever, og på en krise, der i stigende grad breder sig til realøkonomien, og vi skal overveje, hvordan vi bedst organiserer det ved på den ene side at tage hensyn til vores begrebs- og lovgivningsmæssige rammer - her hentyder jeg til stabilitets- og vækstpagten og til Lissabonstrategien - og på den anden til alvoren af denne krise, hvis konsekvenser er langt mere alvorlige, end vi forestillede os for et par måneder siden.
Oprettelsen af verdens næststørste valuta giver helt sikkert en række fordele, men det indebærer også forpligtelser, hvilket G20-mødet sidste fredag og lørdag i Washington mindede os. Vi skal bruge de tre uger, vi har før Det Europæiske Råds møde i december, optimalt for kyndigt at finpudse vores europæiske strategi og forhindre uensartede svar på nationalt niveau. Disse uensartede svar truer os naturligvis. Det berører mig at høre disse opfordringer og fornyede opfordringer til koordinering af den økonomiske politik, som primært udtrykkes à la Voltaire.
Jeg kunne godt tænke mig, hvis de, der opfordrer til koordinering af økonomiske politikker, først og fremmest ville foregå med et godt eksempel og vise oprigtigheden bag deres ord. Jeg noterer mig, at de forskellige regeringer i de forskellige medlemslande i euroområdet - med rette - slår hårdt ned på de problemer, som deres nationale bilindustri står over for. Jeg kunne godt tænke mig, at de, der taler om bilindustrien, og som til stadighed taler om koordineringen af økonomiske politikker, koordinerer deres nationale foranstaltninger, når det handler om initiativer inden for bilindustrien. Resten er uvæsentligt. Virkelig at koordinere og med et godt eksempel vise oprigtigheden bag disse ord.
(Bifald)
Hvad angår pengepolitik, ved De, hvor forsigtig jeg er. Jeg ville aldrig ytre et ord om det bortset fra at sige, at jeg fortsat mener, at den rolle, som Den Europæiske Centralbank har spillet de sidste par måneder, har været virkelig eksemplarisk.
Integration af og tilsyn med finansmarkederne - det er en anden overvejelse, som Deres ordførere har dækket i Deres betænkning. G20 har opstillet en ambitiøs køreplan for os. Den skal omsættes til konkret handling af G20-landene og dermed af EU og medlemmerne af Eurogruppen. De vil uden tvivl huske, at Eurogruppens og EU's medlemslande var de første til at kræve, at vi skal tage passende ved lære af den krise, vi står over for, og jeg ønsker ikke at gemme den episode væk i min erindring til et senere tidspunkt. I fire år har vi - jeg taler om de ansvarlige i Eurogruppen - igen og igen gentaget over for den japanske og den amerikanske finansminister og igen og igen gjort vores amerikanske venner opmærksom på både de risici, der er knyttet til deres dobbelte underskud, og de risici, som opstår ved systemarisk at undervurdere risiciene, særligt i forhold til boligmarkedet.
I to år krævede adskillige af os på G7-niveau og særligt under det tyske G7-formandskab med en vis ligefremhed mere omfattende regulering af finansmarkederne. Jeg bryder mig ikke om, at dem, der afviste tidligere dette, nu giver indtryk af at stå i spidsen for den europæiske respons. Regeringerne i USA og Det Forenede Kongerige havde al den tid, der havde behov for, til at acceptere Eurogruppens forslag om bedre regulering af finansmarkederne, men det ønskede de ikke at gøre. De bør ikke i dag give indtryk af, at de står i spidsen for resten.
Med hensyn til udvidelsen af euroområdet har jeg ingen kommentarer, der adskiller sig fra det, som Deres ordførere har sagt. Jeg vil bare gerne påpege, at medlemskab af euroområdet naturligvis er en fordel, en mulighed, men at det også indebærer forpligtelser, og et land skal leve op til en række af disse, før det er muligt at blive optaget i euroområdet.
Denne helt forståelige begejstring for den nye sammensætning af G7 skaber dog problemer i forhold til euroområdets repræsentation udadtil. Vi har altid inden for Eurogruppen appelleret til, at EU og Eurogruppen skulle have en mere markant tilstedeværelse ved G20-møderne, i Den Internationale Valutafond og i Forum for Finansiel Stabilitet. Vi i Eurogruppen var de første til at kræve et fast sæde for Kommissionen ved G20, men det forhindrede ikke Kommissionsformanden i at gøre krav på formandskabet for Eurogruppen - konsekvenserne deraf skal vi se på senere. Vi mener imidlertid, at Den Europæiske Centralbank og Kommissionen burde være repræsenteret på lang sigt ved G20-møderne, og det samme gælder Eurogruppen, uanset om den skulle repræsenteres af formanden for Eurogruppen, der beskedent prøver at lede finansministrenes arbejde, som hr. Sarkozy har udtalt, at de ikke kan magte, eller af en anden. Jeg søger ikke posten som formand for Eurogruppen på finansministerniveau for min egen næppe uudtømmelige fornøjelse og æres skyld, jeg gør det ud af pligtfølelse. Hvis der er andre, der mener, at de skal klare opgaverne bedre, så lad dem gøre det, men de skal fremover gøre det med den samme styrke, som de giver indtryk af at ønske på nuværende tidspunkt.
Hvad angår resten, med hensyn til ØMU'ens økonomiske instrumenter og styringen af vores gruppe, mener jeg, at vi i løbet af de sidste par år har gjort betydelige fremskridt, men når vi drøfter valuta- og pengepolitik på internationalt niveau, er det utænkeligt, at verdens andenstørste valuta ikke skulle repræsenteres i politisk og pengemæssig henseende af dem, der er ansvarlige for at håndtere disse to aspekter og disse to områder af vores fælles politik.
Hvis vi ønsker, at finansministrene i Eurogruppen skal håndtere Den Økonomiske og Monetære Unions økonomiske bestemmelser, skal de forskellige stats- og regeringschefer give deres finansministre de nødvendige instrukser. I Luxembourg repræsenterer dette, som De ved, overhovedet ikke noget problem.
(Bifald)
Formanden
Mange tak, hr. Juncker, ikke kun for denne rapport, men også for Deres engagerede indsats i forhold til denne sag som formand for Eurogruppen.
Jean-Pierre Audy
Hr. formand, hr. formand for Eurogruppen, hr. Juncker, hr. kommissær, mine damer og herrer! Jeg vil lægge ud med at lykønske mine kolleger, fru Berès og hr. Langen, med kvaliteten af Deres betænkning og med at takke dem for at have indarbejdet de ændringsforslag, som Udvalget om International Handel har indgivet.
10 år efter dens oprettelse bør ØMU'en opfattes som en europæisk succeshistorie, som vi kan være stolte af. Der er ingen, der kan bestride - og mange undersøgelser dokumenterer det - at der virkelig er en forbindelse mellem pengepolitik og handelspolitik, og at valutastabilitetens positive rolle i denne henseende er nødvendig for den bæredygtige vækst i international handel.
Øget anvendelse af euroen som international valuta gavner euroområdets medlemsstater, da den gør det muligt for europæiske virksomheder at mindske valutakursrisikoen og øge deres internationale konkurrenceevne.
Men selv om Den Europæiske Centralbank ved at prioritere prisstabilitet har øget tilliden til euroen, er der ingen, der i fuld alvor kan bestride, at inflation er en global realitet, og at dette globale fænomen ikke kan tackles i en åben markedsøkonomi udelukkende ved hjælp af europæisk pengepolitik.
Det er klart, at euroens valutakurser har været for høje i for lang tid og har haft negative virkninger, ikke mindst ved at begrænse eksporten og fremme importen på det indre marked. Mange producenter har udtrykt deres bekymring i forhold til dette. Ifølge en undersøgelse, som vi bestilte i Udvalget om International Handel, har ECB's højkurspolitik kostet os 0,5 vækstpoint pr. år i løbet af de sidste par år.
Det er i denne henseende, at jeg beklager, at Kommissionen ikke har gennemført en mere præcis analyse af euroens internationale rolle og dens følger for det indre marked med hensyn til international handel.
De valutapolitikker, som nogle af EU's partnere fører med det formål at undervurdere deres valuta, medfører en uretfærdig underminering af handelen. Disse kan opfattes som en ikketoldmæssig hindring for international handel. Det er i denne sammenhæng, vi foreslår en undersøgelse af muligheden for at oprette et organ, der skal mægle i valutastridigheder efter samme model som den, der er oprettet på det handelsmæssige område i WTO-regi.
Dette organ, der kunne lægges ind under IMF, kunne bidrage til at stabilisere det internationale monetære system, mindske risikoen for misbrug og give de globale markeder den tillid, de har behov, tilbage.
Jeg støtter Kommissionens forslag om at udvikle fælleseuropæiske valutapolitiske holdninger, idet der på længere sigt opnås et enkelt fælles sæde for euroområdet i de internationale finansinstitutioner og -fora.
Endelig beklager jeg, at idéen om en økonomisk regering ikke drøftes i betænkningen. Hr. Juncker! Dette handler ikke om oprigtighed. Det er et politisk forslag til organisering af vores fællesskabsinstrumenter.
I tidligere tider klarede regeringer stor international uro med krig. I dag udkæmper vi en økonomisk og social krig, men i stedet for at folk dør, bliver folk arbejdsløse, og vi ved ikke længere rigtigt, hvem fjenden er.
Lad os være naive i denne sammenhæng, og lad os arbejde utrætteligt for at gennemføre europæisk økonomisk og social forvaltning. Sidstnævnte er bestemt ikke nok i sig selv, men det er en nødvendig forudsætning for, at en europæisk social markedsøkonomi kan blive en succes.
Karsten Friedrich Hoppenstedt
Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg vil gerne takke ordføreren for hans bemærkninger om euroens fremtid og alle de politiske områder, der er forbundet dermed, og sige, at han har opnået stor opbakning i udvalget.
Jeg takker også de øvrige deltagere, særligt hr. Juncker, som var Europas ansigt udadtil ved IMF-mødet i Washington, hvor han gjorde det rigtig godt. Vi er meget stolte af ham, og jeg vil gerne sige følgende. Lad ikke den negative forhandling afskrække Dem fra at fortsætte dette yderst vellykkede arbejde.
For 10 år siden havde jeg æren af at tale om euroen for Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater, og dengang sagde jeg, og jeg citerer, at "euroen bliver stærk til trods for de negative bemærkninger" såsom dem fra den senere kansler Gerhard Schröder, som dengang sagde, at euroen var en sygelig, for tidlig født baby. Vi tilbageviste dette og efter min mening ganske vellykket.
Når alt kommer til alt, blev euroen sat i verden efter adskillige års diæt med en streng, konsekvent "fitness-politik", og det har været en succes. Det vil jeg ikke komme ind på igen. På det tidspunkt var Gordon Brown formand for Rådet, og dengang udtalte han helt tydeligt, at Parlamentet havde spillet en stor rolle i den monetære unions historiske proces. Andre spillere talte også, herunder Jacques Santer og også Wilfried Maartens, som på det tidspunkt beskrev landene i euroområdet - først 11, så 15, dernæst 16 - som pionerer for et modigt Europa.
Jeg tror, at vi i Europa skal have mod på fremtiden, så vi kan fortsætte med dette meget vellykkede arbejde og fortsætte med at hævde os vellykket med euroen i forhold til de andre stormagter - USA, Asien og de andre verdensmagter. De globale valutareserver i euro er det bedst mulige bevis på euroens og euroområdets succes.
