Erikas forlis
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er mundtlig forespørgsel (B5-0011/2000) af Varela Suanzes-Carpegna for Fiskeriudvalget til Kommissionen om Erikas forlis.

Varela Suanzes-Carpegna
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, jeg vil først og fremmest gøre opmærksom på hr. Fischlers hensynsfuldhed ved at være hos os i dag. I går meddelte vores formand os, at han på grund af tidnød ville være fraværende. Jeg tror, at han har tænkt meget over det og har gjort, hvad der er typisk for ham: vist hensyn til og respekt for Parlamentet, som han altid har gjort, og det takker jeg ham for.
Jeg tager ordet her i dag på vegne af Europa-Parlamentets Fiskeriudvalg for igen at henlede opmærksomheden på olietankskibet Erikas forlis. En dobbelt politisk overvejelse får vores udvalg - og mig som dets formand - til igen at tage ordet i denne sag. Først og fremmest for at vise Kommissionen, Rådet og medlemsstaterne, at Parlamentet hverken kan eller vil glemme denne alvorlige ulykke. Dernæst for i dag at fokusere konkret på den alvorlige miljøkatastrofe, som den har medført: Dens indvirkning på fiskerisektoren og akvakulturen i de ramte regioner.
Konklusionen på det hele må naturligvis være, at der straks træffes foranstaltninger for at begrænse skaderne og forhindre, at de gentager sig i fremtiden. Nu er det nok med beklagelser og overvejelser. Vi må se at komme til sagen, hr. kommissær, og træffe foranstaltninger. For det første er det nødvendigt, at søtransportsikkerheden - særligt når det drejer sig om kulbrinter og farligt gods - kontrolleres effektivt i Fællesskabets farvande og havne.
Disse skibes konstruktion, dobbeltskrog, alder, klassifikationsselskabernes kontrol, forsikringer, oprettelse af databaser med alle de nødvendige oplysninger, samarbejde og koordinering i Fællesskabet, styrkelse af inspektørernes kontrol, redernes og lastejernes ansvar er spørgsmål, som der skal tages fat på, og der er ingen, der bedre end Europa-Kommissionen kan stille fornuftige forslag til europæisk harmonisering på disse områder.
Bekvemmelighedsflagene - som også forvolder så megen skade på det, vi kalder "ansvarligt fiskeri" - skal også på transportområdet overvåges og reguleres særligt. Der skal være kontrol med disse skibe med bekvemmelighedsflag, som ikke opfylder Fællesskabets sikkerhedsbestemmelser, når de sejler ind i Fællesskabets farvande.
Vi forventer konkrete handlinger fra Europa-Kommissionens side. Hvad angår fiskerisektoren og akvakulturen - som er specielt vigtige, veletablerede og ansete i de ramte områder i Bretagne og Vendée - er det nødvendigt, at Europa-Kommissionen offentliggør de forvoldte skader, dens vurdering af disse skader og de konkrete foranstaltninger af enhver art, som den vil træffe - politiske, økonomiske, sociale, finansielle osv. for at begrænse skaderne og yde kompensation til fiskere og industrier, som er blevet ramt hårdt fra den ene dag til den anden.
Hvordan kan man genoprette forbrugernes tillid til produkter fra området? Hvordan skal ofrene kompenseres? Vi står over for et meget alvorligt problem, som Den Europæiske Union - en magtfaktor inden for økonomi, handel, industri og fiskeri - ikke kan leve med.
Hr. kommissær, der skal tages fat på arbejdet. Vi skal være pionerer og fremsynede med hensyn til disse problemer, der forværrer vores miljø og ødelægger industrier og erhvervsaktiviteter. Det er nødvendigt at forebygge, træffe forebyggende foranstaltninger, som forhindrer, at katastrofer som denne sker igen. Det er hensigten med den mundtlige forespørgsel fra alle Fiskeriudvalgets medlemmer. Vi forventer at høre konkrete forslag fra Kommissionen: handlinger og ikke beklagelser. Parlamentet vedtager i dag et fælles beslutningsforslag fra flere parlamentariske grupper, som efter min mening, hr. formand, mine damer og herrer, er meget vigtigt og belejligt.

Fischler
Hr. formand, ærede parlamentsmedlemmer, mine damer og herrer, først og fremmest vil jeg fastholde, hr. Varela Suanzes-Carpegna, at jeg naturligvis altid står til rådighed, når Parlamentet kalder, og det har jeg også, mener jeg, bevist tilstrækkeligt før i tiden. For så vidt angår forureningen af Frankrigs vestkyst på grund af Erikas forlis, så er vi bevidste om, hvilke massive, enorme skader denne katastrofe har forårsaget, der oven i købet blev yderligere forværret, fordi denne voldsomme storm samtidig hærgede Frankrigs vestkyst. Den udsivende olie og stormen har sammen forurenet specielt østersbankerne og muslingeopdrættet voldsomt, hvor dele heraf endda er blevet fuldstændigt ødelagte.
Endvidere er der også opstået forskellige skader inden for fiskerisektoren, særlig fangstnettene. Fiskeriet måtte derfor indstilles i nogle zoner på grund af olieforureningen. Vi arbejder meget tæt sammen med de franske myndigheder, og den ansvarlige kommissær er netop ved at undersøge foranstaltninger til en forbedring af sikkerheden på havet og om nødvendigt fremlægge relevante forslag for Kommissionen, således at sådanne hændelser slet ikke kan forekomme i fremtiden. Fællesskabet må være solidarisk med den ramte befolkning, og vi må virkelig udnytte alle muligheder - her støtter jeg hr. Varela Suanzes-Carpegna fuldt og helt - for at hjælpe.
Fiskeri- og akvakultursektoren - og jeg kan her kun tale på denne sektors vegne - råder i den forbindelse først og fremmest over det finansielle instrument til udvikling af fiskeriet. Midlerne kan anvendes i årene 2000 til 2006 inden for rammerne af det franske fiskeri-strukturprogram, og de franske myndigheder har meddelt os, at de har til hensigt at fremsende deres program til Bruxelles i næste uge. Frem til år 2006 råder Frankrig over 225 millioner euro til strukturforanstaltninger.
Hvordan kan man inden for rammerne af disse muligheder dels hjælpe fiskerne dels muslinge- og østersopdrætterne? For så vidt angår fiskerne, er der her mulighed for en erstatning til fiskerne og skibsejerne, nemlig en erstatning på op til 50% med statsstøtte for de skader, som er en følge af den midlertidige indstilling af deres aktivitet. Her er Fællesskabet villig til at medfinansiere 50%. Erstatningens størrelse kan Frankrig fastsætte suverænt, og her står i alt 9 millioner euro til rådighed.
Hvordan kan man så hjælpe østers- og muslingeopdrætterne? Midlerne kan anvendes til rengøring af østersbankerne. Det er muligt at anskaffe nyt udstyr til østersbankerne og istandsætte ødelagt akvakulturudstyr. Spildevandet fra akvakulturanlæggene kan renses, og endvidere er det muligt at finansiere ordninger til forbedring og overvågning af kvaliteten på sporbarheden og hygiejnen. Man kunne bl.a. også forestille sig et generelt salgsfremstød.
Hvis vi når at få anmodningerne fra Frankrig i løbet af denne måned, er det også muligt at fastsætte erstatningsmulighederne med tilbagevirkende kraft til 1. januar 2000. Fra Kommissionens side er vi i al fald villige til at kontrollere ansøgningen, når vi modtager den, og også til at godkende den hurtigt, så hjælpen til de ramte umiddelbart kan sættes i gang.

Langenhagen
Hr. formand, Deres netop afsluttede redegørelse, hr. Fischler, gør mig optimistisk til mode. Omfanget af katastrofen ud for Bretagnes kyst er virkelig enormt. De økonomiske og miljømæssige følger af olietankeren Erikas forlis er så store, at vi nu for anden gang i løbet af få uger beskæftiger os med dette emne i Europa-Parlamentet. Et helt erhverv, fiskeriet og akvakulturen, og de tilknyttede arbejdspladser er truede. Så kan og må vi ikke blot se på uden at handle. Kønne ord og salte tårer hjælper ikke længere. Vi kan tale i to, otte eller 16 timer, men det bliver ingen fisk levende og heller ingen bretonsk fisker mæt af. Solidaritet er nemlig ikke kun et spørgsmål om ord. Derfor kan vores beslutningsforslag kun være et første skridt, som må følges op af handling, det vil sige foranstaltninger, som nu langt om længe må sørge for, at den slags katastrofer ikke sker igen og frem for alt ikke ud for Europas kyster.
I den foreliggende tværpolitiske beslutning forlanger vi anerkendelse af forårsagerprincippet. Vi forlanger desuden ubureaukratisk hjælp til de fiskere og akvakulturopdrættere, hvis eksistens er truet. Dette må imidlertid ikke føre til en konkurrenceforvridende varig støtte. Vi kræver også, at trafikken på havet bliver gjort mere sikker, og vi ønsker i det hele taget bedre overvågning.
Kommissionen tager fat, som vi har hørt. Et møde med industriens repræsentanter skal offentliggøre Kommissionens forslag. I den forbindelse drejer det sig ikke kun om nødvendigheden af en strengere havnestatskontrol, men også om den fremtidigt tvungne brug af dobbeltskrogede tankskibe. Det hilser jeg meget velkomment. Men mine krav går videre. Erika var dråben, der fik bægeret til at løbe over. Med henblik på en sikring og forebyggende beskyttelse af de europæiske kyster og fiskeriets fortsatte eksistens som en anerkendt økonomisk faktor har vi brug for en europæisk miljøkystvagt og et maritimt datanet til et effektivt samarbejde mellem medlemsstaterne, således som vi gjorde gældende i går. Her må Europa stå sammen. Europas troværdighed står på spil. Vi kan ikke tillade os, at der sker endnu en katastrofe, som vi kun følger op på med ord!

Miguélez Ramos
Hr. formand, Erikas forlis den 12. december ud for Bretagnes kyster resulterede i et olieudslip, hvis miljømæssige følger vi vil lide under i årevis. Til ødelæggelsen af de naturlige ressourcer skal lægges den alvorlige indvirkning på visse økonomiske sektorer, som primært afhænger af fiskeri. Og med yderligere 20.000 ton olie i det sunkne skibs tanke kan alt forværres.
For akvakultur- og østersopdrætsektoren, som er forsvarsløse over for den forurening, der uafvendeligt er kommet ind til kysterne, har følgerne været meget alvorlige, ikke blot efter den umiddelbare forurening i de første dage, men også på grund af det senere tab af markedsandele og forbrugernes afvisning af et produkt med alle garantier, men ramt af selve forureningen.
Det drejer sig, mine damer og herrer, om randområder med en ustabil økonomisk ligevægt, der er blevet ramt hårdt af dette olieudslip, som desværre ikke er et enkeltstående tilfælde. Disse regioners væsentligste ressourcer - hvilket også gælder naboregioner - er dem, som naturen giver. En natur, der for ofte straffes af menneskelige aktiviteter, som kunne undgås med bedre forholdsregler og kontrol fra de offentlige myndigheders side.
"Det er bedre at forebygge end at helbrede" siger mundheldet, og det siger budgettet også. Mine damer og herrer, forebyggelse er meget billigt i sammenligning med omkostningerne ved katastrofer som disse.
Hr. Fischler siger, at han er til stede, hver gang Parlamentet beder ham komme. Alligevel har han, hvad angår Erika givet - måske ikke os, men indbyggerne i Bretagne og Vendée - indtryk af, som fiskerikommissær, ikke at være til stede eller at være til stede på deltid.
Som Parlamentet allerede gav udtryk for i dets første beslutning af 20. januar, skal der tages hensyn til behovene hos fiskeri-, østersopdræt- og turistindustrien, som er særlig hårdt ramt. Derfor bad vi allerede på det tidspunkt Kommissionen om straks at træffe foranstaltninger med henblik på fiskerisektoren ved at mobilisere specifikke midler.
Gallien og Bretagne, de to europæiske Finistère, er også blevet knyttet sammen af dette olieudslip. Vi kan heller ikke forstå, hvorfor begivenheder som den med Urquiola eller Amoco Cadix ikke har medvirket til at styrke lovgivningen på søtransportområdet, såvel hvad angår kontrol af sikkerheden ved fragt af farligt gods, som hvad angår bekvemmelighedsflag.
Vi beder om, at dette bliver sidste gang. Vi beder om, at vi tager ved lære, og at vi skynder os at ændre vores lovgivning og fylde de huller, der gør, at vi den ene gang efter den anden står over for det utrolige, og at det utrolige ikke desto mindre er sandt. Princippet om, at forureneren betaler, er efter vores mening både nødvendigt og rimeligt. Nu er det på tide, at de begynder at betale, for det har hidtil været ofrene og skatteyderne, der har betalt. Og ikke blot at de betaler, men at de også renser de ramte områder.
Derfor glæder hr. Fischlers svar mig, især fordi han erkender behovet for at iværksætte foranstaltninger med tilbagevirkende kraft og for hurtigt at besvare de anmodninger, der fremsættes. På vegne af min gruppe, Den Socialdemokratiske Gruppe, vil jeg give udtryk for vores solidaritet med ofre, fiskere, opdrættere og virksomhedsejere, som sikrer, at havets produkter kommer rettidigt på markedet, med borgmestre og politisk ansvarlige og med de frivillige, som har deltaget i rensningsarbejdet. Med alle dem, som ikke skal være foruden vores solidaritet.

