Slávnostná schôdza - Kostarika
Predseda
Bienvenido al Parlamento Europeo, Presidente Arias! Vážené dámy, vážení páni, prosím privítajte pána prezidenta Kostarickej republiky. Pán prezident Arias, v mene Európskeho parlamentu by som vás chcel medzi nami čo najsrdečnejšie privítať.
Vaša návšteva predstavuje míľnik vo vzťahoch medzi Európskym parlamentom, Európskou úniu, Kostarikou a Latinskou Amerikou.
Pán Dr. Óscar Arias, v rokoch 1986 až 1990 ste už raz boli prezidentom Kostariky. V roku 2006 ste boli znovu zvolený na štvorročné volebné obdobie. Ste najlepšie známy ako držiteľ Nobelovej ceny za mier, ktorá vám bola udelená v roku 1987 ako uznanie za vaše obrovské úsilie o dosiahnutie mieru v Strednej Amerike.
Úsilie pána prezidenta Ariasa v jeho úlohe medzinárodného sprostredkovateľa prinieslo ovocie v podobe mierovej dohody z Esquipulas, ktorú dňa 7. augusta 1987 podpísali prezidenti všetkých krajín Strednej Ameriky. Európska únia toto úsilie bezvýhradne podporovala.
Kostarický prezident je preto vzorom pre ľudí na celom svete. Raz povedal, že je nesmierne dôležité mať hodnoty, zásady a ideály a bojovať za nich. Pán prezident Arias, toto svoje tvrdenie potvrdzujete svojou prácou už mnoho rokov, a pred dvoma rokmi kostarickí občania ocenili výsledky tejto vašej práce vaším znovuzvolením.
Vo svojom prejave, ktorý som predniesol v máji tohto roku v Lime na zasadnutí piateho samitu Európskej únie, Latinskej Ameriky a Karibiku, som zdôrazňoval základný význam regionálnej integrácie v 21. storočí. Veľmi výstižne to vyjadril pán Jean Monnet, jeden zo zakladateľov Európskej únie, keď povedal, že ide o prípad "budovania únie medzi ľuďmi, nie spolupráce medzi štátmi". Pán prezident Arias, vy ste sa k tejto myšlienke tiež prihlásili a aktívne pracovali na jej dosiahnutí.
Z pohľadu Európskeho parlamentu je žiadúce uzavrieť v blízkej budúcnosti dohodu o pridružení medzi Strednou Amerikou a Európskou úniou. Povedal som to aj na samite v Lime. Chcel by som zároveň dodať - o tejto téme sme podrobne diskutovali na našom stretnutí, ktoré sa len pred chvíľou skončilo - že kedykoľvek na niektorom mieste vypukne vojna, okamžite sa uvoľnia obrovské množstvá finančných prostriedkov v dolároch, eurách alebo akejkoľvek inej mene, keď je však potrebné podporiť vytvorenie mierových vzťahov, potom sa krajiny dohadujú o oveľa menších sumách peňazí. Musíme dať mieru šancu!
(potlesk)
Toto je náš dnešný odkaz ostatným európskym inštitúciám.
Pán prezident, dovoľte mi na záver vysloviť nádej, že vy a vaša krajina budete aj naďalej zohrávať kľúčovú úlohu pri zabezpečovaní úspešného ukončenia týchto rokovaní.
V mene všetkých poslancov a poslankýň Európskeho parlamentu by som vás chcel medzi nami ešte raz srdečne privítať. Dúfam, že vaša návšteva bude dobrým impulzom na prehĺbenie väzieb priateľstva medzi Európou, Kostarikou a Latinskou Amerikou.
Dámy a páni, dovoľte mi dodať pár slov "mimo záznam". Je skutočne výborné, že medzi nás zavítal pán prezident Kostariky. Zároveň je veľmi peknou zhodou okolností - výnimočne mám dnes povolené hovoriť o veku dámy - že členka Európskej komisie zodpovedná za zahraničnú politiku, pani komisárka Ferrerová-Waldnerová, dnes oslavuje svoje šesťdesiate narodeniny. Je to ďalšia radostná príležitosť a zároveň dobrý dôvod, aby sme jej popriali všetko najlepšie k jej dnešnému sviatku.