Elisa Ferreira
Jeg vil gerne lykønske ikke kun ordførerne, men også Kommissionen med dens initiativ i forbindelse med udarbejdelsen af denne tekst, der gennemgår Den Økonomiske og Monetære Unions første 10 år. Det er en strategisk tekst, og denne analyse er afgørende.
Som det er blevet sagt her i dag, er euroen unægteligt en succes. Fra Lissabon til Helsinki og fra Dublin til Bratislava har euroen vist sig at være stærk og solid, selv i den turbulens, vi oplever i øjeblikket. Det er helt klart afgørende, at grænserne for denne klub udvides.
Men hver dag bliver det europæiske projekts soliditet sat på prøve inden for mange andre områder. Som det er blevet sagt, er euroen central for, at det finansielle system fungerer. Selv Kommissionens tekst viser dog tydeligt, at den grundlæggende konklusion er, at hverken væksten i realøkonomien eller i den sociale eller geografiske konvergens har kunnet holde trit med denne succes. Tværtimod konkluderer Kommissionen, at ulighederne er øget markant i løbet af den fælles valutas første årti.
Disse forskelle påvirker regioner i mit land, særligt i det nordlige Portugal, og også andre regioner i andre medlemsstater. Den fælles pengepolitik, særligt den meget høje valutakurs, har haft større indvirkning på de regioner, som er meget udsat for international konkurrence, og også på dem, der eksporterer mest.
I dag påvirker den krise, der skyldes dereguleringen af de finansielle markeder, alvorligt realøkonomien og forværrer yderligere situationen for mange borgere i mange regioner. Disse regioner, som er udsat for international konkurrence, dem, der er afhængige af små og mellemstore virksomheder, og dem, hvor kreditadgang er meget vigtig, bliver nu ofre for denne proces, og risikoen for en depressionsperiode hænger endda over dem.
Euroens succes afhænger af den tillid, som de europæiske borgere har til valutaen. De mest magtfulde europæiske lande har allerede truffet foranstaltninger til at stimulere deres nationale økonomi. Vi kan særligt nævne de initiativer, der er blevet iværksat i forhold til bilindustrien. Men Europa er mere end det. Det skal være meget mere end den mere eller mindre koordinerede sum af nationale politikker. Tiden er kommet til at gøre euroen til et af Europas centrale værktøjer for at sikre en stærk valuta og også en stærk realøkonomi. Euroen skal have følge af mekanismer, der sikrer det centrale mål med at opnå social og regional konvergens, fordi det kort sagt udgør hjertet i det europæiske projekt.
Forhandlingen vedrørende koordinering af økonomiske politikker inden for euroområdet er nu uden tvivl endnu mere relevant og aktuel. Koordinering af nationale politikker er dog ikke nok. Der er behov for mere. En Lissabonstrategi, der udelukkende er summen af nationale initiativer, og en stabilitets- og vækstpagt, som lægger forskelligt pres på de forskellige lande, der benytter sig af den og er underlagt den, er begrænsninger, hvilket også gælder det begrænsede budget, der er til rådighed.
Kriser skaber muligheder. Der kan kun opretholdes en monetær union, hvis der er konvergens i medlemsstaternes og deres borgeres velfærd, uanset hvor de er født. Hvordan kan vi ellers mobilisere befolkningernes støtte til den fælles valuta? Kommissionen skal kunne håndtere sin egen diagnose, og det er derfor, vi nervøst afventer de konkrete forslag fra Kommissionen den 26. november til Parlamentet og til de europæiske borgere.
Det er afgørende, at denne krise leder frem til en ny fase i EU, hvor konsolidering og styrkelse af det finansielle system følges af reel fremgang baseret på samhørighed og et koncept om borgerskab, som også er økonomisk.
Wolf Klinz
Hr. formand, mine damer og herrer! Vi oplever i øjeblikket den mest alvorlige finanskrise i årtier, og Den Europæiske Centralbank og euroen har indtil videre bestået denne finanskrises afgørende prøve til ug. ECB har handlet hurtigt og resolut for at klare krisen og har håndteret opgaven bedre en visse andre centralbanker. ECB har således demonstreret sin imponerende evne til krisestyring i svære tider. Euroen har vist sig at være en stærk valuta, hvilket har bidraget til at holde euroområdet stabilt, og den har endda været i stand til at give en hjælpende hånd i form af målsætningsmæssige tiltag til visse lande uden for euroområdet.
I forbindelse med kravet om etablering af en europæisk økonomisk regering anerkendes det ikke, at der allerede er blevet og stadig bliver gjort meget for at koordinere de enkelte medlemsstaters politikker og for at harmonisere dem. Resultaterne inden for dette område kan ikke mindst tilskrives hr. Juncker, og jeg vil derfor benytte denne lejlighed til at takke ham i særdeleshed.
Lande uden for euroområdet såsom Danmark og Ungarn lærer nu på den hårde måde, hvor dyrt det kan være ikke at være medlem af Eurogruppen og ikke blive skærmet af euroens beskyttende paraply. Lande, der tidligere har været modstandere af at blive medlem af euroområdet såsom Danmark og Sverige skifter nu mening og overvejer at tiltræde om få år.
Finanskrisen viser også, hvor nært forbundne de finansielle systemer er, og hvor sårbare de er. Det er derfor i vores egen interesse, at de lande, der endnu ikke har nået det stadie, tilslutter sig euroen så hurtigt som muligt, og at undtagelseslandene ændrer mening, om end ikke mod indrømmelser, som ikke er i overensstemmelse med tiltrædelseskriterierne. Den Europæiske Økonomiske og Monetære Union er et stabilt område med klare tiltrædelseskriterier, og dette skal ikke udvandes. Det eneste, vi kunne overveje, er, om vi i forhold til inflationsraten skulle undlade at anvende de tre bedste lande i EU som referencepunkt, men i stedet se på euroområdet som et hele, i og med at vi nu er en større klub med 16 medlemmer.
Eftersom stabilitets- og vækstpagten blev revideret for et par år siden, har den været fleksibel nok til ved økonomisk ubalance at reagere passende på udfordringer som dem, der følger af den nuværende krise. Det ville derfor være en fejl at prøve at svække og omdefinere kravene i pagten.
Krisen gør det også meget klart, at uforholdsmæssigt store underskud, som det er set i USA, ikke er bæredygtige i det lange løb, at storstilet økonomisk udvikling på kredit ikke virker, og at der derfor ikke er noget alternativ til konsekvent budgetkonsolidering. Vi er overbevist om, at finanskrisen i modsætning til det, der bliver sagt på finansmarkederne og udbasuneres i medierne, i den sidste ende vil styrke og ikke svække den monetære union.
Eoin Ryan
for UEN-Gruppen. - Hr. formand! For det første vil jeg gerne lykønske fru Berès og hr. Langen med det arbejde, de har lagt i denne meget vigtige betænkning. Det er en fremragende betænkning og en betænkning, der bør lægges mærke til.
Da dette emne først blev fremsat på udvalgsniveau, oplevede vi et meget anderledes økonomisk klima. Subprimekrisen i USA var brudt ud, men jeg tror ikke, at der var nogen, der forudså følgerne og omfanget af den virkning, som den ville få på finansmarkederne i hele verden.
Efterhånden som den finansielle situation er blevet værre, har tonen i vores forhandlinger her i Økonomi- og Valutaudvalget ændret sig. Den nuværende krise er en global krise, og for at komme gennem den har vi brug for en koordineret global respons, så jeg glæder mig meget over det initiativ, der blev taget i weekenden og resultatet af det. Det er meget mere, der skal gøres, men jeg synes, at det er en rigtig god start.
For Irland er den stabilitet, som euroen har givet, navnlig med hensyn til rentesatser og valutakurser, en væsentlig faktor, der er med til at gøre os i stand til at komme ud af dette stormvejr, ikke uden skrammer, men helt bestemt stadig oprejst.
Hvis der stadig er nogen i Irland eller andre steder i euroområdet eller i Europa, der tvivler på fordelene ved euromedlemskab, så bare kig mod det nordvestlige Europa, og se, hvad der sker i Island.
Hvis Irlands befolkning havde lyttet til dem, der ikke bare var modstandere af Lissabontraktaten, men også af Maastricht- og Nicetraktaten, hvor ville Irland så være nu? Vi ville stå uden for. Vi ville ikke være med i euroområdet, og vi ville opleve alvorlige økonomiske konsekvenser, fordi vi ikke ville have den stabilitet, som euroen har bragt til landet.
Jeg forventer ikke et svar fra partier som Sinn Féin, som konsekvent har været modstandere af Europa, og de skridt, vi har taget, men jeg synes virkelig, at det er på tide, at de gør klart, præcist hvad de mener, og hvor de står i forhold til hele spørgsmålet om Europa og vores økonomiske fremtid.
Pierre Jonckheer
for Verts/ALE-Gruppen. - (FR) Hr. formand, hr. formand for Eurogruppen, hr. kommissær! På vegne af min gruppe vil jeg også gerne takke fru Berès og hr. Langen for den vigtige betænkning, de har fremlagt for os. Med sine 62 punkter og 14 tætskrevne sider giver den meget stof til eftertanke. Jeg vil gerne benytte mig af, at formanden for Eurogruppen og kommissæren er til stede til igen på vegne af min gruppe at dele flere bemærkninger med dem, som efter vores mening fortjener at blive gennemgået mere grundigt, end det er tilfældet i betænkningen.
Den første bemærkning angår valutakurspolitikken for euroen. Jeg indrømmer, at jeg stadig ikke forstår, hvorvidt der eksisterer en valutakurspolitik for euroen i relation til andre internationale valutaer, og hvorvidt det på G20-møderne eller andetsteds drøftes, hvordan USA's meget store underskud skal finansieres i fremtiden.
Min anden bemærkning omhandler emnet koordinering. Jeg mener, at euroen er en succes, særligt ud fra et politisk synspunkt, fordi den giver EU status som en politisk magt. Jeg mener dog også, at koordineringen af euroen ikke fungerer særlig godt, i hvert fald på tre områder.
Det første område er beskatning. De kender Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliances holdning på dette område. Vi er fortalere for skattekonkurrence, men fair skattekonkurrence. Vi mener, at vi halter for langt bagefter i forhold til bekæmpelse af skattely, herunder inden for EU, og vi mener, at vi halter for langt bagefter, når det gælder udvidelse af direktivet om beskatning af indtægter fra opsparing.
Med hensyn til koordinering af budgetpolitik - som er det andet område - noterer jeg mig, at medlemsstaterne alle har iværksat "genopretningsplaner". På europæisk niveau hører jeg f.eks. hr. Strauss-Kahn sige, at der skal ydes et beløb på 1 % af Fællesskabets BNP, et tal, der praktisk talt udgør hele EU's budget for et år. Hvor står vi i forhold til dette synspunkt? Jeg mener ikke, at det går særlig godt med koordineringsbestræbelserne, og jeg mener også, at de svar, De giver med hensyn til stabilitets- og vækstpagten, hverken er tilstrækkelige eller passer til den udfordring, vi står over for.
Endelig er det tredje område, hvor jeg opfatter koordineringen som ringe og utilstrækkelig, den lønpolitik, der føres i de forskellige EU-lande. I realiteten har Tyskland opbygget sine gode resultater i løbet af de sidste 10 år ved at praktisere en lønpolitik, som i lyset af den tyske økonomis størrelse er ansvarlig for euroområdets overordnede styrke. Jeg mener, at dette udgør et problem i forhold til niveauet for den interne efterspørgsel og i forhold til lønniveauet for et antal jobkategorier for ikke at nævne problemet med manglende jobsikkerhed.
På disse områder forventer jeg både fra formanden for Eurogruppen og fra Rådet (økonomi og finans), som han repræsenterer, større ambitioner for fremtiden, da vi også taler om de kommende udfordringer.