Davies
Jeg vil gerne stille kommissæren to spørgsmål. Parlamentet har vedtaget en beslutning, hvori der tilskyndes til, at princippet om, at forureneren betaler, anvendes i dette tilfælde, og at både rederen og ejerne af lasten holdes ansvarlige. Spørgsmålet til kommissæren går på, hvorvidt disse principper faktisk kan anvendes, og hvorvidt vi modtager erstatning fra disse mennesker. Det andet spørgsmål vedrører fremtiden og offentliggørelsen af Kommissionens hvidbog om miljøansvar, som er udarbejdet for at sikre, at princippet om, at forureneren betaler, finder anvendelse i fremtiden og for at sikre, at vi i højere grad kan håndhæve den europæiske miljølovgivning ordentligt.
Det erkendes i hvidbogen, at erstatningsansvaret kun er gældende, hvis forureneren kan identificeres, hvis skaden kan kvantificeres, og hvis der er en klar årsagsforbindelse mellem de to. Erika-katastrofen kunne ikke illustrere dette tydeligere, da den nøjagtig opsummerer det, hvidbogen søger at tage fat på. Dette spørgsmål synes derfor at være et perfekt mål for, hvordan sådanne problemer behandles fremover.
Udkastet til direktiv foreskriver fuldstændigt erstatningsansvar forårsaget af EU-regulerede farlige aktiviteter, og min bekymring er, og kommissæren kan måske tage fat på dette, hvorvidt dokumentet om miljøansvar kan behandle problemer i fremtiden af samme type som tilfældet Erika. Vil det virkelig tage fat på den bekymring, eller vil forurenerne i forbindelse med maritime ulykker med skibe i rum sø i praksis endnu en gang slippe for at skulle betale for den skade, de forvolder.

Piétrasanta
Hr. formand, vi vil gerne give udtryk for vores sympati og solidaritet med de mennesker og områder, der er blevet ramt af denne katastrofe. Det er imidlertid ikke nok med gode hensigter. Der skal ydes erstatning for skaderne, og tabene skal godtgøres både for så vidt angår genoprettelsen af miljøet samt skaldyrsanlæg og fiskeredskaber. Vi er glade for at høre, at De, hr. kommissær, er enig i nødvendigheden af at handle og yde erstatninger hurtigt med tilbagevirkende kraft.
Vi er ikke tilhængere af en alt for løs kontrol af fartøjerne, og vi går ind for etablering af et europæisk kystvagtkorps, og særlig for kravet om strengere bestemmelser og om skibe med dobbelt skrog.
Vi er heller ikke tilhængere af bekvemmelighedsflag, hverken for handelsskibe eller fiskerfartøjer.
Vi var meget chokerede over at høre, at lasten var meget kræftfremkaldende med et indhold af polyaromatiske kulbrinter på over tusinde dele pr. million. Det vil sige, at for hver 15.000 ton last, der er sluppet ud i havet, er der 15 ton yderst giftigt stof. Dette er uacceptabelt, og vi fik det først at vide for sent, således at der nu må følges op herpå af lægerne, som særlig skal være opmærksom på de frivillige, der arbejder for at genoprette miljøet.
Endelig mener vi, at der skal ofres særlig opmærksomhed på forebyggelse af disse risici samt det videnskabelige forskningsarbejde for at undgå skader. Der er fremsat adskillige forslag, som fortjener at blive undersøgt. Det er ikke i sidste øjeblik, når katastrofen er sket, at løsningerne skal findes. Følgelig skal man nu hovedsageligt handle med henblik på fremtiden.

Ainardi
Hr. formand, mere end to måneder efter Erikas forlis fortsætter forureningen på de kyster, som allerede var renset. Samtidig med at jeg på ny giver udtryk for min solidaritet med alle ofrene, vil jeg gerne give udtryk for min anerkendelse af den ihærdighed, fagfolk og frivillige har vist ved at fortsætte med at rense de forurenede strande. Takket være den mobilisering på stedet, som Parlamentet har iværksat ved at arrangere en debat og vedtage et beslutningsforslag den 20. januar i år, er der blevet bebudet en række foranstaltninger. Den franske regering har fremsat en betænkning og forslag til at styrke sikkerheden til søs, især ved at bekæmpe bekvemmelighedsflag og indføre meget strengere kontrolforanstaltninger. Vi skal lære, så meget vi kan af denne nye olieforurening og hurtigt træffe beslutninger på fællesskabsplan, forhindre skraldespandsfartøjer i at sejle langs vores kyster eller lægge til i vores havne, kræve at skibene skal have dobbelt skrog ved transport af forurenende materialer og styrke sikkerheds- og kontrolstandarderne.
Vi skal også kræve, at udgifterne i forbindelse med forureninger bliver betalt af de egentlig ansvarlige. Ja, Total Fina må frigøre økonomiske midler til at bidrage til at udbedre de økologiske, økonomiske og samfundsmæssige skader og til at yde erstatning til de skadelidte.
Den franske stat har frigjort midler til at yde erstatning for skaderne. Jeg synes imidlertid ikke, at Den Europæiske Union indtil videre har givet udtryk for Fællesskabets solidaritet på det nødvendige niveau. Der skal frigøres bevillinger på fællesskabsplan for at hjælpe med rensningen af de forurenede kyster, bistå de organisationer, der er gået i gang med at få renset de olieforurenede fugle og bidrage til at genetablere de skadelidte virksomheder. Der skal ydes særlige godtgørelser til de fiskere og østersopdrættere, der har lidt betydelige tab, og som skal investere store beløb for at komme på fode igen og genvinde forbrugernes tillid.
Jeg glæder mig over kommissær Fischlers erklæring for lidt siden, og mærker mig de løfter, han har afgivet her i Parlamentet. Jeg vil gerne sige, at min gruppe vil blive ved med at være agtpågivende og kampklar i forbindelse med de grupper, der kæmper på stedet, for at der hurtigt kan blive ydet erstatning for skaderne, og for at lovgivningen bliver strammet op på alle planer, og der kommer til at indgå egentlige straffeforanstaltninger, hvis den ikke overholdes.

Souchet
Når det er vigtigt, hr. formand, at vende tilbage til olieforureningen to en halv måned efter Erikas forlis, er det fordi rækkevidden af den økonomiske, samfundsmæssige og økologiske katastrofe, der har ramt Atlanterhavskysten, i virkeligheden er langt alvorligere, end det først blev antaget.
Der bliver ved med at komme oliepletter hver dag på 500 kilometer af Atlanterhavskysten. Lastens nøjagtige sammensætning er mærkeligt nok stadig ikke opklaret. Den økologiske katastrofe er langt alvorligere, måske uden fortilfælde. Der sker flere og flere tømninger af bundtanke, og de 16 millioner ton olie, der ligger i skibsvraget på 120 meters dybde, udgør en betydelig risiko for ny forurening. Alle erhverv inden for fiskeri- og havakvakultursektoren er allerede hårdt ramt. Hovedofrene er i dag skaldyrsopdrætterne. De var førhen de mest produktive i Europa. Ofrene er i første række de producenter eller speditører, der har fået salgsforbud i Vendée og Loire-Atlantique. Nogle af dem har allerede mistet flere års fangst, men faldet i salget på 50 til 80% berører alle bassiner ved Atlanterhavskysten og endog bassinerne i Den Engelske Kanal og Nordsøen.
Hvad angår egentligt fiskeri, er det på nuværende tidspunkt fiskeri med stående fiskeredskaber, der er mest direkte berørt. Næst efter skaldyrene rammer afsætningsvanskelighederne krebsdyrene. De mange tabte fiskedage berører hele fiskerisektoren og især fiskeprodukternes fremtid, som var kommet på rette kurs i løbet af de sidste år, og er helt afhængig af forbrugernes reaktion, og man begynder desværre at mærke en begyndende mistillid. Atlanterhavskystens to store økonomiske ressourcer, der er snævert forbundet, nemlig fiskeriet og turismen, er begge hårdt ramt. Der er fare for, at sæsonen er gået tabt, hvilket kan medføre en meget alvorlig krise sidst på året. Det var således yderst berettiget, at Parlamentet skulle udarbejde et nyt beslutningsforslag, som vores gruppe har givet et meget stort bidrag til. Forslaget lægger vægt på nogle punkter, som anses for absolut væsentlige på dette område.
Det første punkt er, at forureneren skal påtage sig det fulde ansvar. Beslutningsforslaget opfordrer til at indføre to principper, nemlig forureneren fjerner forureningen, for det er uacceptabelt, at rensningen af de kyster, der er blevet forurenet af en ladning kulbrinter, ikke påhviler ejeren af denne, men de offentlige myndigheder, det vil sige skatteyderne, hvilket igen vil sige ofrene.
Det andet princip er, at forureneren betaler. Beslutningsforslaget slår fast, at hans erstatningsansvar også skal omfatte fiskeriet, akvakultursektoren og de virksomheder, der er direkte knyttet til disse sektorer. Dette er væsentligt, og det betyder, at forureneren ikke kan hævde, at han nedsætter erstatningsbeløbet til ofrene i henhold til det loft, der er fastsat af FIPOL (fonden for erstatning af skader ved olieforurening), det vil sige de store olieselskabers velvilje.
Hvis FIPOL's loft er utilstrækkeligt, og det er tydeligvis sat for lavt, må det forhøjes. Det opfordrer vi til i beslutningsforslaget. Hvis forhøjelsen er utilstrækkelig, skal forureneren betale resten. Det ville være specielt uretfærdigt at være vidne til, at et olieselskab, som i år har et overskud på 10 milliarder franske francs, nægter at yde 100% erstatning til ofrene, hvoraf størstedelen består af små virksomheder og lønmodtagere.
De berørte befolkninger forventer, hr. kommissær, at der kommer konkrete udtryk for solidariteten på europæisk plan. I beslutningsforslaget opfordres Kommissionen til at træffe foranstaltninger til at afhjælpe de skader, som fiskerisektoren har lidt som følge af olieudslipskatastrofen. Det blå Europa, den fælles fiskeripolitik, skal nu vise, at ud over det pres, det påfører fiskerne, er solidaritet ikke et ord, det ikke kender til. Den Europæiske Union skal ligeledes deltage i genoprettelsen af miljøet i de berørte våd- og kystområder, hvis biologiske værdi er af interesse for hele Unionen.
Hr. Fischler har lige sagt, at han vil behandle Frankrigs anmodninger positivt, og det glæder mig.
Vi skal på det vigtige havforureningsområde spille en førende rolle. 20 år efter Amoco Cadix' forlis er det stadig forsømmelighed og uansvarlighed, der er fremherskende i Europa med hensyn til sikkerhed til søs med deraf følgende nye olieforureninger.
Denne gang må passiviteten ikke vinde. Der skal hurtigt etableres en generel ramme for sikkerhed til søs, der respekterer subsidiaritetsprincippet, og der skal endelig sættes en stopper for den infernalske spiral af udbredt uansvarlighed.

Martinez
Hr. formand, der sker ganske vist mange katastrofer og tit med rystende resultater, f.eks. 35.000 døde i Caracas, men det chokerende ved Erika-katastrofen efter Amoco Cadix' forlis og flere andre, er, at alt dette var forudsigeligt. Alt dette kunne have været undgået, fordi de samme årsager giver de samme virkninger, og vi kender årsagerne. De skyldes ikke det underordnede, mangelen på tekniske foranstaltninger og dobbelt skrog, alt dette latterlige, som De Grønne så godt kan lide. For lidt siden gav vores kollega Piétrasanta os en antologi over dette latterlige.
Årsagerne er mangelen på en handelsflåde, hvilket betyder, at man anvender slaveskibe med skibsvrag, der flyder ud for Athen. Det er mangelen på skibsværfter, der gør, at man tager til Montenegro. Det er mangelen på en skatte- og socialpolitik, der gør, at man ikke er konkurrencedygtig i forbindelse med internationaliseringen. Det er søfartsimperialismen lige siden Grotius fra Holland, der blokerer alt for at redde Rotterdam.
I stedet for at ændre dette, hvad gør man så i Bruxelles? Man optager Malta, der er mester i bekvemmelighedsflag, som medlem, som om det ville være tilstrækkeligt at gøre Tyrkiet til medlem for at bekæmpe indvandringen. Jeg er således bekymret for østersopdrætterene, fiskerne, kystkommunerne, fuglene og naturen. Der vil komme andre forlis som Erikas, fordi naturkatastrofer og katastrofer som Erikas forlis er døtre af internationaliseringen, og internationaliseringen er det europæiske bekvemmelighedsflags skjulte last.

Bernié
Hr. formand, økonomien i vestatlanterhavsområdet er dyster og forurenet med olien fra Erika. Fiskere, østers- og skaldyrsopdrættere, erhvervene i tilknytning til turismen samt lokale og regionale myndigheder venter utålmodigt på bistand og behandling af det skibsvrag, som øjensynligt stadig lækker og er en tidsindstillet bombe.
Den Europæiske Union, som uheldigvis har afskaffet budgetkontoen for "naturkatastrofer til fordel for medlemsstaterne", skylder sig selv at handle, først og fremmest i solidaritetens navn, men også i kraft af sin del af ansvaret for denne endeløse olieforurening.
Borgerne kan faktisk ikke forstå, hvorfor Europa accepterer det, som amerikanerne afviser, og hvorfor Europa, der normalt er så hurtig til at lovgive på miljøområdet, indtil videre er gået i stå med hensyn til sikkerhed til søs.
Den Europæiske Union skal lovgive snarest muligt og kaste så meget lys som muligt på dette forlis. Kommissionen skal imidlertid i mellemtiden øjeblikkelig sætte strukturfondene i beredskab for at hjælpe de skadelidte virksomheder, behandle skibsvraget, rense kysten, øge oplagringskapaciteten for affald, sørge for, at det kan behandles eller genbruges og etablere et forskningsprogram for opsamling af olie fra havet.
Endelig bør Kommissionen som følge heraf genoprette en budgetkonto for "naturkatastrofer til fordel for medlemsstaterne" og gøre strukturfondene tilgængelige for de skadelidte områder.
Hvad mener Kommissionen om disse forslag? Hvilke beslutninger har Kommissionen allerede taget, og hvilke beslutninger regner den med at tage? Hvordan har Kommissionen fulgt op på den beslutning, Europa-Parlamentet vedtog den 20. januar 2000? For øjeblikket har vi ikke set nogen konkret foranstaltning på dette område.

