Konventionen om fragmentationsammunition (forhandling) 
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er fortsættelse af forhandlingen om den mundtlige forespørgsel (O-0110/2008/rev. 1) af Angelika Beer for Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliance, Ana Maria Gomes for De Europæiske Socialdemokraters Gruppe, Annemie Neyts-Uyttebroeck og Elizabeth Lynne for Gruppen Alliancen af Liberale og Demokrater for Europa, Ģirts Valdis Kristovskis for Gruppen Union for Nationernes Europa, Tobias Pflüger og Gabriele Zimmer for Den Europæiske Venstrefløjs Fællesgruppe/Nordisk Grønne Venstre og Stefano Zappalà for Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater, til Rådet: Konventionen om fragmentationsammunition skal træde i kraft inden udgangen af 2008 (B6-0481/2008).
Angelika Beer
forslagsstiller. - (DE) Hr. formand, mine damer og herrer! Den 3. december 2008 i Oslo når vi endelig dertil, hvor vi kan undertegne konventionen om forbud mod fragmentationsammunition. I Dublin vedtog 107 stater konventionen og lovede at undertegne den. Her to uger inden konferencen ønsker vi at opfordre lande verden over til at holde deres løfte, undertegne konventionen og frem for alt ratificere den hurtigt.
Krigen i Kaukasus og både Georgiens og Ruslands anvendelse af fragmentationsammunition udgør en udfordring for os. Vi må ikke spilde mere tid. Vi har høje forventninger til Kommissionen og Rådet. Vi forventer, at alle EU's medlemsstater undertegner konventionen den 3. december, herunder især de europæiske stater, der stadig er i tvivl, dvs. Grækenland, Letland, Polen, Rumænien og Republikken Cypern.
Vi forventer, at EU vil fortsætte med at kæmpe for et juridisk bindende forbud mod fragmentationsammunition som en del af FN's konvention om visse konventionelle våben. Vi fordømmer enstemmigt det ufattelige forsøg, som USA, Rusland og Kina på den seneste Genèvekonference gjorde på at få legaliseret fragmentationsammunition inden for rammerne af konventionen om visse konventionelle våben.
Fremover ønsker vi at evaluere synergierne og forbindelserne mellem den kommende Oslokonvention og Ottawatraktaten, der resulterede i et forbud mod landminer. Vores beslutning vil være en opfordring til Kommissionen om at tilvejebringe flere midler, dvs. væsentlig flere midler, til at beskytte personer i de forurenede områder og fjerne fragmentationsammunition. Dette gælder Libanon, Balkan og alle andre forurenede områder. Vi har ingen pålidelige finansieringskilder der, og det burde ikke være tilfældet. Hvis vi skal tage denne problematik alvorligt, skal Kommissionen finde en finansieringsform.
På vegne af min egen gruppe ønsker jeg nok engang at fremhæve, at vores målsætning er et juridisk bindende forbud mod brug, oplagring og produktion af disse umenneskelige våben, der i årtier har påført civilbefolkningen lidelser i de berørte områder.
Jeg vil igen gøre det helt klart, at brugen af disse våben, herunder i lande, hvortil EU har udsendt politistyrker og væbnede styrker, som f.eks. Afghanistan, Bosnien og Den Demokratiske Republik Congo, udgør en lige så stor fare for vores mission som for selve personerne.
Ana Maria Gomes
Hr. formand! Den 3. december vil lederne af de 107 lande, der vedtog konventionen om fragmentationsammunition i maj i år, mødes i Oslo for at undertegne konventionen. Valget faldt ikke tilfældigt på den 3. december. På samme dato i 1997 blev konventionen om personelminer åbnet for undertegnelse i Ottawa. Disse instrumenter har ikke kun undertegnelsesdatoen til fælles. Skammeligt støttes ingen af konventionerne af de lande, der repræsenterer en stor del af menneskeheden, såsom De Forenede Stater, Kina, Indien, Irak, Pakistan, Rusland og Israel.
Forhandlingerne om Oslokonventionen foregik i Dublin, og 22 af de 107 signatarstater er medlem af EU. Vi håber, at Cypern, Polen, Rumænien, Letland og Grækenland inden for kort tid vil ophæve deres forbehold og således gøre det muligt for EU at danne en samlet front i bekæmpelsen af disse våben, som dræber og lemlæster i flæng.