Sahra Wagenknecht
for GUE/NGL-Gruppen. - (DE) Hr. formand, mine damer og herrer! 10 år efter oprettelsen af den monetære union befinder Europa sig i en alvorlig krise. Banker kollapser eller understøttes med milliarder fra statsbudgetterne, markedet kollapser, og millioner af mennesker frygter for deres job og deres fremtid.
Det er ikke kun markedet, der er kommet til kort - de ansvarlige bag den gældende politik virker også ude af stand til at lære af deres fejl. Det er vores holdning, at der blev begået alvorlige fejl i oprettelsen af Den Økonomiske og Monetære Union. En af disse fejl var den strukturelle adskillelse af penge- og skattepolitik. Man kan ikke skabe en fælles valuta uden samtidig at harmonisere skatte- og udgiftspolitikken, i det mindste overordnet. For mig ser det ud til, at de økonomiske skævheder inden for euroområdet er vokset enormt. Det, vi nu virkelig har behov for, er en bedre koordinering af den økonomiske politik, og særligt skattepolitikken. Vi har brug for effektive foranstaltninger til at bekæmpe skattedumping, skattely skal lukkes, og endelig skal kapitalbevægelser igen kontrolleres.
Den anden alvorlige fejl ligger efter vores mening i stabilitets- og vækstpagtens struktur. I tider som disse lever enhver, der mener, at budgetkonsolidering er afgørende, tydeligvis i en anden verden. Der er ikke noget, der kunne være mere katastrofalt end at reagere på denne økonomiske krise, på dette tidspunkt, med åbenlyse redningsprogrammer. Stabilitetspagten har tydeligt vist, at den har slået fejl. Den burde erstattes af en integreret europæisk strategi for solidaritet og bæredygtig udvikling. Efter vores mening har vi brug for en investeringsoffensiv for at forny offentlig infrastruktur og forbedre livet for de socialt dårligt stillede grupper i Europa.
Den tredje fejl ligger efter vores mening i selve Den Europæiske Centralbanks struktur, da den ikke er underlagt nogen form for demokratisk tilsyn og har prisstabilitet som sit eneste mål. Vi går ind for at indføre demokratisk tilsyn med Den Europæiske Centralbank, og vi opfordrer også til, at ECB's pengepolitiske mandat justeres, så vækst og beskæftigelse i fremtiden skal have mindst samme vægt som prisstabilitet.
Den nuværende krise er også en mulighed for vidtrækkende reformer af den europæiske penge- og finansmæssige arkitektur. Den mulighed må vi ikke bare smide væk.
Nils Lundgren
for IND/DEM-Gruppen. - (SV) Hr. formand! Hvis vi havde en fælles litterær referenceramme i Europa, ville jeg begynde min tale med at citere en stor svensk digter: Smigerens stemme luller dig i søvn, lyt på et tidspunkt til sandhedens stemme. Det er et aleksandrinerversemål med en cæsur. Begge ordførere vurderer, at den monetære union har været en succes. Resultatet er, at de bidrager til at skabe en myte omkring euroen, der ikke er forankret i kritisk vestlig tænkning.
Sandheden om euroen er meget anderledes. For det første har dens første årti medført enorme omkostninger i form af mindsket vækst og øget arbejdsløshed. For det andet har den monetære union ikke skullet stå sin prøve i svære tider før nu. Forskning peger på, at den muligvis har rimelig stor indvirkning på mængden af handel med udlandet, måske endda 3-4 % af BNP. På den anden side er det tydeligt, at de socioøkonomiske fordele af denne stigning i handelen er meget begrænsede, måske 3-5 ‰ af BNP, og det er en fordel, som kun forekommer én gang. Denne ubetydelige stigning i velstanden er blevet opnået på bekostning af, at landene i euroområdet ikke har været i stand til at føre en uafhængig penge- og finanspolitik. Tyskland gik ind i denne monetære union med en stærkt overvurderet valuta og har levet med en høj rentesats og en for restriktiv finanspolitik.
Omkostningerne har været betydelige, og hvordan går det så nu? Den historie, som er blevet strikket sammen, er, at landene i euroområdet står stærkt og forenet og har ledet kampen mod finanskrisen. Som alle ved, er dette en myte. Det var Det Forenede Kongerige, som står uden for den monetære union, og Gordon Brown, der tog initiativet. Euroområdet fulgte efter.
Roger Helmer
- (EN) Hr. formand! Lad mig lykønske hr. Lundgren med hans bemærkninger og også gøre indsigelse mod hr. Ryan fra UEN-Gruppen, som fortæller os, at den stabilitet, som euroen har givet, har været en enorm velsignelse for Irland. Hvis han havde fulgt med i Irlands nyere økonomiske historie, ville han vide, at den manglende fleksibilitet inden for euroens pengepolitik har bidraget til alvorlige inflationsproblemer, særligt på boligmarkedet, og at den irske boligboble har været meget mere alvorlig, end den havde behøvet at være, hvis Irland havde været i stand til at styre sin egen pengepolitik.
Vi fik tilbudt store fordele med euroen, vi fik tilbudt lettelser i forbindelse med rejser, vækst og effektivitet, og pengeoverførsler mellem medlemsstater ville pludselig blive lettere. Men dette er ikke sket. Ja, det er blevet lettere at rejse, men vi har ikke oplevet væksten og effektiviteten, og jeg tror, at det er næsten lige så besværligt og dyrt at overføre penge mellem staterne i euroområdet, som det altid har været.
De af os, der tvivlede på europrojektet, har fået genoprejsning. Det, vi oplever, er, at vi har den forkerte rentesats i de fleste lande det meste af tiden. Italien har oplevet den mest frygtelige krise i konkurrenceevnen, da enhedslønomkostningerne er steget med 40 % sammenlignet med Tyskland. Vi får at vide, at euroen er en stor succes på grund af dens styrke som valuta. Tja, vi kan jo spørge nogle af eksportørerne i euroområdet, hvad de mener om euroens styrke. Den skader dem i høj grad.
Den virkelige prøve på en valutas succes er graden af tillid på markedet, og den måles i dette tilfælde ved hjælp af obligationernes spredning mellem staterne i euroområdet. Sidste gang, jeg kiggede, var spredningen mellem Grækenland og Tyskland på mere end 150 basispoint. Dette er ikke bæredygtigt. Det viser, at markederne totalt mangler tillid til euroen. Det spørgsmål, vi står med, er ikke, hvor længe euroen kan holde, men hvilken medlemsstat der først forlader euroområdet.
Ján Hudacký
- (SK) Hr. formand, hr. kommissær! Lad mig begynde med at takke begge ordførere for en velafvejet betænkning.
I forbindelse med denne betænkning vil jeg gerne allerførst kommentere de nuværende problemer inden for euroområdet. Og på trods af 10 år med de positive virkninger, der er opnået via euroområdets arbejde, står den nu over for nye udfordringer i forhold til, hvordan finanskrisen og den efterfølgende økonomiske recession skal gribes an.
Jeg vil gerne bidrage ved at påpege nogle af de usystematiske lovindgreb, som en række regeringer i medlemsstaterne har foretaget på markedet under påskud af at ville løse denne nye situation.
Jeg er overrasket over, at nogle af udtalelserne fra visse repræsentanter for EU ofte tilskynder regeringerne i medlemsstaterne til at foretage visse lidet hjælpsomme indgreb i finanssektoren, og at disse ofte kun løser situationens perifere aspekter.
Dette gælder f.eks. overholdelsen af betingelserne i Stabilitets- og Vækstpagten, hvor nogle regeringer allerede signalerer, at de tilsyneladende ikke vil holde sig inden for et planlagt underskud på deres offentlige finanser, og i den forbindelse henviser til tilskyndelse fra EU.
Den overtagelse af kriseramte finansielle institutioner, som regeringerne i nogle medlemsstater har foretaget, vil repræsentere et farligt fortilfælde for ekspropriation af private virksomheder i en hvilken som helst sektor, som ikke er villige til at tilpasse sig usystematiske lovgivningsmæssige og diskriminerende indgreb foretaget f.eks. for at holde inflationen nede.
Den omfattende finansielle støtte til nogle økonomiske sektorer såsom bilindustrien giver anledning til spørgsmål om, hvorvidt en sådan støtte skaber urimelig markedsforvridning og også virker diskriminerende mod andre sektorer.
Uden tydelig og omhyggelig koordinering og klare regler på EU- eller euroområdeniveau bliver det svært at håndtere disse meget krævende processer.
I denne forbindelse vil jeg gerne opfordre repræsentanterne for Kommissionen og Den Europæiske Centralbank og andre EU-institutioner til at indtage en velovervejet og koordineret holdning, når de leder efter en optimal løsning i disse svære tider, hvor hele Europa står over for økonomisk recession.
På kort sigt kan overdreven lovgivning og overdrevne regeringsindgreb på det frie marked midlertidigt sætte en stopper for yderligere økonomisk kollaps i EU, men på mellemlang sigt vil dette helt sikkert ikke give udviklingen den saltvandsindsprøjtning, der så ivrigt forudses.
Antolín Sánchez Presedo
(ES) Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Den Økonomiske og Monetære Union har tilføjet en ny dimension til den europæiske integrationsproces. Styringen deraf er baseret to asymmetriske søjler, nemlig den monetære union, der er føderal i sin beskaffenhed, og den økonomiske koordinering, som bygger på regeringssamarbejde. Begge skal de sikre den stabilitet, vækst, retfærdighed og bæredygtighed, som borgerne kræver.
Gennemgangen af 10 år i euroområdet er positiv. Beviset er, at euroen i stigende grad opfattes som et tilflugtssted og et sikkert sted for medlemsstaterne. Men vi skal gå endnu længere og udvide dens rammer. Vi skal gøre dette for at imødegå udfordringer i forbindelse med globalisering, klimaforandringer og befolkningens aldring og også den nuværende finanskrise, som nødvendiggør forbedringer af den måde, vi arbejder på. Vi skal også gøre dette for at håndtere den recession, som nu opstår for første gang.
Euroen kan ikke kun fungere som et sikkerhedsanker, men skal også være en motor, der kan være drivkraft for vækst. Euroområdet og Den Økonomiske og Monetære Union skal kunne reagere på disse udfordringer.
Jeg vil gerne lykønske ordførerne med deres fremragende arbejde og særligt takke dem for at have indarbejdet to af mine forslag. Det første var i definitionen af vores pengepolitik sammen med den økonomiske søjle og den monetære søjle at indføje behovet for en økonomisk analyse for at definere denne politik korrekt. Denne definition skal tage højde for overførsel af pengepolitik, udvikling af långivning, kapitalinteresser og finansielle aktiver, egenskaber for nye produkter og koncentration af risici og likviditet.
For det andet skal vi være opmærksomme på forskellene mellem medlemsstaterne, som vil øges i takt med udvidelsesprocessen. En universel pengepolitik vil i mange tilfælde ikke passe til de konkrete situationer i de forskellige lande. Den skal derfor tilpasses ved at indføre finansielle faciliteter for de lande, der måtte opleve kontraktive resultater som følge af den universelle politik, under forudsætning af at de ekspansive resultater let kan reguleres gennem skattepolitik.
Margarita Starkevičiūt
(LT) Hr. formand! Det siges, at en krise altid sætter fokus på alle de stærke og svage punkter i de økonomiske og institutionelle strukturer. Jeg må tilstå, at jeg tidligere stort set ikke var i tvivl om, at større opmærksomhed på landene i euroområdet ville skabe forudsætningerne for, at der ville opstå et Europa med to hastigheder, og at udviklingsøkonomierne som Litauens økonomi ville opleve hindringer i forhold til deres indtræden i euroområdet. Men de aktuelle begivenheder på finansmarkederne har ændret min holdning til Eurogruppens rolle og indflydelse på EU.
