

Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er forhandling om redegørelser fra Rådet og Kommissionen om forberedelse af Det Europæiske Råd (Bruxelles, 15/16. juni 2006) og mundtlig forespørgsel af Jo Leinen for Udvalget om Konstitutionelle Anliggender til Kommissionen om de næste skridt i tænkepausen (O-0033/2006 - B6-0208/2006).
I den anledning er hr. Winkler til stede på vegne af Rådet, ligesom hr. Barroso, kommissionsformanden, er til stede ledsaget af fru Wallström, næstformand i Kommissionen.
Hans Winkler,
   Hr. formand, hr. formand for Kommissionen, fru næstformand, mine damer og herrer! Om få dage, ja nærmest om få timer, vil det østrigske rådsformandskab opleve et højdepunkt. Det Europæiske Råd vil finde sted og give os lejlighed til at behandle og drøfte en lang række spørgsmål, som det østrigske formandskab har taget op, og beslutte nogle resultater. Der er mange spørgsmål, der er blevet taget op under det østrigske formandskab. Der er også mange problemer og spørgsmål, som det er lykkedes at finde en løsning på under det østrigske formandskab - i mange tilfælde også sammen med Dem, Europa-Parlamentet.
Der er altså mange emner på dagsordenen for Det Europæiske Råd denne gang. Derfor må jeg begrænse mig til kun at nævne mange af spørgsmålene kort. Jeg kan ikke få det hele med, for jeg vil naturligvis ikke gribe for voldsomt ind i Parlamentets medlemmers taletid.
Det forestående topmøde bliver et arbejdstopmøde. Der er ikke lagt op til epokegørende beslutninger, men høsten af det østrigske formandskab står lige uden for ladeporten, hvis den da ikke allerede er kørt ind. Ladeporten står på vid gab, og vi vil også køre denne høst i hus.
Det østrigske formandskab har i de sidste uger og måneder valgt en dobbelt model for at bringe Europa fremad. Det gælder også for det forestående Europæiske Råd. På den ene side drejede det sig om at tage konkrete emner op, om at opnå fremskridt i de spørgsmål, som er tættest på folk, nemlig velstand, økonomisk vækst, sikkerhed på arbejdspladsen, indre og ydre sikkerhed, social sikkerhed, energisikkerhed og meget andet.
Men på den anden side handlede det også om at få den afbrudte debat om Europas fremtid i gang igen. Denne dobbelte model - konkrete emner, Europas fremtid - vil også komme til at præge dagsordenen for Det Europæiske Råd. På Rådets dagsorden vil der altså først og fremmest stå en række spørgsmål, hvor alle involverede er enige om, at de kræver europæiske løsninger, spørgsmål, som stiller vores samfund og vores borgere over for problemer, som i vores globaliserede verden fornuftigvis kun kan løses af alle EU's medlemsstater - og jeg vil tilføje alle EU's institutioner - i fællesskab.
Den første store emneblok er spørgsmålet om området med sikkerhed, frihed og retfærdighed. Her viser alle undersøgelser - også Kommissionens, og det har næstformand Wallström også hele tiden sagt - at borgerne netop på dette område ønsker mere Europa og forventer mere af Europa. I de sidste seks måneder er det lykkedes at opnå en hel række konkrete fremskridt på dette område. Jeg vil blot kort nævne antiterrorstrategien, udvidelsen af Schengen-området og indgåelsen af visumlettelses- og tilbagetagelsesaftaler med forskellige tredjelande.
I disse seks måneder har vi også investeret meget tid og energi i en strategi for den eksterne dimension af retlige og indre anliggender, hvor vi så at sige er begyndt at opbygge en sikkerhedssele rundt om EU, og taget initiativ til et partnerskab for sikkerhed mellem EU, vores nabostater samt Rusland og USA. Dette Wien-initiativ til et trepartstopmøde mellem EU, Rusland og USA vil også manifestere sig i konklusionerne fra Det Europæiske Råd.
Særligt vigtigt var og er spørgsmålet om migration, som Rådet også vil behandle på grundlag af en række konkrete anledninger. Da tiden er knap, kan jeg ikke gå så meget i detaljer. Dette vigtige emne fortjener en særskilt debat, hvor vi må behandle det ud fra forskellige synspunkter, ikke kun som en kamp mod ulovlig indvandring og med hensyn til samarbejdet mellem politi og retsvæsen, men også med hensyn til udviklingsspørgsmål. Jeg har i disse seks måneder haft ansvaret også for udviklingsspørgsmål, og jeg kan sige, at vi netop også inden for EU's udviklingsstrategi har beskæftiget os meget med spørgsmålet om migration, og at det er en vigtig model, som vi ikke må tabe af syne, heller ikke i vores offentlige fremlæggelse af dette problem. Her når man helt sikkert ingen vegne med enkeltstående foranstaltninger - her hjælper kun en effektiv initiativpakke.
Alle de ting, jeg hidtil har nævnt, er naturligvis . Derfor forventes det, at Det Europæiske Råd vil anmode om, at man arbejder konsekvent videre på alle disse områder.
Større sikkerhed skal også få Europa til at arbejde for at forbedre sit katastrofe- og krisereaktionsberedskab. Det er et spørgsmål, som Østrig har engageret sig særligt i under sit formandskab. Det Europæiske Råd vil få forelagt en rapport om det, som opremser de hidtidige fremskridt og formulerer anbefalinger for den videre procedure. Den tidligere kommissær og udenrigsminister Michel Barnier har fremlagt en meget omfattende, inspirerende og fremtidsorienteret rapport, som alle EU's institutioner nok vil granske nøje i de kommende uger og måneder. Den indeholder en række gode forslag til, hvordan man kan løse dette problem til gavn for borgernes sikkerhed.
Et andet meget vigtigt emne, hvor det også kun er fornuftigt med fælleseuropæiske løsninger, er bæredygtig udvikling. Til dette formål har EU som bekendt siden 2001 - Det Europæiske Råd i Göteborg - haft en strategi, hvis mål er, at de naturlige ressourcer forvaltes ansvarligt i forbindelse med alle beslutninger. Denne rettesnor er nu under det østrigske formandskab blevet fornyet generelt og videreudviklet til en ambitiøs og omfattende ny strategi for en hel række nøgleområder som klimaændring, ren energi, trafik, fremhævelse af bæredygtige forbrugs- og produktionsmønstre og så videre. Spørgsmåelt om klimaændringen er også på dagsordenen i denne forbindelse.
Spørgsmålet om Lissabon-strategien er naturligvis også et vigtigt område for Det Europæiske Råd, som nu skal finde sted i Bruxelles. Som forbundskansler Schüssel også kunne fortælle her, behandlede Det Europæiske Råd allerede i marts intensivt denne strategi og udarbejdede en hel række konkrete orienteringer. Siden da er det lykkedes at sætte to vigtige milepæle, nemlig kompromiset om tjenesteydelsesfriheden, hvor Rådet - det vil jeg gerne helt klart udtrykke min taknemmelighed for - skylder Europa-Parlamentet stor tak, og den principielle enighed om det syvende forskningsrammeprogram. I forbindelse med servicedirektivet har Rådet i videst muligt omfang holdt sig til Europa-Parlamentets kompromis. Det er et godt eksempel på, hvordan EU's institutioner kan opnå konkrete fremskridt til gavn for vores borgere, når de samarbejder godt og effektivt. Det østrigske formandskab er Parlamentet meget taknemmeligt på dette punkt.
Spørgsmålet om energipolitikken vil naturligvis også være et vigtigt emne på Det Europæiske Råd. Spørgsmålet er blevet behandlet og diskuteret ved en lang række lejligheder også i forhold til tredjelande - i går havde jeg lejlighed til at fortælle om topmødet med Den Russiske Føderation. Med hensyn til diskussionen internt i Rådet var den især præget af de nødvendige interne initiativer som øget energieffektivitet og skift til vedvarende energikilder. Nu handler det også om at træffe eksterne foranstaltninger, og til det formål har vi brug for en fælles proaktiv og geostrategisk gennemtænkt model. Kommissionen og generalsekretær Solana har for Det Europæiske Råd udarbejdet et strategipapir, som vil blive forelagt for Det Europæiske Råd.
Et andet emne, hvor borgerne ifølge undersøgelserne også forventer mere Europa, er spørgsmålet om udenrigspolitikken, EU's eksterne forbindelser. Her ønsker et flertal af de europæiske borgere, at EU skal spille en vigtig rolle på den internationale parket. EU har trods de fremskridt, der er opnået i de seneste år, og det er anselige fremskridt efter min mening, stadig ikke den vægt, som det burde have i betragtning af dets økonomiske styrke og sit bidrag til verdenshandelen. Der er stadig en række mangler, der skal overivndes, og Kommissionen har forberedt et konceptpapir, hvor der fremlægges en række forslag. Jeg er sikker på, at kommissionsformanden også vil fortælle om det.
På Rådets dagsorden står naturligvis også spørgsmålet om et bedre fungerende EU. Bag denne noget prangende overskrift gemmer sig Det Europæiske Råds bestræbelser på at opnå konkrete fremskridt, som den enkelte borger kan mærke. Det omfatter en række initiativer, som jeg kort vil nævne. Et initiativ, som ligger det østrigske formandskab særligt på sinde - og også mig personligt, vil jeg gerne tilføje - er spørgsmålet om gennemsigtighed i Rådet. Disse bestræbelser er ikke nye. Der er allerede sket fremskridt i denne retning. Det østrigske formandskab har nu forsøgt at finde en samlet model, der så at sige skal skabe en gennemsigtighedssamvittighed. Kernen i dette forslag er at gøre hele den fælles beslutningsprocedure i alle dens faser tilgængelige for offentligheden. Vi tror, at vi på den måde også kan øge borgernes tillid. Alle betænkeligheder er endnu ikke ryddet af vejen, men vi som formandskab er fast besluttet på at kæmpe for det til sidste minut.
Spørgsmålet om subsidiaritet har været et vigtigt spørgsmål, for ud over en gennemsigtighedssamvittighed har vi helt sikkert også behov for en større subisidiaritetsbevidsthed. Da jeg ved, at der også er skeptiske røster i Parlamentet, vil jeg gerne sige helt klart, at der ikke er tale om renationalisering. Det er vigtigt for mig at præcisere, at det er en anden målsætning, der har været retningsgivende for vores formandskab. Det handler om at bidrage til, at europæisk aktion målrettet bliver koncentreret om de områder, hvor det kan give en merværdi.
Det østrigske formandskab arrangerede i midten af april en konference om dette spørgsmål i St. Pölten med titlen "Europa begynder hjemme", hvor Parlamentet jo også var fornemt repræsenteret. De kender de interessante forslag, der blev fremsat på konferencen. Det er nu vigtigt, at dette emne får en fast plads på dagsordenen, og at man er endnu mere opmærksom på det end hidtil.
Jeg vil blot i forbifarten nævne, at det er lykkedes os - og jeg håber, at det også vil være tilfældet - at gøre et vigtigt fremskridt inden for udvalgsproceduren. Her handler det trods alt om kontrolrettigheder, det handler om et effektivt samvirke mellem Kommissionen, Parlamentet og Rådet. Hvis dette forslag, som vi udarbejdede i går mellem forhandlerne, nu holder både i Rådet og Parlamentet, så har vi opnået et fremskridt, som er vigtigt for vores samarbejde, selv om det er et følsomt emne.
Nu kommer jeg til den sidste del af mit indlæg, som handler om Europas fremtid, forfatningsprocessen, refleksionsfasen. Refleksionsfasen, som Det Europæiske Råd vedtog sidste år i juni, har ført til, at der i mange medlemsstater er taget mere eller mindre intensive initiativer til at sætte en ægte debat om det europæiske projekt i gang. Spørgsmålet om den europæiske identitet er blevet belyst fra forskellige udgangspunkter. Jeg minder om arrangementet ved starten af det østrigske formandskab. Og jeg minder også om et arrangement, som efter min mening absolut kan betegnes som en succes, nemlig , som blev afholdt samtidig i alle hovedstæder på Europadagen.
Kommissionen har også været meget aktiv og har udviklet sin Plan D. Jeg vil gerne takke næstformand Wallström for det gode samarbejde. Vi har haft et godt samarbejde med Kommissionen til gavn for større gennemsigtighed og større lydhørhed over for borgernes ønsker og forventninger. Det ser ud til, at medlemsstaterne gerne vil forlænge denne refleksionsfase i den ene eller anden form med endnu mindst et år. Det Europæiske Råd vil indgående diskutere de nærmere betingelser og hvad der skal ske derefter og stille forslag herom.
Med hensyn til spørgsmålet om forfatningstraktaten er det lykkedes os at bryde den tavshed, som herskede i starten. Det var ikke nogen selvfølge, at denne debat kunne sættes i gang igen. Vi arbejdede hårdt på det, og i slutningen af maj lykkedes det os for første gang i over et år at føre en udenrigsministerdiskussion om dette emne. Som deltager i denne diskussion kan jeg sige, at den var meget åben, meget omfattende og meget nyttig og på mange punkter bragte klarhed om den videre procedure, selv om der ikke kunne opnås konkrete beslutninger. Det er blevet klart for os alle, at de problemer, som man vil og ville løse med forfatningstraktaten, fortsat står på den fælles dagsorden for EU, og at vi fortsat må forfølge forfatningsprojektet som et fælles europæisk projekt.
Lige så klart blev det under udenrigsministrenes diskussion i Klosterneuburg, at tiden endnu ikke er moden til en definitiv løsning af de juridiske spørgsmål i forbindelse med forfatningstraktaten, fordi alle medlemsstater endnu ikke er klar til det. Det vil derfor være en fælles opgave for EU og en specialopgave for de kommende formandskaber at arbejde for, at vi inden 2009 får klarhed over retsgrundlaget for den kommende Union. Året 2009 spiller jo en vigtig role af forskellige årsager. I 2009 kommer der ikke bare et nyt Europa-Parlament, vi vil også blive mødt af en og anden institutionel udfordring, f.eks. en ny sammensætning af Kommissionen.
Det er for tidligt at sige noget om, hvilket mandat Det Europæiske Råd præcis vil give her, om der vil blive fastsat en tidshorisont og i givet fald hvilken, og hvordan den skal håndteres. Stats- og regeringscheferne vil drøfte det og træffe de relevante beslutninger. Jeg tror bestemt, at det vil være et af de vigtigste spørgsmål på det kommende Europæiske Råd. For det østrigske formandskab står det imidlertid klart, at vi sammen med alle medlemsstater og alle institutioner må opnå fremskridt omkring de vigtige spørgsmål om EU's fremtid.
Endelig er der EU-udvidelsen, som også er et emne, der vil stå højt på Det Europæiske Råds dagsorden. Jeg vil ikke komme ind på de enkelte stater. De kender status i de forskellige forhandlinger med Bulgarien og Rumænien, som vi alle håber vil tiltræde den 1. januar 2007. De har sikkert fulgt med i, hvordan det i forgårs på tiltrædelseskonferencerne med Tyrkiet og Kroatien lykkedes at opnå fremskridt trods alle de problemer, der var især i Tyrkiets tilfælde. I Klosterneuburg lykkedes det alligevel for udenrigsministrene at opnå en vis enighd om den videre fælles fremgangsmåde. Stats- og regeringscheferne vil fortsætte denne diskussion og fastlægge, hvordan det skal gå videre i de kommende måneder. Det ser ud til, at Kommissionen i andet halvår bl.a. vil udarbejde et bidrag til debatten om EU's optagelsesevne, som Europa-Parlamentet har krævet.
Også spørgsmålet om Vestbalkan vil blive nævnt i konklusionerne fra Det Europæiske Råd. Som De ved, har dette været et særligt vigtigt punkt for det østrigske formandskab. Dette spørgsmål skal ses i forbindelse med en freds- og stabilitetspolitik på Balkan. Vi vil endnu en gang henvise til udenrigsministrenes Salzburg-erklæring og dens perspektiv for EU-medlemskab for staterne på det vestlige Balkan. På Det Europæiske Råd vil der blive behandlet en række udenrigspolitiske emner, og der vil blive afgivet erklæringer herom, om Vestbalkan, om Iran, Irak, Libanon og Mellemøsten, og afrikastrategien vil også stå på dagsordenen.
Som De ser, er der en fyldig menu til vores stats- og regeringschefer og kommissionsformanden. Jeg håber, De er enig med mig i, at vi i de sidste måneder har arbejdet hårdt for at komme videre med alle disse vigtige spørgsmål, og vi håber, at Det Europæiske Råd kan sætte punktum for nogle emner og inspirere til en videre diskussion om andre emner, som skal føres i den kommende tid til gavn for Europa og til gavn for vores borgere.
José Manuel Barroso,
   Hr. formand, hr. minister, mine damer og herrer! Et år efter tænkepausens begyndelse er det tid at gøre status. Hvor er vi nu? Hvad kan vi gøre for at få komme videre med EU? Hvad kan vi forvente af Det Europæiske Råd?
Jeg vil begynde med at sige, at et spøgelse hjemsøger Europa, nemlig europessimismen. Selv om vi allerede havde den traditionelle euroskepsis hos dem, der aldrig har ønsket, at Europa skulle være et politisk projekt, har vi i dag pessimismen hos dem, der betragter sig selv som overbeviste europæere, og som ofte henfalder til en tilstand af "krisofili", hvor den enkelte i dag gerne vil vise, at de bedre end andre kender årsagerne til den dybe krise i EU.
Hvad er årsagen til denne europessimisme? Det har i høj grad været skyggen fra nejet ved folkeafstemningerne i to af EU-medlemsstaterne. Denne skygge har rejst tvivl om EU og EU's evne til at definere et projekt, der betyder, at vi kan leve sammen som europæere. Det er en af grundene til, at vi skal finde en løsning på det konstitutionelle spørgsmål. Jeg vil gøre det klart. I Kommissionen går vi ind for principperne, værdierne og indholdet i forfatningstraktaten.
Først skal vi imidlertid vide, hvorfor vi har brug for denne forfatningstraktat. Hvad får vi ikke, hvis vi ikke har en forfatningstraktat? Vi får ikke en tydeliggørelse af beføjelserne mellem de forskellige niveauer, vi får ikke en udvidelse af den fælles beslutningstagning og af afstemning med kvalificeret flertal, vi får ikke et juridisk bindende charter om grundlæggende rettigheder, vi får ikke en EU-udenrigsminister, som samtidig skal være næstformand i Kommissionen, og vi får ikke en mere effektiv indsats, f.eks. inden for folkesundhed, fødevaresikkerhed og energi, fordi forfatningstraktaten udvidede beføjelserne på dette område. Vi får heller ikke bedre sammenhæng i eksterne anliggender.
Om dette punkt vil jeg sige, og min erfaring fra halvandet år som formand for Kommissionen bekræfter det, at vi bestemt i EU har brug for det, som forfatningstraktaten kunne bidrage med udadtil, nemlig mere effektivitet, mere demokrati og mere sammenhæng.
Med de nuværende traktater kan vi ikke nå disse mål fuldt ud. Vi skal gøre det klart, at det ikke er tilstrækkeligt med Nice-traktaten.
Spørgsmålet er, hvordan vi klarer denne situation. Løser vi problemet ved at tale om forfatningstraktaten dag ud og dag ind? Løser vi problemet ved at begrænse os til en pragmatisk strategi? Jeg vil sige nej, jeg vil sige, at vi skal undgå to fælder. For det første den fælde, der går ud på at sige, som nogle gør, at forfatningstraktaten er død og begravet, og at vi kun skal gøre helt konkrete ting. Det ville være farligt for EU. Jeg vil understrege, at det også ville være farligt for EU, hvis vi nu bliver fanget i en debat, der udelukkende er institutionel eller konstitutionel, hvis vi foregiver, at vi er fastlåst, mens vi afventer en løsning på forfatningsspørgsmålet.
Derfor skal vi gå videre på to niveauer, som vi siger i dokumentet af 10. maj om -strategien. Det første niveau vedrører et resultaternes og konkrete projekters Europa, men, og det er det andet niveau, et resultaternes Europa, som ikke er i strid med, og som ikke er et alternativ til et politisk Europa, og som tværtimod er en betingelse for få borgernes tilslutning til EU som et stort politisk projekt. Det er derfor ikke et spørgsmål om at vælge mellem et resultaternes Europa og et institutionelt Europa, det drejer sig om at vælge dem begge to. Vi har brug for et projekternes og resultaternes Europa for at få et stort projekt for Europa.
Hvad er det resultaternes Europa, som vi foreslår? Vi har trods alt allerede opnået visse resultater. Derfor kan jeg ikke tilslutte mig dem, der siger, at EU er gået fuldstændig i stå. Jeg tror, at de om end ufrivilligt forstærker denne krisesituation. Jeg kan godt forstå, at det er analytikernes opgave at sige, at EU er gået i stå, men som politiske ledere har vi et ansvar. Tror De virkelig, at vi giver borgerne tillid til EU udelukkende med negative budskaber? Nej! For at komme videre med EU skal vi skabe fornyet håb og tillid og vise fremskridt.