Disse våben er ikke blot umoralske, men også i stigende grad nyttesløse fra et militært synspunkt. Det Europæiske Forsvarsagentur forklarer selv i sin "Long-Term Vision Report for European Defence Capability and Capacity Needs", at
den fremtidige brug af ustyret ammunition samt klyngebomber, miner og andre våben, der rammer vilkårligt, bør give anledning til alvorlige overvejelser.
(PT) De europæiske væbnede styrker, og ikke kun dem, opererer i stigende grad midt iblandt civilbefolkningerne, og målet er i stadig mindre grad at tilintetgøre en let identificerbar fjende. Som følge heraf er fragmentationsammunition ikke blot uforenelig med folkeretten, men anvendelsesmulighederne er ligeledes begrænsede. Der er overensstemmelse mellem international lov, moralsk nødvendighed og den mest grundlæggende militære logik for så vidt angår det presserende behov for at udrydde disse våben. Det er derfor af afgørende betydning at sikre en global ratificering af Oslokonventionen.
Annemie Neyts-Uyttebroeck
forslagsstiller. - (FR) Hr. formand, hr. formand for Rådet! På vegne af min gruppe støttede jeg denne mundtlige forespørgsel for at udtrykke vores misbilligelse af klyngebomber og fragmentationsammunition af helt indlysende årsager og for at vise vores støtte til holdningen i de medlemsstater, der har godkendt den konvention, hvori de forbydes.
I lighed med mine kolleger håber jeg, at alle medlemsstater uden undtagelse i de kommende uger vil undertegne denne konvention og overholde den, da det, som medlemmerne ved, siges, at nogle stater, hvoraf adskillige er medlemsstater, enten under ledelse af De Forenede Stater eller inspireret heraf planlægger at smyge sig uden om konventionen ved, om jeg så må sige, at manipulere med definitionen af, hvad der udgør klyngebomber og fragmentationsammunition, og disse bomber og ammunitionsformers begrænsede risiko for uforvarende at såre mennesker, der rører de ueksploderede fragmenter.
Jeg håber ikke, at dette sker. Min gruppe håber, at dette ikke sker, og jeg benytter derfor lejligheden til at spørge Rådet, hvilke skridt det planlægger at tage for at sikre, at denne konvention træder i kraft?
Mit sidste punkt drejer sig om noget helt andet. Jean-Pierre Jouyet! Jeg har læst, at De i nær fremtid muligvis bevæger Dem videre til nye udfordringer, som man siger. Hvis dette er tilfældet, ønsker jeg og min gruppe Dem held og lykke.
Ģirts Valdis Kristovskis
Hr. formand, hr. næstformand i Kommissionen, hr. formand for Rådet! For det første vil jeg sige, at jeg var forsvarsminister i Letland i næsten seks år i perioden forud for vores tiltrædelse af Nato. Jeg kan derfor sige, at jeg rigtig godt forstår, hvad det vil sige at forsvare sit land ved hjælp af forsvarsforanstaltninger og de fornødne våben og materiel. På egne vegne og ligeledes på vegne af UEN-Gruppen har jeg imidlertid støttet alle de foranstaltninger, som Parlamentet har iværksat, herunder denne foranstaltning, der vedrører et forbud mod fragmentationsammunition. Efter min mening er alt allerede blevet sagt. Det står klart for alle, at dette våben ikke er præcist nok, og at det til dato, som vi kan se, hovedsageligt har ramt civile og såret børn.
Jeg vil derfor gerne sige, at Parlamentet og jeg selv er af den opfattelse, at EU-medlemsstaterne bør stå sammen og i fællesskab anvende deres fælles styrke til at forbyde denne form for våben. På den anden side vil jeg også slå til lyd for, at dette krav stilles i bilaterale drøftelser med lande såsom Rusland, De Forenede Stater og Kina, som er de lande, der har flest af denne type våben. Efter min mening er dette meget vigtigt, når vi erindrer, at Rusland desværre anvendte denne form for fragmentationsammunition mod georgiske civile for nylig i krigen mellem Georgien og Rusland. Dette bekræfter teorien om, at argumentet for at bevare denne form for ammunition i våbenarsenalerne, nemlig argumentet om, at det er et forsvarsmiddel, ikke holder. Desværre kan vi se, at instrumentet anvendes i andre lande som et offensivt våben mod civile.