(potlesk)
Óscar Rafael Arias Sánchez
Vážený pán predseda, chcel by som vás pozdraviť v mene malej americkej republiky, v ktorej žije a sníva 4,5 milióna jej obyvateľov, v ktorej sa podarilo dosiahnuť ideál v podobe spoločnosti bez armády, a v ktorej budeme už čoskoro oslavovať 110 rokov demokracie. Zdravím vás v mene malej americkej republiky, ktorá, aj napriek tomu, že bola v druhej polovici dvadsiateho storočia obklopená tými najhroznejšími diktátorskými režimami, nikdy nezažila na vlastnej koži pocit útlaku, odmietla byť pešiakom v studenej vojne a odmietla používať zbrane na dosiahnutie mieru. Zdravím vás v mene Kostarickej republiky.
Vážený pán predseda, dámy a páni:
Mojej dnešnej návšteve predchádzali dve udalosti, ktoré, aj keď sú navzájom oddelené stáročiami a desaťročiami, sú so súčasnosťou spojené rovnako pevným putom, ako dnešný ranný úsvit. Presne v tento deň sa pred 225 rokmi skončila podpísaním Parížskej dohody vojna za nezávislosť v Spojených štátoch - v podstate prvá vlna hnutia za nezávislosť naprieč celým americkým kontinentom. Rovnako v tento deň sa pred 69 rokmi začala druhá svetová vojna vyhlásením vojny Nemecku zo strany Francúzska a Spojeného kráľovstva a vznikom spojencov, medzi ktorých sa zaradila aj väčšia časť Ameriky. Tieto udalosti tu spomínam preto, že keď dnes vychádzam na toto pódium, ktoré je symbolom komunikácie medzi rôznymi ľuďmi, robím tak s plným vedomím historickej záťaže, ktorú nesiem na svojich pleciach, a ktorú na svojich pleciach nesiete aj vy, v podobe minulostí každého z národov, ktoré tu zastupujete. Neprišli sme tu preto, aby sme vytvorili vzťahy medzi našimi dvoma kontinentmi, ale preto, aby sme uznali, že tieto vzťahy existujú už dlhú dobu, a že akákoľvek snaha na ich zlepšenie by mala začínať úsilím porozumieť týmto vzťahom ako celku.
S úprimnosťou, ktorá by mala byť medzi priateľmi obvyklá, si musíme priznať, že naša spoločná história má pôvod v nadvláde jednej civilizácie nad druhou. Amerika sa pôvodne s Európou zoznámila cez jej moc, nie cez jej myšlienky. Dobývanie sprevádzal strach a kolonizáciu zasa rozhorčenie. Napriek tomu však musíme túto starodávnu kultúru obdivovať. Napriek bojom, ktoré sme museli bojovať, je nepopierateľné, že Európa zažala v našej zemi svetlo zdravého rozumu a vštepila do nás oddanosť k najvyšším ľudským hodnotám - hodnotám, ktoré sme neopustili, ani keď sme získali nezávislosť.
Práve tieto hodnoty ma pred 21 rokmi, počas môjho prvého funkčného obdobia na poste prezidenta Kostariky, priviedli do Európy. V tom čase som prišiel žiadať, aby tento kontinent svojou silou pomohol úsiliu na dosiahnutie mieru v Strednej Amerike, kde uprostred občianskej vojny bojovalo o svoje životy päť národov. Krviprelievanie vtedy rozdeľovalo našich občanov a popudzovalo brata proti bratovi. Mocnosti tej doby nás v krutom experimente použili ako pokusné králiky na demonštráciu svojej sily: oni priniesli zbrane a my sme umierali. Počet obetí rástol. Podľa niektorých odhadov dosiahol ich celkový počet až 350 000 ľudí. V percentuálnom vyjadrení ide o rovnaký počet obetí, ako keby vo vojne v Iraku prišlo o život 4 milióny občanov Spojených štátov. Jedine dosiahnutím mieru sme mohli zaručiť budúcnosť nášho regiónu.