Sandheden er, at vi selv efter de to nejer ved folkeafstemninger har kunnet afklare budgetspørgsmålet for de næste syv år, endog for 27 lande. Vi har trods alt takket være Parlamentets bidrag fundet en politisk løsning på det meget kontroversielle problem med tjenesteydelsesdirektivet. Vi har trods alt været i stand til at genoplive Lissabon-strategien for vækst og beskæftigelse. Vi har iværksat en fælles strategi for energi i Europa, hvilket var utænkeligt for to år siden. Vi skal således gå videre på grundlag af konkrete projekter. Vi skal opnå resultater med henblik på at skabe det rette øjeblik til at tage fat på det institutionelle spørgsmål.
I dokumentet af 10. maj kommer vi med konkrete forslag. Uden igen at komme nærmere ind på disse forslag vil jeg minde om nogle af dem. Det er at se på, hvad der ikke fungerer i det indre marked for at beskytte de europæiske forbrugere samt at se på, hvilke hindringer der stadig er for at gennemføre et europæisk indre marked fuldt ud, og at gøre status over det sociale område og undersøge, hvilke hindringer der er for et mere solidarisk Europa. Samtidig med at vi gør fremskridt vedrørende markedet, skal vi gøre fremskridt på det sociale område, og på baggrund af de eksisterende traktater gøre fremskridt inden for retlige anliggender, samarbejde og bekæmpelse af terrorisme og kriminalitet. Det er muligt på grundlag af de nuværende traktater at gøre mere med hensyn til indvandring og bekæmpelse af ulovlig indvandring, samtidig med at vi behandler spørgsmål vedrørende lovlig indvandring. Dette er et vigtigt spørgsmål. Hvis medlemsstaterne vil gøre mere, kan de gøre det på grundlag af traktaterne. Derfor er dette ikke udelukkende et institutionelt spørgsmål, det er også et spørgsmål om politisk vilje. Lad os derfor gøre fremskridt inden for retslige anliggender og sikkerhed. På disse områder opfordrer europæerne medlemsstaterne til at gøre mere, fordi det i dag er indlysende, at hver enkelt af os ikke selv kan bekæmpe terrorisme og klare udfordringerne i forbindelse med ulovlig indvandring. Vi er nødt til at samarbejde.
Der kan også gøres meget mere med hensyn til den eksterne dimension. Den rigtige løsning er løsningen i forfatningstraktaten, nemlig en udenrigsminister, som skal være næstformand i Kommissionen. Vi skal forene vores kvalifikationer og ressourcer med hensyn til eksterne anliggender, men da vi stadig ikke har en forfatningstraktat, forelagde Kommissionen for et par dage siden et dokument med konkrete forslag, der har til formål at øge EU's effektivitet, sammenhæng og synlighed i eksterne anliggender. Vi har endvidere stillet en række vigtige forslag vedrørende subsidiaritet, gennemsigtighed og bedre lovgivning for Europa.
Det drejer sig om en række konkrete projekter, og så har jeg ikke nævnt de to store områder, som efter min mening vil forberede Europa på fremtiden. Det er energi i fortsættelse af den grønbog, vi har fremlagt, og forskning. Dette er de to hovedprioriteter.
Sandheden er, at vores forskningsbudget stiger med 60 % i de næste syv år sammenlignet med den tidligere periode. Derfor har vi foreslået at oprette et netværksbaseret europæisk institut for teknologi med henblik på at give forskningsindsatsen et europæisk kald og tiltrække de bedste forskere i verden. Hvorfor arbejder de bedste europæiske forskere nu i USA? Hvorfor kan vi ikke tiltrække de bedste kinesiske, indiske, latinamerikanske eller amerikanske forskere her i Europa? Vi har også brug for et symbolsk projekt, der skal mobilisere vores forskningskapacitet.
Vi skal derfor samles om konkrete projekter, der kan genskabe befolkningens tillid til EU. Det er projekternes EU. Projekternes EU er imidlertid ikke tilstrækkeligt. Vi skal også afklare det institutionelle spørgsmål. Hvad foreslår vi i denne forbindelse? Vi foreslår nu at gå videre fra den såkaldte tænkepause og indlede en forpligtelsesperiode.
Den første vigtige etape er næste år, hvor vi fejrer 50-årsdagen for Det Europæiske Fællesskab og 50-årsdagen for Rom-traktaten. Jeg tror ikke, at stats- og regeringscheferne kan lade EU's 50-årsdag komme og gå uden at engagere sig i dette projekt om at leve sammen som europæere. Der er to muligheder. Enten fremsætter vi en erklæring, der udelukkende er rettet mod fortiden, med andre ord en enkel mindeerklæring, eller vi fremsætter en erklæring, der er rettet mod fremtiden, og som er en måde at forny vores tilslutning af hensyn til det fælles projekt.
Som formand for Kommissionen tror jeg, at jeg har pligt til at bede stats- og regeringscheferne, som er aktører i projekterne, om at forny deres tilslutning. Jeg tror også, at De som medlemmer af Parlamentet har ret til at spørge stats- og regeringscheferne, om de ønsker at investere i dette projekt om at leve sammen som europæere, der er mere nødvendigt end nogensinde før i denne globaliserede verden. Det er, hvad vi vil gøre.
Derfor har jeg foreslået en erklæring, som ikke kun er en ny Messina-erklæring. De husker sikkert Messina-erklæringen efter fiaskoen med Det Europæiske Forsvarsfællesskab. Denne erklæring gjorde det muligt at genoplive EU og derefter at oprette Det Europæiske Økonomiske Fællesskab. Den blev underskrevet af udenrigsministrene. Det er ikke længere muligt i dag. Som jeg allerede har sagt, bliver EU ikke bureaukratisk, teknokratisk eller blot diplomatisk. EU skal være demokratisk. Derfor skal alle EU-institutioner inddrages, og derfor foreslår jeg, at denne erklæring underskrives ikke blot af stats- og regeringscheferne, men også af Kommissionen og Parlamentet, som i dag har en central plads i processen med at opbygge Europa.
Hvis dette lykkes for os ved, at vi lægger al vores energi i det, får vi til næste år lejlighed til at genoplive den europæiske forfatningsproces og processen med at opbygge et Europa, der er et udvidet Europa, og som omfatter en debat om udvidelse.
Jeg tror ikke på et miniature-EU eller et opdelt EU i flere hastigheder. Jeg tror ikke, at svaret i betragtning af den nuværende situation og de vanskeligheder, som EU står over for, bør være at sige "lad os dele os". Vil vi lade et par lande skabe et mere fremskredent EU og samtidig lade de andre sakke bagud? Det tror jeg ikke.
Jeg tror, at det er vores pligt at gøre alt, hvad der står i vores magt, for at få det udvidede EU til at fungere. Jeg siger det til Dem i lyset af tidligere erfaringer. Hvis vi sammenligner den nuværende situation med det, der f.eks. skete i 1992, hvor der fandt forhandlinger sted med vores amerikanske, kinesiske, russiske og andre partnere, kan jeg sige Dem, at EU i dag er mere respekteret uden for dets grænser, end det var tidligere. Et udvidet EU er en forudsætning for et indflydelsesrigt EU.
Lad os få en debat om udvidelse. Vi kan se, at en del af befolkningen tvivler om hastigheden i og betydningen af udvidelsen. Lad os få en debat om absorptionskapaciteten, men lad os gøre det ved at fremhæve den merværdi, som udvidelse allerede har tilført EU.
Det er det EU, jeg så inderligt ønsker. Et udvidet EU, et åbent EU, et mere konkurrencedygtigt EU, et EU, som er meget mere end blot et marked, et EU, der har et politisk projekt baseret på tanken om solidaritet, for uden solidaritet eksisterer tanken om en Union ikke. Det er det store projekt for det 21. århundredes EU. Ikke et lukket EU eller et lille, miniature-EU, men et stort, udvidet EU, som er i stand til at forme globaliseringen i stedet for at lide under følgerne af den.
Det er det store projekt for Europa. Hvis det skal gennemføres, er det af afgørende betydning, at politikerne kommer ud af den onde cirkel med europessimisme og kan begynde at opbygge den rigtige cirkel med tillid og selvfølgelig konkrete resultater, men også med denne store vision om vores storslåede Europa.
Jo Leinen (PSE ),
   Hr. formand, kære kolleger! Efter rådsformandens og kommissionsformandens taler hersker det positive indtryk, at den europæiske forfatning ikke er død, men at den tværtimod er levende, og at der er en fælles vilje til at fuldende dette vigtige europæiske projekt med succes. Jeg tror, at det, som vi har hørt, er noget, som Parlamentet støtter af et fuldt hjerte.
Det østrigske formandskab har genoplivet forfatningsdebatten. Det var godt, det var et hårdt stykke arbejde, men vi ser, at alle nu igen sidder ved samme bord og i fællesskab overvejer, hvad der videre skal ske. Jeg tror, at mange emner, som står på dagsordenen for topmødet - fra energipolitikken over udviklingspolitikken til den fælles udenrigspolitik - og mange andre emner ville kunne løses bedre med den nye forfatningstraktat end med den gamle Nice-traktat. Derfor er forfatningsdebatten ikke nogen institutionel debat, det er i høj grad en politisk debat, vi skal føre. Vi må også fortælle folk, hvad omkostningerne ved ikke at få en forfatning er. I vores beslutning beder vi Dem, hr. kommissionsformand, om at forelægge en undersøgelse for befolkningen, som viser, hvad vi mister, fordi vi ikke har denne nye traktat.
Plenum skal til middag stemme om en beslutning, som indeholder nogle krav og også nogle idéer til den næste refleksionsfase og den videre forfatningsproces. Det vigtigste budskab til topmødet er, at vi endnu en gang har brug for en erklæring fra alle 25 medlemsstater om, at de står ved dette fælles projekt og også er indstillet på at fortsætte ratificeringsprocessen. Vi har brug for denne erklæring, fordi der på grund af andre udtalelser i offentligheden her og der er opstået det indtryk, at en medlemsstat er ved at distancere sig fra forpligtelserne, og så ville der virkelig være tale om en tillidskrise og et brud på loyaliteten mellem medlemsstaterne. Jeg håber, at dette budskab kan udgå fra topmødet.
Det andet punkt er, at vi advarer imod at bryde dette samlede kompromis op og begynde at plukke enkelte dele ud af traktaten og splitte den ad. Det ville svække projektet om det politiske Europa og også true sammenholdet.
For det tredje er det glædeligt, at vi hører, at topmødet skal vedtage en tidsplan. EU har altid haft succes med klare mål og en fast dato. Det gjaldt for det indre marked, det gjaldt for euroen, og nu må det også gælde for forfatningen. Datoerne 2007 og 2009 har været nævnt, det passer med det, som vi har udarbejdet, og vi har brug for denne traktat til valget til Europa-Parlamentet. Jeg vil advare imod at gå til valg til Europa-Parlamentet med denne krise, det ville styrke modstanderne af Europa og øge skepsis over for dette Europa, måske endda betyde en endnu lavere valgdeltagelse. Vi skal bruge succesen inden 2009.
Vi mener, at der må føres en specifik dialog med de to lande, som havde et negativt afstemningsresultat. Det er et åbent spørgsmål, hvordan de to lande kan fortsætte ratifikationspocessen og under hvilke betingelser. Det kommer vi ikke uden om. Sandhedens time kommer senest efter valgene i Nederlandene og Frankrig, og partnerne skal vide, hvad det konkrete problem med traktaten er. Nejet var meget diffust, og det kan man ikke bruge til ret meget. Vi har brug for et konkret forslag til, hvordan vi kan hjælpe, hvad vi skal gøre. Der må efterhånden være et engagement til at beskæftige sig nærmere med dette spørgsmål. Dette spørgsmål kan ikke afgøres af andre, vi kan ikke føre debatten for dem. Det må komme fra de to lande selv, men man må også opfordre dem til det.
Det næste punkt er, at refleksionsfasen bliver forlænget. Alle bør være engageret i at deltage i denne refleksion. Nogle lande tier stadig og deltager ikke. Det er dårligt for alle, for der skal også ratificeres i disse lande, og hvis befolkningen ikke ved, hvad det er, den indlader sig på, og hvad den kan forvente, er det negativt for alle andre.
Vi mener, at borgerne skal inddrages mere. Fru Wallströms Plan D er god. Også vi må gøre vores til, at der bliver afsat endnu flere penge. Vi har helt enkelt brug for midler, og vi har også brug for grænseoverskridende projekter og ikke kun nationale debatter. Dette element - fra borger til borger, fra unionsborger til unionsborger - skal støttes mere.
Vi har haft et meget vellykket interparlamentarisk forum. I denne proces er der ikke kun brug for den udøvende magt, men også for den lovgivende, nemlig parlamenterne, og vi er i Europa-Parlamentet indstillet på at fortsætte denne interparlamentariske dialog.
Ved slutningen af denne debat skal det stå klart, at Europa ikke kun er Bruxelles, Europa er os alle, uanset hvor vi bor i vores lande, regioner og kommuner, og hvis det lykkes, har vi virkelig gjort fremskridt.
Margot Wallström,
   Hr. formand! Tak, fordi De giver mig mulighed her et år efter nej-resultaterne i Frankrig og Nederlandene og kun en dag før Det Europæiske Råd at besvare hr. Leinens spørgsmål. Det giver mig også mulighed for at skitsere Kommissionens holdning til tænkepausen og til forfatningsprocessen. Jeg besvarede spørgsmålet delvis i sidste måned, da jeg her i Parlamentet fremlagde Kommissionens to meddelelser om tænkepausen og Plan D - og borgernes dagsorden, der har til formål at levere resultater for Europa. Som José Barroso allerede har skitseret, har vi opstillet en borgernes dagsorden med disse konkrete projekter og de ting, vi ønsker at opnå.
Før jeg kommer til de skridt, der skal tages, vil jeg gerne sige følgende om de første skridt. Kommissionen er, som De allerede har hørt, fuldt ud engageret i principperne samt de værdier og effektivitetsgevinster, som forfatningstraktaten kan medføre. Vi vil også glæde os over yderligere ratificeringer som i det estiske parlament for nylig, og som vi har hørt det annonceret fra det kommende finske formandskab.
Jeg vil også gerne besvare hr. Leinens spørgsmål og forslaget om at kigge på virkningerne af et nej til forfatningstraktaten eller en situation uden forfatningstraktat, og det er vi fuldt ud villige til at gøre. Jeg mener, at vi bør kigge på konsekvenserne og omkostningerne ved slet ikke at få nogen forfatning. Vi kan ikke se bort fra, at lige nu har vi ikke nogen enighed, ingen fælles holdning blandt medlemsstaterne om forfatningens skæbne og de institutionelle reformer, vi har så stor brug for. Vi må ikke lade os selv blive lammet af dette, og det gør vi heller ikke, som De allerede har hørt.
Indledningsvis har Kommissionen til hensigt at gennemføre den ambitiøse politisk relaterede dagsorden for at leve op til borgernes forventninger og genoprette offentlighedens tiltro til det europæiske projekt. Efter hr. Barrosos indlæg kan der ikke herske nogen tvivl om vores beslutsomhed. Vi vil levere resultater, og vi er nødt til at gøre det på grundlag af de eksisterende traktater. Vi har ikke råd til at vente på, at snart 27 medlemsstater når til enighed om forfatningsspørgsmålet.
Samtidig er Kommissionen fortsat særdeles engageret i at diskutere og føre en dialog med borgerne på europæisk, nationalt og regionalt plan. De metoder, vi vil anvende, beskrives i Plan D - som i debat, dialog og demokrati. Det skal vi bruge til at forklare merværdien ved det europæiske projekt. Det bør vi bruge til at argumentere for, hvorfor vi har brug for en ny forfatningstraktat. Vi bør bruge den til at drøfte de politiske prioriteringer med borgerne.
Vores to institutioner er måske ikke altid enige om alle detaljer, men vi deler en grundlæggende overbevisning: vores engagement i at blive en mere demokratisk, gennemsigtig og effektiv Union. Og det går videre end nogen tænkepauser.
Jeg mener også, at de europæiske anliggender lider under et deltagelsesmæssigt underskud. Borgerne har fortsat høje forventninger til resultater og politisk indhold, og det stiller store krav til medlemsstaterne og vores institutioner. Vi må inddrage borgerne mere i den politiske proces på alle niveauer, navnlig de unge og kvinderne. Sådanne initiativer bør være konkrete og opfattes som en permanent funktion ved udviklingen af de europæiske anliggender, og de bør sikre, at tilbagemeldingsprocessen tages alvorligt - hvad gør vi med det, vi hører i dialogen og samtalen med borgerne? - og at vores lydhørhed følges op med konkrete aktioner.
Jeg har sagt det før, og jeg siger det igen: Plan D er ikke nogen redningsaktion for forfatningen. Den er ikke begrænset til tænkepausen - uanset om den bliver på et år, to år eller endnu mere. Det er starten på en langvarig demokratisk reformproces. Vi ønsker at give borgerne et ejerskab til EU-politikkerne for at gøre dem forståelige og relevante og for at gøre EU-institutionerne ansvarlige og troværdige for dem, de skal tjene.
Jeg ser og hører meget nostalgisk længsel tilbage til de gode gamle dage i EU, men i dag er det ikke nogen god idé med nogle få mænd, der lukker sig inde på et slot et eller andet sted og forsøger at løse EU's problemer. Men i dag er vi nødt til at inddrage borgerne; vi har brug for borgernes støtte og tillid for at kunne skabe en fremtid for EU. Vi har brug for at inddrage og sørge for opgavefordelingen mellem EU-institutionerne.
Som De påpegede i Deres forslag til beslutning, har vi brug for et særligt fokus i Plan D for det kommende år frem til topmødet i juni 2007. Jeg har allerede lovet, at Kommissionen vil vende tilbage efter dette topmøde med en slags midtvejsevaluering. Jeg vil være meget opmærksom på topmødets konklusioner i den henseende og ligeledes på Parlamentets beslutning.
At levere konkrete resultater og skabe fornyet forbindelse med de europæiske borgere vil skabe det gunstige klima, der er nødvendigt for vellykkede institutionelle reformer; det er den måde, vi begrunder det på. Hidtil har Plan D været et vellykket projekt med hensyn til at iværksætte en lang række aktiviteter, og jeg mener, at vi er begyndt at tænke og ræsonnere noget anderledes. Vi fokuserer på vores virkelighed i dag og for fremtiden, hvordan vi skal interagere med dagens og morgendagens borgere. Der er gennemført mere end 660 aktiviteter i medlemsstaterne; hundredtusinder af borgere har besøgt debat-webstedet om Europa.
Fremover mener jeg lige som hr. Leinen, at vi har brug for en mere udtalt borger-til-borger-metode, så vi kan give borgerne mulighed for at mødes på tværs af grænserne for at diskutere den europæiske dagsorden. Vi bør især fokusere på unge mennesker, morgendagens europæere, og mobilisere flere kvinder i beslutningsprocessen. Vi har brug for, at hele det europæiske projekt får større deltagelse af borgerne, bliver mere gennemsigtigt og effektivt, og den ambition går videre end nogen tænkepause. Kun på den måde vil vi kunne føre EU ind i fremtiden.
Hans-Gert Poettering,
   Hr. formand, kære kolleger! Hr. formand for Rådet, jeg kunne godt lide, at De talte om et arbejdstopmøde. Det er nemlig kun det daglige slid, hårdt konkret arbejde, der bringer Europa videre, det er ikke retoriske toppræstationer - smukke taler har vi nok af i Europa. Jeg ønsker Dem held og lykke med topmødet!
Jeg vil imidlertid især takke kommissionsformanden, ikke kun fordi han er her i dag - han kunne jo også sige, at han kun kommer, hvis formanden for Det Europæiske Råd kommer - men for det, han har sagt i dag. Vi har jo for kort tid siden hør nogle meget kritiske udtalelser om Dem fra vores kære kollega Schulz, og da Martin Schulz jo er kendt for sin objektivitet, tillader jeg mig at antage, at han om lidt vil komme med en meget positiv vurdering af denne tale af kommissionsformanden.
Vi støtter Dem meget på denne dobbelte vej, nemlig på den ene side at forsvare de substantielle principper i den europæiske forfatning og på den anden side at gennemføre konkrete projekter, som skal fremme det europæiske projekt. Vi støtter Dem udtrykkeligt - det siger jeg helt klart for vores gruppe, og det ville være dejligt, hvis de andre gruppeformænd ville sige det lige så klart. Når vi til næste år, altså den 25. marts 2007, fejrer 50-årsdagen for den 25. marts 1957, vil vores gruppe insistere på, at det ikke bliver en højtidelig begivenhed for stats- og regeringscheferne, som står og roser hinanden foran nogle smukke flag, men at man ved denne lejlighed udtrykker Europas demokrati, og at Europa-Parlamentet bliver inddraget i erklæringen og i vores målsætning for det 21. århundrede. Det siger jeg henvendt til Rådets generalsekretariat, for det er jo som regel slet ikke regeringscheferne, der blokerer for tingene. Jeg opfordrer Rådets generalsekretariat til fra starten af at involvere Europa-Parlamentet på passende måde som foreslået af kommissionsformanden - det skal De have vores anerkendelse og tak for, hr. kommissionsformand!