Det er tydeligt, at euroområdet har modstået den første store bølge i finanskrisen. Det er klart, at den økonomiske nedgang kan bremses ved at gennemføre en økonomisk politik, der er bedre koordineret mellem medlemsstaterne, hvilket fremskynder integration og udvidelsen af det indre marked. De lande, som er blevet tilbage uden for euroområdets grænser, har lidt mere. For det meste har vi lidt og er blevet ofre for finanskrisen, fordi der trækkes kapital tilbage. Det er derfor, vi nogle gange protesterer meget kraftigt imod de beslutninger, der vil lette kapitalens bevægelighed i EU-landene, det er ikke, fordi vi er mod integration. Som professionel økonom ved jeg, at integrationsprocesser fremmer økonomisk vækst. Men vi kunne virkelig godt tænke os, at euroområdet blev en klippe, der kunne slå finanskrisens bølger tilbage, en klippe, som vi kunne klatre op på, og hvor vi kunne søge læ for de iskolde vinde.
Hvad skal der gøres for at gøre euroområdets styrke til hele EU's styrke? Vi skal helt sikkert undgå at foreslå en masse nye foranstaltninger. Jeg så i dag de beslutninger igennem, som Parlamentet har vedtaget i forhold til økonomisk politik. Nu ville det have været en fordel, hvis i det mindste nogle af disse forslag allerede var blevet gennemført. Der er et stort antal forslag, og for mig ser det ud, som om vi ikke vil komme i tanke om mere. Nu bør vi konsolidere disse forslag.
I øjeblikket drøftes det, om vi har behov for større statslige indgreb eller en mere liberal politik for at overvinde den økonomiske recession. Jeg mener, at begge økonomiske strategier skal anvendes. Det er frem for alt klart, at vi har brug for et socialt sikkerhedsnet, hvor staten tilbyder støtte og økonomisk understøttelse, så folk, der har mistet deres job på grund af krisen, på grund af omstrukturering, kan finde et nyt ståsted i livet. På den anden side har vi behov for liberale reformer, så integrationsprocessen styrkes og giver mulighed for, at virksomhederne udvider deres aktiviteter i EU. Her skal euroområdet spille en central rolle.
Til sidst vil jeg gerne tilslutte mig mine kolleger og sige til formanden for Eurogruppen, at vi sætter stor pris på hans arbejde og ved, hvor kompliceret alt dette er - han har i hvert fald Parlamentets støtte.
Dariusz Maciej Grabowski
(PL) Hr. formand! En gennemgang af de første 10 år med Den Økonomiske og Monetære Union bør ske ud fra et internationalt perspektiv. Det spørgsmål, vi bør stille, er, hvor EU har bevist sine fordele i forhold til sine primære konkurrenter i verden, dvs. USA og Asien. Dette perspektiv viser tydeligt, at euroområdets balance har røde tal. EU har udviklet sig langsommere end sine konkurrenter. Væksten i job og særligt væksten i arbejdsproduktivitet har været mindre end i USA for slet ikke at nævne Asien. Det betyder, at den fælles valuta ikke udfylder sin grundlæggende rolle.
Et andet aspekt er euroområdets fremtid. Dokumenter fra Den Europæiske Centralbank og myndighederne i EU lægger stigende vægt på behovet for at bruge euroen som et redskab til at indføre ensartede økonomiske politikker i medlemsstaterne, særligt i forhold til budget- og skattepolitik. Denne erklæring bekymrer de mere tilbagestående lande, særligt de nye medlemsstater. Hvordan kan de udvikle sig og mindske kløften i forhold til de gamle medlemsstater, hvis de er tvunget til at indføre en politik, som dæmper den økonomiske vækst i alle medlemsstaterne?
Den primære kritik i forhold til Den Europæiske Centralbank er, at den i sine bestræbelser på at gøre euroen til en verdensomspændende valuta ignorerer de økonomiske problemer i regionerne og i de mindre udviklede medlemsstater. Den undlader også at tage hensyn til sociale aspekter såsom demografisk struktur og borgernes mobilitet.
EU-myndighedernes holdning er endnu mindre acceptabel, når man tænker på, at både Tyskland og Frankrig i mange år ikke levede op til de strenge betingelser i Maastrichttraktaten, fordi de vidste, at det var i deres nationale interesse. Ydermere blev de aldrig draget til ansvar eller straffet. Derfor er der efter min mening behov for, at vi ikke fortsætter med euroområdets nuværende økonomiske doktrin, men i stedet gennemfører en radikal ændring, som ikke alene vil bidrage til at imødegå den nuværende finanskrise, men frem for alt vil frigive den energi, der skal til for, at alle EU-medlemsstaterne kan udvikle sig økonomisk.
Kyriacos Triantaphyllides
. - (EL) Hr. formand! Kommissionens forslag vedrørende de første 10 år med Den Økonomiske og Monetære Union indeholder en række selvmodsigelser. Det sigter mod at afslutte en periode med deregulering af markedet, mens priserne for varer og tjenesteydelser i realøkonomien ligger på det højeste niveau nogensinde, og arbejdsløsheden i euroområdet forventes at nå op på 8,6 % i 2009 og 9 % i 2010.
Udviklingen bekræfter, at kløften mellem rig og fattig slet ikke er blevet mindre. Den globale økonomiske og finansielle krise er direkte forbundet med statens begrænsninger og dereguleringspolitikken. Selv om vi har fået bekræftet, at fordelingen af rigdommene har været skæv, er Kommissionen desuden fortaler for stabilitets- og vækstpagtens fortsatte håndhævelse og udjævnende virkning og for at give Den Internationale Valutafond en styrket rolle.
Denne tilgang tilsidesætter de særlige forhold, der gør sig gældende i de enkelte medlemsstaters økonomi, og er i strid med filosofien om forskellige vækstrater i hver medlemsstat.
Hanne Dahl
(DA) Hr. formand! I år er det 10 år siden, at man indførte euroen i en lang række lande i EU. I Danmark har vi to gange afvist at indføre euroen efter lang og grundig debat, og nu er det så tid til at gøre status. Og vi er nødt til at se særdeles kritisk på den fælles mønt. Siden juli er euroen faldet med 30 % i forhold til dollaren, efter at den finansielle krise har taget sin begyndelse. Investorerne mangler tillid til euroen. Spørgsmålet er, hvorfor! En del af svaret ligger lige for. Der er meget, der tyder på, at den pengepolitik, der føres i EU, hvor man entydigt ser på inflationsbekæmpelse, ikke er den rigtige. Den meget stramme finanspolitik, som landene tvinges til at føre på grund af stabilitetspagten, er slet ikke den rigtige nu. Euroens lave kurs i forhold til dollaren skyldes, at der ikke er tillid til eurolandenes økonomiske politik. Man kan endvidere sige, at den finansielle krise viser om noget, at euroens mål - "One size fits all" - ikke passer. Flere og flere økonomer mener, at der bør føres en ekspansiv finanspolitik. Ønsker man at bruge det som redskab, er der brug for langt mere individuelle økonomiske politikker, end euroen tillader. "One size fits all" sidder aldrig rigtig godt på nogen. Den passer altid alle halvdårligt.
Endelig er jeg nødt til at sige til Klinz - der taler om, at vi i Danmark gerne vil være med i euroen, og at vores valuta er svag - at den danske økonomi er bomstærk, og at vi har klaret den finansielle krise bedre end gennemsnittet i eurolandene.
Andreas Mölzer
(DE) Hr. formand! Der er virkelig meget lidt at fejre i anledning af Den Økonomiske og Monetære Unions 10-årsdag. Vi prøver desperat at bruge en række forskellige hjælpepakker for at forhindre dæmningen i vores finansielle system i at briste, og det eneste, vi får gjort, er at lappe revnerne utilstrækkeligt sammen. Bankerne har stukket milliarder af offentlige midler ned i lommerne, samtidig med at de uddeler bonusser og afkast, og den gennemsnitlige borger er blevet gjort til grin igen og igen. Den enkelte borgers skattepenge er endt på bankernes rouletteborde, og til gengæld trues borgeren med arbejdsløshed og muligvis endda med tab på sin opsparing, både i banken og i pensionskassen.
Midt i dette dilemma hører vi nu røster, der siger, at vi endelig skal gøre noget for at sikre, at europæiske virksomheder ikke ender med at være på ikkeeuropæiske, f.eks. kinesiske, hænder. Denne sælgen ud af Europa begyndte for år tilbage med grænseoverskridende leasing og andre lignende rænkespil. Hvad mere er, har ØMU'en en del problemer i lyset af Grækenlands hastigt stigende gæld og Italiens skødesløshed efter at være blevet optaget i euroklubben.
Vi skal derfor sikre, at de fejltagelser, som blev begået i forbindelse med euroen, ikke gentages af nye medlemmer, og at der ikke kan spilles flere risikable økonomiske spil med offentlige midler, med andre ord med borgernes penge. Vi har ikke alene brug for et strengt europæisk tilsyn med tvivlsomme finansielle konstruktioner, men vi har også behov for et solidaritetsbidrag fra dem, der har profiteret af spekulation. Frem for alt skal EU i princippet fuldstændigt forsage uhæmmet kapitalisme og i stedet beskytte sine borgere mod ubehersket grådighed og de negative konsekvenser af ukontrolleret globalisering.
Othmar Karas
(DE) Hr. formand, hr. Juncker, mine damer og herrer! Det forekommer mig, at hr. Mölzer ikke har forstået, hvad det drejer sig om, da det, han sagde, ikke havde meget med euroen at gøre.
Euroen og udvidelsen er EU's mest iøjnefaldende succeser i de sidste 10 år. Vi bør imidlertid også huske på, at disse succeser ikke ville have været mulige uden Maastrichtkriterierne, stabilitets- og vækstpagten og Den Europæiske Centralbank, og uden politisk vilje og villighed til at påtage sig et ansvar på europæisk plan. Vi taler nu om samarbejde og koordination. Det er rigtigt, at vi har brug for mere samarbejde og koordination, men det forudsætter, at vi har mere tillid til hinanden. Vi har brug for mere samarbejde og mere koordination, ikke mindst i lyset af mere Europa på det økonomiske område.
Den Europæiske Centralbank, den amerikanske centralbank og den japanske centralbank har i mange kriser bidraget til at beskytte Europa mod valutakriser. Derfor vil jeg endnu engang understrege, at man ikke kan afholde et topmøde uden repræsentanter fra euroområdet og Den Europæiske Centralbank. Finanskrisen har vist, at euroen har hjulpet os til at undgå valutaspekulation og forhindre spekulation i euroområdet. Reaktionerne i Danmark, Det Forenede Kongerige, Sverige og Ungarn viser helt klart, hvad euroen har gjort for os.
Til slut vil jeg gerne understrege, at vi ligeledes ønsker, at EU bliver repræsenteret i IMF, Verdensbanken og på de globale finansielle markeder i overensstemmelse med sin styrke. Vi opfordrer alle dem, der nu højlydt forlanger en global regulering, til at gøre det samme i Europa og i medlemsstaterne, som de kræver, at andre gør.
Olle Schmidt
(SV) Hr. formand, hr. kommissær, hr. Juncker! Jeg vil gerne begynde med varmt at gratulere en moden tiårig samt takke de to ordførere for en god betænkning.