Van Hecke
Hr. formand, de seneste begivenheder og frem for alt Erikas forlis har vist, at vores kyster permanent er truet af skibskatastrofer. Debatten om forhindring af sådanne katastrofer har vi allerede ført i Strasbourg, og deraf fremgik betydningen af en europæisk plan for sikkerheden til søs.
Men foruden forebyggelse skal vi også have øje for følgerne af sådanne katastrofer. Først og fremmest de økologiske følger. Mange hundreder af kilometer af den franske kyst er forurenede. Tusinder af fisk og fugle er omkommet. Det er ikke udelukket, at der er sket en permanent ødelæggelse af visse habitater. Genoprettelse af miljøet er ofte en langvarig proces.
Det nuværende system med et loft over skadeserstatningen, udelukkende for den miljøskade, der kan beregnes økonomisk, er ikke længere tilstrækkelig. Vi må hurtigst muligt skabe en udvikling i retning af en skadeserstatning uden loft også for miljøskade, som ikke kan beregnes økonomisk. Princippet om, at forureneren betaler, skal anvendes konsekvent. Jeg opfordrer til en nultolerance med hensyn til havforurening. Med henblik derpå skal der komme strengere og bedre kontrol.
Men vi må også lægge vægt på de økonomiske følger. Jeg er tilhænger af en europæisk genoprettelsesplan for de ramte virksomhedssektorer lige fra fiskeriet, muslinge- og østersopdrætning til restaurationssektoren. Kort sagt, en nødplan, som træder i kraft ved skibsulykker. De, som bliver ofre for andres hensynsløse jagt efter fortjeneste, fortjener vores solidaritet, i hvert fald i en overgangsfase.
Til sidst vil jeg lige komme ind på sundhedsaspektet. Også belgiske frivillige har ofret deres juledage for ofte med bare hænder at rense strandene og redde fugle og fisk. Jeg var overrasket over at læse i avisen, at slammet skulle være kræftfremkaldende. Jeg var endnu mere overrasket over at læse, at de pågældende franske myndigheder vidste dette flere dage i forvejen, uden at de opfordrede hjælperne til at træffe beskyttende foranstaltninger. Jeg vil gerne af kommissæren have at vide om, og i bekræftende fald hvornår, Kommissionen blev orienteret om den mulige sundhedsfare.
Hr. formand, vi må lære af erfaringerne. Skibskatastrofer som Erikas forlis kan forekomme igen i morgen ud for Nederlandenes, Englands, Spaniens eller Belgiens kyster. Den ordning, som vi i dag udformer i Europa, vil blive betragtet som præcedens. Lad os derfor være strenge over for forurenerne og rundhåndede over for de ramte.

Savary
Hr. formand, jeg vil gerne som nogle af vores kolleger her i Parlamentet sige, at situationen to en halv måned efter forliset stadig er meget kritisk og hver dag afslører lidt mere af katastrofens omfang.
Der er to synsvinkler, først på det miljømæssige plan. Vraget indeholder endnu 16.000 ton olie, der strømmer ud, og ud over dette udslip har vi desværre i sidste uge opdaget og noteret 35 økologiske tyverier, 35 tømninger af bundtanke, der på uværdig vis kan tilføjes til denne fuldstændig katastrofale situation. Fru de Palacio har holdt et længere indlæg om dette problem, og jeg tror, hun er begyndt uden at afvente det, der i dag er absolut nødvendigt, nemlig et udkast til en europæisk søfartslovgivning på baggrund af et udkast til direktiv om søtransport af farligt gods. Set ud fra denne synsvinkel vil hun genkende den franske vilje til at markere deres formandskab ved hjælp af bestemmelser, der går i retning af en større sikkerhed.
Det er imidlertid på det økonomiske plan, at det andet chok - det første chok er miljømæssigt og det andet økonomisk - viser sig, som mange her i Parlamentet har givet udtryk for. Skaldyrsopdrættet, fiskeriet, østersopdrættet og dambruget er i dag katastroferamte, for ud over olieforureningen er der mange steder kommet skader fra stormen. Desværre er disse erhverv blevet alvorligt skadet. De skal på den ene side genetableres og på den anden side, hvilket måske er det vanskeligste, genvinde forbrugernes tillid.
I denne situation venter bretonerne, indbyggerne i Vendée og Charentais og på andre områder skovbrugerne på et tegn fra Den Europæiske Union.
Vi kan ikke både henføre dette under rubrikken tilnærmelse til borgerne og forblive "tavse" uden konkrete svar stillet over for fænomener af denne størrelse og omfang.
Jeg har med stor opmærksomhed noteret mig kommissær Fischlers bemærkninger, som måske er de mest konkrete, vi har hørt i dag. Der er sandelig blevet givet udtryk for følelser og solidaritet, og der er kommet bekendtgørelser, men det er nu på tide, at afventen afløses af en klar tilkendegivelse om europæisk solidaritet.

Hudghton
Olieudslippet fra Erika er et af en lang række katastrofer i de seneste år i farvandene i Fællesskabet, herunder udslippet fra Brær ud for Shetlandsøerne og Sea Empress ud for Wales. Disse udslip har, ud over at forvolde uoprettelige miljøskader, ødelagt de lokale industrier. I tilfældet Erika har det lokale fiskeri og akvakulturerne lidt alvorlig skade, og det er vigtigt ikke blot at se på de ødelæggende virkninger, der ses i dag, men også at se fremad på olieforureningens langsigtede skadelige virkninger.
Det er vigtigt med effektiv skadeserstatning. Det er på tide, at der bliver strammet op på skibsfartssikkerheden i Fællesskabet, og at der indføres øgede kontrolforanstaltninger, herunder ophør med brugen af bekvemmelighedsflag, som man også i stigende grad tyer til i fiskerisektoren. De ansvarlige virksomheder, rederne og ejerne af lasten skal betale for deres forsømmelse.
Den nuværende skadeserstatning er utilstrækkeligt finansieret, og dette var særdeles tydeligt i forbindelse med Brær-katastrofen, hvor fiskeriet på Shetlandsøerne ikke fik tilstrækkelig erstatning for deres tab. Vi er nødt til lære af erfaringen og sikre, at de industrier, der berøres af Brær-udslippet, kan genopbygges.

Vachetta
Hr. formand, det er nødvendigt i dag to en halv måned efter Erikas forlis på ny at tale om denne katastrofe, da de tragiske følger heraf langt fra er afsluttet. Vi skal i dag sammen med den organiserede befolkning både fortsætte med at opretholde presset for at få Total Fina til at betale for alt det, der er blevet ødelagt på grund af deres hæmningsløse søgen efter profit, og samtidig bestræbe os resolut på at forhindre, at denne art katastrofer gentager sig.
Selvom det fælles beslutningsforslag er interessant, berører det ikke spørgsmålet om bekvemmelighedsflag, som det er vigtigt både at gøre opmærksom på og løse, hvis man vil deltage i indsatsen for at forebygge katastrofer til søs.
Det drejer sig ikke kun om, som det er nævnt i beslutningsforslaget, at forbedre sikkerhedskontrollen for disse bekvemmelighedsflag, men også arbejde for at afskaffe disse. Den eneste måde, sømænd kan leve og arbejde under tilfredsstillende forhold, er at vedtage love og sikre effektiv social beskyttelse af dem, og at fiskeriaktiviteter og miljøet respekteres.
Efter hver søfartskatastrofe har Parlamentet vedtaget en beslutning, i hvilken der normalt foreslås positive tekniske foranstaltninger, hvoraf nogle genoptages i direktiver. Hvis de blev gennemført, ville de faktisk være i modstrid med tanken om så lave omkostninger som muligt, der er idéen med bekvemmelighedsflag.

Bouwman
Hr. formand, hr. kommissær, som ordfører for direktivet om havnemodtagelsesfaciliteter også til forebyggelse af havforurening vil jeg fremsætte et par bemærkninger, som jeg er kommet i tanke om, og som der efter min mening ikke blev talt ret meget om på green shipping conference in Hamburg, hvor alle var til stede. Der blev det oplyst, at 5-10% af olieforureningen stammer fra katastrofer. Disse er meget koncentrerede og forårsager mange problemer, men 60% stammer fra industriens forurening. Og 10%, blot for at give et fingerpeg, stammer fra naturlig forurening.
Hvad jeg gerne vil foreslå ikke så meget som led i tekniske forbedringer, bedre kontrol og bedre regler, hvilket alt sammen også skal indføres, men som led i samfundsmæssigt forsvarlig virksomhedsledelse, er en slags rundbordskonference med dem, som er involverede i hele olieforureningen af have. Det vil jeg gerne opfordre til.

Fischler
Hr. formand, ærede parlamentsmedlemmer, først vil jeg takke mange gange for den engagerede diskussion, der har fundet sted her i Europa-Parlamentet. Det har helt klart vist sig, at vi må arbejde i to retninger. På den ene side forebygge, det vil sige, at vi må overveje, hvordan vi på forskellige områder kan forbedre direktiverne, havretten osv., således at risikoen for sådanne katastrofer i fremtiden ikke er mulig i samme udstrækning.
For det andet, hvad skal vi gøre for at hjælpe der, hvor katastrofen er sket? Nu vil jeg fortælle Dem, at min kollega, fru de Palacio, allerede er kommet med tre helt konkrete forslag til interserviceproceduren. Jeg håber, at Kommissionen vedtager disse forslag endnu i marts for at komme videre med hensyn til forebyggelsen.
Disse tre forslag er helt konkrete. For det første styrker man de nationale kontroller for skibssikkerhed. For det andet styrker man Kommissionens kontrol af de organisationer, der skal vurdere sikkerhedsbestemmelserne ombord på skibene. For det tredje vil vi efter en vis overgangsperiode helt forbyde, at enkeltskrogede tankskibe fortsat får lov til at sejle i EU-farvande.
Jeg tror, at vi faktisk vil opnå et ægte fremskridt med disse foranstaltninger. Endvidere er der planlagt yderligere foranstaltninger i løbet af året, og inden for rammerne af disse yderligere foranstaltninger vil vi sikkert også undersøge spørgsmålet om bekvemmelighedsflag.
Med hensyn til hjælpen har flere krævet, at budgetposten for erstatninger genindføres. Jeg beder Dem imidlertid om også at se på, hvor højt denne budgetpost var sat. Med de penge, der var afsat til denne budgetpost, kan man ikke tale om virkelig hjælp. Jeg husker godt, hvordan vi her i Europa-Parlamentet i forbindelse med BSE havde store diskussioner om, hvad det i det hele taget var for et placebo, og at det i virkeligheden ikke hjælper spor.
Hjælp, der kan mærkes, kan vi kun yde via de programmer, som jeg har redegjort for. Her - det har jeg gjort opmærksom på - ligger initiativet nu hos den franske regering. Jeg har givet tilsagn om, at vi, så snart vi får programmerne fra Frankrig, hurtigt gennemgår og godkender dem.

Varela Suanzes-Carpegna
Jeg vil blot takke kommissær Fischler for det svar, som han har givet på den mundtlige forespørgsel, som vores udvalg forelagde. Jeg synes, at han har givet os vigtige oplysninger, og det skal påskønnes, når kommissærerne giver konkrete og vigtige oplysninger.
Jeg mener, at man i det konkrete tilfælde med Erika træffer foranstaltninger og koordinerer aktionen med de franske myndigheder. Men det der er afgørende her er, at vi ikke igen skal diskutere dette spørgsmål, for kernen i det hele er forebyggende foranstaltninger. Han har henvist til - jeg ville derhenad - at Kommissionen vil mødes og vedtage en pakke med tekniske og lovmæssige foranstaltninger. Jeg mener, at det er vejen frem. Jeg vil blot sige til ham, at de er meget velkomne, og at vi fra Fiskeriudvalgets side vil følge disse foranstaltninger nøje, så vi ikke i Parlamentet skal samles for at beklage begivenheder som den, vi beklager nu.

Formanden
Jeg har modtaget fem beslutningsforslag i henhold til forretningsordenens artikel 42, stk. 2.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 11.00.

Handelsaftale EF-Israel
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er mundtlig forespørgsel (B5-0012/2000) af Morgantini m. fl. til Kommissionen om uregelmæssigheder i anvendelsen af handelsaftalen mellem EF og Israel.

Morgantini
Vi skal i virkeligheden drøfte noget helt enkelt i dag, nemlig overholdelsen, gennemførelsen og kontrollen af de aftaler, Den Europæiske Union underskriver, og overholdelsen af de traktater og internationale bestemmelser, som Den Europæiske Union har tilsluttet sig. Det er helt enkelt, men her i verden er det meget ofte det enkle, der er vanskeligt. Dette er målsætningen for de kolleger, der sammen med mig har truffet initiativ til den forespørgsel, vi retter til Kommissionen, og som drejer sig om, at Israel helt åbenlyst ikke gennemfører handelsaftalen EF-Israel korrekt, hvilket vi ikke bare har grund til at tro, men også - sammen med flere medlemsstater - har konkrete beviser på. Vi har samtidig grund til at tro, at Kommissionen ikke gør det, der burde være dens hovedformål, nemlig at være fællesskabstraktaternes vogter. Vi tænker her på artikel 38 i den områdebestemmelse, der begrænser anvendelsesområdet til staten Israels område, og som således ikke giver mulighed for toldlempelser for de produkter, der stammer fra de områder, Israel besatte i juni 1967, og hvor de forskellige israelske regeringer trods alle internationale bestemmelser - ikke mindst den fjerde Genève-konvention - har oprettet kolonistiske bosættelser, konfiskeret palæstinensisk jord og vand og ladet sin egen befolkning flytte hen.
Det er ikke første gang, at Kommissionen og Parlamentet tager dette spørgsmål op. Her vil jeg blot nævne Kommissionens beretning til Rådet og Parlamentet, der blev offentliggjort i maj 1998, og hvor man ikke ville tillade Israels afvisning af at gennemføre protokollen om oprindelsesbestemmelser, sådan som det er fastlagt i artikel 38. Til trods herfor er det ikke lykkedes Kommissionen at få Israel til at overholde disse aftaler, og Kommissionen har givet nogle vage svar på de forskellige forespørgsler fra Parlamentet. Den hævder, at det er vanskeligt at få nogle sikre beviser for produkternes oprindelse, selvom den hele tiden med rette har mindet Israel om de juridiske forpligtelser i aftalen. For at gøre det lettere for Kommissionen og medlemsstaterne at få nogle sikre beviser har en israelsk fredsbevægelse offentliggjort en liste over virksomheder, der er beliggende i bosættelserne, og en palæstinensisk ngo har udarbejdet - og fremlagt for toldvæsenet i de forskellige medlemsstater - nogle utvetydige beviser for oprindelsesstaten for diverse produkter fra de besatte områder, der sælges på de nationale markeder i Fællesskabet. Helt konkret vil jeg kun nævne et par stykker, der produceres på Golanhøjderne og i de besatte områder, nemlig vin og forskellige andre ting.
Det er fredstid i Palæstina og Israel, og det er i øjeblikket vigtigt med troværdighed og respekt for traktaternes og aftalernes gyldighed, hvis EU og Parlamentet ønsker at spille en aktiv politisk rolle. Israel har garanti for, at Europa går ind for sikkerhed og stabilitet i den israelske stat, men Israel kan ikke bede os om at være medskyldige i nogle så alvorlige overtrædelser. Palæstinenserne ved, at EU går ind for en anerkendelse af deres stat og deres rettigheder, men de skal have dette bekræftet. Man kan ikke skabe fred ved at krænke rettighederne. Det samme siger israelere som soldaten Igal Moshe, der for fire dage siden nægtede at tage til Libanon, og som i dag er i fængsel, og det siger de palæstinensere også, som ønsker fred på trods af deres ødelagte huse og på trods af, at de efter 50 år stadig er flygtninge. Og det skal vi ikke mindst huske af respekt for os selv og for de demokratiske regler, vi har opstillet for os selv. Mere konkret vil jeg dog gerne have lov til at sige, at dette også betyder, at medlemsstaterne og Unionen mister nogle økonomiske midler, som tages fra de europæiske borgere, idet man krænker menneskerettighederne og de økonomiske rettigheder.