Min anden bemærkning handler om sikkerheden i Europa. Det er jo en balanceakt. På den ene side har borgerne brug for sikkerhed mod alvorlig kriminalitet, terror og illegal indvandring. Og her forventer vi, at der bliver truffet konkrete foranstaltninger. Men når det gælder indvandringen, forventer vi også, at den menneskelige værdighed bliver respekteret, og at vi forsøger at finde menneskelige måder at klare den illegale immigration på. Vi må ikke affinde os med, at tusinder af mennesker finder et kummerligt endeligt i Middelhavet og på denne verdens andre have, også her må vi tage konkrete initiativer til at forhindre disse menneskelige tragedier.
Et andet punkt er Lissabon-strategien. Med servicedirektivet har vi bevist vores gode vilje og vores evne til at handle, og jeg vil gerne komplimentere det østrigske formandskab for at have fulgt denne vej. Vi går ind for et europæisk teknologisk institut under forudsætning af, at det skaber et netværk, ikke et nyt bureaukrati. Med hensyn til energiforsyningen går vi ind for diversificering. Diversificering af energikilderne - man må ikke kun forlade sig på én energiform, og man må ikke udelukke nogen energiform - og også diversificering med hensyn til forsyningen. Med hensyn til energiforsyningen må vi ikke gøre os afhængige af et enkelt eller nogle få lande, tværtimod har vi også her brug for diversificering, og solidaritetsprincippet gælder for alle EU's medlemsstater. Vi må ikke lade nogen alene.
Nu vi taler om solidaritet - jeg kan se kollega Ioannis Kasoulides - så mener jeg, det er uacceptabelt, at vi i dag forhandler med Tyrkiet - og det er en beslutning, og når man beslutter noget, må man også overholde traktaterne - hvis Tyrkiet samtidig ikke anerkender et af EU's medlemslande, når det ikke udvider toldaftalen i Ankara-protokollen til at omfatte Cypern. Det er en overtrædelse af den solidaritet, som knytter os sammen i EU, og derfor må vi insistere på, at toldaftalen bliver gennemført.
Min sidste bemærkning gælder debatten om agenturet om grundlæggende rettigheder. Jeg er ikke sikker på, at det er den rigtige vej, og jeg beder om, at vi overvejer det endnu en gang. Der var jo en rapport fra Jean-Claude Juncker til Europarådet. Vi må overveje, hvordan Europa-Parlamentet på fornuftig vis vil samarbejde med Europarådet og også med Europarådets parlamentariske forsamling. Vi bør ikke bare overføre det gode arbejde, som Europarådet yder i dag, til EU's institutuioner, vi skal tværtimod koncentrere os om, hvordan vi kan supplere hinanden, for Europarådet er også et europæisk fællesskab af 46 stater. Vi er 25, og vi skal supplere hinanden på en hensigtsmæssig måde. Hvis rådsformandskabet tager højde for det ved topmødet, så vil min anerkendelse af formandskabets succes være endnu større. Jeg ønsker Dem held og lykke i morgen og overmorgen på topmødet i Bruxelles!
Martin Schulz,
   Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg vil begynde med en oplysing til rådsformanden. Her i Parlamentet vedtog vi i forgårs en midtsvejsrapport om CIA-udvalget. Der var en temmelig homogen stemmeafgivelse i min gruppe, en ret heterogen stemmeafgivelse hos kollegerne i PPE-DE, men trods alt et flertal, som konstaterer - og det vil jeg bede Dem tage med i Rådet som forberedelse til mødet med hr. Bush - at vi er et retssamfund. EU og medlemsstaterne baserer deres eksistens på filosofien om rettens primat. Vi er et sted, der konstituerer sig som et retssamfund. Guantánamo og det, der sker i forbindelse med CIA-flyvningerne, er retsløse steder. Et retssamfund som EU, som forsvarer sine værdier, må sige klart fra over for misbrug af vores institutioner fra USA's efterretningstjenestes side og endnu mere over for lovløse områder som Guantánamo. Tag det med til topmødet.
Hr. Poettering nævnte min legendariske objektivitet. Det er jeg meget taknemmlig for. Han glemte at tilføje, at han hurtigt tilsluttede sig min kritik af kommissionsformanden, idet han sammen med hr. Martens sendte et brev med nogenlunde samme indhold til kommissionsformanden.
Også til hr. Schüssel - De er alle sammen PPE-medlemmer. Det er ikke vores problem, at De har så mange problemer i Deres egen familie, hr. Poettering.
Altså, hr. kommissionsformand, i dag fortjener De ros. Når De siger noget, som er rigtigt, er vi på Deres side. Vi siger ja til, at denne forfatning er nødvendig, ja til de reformer, som denne forfatning skal give for at erstatte Nice-traktaten, som er utilstrækkelig. Det er et fremskridt, at De nu siger det offentligt og ikke altid bare lader fru Wallström stå alene med det, at De bekender Dem til det her foran Parlamentet. Bravo, det gjorde De godt, hr. formand for Kommissionen!
Men det er ikke nok. Der skal noget mere til. Det nævnte De også i dag. Vi må spørge dem, som med deres afstemninger har sat forfatningen på , hvad de egentlig vil foreslå, for at vi kan komme ud af denne blokering. Franskmændenes og hollændernes regeringer må også have pligt til at komme med forslag til EU om, hvordan man kan overvinde dette dilemma. Jeg har et forslag til Frankrig. Jeg er temmelig sikker på, at hvis hr. Chirac siger, at han straks vil træde tilbage, hvis franskmændene siger ja til forfatningen, så vil vi få et overvældende flertal for forfatningen i Frankrig. Én ting står imidlertid fast, nemlig af EU's krise også er en krise for nogle regeringer, og det er igen og igen årsagen til, at Det Europæiske Råd ikke kan rykke sig på de fleste punkter, fordi nogle regeringer ikke ønsker denne forfatningstraktat, og andre gemmer sig bag dem, der ikke ønsker den. Det gælder i øvrigt for Danmark, Portugal og for alle dem, som adskiller sig fra de tre rådsformandskaber, vi har nu. Det er modigt, hvad ministerpræsident Vanhanen gør, nemlig at han under det finske rådsformandskab symbolsk ratificerer forfatningen og bekender sig til den.
Jeg synes, det er godt, at forbundskansler Schüssel har bekendt sig til denne forfatning. Det forslag, som han har stillet til denne folkeafstemning, er ganske vist ikke nyt, og det er også allerede blevet diskuteret af konventet, men det viser, at Østrig ønsker denne forfatning. Den tyske regering, som så vil være det tredje efterfølgende rådsformandskab, bekender sig udtrykkeligt til denne forfatning. Det er et godt tegn. Så de, der taler om, at forfatningen er død, tager fejl.
Deres forslag om, at man i forbindelse med 50-årsjubilæet skal kræve en højtidelig erklæring af dem alle om, om de ønsker at videreudvikle dette integrerede Europa, om de faktisk står inde for principperne om yderligere integration, om de nu 50 år senere stadig står inde for ånden i Rom-traktaterne, det er en god idé. Det er indholdet, det kommer an på, og indholdet skal være, at en højtidelig erklæring ikke bliver afgivet til brug for ophøjede mål, men til brug for konkrete handlinger. Der kunne f.eks. stå: Ja, vi ønsker, at forfatningen - især dens indhold - bliver realiseret. Én ting står nemlig helt klart, og det siger jeg på vegne af vores gruppe og alle medlemmer i denne gruppe, nemlig at vi ønsker EU's udvidelse. Vi glæder os over forslaget til konklusionerne vedrørende Rumænien og Bulgarien. Vi ved, at udsigten til optagelse for balkanstaterne er et fredsstiftende element i disse lande. Derfor bekender vi os til, at udvidelsen er nødvendig. Vi siger imidlertid også, at uden forfatningsreformerne og den kompetencefordeling, som følger med, uden den klarhed i handling og uden de demokratiseringspotentialer, som findes i forfatningen, kan denne udvidelse ikke finde sted! Medmindre man da ønsker at ødelægge Europa. Det ønsker vi ikke. Derfor må vi alle kæmpe videre for denne forfatning, så Europa fortsat kan være et retssamfund og få den økonomiske styrke, som vi har brug for for at kunne klare det 21. århundredes udfordringer.
Graham Watson,
   Hr. formand! Succesen for denne uges topmøde afhænger først og fremmest af et princip: demokratisering.
Demokrati, gennemsigtighed og ansvarlighed skal være de byggesten, der skaber vores Unions fremtid. Uden et klart engagement i alle disse tre vil vi stå tilbage med de lappeløsninger, der har sat reformerne i stå indtil videre og forstærket befolkningens mistillid til Unionen.
Europa vil blive bygget ved hjælp af borgernes støtte eller slet ikke. At løse problemet med det demokratiske underskud betyder en afslutning på blåstemplingen af lovgivning bag lukkede døre. Derfor lykønsker min gruppe det østrigske formandskab med, at man har bygget videre på forpligtelserne om at gøre gennemsigtighed til reglen snarere end undtagelsen i EU's politiske beslutningstagning, og vi glæder os over den vilje, som Kommissionens formand har udvist ved at offentliggøre navnene på de personer, der sidder i tusindvis af rådgivende udvalg i EU. Vi ser stadig frem til at modtage disse navne, hr. Barroso.
Vi opfordrer Rådet til at meddele, at alle diskussioner om lovgivning ved fælles beslutningstagning vil blive åbnet for offentligheden. Vi ved - som journalisten Meg Greenfield skrev - at alle i princippet går ind for demokrati, men det er kun i praksis, at den giver anledning til hård modstand. Vi bemærker, at uanset hvad de siger offentligt, modsætter de to gamle konspirationsmagere, Storbritannien og Frankrig - de to lande, der stod fadder til demokratiet på nationalt plan, men nu alligevel lider af hukommelsestab over for efterfølgerne - sig åbenhed i Rådet. Det er op til de øvrige lande at trække dem sparkende og skrigende ind i det 21. århundrede.
På kort sigt må Rådet have tillid til Parlamentet og give os mulighed for større indsigt i lovgivningsprocessen. Nøgleinitiativer, navnlig inden for retlige og indre anliggender, hæmmes ofte af manglen på afstemninger med kvalificeret flertal, og de ender i en blindgyde.
Tiden er inde til at anvende -klausulen i artikel 42 og flytte politikker fra tredje til første søjle, som Kommissionen foreslog i sin meddelelse af 10. maj, for vores rygte - og faktisk vores indflydelse - er baseret på, at vi holder værdier som demokrati, frihed og respekt for menneskerettigheder højt.
Databeskyttelse under tredje søjle er en nødvendighed for at sikre beskyttelse af personoplysninger. På samme måde er de proceduremæssige minimumsgarantier for den europæiske arrestordre - som jeg havde æren af at styre gennem Parlamentet - blevet holdt tilbage i Rådet siden 2001.
Vi ønsker at se fremskridt i alle disse spørgsmål med henblik på at gøre EU mere demokratisk og mere effektiv. Europa kræver intet mindre end en utvetydig udvikling i retning af en demokratisering af beslutningstagningen.
På langt sigt kan kun en forfatningstraktat - lige så praktisk som ideologisk - skabe de institutionelle rammer for en demokratisering af Europa. Men tiden er også inde til at erkende, at den 16. og sidste medlemsstat, der efter al sandsynlighed vil ratificere forfatningen i dens nuværende form, er Finland. Vi må erkende, at Frankrig, Nederlandene og Det Forenede Kongerige aldrig vil ratificere teksten fra 2004. Danmark, Irland og Sverige kan ikke ratificere under de nuværende omstændigheder. Den Tjekkiske Republik og Polen vælger ikke at ratificere, og Portugal vil nærmest finde det umuligt, eftersom man har forpligtet sig til at afholde en folkeafstemning.
Så der findes to muligheder: genforhandling eller glemsel. Jo før vi tager skridt til at foretage strukturelle og betydelige forbedringer af denne tekst og forholde os til offentlighedens bekymring, jo bedre.
Hr. Barroso, jeg glæder mig over den visionære og beslutsomme holdning, De udviser i dag. Men det vil jeg gerne høre Dem sige højere og oftere til medlemsstaterne. De har ret - de er aktionærer i denne virksomhed, men de er blevet grebet af et kortsigtethedens lune, og desuden falder markederne. Vi er nødt til at slå det fast med syvtommersøm over for medlemsstaterne, hvor meget de egentlig har brug EU.
Min gruppe takker det østrigske formandskab for dets gode arbejde hidtil. Vi ønsker Dem succes med andre vigtige punkter på dagsordenen: indvandring og andre aspekter af Haag-programmet; social- og arbejdsmarkedspolitik og økonomisk politik; agenturet for grundlæggende rettigheder, som vi har så hårdt brug for. Sørg også for, at vores udenrigsministre har Palæstina og CIA-udleveringer på dagsordenen. De fine vine, som De serverede for Dem i Klosterneuburg var en god aperitif. Nu skal de så i gang med hovedretten. 
Monica Frassoni,
   Hr. formand, kære kolleger, kommissionsformand Barroso! Det glæder mig, at De har skiftet mening med hensyn til det, De sagde om forfatningen for et år siden. Jeg håber blot, at De ikke skifter mening en gang til, og at De viser den samme beslutsomhed over for medlemsstaterne.
For det første vil jeg gerne sige, at hvis erklæringen skal være klar til marts, og hvis Europa-Parlamentet har til hensigt at deltage heri på den ene eller den anden måde, tror jeg, at vi er nødt til at sige noget andet end det, som vi skal stemme om i morgen, nemlig ganske enkelt, at vi skal beholde denne tekst, og at denne forfatningstraktat er det eneste, som Europa-Parlamentet kan acceptere.
Hr. Leinen, denne beslutning er ikke noget fremskridt, når det gælder den debat om Europa, vi alle ønsker. Hvis vi skal nå frem til et resultat, er vi også nødt til at skabe klarhed omkring indholdet i vores forslag. Det er ikke lykkedes for medlemsstaterne, og det er desværre heller ikke lykkedes for os.
For det andet fandt vi med hensyn til spørgsmålet om bæredygtig udvikling visse udtalelser meget interessante i de sluterklæringer, som vi hørte. Vi mener dog, at der er nogle konkrete ting, som skal gøres, og som ikke engang er blevet foreslået. Der skal gøres en mere beslutsom indsats, når det gælder klimaændringerne, transport og biodiversitet, og vi skal bruge EU-midlerne på en mere miljøvenlig måde. I øjeblikket kan vi tværtimod konstatere, at der er sket et tilbageskridt med en række forslag om luftkvaliteten, affald og mange andre områder, som vi stiller os meget uforstående over for.
Det glæder os, at man endnu en gang understreger gennemsigtighedens vigtighed, selv om det efter vores opfattelse er meget vigtigere med en effektiv kontrol af fællesskabsrettens gennemførelse i stedet for at fortabe sig i komplicerede og meget kostbare konsekvensvurderingsprocedurer. Det er en meget moderne tendens, men vi mener, at komplicerede og ikke særligt gennemsigtige procedurer udgør en risiko for vores demokrati.
Desuden har vi stadig, kommissionsformand Barroso, en lang række problemer med gennemsigtighed og aktindsigt, hvor Kommissionen efter vores mening ikke gør nok. Vi støtter derfor Rådets indsats, selv om vi er klar over, at der ikke er fuldstændig overensstemmelse mellem ord og handling, og vi har allerede stillet forskellige forslag og spørgsmål, der endnu ikke er udtømt.
For det tredje vil jeg komme ind på spørgsmålet om den eksterne dimension. Hr. Winkler, med hensyn til energispørgsmålet er vi lidt bekymrede over, at den eneste prioritering, der nævnes i konklusionerne, er erhvervelsen af ressourcer og disse ressourcers passage i transitlandene, mens der ikke er nogen henvisninger til økoeffektivitet og vedvarende energikilder. Disse elementer har dog en ekstern dimension, eftersom verdens 15 bilfabrikanter måske har lige så stor indflydelse på oliepriserne som OPEC. Efter min mening er denne tavshed fra Europas side negativ.
Endelig siger De i Deres sluterklæringer, at De håber, at der bliver vedtaget et forhandlingsmandat for Balkanlandene. Men hvis ikke rådsformandskabet skal vedtage et sådant mandat, hvem skal så? Her bør De efter min opfattelse ikke nøjes med at håbe, men være mere konkret.
Til sidst vil jeg henvende mig til Dem, hr. Winkler, for vi blev meget skuffede og overraskede, da De talte om Tunesien i går. De sagde, at man har frigjort midler til ngo'erne. Dette er ikke korrekt, hvilket Kommissionen også har bekræftet. De 900.000 euro til den tunesiske menneskerettighedsliga er ikke blevet frigjort, og det er yderst uheldigt, at formandskabet her påstår det modsatte. Jeg vil bede Dem om at verificere Deres kilder og fortælle os, om dette er i overensstemmelse med sandheden eller ej, eftersom der er tale om et meget alvorligt tilfælde af manglende troværdighed for EU.
Francis Wurtz,
   Hr. formand, hr. Barroso, hr. Winkler! Hvert enkelt af hovedpunkterne på dagsordenen for det kommende møde i Det Europæiske Råd rejser på sin egen måde spørgsmålet om betydningen af europæisk integration. Det er tilfældet med resultaterne af den berømte tænkepause og af den fælles energipolitik, og EU's indsats i verden skal også nævnes.
Jeg vil begynde med at nævne tænkepausen og forlængelsen af den. Den første del af udkastet til konklusioner fra topmødet i Bruxelles er helliget dette og har den charmerende overskrift "Europa lytter". Det er alt sammen udmærket, men hvad lytter det til? I dokumentet beskrives foranstaltninger til bekæmpelse af ulovlig indvandring nærmere, og jeg kan tilføje, at de desværre sidestilles i den samme sætning med menneskehandel, terrorisme og organiseret kriminalitet. EU's interventionsmekanismer i tilfælde af krise bliver nævnt. Behovet for i fremtiden at tage større hensyn til EU's absorptionskapacitet, inden man går i gang med yderligere udvidelse etc. understreges. Jeg indrømmer, at alle disse spørgsmål er meget nærværende i debatten med EU-borgerne. Det er imidlertid mærkeligt, at det centrale emne i den tillidskrise, som EU lider under, dvs. det sociale spørgsmål, fuldstændig tilsidesættes i udkastet til konklusioner fra Det Europæiske Råd, i hvilket Kommissionen blot i en sætning opfordres til at udarbejde en rapport om situationen senest til foråret. At sige dette er ikke det samme som at henfalde til krisofili, hr. Barroso. Jeg vil gøre opmærksom på, at det østrigske formandskab selv tog dette emne op i januar. Det er det, vi først skal drøfte, for at kunne drage de nødvendige konklusioner af det. Befolkningens tillid er ikke en selvfølge. Den skal vindes.
Lad os nu se på den europæiske energipolitik. At hjælpe med at tage fat på den energimæssige udfordring i det 21. århundrede er faktisk et europæisk ansvar par excellence. Utæmmet konkurrence og kapløbet om rentabilitet er imidlertid uacceptabelt i denne forbindelse. Forberedelse til tiden efter olien, at gøre langt større fremskridt med reduktionen af udledningen af drivhusgasser, at udvikle forskningsindsatsen med henblik på at øge energieffektiviteten og den energimæssige mangfoldighed, at ændre organisationen af transport og stadfæste alles ret til energi er fremragende politiske opgaver, som, hvis de skal lykkes, ikke kan begrænses til markedets kortsigtede beregninger.
Endelig vedrører den samme debat EU's ambitioner med hensyn til udenrigspolitik. Hvem kan være imod ønsket om at forsyne os selv, som Kommissionen foreslår, med operationelle instrumenter og regler, som kan øge sammenhængen og effektiviteten i samt synligheden af EU's optræden udadtil? Jeg er imidlertid overbevist om, at den grundlæggende årsag til EU's svage indsats i verden hverken er teknisk eller institutionel. Den skyldes den tragiske mangel på politisk vilje og fælles vision i Det Europæiske Råd. Hvordan skal vi ellers på nuværende tidspunkt fortolke EU-25's overvældende passivitet over for den israelske regerings uansvarlige torpedering af den palæstinensiske præsidents initiativ, som er en åbenbar og stadig krænkelse af både FN-resolutioner og kvartettens køreplan? Alt dette bestyrker tanken om, at den famøse tænkepause og Plan D kun kan være til nytte, hvis de giver mulighed for at afholde en åben problemfri debat om de strukturændringer, der skal gennemføres, således at europæerne måske endnu en gang kan se en grund til at være positive over for EU i verden af i dag.