De seneste måneder har jo vist euroens styrke. Der var ikke mange, der for 10 år siden troede, at euroen ville blive en så formidabel succes. Nogle lande, herunder mit eget, ventede ængsteligt udenfor. Nogle kritikere tænkte nok, at euroen ikke ville bestå prøven, som hr. Lundgren sagde. Men han og de andre dommedagsprofeter tog fejl. Efter måneder med finansuro er det tydeligt, at kun et samarbejde om økonomiske spørgsmål med euroen som den stabiliserende kraft kan give den sikkerhed, som de nuværende globale økonomiske systemer kræver. Netop det faktum, at det var fælles aktioner, der førte til en forbedring af markedet, viser eurosamarbejdets styrke.
Euroen bør blive hele Europas valuta. Hvis denne vision skal blive til virkelighed, så bør de allerede strenge konvergenskriterier ikke gøres endnu strengere. Jeg mener derfor, at det er forkert at gøre medlemskabet af euroen til en eksklusiv klub med højere adgangskrav, som et af ændringsforslagene kræver.
Lad mig sige et par ord om Sveriges position uden for euroområdet. For Sverige, som kun står med et ben i EU, og som stadig står uden for euroområdet, er fordelene og ulemperne nu klarere end nogensinde, også forhåbentlig for hr. Lundgren. Da den sidste finanskrise ramte Sverige i 1992, gjorde vi i sidste ende ikke andet end at lade kronen falde. Det, vi lærte dengang, førte til, at vi besluttede os til at blive en del af den europæiske familie. I det sidste år er den svenske krone faldet i forhold til euroen. Nu hvor finanskrisen tackles, står Sverige både uden den beskyttelse, som euroen giver, og uden for de løsninger, som krisehåndteringen inden for Eurogruppen beslutter og nødvendiggør. Det er nu, at små lande som Sverige bør indse værdien af en fælles valuta. Euroens stabilitet muliggør en langsigtet tilgang, som er så vigtig for et land, der er så afhængig af eksport som Sverige. Det er rigtigt, at Sverige har en god økonomisk udvikling, men medlemskab af euroen ville have givet os endnu mere stabilitet i vores valutapolitik og ville have skabt flere arbejdspladser, en mere stabil økonomi og en større eksport.
De svenske partier bør derfor være parate til at ændre deres passive holdning til euroen som en valuta for Sverige. Sverige bør blive et fuldgyldigt medlem af EU. Det er derfor på tide, at vi i mit land seriøst begynder at tale om en ny folkeafstemning. Jeg håber for mit vedkommende, at Sverige bliver medlem i løbet af de næste fem år.
Zbigniew Krzysztof Kuźmiuk
Hr. formand! Jeg vil gerne henlede opmærksomheden på to spørgsmål, som efter min opfattelse kaster en skygge over Den Økonomiske og Monetære Union. For det første er der den kendsgerning, at landene uden for euroområdet har en hurtigere udvikling end landene indenfor. I perioden 2002-2007 udviklede de gamle medlemsstater uden for euroområdet - England, Sverige og Danmark - sig meget hurtigere end landene i euroområdet. Væksten i BNP i disse lande var næsten dobbelt så stor som gennemsnittet i euroområdet, og arbejdsløsheden var betydelig lavere end i euroområdet. Forskellen mellem landene i euroområdet og de nye lande er endnu mere sigende.
For det andet er der forskelsbehandlingen af de lande, der ønsker at komme med i ØMU'en; i forhold til de lande, der allerede er med. Kandidaterne til ØMU'en skal opfylde strenge finanspolitiske og monetære kriterier i to år, før de kan komme med i euroen, men de to største EU-lande - Tyskland og Frankrig - som er i euroområdet, overskred tærsklen for budgetunderskud i fire år mellem 2002-2005. Det var nødvendigt at ændre stabilitets- og vækstpagten for at undgå, at disse to lande skulle betale adskillige millioner euro i bøder for ikke at have overholdt kriterierne.
Jens Holm
(SV) Hr. formand! Denne betænkning hylder ØMU'en. Jeg undrer mig over, hvad der er at fejre. Euroområdet er i recession, og arbejdsløsheden stiger skarpt. Adskillige af de store ØMU-lande overholder ikke længere de grundlæggende økonomiske krav for medlemskab. Det alene viser, hvor stift projektet er.
For fem år siden stemte det svenske folk nej til ØMU'en. Men jeg har gentagne gange hørt Kommissionen sige, at Sverige før eller siden må tilslutte sig ØMU'en. Jeg vil derfor benytte mig af lejligheden til at spørge Kommissionen, om den kan gøre dette klart en gang for alle. Skal Sverige tilslutte sig ØMU'en?
ØMU'en har brug for en grundlæggende reform. Et klart mål for Den Europæiske Centralbank om at bekæmpe arbejdsløsheden bør medtages. Man bør tillade større økonomisk fleksibilitet. Dette ville være nogle få vigtige skridt i den rigtige retning.
Zsolt László Becsey
(HU) Hr. formand! Jeg mener, at indførelsen af euroen er en succes, da vi har set et fald i arbejdsløsheden og en stigning i beskæftigelsen, og dette skyldes euroens stabilitet. Vi kan se et yderligere bevis på det i den nuværende krise, for de lande, der kan bruge denne stærke reservevaluta, kan simpelt hen ikke have betalingsbalancevanskeligheder, mens andre - som f.eks. Ungarn - oplever sådanne problemer.
Men det er ikke lykkedes for euroområdet at opnå konvergens, til trods for støtte fra sammenhørighedsfonden, og det, vi i stedet for bør undersøge, er grundene til dette. Derfor vil jeg foreslå, at vi, når vi undersøger, hvad der er sket, ikke blot ser på BNP, men også på BNI.
Jeg er glad for, at betænkningen indeholder et punkt om, at der skal træffes foranstaltninger over for medlemsstater, som konstant kommer med ukorrekte, rosenrøde prognoser - som vi har set det med begivenhederne i Ungarn i 2006 - og jeg mener faktisk, at det er nødvendigt.
Jeg mener, at det er vigtigt, at vi bevarer prestigen ved EU-medlemskab. Lande, som ikke er medlem af EU, bør ikke kunne komme med i euroområdet, da det ville betyde, at vi ikke ville kunne retfærdiggøre den meget store indsats, som visse lande har gjort for at blive medlem.
ECB's redskaber bør - især i den nuværende krise - bruges til fordel for alle medlemsstater, navnlig hvad angår likviditet. Her må vi ikke være selviske. Dette giver EU's beskyttende skjold og medlemskab af det indre marked mening. Det indre marked er en stor udfordring, især for de mindst udviklede medlemsstater. Det bør ligeledes tages med i betragtning i sammensætningen af ECB's direktion.
Det vigtigste spørgsmål er imidlertid euroområdets eksterne repræsentation. Det er nødvendigt, men alle medlemsstater bør inddrages i udarbejdelsen af mandatet for euroområdets eksterne repræsentation. Ekstern repræsentation bør ikke være en eksklusiv klub, da EU er en samlet enhed.
Endelig vil jeg gerne sige, at medlemsstaterne skal tiltræde euroområdet så hurtigt som muligt på strenge, men logiske betingelser. Derfor er jeg glad for hr. Klinz' fornuftige forslag om, at referencelandene skal begrænses til landene i EU-området.
Vladimír Maňka
- (SK) Hr. formand! I forbindelse med de seneste ugers finanskrise har Europas borgere set, at medlemsstaterne i euroområdet er bedre rustede til at imødegå store rystelser. Det kan folk også se i mit land, Slovakiet, som indtræder i euroområdet den 1. januar.
De finansielle investorer og valutakursspekulanterne betragter os allerede som medlem af euroområdet. Det betaler sig ikke længere at spekulere i vores valuta, da vi har fastlagt en fast vekselkurs. Samtidig falder vores naboers valutaer. Spekulanterne betragter dem som alt for risikable på grund af krisen på finansmarkederne. Nogle valutaer er faldet til deres laveste niveau i årevis.
Tiltrædelsen til euroen i en lille, åben økonomi beskytter virksomheder og borgere mod udsving i vekselkursen. Endog borgerne i det land, der har den højeste beskæftigelse i verden, nemlig Danmark, og som længe var et af de mest konkurrencedygtige lande og havde den højeste levestandard i verden, har nu opdaget, at hvis de havde været medlem af euroområdet, ville de have haft en bedre vekselkurs, og de ville bedre have kunnet tackle de nuværende globale problemer. Det samme gælder naturligvis også for Sverige, som vi har drøftet i dag. Tiden er måske nu inde til, at de tager deres tiltrædelse til euroområdet op til fornyet overvejelse.
En kollega fra mit eget land har i dag kritiseret Slovakiets regering for at udarbejde foranstaltninger til at styrke regulerings- og tilsynsrammen. Jeg vil gerne henlede opmærksomheden på et beslutningsforslag fra Europa-Parlamentet, hvor man for nylig bad Kommissionen om at foreslå foranstaltninger til at styrke regulerings- og tilsynsrammen i hele EU. Det er vi nødt til at gøre. Og det er derfor, at et flertal af Parlamentets medlemmer fra forskellige politiske grupper stemte for dette.
Jeg vil gerne slutte med at takke de to ordfører for en fremragende betænkning.
DanutBudreikait
(LT) Hr. formand! Den Økonomiske og Monetære Union er 10 år gammel. Det er en fin fødselsdag, men det giver os også anledning til at overveje, hvorledes den økonomiske, finansielle og politiske situation har ændret sig i EU og globalt, og om Maastrichtkriterierne kan leve op til de aktuelle globale ændringer.
I 2005 blev stabilitets- og vækstpagten revideret, måske fordi dens krav ikke var blevet gennemført i de største lande i euroområdet.
I en periode på 10 år havde næsten ingen af landene i euroområdet gennemført alle Maastrichtkriterierne.
Vi ved, at Den Europæiske Centralbanks mål for inflationen er 2 %. Hvis vi ser på dette mål i dag, kan vi se, at intet EU-land har nået dette mål. I september varierede inflationen fra 2,8 % i Holland til 14,7 i Letland, og Maastrichtkriteriet for prisstabilitet er 4,5 %.
Hvis medlemmerne af euroområdet ikke gennemfører prisstabilitetskriteriet, hvordan kan vi så tale om inflationsstabilitet? Man begyndte at tale om inflationsstabilitet i 2006, da udvidelsen af euroområdet begyndte. Taler vi om nye krav, der udelukkende skal gælde for nye kandidater til euroområdet? Hvad er udsigterne for en udvidelse af euroområdet?
Jeg vil opfordre Kommissionen og Den Europæiske Centralbank til endnu en gang at se på Den Økonomiske og Monetære Unions principper og Maastrichtkriterierne og til at stille spørgsmålet, om de bliver gennemført i den nuværende globale økonomiske og finansielle situation, og hvad fremtiden indebærer for Den Økonomiske og Monetære Union og kandidaterne til euroområdet.
Ryszard Czarnecki
(PL) Hr. formand, hr. Junker! De har ikke heldet med Dem, for forhandlingen i dag om eurolands succes føres på et tidspunkt, hvor Eurostat har meddelt, at vi står ved begyndelsen til en større recession i landene med den fælles valuta. Dette burde få Dem til at udøve selvkritik i stedet for at komme med denne ubegrænsede succespropaganda. Ordførerne lovpriser i deres betænkning faldet i arbejdsløsheden, som ganske rigtigt i ni år har ligget lige over 1,5 %, men prognoserne viser nu en betydelig stigning i arbejdsløsheden i euroområdet i det kommende år. Der er ligeledes en anden side af medaljen, som ikke er så rar, og det understreger betænkningen også, nemlig en meget utilfredsstillende økonomisk vækst og en stor produktivitetsnedgang (fra 1,5 % i 1990'erne til 0,75 % i det sidste årti).