Luisa Morgantini
forslagsstiller. - (IT) Hr. formand, mine damer og herrer! Fragmentationsammunition er i enhver henseende masseødelæggelsesvåben, umenneskelige anordninger, hvis det overhovedet er muligt at tale om menneskelige anordninger i en krig.
Det fremgår af en publikation fra den amerikanske hær, "Field Artillery", at: "ueksploderede små bomber udgør et problem for uskyldige civile og vores lette styrker, vores gående infanteri, der ankommer efter bombningen af et byområde", og ikke desto mindre bliver de stadig produceret og anvendt, og jord, der er forurenet med ueksploderede anordninger, forårsager fortsat død år efter år, som vi også har set i Georgien.
På konferencen i Oslo om bekæmpelse af brug, produktion og oplagring af fragmentationsammunition præsenterede Ibrahim, en ung libanesisk mand på 24 år, hvis krop var blevet ødelagt af sår, og som havde fået amputeret et ben, sig selv med ordene: "Det glæder mig at møde Dem. Jeg er en af de overlevende". Jeg ville have ønsket at dø, og i stedet omfavnede jeg ham bare. Jeg tog ned for at besøge ham i hans landsby i det sydlige Libanon, og i husenes og skolernes gårde, i græsset og under træerne så jeg ueksploderede bomber, der var blevet nedkastet fra israelske fly. De havde nedkastet over 1 400 000 bomber, og de nedkastede dem for nylig, hvor våbenhvilen allerede var trådt i kraft. Det var ren ondskab, og jeg mødte mange børn, mænd og kvinder i Afghanistan på akuthospitalerne, hvis krop var lemlæstet. Der er tusindvis af børn i verden, der er blevet lemlæstet, da de legede med fragmenter fra klyngebomber, fordi de blev tiltrukket af de farvede genstande.
Efter 10 dages forhandlinger i Dublin forpligtede 109 lande sig til at undertegne forbuddet mod de dødelige våben, at yde bistand til ofre og at yde økonomisk støtte til de berørte områder, men det er ligeledes fastslået i aftalen, at alle arsenalerne skal tilintetgøres inden for otte år. De vil bestemt ikke gøre dette, medmindre der lægges et stort pres på dem fra alle FN's signatarstater og fra de lande, der er ansvarlige for forbrydelser mod civilbefolkningerne, såsom Israel, De Forenede Stater, Rusland, Kina, Indien og Pakistan, der ikke deltog på konferencen i Dublin, og som har afvist et forbud mod fragmentationsammunition.
Den amerikanske forsvarsminister Robert Gates har forsøgt at redegøre for USA's modstand ved at sige, at fragmentationsammunition er et effektivt våben mod mange forskellige mål. Det kan de døde i Irak, Afghanistan og i det tidligere Jugoslavien bestemt bekræfte. Idet 22 medlemsstater har undertegnet og tiltrådt Dublinkonventionen, udviser Europa igen følsomhed, men det er nødvendigt med konkrete tiltag.
Den 2. og 3. december vil traktaten blive officielt undertegnet i Oslo, men den skal også ratificeres. Det skal vi straks gøre og blokere ethvert forsøg på at omgå traktaten, og efter min mening bliver Rådet virkelig nødt til at udvikle effektive politiske og finansielle instrumenter for at sikre, at traktaten gennemføres, og at der ikke kommer flere dødsfald af denne art, dvs. dødsfald, der forårsages af ødelæggelsesvåben.
Stefano Zappalà
Hr. formand, mine damer og herrer! Dette er blot en oplysning til formanden for Rådet, hvis De som siddende formand kan videregive den til Deres forgænger. Det blev tidligere nævnt, at der er tre medlemmer, som blev født samme dag som Neil Armstrong. Faktisk var en europæisk astronaut af italiensk oprindelse medlem af Parlamentet i perioden 1994-1999, og i denne valgperiode er endnu europæisk astronaut, der også er italiener, medlem af Parlamentet.
For nu at vende tilbage til spørgsmålet om fragmentationsammunition støttede jeg på vegne af min gruppe initiativet herom, da jeg er af den opfattelse, at det grundlæggende er et spørgsmål om civilisation og medmenneskelighed. Min kollega var forsvarsminister i en af medlemsstaterne, og jeg har også en militærbaggrund. Efter min mening er denne plan om et globalt forbud mod fragmentationsammunition som sagt grundlæggende et spørgsmål om civilisation og medmenneskelighed.
