Højtideligt møde - Overrækkelse af Sakharov-prisen for 2006
Formanden
Mine damer og herrer, formand for Kommissionen, kommissærer, for Europa-Parlamentet er det en stor glæde at byde velkommen til modtageren af Sakharov-prisen 2006, hr. Milinkievitch, leder af den demokratiske opposition i Belarus.
Tro mig, hr. Milinkievitch, når jeg siger, at vi er særlig glade, fordi De kan være her i dag.
(Bifald)
Vi har til tider tænkt, at det ikke ville være muligt for Dem at være til stede her i dag. Det sker ofte, at vores prismodtagere ikke kan være til stede her for at modtage prisen. Således har Aung San Suu Kyi, Wei Jingsheng eller Kvinder i Hvidt beklageligvis ikke kunnet være til stede under denne ceremoni.
Det er godt, at vi husker på, at vi europæere, der lever i grundfæstede demokratier, ofte tager det som en selvfølge, at menneskerettighederne er noget naturligt og indiskutabelt som den luft, vi indånder. Vi nyder vores politiske og borgerlige frihedsrettigheder og glemmer nogle gange, hvad det koster at opnå disse, og under alle omstændigheder har vi vænnet os til dem. Man vænner sig hurtigt til det gode, og endda de lande, der har opnået deres frihed senere, nyder den, som om de altid havde haft den, og som om alle havde denne frihed.
Vi bør imidlertid huske på, at der på vores klode i dag er milliarder af mennesker, der ikke har den frihed, vi andre nyder godt af.
EU er baseret på menneskerettighederne, og en del af vores eksistensberettigelse består i at forsvare dem og fremme dem i hele verden. Ikke blot af rent moralske årsager, men også i vores egen interesse. Det er afgørende for Europas interesse, at hele menneskeheden nyder den samme frihed som os.
Derfor er Sakharov-prisen et symbol på EU's forsvar af og forpligtelse over for menneskerettighederne, og i år gives den til en person, der har helliget sit liv til kampen for frihed i sit land.
Vi ved alle, at det præsidentvalg, der blev afholdt i Belarus i marts måned, hverken var frit eller fair, og at EU ikke kunne sende observatører, da de blev nægtet indrejse i landet.
Hr. Milinkievitch har haft mod til at udfordre det sidste diktatoriske styre i Europa. Han har formået at forene den demokratiske opposition med henblik på at genindføre de politiske rettigheder og friheder i landet.
Han har stået i spidsen for massedemonstrationer og har været anholdt, fordi han har opfordret sine landsmænd til at forsvare deres grundlæggende rettigheder.
Hr. Milinkievitch, De er blevet et symbol på modstanden mod undertrykkelsen og et symbol på håbet om en demokratisk fremtid.
Vi deler Deres ønske om, at det belarussiske samfund får ret til at vælge deres ledere på demokratisk vis, til at modtage uafhængig information, til at oprette ngo'er og til at råde over et uafhængigt og upartisk retsvæsen.
Det har Europa-Parlamentet altid forsvaret. Vi har protesteret mod det belarussiske styres vold, vilkårlige arrestationer og politisk betingede domme over for dem, der kæmper for de grundlæggende rettigheder i landet.
Den pris, De modtager i dag, er et bevis på vores støtte til alle de personer, der støtter Deres kamp.
Det er ikke første gang, at vi giver denne pris til personer fra Belarus. I 2004 gav Parlamentet Sakharov-prisen til Sammenslutningen af belarussiske journalister, der risikerede livet for at afdække og udbrede sandheden.
I dag, to år senere, giver vi igen demokratiet i Belarus vores fulde støtte, for siden da har tingene ikke udviklet sig til det bedre.
I Belarus gennemføres der stadig jævnligt dødsstraf. Jeg vil gerne fordømme anholdelsen af og dommen mod Aleksander Kazulin, der i dag sultestrejker i fængslet, og jeg vil gerne sige til Dem, at vi her er overbevist om, at fremtiden for Belarus består i at dele det demokratiske Europas frihed og fremgang.
De er, hr. Milinkievitch, videnskabsmand ligesom Andrej Sakharov. De har begge delt de samme meninger, værdier og uddannelse, og de har oplevet de samme triste følger af at stå op imod et totalitært styre.