Det er tydeligt, at euroen hverken er et universalmiddel mod økonomiske trængsler eller et instrument, der qua dets karakter giver hurtigere økonomisk vækst og større velstand, end det er tilfældet for landene uden for euroområdet - Sverige, Danmark og Storbritannien.
Margaritis Schinas
(EL) Hr. formand! Der hersker ingen tvivl om, at ØMU'ens fødsel og euroen er et af højdepunkterne i den europæiske integrations tresårige historie.
Det er første gang, at vi i Europa og i verden har set en så struktureret overgang til en fælles valuta uden krig, uden blodsudgydelser, men i enighed og på grund af den politiske vilje, som blev udvist af uafhængige lande, som i fællesskab og på demokratisk vis besluttede at slå ind på denne vej mod valutastabilitet. Det har været en vanskelig vej, men det var en vej, som passede alle parter i Europa, dvs. både de lande, som var vant til finansiel stabilitet, og som fortsatte med at føre den samme antiinflatoriske politik, og de andre lande, som efter årtier uden finansiel disciplin for første gang i euroen fandt en oase, hvor de kunne rationalisere og omstrukturere grundlaget for deres økonomi.
Men det var fortiden. Vi befinder os nu i en meget vanskelig fase, på et afgørende stadie, hvor vi bør se på Ø'et i ØMU'en. Indtil nu har M'et i ØMU'en, den monetære komponent, hjulpet os til at nå så langt, som vi er i dag, men hvis vi ikke fra nu af indtager en sammenhængende, konsekvent og ensartet europæisk holdning til de økonomiske aspekter i sagen, er jeg bange for, at vi vil se mange af vores resultater kæntre for øjnene af os.
Der er således to spørgsmål, som vi skal have afklaret i fremtiden. Vi skal have koordinerede regler for en europæisk økonomisk styring, som også vil beskytte det globale system mod de excesser og det anarki, som førte til den nuværende krise. Og for det andet skal vi fordømme alle dem, som økonomisk lefler for folk, fordi de ønsker at bruge krisen til at så tvivl om disse store resultater.
Manuel António dos Santos
(PT) Hr. formand! Jeg vil starte med at gratulere ordførerne med denne fremragende betænkning. Kun de få, der er fuldstændig uvidende, eller de mange, som overhovedet ikke har nogen forståelse for forholdene, vil kunne påstå, at euroen og den dertil knyttede monetære politik ikke har været en kæmpesucces for menneskeheden og en stor succes for den europæiske økonomi. Man behøver bare se på det store antal arbejdspladser, der er blevet skabt under euroens styre, for at forstå dens betydning. Det er også helt klart af betydning, at de lande, som for kort tid siden udtrykte skepsis til den fælles monetære politik og euroen, nu i denne krisesituation, hvor den europæiske økonomi takket være sine instrumenter reagerer bedre end andre regionale økonomier, hurtigt ønsker at samarbejde med og endog komme med i euroområdet.
Men det er ikke alt, og det betyder ikke, at jeg personligt er tilfreds med den måde, hvorpå EU har tacklet spørgsmålene om finansiel konsolidering og finansiel stabilitet. Jeg har allerede ved adskillige lejligheder sagt her i Parlamentet, at jeg går ind for finansiel stabilitet og stabilitets- og vækstpagten, men at det er min opfattelse, at denne pagt ikke altid har været en ven for realøkonomien. Hverken denne pagt eller eller den monetære politik har været en virkelig ven for realøkonomien. Realøkonomien har ofte haft meget store problemer på grund af en alt for konventionel anvendelse af stabilitets- og vækstpagtens regler.
Jeg har aldrig mødt en økonom eller læst en økonomisk lærebog, som fortalte mig, at to, tre og tres, de magiske tal i stabilitets- og vækstpagten (inflation, underskud og gældsrate) er blevet videnskabeligt bevist. Jeg har aldrig mødt nogen, og jeg har især aldrig mødt en økonom eller en økonomisk teoretiker, som på noget som helst tidspunkt har sagt, at det er absolut afgørende stædigt at holde fast ved en sådan struktur. En idé, der forsvares heftigt af Kommissionen og af de mere konservative kræfter i Europa, er, at vi skal have budgetter, der balancerer eller er nulvækstbudgetter. Det er en helt absurd idé. På alle vækstniveauer betyder et budget, der balancerer, at man fuldstændig fjerner al gæld i fremtiden. Det er ikke retfærdigt socialt set, og det er heller ikke retfærdigt i forholdet mellem generationerne. Det er ude af trit med virkeligheden og realøkonomien.
Jim Higgins
(EN) Hr. formand! Berès-Langen-betænkningen er fremragende, fordi den fortæller ØMU'ens historie i de sidste 10 år og siger, hvordan det skal fortsætte. Euroen har været en bragende succes. Den er den næstvigtigste valuta i verden. Inflationen i de første 10 år lå i det store og hele på linje med ECB's mål på 2 %. Den har desuden gjort det lettere at rejse, fremmet handel og beskæftigelse, og hvad der er vigtigst, den er et yderligere skridt i retning af konsolideringen af EU.
Den meddelelse, der kom i sidste uge, om at euroområdet er i recession, betyder nu, at der må handles hurtigt både inden for EU og globalt, men vi kan på ingen måde skyde skylden for den nuværende krise på euroen. Stabilitets- og vækstpagtens regler er i og for sig rigtige, da de fastlægger retningslinjer for medlemsstaternes maksimale låntagning, men de tog ikke højde for - og det kunne ingen have gjort - den nuværende globale økonomiske krise. Efter min opfattelse bør der udvises fleksibilitet i den aktuelle krise, for medmindre de finansielle institutioners kreditstramning lempes, er der god grund til at tro, at krisen vil blive endnu værre, og at flere arbejdspladser vil gå tabt.
Jeg vil gerne rose formand Barroso og præsident Sarkozy for den måde, hvorpå de repræsenterede EU på G20-drøftelserne i Washington i sidste uge. Jeg mener, at de gjorde os ære, og de gjorde Europa ære.
Afslutningsvis vil jeg understrege, at vi bør undersøge, hvordan denne krise opstod, og hvad grundene til den var. Vi bør lære af den og sikre, at det aldrig sker igen. Hvis det betyder reform - reform af institutionerne, reform af Den Internationale Valutafond - lad os så gøre det. Hvis det betyder, at vi skal se på, hvordan Den Europæiske Centralbank fungerer, lad os så gøre det. Lad os på dette stadie gennemføre, hvad man kunne kalde en retsmedicinsk undersøgelse, og ligegyldig hvilken krise, Europa nu oplever - vi ved ikke, hvor alvorlig den er, hvor den fører hen, eller hvornår den vil ende, eller hvad konsekvenserne vil være - lad os undersøge den retsmedicinsk, og lad os gennemføre løsninger.
Dariusz Rosati
(PL) Hr. formand, hr. kommissær, hr. Juncker! Jeg er enig i, at den fælles valuta har været en stor europæisk succes. Vi har i adskillige år haft lave priser og en lav inflation, vi har haft en lav rente, vi har haft prisgennemsigtighed i de forskellige lande, vi har haft makroøkonomisk stabilitet, og det er især en succes for de lande, som tidligere havde problemer med inflationen og deres budgetunderskud. Jeg er enig i, at dét er en succes.
Jeg vil gerne kommentere det, min polske kollega sagde for lidt siden, om at vi har stigende arbejdsløshed og en finanskrise i euroområdet. Han har desværre forladt salen, men hvis han var blevet, ville han måske have hørt et par kloge ord. Han ser bort fra det faktum, at hvis Europa ikke havde haft euroen, ville vi befinde os i en meget værre situation, end tilfældet er. Det er især tydeligt, hvis vi ser på situationen i lande som f.eks. Island eller Ungarn, som nu står over for meget store økonomiske vanskeligheder. Hvis de havde været med i euroområdet, ville deres situation have været meget bedre.
Jeg vil understrege, at en valutas succes på lang sigt vil være bestemt af reelle faktorer. Den vil afhænge af den langfristede økonomiske udvikling, og den mangler vi i Europa. Vi kan konstatere, at den amerikanske dollar i de seneste uger er steget i forhold til euroen, og det er tegn på, at investorerne, eller i hvert fald de fleste af dem, selv i en økonomisk krise mener, at dollaren er en sikker havn for deres investeringer. Derfor er det nødvendigt at skabe et grundlag for en langfristet vækst i Europa, hvilket vil styrke den europæiske valuta. Men det kræver reform, det kræver økonomisk momentum, og det kræver større produktivitet.
En anden ting, jeg gerne vil sige, er, at vi bør revidere de nominelle konvergenskriterier, og vi bør sikre, at vi tilpasser kriterierne til de nye omstændigheder, især inflationskriteriet og metoden til beregning af benchmark, således at de kan bidrage til at hjælpe de nye medlemsstater, hvis økonomier er meget dynamiske, til at komme med i euroområdet.
Paolo Bartolozzi
(IT) Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg vil gerne takke formanden for Eurogruppen og kommissæren samt de to ordførere, som har udarbejdet denne betænkning, fordi jeg er overbevist om, at indførelsen af euroen har været med til at sætte borgerne i stand til bedre at forvalte deres familiebudgetter, da det har givet dem besparelser i deres udgifter til varer og tjenesteydelser og meget mere.
Som det allerede er blevet sagt, har inflationen holdt sig på gennemsnitlig 2 %. Der er blevet skabt omkring 16 mio. arbejdspladser i de sidste 10 år, og vi har set en reduktion af de offentlige budgetunderskud, der i 2007 - som det blev sagt af kommissæren - lå på ca. 0,6 % af BNP sammenlignet med 4 % i 1980'erne og 1990'erne.
Derudover har euroen fået et godt internationalt ry, og den er blevet en tiltrækkende valuta selv for lande uden for Fællesskabet, og til trods for den nylige finansuro, som har ramt verdens finans- og banksystem hårdt, har euroen uden tvivl mildnet den globale finanskrises ødelæggende virkninger. Men der består i dag en fare for, at den globale nedgang i efterspørgslen fortsat vil svække eksporten og modarbejde fordelen ved euroens underkurs, som trues af dollarens fald.
Det er klart, at vi bør foretage betydelige justeringer af euroens grundlæggende struktur, således at medlemsstater med et BNP under gennemsnittet kan sættes i stand til at forbedre deres situation. Det ville derfor være en god idé at udarbejde en ØMU-køreplan, således at man bedre kan analysere de økonomiske forskelle, fremme strukturreformer og overvåge de offentlige finanser og de finansielle markeder og fremskynde integrationen af dem. Alt dette kan og skal gøres lidt efter lidt, efterhånden som vi - forhåbentligt så hurtigt som muligt - kommer ud af denne ustabile situation, som ikke blot gør det vanskeligere for regeringerne at træffe de nødvendige presserende beslutninger, men som ligeledes øger forvirringen hos opsparerne. Vi skal genoprette tilliden hos opsparerne for igen at få gang i investeringer og forbrug og for at forbedre den overordnede ramme, så vi får mere ro til at handle. Sagt med andre ord er ansvaret kollektivt, men det er nødvendigt med en samordnet indsats fra de kompetente myndigheders side for at vurdere, hvilke reformer der skal gennemføres med stringent styring og en autoritativ politisk ledelse.