V tom čase bola Európa odpoveďou na naše modlitby. Morálna podpora zo strany tohto kontinentu legitimovala naše úsilie o nájdenie diplomatického riešenia týchto konfliktov - stredoamerické riešenie stredoamerických problémov. Medzinárodná pomoc, ktorú ste nám v tej dobe poskytovali, bola rozsiahla a veľkorysá, a bola symbolom skutočnej túžby Európy pomôcť národom v Strednej Amerike v dosahovaní pokroku.
Teraz, o 21 rokov neskôr, sa opäť vraciam do Európy, a podobne ako Fray Luis de León, keď bol po štyroch rokoch prepustený z väzenia, aj ja pociťujem nutkanie začať slovami: "Včera sme hovorili o...", pretože v mnohých ohľadoch potrebujeme pokračovať presne na tom mieste, kde sme prestali. Vzťahy medzi Európou a Strednou Amerikou, ktoré boli v čase vojny také blízke, sa v čase mieru odcudzili. Pomoc Strednej Amerike zo strany Európy, ktorá bola v čase útlaku taká veľkorysá, sa v čase mieru stala skromnejšou. Nikdy nám ani len nenapadlo, keď že prekročíme prah mieru, ocitneme sa v kráľovstve zabudnutia. Povedal by som, že teraz je ten pravý čas, aby nám naši priatelia, ktorí nás podporovali v našich najťažších chvíľach, ukázali, že v tom budú pokračovať aj počas lepších časov, pretože tieto lepšie časy práve teraz zažívame.
Dnes by som chcel navrhnúť tri postupy, pomocou ktorých by sme mohli posilniť naše vzájomné väzby a bojovať bok po boku za vybudovanie utópií, o ktoré ste nás vy sami naučili usilovať: podpísanie dohody o pridružení medzi Európskou úniu a Strednou Amerikou, kostarického konsenzu a "zmierenia s prírodou".
Plne si uvedomujem, že v tejto snemovni sú zastúpené mnohé rozdielne názory na voľný obchod. Viem však aj to, že tieto názory sú vyjadrované z vysokopostavenej perspektívy tých, ktorí majú to šťastie, že žijú v rozvinutých národoch. Dnes by som vám chcel ponúknuť perspektívu našich nízko položených rovín. Pre krajinu, ako je tá moja, ktorá patrí medzi najmenšie na svete, je nemožné vyprodukovať všetko, čo spotrebuje. Sme odsúdení na to, aby z nás boli Feničania moderného veku. V dobe globalizácie je dilema, ktorej musia čeliť rozvojové národy, rovnako krutá ako jednoduchá: ak nedokážeme vyvážať čoraz viac tovarov a služieb, budeme vyvážať čoraz viac ľudí.
Je samozrejmé, že Európa musí predovšetkým sledovať záujmy svojich vlastných občanov. Samozrejmé je však aj to, že záujmy európskych občanov, a akejkoľvek inej svetovej rasy, sú čoraz viac určované spoločným osudom ľudstva. Žiadny národ sa nemôže vyvíjať a zároveň byť bezohľadný voči hladu, ignorancii, násiliu a chorobám, ktoré vládnu za jeho hranicami. Aj keď sú rozdiely medzi našimi národmi aj naďalej veľmi veľké, globálna diaspóra bude aj naďalej privádzať tisícky ľudí ponad oceány, rieky a mestské múry s cieľom nájsť si uplatnenie, ktoré nedokázali nájsť vo svojich vlastných krajinách.
Dohoda o pridružení medzi Strednou Amerikou a Európskou úniou, ktorá môže byť prvou dohodou medzi regiónmi, ktorú sa Európskej únii podarí uzavrieť, predstavuje najbližšiu, najjasnejšiu a najaktuálnejšiu príležitosť pre Európu na oživenie svojej prítomnosti v Latinskej Amerike. Od vytvorenia stredoamerického spoločného trhu bolo len málo iniciatív, ktoré by mali vyšší potenciál na urýchlenie hospodárskeho rastu v stredoamerickej úžine, modernizáciu našich inštitúcií a poskytnutie nových príležitostí pre obyvateľov Strednej Ameriky, ktorí ešte aj dnes žijú v chudobe. Pre Európu by uzavretie tejto dohody znamenalo opätovné získanie vedúcej pozície, o ktorú prišla, a vyplnenie prázdneho miesta na čele zápasu za rozvoj Latinskej Ameriky. Včera sme boli spojencami za mier, dnes môžeme byť partnermi v rozvoji.