I dag overrækker vi den pris, som bærer videnskabsmandens Sakharovs navn, til en anden videnskabsmand, men vi giver den især til håbet om et demokratisk Belarus og til alle de personer, der støtter Dem i Deres kamp for at føre det ud i livet.
Hr. Milinkievitch, jeg giver Dem ordet.
(Vedvarende bifald)
(Formanden overrakte Sakharov-prisen)
Aleksandr Milinkevitj
leder af den demokratiske opposition i Belarus. - (FR) Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg vil tale mit modersmål, da jeg ønsker at give udtryk for mine tanker, og jeg tænker altid på belarussisk. Jeg vil derfor bruge det sprog, der gør det nemmest for mig at udtrykke mine følelser.
(Stående bifald)
(Taleren talte sit modersmål, og nedenstående tekst er således en oversættelse)
Jeg vil gerne indledningsvis takke Parlamentet varmt for tildelingen af denne store pris, Andrej Sakharov-prisen, opkaldt efter den geniale fysiker og glødende menneskerettighedsforkæmper. Jeg vil også gerne takke, fordi jeg har fået mulighed for at tale i Parlamentet.
Det er ikke kun min pris! Den tilhører alle de belarussere, alle de mennesker, der var samlet på pladsen i Minsk i marts, og som er blevet kastet i fængsel og bortvist fra universiteter og arbejdspladser. Denne pris er til alle, som fortsætter kampen. Vi er mange! Det er os, der vil have, at Belarus skal finde tilbage til familien af europæiske demokratier, og vi er klar til at ofre vores egen velfærd, vores frihed - ja selv vores liv for at nå dette mål.
Belarus har altid været et europæisk land. Det har i høj grad bidraget til Europa og bragt mange ofre. I det 19. århundrede bidrog landet med den første prototype på en demokratisk forfatning, Storhertugdømmet Litauens forfatning. En række fremtrædende personligheder kommer fra Belarus som f.eks. Guillaume Apollinaire, Marc Chagall, Fyodor Dostojevskij, Dmitrij Sjostakovitj og Tadeusz Kościuszko. Belarus var det andet land i Europa, der oversatte bibelen til modersmålet. Under anden verdenskrig var modstandsbevægelsen i Belarus den største i Europa, og den kostede hver tredje indbygger livet. Af de seks millioner jøder, der blev udryddet under holocausten, kom en million fra Belarus.
Hvis der er nogen, der fortjener frihed, er det os! Vi har gjort os fortjent til frihed gennem hele vores historie og de ofre, som vi har bragt for friheden. Belarus mistede mellem en fjerdedel og en tredjedel af sine sønner og døtre hvert århundrede som følge af de endeløse krige. Belarus mistede eliten. Befolkningens nationale identitet er blevet rykket op med rode, og dens historiske hukommelse er blevet slettet. I 1991 blev vi henrykte over, at vi endelig fik frihed, men dengang vidste vi ikke, at frihed og uafhængighed ikke er det samme.
I dag kæmper vi på ny for vores frihed og forsvarer vores uafhængighed. Det gør vi ikke kun for vores egen skyld, men også for vores børns skyld, da de har ret til at leve i et frit land i lighed med franske, litauiske, polske og britiske børn. Det var vores børn, der opholdt sig på pladsen i Minsk gennem lange nætter efter valget den 19. marts, da de voksne ikke kunne holde kulden ud og derfor gik hjem. Det var vores børn, der blev smidt ind i lukkede lastvogn, hvor de var ved at blive kvalt, og herefter fængslet, mens deres forældre brugte dage på at lede efter dem. Det var vores børn, der blev bortvist fra universiteterne på grund af deres overbevisning efter deres løsladelse. De var imidlertid ikke et øjeblik i tvivl om, at vi havde valgt rigtigt. Jeg er stolt af dem.