Sirpa Pietikäinen
(EN) Hr. formand! Først vil jeg gerne gratulere ordførerne, fru Berès og hr. Langen, med en meget afbalanceret betænkning, som behandler emnet ud fra en bred synsvinkel. For det andet vil jeg fremhæve, at da denne betænkning blev påbegyndt, var der ingen, der tænkte, hvor aktuel den ville være nu. Jeg mener, at det er et tegn på, at EU er i stand til at reagere på de globale udfordringer, sikre konkurrencedygtigheden og skabe stabilitet.
Uden Den Økonomiske og Monetære Union ville både eurolandene og landene uden for euroen have været meget mere sårbare over for finanskrisen. Den Europæiske Centralbank har i de sidste 10 år spillet en meget positiv rolle, og dette initiativ har sikret en meget stabil monetær og økonomisk politik, hvilket satte os i stand til at reagere hurtigt på krisen og handle proaktivt, ikke blot i EU, men også globalt i drøftelserne om en reform af den globale finansarkitektur.
Efter min opfattelse er dette ikke kun en finanskrise. Det er en krise, der drejer sig om beslutningstagningen og spillets regler. Det er nu nødvendigt, at Europa og Den Europæiske Centralbank får en stærkere rolle i forbindelse med tilsyn. Vi har brug for en mere harmoniseret regulering af alle de forskellige finansielle instrumenter. Vi har brug for gennemsigtighed gennem ordentlige procedurer, og frem for alt er det nødvendigt, at europæerne bliver ved med at fremstå enige for at fremme disse politikker globalt. Vi må stå sammen, da markederne er vokset ud over de nationale staters muligheder for at regulere dem, og vi har brug for samordnet handling på nationalt, europæisk og globalt plan.
Zita Pleštinská
- (SK) Hr. formand! Euroen vil også være den bedste stimulering for udenlandske investorer i Centraleuropa. Det vil derfor være op til Robert Ficos regering i forbindelse med indførelsen af euroen i Slovakiet den 1. januar 2009 at få det bedst mulige ud af denne lejlighed.
Inflationens bæredygtighed og underskuddet på de offentlige finanser vil blive fulgt nøje i Slovakiet, og den siddende slovakiske regering er derfor nødt til at fortsætte de reformer, der blev påbegyndt af den tidligere regering under Mikuláš Dzurinda. Hvis det ikke sker, kan Slovakiet få vanskeligheder med at holde inflationen nede efter tiltrædelsen til euroen.
Det er min opfattelse, at den slovakiske regering vil tage Europa-Parlamentets ordføreres henstillinger til sig, og at den ikke vil belaste landet med mere gæld. Den bør ikke beskæftige sig med en pensionsreform i et forsøg på at skaffe sig de private opspareres midler og på den måde opnå en kortfristet forbedring af de offentlige finanser. Den vil ikke vedtage love, som er i modstrid med markedsreglerne, og den vil bidrage til at forbedre iværksættermiljøet.
Silvia-Adriana Ţicău
(RO) Hr. formand, hr. kommissær! EU får sin styrke fra de ca. 490 mio. europæiske borgere. Euroområdet er en søjle for stabilitet i Europa og i den globale økonomi. Alene i de sidste 10 år er der blevet skabt 16 mio. arbejdspladser i euroområdet. EU vil i fremtiden skulle reagere på den demografiske og klimamæssige udfordring. En aldrende befolkning vil medføre større sociale, økonomiske og budgetmæssige problemer. Jeg er overbevist om, at man skal forsvare den frie bevægelighed for varer, folk, kapital og tjenesteydelser, især nu på baggrund af finanskrisen og den økonomiske tilbagegang.
Når man fjerner hindringerne for arbejdstagernes frie bevægelighed, sikrer man ordentlige, anstændige arbejdsbetingelser for alle europæiske arbejdstagere, og det er et effektivt middel til bekæmpelse af social dumping og skatteunddragelse. Jeg opfordrer Kommissionen og medlemmerne af Eurogruppen til sammen med medlemsstaternes regeringer at træffe de nødvendige foranstaltninger til at ophæve restriktionerne for rumænske og bulgarske arbejdstagere. Det er nødvendigt, at euroområdet bliver et forbillede for den sociale markedsøkonomi.
Vittorio Prodi
(IT) Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg vil gerne sige tak til kommissær Almunia og hr. Juncker for deres arbejde med at udvikle dette meget vigtige instrument. Euroen er en solid realitet, som har beskyttet os i denne krise.
Vi bør derfor arbejde videre og udforme en økonomisk politik, der kan gå hånd i hånd med denne vellykkede monetære politik. Det skal være en politik for hele Eurogruppen, men eventuelt også for EU, netop fordi vi på dette stadie er nødt til at udarbejde et nødprogram til håndtering af de økonomiske vanskeligheder, der forudses.
Der er derfor brug for en stærk indsats. Det er nødvendigt at starte et program med stor gennemslagskraft med henblik på at udbygge energiinfrastrukturen i EU og for at foretage energibesparelser. Jeg er overbevist om, at det bør gøres så hurtigt som overhovedet muligt.
Gay Mitchell
(EN) Hr. formand! Jeg vil fremsætte mine kommentarer ganske kort.
Homogene markeder ligger til grund for det systemiske svigt, vi har set, og hvis virkelig dygtige folk som hr. Juncker og hr. Almunia ikke kan få genindført diversiteten på markederne, så udsætter vi blot fiaskoen til et senere tidspunkt. Homogene markeder er selve kernen i dette problem.
For det andet havde man i Irland forudset, at euroen som valuta ville komme til at ligne et køretøj uden bremser, uden rat og uden lys. Her tog man virkelig fejl. Hvor ville vi stå i dag i Irland, hvis vi ikke havde haft euroen og Den Europæiske Centralbank? Hvorfor kræver vi ikke større anerkendelse for dette? Det er én ting, der kunne hjælpe os med ratifikationen af Lissabontraktaten.
Og til sidst vil jeg i forbindelse med spørgsmålet om vaccination sige, at forældre har ret til at træffe beslutningen, men hvis alle forældre beslutter ikke at vaccinere, vil der opstå en epidemi.
Jeg vil blot sige følgende: Ingen mand er en ø. Det kan godt være, at Storbritannien er en ø, men det er på tide, at Storbritannien tager spørgsmålet om tilslutning til euroen op til fornyet overvejelse, for vi kan ikke alle gå hver sin vej.
Gerard Batten
(EN) Hr. formand! Det har altid været økonomisk nonsens, at økonomier, der klarer sig forskelligt, skulle have samme rente og valutakurs. Derudover er det Den Europæiske Centralbanks hovedopgave og retlige forpligtelse at kontrollere inflationen, hvilket i den løbende økonomiske krise er det mindste af vores problemer.
Det er de brudlinjer, som i sidste ende vil ødelægge den europæiske valuta. Men tilhængerne af euroen i Storbritannien fremfører nu det argument, at faldet i pundet er en lejlighed for os til at tilslutte os euroen. Hvis de havde kendskab til grundlæggende økonomi, ville de vide, at det netop er en grund til ikke at gå med.
Pundets evne til at finde sin værdi i forhold til andre valutaer vil være en væsentlig faktor i Storbritanniens bestræbelser på at ride den kommende økonomiske storm af.
Dragoş Florin David
(RO) Hr. formand, hr. kommissær! Først vil jeg gerne takke ordførerne, fru Berès og hr. Langen. 10 år er hverken meget eller lidt, men de har klart været med til at konsolidere det indre marked, og til nu at udgøre et beskyttende skjold mod finansiel spekulation. Jeg tror, at en strammere regulering af finans- og banksektoren, kombineret med fremme af investeringer i forskning og udvikling, fremme af konkurrencedygtigheden og uddannelse af borgerne i finansielle spørgsmål vil være meget mere effektive løsninger i krisetider.
EU's medlemsstater bør efter min opfattelse nu udvise økonomisk og finansiel solidaritet, da det ikke er tilstrækkeligt blot at gribe ind i finans- og banksektoren, hvis man skal stabilisere den økonomiske krise mere end blot overfladisk. Hr. kommissær! Jeg håber, at krisens virkninger ikke vil påvirke budgetoverslagene for 2007-2013, da man med de europæiske midler måske kan opnå den ønskede virkning, nemlig en bæredygtig udvikling i EU.
Christopher Beazley
(EN) Hr. formand! I forbindelse med spørgsmålet om Storbritanniens medlemskab af euroen vil jeg gerne understrege, at det altid har været sådan, at Storbritannien har tøvet med at tilslutte sig europæiske aftaler i starten. Og Storbritannien har hurtigt lært at fortryde den beslutning. Så søger vi om at komme med på det værst tænkelige tidspunkt. Hvis vi havde været blandt de grundlæggende medlemmer af euroen - og det burde vi have været - ville vi i dag have befundet os i en meget bedre situation. Jeg ser frem til, at den næste konservative regering vil søge om at komme med i euroen om ganske kort tid.
(Bifald)
Kurt Joachim Lauk
(DE) Hr. formand! Jeg vil gerne fremsætte to kommentarer. For det første har euroen bestået prøven. Hvis vi ikke havde haft euroen i denne finanskrise, ville vi sandsynligvis ikke være blevet sparet for en spekulation, som ville have været til skade for alle Europas nationale økonomier. Euroen har altså i den forstand bestået prøven. Hvis vi ikke havde haft euroen i denne krise, ville vi sandsynligvis have stået over for alvorlige vanskeligheder - eller måske fuldkommen kaos.
To ting vil efter min mening være helt afgørende for fremtiden. Euroen vil kun kunne forblive stabil og gøre fremskridt i forhold til dollaren som en global reservevaluta, hvis to ting sikres. For det første er det nødvendigt, at ECB, som har bevist sit værd i denne krise, forbliver uafhængig - som det allerede er blevet nævnt - og for det andet skal stabilitets- og vækstpagten udbygges. Den er allerede særdeles nyttig i sin nuværende form, men det er også nødvendigt, at den anvendes og beskyttes.
Joaquín Almunia
medlem af Kommissionen. - (ES) Hr. formand! Jeg vil gerne takke alle de medlemmer, der har taget ordet i denne forhandling. På grundlag af forhandlingen kan vi konkludere, at der er bred enighed om den betænkning, vi drøfter, samt bred støtte til at fortsætte med Den Økonomiske og Monetære Union samt støtte til vores fælles valuta. Det siger jeg ikke, fordi jeg ønsker at gentage de grunde, som de af os, der gik ind for at oprette Den Økonomiske og Monetære Union, fremlagde for 10 år siden. Mine betragtninger er en følge af analysen af, hvad der er sket i det årti, og af hvad vi nu skal gøre i disse vanskelige økonomiske tider.
Vi kan naturligvis ikke skyde skylden for de aktuelle problemer på euroen. Som vi alle ved, skal årsagerne til denne meget dybe krise ikke findes i Europa eller i euroområdet. Men det er klart, at vi betaler prisen, og det gælder ligeledes andre industrialiserede lande, de nye økonomier og udviklingslandene. Og det skyldes, at alt nødvendigvis hænger sammen i en global økonomi. Men med Den Økonomiske og Monetære Union har vi i det mindste de nødvendige redskaber til at håndtere problemerne mere effektivt. Vi er overbevist om, at det vil lykkes os at komme hurtigere ud af denne krise, hvis vi arbejder sammen, end hvis alle går deres egne veje.
Jeg er enig med alle dem - og der er mange - der har sagt, at Den Europæiske Centralbank er en institution, som siden sin oprettelse på mere en tilstrækkelig vis har berettiget den tillid, vi havde til Maastrichttraktaten. Den har udført sit arbejde godt, og dens arbejde skal støttes, for den er en afgørende del af Den Økonomiske og Monetære Union.