Medzi Strednou Amerikou a Európou však ešte stále existujú obrovské rozdiely, ktoré je potrebné vziať do úvahy. Prvým je rozdiel medzi našimi dvoma modelmi integrácie: Európa musí prijať skutočnosť, že integrácia Strednej Ameriky sa uskutočnila spôsobom, ktorý umožňoval náš inštitucionálny rozvoj. V súčasnosti sme najviac integrovaným regiónom v rozvojovom svete a z toho dôvodu si myslíme, že nie je spravodlivé, aby sa od nás, ako podmienka pre napredovanie v rokovaniach, požadovalo splnenie požiadaviek v oblasti integrácie - požiadaviek, ktoré sú pre Strednú Ameriku len veľmi ťažko splniteľné, a ktorých splnenie sa okrem toho nevyžaduje od iných svetových regiónov.
Druhým a pravdepodobne najdôležitejším rozdielom medzi našimi dvoma regiónmi je rozdiel v našej úrovni rozvoja: je nesmierne dôležité, aby obchodná časť spomínanej dohody umožňovala asymetrický prístup v prospech Strednej Ameriky, a aby sa predovšetkým vyvarovala hroznej praktiky v podobe ponechania prekážok práve v tých oblastiach, v ktorých má Stredná Amerika komparatívnu výhodu. Ak sa nám podarí dosiahnuť dohodu na základe týchto predpokladov, potom sa Európe podarí urobiť obrovský skok v prospech stredoamerického obyvateľstva, ale tiež v prospech Európy, pretože v dobách medzinárodnej krízy by mohla Európa výrazne ťažiť z hospodárstva, ktoré počas obdobia posledných piatich rokov rastie približne dvakrát rýchlejšie, než hospodárstvo Európy.
Európa môže začať zohrávať vedúcu úlohu v rozvojovom svete, najprv však musí zabezpečiť, že táto vedúca úloha skutočne pomôže rozvoju. Goethe povedal, že "nič viac neškodí novej pravde, než stará chyba". Nemôžeme vstúpiť do novej etapy medzinárodnej spolupráce a zároveň so sebou niesť bremeno minulosti, predovšetkým bremeno vojenských výdavkov, ktoré je samo osebe skutočne urážlivé pre takmer 200 miliónov obyvateľov Latinskej Ameriky, ktorí sa utápajú v chudobe. Nastal čas, v ktorom sa musí medzinárodné finančné spoločenstvo naučiť oddeľovať zrno od pliev, a na základe predložených dôkazov uznať, ktoré výdavky prinášajú ľuďom zlepšenie ich životnej úrovne, a ktoré tak nerobia.
Skutočne nám neslúži ku cti, že v roku 2007 sa vojenské výdavky v Latinskej Amerike vyšplhali na 36 miliárd dolárov - v regióne, kde s jedinou výnimkou Kolumbie v súčasnosti nevládne žiadny ozbrojený konflikt. Suma, ktorú je potrebné zaplatiť za jediné lietadlo Sukhoi Su-30k, by vystačila na nákup približne 200 000 prenosných počítačov MIT Media Lab pre našich študentov. Suma, ktorú je potrebné zaplatiť za jedinú helikoptéru Black Hawk, by vystačila na finančné príspevky vo výške 100 dolárov mesačne pre 5 000 mladých ľudí v Latinskej Amerike. Rozvinuté štáty sveta nesmú svojou pomocou a zdrojmi podporovať rozhodnutie tých, ktorí dávajú prednosť výbave pre svojich vojakov pred vzdelaním pre svoje deti. Dámy a páni, práve z toho dôvodu vyhlásila moja vláda kostarický konsenzus - iniciatívu na vytvorenie mechanizmov na odpúšťanie dlhov a poskytovanie finančnej podpory rozvojovým krajinám, ktoré investujú viac prostriedkov do ochrany životného prostredia, vzdelávania, zdravotníctva a bývania pre svojich občanov a menej prostriedkov do zbrojenia a vojakov. Ešte stále verím, že sa nám s vašou pomocou jedného dňa podarí tento kostarický konsenzus premeniť na realitu.