Hvorfor det? Fordi civilisation og medmenneskelighed er to af EU's mange grundlæggende principper. De udgør en del af grundlaget for EU's traktater, og jeg mener derfor ikke, at vi blot skal tage udgangspunkt i dette spørgsmål, men derimod betragte det som en seriøs opgave at overveje EU's holdning som helhed til denne form for ammunition.
Det står imidlertid klart, hvad disse våben og disse former for ammunition forårsager verden over. I alle former for krige er én ting, hvad disse våben er, men det mest alvorlige aspekt er, at problemet ikke er ovre ved krigens afslutning, men derimod fortsætter, da området er forurenet og fortsat vil være det. Desværre er der et andet problem, som består i, at krige ligeledes finder sted i lande med et alt andet end højt civilisationsniveau, hvilket indebærer, at man også på lokalt plan er villig til at anvende genstande, der findes i området, og som herefter forårsager hovedparten af de skamferinger, som unge mennesker pådrager sig i deres barndom. Mange film er blevet og bliver fortsat sendt til os fra hele verden med dokumentation af følgerne af anvendelsen af disse våben.
På vegne af min gruppe og Parlamentet opfordrer jeg derfor Rådet til fortsat at søge en løsning på dette problem. Jeg håber, at denne store indsats vil udmønte sig i en ratificering af denne konvention, som efter min opfattelse faktisk er et af de væsentligste aspekter ved civilisation og medmenneskelighed, som EU kan gøre noget ved.
Jean-Pierre Jouyet
formand for Rådet. - (FR) Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg vil gerne sige til Angelika Beer, Ana Maria Gomes, Annemie Neyts-Uyttebroeck - som jeg personligt takker for den venlige hilsen - Luisa Morgantini, Ģirts Valdis Kristovskis og Stefano Zappalà, at de alle har alle fuldstændig ret. Som Stefano Zappalà sagde, er det et spørgsmål om civilisation og medmenneskelighed.
Alle EU's medlemsstater deler de humanitære bekymringer om fragmentationsammunition. EU støtter vedtagelsen af et internationalt forbud mod fragmentationsammunition, der forårsager uacceptable skader på civilbefolkningerne. Dette var begrundelsen for, at alle EU's medlemsstater deltog på konferencen i Dublin som enten interessenter, hvilket omfattede de fleste medlemsstater, eller som observatører. Det er naturligvis EU, der er interessenten, og det er det, man skal læse af denne forholdsvis komplicerede sætning.
Beslutningen om at undertegne eller ratificere konventionen er hver enkelt medlemsstats suveræne afgørelse, men i lighed med Annemie Neyts-Uyttebroeck beklager jeg, at ikke alle medlemsstater vil have undertegnet konventionen inden december i år.
Langt størstedelen af EU's medlemsstater har meddelt, at de agter at undertegne konventionen i løbet af de kommende uger. Dette vil jeg gerne påpege, og i øvrigt vil jeg give Luisa Morgantini ret i, at det er nødvendigt, at vi tager praktiske skridt før konventionens ikrafttræden. På denne baggrund besluttede Frankrig, som er det land, jeg kender bedst, i maj 2008 omgående at nedlægge forbud mod anvendelsen af 90 % af sit lager af fragmentationsammunition.
Som medlemmerne ved, mangler en række medlemsstater imidlertid stadig at træffe en sådan beslutning. Efter Dublinkonferencen meddelte det franske formandskab i maj, at det vil undertegne konventionen i begyndelsen af december. Formandskabet ønsker at henlede alle medlemmernes opmærksomhed på de igangværende forhandlinger om fragmentationsammunition inden for rammerne af konventionen om visse konventionelle våben, der er den eneste konvention, som de største militærmagter, De Forenede Stater, Rusland, Kina og Indien eller lande som Georgien, har indvilliget i at deltage i, hvilket ikke er tilfældet med hensyn til Oslokonventionen. Jeg påpeger, at disse lande ikke har givet udtryk for, at de agter at undertegne denne konvention.