Vitorino
Hr. formand, ærede medlemmer, fru Morgantini, de spørgsmål, som De har stillet til Kommissionen, angår eventuel ulovlig eksport til Fællesskabet fra de israelske bosættelser eller fra de besatte områder, og som skulle have nydt godt af præferencebehandling, og de vedrører derfor den korrekte anvendelse af reglerne for præferencebegunstiget oprindelse. Kommissionen har i øvrigt allerede givet et skriftligt svar på et spørgsmål fra Dem i samme sag i januar 2000.
De vil nu gerne have supplerende oplysninger. Det vil jeg søge at give. Hvad for det første angår aftalens manglende klarhed, kan jeg bekræfte over for Dem, at den foreløbige aftale om handel og beslægtede spørgsmål mellem EF og Israel fastsætter, at den gælder i alle EF's medlemsstater og - jeg citerer - "på israelsk territorium". Efter EU's opfattelse hersker der altså ingen uklarhed på baggrund af de præciseringer, som hr. kommissær Christopher Patten gav i sit skriftlige svar, og som jeg vil citere på originalsproget:
"... as already explained in the communication, Israeli settlements or occupied territories cannot be considered by the Community as part of Israeli territory for implementation of the EC-Israel agreement. This issue is highly sensitive, in as far as it relates to the broader question of borders, to Israelis and Palestinians alike". ("... som allerede forklaret i meddelelsen kan Fællesskabet ikke betragte de israelske bosættelser eller besatte områder som en del af det israelske territorium med henblik på gennemførelsen af aftalen mellem EF og Israel. Dette er et yderst kritisk spørgsmål for både israelerne og palæstinenserne i det omfang, det vedrører det bredere spørgsmål om grænser".)
(PT) Denne holdning har vi gentagne gange givet udtryk for over for de israelske myndigheder på alle officielle møder mellem Kommissionen og den israelske minister, hvor det seneste fandt sted den 21. januar, hvor premierminister Shimon Peres mødtes med formanden for Kommissionen, Romano Prodi, og kommissær Christopher Patten. Det er i øvrigt almindelig kendt - og De har selv lige sagt det - at Israels fortolkning, hvad angår aftalens territoriale anvendelsesområde, ikke er sammenfaldende med EU's fortolkning, men vores holdning rummer efter Kommissionens opfattelse ingen tvetydigheder.
Deraf også relevansen af Deres andet spørgsmål angående verifikationssystemets effektivitet. Proceduren til verifikation af varers oprindelse skal konstatere, om en vare er berettiget til præferencebehandling, også i tilfælde af manglende samarbejde fra det tredjeland, som er berørt af oprindelsesbestemmelsen. I det skriftlige svar, som vi har givet Dem, nævnte Kommissionen forenklingen af varers oprindelsesbestemmelse, hvilket selvfølgelig ikke betyder, at dette i sig selv løser problemet, altså, at denne forenkling direkte fører til en afklaring af varens oprindelse. Mens medlemsstaternes toldmyndigheder tager sig af at identificere de forsendelser, der måske ikke stammer fra Israel, og det er de nationale toldmyndigheders opgave, viderefører Kommissionen på sin side og ifølge det ansvar, som den er pålagt, dialogen med de israelske myndigheder med henblik på en korrekt gennemførelse af protokollen for oprindelsesreglerne på grundlag af den eneste fortolkning, som Kommissionen kan stå inde for. Hvis de initiativer, der er sat i gang, ikke fører til bestemmelse af varernes oprindelse, overvejer Kommissionen muligheden af at arrangere et møde med Toldsamarbejdsudvalget for i denne sammenhæng at løse netop de udestående spørgsmål med hensyn til verifikationsproceduren i aftaler af denne type.
Hvad angår de nye dispositioner, har Kommissionen på officielle møder med de israelske myndigheder detaljeret diskuteret spørgsmålet om gennemførelsen af aftalen, for hvilken der findes veldefinerede procedurer. I januar i år foreslog de israelske myndigheder oprettelsen af en trilateral arbejdsgruppe bestående af repræsentanter for Den Palæstinensiske Myndighed, den israelske regering og Kommissionen. Formålet med denne arbejdsgruppe skulle være at finde gensidigt acceptable løsninger for overgangsperioden, som ikke skulle skabe præcedens for det endelige resultat af de igangværende forhandlinger eller være imod de aftaler, der er i kraft indtil den endelige aftale. Præsident Yasser Arafat har accepteret dette forslag på et møde den 24. januar med kommissær Christopher Patten, og Kommissionen agter derfor både over for Israels regering og over for Den Palæstinensiske Myndighed at bekræfte, at vi er rede til at acceptere dette forslag, som vi mener tager højde for de bekymringer, som De her har givet udtryk for.

Schwaiger
Hr. formand, et af de vigtigste mål for Den Europæiske Unions middelhavspolitik er at deltage aktivt i fredsprocessen mellem Israel og de arabiske stater, særlig mellem Israel og Den Palæstinensiske Myndighed, og støtte denne proces handlekraftigt, hvor det er muligt. På det økonomiske område betyder dette, at de europæiske markeder i henhold til den eksisterende aftale er åbne for produkter fra Israel og palæstinensernes selvstyreområde. I den forbindelse er eksporten fra Israels geografiske område og eksporten fra det nuværende palæstinensiske territorium til Den Europæiske Union genstand for en præferencebehandling fra Den Europæiske Unions side.
For de besatte områder, der som et led i fredsprocessen endegyldigt skal indordnes det ene eller andet lands geografiske område i en ny grænseordning, er der rent juridisk endnu ikke fastlagt sådanne præferenceordninger, og detaljerne mangler at blive præciseret. Det er vi enige om med Kommissionen. Det er altså vigtigt på nuværende tidspunkt, at Israel på sit geografiske område og palæstinenserne på deres foreløbige territorium sikrer en juridisk upåklagelig anvendelse af denne præferenceordning. Men vi går samtidig ind for at give de direkte berørte parter for disse besatte områder - og hr. kommissær, De har nævnt det - tilstrækkelig tid til at nå frem til en forhandlingsløsning.
Det endelige resultat bør medføre lettere markedsadgang til Den Europæiske Union for alle producenter, israelere som palæstinensere, så snart de territoriale spørgsmål i takt med opbygningen af en fremtidig palæstinensisk stat er blevet løst endeligt. Den Europæiske Union bør altså fortsat bidrage til løsningen af problemet og ikke forværre det yderligere ved sin holdning, idet den nu kommer med ensidige beskyldninger, der ikke fører til noget. På vegne af det store flertal i PPE-gruppen opfordrer jeg derfor Israel, palæstinenserne - og Arafats holdning er et positivt tegn - og Kommissionen til at styrke de direkte sonderende samtaler for hurtigt at nå frem til en ordning på dette endnu åbne handelsspørgsmål mellem Den Europæiske Union på den ene side og Israel og Den Palæstinensiske Myndighed på den anden side.
Lad mig derfor opmuntre Kommissionen - hr. Vitorino og hr. Lamy - til fortsat at støtte fredsprocessen ved hjælp af diskret, men samarbejdsorienteret handlen, hvor de palæstinensiske producenters berettigede interesser bakkes op, således som Parlamentet har praktiseret det i 10 år, og hvor vores nære handelsforbindelser til Israel og dets producenter fortsat udbygges.

Menéndez del Valle
Hr. formand, vanskelighederne i forbindelse med fredsprocessen i Mellemøsten er velkendte, og de politiske hindringer, som vi skal beskæftige os med, er for mange. Det politiske aspekts betydning er så stor, at det kan bidrage til at tage modet fra os, når vi skal behandle en forhindring, som i princippet kun er juridisk, nemlig den ukorrekte anvendelse af handelsaftalen, som vi taler om. Ud fra et bestemt synspunkt kunne det derfor muligvis være fornuftigt at mene, at behandlingen af den uregelmæssige eksport til Europa fra de jødiske bosættelser i palæstinensiske områder, da den ikke anses for at være det vigtigste politiske problem, skulle udsættes, til der opnås en endelig fredsaftale. Jeg mener imidlertid, at gentagne brud på tidligere indgåede juridiske aftaler - sammen med den ophobede skuffelse over så mange andre aftalebrud - kan udvikle sig til et politisk element, der kan skade selve fredsprocessen.
I en konflikt som den israelske eller palæstinensiske ender alt i den sidste ende desværre med at blive udnyttet politisk, hvis der ikke i tide træffes passende foranstaltninger for at forhindre det. Derfor er det efter min mening helt hen i vejret, når kommissionsformand Prodi, efter at have indledt sin rejse til Mellemøsten for kun et par dage siden, giver følgende svar på en journalists spørgsmål om emnet: "Vi har ikke dette emne på dagsordenen. Vi har besluttet, at vores dagsorden kun skal indeholde politiske emner."
Jeg mener ærligt talt, at Kommissionen er forpligtet til at reagere, hvis det viser sig, at produkter fra disse bosættelser har fortrinsret til fællesskabsmarkederne. Det skal den gøre, fordi bosættelserne, hvilket Kommissionen selv mener, og folkeretten bekræfter, ikke er en del af staten Israel, og fordi det faktum, at Europa baserer sine aktioner på folkeretten i sine forbindelser med parterne i fredsprocessen, kun kan fremme den.
Derfor vil jeg til sidst spørge Kommissionen - hvis ønske om at overholde de gældende regler, jeg ikke tvivler på - om den har planlagt nogen særlig supplerende indsats eller mekanisme for at gøre overholdelsen mere effektiv i den sag, vi beskæftiger os med.

Ries
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, siden Oslo-aftalerne blev indgået i 1995, er forbindelserne mellem Israel og palæstinenserne kommet ind i en ny fase, hvilket bør føre til en retfærdig og varig fred mellem ligeværdige parter.
Unionen har i denne proces spillet en uvurderlig rolle i sin egenskab af hovedbidrager af økonomisk hjælp til området. Hovedårsagen til problemerne med at iværksætte handelsaftaler mellem Unionen og Israel er som allerede nævnt det følsomme spørgsmål om grænserne. Kommissæren gjorde opmærksom på, at israelerne ikke opfatter det på samme måde som Unionen. Under alle omstændigheder drejer det sig om en vanskelig igangværende forhandlingsproces, som vi imidlertid alle gerne ser lykkes.
Denne proces er hovedsagelig politisk, og Unionen ville ikke få noget ud af udelukkende at forsøge at opnå en teknisk løsning, som kun ville være midlertidig i mangel af lovfastlagte grænser mellem de to stater. Problemet bør løses ad den eneste mulige vej, nemlig gennem dialog. Der bør oprettes en trilateral arbejdsgruppe bestående af palæstinensiske og israelske eksperter og eksperter fra Kommissionen. Vi kan i denne forbindelse håbe på, at det vil lykkes hovedpersonerne at løse denne strid og at finde en kreativ løsning for den mellemliggende periode.
Ligesom det var tilfældet i Europa for et halvt århundrede siden, er den socio-økonomiske udvikling i Mellemøsten en væsentlig betingelse for freden. Vi har således en ekspertise, der kan anvendes på dette område, og er særdeles godt placeret til i dag at vurdere den vej, vi har tilbagelagt. Gid israelerne og palæstinenserne kunne lægge den samme optimistiske velvilje for dagen.

van Dam
Hr. formand, hr. kommissær, fredsprocessen i Mellemøsten er et yderst ømtåleligt spørgsmål. Staten Israels nøjagtige grænser, det eneste demokrati i denne region, vil først kunne blive anerkendt af alle, når disse forhandlinger er lykkedes. Gennemførelse af handelsaftalen mellem Den Europæiske Union og Israel, som heller ikke definerer staten Israels område, bør finde sted på denne baggrund.
Dertil kommer, at der findes en betydelig forbindelse mellem de økonomiske aktiviteter på israelsk side og på palæstinensisk område. Med henblik derpå er der i Paris-protokollen til Oslo-aftalerne også fastlagt en "toldkuvert", som omfatter staten Israel og Den Palæstinensiske Myndighed. Desuden har Kommissionen og de nævnte parter tilsluttet sig en fælles arbejdsgruppe med henblik på at drøfte spørgsmålene om oprindelse. Navnlig den palæstinensiske økonomi siges at lide under ensidige EU-skridt. Potentielle investorer i dette område har allerede meddelt, at de vil trække sig tilbage, hvis joint ventures ikke længere blev indrømmet toldpræferencer.