Brian Crowley,
   Hr. formand! Jeg vil gerne takke kommissionsformanden og rådsformanden samt Kommissionens næstformand for deres indlæg og bidrag. Jeg vil gerne kort komme ind på en række spørgsmål, som vi efter min mening burde beskæftige os med i Europa, før jeg vender tilbage til spørgsmålet om tænkepausen om forfatningen.
Det østrigske formandskab har gennem de seneste par måneder vist, at når man griber et bestemt spørgsmål an på en bestemt måde, kan man få succes. Når man prøver at samle de forskellige aktører, kan man opnå resultater, som ingen troede mulige. Det har vi allerede set på en række forskellige lovgivningsmæssige fronter, både i samarbejdet med Parlamentet og i arbejdet i forhold til Kommissionen. Efter min mening er det, hvad Europa har brug for i dag: en større forståelse af, at man kan få udbytte af investeringer i form af tid og indsats. Dette udbytte drejer sig ikke kun om esoteriske idealer, men om at finde virkelige løsninger på de problemer, som folk står over for i deres hverdag.
Desværre bestemmes for meget af debatten nu af det, mediekommentatorerne siger, i stedet for det EU's borgere siger, for når man snakker med folk og spørger dem, hvilke behov de har, og hvilken slags Europa, de ønsker at se, svarer de alle, at de ønsker et indre marked, større jobsikkerhed, større energisikkerhed, bedre personlig sikkerhed, at deres børn skal have et mere sikkert og rent miljø at leve i, og at Europa kan spille en ansvarlig rolle på verdensscenen. Når vi kigger på alle disse ting samlet set, hvorfor taler vi så her i Parlamentet om en tillidskrise i Europa, når den grad af krise, frygt og afsky, som nogle vil have os til at tro eksisterer, ganske enkelt ikke er til stede i offentligheden?
Der er en række vigtige ting, som vi kan gøre ved Rådets kommende møde for at forsøge at drive tingene fremad. For det første skal vi gentage vores engagement og idealisme over for Lissabon-dagsorden, hvor vi fastslår vores virkelige målsætninger om inden 2010 at have den mest dynamiske økonomi i verden og skabe de investeringer samt den forskning og udvikling, som vi behøver for at skabe nye arbejdspladser og nye muligheder. Vi skal også følge op på de igangværende sager, uanset om der er tale om servicedirektivet eller retten til forsyningspligtydelser og sørge for at få dem virkeliggjort.
På energiområdet har Kommissionens formand formuleret en god politik for en fælles energipolitik i Europa, men vi må også kigge på alternativerne, herunder muligheden for at bruge energiafgrøder til at fremstille energi.
Endelig med hensyn til tænkepausen om forfatningen er det efter min mening forkert at kalde det en forfatning, og det glædede mig, at udenrigsministrene i Østrig sagde, at det var forkert at gøre det. Men den indeholder nogle gode ting, og jeg glæder mig over det perspektiv, som Kommissionens formand skitserede for os, idet man presser på med tanken om Plan D, hvor man følger op på disse gode ting og bevæger sig fremad. Mine advarende ord skal lyde, at vi ikke skal gå videre end det, regeringerne er villige til at gøre, for regeringerne er i sidste ende de centrale repræsentanter for deres befolkninger og nationale interesser. 
Jens-Peter Bonde,
   - Hr. formand! Start hellere på en frisk. Nedsæt et nyt direkte valgt konvent til at udarbejde forslag, som så kan sendes til folkeafstemning i alle lande samtidig. Så får vi de spilleregler, som vælgerne ønsker. Så kan vi kalde EU for et demokrati og en sammenslutning af demokratier.
Topmødets tekst om åbenhed er et figenblad. Sidste år vedtog EU over 3000 retsakter. 57 af disse retsakter blev vedtaget under fælles beslutningstagning. Fuld åbenhed og fælles beslutningstagning blev også besluttet på topmødet i Sevilla i 2002 og igen ved afslutningen af Tony Blairs formandskab. Nu er det Blairs egen udenrigsminister, Margaret Beckett, som forsøger at blokere fremskridt i sidste sekund. Når det så vedtages alligevel, kan alle journalister skrive den glædestrålende historie om, hvordan topmødet kommer borgerne i møde og vedtager fremskridt for åbenheden.
Men hovedparten af EU's love vil fortsat blive vedtaget af embedsmænd i 300 hemmelige arbejdsgrupper under Rådet, efter at de er forberedt i 3000 andre hemmelige arbejdsgrupper under Kommissionen. Åbenhed og demokrati vil fortsat være undtagelsen. Topmødets ægte fremskridt er støtten til Kommissionens forslag om, at alle forslag fremover skal nærhedsbehandles i de nationale parlamenter. Det er et godt forslag, og nu ligger bolden ved de nationale parlamenter. Jeg håber, at de kender deres besøgelsestid. 
Hans-Peter Martin (NI ).
   - Hr. formand! Tillad mig at komme med et par konstruktive forslag. Brug de mange midler og instrumenter, De har, til faktisk at finde ud af, hvad Europas borgere ønsker. Svaret vil formentlig være: sikkerhed, retfærdighed, regnskabspligt og demokrati.
På sikkerhedsområdet går det ikke så dårligt. På retfærdighedsområdet - som kun kan være et resultat af de to sidstnævnte områder, nemlig demokrati og kontrol - er der alvorlige mangler. Jeg er overbevist om, at gennembruddet kun kan lykkes for Dem, hvis De frigør Dem fra det, der hidtil er mislykkedes, hvis De kommer væk fra det, der ikke har fungeret, dvs. væk fra forfatningen, og snarere hen til en grundlagstraktat med subsidiaritet, gennemsigtighed og kontrol. Det er der imidlertid massiv mangel på.
De må forstå, at mange europæere i dag ser den elite, som samles i Bruxelles og Strasbourg, som et stykke tyggegummi på samfundets kashmirtrøje. Det må der ændres ved. Hvis det ændrer sig, så har De chancer! 
Othmar Karas (PPE-DE ).-
   Hr. formand, kære kolleger! Jean-Claude Juncker sagde bl.a., da han modtog Karlsprisen: "Gud ske lov er der også andre, der ser på os, som ikke er europæere. Afrikanere, asiater, ja selv amerikanere bliver ved med at undre sig over de europæiske sucesser. De eneste, som stønner over europæiske sucesser, er europæerne selv. Jeg kan faktisk ikke forstå det." Det kan jeg heller ikke! Vi bør holde op med at tale os ind i en krise og i stedet i fællesskab arbejde med de nødvendige projekter og løsninger.
Hr. kommissionsformand, De har ret i, at Nice er for lidt. Men fordi Nice er for lidt, havde vi Laeken, og Laeken førte til konventet. Derfor har vi allerede udarbejdet en ny traktat, som det nu gælder om at gennemføre. De har ret i, at de to folkeafstemninger, som endte med et nej, styrtede os ud i en krise, som vi også selv havde talt os ind i. Men derfor har vi nu i et år haft tænkepausen. Derfor vil vi redde forfatningen som politisk projekt. Og vi har snart 16 positive ratifikationer.
Hr. rådsformand, jeg forventer helt klart, at det vil udgå fra dette topmøde, at ingen længere taler om, at det politiske projekt om en ny traktat er dødt, men at alle bekender sig til beslutningen om dette politiske projekt, afslutter det i denne valgperiode og fortsætter ratificeringsprocessen. Jeg forventer, at ingen vil tale om EU's krise, men at alle vil tale om de politiske projekter, at der ikke kun bliver analyseret, men at der bliver fastsat datoer og projekter, at der bliver fordelt opgaver og fastsat tidsplaner, og at borgerne bliver gjort til deltagere.
Overtag de parlamentariske fora, og lad os også indrette dem i de nationale og regionale parlamenter! Øg gennemsigtigheden og lad os konkretisere Plan D, så vil de politiske projekter blive gennemført med succes, og så vil analysefasen høre fortiden til! 

Jan Marinus Wiersma (PSE ).
   - Hr. formand! Rådets dagsorden indeholder et vigtigt emne i form af EU's udvidelse. Jeg vil gerne sige lidt om Rumænien og Bulgarien, som vil være i rampelyset i dag på grund af en beslutning, som Parlamentet vil vedtage senere i dag. I sidste måned drøftede vi Rumæniens og Bulgariens tiltrædelse med kommissær Rehn efter Kommissionens fremskridtsberetning om de to landes forberedelser. I denne uge vil stats- og regeringscheferne behandle samme emne på deres møde.
Vores gruppe mener, at Kommissionen er nået frem til en upartisk afgørelse. Kommissionen deler vores ønske om at holde fast ved 1. januar 2007 som tiltrædelsesdato for begge lande under forudsætning af, at de koncentrerer sig om at tage fat på de manglende reformer. Ligesom Kommissionen er vi overbevist om, at dette skulle være muligt uden problemer. Vores gruppe er altid uden vaklen gået ind for, at Rumænien og Bulgarien skulle tiltræde på den planlagte dato 1. januar 2007. De to lande må nu koncentrere sig om at få de sidste ting på plads inden tiltrædelsesdatoen. Jeg tror, at begge lande har den politiske drivkraft til at opnå dette.
Begge lande ser ud til at have lært lektien, og det var også reaktionen i landene på kommissær Rehns beretning. Reaktionerne fra Sofia og Bukarest på hans beretning var meget præcise og viste, at begge lande havde noteret, hvad der blev krævet af dem og ville gå i gang med at gøre det. Denne holdning styrker yderligere min optimisme med hensyn til, at Rumænien og Bulgarien vil tage deres opgave alvorligt. Desuden har begge lande gjort betydelige fremskridt i de seneste år, og det er opmuntrende. Derfor er det ikke relevant at spekulere på at udsætte deres tiltrædelse. Begge lande har for nylig vist, at de er beslutsomme i deres handlinger, og det giver min gruppe tillid til, at forberedelserne vil blive afsluttet i rette tid.
Derfor har vi i øjeblikket ingen grundlæggende indvendinger mod Kommissionens forslag om først at træffe en endelig afgørelse til oktober, hvor vores endelige betænkning skal foreligge. Vi håber, Rådet vil tilslutte sig Kommissionens holdning. Når vi indtager denne holdning, har vi alle vores egen rolle at spille. Rumæniens og Bulgariens roller er klare. Tidligere har vi bedt Kommissionen om at gøre en ekstra indsats for at hjælpe Rumænien og Bulgarien med deres forberedelser og gøre det klart, hvad man forventede af kandidatlandene. Den anmodning kunne vi gentage nu.
Det er også Rådets ansvar at nå til en upartisk afgørelse, men det har også ansvaret for at sikre, at EU-landene afslutter ratificeringen af tiltrædelsestraktaten i rette tid. Som det blev aftalt sidste år med Kommissionen, vil Parlamentet også fortsat være engageret i at overvåge tiltrædelsesprocessen helt til slut, og jeg er overbevist om, at det vil føre til et positivt resultat. 
Silvana Koch-Mehrin (ALDE ).
   - Hr. formand, hr. formand for Rådet! Her ved afslutningen af det østrigske formandskab har Deres regering endnu en gang chancen for at føre Rådet ud af dets rådvildhed, for den foreløbige status over Deres formandskab er bestemt noget blandet.
Jeg er meget glad for initiativet til at skabe større gennemsigtighed i beslutningsprocessen. Som Graham Watson sagde, har De virkelig lidenskabelige medkombattanter i os Liberale. På den anden side er det i en vis forstand historiens ironi, at der netop i 2006, de europæiske arbejdstageres mobilitetsår, bliver vedtaget et servicedirektiv, som hindrer netop denne mobilitet.
Men med hensyn til den europæiske forfatningstraktat må Rådet forstå, at denne traktat er faldet til jorden i den foreliggende form. Hvis man virkelig mener det alvorligt med den vidt udbredte erklæring om, at borgerne skal stå i centrum for den europæiske politik, så kan man ikke bare ignorere nejet i Frankrig og Nederlandene, og man kan heller ikke ignorere, at andre stater allerede har meddelt, at de ikke vil ratificere denne forfatningstraktat. Europa har brug for en forfatning, det er helt klart. Indholdet i forfatningstraktaten er også godt, men der må være nogle konkrete forslag til, hvad der kan ændres.
Derfor var jeg meget glad for at læse interviewet med Deres chef Wolfgang Schüssel i , af to grunde. For det første sagde han, at han holdt med Tyskland under verdensmesterskabet. Det synes jeg er fremragende, så bliver vi sikkert verdensmester. Men for det andet tog han forslaget op om at gennemføre en folkeafstemning om den europæiske forfatningstraktat i alle EU-medlemsstater på samme dag. Det synes jeg er fremragende, for det er virkelig et skridt til at bringe borgerne og de europæiske institutioner tættere på hinanden. Og det er virkelig en historisk begivenhed. En forfatning, som borgerne har givet sig selv, det er en virkelig vigtig traktat!
Hr. rådsformand, De sagde meget beskedent, at der ikke forestod nogen epokegørende beslutninger i Rådet. Men hvis det lykkes Dem at placere denne idé - en folkeafstemning om forfatningstraktaten i hele Europa på samme dag - hos de andre regeringschefer og finde støtte til den, så har De i al beskedenhed sørget for epokegørende beslutninger. Jeg ønsker Dem held og lykke med det! 
Johannes Voggenhuber (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer! I morgen mødes stats- og regeringscheferne for højtideligt at forlænge deres uvirksomheds- og rådvildhedsfase. "Larmende tavshed" har Guy Verhofstadt kaldt det, kattejammeren fra , subsidiaritet og proportionalitet, og fra teknokratiets sandkasse - det meste kan ikke en gang oversættes. Denne kattejammer skal vi nu høre på et år mere.
Hr. rådsformand, ved afslutningen af Deres formandskab i juni i år bør De fremlægge en midtvejsrapport om den europæiske debat. Men debatten finder slet ikke sted. De har lovet os en køreplan for overvindelse af krisen i Europa. Men De har ikke nogen køreplan. De lovede, at Europa ville lytte. Men De har diskuteret i lukkede kredse med håndplukkede eliter, med eksperter bag lukkede døre, og De har kun hørt det, De ville høre. Alt det taler borgerne ikke om.
Hr. kommissionsformand, efter et års overvejelser kommer De her og besvarer spørgsmålet om, hvad årsagen til folks pessimisme over for Europa er. Og Deres svar lyder, at årsagen er de mislykkede folkeafstemninger. Hr. formand, De forveksler årsag og virkning. De mislykkede folkeafstemninger er resultatet af pessimismen over for Europa, ikke årsagen til den. Årsagen er det mellemstatslige Europas nederlag, den massive mangel på demokrati, den svage legitimation og at Europa er blokeret i enstemmighed og nationalistisk rivalisering. Regeringerne har stillet sig i vejen for Europa. De vil regere Europa som bibeskæftigelse. De er ikke i stand til at komme med et socialt svar på globaliseringen. Det er årsagerne til europæernes pessimisme. De er skuffede over Europa. Derfor er der behov for et europæisk demokrati. Jeg håber, at denne indsigt også spiller en rolle i Rådet. 
Gabriele Zimmer (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer! Det forløbne år har været præget af mange menneskers protester mod servicedirektivet, men også af aktioner mod sociale forringelser eller mod forringelse af demokratiet. Jeg minder blot om aktionerne i Frankrig, Grækenland og Tyskland - i Tyskland fortsætter hospitalslægernes nu månedlange protester - og det har alt sammen noget at gøre med en politik, som vi fører på nationalt og europæisk niveau. Det er på tide, at både regeringerne og Kommissionen og Europa-Parlamentet langt om længe indser, at borgerne i EU uden for de europæiske institutioner for længst er begyndt at udvikle deres egne idéer om et andet Europa, om et andet EU.
Alligevel fremgår det af de hidtidige planer og overvejelser om det forestående topmøde, at topmødet vil give offentligheden det indtryk, at man kun har opfattet nejet til den europæiske forfatning som en kritik af den politiske stil, ikke som en kritik af den officielle politik og prioritering. Prioteringerne i denne politik bliver i hvert fald ikke ændret med Plan D, en hvidbog om borgernær kommunikation, meget papir og nye websider. Medmindre, fru Wallström, at den lytten, som De talte om før, langt om længe bliver afløst af de nødvendige korrekturer. Hvis det var det, De mente med de nødvendige foranstaltninger, som De nævnte før, så ville vi også støtte Dem fuldt ud.
Imidlertid opfatter jeg den hidtidige reaktion i år som uforstandig. Det fremgår efter min mening også af det østrigske formandskabs nylige forslag om at sætte den gamle forfatningstekst til direkte afstemning i medlemsstaterne uden ændringer. Sådan kan det ikke være. Der må foretages en korrektur. Så vil det være helt legitimt at overveje en folkeafstemning. Den hidtidige metode, hvor der blot ratificeres og glorificeres i de forskellige lande, må høre op. Derfor bør 50-årsjubilæet, som der blev talt om før, virkelig bruges til at gennemføre en demokratisk diskussion om EU's hidtidige planer og projekter og dermed skabe mulighed for en ny start for EU. 
Formanden.
   - Jeg er ked af det. Hvis Deres gruppe giver Dem to minutters taletid, holder De Dem til de to minutter. Dette er ikke begyndelsen på enden af Deres tale, det er enden på Deres tale. Jeg vil bede folk holde sig inden for deres taletid. 
Zbigniew Krzysztof Kuźmiuk (UEN ).
   - Hr. formand! Det Europæiske Råd skal endnu en gang diskutere fremtiden for forfatningstraktaten på det kommende møde i Bruxelles. Man bør imidlertid ikke diskutere en sag, som allerede er afgjort. Forfatningstraktaten, som blev forkastet i folkeafstemningerne af franskmændene og nederlænderne, er netop en sådan sag, uanset hvor mange medlemsstaters parlamenter, der ratificerer den. Det er vanskeligt at forestille sig, at nogen fransk eller nederlandsk leder skulle være villig til at sende samme dokument ud til deres befolkning igen.
Desuden er der i traktaten et klart forsøg på at bevæge sig i retning af en fælles europæisk stat, selv om man i de seneste år har kunnet se tendenser i den helt modsatte retning i Europa. Lige for øjnene af os opstod der otte uafhængige stater af Jugoslavien. Et af disse lande er nu med i EU, og de øvrige banker på døren. I Spanien er det vanskeligt at overse de separatistiske tendenser i Catalonien, og i Belgien bliver det stadig vanskeligere at opretholde enheden mellem Vallonien og Flandern. Derfor er det umuligt at acceptere en tekst, som tydeligvis går i modsat retning af disse tydelige processer.
Lad os derfor holde op med at diskutere denne sag og i stedet tage fat på emner, som virkelig er vigtige for Europa og dets borgere. Vi skal støtte iværksætterånd og skabe nye jobs, vi har behov for reformer for at fremme den økonomiske vækst og øge skatteindtægterne for at skabe mulighed for at bruge flere penge på sociale programmer, uddannelse, offentlig sundhedstjeneste og pensioner.
Hvis EU løser disse problemer effektivt, så vil Europa også fungere godt uden forfatningstraktaten. 
Mirosław Mariusz Piotrowski (IND/DEM ).
   - Hr. formand! Det Europæiske Råd vender endnu en gang tilbage til spørgsmålet om forslaget til en forfatning for Europa, selv om den tekst, som man stædigt forsøger at genoplive, er død. Nogle kommentatorer har omtalt disse bestræbelser som politisk nekrofili.
EU's borgere ønsker ikke forfatningen, og deres ønsker bør respekteres. Det lader ikke til at påvirke blandt andre kommissær Wallström, som for nylig under et møde i Krakow udtalte, at det er afgørende vigtigt, at den europæiske forfatning bliver ratificeret. Hun fortalte imidlertid ikke, hvordan forfatningen ville løse de specifikke problemer for borgerne i medlemsstaterne, eller hvad der skulle ske med borgerne i de lande, som allerede har forkastet forfatningen ved demokratiske folkeafstemninger.
Forfatningstraktaten er en trussel mod demokratiet, for den har ikke noget at gøre med borgernes deltagelse i at afgøre deres landes skæbne eller med politikeres pålidelighed over for deres vælgere.
Jean-Marie Le Pen (NI ).
   - Hr. formand! Franskmændene og hollænderne står fast. I henhold til en britisk opinionsundersøgelse mener 74 % af franskmændene og 75 % af hollænderne ikke, at nogen som helst del af forfatningstraktaten skal gennemføres, medmindre man beslutter at afholde en ny folkeafstemning. Dette er en bitter opvisning af meningsforskelle for Nicolas Sarkozy, som ser bort fra den franske befolknings stemme og ønsker at få kongressen til at stemme igen om del I og II af forfatningstraktaten. Det er også en opvisning af meningsforskelle for dem, der ønskede at få franskmændene og hollænderne til at stemme igen om forfatningstraktaten, til hvilken der er vedføjet en social protokol, der skal berolige franskmændene, og en protokol om subsidiaritet, der skal berolige hollænderne.