Alle EU's medlemsstater er parter til denne konvention og opfordrer til vedtagelsen af en protokol om fragmentationsammunition. Det er også de forpligtelser, der indgås i dette forum, der medfører, at det vil være muligt at opnå ændringer på landjorden, som Ģirts Valdis Kristovskis så rigtigt understreger det. De dødsfald, der forårsages af fragmentationsammunition, som vi har set det i Georgien, kunne endvidere undgås i fremtiden, hvis forhandlingerne inden for rammerne af denne globale konvention bliver vellykkede.
Som medlemmerne kan se, er fragmentationsammunition et problem, som tvinger EU til at handle, og det skal fortsat tvinge til handling på internationalt plan, således at der kan blive vedtaget et universelt instrument. Det er under alle omstændigheder med dette mål for øje, at det franske formandskab strækker sig meget langt for at overbevise alle sine partnere, og det vil formandskabet fortsat gøre.
Charles Tannock
Hr. formand! Jeg er ikke pacifist, og enhver her i Parlamentet, der kender mig godt, ville bekræfte dette, men der er meget vedrørende krigsførelse og våbenhandel, som vi skal beklage. Efter min mening er anvendelsen af fragmentationsammunition en af de mest rædselsfulde former for krigsførelse, som selvfølgelig altid kun skal bruges som allersidste udvej.
Det er veldokumenteret, at disse våben i uforholdsmæssig høj grad påvirker civilbefolkningerne, der frem for alt skal beskyttes i international ret. Klyngebomber kan falde over et enormt område og ligge ueksploderede i meget lang tid, hvor de udgør en dødelig trussel mod de civile, der kan blive dræbt eller lemlæstet lang tid efter, at en konflikt er afsluttet.
De er også bekostelige at lokalisere og fjerne og kan ikke kortlægges formelt på samme måde som minefelter. Nogle gange har børn taget disse ting op i den tro, at det var legetøj, og har som følge heraf mistet lemmer eller måske sågar livet. Som far til meget små børn kan jeg næsten ikke forestille mig noget mere forfærdeligt end dette.
Hvis vi virkelig ønsker at skabe et EU med fælles værdier og udveksle disse værdier med verden, skal vi indtage en fælles holdning for at fremme et endeligt forbud mod disse rædselsvækkende og frygtelige våben, der har meget barske konsekvenser på slagmarken.
Vi skal også bruge alle diplomatiske midler til at overbevise andre om, at de skal gøre det samme. Her i Parlamentet kan vi med rette være stolte over det, som vi har gjort for at forsøge at befri verden fra den plage, som personellandminer udgør. Vi skal gribe dette problem med klyngebomber an med samme energi og engagement for at skabe en bedre og mere human verden, hvor man ikke ser uskyldige civile lide i kølvandet på en væbnet konflikt.
Richard Howitt
Hr. formand! I dag appellerer vi til de EU-medlemsstater, der ikke har aktuelle planer om at undertegne konventionen mod fragmentationsammunition, om at gøre det. Cypern, Estland, Finland, Grækenland, Polen, Rumænien, Slovakiet og Slovenien samt EU-ansøgerne Serbien og Tyrkiet anmodes om at gå sammen med de øvrige EU-lande og mere end hundrede stater verden over om at undertegne denne konvention.
For hvem retter vi denne appel? For Suraj Ghulam Habib fra Herat i Afghanistan, der mistede begge sine ben, da han som seksårig fandt en klyngebombe, som han troede var en slags mad. I dag er det næsten umuligt for ham at komme i skole eller at lege med sine venner, da han sidder i kørestol. For fru Chanhthava fra Sepone-distriktet i Laos, der mistede et ben og fik øjenskader, da hun tilfældigvis stødte på en klyngebombe, da hun arbejdede for at skaffe føde til sin familie i rismarken. I dag bliver hun nødt til at sende sin datter ud i de samme farlige marker for at samle ris. For den 13-årige georgiske dreng, Beka Giorgishvili, der sidste år, mens han var på besøg hos en ven, blev et af de seneste ofre, da han hjalp med at pumpe sin vens nye cykeldæk. Beka mistede en del af sit kranium, og der er fortsat granatkardæsk derinde.
Det er hyklerisk, at EU-landene fordømmer de russiske angreb i Georgien, hvis de undlader at fordømme de anvendte angrebsmidler, som forårsager usædvanlig store skader på civile, uanset hvor fragmentationsammunition anvendes. Det er også en tom undskyldning for lande at forsøge at begrunde deres lagre af klyngebomber med, at det er et led i forbuddet mod landminer, når fragmentationsammunition er lige så dødelig og har forvoldt endnu større humanitær skade i verden.