Myndighederne arresterede over tusind mennesker i ugen efter valget, hvor vi blev på pladsen for at protestere mod den skandaløse forfalskning af valgresultaterne. Fængslerne i Minsk havde aldrig tidligere været fyldt til bristepunktet, men det var netop, hvad der skete i løbet af denne uge. Styret erkendte, at de kun kunne sætte en stopper for protestbevægelsen ved brug af militær magt. Dette er baggrunden for, at myndighederne i disse få dage arresterede alle, der kom på pladsen, selv dem, der blot bragte mad, vand og varmt tøj til demonstranterne i "teltbyen".
Myndighederne forventede ikke, at titusindvis af demonstranter ville møde op den 19. marts på trods af truslen om repressalier. Det var vores første sejr. Jeg er helt klar over, at der skal en lang række lignende sejre til, før vi kan sætte en stopper for dette ulovlige regime.
Den tidligere præsidentkandidat Aleksandr Kazulin sidder nu i fængsel, idet han er blevet idømt fem og et halvt års fængsel. Han har nu sultestrejket i over 50 dage. Hans sundhedstilstand er meget dårlig, da han har tabt 40 kg, og han er i livsfare. Denne pris tilhører også ham og Dmitrij (Zmitser) Dasjkevitj, Pavel Seviarinets, Mikola Statkevitj og Andrej Klimau samt alle de andre politiske fanger i mit land. Tildelingen af denne pris viser, at Europa er opmærksom på situationen i Belarus. Denne pris er et vidunderligt eksempel på en moralsk politik. Denne pris er en anerkendelse af Belarus' europæiske fremtid.
Denne fine pris kunne være gået til den tidligere mangeårige leder af den belarussiske demokratiske bevægelse, professor Hienadz Karpienka, eller den tidligere minister for indre anliggender, Jurij Zakharanka, eller Viktar Hantchar, næstformand i det sidste lovlige parlament i Belarus. Disse folk er helte, forkæmpere for frihed i Belarus, men de er enten sporløst forsvundet eller blevet myrdet. Disse metoder, der er lige så gamle som menneskers had og lige så skrækkeligt forældede som inkvisitionen, anvendes i øjeblikket af de belarussiske myndigheder til bekæmpelse af deres modstandere.
I sin tale i forbindelse med modtagelsen af Nobels fredspris sagde Andrej Sakharov: "Jeg er overbevist om, at vi ikke kan opnå international tillid, gensidig forståelse, nedrustning og international sikkerhed uden et åbent samfund med informationsfrihed, samvittighedsfrihed, glasnost, retten til at rejse og retten til at vælge bopælsland". Det er jeg enig i. Den akademiske Sakharov argumenterede altid for fredelig modstand. Jeg er også enig med ham på dette punkt. Vi har alt det, der skal til for at vinde, nemlig en tro på Belarus' europæiske fremtid, solidaritet, mod og erfaring. For mange unge er blå - det europæiske flags farve - blevet et symbol. I marts blev dette flag hejst sammen med vores hvide, røde og hvide nationale flag. Litauen, Ukraine, Polen, Rusland og Estland, Aserbajdsjan og Georgien hejste også deres flag for at udtrykke deres solidaritet med os.
Vi må overvinde den frygt, der har fået tag i folk inden for de seneste 10 år som følge af den vedvarende propaganda. Andrej Sakharov advarede os: "'Tankefrihed er det eneste værn mod kollektive myter, der i hænderne på perfide hyklere og demagoger kan forvandles til et blodigt diktatur".
Det er det, som sker i Belarus i dag. Der opføres nu igen monumenter til ære for Stalin. De "bedste" traditioner fra Sovjetsystemet genoplives, idet de officielle medier udsender en uendelig strøm af løgne og bagvaskelser som på Sakharovs tid. Hovedfjenden er Vesten, og lokale demokrater anses for at være agenter for Vesten.
Regimet er i en vanskelig position i dag. Planøkonomien er ikke effektiv, og Rusland truer med at sætte en stopper for økonomiske særordninger. Regeringen er derfor ved at blive nervøs og forsøger at skyde skylden på sine politiske modstandere. Ultimo november udtalte hr. Lukasjenko under et møde med ukrainske journalister følgende: "Denne opposition sniger sig til udlandet, hvor den opfordrer til indførelse af økonomiske sanktioner mod landet, og den glæder sig herefter over, at gaspriserne stiger i morgen".