En ulykke kommer sjældent alene for euroføderalisterne. I henhold til den samme opinionsundersøgelse ønsker 63 % af franskmændene og 68 % af hollænderne at få en række beføjelser tilbage fra EU eller helt at melde sig ud. Det er den europæiske befolknings hævn over de ideologiske og uansvarlige eurokrater i Bruxelles. Det betyder også, at befolkningerne og landene får deres ret til at bestemme deres egen skæbne og forsvare deres suverænitet og identitet tilbage.
Lad os vende tilbage til realiteternes og nationernes Europa, som briterne og danskerne har været så gode til at bevare. De forkastede Schengen-aftalen og et Europa, der bliver oversvømmet af massive strømme af indvandrere, som får opholds- og arbejdstilladelse på initiativ af hr. Zapatero og hr. Berlusconi. De forkastede euroen og den tilhørende stramme budgetpolitik, der bremser væksten. De forkastede den europæiske superstat, som sigter på at ødelægge de europæiske nationer.
At man på det kommende møde i Det Europæiske Råd i Bruxelles beslutter at forlænge tænkepausen med et år afslører, hvis det er nødvendigt at afsløre det, den eksisterende kløft mellem de europæiske befolkninger og de selvudråbte eliter, der ikke har lært noget som helst og opfører sig, som om der ikke er sket noget. De har ikke forstået, at europæerne følte sig skuffede over dette passive, ultraliberale EU, som kun handler om fine ord og sloganer, og som har den laveste vækstrate i verden samt den højeste arbejdsløshed. De har ikke forstået, at den europæiske befolkning ikke ønskede, at Tyrkiet skal være medlem af EU, og at det tyrkiske fremstød, som Bruxelles har pålagt, skabte en uoprettelig splittelse. 
Timothy Kirkhope (PPE-DE ).
   - Hr. formand! På dette topmøde skal man efter planen, i hvert fald delvis, gøre status over den europæiske forfatning. Men uanset hvordan man kigger på det, er forfatningen i høj grad bragt i miskredit. Frankrig og Nederlandene bør ikke bedes om at stemme om den igen, og den nederlandske premierministers ord bør tages meget alvorligt. Jo længere spørgsmålet trækkes i langdrag, jo mere kommer EU ud af trit med sine borgere.
Vi må komme videre fra de endeløse diskussioner om forfatningsmekanik og komme i gang med at levere resultater, for hvis vi ikke gør det, vil borgerne konkludere, at deres ledere intet har lært. Det vil i hvert fald i denne fase være uproduktivt bare at pille godbidderne ud af forfatningsteksten.
Men vi har helt klart brug for et resultaternes Europa, som hr. Barroso med rette anførte. Jeg ønsker også selv at se et Europa med virkelige reformer, for uden reformer bliver der ingen resultater. Der er sket fremskridt med de økonomiske reformer, og jeg lykønsker hr. Barroso og hans kolleger med det arbejde, de har udført her. Men vi er nødt til at gøre meget mere og være mere fokuserede, som fru Wallström sagde, på at opnå konkrete resultater.
Der er en ting til, jeg gerne vil nævne ganske kort. Den britiske udenrigsminister sagde, at hun vil forsøge at ændre beslutningerne om at åbne Rådets møder for offentlig indsigt. Det er absolut forbløffende og bekymrende og en kovending i den britiske regerings politik. Hr. Blair har konstant prædiket om værdien af større åbenhed under sit formandskab, og vi fik en specifik aftale om, at vi ville få større åbenhed ved Rådets møder og Rådets procedurer. Det er absolut væsentligt, at de øvrige regeringer giver den britiske udenrigsminister et kort, skarpt slag ved hendes første topmøde og ignorerer hendes forsøg på at bevare fortroligheden på denne uretfærdige og uacceptable måde.
Hvad er det, hun har at skjule? Det er et skammeligt træk af den britiske regering, og jeg håber, at den vil lide et sviende nederlag!
Hannes Swoboda (PSE ).
   - Hr. formand! Det er allerede blevet sagt, at dette kommende rådsmøde ikke skal træffe nogen dramatiske beslutninger. Alligevel kunne det udsende et meget vigtigt dobbelt signal, nemlig ja til udvidelsen, men også ja til at styrke EU's institutioner, netop med hensyn til optageevnen.
Det undrer mig altid, at en del af de britiske kolleger mener, at vi ikke har brug for nogen forfatning, men at vi har brug for mange nye medlemmer. Og en del af de polske kolleger, især på højre side, er imod forfatningen, men ønsker, at Ukraine skal være medlem så hurtigt som muligt. Det kommer ikke til at ske. Der er ikke noget flertal i befolkningen og ikke noget flertal i Parlamentet, som vil sige ja til yderligere udvidelse, hvis der ikke også sker tilsvarende ændringer og skabes en tilsvarende kapacitet for EU til at klare denne udvidelse. Det bør man tage til efterretning.
Hvis man som jeg også går ind for, at vi sætter den yderligere udvidelse i gang, så må man også overveje, hvordan vi kan give Ukraine en plads i EU. Men man må også sige helt klart, at vi først må give EU den nødvendige styrke.
Det er ligegyldigt, om det er lige netop denne forfatning eller en ændret forfatning, som dog indeholder de vigtigste indholdsmæssige elementer fra denne forfatning. Hvis der er konsensus om det, og Rådet også siger det klart, så er det også et klart og rigtigt signal.
Som ordfører for Kroatien glæder det mig meget, at der er et klart signal over for Kroatien. Landet har forlængst fortjenet, at disse forhandlinger bliver indledt. Det glæder mig også, hvis det kommer dertil, at man klart siger - også over for Thessaloniki, måske lidt tydeligere end det skete i Salzburg - at vi har en forpligtelse over for Balkan, ikke kun til gavn for disse lande, men også til gavn for os selv. Men hvis vi samtidig siger klart og tydeligt, og det vil folk forstå, at vi først må styrke og reformere vores institutioner, så ville det være et vigtigt signal, så kan det sågar være et epokegørende signal, som udgår fra dette rådsmøde.
Med hensyn til partnerskabet med USA skal der senere være et topmøde med USA, og De vil skulle forberede Dem. Vi har hele tiden sagt, at vi ønsker og har behov for dette partnerskab. Det skal hvile på fælles værdier. Men til disse fælles værdier hører også respekt for menneskerettighederne. Derfor er Guantánamo og spørgsmålet om CIA's aktiviteter så vigtigt for os, det er vigtigt, at det kommer på dagsordenen. Ikke fordi vi vil gøre noget mod USA eller mod kampen mod terror, men fordi vi vil føre kampen mod terror sammen med USA, men altså på grundlag af fælles værdier. 
Karin Riis-Jørgensen (ALDE ).
   - Hr. formand! Jeg har en opfordring til EU's stats- og regeringschefer, når de mødes i Bruxelles i morgen og på fredag. Først og fremmest skal de inddrage EU i de nationale debatter. Når der diskuteres reformer i medlemslandene, bliver EU aldrig nævnt med et eneste ord. Ja, egentlig er EU et helt ukendt begreb, når velfærdssamfundet er under revision. I bl.a. Tyskland, Frankrig og mit eget land Danmark drøfter vi i øjeblikket, hvilke økonomiske reformer der er behov for for at sikre fremtidens velfærd. Men alle nationale politikere, ministre såvel som menige parlamentsmedlemmer, bør gøre sig klart, at et stærkt og effektivt EU simpelt hen er nødvendigt og er en forudsætning for ethvert velfærdssamfund. Hvorfor så denne larmende tavshed? Hvad hjælper det, at Kommissionen og vi i Parlamentet sætter mange ressourcer af til en dialog med borgerne, når de nationale politikere svigter så fatalt?
I Den Liberale Gruppe har vi konstant arbejdet for åbenhed i Ministerrådet. Hvorfor tøver Storbritannien nu pludselig, efter at Tony Blair her i Parlamentet havde lovet at åbne ministerrådsmøderne? Det er simpelt hen ikke godt nok! Åbenhed om arbejdet i EU er en absolut nødvendighed, hvis vi skal komme tættere på borgerne. Derfor vil jeg opfordre alle stats- og regeringschefer til at lukke op for ministerrådsmøderne, så alle kan se, hvordan det foregår, og se, at der forhåbentlig ikke er noget at skjule, og se, om ministrene overhovedet har været til stede. Dermed undgår vi også 25 forskellige pressekonferencer, hvor alle er helte. Og så ser jeg i øvrigt frem til formandskabets positive modtagelse af formand Borrells opfordring om "one seat"-EU-aktionen. 
Pierre Jonckheer (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, hr. Winkler, hr. Barroso! Jeg vil vende tilbage til en del af Deres tale. De sagde med rette, at vi skal gøre fremskridt på to niveauer, nemlig styrkelsen af det indre marked og social solidaritet. Jeg vil tilføje: social retfærdighed og lighed. Jeg tror, hr. Barroso, at forkastelsen og europessimismen næres af en ret klar bevidsthed om, at vi faktisk ikke gør fremskridt på to niveauer, og at Kommissionens indsats ligesom Rådets indsats for øvrigt har været koncentreret om at prioritere det første niveau. Jeg vil fortælle Dem eller minde Dem om, at under Deres formandskab og ligeledes under Prodi-Kommissionen har EU-institutionerne ikke vedtaget ny social lovgivning. Der er endvidere heller ikke vedtaget nye kollektive overenskomster mellem arbejdsmarkedets parter. Det er denne væsentlige uligevægt, som efter min mening i stigende grad påvirker den del af befolkningen, der som følge af globaliseringen har den mest usikre status. Efter min mening skal Rådet, Parlamentet og Kommissionen reagere på denne situation.
Det bringer mig videre til det andet punkt, som vedrører de instrumenter, der sigter pål at fremme social solidaritet eller social retfærdighed. Hr. Barroso, vi vil ikke være i stand til at opbygge en retfærdig model i fremtiden, hvis vi ikke har en skattepolitik i på EU-plan. Det er selvmodsigelsen mellem dem, der tøver med at gå videre med udvidelsen, og dem, der ønsker mere social retfærdighed, for hvis man bibeholder enstemmighed vedrørende alle skattespørgsmål, står man i vejen for en mulig europæisk skattepolitik. Det har taget 15 år at få indført et direktiv om indtægter fra opsparinger, som for den sags skyld er fuld af undtagelser, og vi gør ikke fremskridt vedrørende fælles standarder for selskabsbeskatning.
Hr. formand, til sidst vil jeg sige, at EU's politiske projekt ikke kan sammenfattes til et indre marked, som vi har brug for, men til en konkurrence mellem nationale modeller. Vi har brug for en mere proaktiv strategi og flere fælles EU-politikker for at sikre retfærdighed og en europæisk social model. 
Erik Meijer (GUE/NGL ).
   - Hr. formand! Hvis vi ikke havde en Europæisk Union, ville der være behov for et europadækkende samarbejde, som bidrog til et bedre liv for indbyggerne i grænseregionerne, til grænseoverskridende miljøaspekter, energiforsyning, forbrugerbeskyttelse og beskyttelse af sundheden mod farlige stoffer, der handles internationalt. Folk ønsker et Europa, som bidrager til at fjerne hindringerne for fred, social sikkerhed, offentlige tjenester og international solidaritet. Det er noget ganske andet end at hylde en verdensmagt eller øge friheden for internationale selskaber.
Folk ønsker et Europa, som hjælper dem med at løse deres problemer, ikke et Europa, som er til besvær. Folk genkender ikke længere dette Europa i EU's nuværende fase. Vælgerne i to lande har sendt os et signal om, at der skal ske ændringer. Hvis vi vil holde fast ved det EU, vi har, skal det fyldes fra bunden af, af borgerne og deres organisationer. Det vil ikke løse noget som helst at fortsætte med konstruktioner ovenfra og ned, udtænkt af de til enhver tid siddende magthavere. Vi må bruge udvidelsen og borgernes voksende engagement kreativt for at skabe mulighed for en ny og bedre start. 
Konrad Szymański (UEN ).
   - Hr. formand! Størstedelen af de nødvendige reformer kan gennemføres uden den nye traktat. Et eksempel er dagsordenen for det kommende møde i Det Europæiske Råd, som skal behandle udvidelsen af Schengen-området, spørgsmålet om at gøre Rådets debatter mere gennemsigtige, forhandlingerne om EU's udvidelse og reformen af udenrigspolitikken.
Lad os ikke gøre Nice-traktaten usmagelig for europæerne, for den er alt, hvad vi har i dag. Vi skal ikke bare overveje den nye traktat, men også medlemsstaternes og deres borgeres politiske vilje i forhold til at udføre fælles opgaver. Problemet er ikke manglen på en ny traktat, men manglen på fælles forestillinger om fremtiden. Vi annoncerer bedre lovgivning, og alligevel vedtager vi et servicedirektiv, som er så vagt, at EF-Domstolen forventningsfuld gnider sig i hænderne ved udsigten til de efterfølgende sager, der vil give den endnu større magt.
Vi taler om fælles interesser i energispørgsmål, men i den daglige praksis fører vi en yderst egoistisk energipolitik. Vi taler om at investere i forskning, men det europæiske teknologiske institut forsvinder for øjnene af os, ødelagt som resultat af national egoisme. Vi hævder, at vi hylder subsidiaritetsprincippet, men vi støtter et rammeforskningsprogram, som skal samfinansieres af alle de europæiske skatteydere, selv om en del af den pågældende forskning er forbudt i mange medlemsstater.
Der er tale om reelle modsætninger, som er beklagelige, hvis vi vil Europa det godt. Disse modsætninger sætter større spørgsmålstegn ved det europæiske projekts tilstand end en eller anden traktats død. 
Bastiaan Belder (IND/DEM ).
   - Hr. formand! Det Europæiske Råd må sætte en stopper for forvirringen omkring den europæiske forfatnings status en gang for alle. Den ene medlemsstat erklærer dokumentet for dødt, mens en anden medlemsstat ratificerer forfatningen, som om der ikke var noget galt. Jeg appellerer til stats- og regeringscheferne om at få afsluttet denne forvirring, for ellers vil offentlighedens tillid til EU blive endnu mindre. Jeg støtter idéen om at forlænge tænkepausen med et år under forudsætning af, at vi går tilbage til tegnebordet for at lave et helt nyt traktatsdokument. Jeg ville foretrække et traktatsdokument frem for en forfatning, et håndterbart dokument, som kombinerer de tidligere traktater, en traktat, hvor EU inden for et defineret område viser sin merværdi, når det gælder de grænseoverskridende politiske udfordringer.
Jeg vil især opfordre det østrigske formandskab til at vise lederskab ved endelig at fjerne den forvirring, der er opstået, og fremme arbejdet med en ny ramme for traktaten. Østrig afsætter endelig sit fingeraftryk på dette program, og det har jeg ventet på i seks måneder. 
Roger Helmer (NI ).
   - Hr. formand! Vi holder af at hævde, at EU er en værdiernes Union baseret på demokrati og retsstatsprincippet. Men da danskerne stemte nej til Maastricht-traktaten i 1992, da irerne stemte nej til Nice-traktaten i 2000, fik vi at vide, at vi skulle tage hjem og prøve igen. Så meget for demokratiet! Da franskmændene og hollænderne stemte imod forfatningen sidste år, ignorerede vi deres dom. Vi forsøger at genoplive en forfatning, som er død og borte. Vi gennemfører store dele af den uden noget retsgrundlag. Så meget for retsstatsprincippet!
I vores stædige beslutsomhed om at haste videre med det europæiske projekt til trods for befolkningens synspunkter udviser vi vores uforskammede foragt for alle vælgerne og for de demokratiske værdier. Vælgerne er begyndt at lægge mærke til det. Blandt mine vælgere i East Midlands mærker jeg en voksende bekymring og sågar vrede over for det europæiske projekt. Så hast De bare videre med EU-forfatningen, hvis De vil, men jeg advarer Dem: De bærer ved til bålet med befolkningens afsky, som vil sprænge den europæiske forfatning i småstykker. 
Gerardo Galeote (PPE-DE ).
   - Hr. Formand! Ulovlig indvandring er blevet til en af de største udfordringer i EU. I Spanien opfattes det f.eks. ifølge alle undersøgelser som det næststørste problem i landet.
Derfor ville jeg gerne have hørt det østrigske formandskab sige noget mere afgørende, mere ambitiøst og mere konkret om de fremskridt, De forventer af det næste Europæiske Rådsmøde på dette område.
Ud over bestemmelsen i forfatningstraktaten, kunne vi - og efter min mening burde vi - fortsætte med at skabe EU-foranstaltninger til bekæmpelse af ulovlig indvandring.
Jeg ved udmærket godt, at der er nogen, der vil sige, at visse regeringer træffer beslutninger imod deres europæiske partneres ønsker og ignorerer Kommissionen. Men når problemerne opstår, vil de have, at vi skal løse dem i fællesskab. Men jeg vil sige til dem, at der aldrig ville være en ukontrolleret massiv reguleringsproces, hvis vi havde en fælles indvandringspolitik, og den såkaldte "trække-faktor", som skræmmer os så meget nu, ville ikke eksistere.
Vi skal garantere de lovlige indvandreres integration, lige rettigheder og forpligtelser. I øvrigt kunne vi overveje overgangsforanstaltninger for rumænske og bulgarske statsborgere, som - og det er jeg også sikker på - snart bliver fællesskabsborgere.
I forbindelse med et andet emne henviste formandskabet i dag tilfældigt til det dokument, som Michel Barnier har anmodet om. Parlamentet har siden sidste sommer beskæftiget sig meget med naturkatastrofer. Vi har besøgt de berørte områder, og vi har fornemmet - og således blev det også konstateret i en næsten enstemmigt vedtaget beslutning - stor social utilfredshed og for lidt koordinering blandt de kompetente myndigheder.
Til sidst vil jeg sige til Dem, at De ikke nævnte noget om forordningen om midler. Hr. formand, der er stadig en detalje, der skal på plads, før Parlamentet kan stemme om det i den første uge i juli. Deres medarbejdere kan informere dem om det, men jeg beder Dem gøre en sidste indsats og ønsker Dem held og lykke.
Robert Goebbels (PSE ).
   - Hr. formand! EU og verden har brug for pålidelige og bæredygtige energistrømme til en overkommelige pris. Jeg har lige citeret Javier Solana. Det interessante dokument, han fremlagde for Det Europæiske Råd, udmærker sig ved en række øredøvende tavsheder. Selv om han ganske rigtigt nævner behovet for en EU-energipolitik og for en handlingsplan indeholdende en række prioriterede områder, undgår Javier Solana omhyggeligt at nævne begreber såsom det fælles energimarked og det indre marked. Kort sagt befinder et EU med nødvendig solidaritet på energiområdet sig stadig i et limbo.
Sandheden er, at energi bliver et centralt aspekt i alle europæiske politikker. Energi vil foreskrive vores politik for internationale forbindelser. Den økonomiske, miljømæssige og sociale politik i medlemsstaterne vil blive styret af den. Energi vil få større og større indflydelse på alle EU-politikker fra landbrug til strukturpolitikker over boliger, transport og forskning.
På trods af dette er EU's svar på de energimæssige udfordringer stadig svag og mat. Hvad bør vi gøre? For at påvirke EU's eksterne forsyninger skal det først vise intern solidaritet og vilje til at gennemføre et ægte fælles marked. Javier Solana siger til os, at den bedste måde at sikre en pålidelig energiforsyning til en overkommelig pris er at få verdensmarkederne til at fungere godt. Verdensmarkederne er imidlertid domineret af karteller og oligopoler. Hvor er det fri og gennemsigtige marked, som de liberale er så glade for? Gazprom har lige indledt forhandlinger med det algeriske selskab Sonatrach, hvis formål bestemt ikke er at gøre EU en tjeneste. Er det ikke på tide, at lande med et højt energiforbrug til gengæld organiserer sig?
I sin beslutning om Lissabon-strategien opfordrede Parlamentet EU til at rådføre sig med USA, Japan, Kina og Indien med henblik på at forhindre en konkurrence, som ville ende med at ruinere alle. EU skal investere i energieffektivitet, i nye teknologier og vedvarende energikilder. Alle ved, at EU's fremtidige energiforsyning hverken kommer til at bestå af 100 % atomkraft eller 100 % vedvarende energi. Vi har brug for en så fornuftig energisammensætning som muligt, idet vi tager hensyn til de geografiske og klimamæssige forskelle medlemsstaterne imellem samt deres primære energiressourcer og deres biomasseressourcer etc.
EU kan ikke se bort fra noget som helst handlingsforløb. Alle former for forskning skal fremmes. Og derefter skal EU først og fremmest bliver mere forenet og ihærdig i forsvaret af vores fælles interesser. 
Andrew Duff (ALDE ).
   - Hr. formand! Formålet med denne forhandling er at give vores formand hr. Borrell noget at sige, når han skal tale ved Det Europæiske Råds møde i morgen. Jeg er bange for, at hvis Parlamentet blot tilslutter sig den linje, der foreslås af PPE-DE- og PSE-Gruppen, vil vi koble os på den samme lammelse, som findes inden for Rådet.