Den medlemsstat, som jeg kommer fra, dvs. Det Forenede Kongerige, er allerede begyndt at destruere ca. 30 mio. sprængstoffer, har ændret sine eksportkontrolbestemmelser og har direkte bidraget til rydning af materiel, inklusive ammunition, i Georgien. Europa var det sted, hvor disse våben blev anvendt for første gang af de tyske og sovjetiske tropper i Anden Verdenskrig, og for øjeblikket har Europa et lager, der anslås at udgøre 1 mia. små bomber, og det er Europa, der skal føre an i den globale indsats for at sikre tilintetgørelsen af disse våben.
Elizabeth Lynne
Hr. formand! Som mange allerede har sagt, bliver civile, hvoraf mange er børn, vilkårligt dræbt eller såret af klyngebomber hver dag. Mange af disse børneofre invalideres af fragmentationsammunition og er tvunget til at leve med dette handicap resten af deres liv. Det er dog chokerende, at 15 EU-medlemsstater oplagrer fragmentationsammunition. Det er gruopvækkende, at der foreligger dokumentation for, at mindst syv medlemsstater stadig producerer disse våben. Efter min mening har disse lande samt de lande, der har brugt dem - herunder mit hjemland, Det Forenede Kongerige - blod på deres hænder.
Et forbud mod produktion, overførsel og oplagring af fragmentationsammunition vil redde mange liv. Denne konvention vil ligeledes sikre, at der tilvejebringes hårdt tiltrængte ressourcer såsom lægehjælp og genoptræning til støtte for ofre for klyngebomber. Jeg opfordrer kraftigt til, at alle EU's medlemsstater undertegner og ratificerer denne konvention og undlader at forsøge at ændre definitionen af, hvad der menes med fragmentationsammunition, for at sno sig uden om deres ansvar, som visse medlemsstater forsøger at gøre.
Seán Ó Neachtain
Hr. formand! Jeg støtter fuldt ud forslaget om, at konventionen om forbud imod fragmentationsammunition skal gennemføres inden udgangen af året.
Alle de regeringer, der er i færd med at gennemføre Oslo-erklæringen fra 2007, er villige til at udarbejde et retligt dokument inden udgangen af 2008, som vil forbyde anvendelsen af fragmentationsammunition og dermed skabe mulighed for at oprette en ordning til fremme af samarbejde og støtte af de personer, som er flygtet fra de pågældende angreb, og til destruering af ethvert eksisterende lager af fragmentationsammunition.
Jeg er meget stolt over, at det var i Irland - i Dublin - at aftalen om en konvention i henhold til traktaten blev indgået af et internationalt konvent tidligere på året. Alle de personer, som deltog, var helt enige om målsætningen for konventionen, nemlig fastlæggelse af et forbud imod klyngebomber. Og ligesom mine kolleger, der allerede har rejst spørgsmålet i Parlamentet i dag, ønsker jeg at opfordre de lande, som endnu ikke har underskrevet aftalen, om at gøre det nu.
Vi må sætte en stopper for anvendelsen af disse frygtelige våben én gang for alle.
Satu Hassi
for Verts/ALE-Gruppen. - (FI) Hr. formand, mine damer og herrer! Det er meget positivt, at der er fastlagt en konvention om fragmentationsammunition. Det er meget vigtigt, at alle EU-medlemsstaterne tiltræder konventionen, herunder Finland, Grækenland og Polen, for hvis dette ikke sker, vil det være alt for let for andre lande at finde begrundelser for at anvende disse umenneskelige våben.
Jeg beklager dybt, at Finland ikke har tænkt sig at tiltræde konventionen. Begrundelsen herfor er, at fragmentationsammunition har til formål at erstatte et andet umenneskeligt våben, nemlig antipersonnelminer. Men det svarer til at få Beelzebub til at fjerne djævelen. I slutningen af 1990'erne, da den daværende finske regering besluttede at udfase antipersonnelminer, sagde forsvaret ikke noget om, at det ville erstatte minerne med et andet umenneskeligt våben, nemlig fragmentationsammunition.