Jeg er ligeledes enig med alle dem, som har sagt, at stabilitets- og vækstpagten skal bevares, som den er nu efter revisionen i 2005, således at vi kan bruge den fleksibilitet, der blev indført det år, og som vi har drøftet ved mange lejligheder. Denne fleksibilitet vil sætte os i stand til at bevare budgetdisciplinen og budgetdisciplinens regler. Den vil sætte os i stand til at forankre bæredygtighedsmålsætningerne for de offentlige regnskaber. Samtidig sætter den os i stand til at bruge den fiskale politik i en situation, der kræver en aktiv politik i form af beskatning og finanspolitiske redskaber.
Den fiskale stimulering skal koordineres, således at den kan være effektiv. Rammen for budgetdisciplin gør en sådan koordination nemmere, men den pålægger også visse begrænsninger for at forhindre, at koordinationen af den fiskale stimulering bringer bæredygtigheden i vores offentlige regnskaber i fare. For det tredje - og det har mange talere nævnt i dag - skal vi uden tvivl styrke euroens stemme til forsvar for vores valutas stabilitet, samt i bilaterale og multilaterale forbindelser med dem, der sidder inde med vores valuta, med repræsentanter for andre valutaer og især i forholdet til andre store aktørers valutaer i den globale økonomi.
Denne krise skyldes i sidste ende en makroøkonomisk ubalance, som burde have været håndteret, men som ikke kunne håndteres, fordi vi manglede effektive mekanismer til løsning af denne globale ubalance. Det drøftede vi i Washington, og vi bør fortsat drøfte det. Det kan vi som europæere kun gøre effektivt, hvis vi giver euroen vores fulde politiske opbakning og de nødvendige styringsmekanismer, således at vi kan forsvare vores interesser, som de fortjener det, gennem kursen på vores valuta. Efter min opfattelse er det den vej, vi skal gå, som det også fremføres i betænkningen, som det er blevet sagt af formanden for Eurogruppen, som Kommissionen er blevet enig om, og som medlemsstaternes ledere i stadig stigende grad også vil erkende.
Dette kræver koordination, forudsat at det er den rigtige slags koordination. Det betyder ikke, at man skal stille spørgsmålstegn ved Den Europæiske Centralbanks uafhængighed eller kunstigt koordinere økonomiske politiske beslutninger, som fortsat skal træffes under hensyntagen til det enkelte lands omstændigheder. Det er ikke ægte koordination. Det skal være den koordination, der altid har ligget til grund for den økonomiske del af Den Økonomiske og Monetære Union, dvs. en koordination der tjener Den Økonomiske og Monetære Unions målsætninger både makroøkonomisk og i forbindelse med den sammenhæng, der består mellem de makroøkonomiske politikker og strukturpolitikkerne.
Når vi i Kommissionen taler om koordination, taler vi om denne form for koordination. Det er min overbevisning, at under de nuværende omstændigheder viser den risiko for en recession, som vi står over for, at vi skal prioritere en sådan koordination, og at Den Økonomiske og Monetære Union giver os de nødvendige redskaber hertil.
Jean-Claude Juncker
formand for Eurogruppen. - (FR) Hr. formand! Jeg skal fatte mig i korthed, eftersom de fleste af dem, der deltog i denne forhandling ikke længere er til stede. Derfor er der ingen grund til at svare dem.
For restens vedkommende vil jeg understrege, at jeg er imponeret over den brede enighed, vi har set i Parlamentets forhandling, da vi næsten alle var enige om, at euroen har været en succes. Jeg er glad for at kunne konstatere, at dem, der er med i euroområdet, siger det. Jeg er glad for, at dem, der ønsker, at deres lande kommer med i euroområdet, også siger det. Jeg konstaterer, at dem, der altid har sagt, at det, vi gør, er fuldstændigt tåbeligt, holder fast ved det synspunkt, som kun kan karakteriseres med de samme ord, som de bruger om vores holdning. Derfor er der ikke noget nyt i Parlamentet, bortset fra a man kan sige, at en anelse af ængstelse - det er en høflig måde at sige det på - alligevel har sneget sig ind i vores drøftelser. Det skyldes den finansielle og økonomiske krise, som vi nu står over for.
I den forbindelse vil jeg gerne sige to ting som svar til en række talere. Der er ingen i Europa, der argumenterer for en overdreven budgetkonsolidering. Ingen. Vi har en revideret stabilitets- og vækstpagt. Nogle af Parlamentets medlemmer var ikke enige i de ændringer, vi indførte i pagten. De er i dag de første til at prise klogskaben i de beslutninger, der blev taget i marts 2005, da vi anvendte en mere økonomisk tilgang til fortolkningen af stabilitets- og vækstpagten. Denne tilgang gør det muligt for medlemsstaterne og deres budgetter at ånde lettere i dag, selv om vi nu går ind i en fase, som ikke er depressiv, men som gør det sværere at konsolidere de offentlige finanser.
De medlemsstater, der har gjort, hvad de skulle i forbindelse med budgetkonsolideringen i de seneste år, har tilstrækkelige budgetmargener til at reagere på den aktuelle økonomiske krise, herunder de strukturelle aspekter, som vi står over for. De medlemsstater, som ikke gjorde det så godt, har større vanskeligheder med at finde de nødvendige budgetmidler, som vil sætte dem i stand til at reagere på den krise, som vi oplever for øjeblikket.
Men vi har pligt til at reagere på krisen i hele euroområdet, når det gælder økonomisk politik. Det er ikke nok at tale om budgetstabilitet. Det er ikke nok udelukkende at koncentrere vores indsats om den finansielle krise. Det er klart, at euroområdet skal komme med en stærk og koordineret reaktion på den økonomiske krise. Vi har derfor nogle få uger til at samle alle de nødvendige elementer til at kunne analysere situationen og handle, og således at vi kan udforme denne praktiske og stærke reaktion. Men alle dem, som kræver en større koordination af de økonomiske politikker, bør naturligvis arbejde på dette og ikke træffe beslutninger om økonomisk politik, før de har forelagt dem for deres kolleger i Eurogruppen.
Det er let for Parlamentet at kræve en koordination af de økonomiske politikker. Jeg vil foreslå, at De i henhold til Deres forretningsorden udarbejder et fælles beslutningsforslag, hvor de store grupper på Europa-Parlamentets vegne opfordrer Eurogruppen og deres respektive nationale regeringer til ikke længere at bekendtgøre økonomiske politiske foranstaltninger, før de har forelagt dem for deres kolleger i Eurogruppen.
De bedes opfordre Deres regeringer - det er let at gøre det her - De bedes opfordre Deres regeringer til at overholde princippet om koordination af de økonomiske politikker. Stil et fælles beslutningsforslag, og vi får se. Vi får se om to, tre eller fire måneder, om regeringerne - og de politiske partier, som De tilhører, er ofte med i de regeringer, som De ville henvende Dem til - har gjort, hvad De har anmodet dem om. Det ville være troværdigt, rimeligt, logisk, rationelt og konsekvent.
Jeg siger derfor, at det er nødvendigt med en stærk og koordineret økonomisk reaktion på det, som mere og mere udvikler sig til en økonomisk krise. Og i forbindelse med lønpolitikken vil vi ikke sige alt, hvad vi måtte ønske at sige, men alt, hvad der er værd at sige.
De har ret, når De siger, at de grønnes socialistiske regeringer i Tyskland har ført en lønpolitik, der har mindsket de tyske arbejdstageres købekraft. Situationen har siden forbedret sig. Den samme kommentar gælder desuden også for Frankrig, hvis regering på det tidspunkt - mellem 1998 og 2002-2003 - ikke var en reaktionær regering. Som jeg har forstået det, var den det stik modsatte. En smule selvkritik ville for visses vedkommende være en god idé.
Endelig hvad angår beskatning af opsparinger, er vi tre år forud for den tidsplan, vi blev enige om. Hr. Jonckheer! De har fuldstændig ret i, at rækken af finansielle produkter, der falder ind under dette direktiv, skal udvides. Med hensyn til skattely vil De opdage, hvis De taler med Deres egen regering på deres eget lands sprog, at De har arbejde at gøre her.
Pervenche Berès
ordfører. - (FR) Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg vil gerne takke for denne forhandling. Jeg mener, at den er et godt bidrag fra Europa-Parlamentet til det, vi forventer, at kommissæren og formanden for Eurogruppen nu gennemfører ved hjælp af en køreplan.
De sagde til os, at De ville ønske, at grupperne kunne nå til enighed, hr. Juncker. Men grupperne vil nå til enighed. I morgen skal de stemme for punkt 61, litra d), og punkt 61, litra g), hvori de kræver netop det, De opfordrede dem til at kræve. De kan derfor regne med det i morgen, når De mødes med økonomi- og finansministrene.
De sagde til os, at der ikke er nogen betænkning om divergens. Der foreligger måske ikke nogen præcis betænkning, men det er helt sikkert, at den økonomiske konvergens, som vi forventede i euroområdet, ikke har fundet sted, og det har fru Ferreira givet Dem et konkret eksempel på.
Med hensyn til modsætningerne mellem medlemsstaterne kan jeg heller ikke være enig med Dem, hr. formand for Eurogruppen! Jeg har intet til overs for dem, som kræver koordination, når det passer dem, og som afviser det og taler for national suverænitet, når det passer dem bedre. Spørgsmål om koordination af den økonomiske politik er spørgsmål af fælles interesse, og den situation, vi befinder os i i dag, er uacceptabel. I USA har det allerede været muligt at gennemføre to Paulson-planer, mens De fortæller os, at det i Europa er nødvendigt med endnu et par uger, før vi ved, hvad vi skal sige til befolkningerne i Europa, som venter på vores svar. Vi skal stå sammen, og Kommissionen har i dage de nødvendige midler til at komme videre på grundlag af Parlamentets forslag. Jeg håber, at vi vil blive hørt, og at man vil støtte os.
Werner Langen
ordfører. - (DE) Hr. formand! Jeg vil begynde der, hvor premierministeren sluttede. Jeg mener, at den fleksibilitet, som euroområdet og de 27 medlemsstater har udvist i de seneste uger, er en god begyndelse. Nu er det nødvendigt at gå videre, og for mig er der ingen tvivl om, at hvis den erfaring, De begge har trukket på her, også accepteres af medlemsstaterne, vil vi være på rette spor.
Jeg vil gerne takke alle for deres bidrag. Hr. Hoppenstedt nævnte den første forhandling om euroen, hvor man kaldte euroen et for tidligt født barn. I dag, 10 år senere, er barnet blevet til en stor og stærk dreng - euroen er på mit sprog hankøn, mens den tyske mark var hunkøn - som fik gode karakterer i de små klasser, og som nu er på vej op i de større klasser. Vi må se, om han fortsat vil klare forhindringerne, men jeg har rimelig tiltro til, at det vil lykkes ham. Når jeg hører hr. Beazley sige, at selv de konservative i Det Forenede Kongerige alvorligt overvejer at tilslutte sig euroen, så er det helt nye udsigter. Det eneste, jeg kan sige til det, er naturligvis, at selv Det Forenede Kongerige ikke vil kunne komme med gratis. Det vil være nødvendigt, at landet opfylder sine forpligtelser i forbindelse med koordinationen og reguleringen af finansmarkederne og overholder den nødvendige minimale harmonisering.
I den forstand er vi på rette spor. Jeg vil gerne takke Kommissionen, og især hr. Almunia, og formanden for Eurogruppen for det gode samarbejde, vi har haft. Vi vil tage Dem på ordet vedrørende Deres forlag. Vi ønsker at samarbejde med Dem.
(Bifald)
Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted torsdag den 18. november 2008 kl. 12.00.