Dúfam tiež, že sa nám podarí prijať plán, ktorý bude s týmto konsenzom úzko spätý: zmluvu o transfere zbraní, ktorú Kostarika navrhla na pôde OSN, a ktorá zakazuje krajinám vykonávať transfer zbraní štátom, skupinám alebo jednotlivcom, ak existuje dostatočný dôvod domnievať sa, že tieto zbrane budú použité na porušovanie ľudských práv alebo medzinárodného práva. Neviem ako dlho ešte dokážeme prežiť, ak si neuvedomíme, že zabíjanie mnohých ľudí, každý deň po troške, je rovnako trestuhodné ako zabíjanie mnohých ľudí naraz v jeden deň. Ničivá sila 640 miliónov ručných a ľahkých zbraní, ktoré existujú vo svete, pričom až 74 % z nich je v rukách civilistov, sa ukázala byť smrteľnejšia než ničivá sila atómových bômb, a predstavuje jednu z najväčších hnacích síl stojacu v pozadí verejnej neistoty na národnej aj medzinárodnej úrovni. Strach zo smrti nesmie byť faktorom, ktorý bude formovať budúcnosť našich občanov. Dnes môžeme urobiť niečo pre to, aby sme zabezpečili, že to tak nebude.
Chcel by som spomenúť už len jednu vec, ktorá taktiež súvisí s násilím a deštrukciou, no nielen pokiaľ ide o ľudské bytosti, týka sa všetkých foriem života. Každý les, ktorý vyrúbeme, každá tona oxidu uhličitého, ktorú vypustíme do ovzdušia, každá rieka, ktorú znečistíme, nás posúvajú bližšie k bráne vyhynutia nášho druhu, na prahu ktorej, podobne ako pred bránami do Dantovho pekla, sa budeme musieť vzdať akejkoľvek nádeje. Odmietam byť svedkom toho, ako ľudstvo prechádza touto bránou.
Pred šesťdesiatimi rokmi mal bývalý kostarický prezident, pán José Figueres, víziu o rozpustení národnej armády a vyhlásení mieru svetu. My sme v súčasnosti prijali rozhodnutie vyhlásiť "zmierenie s prírodou". Vytýčili sme si cieľ stať sa do roku 2021, kedy budeme oslavovať 200. výročie nezávislosti, uhlíkovo neutrálnou krajinou. V minulom roku sme sa vďaka zasadeniu 5 miliónov stromov stali krajinou s najväčším počtom stromov na jedného obyvateľa a na jeden štvorcový kilometer na svete. V roku 2008 plánujeme zasadiť ďalších 7 miliónov stromov. Vedieme medzinárodnú križiacku výpravu proti globálnemu otepľovaniu, a dnes vás chcem skromne požiadať, aby ste sa k nám pridali.
Globálne otepľovanie umožnilo pestovať olivovníky na anglickom pobreží, čo je skutočne alarmujúci signál pre vedeckú komunitu. Na rozdiel od príbehu z Biblie však tentokrát holubica vo svojom zobáku neprinesie olivovú ratolesť ako symbol mieru, ale ako symbol nebezpečenstva. Dnes nás všetkých vyzývam, aby sme túto holubicu poslali do najvzdialenejších kútov sveta, aby mohla pri svojom návrate niesť v zobáku vôľu zmeny prejavenú všetkými svetovými národmi. Jedine spoločne budeme schopní vytvoriť nové spojenectvo, tentokrát nie medzi Bohom a človekom, ale medzi človekom a Božím výtvorom.