Galeote Quecedo
Hr. formand, Parlamentet deler i store træk den bekymring, der ligger i fru Morgantinis forespørgsel. Jeg synes, at kommissær Vitorino har anskueliggjort Kommissionens holdning, og efter min mening har han svaret behørigt på de spørgsmål, der er blevet rejst, men jeg mener ikke, at vi skal stoppe der. Jeg mener derfor, at vi på baggrund af den forudgående forsikring kunne udvide overensstemmelserne med udgangspunkt i den privilegerede information, som fru Morgantini og jeg selv har fået ved at ledsage Europa-Parlamentets formand under en rundrejse i området.
For det første mener jeg, at vi til trods for de eksisterende vanskeligheder, som vi har kunnet konstatere på stedet, skal gentage vores støtte til den direkte dialog mellem Israels regering og Den Palæstinensiske Myndighed, der skal munde ud i en retfærdig, stabil og endelig fredsaftale.
For det andet mener jeg, at det er af interesse for begge parter at sikre regionens økonomiske udvikling og beslutsomt at tage fat på at mindske de store forskelle mellem rig og fattig, der er i området.
Endelig, for det tredje, kunne Kommissionen måske overveje nytten af at gå i dybden med arbejdet med en trilateral arbejdsgruppe, naturligvis med Den Europæiske Unions deltagelse, som kan sikre opfyldelsen af handelsaftalerne og få os til at gøre fremskridt i det samarbejde, som Den Europæiske Union tilbyder til fordel for alle implicerede parter.

Imbeni
Jeg lyttede til svaret fra kommissær Vitorino, og jeg må sige, at jeg er tilfreds. Det forekommer mig nemlig, at der i hans indlæg var et svar på de spørgsmål, som var indeholdt i forespørgselen. Jeg er også af den opfattelse, at vi bør understrege, hvor vigtigt det er for EU og således også - med hensyn til gennemførelsen - for Kommissionen at fremme trepartsaktiviteter, navnlig med hensyn til de økonomisk-finansielle og videnskabelige samarbejdsniveauer, så vores kvantitative økonomiske tilstedeværelse kan ændres nogle flere gange til en mere betydningsfuld politisk tilstedeværelse i Mellemøsten. Dette er efter min mening det, som vi skal lære af denne efterhånden langvarige affære.
Hvad det specifikke emne angår, hørte jeg lige, at vores kollega Galeote omtalte vores formands og vores kollega Menéndez del Valles besøg samt formand Prodis besøg i Israel og andre lande i Mellemøsten. De to formænd gjorde efter min mening ret i ikke at tage dette emne op, for man skal ikke blande tingene sammen, og hvert niveau skal naturligvis have sin prioritet. Jeg tror, at det var rigtigt af de to øverste repræsentanter for Parlamentet og Kommissionen at beskæftige sig med de vanskeligste emner i fredsprocessen, hvor man som bekendt stadig støder på nogle problemer. Vi skal støtte denne fredsproces fuldt ud, og den opmærksomhed, vi også retter mod de fænomener, der er omhandlet i vores kollega Morgantinis forespørgsel, er ikke en forudindtaget eller på forhånd negativ opmærksomhed over for nogen af de berørte parter. Det er derimod vennernes strenghed og en strenghed over for vores venner i Israels regering, og den har det formål at sørge for, at disse ulovligheder og uregelmæssigheder ikke gentager sig, da de går ud over alle parter. Ud fra dette synspunkt skal også dette initiativ forstås på en positiv måde, nemlig som et initiativ, der tager sigte på at fremme fredsprocessen i Mellemøsten.

De Clercq
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, den nuværende handelsaftale mellem Israel og EU er faktisk utydelig. Desuden er det meget vanskeligt at fastsætte de pågældende produkters oprindelse. Jeg kan derfor blot bekræfte, at det er ønskeligt, at der hurtigt skabes klarhed derover.
Alligevel er der en række andre vigtige faktorer, som vi skal tage hensyn til. Vi er jo alle sammen enige om, at den nylige genoplivelse af fredsforhandlingerne skal fremmes og ikke vanskeliggøres.
I øjeblikket har Israel og palæstinenserne travlt med at forhandle om deres fremtidige grænser. Ethvert forsøg, uanset fra hvis side, uanset fra hvilken tredjeparts side, på i øjeblikket at ville definere, for slet ikke at tale om at påtvinge, det territoriale anvendelsesområde, er derfor overilet. Det forekommer mig bedre at afvente resultatet af den trilaterale arbejdsgruppe med hensyn til oprindelsesreglerne, som vil blive indkaldt på Israels, Kommissionens og palæstinensernes initiativ.
Jeg er tilfreds med, at også kommissæren deler denne opfattelse. Forhåbentlig finder denne arbejdsgruppe inden for de eksisterende lovmæssige rammer en midlertidig løsning på problemet uden at bringe fredsprocessen i fare. For denne fredsproces fortjener absolut prioritet, i hvert fald fra Det Europæiske Fællesskabs side. Fra Europas side kan vi ikke lægge noget som helst i vejen herfor.

Banotti
Der synes at være påfaldende enighed i Parlamentet i dag, men jeg vil gerne påpege et par ting. Her i Parlamentet har handel i Mellemøsten altid været et politisk urocenter. Vi er store bidragydere, men vi har desværre alt for længe været trængt ud på et sidespor, både hvad angår politik og politisk indflydelse i Mellemøsten, og vi kan bidrage positivt, som mange talere har sagt i dag, på samme måde som vi gjorde det i Nordirland.
Vi er storforbrugere af varer fra både Israel og de besatte områder. Handel er sandsynligvis vores primære politiske styrke i området, og fremme af retsstatsprincippet er vores største politiske aktiv, når vi forsøger at bidrage til fredsaftalen. Grænserne lukkes, til tider vilkårligt og til tider efter et terroristangreb. Ved et af mine mange besøg i området så jeg blomster og jordbær, der lå og rådnede i gaderne i Gaza, blive spist af æsler, mens de palæstinensiske producenter så hjælpeløst til i fortvivlelse.
Men det er ikke kun et spørgsmål om lukkede grænser. Varer strømmer frit fra disse områder, varer produceret i de israelske bosættelser i de besatte områder. Vi har en international aftale, som overtrædes. Det er vores ansvar at sikre, at alle respekterer og overholder betingelserne i aftalen.
Når Israel ikke klart opfylder sin forpligtelse til at anvende oprindelsesreglerne og territorialbestemmelsen i aftalen, som landet skal, tilskynder Kommissionen under disse omstændigheder medlemsstaterne til at ty til importverificeringsprocedurerne, som kan være forhalende og undvigende. De israelske toldmyndigheder kan få meget lang tid, helt op til 10 måneder, til at svare på forespørgsler, og importverificeringsproceduren kan være fuldstændig uproduktiv. Vi bør kræve deponering af alle varer, der importeres fra Israel, indtil vi kan sikre, at Israel stopper med at misbruge aftalen.
Jeg har et par spørgsmål, hr. kommissær. Har Kommissionen fra toldmyndighederne i medlemsstaterne modtaget dokumenter attesteret af det israelske toldvæsen vedrørende særlige placeringer af bosættelser i de besatte områder, der er omfattet af aftalen? Har Kommissionen direkte spurgt de israelske ansvarlige tjenestemænd, om toldmyndighederne anvender territorialbestemmelsen for at udelukke de besatte områder fra aftalen? Har Kommissionen slået fast, at Israel forstår og fortolker territorialbestemmelsen korrekt? Og er Kommissionen klar over, hvorvidt de anvender territorialbestemmelsen korrekt?
Endelig har Kommissionen allerede angivet, at handling med henblik på opretholde internationale aftaler med EU "ikke udgør sanktioner over for Israel, men kræver korrekt gennemførelse af eksisterende aftaler, som parterne frivilligt har indgået". Kort sagt, hr. kommissær, er dette ikke et spørgsmål, som skal behandles i forbindelse med den fredsprocesrelaterede politiske debat. Det er en international aftale og en handelsaftale.
Jeg vil gerne afslutningsvis give udtryk for mine store forhåbninger til fredsprocessen i det område - en verdensdel, der i den grad har brug for den - så den kan omgruppere og omforme og hjælpe de mange millioner underprivilegerede og fattigdomsramte borgere.

Zimeray
Hr. formand, mine kære kolleger, det er indlysende, at reglerne skal overholdes. Det er også indlysende, at vi skal få vores partnere til at overholde dem. Alle forstår, at vi er optaget heraf i dag, men jeg ønsker ikke, at vores krav opfattes som selektivt. Jeg ønsker heller ikke, at vores skriftlige spørgsmål opfattes som en anklage.
Da vores krav ikke er selektivt, skal Kommissionen ligeledes opfatte det som en opfordring til at gå i retning af at anvende fællesskabsmidlerne i Israels naboområder. Og da opfordringen til Kommissionen ikke er og ikke skal opfattes som et krav, vil jeg gerne fremhæve to punkter, der er væsentlige for ligevægten i forslaget.
For det første ved alle, som kender området, at tilblivelsen af den palæstinensiske økonomi er tæt forbundet med den økonomiske samarbejdsaftale med Israel. I Oslo-protokollen nævnes en toldintegration, der skal omfatte Israel og palæstinenserne. Og alt hvad der kunne have tendens til at adskille de to økonomier, ville få alvorlige konsekvenser for det israelsk-palæstinensiske samarbejde, herunder joint ventures samt palæstinensiske underleverandører og eksportører.
For det andet er den israelske stats grænser ingen steder fastlagt i aftalerne mellem Israel og Den Europæiske Union. Definitionen af disse grænser er netop udfordringen i de igangværende forhandlinger mellem Israel og palæstinenserne. Ethvert forsøg fra Den Europæiske Unions side på at påtvinge sin egen opfattelse af Israels territorialitet ville mildest talt være et fejlgreb, der ville skade disse forhandlinger og vores opfattelse af den rolle, EU skal spille i dette område.

Sumberg
Jeg støtter kommissærens hidtidige og nuværende forsigtige fremgangsmåde i forbindelse med dette spørgsmål, for det første fordi det ikke er enkelt. Det er kompliceret, det er altid vanskeligt at fastslå varers oprindelse, og hvor de kommer fra. Det er ikke mindst tilfældet i Mellemøsten, hvor der er mange forretningsfællesskaber mellem Israel og palæstinenserne, hvor produktet i visse tilfælde fremstilles delvis i det palæstinensiske område og delvis i staten Israel. Det er en god udvikling, den lover godt for fremtiden, for hvis handlen foregår på den måde i Mellemøsten, bliver det fundamentet for en eventuel fredsaftale. Da det ikke er et nemt og enkelt spørgsmål, er vi derfor nødt til at være forsigtige og omhyggelige.
Den anden årsag til, at Kommissionen gør rigtigt i at gå frem på denne måde er, at hvis Den Europæiske Union ønsker at spille en rolle i området og sikre fred, så skal den betragtes som fair og upartisk. Det vil ikke være fair og upartisk at træffe en forhastet beslutning uden at lade forhandlingerne og de grupper, der mødes, afgøre situationen, både hvad angår staten Israels område vedrørende handelsaftalen, og samtidig, som jeg siger, hvad angår varerne, og hvor de kommer fra.
Der er, mener jeg, endnu en grund til, at Kommissionen skal støttes. Vi har nået et vanskeligt tidspunkt i forbindelse med fredsaftalen. Regeringen i Israel ønsker fred og ønsker at sikre freden, og hvis man går overilet og hurtigt til værks, bringer man den fredsaftale i fare. Man kan ikke vælge ud under forhandlinger, dette er en del af en overordnede aftale om nogle uhyre komplicerede spørgsmål, og jeg tror, at Kommissionen gør helt rigtigt i at lade disse ting glide helt stille og roligt i håb om, at vi herigennem kan sikre det, vi alle ønsker, nemlig sikker og retfærdig og varig fred i Mellemøsten.

Theorin
Hr. formand, det er naturligvis uacceptabelt, at overtrædelser af vores handelsaftale med Israel skjules eller tolereres. Ved at de facto præferencebehandle produkter fra de besatte bosættelser under handelsaftalen med Israel overtræder EU to vigtige principper i international ret. EU overtræder både gældende internationale normer med hensyn til unilateral indlemning af besatte områder og den fjerde Genève-konvention fra 1949.
Da verdens og EU's respekt for begge disse internationale principper ligger til grund for den fredsproces, som er blevet indledt, underminerer overtrædelser af dem selve grundlaget for fredsprocessen. EU må nu vælge mellem at basere sine relationer med Israel og Palæstina på normerne for international ret og dermed styrke grundlaget for fredsprocessen eller lade hånt om denne ret. Valget bør være enkelt. International ret foreskriver, at handelsaftaler skal indgås med lande og områder, som vi anerkender, ikke med kontroversielle territorier.
EU's medlemsstater og Israel skal overholde reglerne i handelsaftalen om streng kontrol med oprindelsesmærkning, og der skal opkræves toldafgifter. Kommissionen skal sikre, at dette sker. Kommissær Vitorinos indlæg gav et vist håb om dette.
Fredsprocessen i Mellemøsten skal have en chance. Den skal kun baseres på international ret. Det er EU's ansvar at bidrage til dette.