Jeg vil gerne benytte denne lejlighed, hvor jeg taler fra en europæisk talerstol, til under fuldt ansvar at sige til alle, herunder navnlig til den belarussiske befolkning, at det er løgn! Vi har aldrig opfordret til indførelse af økonomiske sanktioner mod vores land, og vi er fuldstændig klar over, at sådanne sanktioner først og fremmest rammer almindelige borgere i Belarus. Det magthavende regime vil altid finde metoder til at støtte sine embedsmænd. Vi har altid sagt, at russisk gas vil blive dyrere for Belarus, og at det også ville blive dyrere i Rusland. Det er en skam, at de belarussiske ledere ikke benyttede sig af den mulighed, der opstod, og at de ikke har benyttet sig af de muligheder, som de længe har haft for at gennemføre reelle økonomiske reformer. Den belarussiske befolkning skal nu betale prisen.
Moskvas hovedkrav til hr. Lukasjenko til gengæld for den mangeårige økonomiske og politiske støtte er bl.a. deltagelse i den monetære union, dvs. indførelse af den russiske rubel som fælles valuta, og vedtagelse af forfatningsloven for "unionsstaten", som den kaldes i Rusland. Belarus vil uundgåeligt miste sin suverænitet, hvis landet går ind på disse betingelser.
De belarussiske politiske ledere nægter fortsat at bevæge sig i denne retning. Hr. Lukasjenko gav for nylig åbent udtryk for, at han var bekymret over landets uafhængighed. Han taler om sammenhængen mellem uafhængighed og velvære, hvilket de demokratiske kræfter i Belarus har gjort gennem lang tid. I hans tilfælde sker der imidlertid en uheldig sammenblanding mellem hans forsvar for uafhængighed og hans forsvar for personlige interesser og ønske om at fastholde magten for enhver pris. Hr. Lukasjenko og de folk, han omgiver sig med, er fuldstændig klar over, at kun et fåtal af dem vil kunne fastholde deres position eller deres velstand, hvis landet mister sin selvstændighed og accepterer den russiske rubel som fælles valuta. Vi kan imidlertid ikke udelukke den mulighed, at det belarussiske regime på grund af sin selvopholdelsesdrift accepterer Moskvas betingelser og lægger dem ud til folkeafstemning. Der er ingen tvivl om, at Belarus' uafhængighed kun kan sikres gennem demokrati og ikke diktatur.
Den kendsgerning, at det endnu ikke er lykkedes os at finde fælles fodslag med Moskva, betyder ikke, at de demokratiske kræfter i Belarus er imod Rusland. Vi ønsker at bo i en suveræn stat og opbygge de bedst mulige forbindelser med Rusland. Vi er indstillet på at tage hensyn til russiske interesser, forudsat at de ikke er i strid med vores egne interesser. Rusland er en strategisk partner for os som for EU. Et demokratisk Belarus vil være en troværdig partner, som Rusland kan have tillid til.
Vi mener, at det er en meget effektiv foranstaltning, at personer, der krænker forfatningen og deltager i undertrykkelse, nægtes indrejse i EU-medlemsstaterne. Listen over demokratiets fjender bør udvides.
Jeg opfordrer samtidig EU til ikke at øge omkostningerne ved udstedelse af Schengen-visa til belarussiske borgere. Pr. 1. januar 2007 kommer det efter planen til at koste 60 euro at få udstedt et Schengen-visum. Langt de fleste belarussere, der har desperat brug for uhindret kontakt til Vesten, vil ikke kunne betale dette gebyr. Der er således risiko for, at denne afgørelse vil føre til et nyt "jerntæppe". Disse foranstaltninger vil være til fordel for hr. Lukasjenko, der altid fortæller den belarussiske befolkning, at "vi er uønskede i Vesten".
Vi glædede os meget over Kommissionens forslag i sidste måned. De giver hr. Lukasjenko mulighed for at lægge den internationale selvvalgte isolation og landets fortsat dårlige økonomiske situation bag sig. På regeringsmødet blev Aleksandr Lukasjenko selv nødt til at erkende, at næste år vil blive "katastrofalt hårdt". Hvis regimet accepterer disse forslag, vil Belarus kunne modtage en betydelig støtte til iværksættelse af politiske og socioøkonomiske reformer, der længe har været hårdt tiltrængte, og landet kan for alvor påbegynde tilnærmelsen til Europa, bl.a. gennem gradvis økonomisk integration.