Pán predseda:
Veľký argentínsky spisovateľ Jorge Luis Borges zvykol hovoriť, že je Európanom vo vyhnanstve, čím narážal na európsky pôvod veľkej časti obyvateľstva nášho amerického kontinentu. Po stáročiach miešania a výmeny rás žije v Európe pravdepodobne tiež mnoho "Američanov vo vyhnanstve". Sme vyhnancami z geografického hľadiska, vzhľadom na oceán, a historického hľadiska, ktoré má podobu kyvadla, ktoré nás zbližuje a odcudzuje v závislosti od daných okolností. Myslím si, že je čas nastaviť toto kyvadlo do polohy zjednotenia a vybrať sa rovnakým smerom, akým fúkali vetry pred 180 miliónmi rokov, predtým, než sa na našej planéte objavili prvé trhliny, keď boli európsky a americký kontinent ešte spojené, a bolo možné prejsť pešo z Paríža do New Yorku.
Všetci patríme do jedného ľudského druhu, ktorý ešte stále dokáže vytrhať zo záhrady života tie najlepšie kvety. Naše sny sú spoločným dedičstvom a naše rozhodnutia ovplyvňujú životy iných, bez ohľadu na to, či sa nám to páči alebo nie. Myslím si, že to neznamená hrozbu, ale práve naopak, je to nepochybne vynikajúca príležitosť. Súhlasím s najväčším kostarickým básnikom Jorgem Debravom, ktorý povedal, že "zo všetkého najlepšie je vedomie, že máme moc oživiť aj tie najvzdialenejšie veci, ktorých sa dotkneme, rozširovať svoje obzory a nevidieť žiadne hranice, pretože všetky veci, ktoré vidíme sa spolu s nami stávajú nekonečné." Vôbec nepochybujem, že budeme schopní použiť túto nekonečnú moc pre dobro všetkých, Európanov aj Američanov, a že budeme bok po boku kráčať za hviezdou zajtrajška, v ktorom bude vládnuť väčšia spravodlivosť a sloboda.
(potlesk v stoji)
Predseda
Vážený pán prezident Arias, v mene Európskeho parlamentu by som sa vám chcel čo najsrdečnejšie poďakovať za váš vynikajúci a distingvovaný prejav. Vaše slová potvrdili, že vy a vaša krajina zastupujete demokraciu a slobodu. Pracujete proti násiliu, terorizmu a diktátorstvu. Keď hovoríte, že Kostarika je malou krajinou, chcel by som zdôrazniť, že počet obyvateľov krajiny, prípadne jej rozloha, nie sú tie najdôležitejšie veci. Oveľa dôležitejší je duch tejto krajiny a jej prezident. Každý, kto si vypočul váš prejav, vie, že prezident Arias a Kostarika stoja pevne za zásadami slobody a demokracie. Táto skutočnosť robí z Kostariky vo svete veľkú krajinu.
(potlesk)
Ste človekom mieru; presne z toho dôvodu vám bola v roku 1987 udelená Nobelova cena za mier. Vy ste sa však následne neodobrali na odpočinok. Ubehlo 21 rokov a v súčasnosti obhajujete mier medzi ľuďmi a zmierenie s prírodou. Európsky parlament stojí pri obhajovaní týchto zásad po vašom boku.
Chcel by som medzi nami zároveň privítať ministrov vašej vlády, ktorí vás sprevádzajú na vašej návšteve - pána ministra pre zahraničné vzťahy Stagna Ugarteho a pána ministra pre zahraničný obchod Ruiza Gutiérreza, ktorí sú tiež prítomní v tejto snemovni, a spolu s nimi aj mnohí občania Kostariky, ktorí žijú tu v Bruseli a v Belgicku. Buďte na svoju krajinu pyšní! Nie v nacionalistickom zmysle, pretože potom by mohli byť na seba hrdé aj krajiny, v ktorých vládne diktátorský režim a násilie. Buďte na svoju krajinu, Kostariku, pyšní, pretože obhajujete správne hodnoty: demokraciu, slobodu a mier.
Ešte raz sa vám chcem veľmi pekne poďakovať. Muchas gracias, pán prezident Arias.
(potlesk)