Gahler
Hr. formand, mine damer og herrer, der er ingen afvigende mening med hensyn til retsstillingen og de heraf følgende forpligtelser for Israel, heller ikke med hensyn til den kendsgerning, at der har været uregelmæssigheder. Således blev der jo også rykket for kontrol over for Israel. Kommissionen er i kontakt med Israel herom. Kommissæren har redegjort for det. I henhold til mine informationer er der på nuværende tidspunkt ingen alvorlige tilfælde, og det drejer sig også kun om små mængder i forhold til den samlede handel.
Hvad stiller vi politisk op med det? Jeg skal forsøge at beskrive det begyndende med slutningen. Det bør jo være vores fælles mål, når den internationalt anerkendte stat Palæstina en gang er oprettet, at denne får en aftale med EU, der indholdsmæssigt er identisk med Israels. Det er et vigtigt og konkret bidrag fra vores side til at gøre det økonomiske samarbejde mellem Israel og dets nærmeste omgivelser lettere. Derfor er det også meningsløst i dag, og det gavner heller ingen at ødelægge naturligt opståede forbindelser i infrastrukturen, på arbejdsmarkedet, i salgsstrukturerne. Kommissionen har af gode grunde ikke blæst sagen op. Vi har ikke brug for yderligere krigsskuepladser på sidelinjen i denne komplicerede fredsproces.
Efter min mening bør alle bestående aftaler og praksis derfor respekteres af alle i en overgangsperiode. Det er noget, som hovedparterne - Israel og Den Palæstinensiske Myndighed - med tilstrækkelig god vilje bedst kan ordne indbyrdes. Det vil bl.a. sige, at også Israel må holde op med at ignorere og sabotere den midlertidige aftale mellem EU og Den Palæstinensiske Myndighed. Men jeg vil så også sige til kritikerne af Israels hidtidige praksis: Hvad har en palæstinenser ud af, at en israelsk arbejdsgiver, der også dyrker nogle appelsiner i Gazastriben eller på Vestbredden, nu lukker sin butik og vender tilbage til hovedlandet? Intet! Han bliver arbejdsløs. Når alt kommer til alt, og det gælder alle parter, gavner det kun dem, der ikke er interesseret i en forsoning mellem israelerne og palæstinenserne, men derimod ønsker at opnå andre mål via en radikalisering. Indirekte kan det måske også gavne frugtproducenterne i EU. Men jeg antager ikke, at det var det, der var den motiverende baggrund for at få gang i debatten om dette emne her i Europa-Parlamentet. Jeg råder derfor os alle til ikke at ødelægge noget i denne overgangsperiode, som vi så senere bliver nødt til genopbygge med mange penge!

Vitorino
Hr. formand, ærede medlemmer, først vil jeg gerne takke alle de medlemmer, der har deltaget i denne debat, for de gavnlige og værdifulde bidrag, som de har givet til behandlingen af dette utvivlsomt meget følsomme politiske spørgsmål. Hvis Kommissionen må drage en konklusion af denne debat, vil jeg sige, at vi synes, at den viser, at Parlamentet i de store linjer tilslutter sig den forsigtige, men også klare strategi, som Kommissionen har fulgt i sin behandling af dette spørgsmål.
Kommissionen er ikke uvidende om, at dette spørgsmål er meget politisk følsomt, og den er ikke et øjeblik i tvivl om, at fremskridt, hvad angår konkrete løsninger med hensyn til den korrekte gennemførelse af denne handelsaftale, hænger tæt sammen med udviklingen i fredsprocessen i Mellemøsten. Vi ved også, at den politiske betydning, som EU tillægger fredsprocessen, finder genlyd i Parlamentet og i Kommissionen, sådan som flere af de ærede medlemmer har givet udtryk for, og sådan som det fremgår af det besøg, som Europa-Parlamentets formand for nylig har aflagt i området, ligesom det besøg, som Kommissionens formand, Romano Prodi, netop aflagde i forrige uge. Derfor er vi klar over, at vi i øjeblikket står over for et særdeles vanskeligt punkt i fredsprocessen, der ikke må forstyrres af holdninger, som kunne fremgå af en for blind anvendelse af juridiske regler, fordi retsanvendelse jo netop kræver, at man forsøger at finde en løsning, som alle parter kan gå ind for. Den tilnærmelse, som Kommissionen har fulgt i denne sag, sigter nemlig mod at opnå støtte og samstemmighed fra alle parter i processen. Jeg tror derfor - og besvarer hermed de spørgsmål, som flere af de ærede medlemmer har stillet - at det forslag, som de israelske myndigheder har lagt på bordet med henblik på oprettelsen af en trilateral arbejdsgruppe til at vurdere følgerne af denne overgangsperiode for gennemførelsen af handelsaftalen, et forslag, som Den Palæstinensiske Myndighed har accepteret, ikke kun bør få vores tilslutning, men også være genstand for vores tillid, nemlig tillid til, at vi gennem denne dialog, denne form for gensidig overvågen af, om aftalen bliver korrekt gennemført, kan opnå positive resultater, som er til interesse for befolkningerne i regionen. Deres interesse er frem for alt fred, men de har også interesse i økonomisk velstand.
Jeg vil endelig til slut sige, at vi mener, at denne tilnærmelse er tro mod aftalens principper og værdier, der for os er tilstrækkelig klare rent juridisk, og at vi er overbevist om, at vi er ved at tage skridt til skabelsen af et klima af gensidig tillid, det grundlag, som fred altid skal bygges på, fordi i Mellemøsten er der intet alternativ til fred og sameksistens mellem de befolkninger, der lever der.

Banotti
Hr. kommissær, jeg erkender, at det er et ømtåleligt spørgsmål for øjeblikket, men jeg stillede Dem nogle specifikke spørgsmål. Jeg erkender, at De sandsynligvis ikke kan svare på dem her til morgen. Jeg håber dog, at De hurtigst muligt sender mig svarene, når De har dem, vedrørende den faktiske og tekniske gennemførelse af aftalerne om varer.

Formanden
Mange tak, fru Banotti.
Forhandlingen er afsluttet.
(Mødet hævet kl. 10.40 indtil afstemningstiden og genoptaget kl. 11.00)

AFSTEMNING
Gröner
Hr. formand, efter vores debat i går med kommissær Diamantopoulou og formanden for Rådet mener jeg, at holdningen er meget entydig, og at Parlamentet bør stemme om den oprindelige tekst. Derfor trækker vi vores underskrift tilbage fra ændringsforslag 4.

Formanden
Mange tak.
(Beslutningen vedtoges)
Betænkning (A5-0041/2000) af Katiforis for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål om Kommissionens dokument EU-økonomien: oversigt 1999 (C5-0081/2000 - 2000/2046(COS))
Om punkt 3:

Carlsson
Hr. formand, jeg tror, at der er sket en oversættelsesfejl i den svenske tekst - det kunne have været morsomt, hvis venstrefløjen i Europa havde udtrykt bekymring over en eventuel skatteforhøjelse på kapitalindkomster. Vi stemte, som vi ville, men der var en forkert oversættelse i den svenske tekst, hvilket jeg gerne vil have noteret.

Formanden
Vi er sikre på, at alle sprogudgaverne stemmer overens med den originale udgave.
(Beslutningen vedtoges)
Betænkning (A5-0016/2000) af Varela Suanzes-Carpegna for Fiskeriudvalget om anden rapport fra Kommissionen til Rådet og Europa-Parlamentet om gennemførelsen af konklusionerne fra midtvejsministerkonferencen om integration af fiskeriet og miljøet - 13.-14. marts 1997 i Bergen (KOM(1999) 270 - C5-0156/1999)
(Beslutningen vedtoges)
Betænkning (A5-0017/2000) af Katiforis for Fiskeriudvalget om meddelelse fra Kommissionen til Rådet og Europa-Parlamentet om fiskeriforvaltning og naturbeskyttelse i havmiljøet (KOM(1999) 363 - C5-0176/1999 - 1999/2155(COS)))
(Beslutningen vedtoges)
Fælles beslutningsforslag (B5-0181/2000) om de økonomiske og miljømæssige følger af forlis.
(Forslaget til fælles beslutning vedtoges)
Formanden. Afstemningen er afsluttet.
- Betænkning af Attwooll (A5-0038/2000)

Souchet
Vi ved, at Kommissionen snart vil ændre den fælles fiskeripolitik. Rådets forslag til forordning er det første af en række forslag til gennemførelse af en sådan reform. Det er vigtigt at indsamle og forvalte fiskeridata for at få en vellykket gennemførelse af den fælles fiskeripolitik. Disse data skal være pålidelige, udarbejdet uafhængigt og accepteret af alle parter i samarbejdet, politikker og de personer, der er ansvarlige for gennemførelsen af den fælles fiskeripolitik.
Teksten til forslaget til forordning er blevet ret betydeligt ændret i Fiskeriudvalget. Alle delegerede i vores gruppe har stemt for disse ændringsforslag både i udvalget og på plenarforsamlingen.
Ændringsforslag 1 gør teksten væsentligt klarere. De indsamlede data skal ikke kun anvendes til videnskabeligt brug. Videnskabsmændene skal behandle disse data og videregive dem til de ansvarlige politiske myndigheder, der skal træffe beslutninger. Det er dog vigtigt, at indsamlingsmetoden er videnskabeligt underbygget.
Ændringsforslag 2 ændrer Kommissionens oprindelige forslag. Faktisk går man i Kommissionens forslag ud fra, at der foretages meget detaljerede undersøgelser fartøj for fartøj og virksomhed for virksomhed. Ud over de meget høje udgifter, et sådant forslag medfører, kunne den tunge administration få nogle myndigheder til at bruge dette som påskud til ikke at indsende oplysningerne til tiden og få de erhvervsdrivende i denne sektor til at føle mistro, hvis de mener, at de således bliver pålagt yderligere tunge bureaukratiske belastninger. Vedrørende anden del af dette ændringsforslag er det vigtigt at opgøre og fastlægge tabet af arbejdspladser i denne sektor meget bedre. Man skal huske på, at administrationen af en fælles fiskeripolitik skal omfatte en social dimension i form af statistisk analyse.
Ændringsforslag 3 gør det muligt at tilføje en vigtig dimension, nemlig indsamling af miljødata. Man kan måle de meget alvorlige konsekvenser af, at denne type data ikke er taget i betragtning ved f.eks. beslutningen om forbud mod hildingsdrivnet, der er fuldstændig ubegrundet set ud fra et miljømæssigt synspunkt, da dette er et af de mest selektive fiskeredskaber. Hvis denne miljødimension ikke var blevet indarbejdet i administrationen af dataene, ville Kommissionen efter behag ensidigt kunne forbyde anvendelsen af et hvilket som helst fiskeredskab.
Ændringsforslag 4 beskriver videnskabsmændenes forpligtelse til at behandle og videresende alle data til de ansvarlige myndigheder, herunder de nationale og regionale myndigheder, således at de kan give deres bidrag til beslutningsprocessen.
Ændringsforslag 5 gør Kommissionens forslag lettere. De oplysninger, myndighederne skal indsende, skal være rimelige, således at man kan få et operationelt kendskab til fiskeriaktiviteterne, uden at den væsentlige ret til fortrolighed fjernes f.eks. på skatteområdet, hvor der ikke findes nogen fællesskabskompetence.
Ændringsforslag 6 har til formål at gøre Kommissionens deltagelse i kontrolproceduren mere styret. Det er nødvendigt, at alle data én gang om året videresendes, og at Kommissionen regelmæssigt gør status over de samlede resultater.
Endelig forpligter ændringsforslag 7 Kommissionen til at udarbejde en rapport inden udgangen af år 2001. Da ændringen af den fælles fiskeripolitik er fastsat til år 2002, er det således nødvendigt, at alle politiske deltagere kan få kendskab til de oplysninger, der danner grundlag for Kommissionens forslag.
Betænkning af Hudghton (A5-0036/2000)

Souchet
Kommissionens ændring af direktivet er vigtig, fordi den omhandler en særlig sygdom, nemlig infektiøs lakseanæmi, som er en smitsom virussygdom. Den overføres af vand gennem legemlige stoffer såsom blod, afføringsstoffer, slim osv. Der findes ikke noget videnskabeligt bevis for en eventuel vertikal overførsel af sygdommen gennem æg eller fiskemælk. Man ved imidlertid, at andre arter såsom ørred, ål eller sild kan være bærere af virussen uden at være syge. Sygdommen blev opdaget i Norge i 1984 samt i Canada (1996). Virussen kan ikke overleve en temperatur på over 26ºC og er således uskadelig for mennesker.
Sygdommen berører hovedsageligt den skotske laksesektor. Den blev opdaget i dette område i maj 1998. I dag er 240 lakseopdrættere berørt af infektiøs lakseanæmi. Det er derfor vigtigt at begrænse denne sygdom for at undgå, at den spreder sig til alle vandbrug i Den Europæiske Unions medlemsstater.
Rådets forslag har til formål at etablere et system til gradvis fjernelse af de smittede fisk samt en vaccinationsplan. Vedrørende planen om gradvis fjernelse kan vi ikke andet end at gå ind for dette forslag. Det er nødvendigt at hjælpe de berørte dambrugere med at "rense" infektionsområdet og undgå enhver spredning af sygdommen gennem den kommercielle omsætning af levende fisk. Vedrørende vaccination vil jeg minde om, at det oprindelige direktiv forbød anvendelse af vaccine mod infektiøs lakseanæmi. Kommissionens nye forslag giver ret til at anvende vaccine, men det er vigtigt at gøre opmærksom på, at for tiden er der ikke udviklet en vaccine. Nytten af dette forslag er mildest talt begrænset, i det mindste på kort sigt. I Canada har man en vaccine, der er 76% effektiv. Da den canadiske stamme er forskellig fra den europæiske stamme, kan denne vaccine dog ikke anvendes i den nuværende form, men kunne bruges som grundlag for at udvikle en vaccine mod den europæiske stamme. Det er således vigtigt, at Kommissionen stiller tilstrækkelige økonomiske midler til rådighed for at fremme udviklingen af en effektiv vaccine mod den europæiske stamme af infektiøs lakseanæmi.
Beslutning om kvinder i beslutningsprocessen (B5-0180/2000)

Lambert
Min gruppe undlod til vores store beklagelse at stemme om beslutningen om kvinder i beslutningsprocessen. Men endnu større er vores beklagelse over, at vi stadig har brug for sådanne beslutninger.
I 1994 var De Grønne den første gruppe i Parlamentet med et flertal af kvinder, De Grønne var den første gruppe med en kvindelig generalsekretær, Dominique Voinet, nu fransk udenrigsminister, og De Grønne i Tyskland var det første politiske parti med ligestilling mellem kønnene for at afhjælpe den generelle underrepræsentation af kvinder i de politiske institutioner.
En række partier er siden fulgt efter, og man kan ikke sige, at vælgerne har rejst sig i protest for at fordømme sådanne partier for deres handlinger. Vælgerne har heller ikke følt sig manipuleret af sådanne kvoter. Beslutningen gør det klart, at der er behov for et forholdsmæssigt system, hvorved kvinderne bliver repræsenteret, og at alle politiske partier skal handle. Det ser vi frem til.
Vi tilslutter os dem, der argumenterer for, at folk bør vælges på basis af fortjeneste. Det bør de. Vores kultur bør give plads til en balance mellem kønnene, og folk skal kunne udvikle deres talenter, men vores kultur og værdier for øjeblikket afspejler ikke den overbevisning. Fordomme og stereotyper er almindelig udbredt, og kan det undre nogen, at folk fra minoritetsgrupper, det være sig sorte, bøsser, fysisk handicappede osv. diskrimineres og behandles urimeligt, når et flertal, kvinderne, også diskrimineres?
Derfor støtter vores gruppe positive foranstaltninger, og først når kvinderne er rimeligt repræsenteret i stillinger i beslutningsprocessen, bliver også mænd rimeligt repræsenteret. Da kan vi også udvikle en kultur, hvor løn og ulønnet arbejde, lønningspose, forældreorlov og pension ikke bestemmes ud fra ens køn.