EU og alle EU-medlemsstaterne skal nu stå sammen om at forbyde fragmentationsammunition og samtidig nægte at deltage i militære aktioner, hvor disse anvendes. Næsten 98 % af ofrene for fragmentationsammunition er efter sigende civile. Vi har over 20 års erfaring med disse våben, og erfaringen viser, at fragmentationsammunition dræber civile, herunder børn. Det er på tide at sætte en stopper for anvendelsen af disse våben.
Jean-Pierre Jouyet
Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg ønsker helt seriøst at gøre opmærksom på, at jeg er meget stolt over at have deltaget i denne forhandling om fragmentationsammunition, og jeg tilslutter mig på vegne af formandskabet alle de medlemmer, der har opfordret medlemsstaterne til at undertegne og ratificere konventionen.
EU erkendte allerede i 2007, at det humanitære spørgsmål om fragmentationsammunition skulle behandles hurtigst muligt. Jeg ved, at EU-medlemsstaterne har spillet en aktiv rolle inden for rammerne af både Oslo-processen og konventionen om fragmentationsammunition. Konventionen om forbud mod eller begrænsninger i anvendelsen af visse konventionelle våben og Oslo-processen er efter vores opfattelse gensidigt forstærkende, og det er Parlamentet og de medlemmer, der har haft ordet, som har mindet os om de værdier, som de europæiske borgere tror på. Vi ønsker at opfordre alle medlemsstater til at træffe beslutninger i henhold til de værdier, som De så levende - og langt bedre end jeg - har formuleret under forhandlingen.
Formanden
Jeg har modtaget to beslutningsforslag fremlagt i overensstemmelse med forretningsordenens artikel 108, stk. 5.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted torsdag kl. 12.00.
Skriftlige erklæringer (artikel 142)
Proinsias De Rossa  
Jeg ønsker indtrængende at opfordre alle EU-medlemsstater til hurtigst muligt at ratificere og gennemføre konventionen om fragmentationsammunition. Fragmentationsammunition rammer civile over hele verden med frygtelige og unødvendige ødelæggelser, for ganske nylig under konflikten i Georgien.
I henhold til konventionen om fragmentationsammunition forbydes anvendelse, fremstilling, lagring og overførsel af fragmentationsammunition. 107 stater tiltrådte konventionen på en konference i Dublin i maj i år. Konventionen vil dog ikke træde i kraft, før mindst 30 stater også har ratificeret den.
Det er uforståeligt, at otte EU-medlemsstater ikke har nogen umiddelbare planer om at tiltræde konventionen. Derfor kan EU, det mest vellykkede fredsprojekt nogensinde, en union grundlagt efter principperne om respekt for menneskerettighederne og retsstatsprincippet, ikke undertegne udvidelsen af den humanitære folkeret til at omfatte et forbud imod anvendelsen af et af farligste anticivile våben, der anvendes i dag.
Jeg ønsker at opfordre Cypern, Estland, Finland, Grækenland, Rumænien, Slovakiet og Slovenien til at ratificere konventionen om fragmentationsammunition hurtigst muligt og medvirke til at bringe anvendelsen af fragmentationsammunition til ophør.
Tunne Kelam  
Vi skal tage højde for det forhold, at fragmentationsammunition er et af de mest ødelæggende våben, som ikke skelner mellem militære og civile mål.
I dag i det 21. århundrede kan man ikke længere føre krig på grund af ønsket om hærgen og maksimal ødelæggelse. Målrettede angreb med minimale konsekvenser for civile er den eneste måde at føre krig på i en krigssituation. Derfor skal anvendelsen af fragmentationsammunition klart og tydeligt afvises og forbydes.
Jeg ønsker først og fremmest at opfordre EU og medlemsstaterne til indtrængende at opfordre andre stater i verden til at undertegne konventionen den 3. december i år. Jeg ønsker endvidere at opfordre EU og medlemsstaterne til at forpligte sig til at gennemføre konventionen effektivt og hurtigst muligt. Jeg ønsker derudover at opfordre EU og medlemsstaterne til at tackle de tekniske dele af konventionen og yde en seriøs indsats på områder, hvor der har været anvendt fragmentationsammunition, for at støtte de pågældende samfund og tilbyde effektiv og skræddersyet hjælp til de civile, der er berørt af skaderne fra fragmentationsammunition.