Kommissionens formand hr. Barroso har ganske ret, når han siger, at vi skal gøre fremskridt med hensyn til vores politikker, og et "Messina 50" er sikkert et positivt forslag, men hvor ligger det fornuftige i at forlænge tænkepausen uden at opstille et mål og et formål for tænkningen? At trække tingene i langdrag er ikke nogen troværdig politik. At vente på, at Chiracs, Balkenendes og Blairs efterfølgere bliver frådede føderalister er en vanvittig fantasi.
Det, vi kræver, er, at Det Europæiske Råd fastsætter et tidspunkt for beslutningen i efteråret 2007, hvor man indleder en ny konference, hvor man skal genforhandle Del 3 af forfatningen. Dette er ikke kun juridiske problemer, hr. rådsformand, men en dyb politisk krise, som vi er nødt til at løse. Jeg forventer, at det bliver muligt at sikre de klassiske forfatningsmæssige bestemmelser, som vi finder i første og anden del af forfatningen, og som der fortsat hersker enighed om. Men det er Del 3, der indeholder de fælles politikker, som i den grad skuffede befolkningerne i Frankrig og Nederlandene og i adskillige andre lande, navnlig vedrørende social- og arbejdsmarkedspolitikken og den økonomiske politik og grænsespørgsmålet.
Rent faktisk har vi kun begrænsede muligheder. Enten forsøger vi at forbedre produktet og markedsføre det mere effektivt på den offentlige meningsmarkedsplads, eller også lader vi glemslens mørke sænke sig over hele projektet. 
Bernat Joan i Marí (Verts/ALE ).
   - Hr. formand! En af de centrale mekanismer bag integrationen i Europa er udvidelsen af EU. Bulgarien og Rumænien står for EU's dør, Tyrkiet forhandler allerede om sine tiltrædelsesbetingelser, den nye stat Montenegro har udtrykt håb om at blive medlem af EU, og andre stater på Balkan følger måske trop.
I den forbindelse vil jeg gerne fokusere på spørgsmålet om Københavnskriterierne og politikkerne over for mindretal. Mange stater følger stadig den gammeldags franske model og forsøger at assimilere mennesker med et andet sprog og en anden kultur end det pågældende lands. I Rumænien findes der f.eks. et stort ungarsktalende mindretal, hvis rettigheder må anerkendes fuldt ud, før Rumænien kommer med i EU som en metode til anerkendelse af intern mangfoldighed. Dvs. med hensyn til respekten for menneskerettigheder, for opfyldelsen af mindretalsrettigheder er en absolut forudsætning for, at man kan respektere menneskerettighederne. EU giver mindretallene håb. Dem må De ikke skuffe. 
Jonas Sjöstedt (GUE/NGL ).
   - Hr. formand! I forslaget til Rådets konklusioner indledes der med overskriften Europa lytter, . Spørgsmålet er, om det er rigtigt. Hvis EU lytter, bryder EU sig så om, hvad folk virkelig siger?
For et år siden gav folkeafstemningerne i Nederlandene og Frankrig en tydelig besked til EU. Udkastet til forfatningen blev forkastet med stort flertal. Hvis EU havde lyttet, skulle man have respekteret disse beslutninger. I stedet indledte man imidlertid en såkaldt overvejelsesperiode med det skjulte, men tydelige sigte senere at fuppe den samme forfatning igennem på trods af befolkningernes vilje. Nu er debatten og overvejelserne startet, men en debat, som blot sigter mod, at samme forfatning skal støves af senere, er meningsløs. Alle svar i en sådan diskussion er givet på forhånd. En sådan overvejelsesperiode risikere at blive til manipulation og ikke virkelig demokratisk debat. Hvis man ønsker en åben debat om EU's fremtid, må man respektere de demokratiske spilleregler og erkende, at forfatningen en gang for alle har spillet fallit.
Roger Knapman (IND/DEM ).
   - Hr. formand! Vi får en forlænget tænkepause, ikke sandt?
Nogle mennesker, som tager tænkepauser, betegnes ellers som havende trukket sig tilbage, og nogle trækker sig tilbage i bedre orden end andre. Nogle mennesker, hr. Barroso, har måske lært noget af tænkepausen indtil videre, de siger måske, at det ikke forholder sig sådan, eller at de måske kunne have gjort tingene anderledes, eller sågar, Gud forbyde det, at de tog fejl. Men det eneste, vi har hørt til morgen er: "Vi havde ret. Befolkningen i Frankrig og Holland tager fejl. Forfatningen skal tilbage". De har benyttet nye arkitekter til at bygge videre på præcis det samme fundament med integration, overregulering og emperieambitioner. Heldigvis tror kun tre ud af 10 mennesker i Storbritannien efterhånden på noget af dette vrøvl, så kom bare an med folkeafstemningen, uanset spørgsmålet!
Mario Borghezio (NI ).
   - Hr. formand, kære kolleger! Jeg vil komme ind på to emner, nemlig udvidelsen og bekæmpelsen af terrorisme.
Hvad udvidelsen angår, vil jeg understrege vigtigheden af kriteriet om kompatibilitet og absorptionsevne, som Italien desværre ikke gik særlig stærkt ind for under forhandlingerne i Rådet.
Hvad terrorismen angår, er der tale om et virkelig opsigtsvækkende spørgsmål. Hvordan kan EU's indsats være kompatibel med den nylige udnævnelse i Italien af en tidligere fremtrædende terrorist, Sergio D'Elia, der blev kendt skyldig i medvirken til mordet på en italiensk politibetjent?
Den europæiske venstrefløjs solidaritet med den nye italienske regering har hidtil forhindret dette opsigtsvækkende spørgsmål i at blive kendt og debatteret på europæisk plan. Denne udnævnelse er forkastelig, når man tænker på, at De Røde Brigaders terrorisme i Italien ikke bare har ramt politifolk, dommere, politikere og fabrikanter, men også fagforeningsfolk og repræsentanter for den mest prisværdige arbejderkultur såsom Marco Biagi. 
Jacques Toubon (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. Winkler! Deres formandskab kan allerede prale af positive opnåede resultater. Vi lykønsker Dem med det. Hvad angår det kommende møde i Det Europæiske Råd, er det ikke i stand til at træffe større beslutninger, men det kan have afgørende indflydelse på EU's fremtidige skæbne.
At bane vej for en genoplivning eller begrave en fiasko: Det er den udfordring, der venter Dem. De skal fastsætte strategien for fremtidige udvidelser. Jeg opfordrer Dem til at holde op med at storme blindt fremad, en strategi, der yderligere illustreres af, at der er indledt detaljerede forhandlinger med Tyrkiet, selv om sidstnævnte ikke opfylder de politiske betingelser og ikke gør yderligere fremskridt med hensyn til at integrere . Fra nu af skal vi betragte EU's absorptionskapacitet som et nøgleparameter. Der kan ikke ske yderligere udvidelse uden en forbedring af beslutningstagningsmekanismerne, uden et tilstrækkeligt budget, uden nye ressourcer og uden en reel aftale om arten af det europæiske projekt.
Det er det, det i grunden drejer sig om, nemlig at opbygge et politisk Europa ved at fastsætte tidsplanen for gennemførelse af de primære reformer i forfatningstraktaten, som vi nægter at glemme alt om. Konventet opnåede et resultat, som ikke kan omstyrtes. Vi skal gå ud over Nice.
Hvad bør indholdet af EU-politikkerne være? Vi ønsker ikke, at EU anvender hovedparten af sine beslutninger til at forbedre det indre marked, dvs. at skabe et tomrum. Vi ønsker et EU, der bygger op. Vi ønsker, at regeringerne og Parlamentet udformer de politikker, vi har brug for, om indvandring, energi, økonomisk koordination, forskning, sikkerhed og udenrigsanliggender.
I modsætning til hvad man hævder, ønsker europæere mere EU, men de ønsker et EU, som skaber solidaritet, som garanterer sikkerhed, som påvirker verden, og som ikke blot kontrollerer markedet. De ønsker også et EU, som opfylder sine mest hellige forpligtelser, nemlig Strasbourg som sæde for Parlamentet. Det kræver en hel del klarhed og mod. Vi stoler på, at De vil give beviser på dette sidst i juni. 
Magda Kósáné Kovács (PSE ).
   - Hr. formand! Vi har sagt, at Europa er borgernes Europa, fordi EU eksisterer gennem dem og for dem. Samtidig mærker vi usikkerheden, og vi stiller faktisk vores spørgsmål, fordi vi ved, at beslutningerne er blevet løsrevet fra borgerne, som har en tendens til at se Fællesskabets resultater som en given ting, men solidaritet er ikke en given ting for alle, som De gerne ville have det, hr. formand, og jeg har dyb sympati for Deres udtalelser om dette emne. Den politiske effekt af udvidelsen mærkes bag viljen hos dem, der stemte imod, og solidaritet er ikke blevet en naturlig ting, men jeg har ligesom De håb for fremtiden. Vi ønsker større solidaritet og et stadigt stærkere demokrati, og derfor har vi behov for forfatningen. På den anden side undrer vi os ind imellem over, hvorfor de gamle medlemsstater under Rådets møde opgav deres tidligere forslag om at oprette agenturet for grundlæggende rettigheder, når vi, de nye medlemsstater, til stadighed forsøger at bevise vores duelighed inden for demokrati og respekt for menneskerettighederne. Heller ikke i dag er der nogen, der har sat spørgsmålstegn ved vigtigheden af demokrati, åbenhed og gennemsigtighed. Men når det gælder menneskerettigheder, hvorfor foretrækker vi så at undersøge andre frem for os selv, EU's medlemsstater? Vi kan ikke undgå fællesskabskontrol med hensyn til gennemførelsen af menneskerettigheder.
Her kommer nogle få tanker om EU's sociale dimension. EU har taget højde for de udfordringer, de nye medlemsstater står over for. Vi mener, at det er særligt vigtigt at definere præferencer for Den Europæiske Socialfond i forbindelse med fastlæggelsen af socialpolitiske målsætninger. Men hvis vi skal sikre, at det sociale Europa virkelig er socialt, er det ikke nok at understrege konkurrenceevnemålene versus beskæftigelsesmålene - vi skal også understrege den sociale samhørighed, for hvis der ikke er social samhørighed, kan ikke kun nationer, men EU selv blive delt. Her vil jeg gerne tilføje, at vi er taknemmelige for, at romanispørgmålet for nyligt er blevet fremhævet så stærkt, som vi har set.
Endelig er det med hensyn til at indhente de andre lande sådan, at nogle kører med en lynelevator til den angivne etage, mens andre må kæmpe sig op ad trapperne. Lad os tænke på dem, som er begyndt på den besværlige proces med at gå op ad trapperne. 
Bronisław Geremek (ALDE ).
   - Hr. formand! Polen støtter forfatningstraktaten. Lyt ikke til de polske politikere. Lyt i stedet til den offentlige mening i Polen. Over 60 % af polakkerne støtter forfatningstraktaten. Hvis det er tilfældet, hvad kan vi så gøre for at sikre, at den træder i kraft? Tænkepausen er for borgerne og ikke for de europæiske institutioner. For dem er det på tide at komme i gang med arbejdet. Det østrigske formandskab kan være stolt af sine mange resultater, og jeg vil gerne fremhæve tre af dem i dag.
For det første er der Strasbourg. Optimismen i Mozarts musik opmuntrede de europæiske politikere til at være optimistiske med hensyn til forfatningen, og det er vigtigt. For det andet mener jeg, at formandskabets lydhørhed over for Parlamentets ønske om større gennemsigtighed i Rådets debatter var et meget opmærksomt skridt, og jeg ønsker det østrigske formandskab tillykke med dette resultat. For det fjerde vil hr. Barniers rapport, som er et af de mest interessante europæiske dokumenter, der er blevet udarbejdet for nylig, også stimulere debatten.
Men hvad skal vi gøre nu? Lige nu må vi sammen med Kommissionen tage fat på to alvorlige sociale problemer. Det bør også de følgende formandskaber tage fat på. For det første må vi behandle problemet med immigranter i Europa og for det andet problemet med Europas sociale dimension. De bør være centrale for Fællesskabets politik, for en fælles europæisk politik. Endelig må vi spørge, hvad man kan gøre for at gøre forfatningsteksten mulig. Det er op til Kommissionen. Den tredje del af forfatningstraktaten gentager i vidt omfang traktater, som allerede er ratificeret. Kommissionen bør gennemføre en juridisk analyse, og kun de omkring 25 ændringsforslag, som allerede er blevet stillet, bør tages med i den første del af traktaten og gøres til genstand for en øjeblikkelig beslutning.
Det er en stor opgave for de europæiske institutioner, og jeg vil gerne udtrykke min tillid til Kommissionen og EU's formandskab. 
Georgios Karatzaferis (IND/DEM ).
   - Hr. formand! Det drejer sig her om to ting, nemlig om vi har demokrati, og hvorvidt vi respekterer demokrati i Europa, og hvem der har kommandoen. Hvis vi virkelig tror på demokratiet og på, at forfatningen vil kunne ændre livet for Europas befolkninger, er vi nødt til at høre Europas befolkning i en folkeafstemning. Vi bør ikke frygte Europas befolkninger! Hvem har egentlig kommandoen? Har De, hr. kommissionsformand? Hvis De virkelig har kommandoen, bedes De fortælle mig, hvor Europas sydøstlige grænse går. De ved det ikke, for Tyrkiet giver Dem ikke lov til at vide det. Flot klaret! Jeg vil gerne stille dem et spørgsmål om søretten. Den gælder i hele Europa bortset fra Det Ægæiske Hav. Godt klaret! Hvilket land truer Europa? Det gør kun Tyrkiet i Det Ægæiske Hav med casus belli. Godt klaret! Hvilket land krænker Europa? Rusland? Nej, Tyrkiet gør det dagligt i Det Ægæiske Hav. Godt klaret! Hvilket land vil ikke anerkende Republikken Cypern? Tyrkiet. Godt klaret! Hvilket land har besat 40 % af et europæisk land? Det har Tyrkiet. Godt klaret! Hvor håner og hænger man en dukke, der skal forestille den økumeniske patriark? I Tyrkiet, og De tolererer det. Godt klaret!
Dette er kendsgerningerne, hr. kommissionsformand, og jeg vil gerne foreslå Dem, at Deres næste møde med præsident Bush ikke holdes på Azorerne, men i Guantanamo. De skal holde det der, så vi omsider kan forstå, hvad der foregår i verden, og hvordan De spiller aftalt spil med amerikanerne om deres forbrydelser.b 
Jana Bobošíková (NI ).
   - Mine damer og herrer! Ved starten af det østrigske formandskab lovede kansler Schüssel bevægelse i forfatningsdebatten. Jeg forventer derfor et klart budskab fra rådsmødet om, at den tekst, man har prakket borgerne på, er uforståelig, uretfærdig og især død, og at det nu er på tide at udarbejde et nyt dokument.
Eftersom kansler Schüssel er en politiker, som holder sit ord, bør han ikke acceptere den manipulerende forhalingstaktik, som kansler Merkel og præsident Chirac fører. De vil lade forfatningen modnes "naturligt" i endnu et år og så nå frem til en beslutning om den under det tyske og det franske formandskab. 
Østrig er set fra et historisk perspektiv i den bedst tænkelige position til at ændre denne proces. Det har allerede være med i forsøgene på at integrere Europa. For mindre end 100 år siden var 21 europæiske lande forenet i det Østrig-Ungarske rige. Det holdt imidlertid kun i 51 år. Hvorfor? Fordi man ikke tog fat på problemerne, men lod dem modnes "naturligt". Jeg mener, det er et udtryk for ringeagt over for borgerne at forlænge tænkepausen for den aktuelle forfatning, og kampagnen for at styrke den er simpelthen spild af skatteydernes penge. 
Antonio Tajani (PPE-DE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, kommissionsformand Barroso! Jeg henvender mig til Dem, fordi jeg satte pris på Deres tale her til morgen, hvor De sagde nogle ord, der sætter skub i det store europæiske projekt.
Endelig hørte vi her i Parlamentet Kommissionen hæve stemmen for at relancere en politik, der skal give EU den rolle, det fortjener på den internationale scene. Det er en sådan Kommission, vi ønsker os, og som også borgerne ønsker sig. Det er en Kommission, der ryster det bureaukratiske åg af sig, som er hovedårsagen til, at europæerne har fjernet sig fra institutionerne.
Hr. Barroso, jeg er enig med Dem. Hvis vi opgiver at løse problemerne, og hvis vi lader pessimismen få overtaget, når vi ingen steder. Politikken må ikke gå glip af den store udfordring, det er at skabe et Europa, der er bevidst om den rolle, som det skal spille på den internationale scene, nemlig et Europa, der eksporterer fred, et Europa, der spiller en hovedrolle i Middelhavsområdet, i Mellemøsten, i Balkanlandene og i bekæmpelsen af terrorisme og forfalskning, og et Europa, som har stærke transatlantiske forbindelser.
Derfor er det nødvendigt at afslutte forfatningsprocessen. De første seks måneder af 2007 får afgørende betydning. Vi støtter det tyske formandskab, når det - ligesom det østrigske formandskab har gjort, og ligesom Finland sikkert også vil gøre - i 2007 skal udarbejde en række politiske initiativer, der inddrager de 450 millioner europæere, som alt for ofte bliver glemt. Parlamentet skal spille en hovedrolle, og det er jeg også sikker på, at det kommer til.
De gamle romere sagde, at - intet er svært for den, der ønsker det. Vi ønsker et politisk Europa, et værdiernes Europa, et borgernes Europa, et subsidiaritetens Europa, et solidaritetens Europa og et frihedens Europa. Hr. formand, vi må ikke gå glip af denne udfordring. 
Harlem Désir (PSE ).
   - Hr. formand! Ud over europessimisme hjemsøger et andet spøgelse Europa, nemlig autisme og det dermed følgende hykleri og myter. Dette spøgelse nærer det spøgelse, De nævnte. Jeg forstår også godt, at de medlemsstater, der har ratificeret den, og de fleste medlemmer af Parlamentet tilslutter sig forfatningstraktaten. Ligesom alle de, der kæmpede for at få den ratificeret - og jeg var en af dem i Frankrig - er jeg stadig overbevist om, at den indeholder nogle vigtige fremskridt med hensyn til EU's funktion og demokratiske liv.
Vi skal imidlertid aflive myten om, at det med tiden bliver muligt at fremlægge den samme tekst, blot med tilføjelse af et enkelt bilag, i de lande, hvor den blev forkastet. Vi skal også gøre en ende på hykleriet i de medlemsstater, der hidtil ikke har været i stand til at ratificere den, og som simpelthen ikke er i stand til at sikre et flertal, særlig når befolkningen er blevet lovet en folkeafstemning.
Jeg tror, at vi i stedet skal anerkende dette og forsøge at komme videre, som De foreslog for lidt siden, hr. Barroso, fordi det europæiske liv ikke kan være baseret på beklagelser. Vi har brug for en genoplivning, udvikling og fremskridt. Denne genoplivning kan ikke begrænses til debatten om institutioner, og på dette punkt er jeg også enig med Dem. Den afhænger af politikker. Den afhænger af projekternes Europa, af et Europa med vækst og viden, et Europa med forskning, energi og samarbejde i Middelhavsområdet. Hvad angår institutionerne, er det måske ikke den bedste måde at redde indholdet ved desperat at forsøge at beholde traktaten i dens nuværende form. Jeg tror, at man med tænkepausen, som Rådet synes at bruge sin tid på at forlænge, snarere risikerer at opbevare traktaten i formalin.
Jeg tror faktisk, at denne øvelse snart når grænsen, og at vi i stedet skal forberede os på at komme videre ved at foreslå en ny køreplan. For at komme videre skal vi gøre, hvad Deres forgænger, den nuværende italienske premierminister, sagde i går i Paris og udarbejde en ny og enklere tekst, som muliggør begrænsede, men vigtige reformer. Disse bør være klare og let forståelige for europæere og bør hovedsagelig fokusere på at forbedre EU's demokratiske funktion og præcisere ansvaret mellem institutionerne.
Hvilke reformer? Jeg vil nævne seks af dem, og jeg tror, at vi mere eller mindre bør standse der. For det første skal Parlamentets beføjelser styrkes, hvis berettigelse europæere i stigende grad anerkender. For det andet skal Rådets arbejde gøres mere gennemsigtigt, når det drøfter lovgivningsspørgsmål, da det ikke er acceptabelt, at Frankrig og Det Forenede Kongerige nu lægger hindringer i vejen for denne gennemsigtighed. For det tredje skal det sikres, at udpegelsen af formanden for Kommissionen sker under hensyntagen til europæernes stemmer i forbindelse med valg til Europa-Parlamentet. For det fjerde skal der indføres en beføjelse, med hvilken de nationale parlamenter kan kontrollere overholdelsen af subsidiaritetsprincippet. For det femte skal reglerne om afstemning med kvalificeret flertal revideres på grundlag af det, der blev aftalt i traktaten fra 2004, således at de er baseret på befolkningen. Endelig skal der oprettes en udenrigsminister. Medlemsstaterne har allerede givet deres opbakning til alle disse idéer. Jeg er overbevist om, at flertallet af befolkningen i alle medlemsstaterne er rede til at støtte disse reformer. Vi har behov for initiativer. Lad os lægge vægt på indholdet og ikke formen. 