Caudron
Nu da Den Internationale Kvindedag hastigt nærmer sig, vil jeg gerne igen bekræfte min støtte til de aktiviteter, der finder sted i institutionerne og medlemsstaterne for at fremme kvinders adgang til stillinger med ansvar, særlig i politik. Derfor stemmer jeg med stor overbevisning for dette beslutningsforslag, som opfordrer os til at træffe mere målrettede foranstaltninger for at bekæmpe den nuværende forskelsbehandling, som forhindrer kvinderne i at indtage den plads, som retmæssigt tilkommer dem i vores samfund.
Fremme af kvinder i beslutningsprocessen har siden 1995 været et af hovedområderne i Den Europæiske Unions aktionsprogram for lige muligheder og indgår i både Unionens institutioners og medlemsstaters gentagne forpligtelser, når de drøfter ligestilling.
Selvom der i løbet af de sidste år er sket fremskridt takket være strategier som mainstreaming og andre foranstaltninger såsom positive foranstaltninger, er de ikke tilstrækkelige til at være tilfredsstillende. Kvinder er stadig underrepræsenterede, f.eks. i politik.
Man kender dog vigtigheden af, at mange kvinder deltager i det politiske liv. Kun de er i stand til at udtænke en politik, der kan tænkes at ændre strukturer, der er blevet udarbejdet af mænd for mænd. For det er netop strukturel forskelsbehandling, kvinder er mest udsat for, hvad enten det er i politik eller på arbejdsmarkedet.
Det er således op til de politiske partier i Europa at åbne sig for kvinderne. For øvrigt understreges det i artikel 191 (tidligere artikel 138 A) i EF-traktaten, og jeg citerer: "Politiske partier på europæisk plan er vigtige som en integrationsfaktor inden for Unionen". Artiklen fortsætter med at fastslå, at "de bidrager til en europæisk bevidstgørelse og til at udtrykke unionsborgernes politiske vilje". Selvom en sådan bestemmelse ikke har retslig værdi, er den ikke desto mindre i høj grad symbolsk. Den tilfører de politiske partier en vigtig rolle i opbygningen af et demokratisk Europa. Dette kan f.eks. ske ved iværksættelse af positive foranstaltninger og ved at fremme paritet i de politiske partier. Nogle partier opstillede ved valget til Europa-Parlamentet i 1999 paritære lister. Dette er en udmærket praksis, som bør gøres almindelig. Jeg ved ikke, om der er en årsagssammenhæng, men givet er det, at andelen af kvindelige medlemmer af Europa-Parlamentet er steget fra 25,7% i 1994 til 29,9% i 1999. Endvidere har der været en kvindelig formand siden valgene i 1999.
Jeg vil slutte med at gentage konklusionerne fra den konference, der blev afholdt af Kommissionen i april 1999, under titlen "Kvinder og mænd ved magten". Ligestilling er ikke en problemstilling, der kun vedrører kvinder, men det er en udfordring, der berører hele vores samfund!

Dybkjær
Der er sket fremskridt på det seneste i forbindelse med forøgelsen af antallet af kvinder i de besluttende organer i Unionen. I vores egen institution er 30% af de valgte repræsentanter nu kvinder, herunder formanden for Europa-Parlamentet. Finland har også netop valgt en kvindelig præsident. I gennemsnit er en fjerdedel af regeringerne i medlemsstaterne sammensat af kvinder og lidt over en femtedel af parlamenterne. Det er stadig langt fra tilfredsstillende, især fordi tallene varierer meget mellem medlemsstaterne, hvor kvinderne i de nordiske lande er langt bedre repræsenteret i stillinger med ansvar og beslutningstagning. Dette har mere at gøre med holdning og respekt for kvaliteten og evnerne i forbindelse med kvinders bidrag til samfundet end med faste kvoter.
Min gruppe går ikke ind for generelt at bruge kvoter, da de på langt sigt kan være ineffektive og endda undergrave den sag, de skal fremme. Ikke desto mindre erkender vi, at medlemsstaternes erfaring ikke er den samme, og at det kan være berettiget, som et midlertidigt middel, at ty til sådanne foranstaltninger for at afbalancere repræsentationen af kvinder i de tilfælde, hvor de er kraftigt underrepræsenterede. Vi kunne støtte beslutningen om kvinders deltagelse i beslutningsprocessen, vedtaget med henblik på at fejre Den Internationale Kvindedag den 8. marts, hvor 10 af De Liberales ændringsforslag er indarbejdet, og henvisningen til kvoter i overensstemmelse med fremgangsmåden angivet ovenfor er fremmet.

Krivine og Vachetta
Kvinder lider under stigende uligheder, for de er ofre for kønsdiskriminering, som kan foregå åbent (vold, voldtægt, sex-chikane, vold i ægteskabet), men også på mere skjulte måder. Denne undertrykkelse bygger på en kønslig og social inddeling af arbejdet, som lægger vægt på mændenes arbejde i forhold til kvindernes. Der er ikke lige løn, kvinders arbejde opfattes stadig som et "bijob", og set som helhed har kvindelige ansatte ikke adgang til de samme ansvarsfulde stillinger som mændene. Endvidere hviler ansvaret for familien hovedsageligt på kvinderne.
Kvinder skal have ret til fuldtidsbeskæftigelse på lige fod med mænd. Der skal vedtages tvangslove for at fremme lighed på arbejdsmarkedet. Medlemsstaterne skal etablere en offentlig service til pasning af de mindste børn. Endelig er det nødvendigt at nedsætte arbejdstiden væsentligt for at give mænd og kvinder mulighed for at deltage i det politiske liv.
Det er nødvendigt med et egentligt kønsfællesskab i det politiske, økonomiske og sociale liv. Vi vil kæmpe mod tanken om, at den biologiske forskel mellem kvinder og mænd fører til to forskellige opfattelser af verden og to forskellige værdisystemer. Kvinder har ret til at være til stede i beslutningsprocessen som "individer" og ikke kun som repræsentanter for det kvindelige køn.

Perry
Jeg og mine kolleger fra den britiske konservative delegation går fuldt ud ind for behovet for, at kvinder skal spille en mere fyldestgørende og aktiv del i det offentlige liv.
Vi tager del i den beklagelse, der er givet udtryk for, om at der stadig er ulighed og kønsdiskrimination og især, at kvinder er underrepræsenteret i politik.
Vi føler os dog ikke overbevist om, at én form for diskrimination bør imødegås med en anden, nemlig indførelsen af kvoter for at sikre kvinderne valgte pladser.
Jeg føler meget stærkt for dette, da min 27-årige datter, Caroline, i tirsdags blev valgt som kommende konservativ kandidat til valgkredsen Southampton Itchen i Det Forenede Kongerige. Hun opnåede dette helt og aldeles i kraft af egen fortjeneste og i åben konkurrence med alle deltagere. Vi bør ikke vedtage en holdning, som på nogen måde forringer holdningen hos det stigende antal kvinder, der viser, at de uden at gøre forskel til nogen side, kan tjene deres plads i det offentlige liv.
Medlemmerne af min delegation har derfor støttet en stor del af denne beslutning, men vi registrerede vores modstand mod opfordringerne til positiv diskrimination til fordel for kvinder, som vi mener er en forkert måde at gøre fremskridt på, er nedgørende over for kvinder og fordrejer den demokratiske proces. Vi undlod derfor at stemme ved den endelige afstemning.
Betænkning af Katiforis (A5-0041/2000)

Fatuzzo
Hr. formand, jeg stemte ja til betænkningen af Katiforis om EU-økonomien i 1999 af gruppedisciplin, for den gør opmærksom på en meget alvorlig mangel, som jeg håber, den vil kunne bidrage til at udbedre i de kommende år. I denne betænkning fremgår det ikke klart - det fremgår faktisk slet ikke - at EU-landenes økonomi også og ikke mindst afhænger af, hvordan de anvender de pensionsmidler, som arbejdstagerne har indbetalt. Der står ikke i denne betænkning - men det skal der stå i fremtiden - at alle medlemsstaternes regeringer i de sidste 40 år har formøblet og bortødslet den kapital, som arbejdstagerne havde betroet dem til betalingen af deres pension. Derfor står vi nu uden penge til pensionen. Vi skal ændre dette system fuldstændigt! Disse ledere bør gå af, for de fortjener hverken tilliden fra de ældre af i dag, de unge af i dag eller de ældre i år 2100, 2200 osv.

Caudron
Jeg vil begynde med at lykønske ordføreren hjerteligt med hans modige forslag! Jeg vil fortsætte med at beklage højregruppernes forsigtighed her i Europa-Parlamentet, som ved at vedtage en hel række ændringsforslag har suget alt indhold ud af min kollegas arbejde!
Jeg erindrer om, at denne betænkning er baseret på Kommissionens dokument "EU-økonomien: oversigt 1999", som er det første, der er offentliggjort efter indførelsen af euroen. Det omhandler følgelig en samlet europæisk økonomi og ikke en række nationale økonomier. Det drejede sig for Europa-Parlamentet om at benytte denne lejlighed til at fremsætte opfindsomme og "aktivistiske" forslag for at anvende det adjektiv, ordføreren brugte, for at give Den Europæiske Unions økonomiske aktiviteter en ny retning. Man kan faktisk konstatere, at Europa råder over et potentiale uden sammenligning til økonomisk og social fremgang, der af grunde, der endnu er os delvis ukendte, stort set ikke udnyttes. Derfor har Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål fremsat meget interessante forslag i sin oprindelige betænkning om genopretning af den økonomiske aktivitet ved at fastsætte ambitiøse mål (beskæftigelsesprocent på 75%, stigning i væksten osv.) og ved at tilvejebringe midlerne til at opnå dette!
De oprindelige forslag opfordrede særlig Rådet til at træffe foranstaltninger med henblik på at sikre fuld beskæftigelse samtidig med, at sammenhængen med prisstabiliteten og ligevægten på budgettet i hele den økonomiske cyklus blev opretholdt. Det er ikke, som nogle synes at mene, et spørgsmål om at iværksætte den stabilitetspolitik, der blev vedtaget for nogle år siden.
Der bør særlig på skatteområdet vedtages foranstaltninger, der fremmer den private og offentlige investering. Det er nødvendigt at introducere programmet om transeuropæiske netværk igen, som det blev foreslået i 1994, og iværksætte et omfattende forsknings- og udviklingsprogram for at give investeringerne det nødvendige indhold for så vidt angår fornyelse. Hvordan kan man være af den opfattelse, at investeringer ikke skal tjene som styringsinstrument for efterspørgselen, men foretages i kraft af sin egen fortjeneste?
Vi skal fremme en bedre administration af arbejdstiden og udbredelsen af god praksis politik i medlemsstaterne for at øge graden af anvendelighed, særlig blandt de dårligst stillede grupper af den aktive befolkning. Visse foranstaltninger, såsom omskoling i form af livslang uddannelse, vil være særligt væsentlige. De bør indgå i den løbende ændring af institutionerne, som bør ledsage overgangen til en økonomi baseret på viden. Et sådant forslag får os til at vende tilbage til det idégrundlag, der er vedtaget i forbindelse med det ekstraordinære topmøde i Lissabon i marts.
Alle disse foranstaltninger, der er for målrettede i forhold til nogle af grupperne til højre, er selvfølgelig blevet fejet af bordet. Jeg beklager det! Et ændringsforslag, der omhandlede beskatning af kapitalbevægelser i spekulationsøjemed, led samme skæbne.

Figueiredo
Vi beklager, at det første udkast til betænkning blev forkastet i udvalget, fordi det indeholdt positive aspekter som eksempelvis omtalen af, at de offentlige investeringer bør øges, og at der må skabes arbejdspladser, så der kan opnås en beskæftigelsesgrad på 75%.
Vi har derfor stemt imod betænkningen i den nuværende form, fordi alle de forslag, som vi har fremsat, er blevet forkastet. Af disse forslag fremhæver jeg følgende:
betydningen af offentlige investeringer for en bæredygtig økonomisk vækst, baseret på kickstart af økonomien gennem stimulering af den interne efterspørgsel og med de offentlige investeringer koncentreret på områder med positive udadrettede virkninger for den samlede økonomi som f.eks. opbygning og vedligeholdelse af infrastruktur, byfornyelse, faglig uddannelse, uddannelse generelt og sundhed;
kickstart af efterspørgselen inden for Fællesskabet gennem større offentlige investeringer og øgede lønninger på basis af produktivitetsstigning som måde til at skabe større økonomisk vækst, uden hvilken der ikke kan opnås fuld beskæftigelse;
oprettelse af støttemekanismer for sammenslutninger af små og mellemstore virksomheder som måde til at forbedre konkurrencedygtigheden og de små og mellemstore virksomheders organisationsniveau med henblik på, at disse kan yde støtte til de tilsluttede virksomheder i form af f.eks. centraliseret kredit- og informationsformidling og juridisk bistand.