Der er stort set ingen chance for, at den belarussiske regering vil acceptere en sådan tilnærmelse til EU. Der har allerede været forelagt en lang række lignende forslag, men regimet har aldrig reageret positivt og konkret. De rettroende er helt på det rene med, at demokratiseringsprocessen uundgåeligt og meget hurtigt vil sætte en stopper for deres kvælertag, når den er blevet indledt. Den nuværende leder i Belarus vil aldrig kunne vinde et reelt frit valg.
Dette EU-forslag giver os samtidig mulighed for at få vores borgere til at forstå, at Europa lader døren stå åben for Belarus, uanset hvad der siges som led i statspropagandaen, men for et frit og demokratisk Belarus. Disse forslag er blevet forelagt på et meget hensigtsmæssigt tidspunkt, nemlig under kampagnen op til lokalvalget. Der vil ikke blive afholdt et reelt frit valg, da der ikke er noget reelt lokalt selvstyre i Belarus. Vi distribuerer oplysningsmateriale om EU's forslag under denne kampagne.
Vi værdsætter i høj grad Parlamentets bidrag. Mange tak. Jeg vil imidlertid bede Dem om at yde et større bidrag og udvise større fleksibilitet. Jeg tænker her på allerede velkendte tiltag såsom støtte til frie medier, støtte til civilsamfundet og til undertrykte borgere. EU's eksisterende programmer er udarbejdet til lande, der allerede har indledt demokratiseringsprocessen og gennemførelsen af reformer, men de virker ikke i Belarus. Med henblik på at fremme demokratiet i lande som Belarus er det på høje tid, at der oprettes en europæisk demokratifond med egentlige ressourcer allokeret til diktaturlande. Europa må ikke trække på skuldrene og sige "Hvad kan vi gøre ved det?" Europa kan gøre meget! Europa kan hjælpe os med at nedbryde informationsbarriererne og den snævre opfattelse af verden, som regeringens propaganda pålægger mine landsmænd, at skabe et offentligt rum, der fremmer en åben debat i befolkningen og fører uafhængige forfattere, intellektuelle og moralske autoriteter sammen. Dette vil uden tvivl medvirke til en hurtigere udvikling af civilsamfundet.
Europas seneste budskab til den belarussiske befolkning var både udtryk for den europæiske solidaritet og en påmindelse til det nuværende regime om dets ansvar for sine forbrydelser. Det vigtigste aspekt er imidlertid, at dette budskab bør gøre det klart, at vores land er en del af Europa. Jeg er fuldstændig overbevist om, at Europa aldrig bliver et fuldt Europa uden Belarus. Derfor gentager vi det slogan, der blev brugt af vores forfædre, der gjorde oprør mod tyranni i kampen for frihed. "For jeres frihed og for vores".
Som belarusser og borger i et europæisk land vil jeg gerne takke Dem af hele mit hjerte, og jeg takker Dem også på vegne af alle demonstranterne på pladsen i marts, og alle de mennesker, der har været - eller stadig er - i fængsel, fordi de har forsvaret deres basale ret til at leve i et frit land. Tak, fordi De tror på vores sejr. Jeg lover Dem, at sejren kommer inden længe. Mit land har forandret sig. Vi er mindre bange og tror på forandringer.
Belarus vender snart tilbage til den europæiske familie og vil igen være en fri og demokratisk stat. Historisk set har diktaturer ingen fremtid, og historien har vist, at tyranner lider en krank skæbne. Det eneste rigtige at gøre i et diktatur er at kæmpe imod, fordi vi ganske enkelt ikke har andet valg. Tak for Deres støtte og længe leve Belarus!
(Stående bifald)
Formanden
Mange tak, mine damer og herrer. Tak til Dem, hr. Milinkievitch.
Europa-Parlamentet er stolt over at have givet Dem denne pris og er sikker på, at Deres ord her i dag vil gå over i historien.
(Bifald)
(Mødet udsat et øjeblik inden fortsættelsen af afstemningerne)