Karin Resetarits (ALDE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer! Zeus skal stå ved sin elskede Europa. Det forlangte jeg for seks måneder siden ved starten af det østrigske rådsformandskab. Hustruen derhjemme må være blind for ikke at mærke, at der sker et og andet uden for hjemmets fire vægge. Megen pomp, meget blålys, meget sølv og porcelæn, fornemme gæster, det ene vigtige møde efter det andet, og nu sågar et møde med George W. Bush. Man kan opleve meget sammen med Europa.
Men hvilken figur gør denne Europa på den internationale parket? Er hun en stærk, selvbevidst kvinde med støtte i omgivelserne, en kvinde, som vi har tillid til kan føre os sikkert gennem vanskelige tider? Tror vi på Europa, eller fremstår hun ikke som et væsen, der er plaget af tvivl, som ikke ved, hvilken rolle hun skal spille i dette samfund, i dette puslespil af relationer mellem de enkelte stater? Hvad er det, vi ønsker af denne Europa? Hvad forventer vi af hende? Det har vi en helt klar forestilling om. Europa skal beskytte os mod fattigdom, skal sikre os, skal sørge for, at vi ikke bare lever fra hånden i munden, men også fremover kan lægge lidt til side, skal ikke lade sig køre om hjørner med af andre i den globale landsby, skal være et forbillede. Der forlanges meget af Europa, men man tiltror ikke Europa noget af det. Deraf den store skepsis i Eurobarometers undersøgelser.
Europa kan i øjeblikket slet ikke yde det, som borgerne forventer af hende. Det giver Rådet hende for lidt spillerum til, og Kommissionen holder hende beskæftiget med opgaver, som fjerner hende mere og mere fra de europæiske borgere. Ingen forstår Europa. Hvad laver hun egentlig? De vigtigste opgaver bliver ikke løst, det formidler hun i det mindste. Derfor vokser utilfredsheden. Europa har hårdt brug for en ny masterplan med projekter, der er tæt på borgerne. Europa skal blive mere fleksibel, skal udvikle en profil. Det er umuligt, når formandskabet skifter hvert halve år. Den ene går, den anden kommer. Det er en gennemgangslejr, ikke noget sikkert hjem.
Jeg ved, at det ville være anderledes, hvis vi havde forfatningen. Den får vi imidlertid ikke i 2007. Derfor er min bøn til Dem, at De på topmødet skal skabe klare kompetencer og større effektivitet til Europa. Så vil borgerne også give vejen til forfatningen fri. 
Nils Lundgren (IND/DEM ).
   - Hr. formand! I ordførerens forslag til konklusioner bemærker man udtryk af typen som, at EU skal lytte til borgerne, og at det skal føre en dialog med borgerne. Begge disse udtryk forudsætter en situation med to parter. Hvilke parter er det, der efter nogens mening står over for hinanden? Underligt nok er det befolkningen i Europa og etablissementet. Det betyder, at de politiske repræsentanter i praksis ikke opfatter sig selv som repræsentanter for folket, men som en gruppe, et etablissement, i modsætning til befolkningen. Det er meget beklageligt. Det er grunden til, at vi altid bliver lige overraskede og rystede over resultatet, når der afholdes folkeafstemninger rundt om i Europa. Den europæiske partistruktur er helt forældet. Europæerne kan ikke stemme på de partier, de har, og samtidig give udtryk for deres dybe EU-skepsis. Det er noget, vi må ændre fremover, så vi ikke fortsætter med dette uværdige spil. Et etablissement skal lytte til folket og være forberedt på at føre en dialog med folket. Etablissementet skal repræsentere folket. 
Paweł Bartłomiej Piskorski (NI ).
   - Hr. formand! Jeg har en voksende fornemmelse af, at diskussionen om Europas fremtid er kommet ind i en blindgyde. Det er som en tilstopning af et blodkar, der forsyner hjertet med blod. Hvis situationen fortsætter, er der risiko for et meget alvorligt og omfattende hjertetilfælde. Jeg har indtryk af, at diskussionen om forfatningstraktaten er netop sådan en tilstopning.
Jeg støttede forfatningstraktaten, og det gør jeg fortsat. Ikke desto mindre beklagede jeg, at den som følge af visse politikeres ambitioner blev kendt under betegnelsen den europæiske forfatning, hvilket førte til, at en pragmatisk diskussion om, hvad der skulle med i traktaten, blev til en folkeafstemning for eller imod EU. Selv om jeg beklagede denne betegnelse og disse ambitioner, anerkendte jeg også, at en sådan traktat var nødvendig.
I dag bør man slå klart fast, at denne tilstand er uholdbar. Det er ikke muligt at sende det samme dokument til afstemning igen i disse lande. Jeg appellerer til Dem om at fjerne denne tilstopning, så der kan komme frisk blod til hjertet, så vi kan behandle alvorlige problemer som den virkelige liberalisering af Europas økonomi, for det er nemlig endnu ikke sket. 
Bogusław Sonik (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Et af emnerne på det kommende topmøde er forsøget på at definere EU's præcise optagekapacitet med hensyn til potentielle nye medlemmer.
EU's fortsatte udvidelse afhænger af denne definition. Det bliver en vigtig debat, for denne definition bør ikke være den nøgle, som lukker vejen til medlemskab for EU's vigtigste naboer. Det er en dårlig idé at være bange for udvidelsen. Vi bør naturligvis forsøge at definere EU's geografiske grænser, men vi bør også huske, at vi er bundet af klart definerede kriterier, som potentielle kandidater til EU-medlemskab skal opfylde.
Vi skal huske, at EU er et attraktivt projekt, som giver håb til millioner af vores naboer, belarussere og ukrainere. I dag støtter vi civilsamfundet i Belarus. Det nuværende diktatur, som støttes af Rusland, gør det umuligt at følge nogen anden politik. EU bør imidlertid være særligt opmærksom på at definere klare europæiske udsigter for Ukraine. Kiev-regeringens opførsel, da man forsøgte at bruge energi som afpresningsmiddel i december, dens solidaritet med Moldova, f.eks. den tætte observation af Transdnestrien-regionen og dens gode forbindelser til Georgien viser, at Ukraine kan være en reel stabiliserende kraft i regionen og kan garantere demokratiets fremgang. Det er en uvurderlig vej for EU.
Jeg vil nu gå over til det næste spørgsmål i forbindelse med EU-topmødet, som er oprettelsen af agenturet om grundlæggende rettigheder. Det skal være en vigtig institution, hvis arbejde skal støtte respekten for menneskerettighederne. Jeg vil imidlertid gerne udtrykke min bekymring over, at der er forsøg i gang på at begrænse dens virke til aktiviteter i EU's medlemsstater. EU's historiske opgave er at støtte og fremme demokratiske idéer og regeringer. Rundt i verden er der fortsat mange trusler uden for EU.
Derfor bør oprettelsen af et agentur for grundlæggende rettigheder anvendes til at sende et klart budskab til verdensoffentligheden om, at EU har et effektivt instrument til at støtte alle dem, som kæmper for menneskerettigheder og grundlæggende demokratiske frihedsrettigheder. Derfor appellerer jeg til, at agenturets aktiviteter ikke skal begrænses til de 25 medlemsstaters territorium. Agenturet skal også operere i andre lande, især de lande, der er omfattet af EU's naboskabspolitik eller af partnerskabsaftaler, som i Ruslands tilfælde. 
Poul Nyrup Rasmussen (PSE ).
   - Hr. formand! Der findes et gammelt ord, der siger, at hvis man ikke kæmper, tæller man ikke med. Hr. Barroso, jeg kan lide at se Dem kæmpe. Jeg anerkender, at De kæmper for en ny traktat. Jeg vil også gerne se kommissær Wallström kæmpe - De er et smukt par, når De kæmper!
Lad mig fortælle Dem, at vi virkelig skal kæmpe nu. Hvad foregår der i Rådet? Jeg ved, hvad der foregår: Måske får vi en skønne dag, ved hjælp af uformelle kontakter bag lukkede døre, en ny traktat, som fru Wallström sagde i dag, men det var den gamle måde at gøre tingene på. Nu skal vi gøre det sammen med befolkningen. Hvis vi ikke har befolkningen med os, får vi ikke en ny traktat. Derfor er jeg så glad for at se, at vi i fællesskab - Parlamentet, de europæiske partier og Kommissionen - kan føre en virkeligt europæisk debat med almindelige mennesker.
Undskyld, at jeg siger det, men det er et skrækkeligt arbejde, for det kræver tid og energi, og ofte får man kun yderst begrænset tak for det. Men i sidste ende gør man en forskel i historien, fordi resultatet bliver en ny traktat.
Derfor har jeg blot to råd til Dem. For det første har vi sammen med gruppens formand fokuseret på følgende spørgsmål. Vi kan ikke gøre mere for at løse internationale konflikter, navnlig i Mellemøsten, uden en ny traktat. Vi kan ikke skabe flere og bedre arbejdspladser og sikre et bedre økonomisk samarbejde uden en ny traktat. Vi kan ikke bekæmpe terrorisme, menneskehandel og grænseoverskridende kriminalitet uden en ny traktat. Vi har brug for en ny traktat for at få lavere energipriser. Vi har brug for en ny traktat for at skabe større gennemsigtighed.
Derfor, hr. Barroso, vil jeg anbefale, at De arbejder hårdere, som De selv sagde, med denne erklæring til næste år. Men lov mig, at et af de vigtigste budskaber i erklæringen næste år bliver, at EU ikke er en konkurrence mellem stater, fordi det er, hvad folk i stigende grad frygter. De frygter usikkerhed og økonomisk konkurrence med lavere skatter, en slags social dumping, og derved undergrave velfærdsstaten. Denne Europæiske Union er en gennemsigtig og retfærdig konkurrence på det frie marked mellem virksomheder, tjenester og projekter, som kan bidrage til vores velstand. Det er et meget vigtigt signal at udsende. EU handler om mennesker: at sætte mennesket forrest, at kombinere en ny velfærdsstat og en moderniseret udgave for at skabe fremgang i denne region.
Mit sidste punkt er, at vi har brug for Bulgarien og Rumænien. Vi må sende et klart signal, hr. rådsformand, når De mødes i overmorgen. Vi skal mødes i Bruxelles med vores ledere og premierministre, og vores budskab bliver klart: Vi har brug for Bulgarien og Rumænien fra den 1. januar 2007. De fortjener det, og Europa har brug for dem.
Markus Ferber (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, kære kolleger! Jeg har blot tre korte bemærkninger. For det første spørger jeg mig selv, om vi virkelig, når vi diskuterer her i Strasbourg, skal etablere et konkurrerende organ i Wien i form af agenturet for grundlæggende rettigheder, når vi med Europarådet har et veletableret instrument, som kan varetage opgaven ikke bare for EU-medlemsstaterne, men langt videre. Jeg kan virkelig kun opmuntre Dem til, som jeg allerede har sagt til forbundskansleren under en debat, at De kunne yde et aktivt bidrag til at bekæmpe Europas sygdom, "agenturitis", effektivt. Det kan De også sende et tydeligt signal om i Deres eget land.
For det andet - og her kan jeg næsten tage det op, som den foregående taler Poul Nyrup Rasmussen sagde - må vi naturligvis også forsvare vores egne værdier i spørgsmålet om udvidelsesforhandlingerne. Jeg er noget rystet over, at vi falder tilbage til den gamle automatik, som vi nu har oplevet i 10 år, og som vi gentagne gange har kritiseret her. Var det virkelig nødvendigt at forhandle et kapitel med Tyrkiet i mandags, selv om minimumskravene, nemlig anerkendelse af Ankara-protokollen, slet ikke er afsluttet endnu? Jeg spørger mig selv, om vi ikke igen er ved at udsende forkerte signaler, er ved at sætte et tog i gang, som så ikke vil kunne bremses igen om 10 eller 12 år, eller hvor længe der nu går. Her ville det østrigske formandskab også have kunnet sende et mere klart signal.
For det tredje er EU baseret på medlemsstaterne. Der findes ikke noget europæisk folk - det gælder også for fru Wallström, som ikke lytter - men der findes 25 nationale folkeslag. Det oplever vi også netop i disse dage med fodbolden. Og der findes en Europæisk Union, som er baseret på medlemsstaterne og ikke på et flertal af befolkningen, som ytrer sig i folkeafstemninger. Det bedes man venligst huske. Ellers vil dette projekt mislykkes i sidste ende. 
Genowefa Grabowska (PSE ).
   - Hr. formand! Vi beklager, at EU trods vores succeser og resultater gennem 50 års europæisk integration er kørt fast. Vi beklager, at EU savner en klar vision, at der ikke er nogen aftale om, hvilken retning man skal tage, og hvad man skal gøre fremover. Vi bør imidlertid se i øjnene, at denne kritik og disse forbehold, som borgerne giver udtryk for, gælder den måde, EU-politikken fungerer på i dag og ikke forfatningstraktaten, hvis betydning ikke er blevet forklaret tilstrækkeligt for offentligheden. Den europæiske forfatning er trods alt et grundlæggende dokument, som vil give EU mulighed for at tage nye udfordringer op.
Vi ved alle, at EU ikke kan udvikle sig yderligere på basis af de eksisterende traktater, og det skyldes ikke, at disse traktater er "for restriktive" for 25 eller flere medlemsstater. Disse traktater har en grundlæggende mangel, fordi de ikke indeholder bestemmelser om inddragelse civilsamfundet i hverken udformningen af EU's politik eller i beslutningsprocessen.
Hr. formand Barroso, jeg vil gerne spørge, hvor mange millioner underskrifter vi i dag skal samle som del af et borgerinitiativ for at få Kommissionen til at høre borgernes røst. I øjeblikket er De ikke forpligtet til at tage notits af deres røst, men forfatningstraktaten ville give borgerne mulighed for at rejse et sådant initiativ, og en million underskrifter ville være nok. Jeg gentager, det ville kræve en million ud af 457 millioner EU-borgere at rejse et sådant initiativ. Betyder det noget for modstanderne af forfatningstraktaten, som slår så ivrigt om sig med demokratiske slogans?
Hr. formand Barroso, jeg lyttede med glæde til Deres erklæring om forfatningen i dag. Disse ord skal imidlertid følges op af aktioner, og den vigtigste opgave i øjeblikket er at genvinde borgernes tillid til det europæiske projekt. Det skal vi gør i det gamle EU, hvor EU er blevet en selvfølge, fordi borgerne har haft det for længe, og også drage fordel af de proeuropæiske følelser, eller snarere entusiasmen, i de nye medlemsstater.
I Polen ønsker 80 % af borgerne mere Europa, og 60 % ønsker en forfatningstraktat. Det er et godt tegn, og jeg håber, at disse lande under EU-topmødet vil tage de rette beslutninger og vise vejen for Europa og forfatningstraktaten, så vi kan komme ud af dette dødvande.
Íñigo Méndez de Vigo (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. formand for Kommissionen! De har holdt en god tale i dag, og det vil jeg gerne lykønske Dem med. Det var en god tale, for jeg tror, De opnåede at bevæge folk, både os der er herinde og dem, der er udenfor Parlamentet, og som lytter til os. De argumenterede for, at vi ikke skulle lade os forfalde til Euro-pessimisme, og jeg tror, De har ret.
De sagde også noget meget vigtigt: At Europa ikke er i krise. Det er rigtigt, Europa er ikke i krise. Det skal vi ikke tro. Men der er også rigtigt, at vi skal bestræbe os på at redegøre for, hvorfor forfatningstraktaten er vigtig i folks liv, for mange folk tænker, at forfatningstraktaten ikke er trådt i kraft - sådan er det - og det er der ikke sket noget ved. Europa er ikke gået under.
Mange mennesker kan fristes til at sige, at forfatningstraktaten heller ikke er så vigtig, eftersom der ikke skete noget ved, at den ikke trådte i kraft.
I alle de kampagner, jeg har deltaget i, har jeg aldrig tidligere hørt det, som alle de politiske ledere, som har talt her i dag, sagde: Forfatningstraktaten er nødvendig for, at Europa kan fungere bedre, for at give folk en merværdi. Vi skal gøre en stor pædagogisk indsats for at forklare folk det, som jeg tidligere har kaldt "prisen for ikke at have en forfatning": Hvorfor det, at de ikke har en forfatningstraktat, har en negativ indflydelse på deres hverdag.
Som hr. Rasmussen sagde, er det en utaknemmelig opgave at forklare disse ting, det er en opgave, som kræver en stor intellektuel anstrengelse. Vi skal bruge vores små grå celler for at forklare det til folk med klare og præcise eksempler, men det er en nødvendig opgave.
Jeg tror, at Europa nu kræver meget pædagogik, men det kræver også en vis beroligelse, en vis politisk dygtighed, og jeg tror, at Parlamentet, som har været pionér i mange andre tilfælde, med beslutningen fra Udvalget om Konstitutionelle Anliggender, som vi skal vedtage i dag, markerer denne vej. Ved hjælp af meget pædagogik tror jeg, vi vil være i stand til at redde Forfatnings-skibet, få det bragt på rette køl og sørge for, at Forfatningstraktaten giver folk en merværdi. 
Achille Occhetto (PSE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, hr. Barroso! Efter min mening bør De på topmødet på fredag understrege - i modsætning til det, der blev sagt i Klosterneuburg - at problemet ikke er at forlænge tænkepausen om institutionsspørgsmålet, men snarere at gøre en hurtig indsats, både når det gælder forbedringen og ratificeringen af EU-forfatningen, og når det gælder de politikker, der kan forbedre EU's image blandt borgerne.
Selv om bevæggrundene i de to lande, der ikke ratificerede forfatningen, slet ikke havde noget med forfatningsteksten at gøre, er det egentlige spørgsmål nemlig, at der skal gøres en hurtig indsats i form af konkrete politikker, som er i stand til at give EU et positivt image. For at kunne gøre dette er det dog nødvendigt at afslutte den institutionelle tænkepause hurtigst muligt.
De begrænsninger, man støder på, når man prøver at skabe verdens mest konkurrencedygtige videnbaserede økonomi, skyldes nemlig hovedsagelig, at man anvender den mellemstatslige metode i stedet for fællesskabsmetoden. Vi kan ikke have en fælles valuta uden fælles økonomiske og sociale politikker og uden en egentlig socioøkonomisk forvaltning.
Derfor skal vi sige klart og tydeligt, at de økonomiske og sociale problemer kan løses ved hjælp af en institutionel styrkelse i retning af fællesskabsmetoden. Hvis ikke vi vil ødelægge Europa, skal vi sige - sådan som Martin Schulz var inde på - at Europa har brug for forfatningen med det samme. 
Tunne Kelam (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Den euro-pessimisme, som hr. Barroso talte om, ser ud til at være mere smitsom end fugleinfluenzaen. Det er alvorligt, for det giver mange politiske ledere en undskyldning for ikke at se udfordringerne ved at forandre Europa i øjnene. Hvis det fortsætter på den måde, vil situationen mere og mere minde mig om den gamle sovjetiske vittighed fra 1970'erne: Den sovjetiske økonomi var gået i hårdknude, og toget kørte ikke, så der blev givet ordre om at trække gardinerne for, rokke vognen frem og tilbage og lade, som om toget bevægede sig med høj hastighed.
Vi har helt klart brug for en politisk løsning, ikke i form af et Europa med første og anden division, men med en ny kvalitet i den politiske ledelse, der vil være traktatens fædre for 50 år siden værdig. Kan vi virkelig genoprette tilliden og skabe inspiration blandt vælgerne, hvis vi fortsætter med at føre vores politik fra det ene nationale valg til det andet, hvor man bruger dem som en god undskyldning til ikke at gennemføre de fælles politikker?
Jeg tror, at folk let kan skelne mellem en vidtskuende og modig ledelse med stor indlevelsesevne og den sølle og patroniserende stil hos dem, hvis vigtigste mål er at bevare kontrollen med situationen. Hvis navnet på forfatningen udgør en forhindring, er jeg villig til at ændre det. Vi kan strømline formatet, men vi er nødt til at bevare substansen i forfatningen, ellers kan vi ikke gennemføre de fælles politikker for det udvidede Europa på en vellykket måde. Vi kan ikke gennemføre den solidaritet, som er et vejledende princip for alle vores bestræbelser. 
Stavros Lambrinidis (PSE ).
   - Hr. formand! Jeg vil gerne tale om PNR-aftalen med Amerika, som blev forkastet i EF-Domstolen, og om rammeafgørelsen om databeskyttelse, som Det Europæiske Råd desværre forkaster dagligt med dets passivitet.