Krivine og Vachetta
Det er på baggrund af vores projekt for Europa, vi fastlægger vores holdning. Vi er for et Europa, der fuldt og helt prioriterer opfyldelsen af de behov, der giver et anstændigt liv for alle og særlig de arbejdsløse, nedsættelse af arbejdstiden med obligatorisk ansættelsespligt, lønstigning i forhold til produktiviteten, en skattereform, der gør beskatningen af kapitalindkomster ensartet i opadgående retning, en Tobin-skat, der skal hindre økonomisk spekulation, og endelig etablering af et systematisk program for energibesparelse. En sådan politik burde relativisere Den Europæiske Centralbanks feje monetarisme og bryde med de neoliberale privatiseringsprincipper, samt med at den sociale sikring drages i tvivl.
Beslutningsforslaget vender ryggen til sådanne holdninger. Tværtimod roser det den stabiliseringspolitik, der kun har skabt arbejdsløshed og fattigdom, og som risikerer på grund af en monetaristisk besættelse at medføre, at det nuværende opsving bliver afbrudt i stedet for at støtte det. De højreliberales forkastelse af de fremsatte ændringsforslag får os således til at stemme imod beslutningsforslaget.

Malmström, Paulsen og Olle Schmidt
Vi har valgt at undlade at stemme i afstemningen om ændringsforslag 4 i Katiforis-betænkningen om EU-økonomien (1999).
Vores grundholdning er, at konkurrence mellem forskellige nationale skattesystemer ikke altid er af det onde, og at medlemslandene i størst mulig udstrækning skal beholde deres bestemmelsesret på dette område. På nationalt niveau er det os meget magtpåliggende, at skatterne på iværksætterånd og arbejde sænkes hen imod de niveauer, som findes i de konkurrerende lande, men dette skal besluttes af den svenske Rigsdag og ikke af Europa-Parlamentet. Ved at forskellige lande søger forskellige løsninger med hensyn til skatte- og velfærdspolitikken, giver det mulighed for tilpasning til de nationale særegenheder og afprøvning af forskellige systemer til social beskyttelse. Skatteharmonisering på europæisk niveau skal kun finde sted i undtagelsestilfælde, f.eks. visse miljø- og kapitalskatter.
Selvom vi er enige i, at en vis form for skatteharmonisering er nødvendig for, at det indre marked kan fungere, er ændringsforslag 4 alt for vidtgående og unuanceret med hensyn til skatteharmoniseringen.
Fælles beslutning om forlis (RC B5-0181/2000)

Cauquil
Hr. formand, vi har stemt for beslutningsforslaget om Erikas forlis af solidaritet med ofrene for denne økologiske katastrofe. Vi er imidlertid imod beslutningsforslagets manglende fasthed. At stille sig tilfreds med at beklage katastrofen og have medfølelse med ofrene uden at træffe bindende foranstaltninger til at forpligte Total Fina til at råde bod på alle de direkte og indirekte følger af en forurening, de er fuldt ud ansvarlige for, er det samme som ikke at gøre noget. Det er oprørende, at Total Fina overlader til frivillige og de lokale myndigheder at udbedre de skader, de har forvoldt. Det er lige så oprørende, at det er staten, der bevilger midler, som for øvrigt er utilstrækkelige, hvilket kun er en skjult støtte til denne virksomhed, der opfører sig strafbart.
At stille sig tilfreds med kun at behandle spørgsmålet om bekvemmelighedsflag er at gå uden om det væsentlige. Lige meget hvilket bekvemmelighedsflag Total Fina anvender, er det skyldige olieselskab almindeligt kendt og til stede i alle Den Europæiske Unions medlemsstater, og de berørte myndigheder kunne, hvis de ville, beslaglægge alle dets værdier, indtil selskabet betaler. Vi tager især afstand fra denne økonomi, hvor en virksomhed for at få en større fortjeneste kan forurene en hel egn, ligesom den kan ruinere egnen ved at lukke fabrikker.

Staes
Hr. formand, bl.a. på vegne af den bretonske partner i Den Europæiske Fri Alliance, Union Democratique Brétonne, anmoder jeg om en effektiv politik til forebyggelse af nye Erika-katastrofer. Reglerne og kontrolmidlerne skal ikke blot gøres strengere, men også gennemføres nøje.
På en rystende måde er det blevet tydeligt, at en række spillere måtte forlade banen for at sørge for, at Erika var det sidste usødygtige skib, som har forurenet Bretagnes kyst. Det er allerede syvende gang siden Torry Canyons forlis, at Bretagne oplever en olieforurening.
Der er ikke nogen som helst region i verden, der har måttet betale så høj en pris for transporten af forurenende eller farlige stoffer på havet. Sammen med vores venner fra UDB opfordrer jeg, og det står der også i det beslutningsforslag, som netop er vedtaget, til to vigtige retningslinjer for saneringen af verdenshandelsflåden og beskyttelsen af Bretagnes kyst.
Vi ønsker, at der på unionsplan kommer en fælles lovgivning for skibsfarten i alle dens tekniske, kommercielle, sociale og økologiske aspekter. Uden undtagelse skal de risikofyldte metoder med bekvemmelighedsflag, forbydes i de 15 medlemsstaters og de 13 ansøgerlandes havne og farvande.
For det andet opfordrer vi sammen med UDB til oprettelsen af kystvagtkorps og anvendelsen af havkontrollører under de pågældende skibsfartsområders direkte tilsyn for at kontrollere en nøje overholdelse af den europæiske lovgivning. Det forslag til beslutning, som vi har vedtaget, går i denne retning, og vores gruppe har derfor fuldt ud støttet det.

Souchet
Jeg glæder mig over, at Parlamentet næsten enstemmigt har vedtaget beslutningsforslaget om følgerne af olieforureningen fra Erika, som vores gruppe har givet et stort bidrag til udarbejdelsen af. Da dette beslutningsforslag i højere grad end det forrige beslutningsforslag tager katastrofens rækkevidde i betragtning, som dag for dag synes mere omfattende end først antaget, er det mere krævende, præcist og indtrængende.
Den samlede vurdering af de skader, der er forvoldt på hele fiskeri- og akvakultursektoren, er endnu vanskelig på nuværende tidspunkt. Vi ved imidlertid allerede nu, at de vil være omfattende. Nye forureninger tynger hver dag listen over skader. Ødelæggelserne rammer ikke kun virksomhedernes omsætning, men også de nedarvede værdier. Det er i dag vanskeligt at sætte tal på, hvor hårdt ramt fiskeprodukternes image er. Det er ligeledes nødvendigt at medregne de skader, virksomhederne i tilknytning til havet (fiskehandlere, leverandører, turisme osv.) har lidt, og myndighedernes samlede udgifter til fjernelse af forureningen og genoprettelse af turismen. Fiskeriet og turismen, som er de to vigtigste forbundne økonomiske ressourcer for de fleste områder ved Atlanterhavskysten, er således begge hårdt ramt.
Heraf følger nødvendigheden af, som vi gør i beslutningsforslaget, meget klart at fastslå princippet om, at forureneren fjerner forureningen og betaler. Det tilkommer faktisk forureneren at påtage sig rensningen af de katastroferamte områder og genoprettelsen af den økologiske ligevægt, han har ødelagt.
Hvad angår erstatningssystemet er befolkningerne bekymrede, for FIPOL's første erstatninger til ofrene er begrænset til 25%. Det er en skandale. Alle ofre skal naturligvis have 100% erstatning. Det ville være fuldstændig utænkeligt, at ofrene skal bære en del af de skader, de har lidt udelukkende på grund af en forureners uduelighed.
Endvidere omfatter vores beslutningsforslag initiativer, der er taget af nogle lokale myndigheder såsom departementet Vendée til at udfærdige en oversigt over kysternes tilstand, før de første lag olieforurening drev ind. Denne procedure kan anvendes som forbillede, for den gør det muligt hurtigere at yde erstatning til ofrene, hvad enten det drejer sig om privatpersoner eller offentlige myndigheder.
Til sidst slår beslutningsforslaget tydeligt fast, at det er absolut nødvendigt med hensyn til sikkerheden til søs at komme ud af den infernalske spiral af generel uansvarlighed og den skadelige, gensidige handlingslammelse, hvor medlemsstaterne regner med Unionen, og Unionen med medlemsstaterne, til størst mulig fordel for forurenerne. Enhver må spille sin rolle på sin rette plads. Kommissionen, som for en gangs skyld ikke har anvendt sin amerikanske tropisme, selvom den ville have været gavnlig, skal hurtigst muligt fastsætte en generel ramme for sikkerhed til søs. Denne skal omfatte så lidt tvang som muligt i forbindelse med adgang til havet og fællesskabshavnene med hensyn til skibenes alder og egenskaber, et generelt princip for miljøansvarlighed, som gør det muligt at klarlægge de forskellige aktørers ansvar, særlig redernes, og straffe dem hårdt. Kommissionen bør sørge for koordinering af oplysninger og ikke være bange for at binde an med visse store havnes eller skibsrederes forsømmelighed, og inddrage spørgsmålet om bekvemmelighedsflag som et vigtigt punkt i forhandlingen med Malta og Cypern. Jeg gør opmærksom på, at Erika var indregistreret i La Valette. Medlemsstaterne skal dog alligevel ikke fralægge sig deres eget og væsentlige ansvar som medlemmer af Unionen, for statens strenge og effektive kontrol af havnene (altså midlerne) er en betingelse for alles sikkerhed.
Vi skal og vil i de kommende måneder fortsat være specielt årvågne for at sikre os, at ofrene, som selvfølgelig ikke har det mindste ansvar for denne katastrofe, ydes fuld erstatning af forureneren, og at der denne gang drages en effektiv lære af denne olieforurening med hensyn til sikkerhed til søs, således at forurenerne definitivt afholder sig fra at lege med kystbefolkningernes liv. Den mest effektive forebyggelse er at lade enhver potentiel forurener løbe risikoen for meget store økonomiske straffe.
Betænkning af Katiforis (A5-0017/2000)

Figueiredo
Vi er enige i, at fiskeriet har stor interesse i at fremme respekten for havmiljøet. Det er dog vigtigt at være opmærksom på, at der er mange årsager til, at havmiljøet ødelægges: udslip og forurening fra olietankere og andre fragtskibe, industri, det menneskelige pres på kystområderne og selvfølgelig ukontrolleret fiskeri.
Det er imidlertid væsentligt at fremhæve, at det mindre kystfiskeri er en god illustration af, at det kan lade sig gøre at forene fiskeri med en bæredygtig udvikling, der ikke er til skade for miljøet.
Vi mener, at det er muligt at forene en politik for forvaltning af fiskeressourcerne, der er baseret på beskyttelse af havmiljøet, med fiskersamfundenes interesser. Hvad dette angår, skal det dog særlig erindres, at der er en sammenhæng mellem indkomst fra fiskeriet og en øget fiskeribestræbelse.
Det må således inden for den fælles fiskeripolitik træffes passende foranstaltninger, der kan sikre indkomsten for dem, der lever udelukkende af fiskeri, f.eks. fiskerne, især i perioder, hvor fiskeriet ligger stille, eller hvor dets aktivitet er nedsat. Derfor er de forslag, som vi har fremlagt i så henseende, så vigtige.

Souchet
I Kommissionens meddelelse opremses en række mål og forslag, der lægger vægt på nødvendigheden af at fortsætte bestræbelserne med hensyn til kontrol og overvågning, vedtage nye tekniske foranstaltninger til selektive fiskerimetoder, opfølgning på den gældende lovgivning osv. Kommissionen præciserer imidlertid samtidig i meddelelsen, at den ikke er i stand til at sikre, at en sådan lovgivning overholdes. De allerede eksisterende foranstaltninger og passende midler mangler dog ikke. Kommissionen råder over et helt arsenal af selvmodsigende bestemmelser, foranstaltninger og beslutninger (af international og fællesskabsoprindelse), som allerede gælder i fiskerisektoren og på området for beskyttelse af havmiljøet. Effektivitet og overregulering går ikke hånd i hånd.
Man skal huske på, at erhvervene i tilknytning til havet er rede til at anvende fællesskabslovgivningen på betingelse af, at det sker på samme måde i alle medlemsstater, at den teknisk er acceptabel og gennemførlig, og at den hviler på et reelt videnskabeligt grundlag. Jeg finder det uantageligt, at en funktionær fra Europa-Kommissionen i Fiskeriudvalget offentligt har tilladt sig at hævde, at de økonomiske midler, Kommissionen bevilger til visse videnskabelige organisationer, styrer deres konklusioner. Dette er en meget alvorlig skæv udvikling, for Kommissionen bør selvfølgelig ikke tiltage sig ret til at styre videnskabsmænds konklusioner for at kunne gennemføre den politik, den finder ønskelig ud fra dens egne interesser.
Hvad angår begrænsning af fiskernes pres på fiskeressourcerne, er det vigtigt at understrege denne forpligtelses internationale karakter. Hvad ville formålet også være med at begrænse den europæiske fiskerflåde, hvis tredjelandene samtidig fortsatte deres pres på fiskeressourcerne? Endvidere kan man konstatere, at udviklingen i internationaliseringen af handlen betyder en væsentlig forringelse af en effektiv kontrol og overvågning af fiskeriaktiviteterne. Omskibninger er blevet en meget almindelig praksis, og det sker ofte, at fiskeprodukter fra en medlemsstat, der ikke kan afsættes i Unionen på grund af, at den samlede tilladte fangstmængde (TAC) er overskredet, markedsføres som importerede produkter, eller som om de stammer fra en anden medlemsstat. Sidstnævnte tilfælde er meget almindeligt, når det drejer sig om virksomheder, hvis kapital stammer fra en anden medlemsstat end fiskerfartøjets bekvemmelighedsflag (det drejer sig faktisk om skjult "quota-hoping").
Fødevaresikkerheden med hensyn til fiskeprodukter spiller også en væsentlig rolle. Det er nødvendigt at bevare det positive image for fiskeprodukter og forhindre, at usunde fødevarer markedsføres i Den Europæiske Union.
Følgelig vil de delegerede i Gruppen Union for Nationernes Europa stemme imod denne betænkning, der ikke præciserer manglerne i Kommissionens meddelelse, og som øger Natura 2000's pres på fiskerisektoren.

Formanden
Afstemningen er afsluttet.

Afbrydelse af sessionen
Formanden
Jeg erklærer Europa-Parlamentets session for afbrudt.