Jeg har nogle konkrete forslag. For det første, at De, hvis De fornyer PNR-aftalen på grundlag af den tredje søjle, kun gør det frem til 2007. For det andet foreslår jeg, at De bagefter forhandler med Parlamentet om ændringer i denne aftale, der kan beskytte grundlæggende rettigheder, og at De gør det ved omsider at anvende passerelle-bestemmelsen. For det tredje at De, hvad alt dette angår, samarbejder med Europa-Parlamentet i en seriøs trepartsdialog, og for det fjerde, at De øjeblikkeligt vedtager rammeafgørelsen om databeskyttelse inden for den tredje søjle.
I dag stemmer vi om Parlamentets forslag. Det er et meget seriøst forslag. Det er på tide, De begynder at arbejde med det! De skal holde de løfter, som det danske formandskab gav Europa-Parlamentet, og sørge for, det går igennem, for hvis De ikke gør det, er jeg meget bange for, at Europa-Parlamentet bliver nødt til at indstille alle vigtige aktiviteter, selv om de først og fremmest kræver en europæisk lov om beskyttelse af rettigheder. 
Geoffrey Van Orden (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Parlamentet har været en trofast støtte af udvidelse og navnlig Bulgariens og Rumæniens rettidige tiltrædelse. Derfor har jeg tillid til, at Det Europæiske Råd i denne uge vil bekræfte sit løfte om den 1. januar 2007 som tiltrædelsesdato for disse lande.
Som ordfører for Bulgarien gennem de seneste seks år har jeg på nært hold været vidne til de fremskridt, der er sket med at reformere økonomien, det politiske system og de administrative strukturer i landet. Der er frem for alt sket en ændring i holdninger og forventninger. Folk ønsker et bedre liv og tror nu på, at det er opnåeligt. Det er yderst vigtigt, at vi ikke gør noget for at undergrave denne tillid og denne forpligtelse over for den bulgarske befolkning, som vi deler med de bulgarske myndigheder.
Parlamentet gør det klart i sin beslutning, at der er behov for konkrete resultater i de kommende måneder. Det er hovedsagelig den bulgarske regerings ansvar, men Kommissionen og medlemsstaterne skal gøre alt, hvad de kan, for at hjælpe til. Jeg ved, at Det Forenede Kongerige og visse andre lande allerede har ydet bistand i kampen mod organiseret kriminalitet. Jeg vil bede om en styrkelse af den indsats i løbet af de kommende fire måneder.
Nu til et andet emne, hvor EU er meget god til at uddele lektioner til andre, men selv ofte undlader at tage ved lære. Vi har hørt meget om "tænkepausen" efter fiaskoen med forfatningen, men vi er tilsyneladende ude af stand til at udlede de rette konklusioner. Det svar, vi hørte i formiddags, er "mere Europa". Jeg ved ikke, hvor det kommer fra. Det er ikke det, jeg hører fra de mennesker i East Anglia, som jeg repræsenterer. De ønsker mindre indblanding fra Bruxelles, og de ønsker, at EU skaber orden i eget hus og udfører et mere begrænset antal opgaver mere effektivt.
Folk ønsker større kontrol over deres eget liv. De ønsker ansvarlige nationale og lokale regeringer; de ønsker sikkerhed og fremgang, og de ønsker et Europa, der adskiller sig fra det forældede projekt, som desværre stadig ligger på bordet. 
Richard Corbett (PSE ).
   - Hr. formand! De, der hævder - især i den ene side af Parlamentet - at franskmændene og hollænderne har sagt nej, og at hele denne diskussion nu må høre op, og at vi aldrig nogensinde igen bør overveje at ændre traktaterne, gør sig skyldige i en alvorlig forsimpling og i kun at ville høre ét svar. Når de siger, som en af dem gjorde, "hvilken del af ordet "nej", forstod De ikke efter resultatet i Frankrig og Holland?", kunne vi let vende os om og sige "hvilken del af ordet "ja" kan ikke forstå fra de 16 til 18 - hvis man medtager Rumænien og Bulgarien - andre lande, der har sagt "ja" til denne forfatning?".
Vi står ikke over for et fænomen med overvældende afvisning eller overvældende accept, men vi står med et problem med meningsforskelle. Og hvad gør vi i Unionen, når der opstår et problem med meningsforskelle? Vi sætter os ned, snakker tingene igennem og forsøger at finde en løsning, der er acceptabel for alle parter. Sådan gør vi fremskridt. Derfor er det rigtigt at tage tiden til denne tænkepause og forlænge den og kigge på, hvad der er muligt.
Det er også rigtigt ikke bare at forholde sig til spørgsmålet om teksten, men også konteksten - , Hampton Court-dagsordenen, de spørgsmål, som er tæt på befolkningen - og så når tiden er moden, i en ny kontekst, kan vi kigge på, hvad vi skal gøre ved teksten. Tag endelig ikke fejl: Vi bliver nødt til at beslutte, hvad vi skal gøre ved teksten. De problemer, som traktaten skulle være en løsning på, er ikke forsvundet. De er ikke forduftet i nattens løb og skal stadig løses. Vi er nødt til at vende tilbage til disse spørgsmål, og det er helt korrekt at orientere tænkepausen i retning af dem.
Det kan være, at vi om et års tid og i en ny kontekst kan bevare teksten, som den står, eller med nogle tilføjelser, der præciserer den, eller med fortolkninger eller med tillægsprotokoller eller ved at omskrive Del 3, som nogle har foreslået. Det kan også være, at det ikke er muligt, og at den skal deles op. Konklusionen kan være, at vi skal leve med de eksisterende traktater i al evighed, fordi det nu er umuligt at ændre dem. Men alt dette vil vise sig med tiden. Nu er tiden ikke inde til at træffe dette valg. Nu er tiden ikke inde til at sige, at vi er nødt til at skrive teksten om. Den beslutning tager vi ved udgangen af tænkepausen, og sådan skal det være.
Margie Sudre (PPE-DE ).
   - Hr. formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, mine damer og herrer! Et år efter nej-afstemningerne i Frankrig og Nederlandene er det på høje tid, at EU tager sig sammen og stiller forslag til løsninger for at få mest muligt ud af indholdet af forslaget til en forfatning for Europa.
Stats- og regeringscheferne er nødt til at drøfte en række spørgsmål, som er centrale for Europas fremtid, f.eks. energimæssig uafhængighed, indvandring, forfatningstraktatens fremtid og udvidelse. For hvert af disse emner forventer europæere, at deres ledere giver sande svar og har mod til at acceptere både de politiske og økonomiske konsekvenser af disse svar. Den humanitære situation blandt indvandrere, der strømmer til EU's sydlige kyster, skal være et af EU's højest prioriterede områder, og det kræver et fælles svar med hensyn til modtagelse af indvandrere og asylpolitik. Det viser også behovet for en gennemgribende fornyet gennemgang af EU's udviklingspolitik, som øjensynligt ikke opfylder de presserende behov hos mennesker i lande, som vi ønsker at hjælpe, uden at det lykkes.
Hvad angår udvidelse, hilser jeg Kommissionens visdom velkommen, idet den har besluttet at udskyde beslutningen om Rumæniens og Bulgariens optagelse indtil oktober afhængig af hvert af de to landes fremskridt. Kommissionen bør imidlertid også udvise en lignende klarsynethed med hensyn til Tyrkiet. Jeg er meget kritisk over for de meget positive signaler til dette land for nylig i forbindelse med tiltrædelsesforhandlingerne på et tidspunkt, hvor det stadig ikke anerkender Cypern, som er et af medlemmerne af den Union, det ønsker at blive optaget i. EU kan kun være stærkt, hvis det bliver respekteret, og det bliver det kun, hvis det anvender de samme retsregler for alle.
Endelig vil jeg minde om, at kriteriet absorptionskapacitet ikke blot er opfundet af visse medlemsstater, men at det er et af Københavnskriterierne. Det ville være at narre kandidatlandene, hvis vi får dem til at tro, at vi gør dem en tjeneste ved at lade dem blive medlem af et EU, som ikke er i fuld arbejdsstand. Vi ville svigte både befolkningen i de nuværende medlemsstater og befolkningen i de lande, der arbejder så hårdt på at blive medlem af EU. 
Carlos Carnero González (PSE ).
   - Hr. formand! Vi taler om tænke- og analysepausen vedrørende Europas fremtid, men i lyset af, hvad vi diskuterer her til formiddag, tror jeg, det er en debat om EU's nutid.
Fremtid og nutid blandes sammen, navnlig fordi det er nødvendigt at gennemføre en Forfatning for at løse de problemer, vi står over for i dag. Jeg tror endvidere, det er afgørende, at Kommissionen er opmærksom på det punkt i vores beslutning, hvor vi anmoder den om at udarbejde en rapport om prisen for ikke at have en forfatning. Det er der absolut behov for.
Jeg beder endog om mere: at Kommissionen forpligter sig til, hr. Barroso, at forelægge denne rapport for Parlamentet og Rådet straks efter sommerferien i september eller oktober, således at vi sammen med borgerne konkret kan drøfte, hvordan vi med denne Forfatning, som ikke er trådt i kraft, kan løse problemer som ulovlig indvandring, som vi har talt om her.
Vi skal fortsætte ratifikationsprocessen og i sidste ende nå frem til en løsning, så processen ikke længere blokeres, men på baggrund af denne tekst, som er en god tekst. Det er en konsensustekst. Jeg tror, Europa-Parlamentets beslutning går i den retning. 
Hr. Barroso, jeg har blot en anmodning til Dem. Jeg klappede oprigtigt af Dem i dag. Det er sandsynligvis første gang, jeg har gjort det, det siger jeg helt ærligt. Hvis De uden for Parlamentet holder fast ved det, De sagde i Deres tale, vil jeg blive ved med det.
Francisco José Millán Mon (PPE-DE ).
   - Hr. Formand! Jeg er også enig i, at der skal træffes foranstaltninger for at bringe EU tættere på borgerne. Derfor støtter jeg det resultaternes Europa, som kommissionsformand Barroso nævnte i dag.
Fiaskoen ved folkeafstemningerne i Frankrig og i Nederlandene genspejlede ikke alene indenrigspolitiske problemer, men også, at nogle borgere ikke tilstrækkeligt forstår eller værdsætter processen med den europæiske opbygning.
Vi skal styrke borgernes tillid til Unionen og vise dem merværdien via en mere effektiv politik på områder som sikkerhed, effektiv kontrol med migrationsstrømme, jobskabelse osv. Det er spørgsmål, som Det Europæiske Råd skal være særdeles opmærksom på.
Vi skal også være bedre til at forklare, hvordan Unionen fungerer, og hvilke mål den har. For et par dage siden, i Aachen, foreslog premierminister Juncker, at de unge europæere skulle besøge kirkegårdene fra krigene, så de nye generationer fuldt ud kunne værdsætte Unionens bidrag til freden på et kontinent, der er blevet så blodplettet på grund af fortidens krige.
Jeg mener, at Unionen også burde spille en rolle i skolerne og på de videregående uddannelser. Som Mariano Rajoy, formanden for mit parti, foreslog for nogle måneder siden i Paris, ville det være hensigtsmæssigt at skabe et specifikt obligatorisk fag i alle medlemsstaternes skoler og videregående uddannelser, som skulle dække EU's oprindelse, målsætninger og institutionernes virkemåde. Denne slags uddannelse, rettet mod de unge, er meget vigtig.
Vi skal også forklare en anden stor succes: udvidelsesprocesserne. Vi bør fremhæve, at udsigten til tiltrædelse har været en magtfuld drivkraft for, at mange lande kunne gennemgå store politiske, økonomiske og sociale omdannelser til deres egen og til Unionens fordel.
Og lad mig nu afslutningsvis henvise til Rumæniens og Bulgariens tiltrædelse, som vi vedtager en beslutning om i dag. Disse lande har i den seneste tid gennemført spektakulære fremskridt på mange områder. De er i gang med disse store omdannelser, som jeg omtalte før, og jeg vil navnlig fremhæve Rumæniens fremskridt på områder som reformen af retssystemet og bekæmpelsen af korruption.
Jeg er overbevist om, at begge lande, hvis de fortsætter med disse reformer, vil være med i Unionen den 1. januar 2007, og jeg er meget glad for, at det kommende Europæiske Råd opfordrer dem til at bestræbe sig på at opnå dette fælles mål.
Riitta Myller (PSE ).
   - Hr. formand! Vi har behov for en forfatning for at kunne leve op til de udfordringer, som det nye årtusinde har medført for samarbejdet. En Union af næsten 30 lande kan ikke ledes med succes ved hjælp af regler, der blev etableret i sidste årtusinde for et fællesskab, der oprindeligt bestod af seks lande.
En forfatningstraktat vil være et rationelt svar på de udfordringer, som offentligheden har opstillet for det europæiske samarbejde. De har ønsket gennemsigtighed i beslutningsprocessen, klare aftaler og traktater og tilstrækkelig kompetence på de områder, der skal varetages i fællesskab, således at de midler, der tages i anvendelse, er tilstrækkeligt effektive. Hvis vores borgere skal behandles lige, må hvert medlemsland have en ret og en forpligtelse til at beslutte uafhængigt, hvorvidt det ønsker at ratificere forfatningen. Først da vil det være tid til at drage konklusioner om traktaten. Som næste land, der skal have formandskabet, fortjener Finland vores påskønnelse af, at dette princip gennemføres.
Alexander Stubb (PPE-DE ).
   - Hr. formand!, Jeg vil gerne sige tre ting. Den første er, at hr. Barrosos tale efter min mening var fremragende. Lige nu er vi på vej ind i en ond cirkel med euro-pessimisme, og det, vi har brug for, er en solid dosis euro-optimisme. Vi skal kigge på, hvad vi har opnået gennem de seneste 10 til 12 år, og resultaterne er overvældende - lige fra udvidelsen til retlige og indre anliggender, FUSP, og naturligvis den fælles valuta. Nogle gange har vi tendens til at tabe perspektivet af syne. Vi skal være klar over, at EU er konstant krisestyring. Vi går fra den ene lille krise til den anden, men jeg mener, at det store billede viser en succeshistorie.
Mit andet punkt er, at vi lige nu står med en ny generation af det, jeg kalder "EU-klynkere". Det er mennesker, normalt ministre, som går ind i et lukket rum, fører en diskussion, klapper hinanden på ryggen og siger "fin beslutning". Fem minutter senere går de så i gang med at skyde skylden på andre, optræder i deres nationale medier og siger "åh nej, sikke en frygtelig beslutning EU lige har truffet". Man kan ikke tale negativt om EU seks dage om ugen og så gå i kirke om søndagen og sige, at EU er helt fantastisk. Måske er dette grunden til, at Det Forenede Kongeriges udenrigsminister Margaret Beckett ikke ønsker alt for meget gennemsigtighed, for så vil folk kunne se, at nogle af de britiske holdninger rent faktisk er pro-europæiske.
Mit sidste punkt er, at vi har brug for en forfatningstraktat. Problemerne forsvinder ikke, og det har vi hørt under forhandlingen i dag. Vi har brug for chartret om grundlæggende rettigheder; vi har brug for juridisk personlighed; vi har brug for en udenrigsminister; vi har brug for flere afstemninger med kvalificeret flertal, og vi har brug for mere fælles beslutningstagning. Så vi skal have det lavet, og forhåbentlig kan vi få det løst inden 2009. Uddybning og udvidelse går hånd i hånd. Nice er ikke nok.
Zsolt László Becsey (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Jeg vil gerne nævne tre centrale spørgsmål med hensyn til EU's udvidelse.
Det første spørgsmål er konsolideringen af den aktuelle udvidelsesrunde, altså om vi bruger samme standard, når vi beslutter at lade nye medlemsstater komme med i euroområdet. Det er dernæst spørgsmålet om, om EU vil sikre, at betingelserne for udvidelsen af Schengen-området er på plads til næste år for EU's vedkommende. Og det er spørgsmålet om, om vi vil etablere agenturet for grundlæggende rettigheder, som allerede er vedtaget af Europa-Parlamentet, eller om vi i stedet vil sabotere det. Det er vigtige spørgsmål på et tidspunkt, hvor vi f.eks. for første gang nogen siden har nedlagt en sanktion i strid med en medlemsstats vilje i Litauens tilfælde, en medlemsstat, som ansøger om at komme med i euroområdet. Hvorfor er prisstabilitetspolitik ønskelig for et land, som er i gang med indhentningsprocessen? Eller skulle deflation måske være en referenceterm i dette tilfælde? Altså, var udsigten til et Maastricht-kriterium bedre i 1999 i et Italien, som var fuldstændig gældsat, end den ville være i dag i Vilnius? Hvorfor bliver de 10 nye medlemsstater belært om inflation gennem Litauen, af dem, i hvis lande situationen bliver stadig værre, f.eks. i hr. Alumnias Spanien eller hr. Junckers Luxembourg? Dette bliver med rette opfattet som en skammelig tilgang af ingen ringere end euroens far, professor Lámfalussy. Og kan Rådet og Kommissionen tage den strategiske politiske beslutning om ikke at anbefale optagelse uden Parlamentet, som normalt er så stolt af sine rettigheder? Hvordan anvender man samme standard i dette tilfælde?
For det andet, skal vi virkelig vente på Kommissionens vurdering til efteråret med hensyn til dato og betingelser for Rumæniens og Bulgariens tiltrædelse, når vi allerede har fundet ud af det gennem udveksling af breve? Er vi ved at forberede at haste tiltrædelsen igennem for lande, som ligger markant bag de nuværende medlemsstater, selv bag de 10 nye medlemsstater, med hensyn til de økonomiske og sociale indikatorer og korruptionsniveauet? Hvilken slags Europa bliver det? Hvad er visionen her? Vil dette samfund opfylde og gennemføre loven, når det er en del af EU? I lande, hvor man f.eks. ikke registrerer romanibefolkningen eller ejerskab til jord, eller hvor der er titusinder efterladte spædbørn? Og hvad med det største indfødte nationale mindretal, de millioner af ungarsktalende? Hvorfor prøver vi ikke i dette tilfælde at se på vores egne Københavnskriterier om mindretal fra 1993 eller på tidligere præsentationer fra Parlamentet og Kommissionen, hvor mindretalsrettigheder og demokrati plejede at have samme værdi?
For det tredje må vi også beskæftige os med standarden for og hastigheden af de individuelle forhandlinger. Hvornår indrømmer vi i forbindelse med udvidelsesforhandlingerne, at Kroatiens niveau af forberedelse og europæisk integration er enestående, og at det ville give færre optagelsesproblemer end f.eks. Tyrkiet? Hvis ikke man er konsekvent og anvender samme målestok, vil EU's prestige blive ved at være lav, og det er helt klart, at EU med den tofasede integration tager alt det tilbage, som man har måttet investere i EU's udvidelse. Det er det virkelige, men negative spørgsmål. 
Charles Tannock (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Jeg ville ønske, at jeg holdt denne tale i et Parlament med hjemsted i Bruxelles i stedet for i denne sal, for dette fortsatte Strasbourg-cirkus, som nu forstærkes gennem en økonomisk skandale, bringer Parlamentet i miskredit.
Jeg glæder mig naturligvis over, at Bulgarien og Rumænien er på rette vej mod medlemskab af EU i 2007, selv om der fortsat er problemer, der skal løses, såsom systemet - eller det manglende system - til beskyttelse af børn i Rumænien og omfanget af organiseret kriminalitet i Bulgarien. Men at udsætte deres tiltrædelse med endnu et år vil ikke tjene andre formål end at sende det forkerte signal til landenes befolkninger og regeringer.
I det omstridte spørgsmål om, hvad vi skal gøre ved EU-forfatningen, er jeg enig med dem, der siger, at den er død i sit nuværende format. Ikke desto mindre accepterer selv de af os, der i princippet er modstandere af en forfatning med en udenrigsminister, en permanent præsident og et bindende charter med grundlæggende rettigheder, at der er behov for en justering af traktaterne med henblik på at muliggøre kommende udvidelser, der går videre end Nice-formlen, og finde en løsning på den voksende ubalance mellem små og store medlemsstater hvad angår stemmevægtene i institutionerne. Dette problem kan kun blive værre med de stadig flere mini-stater på Vestbalkan - som vi så for nylig med Montenegros uafhængighed - som alle efter al sandsynlighed vil blive fuldgyldige medlemmer inden for de næste 10 år.
Jeg vil også være tilhænger af, at man indarbejder de foreslåede beføjelser, der skal øge de nationale parlamenters indflydelse, og af øget gennemsigtighed i den fælles beslutningsproces i Ministerrådet, hvis nuværende adfærd er alt for hemmelighedsfuld. Derfor beklager jeg i særdeleshed den britiske udenrigsminister Margaret Becketts kovending, som er i direkte modstrid med såvel hendes premierministers synspunkter og de generelle tendenser i retning af reform og gennemsigtighed i EU. Det er dybt beklageligt, at den britiske regering i modsætning til sin danske kollega ikke krydsforhøres eller skal have mandat i underhuset, før den fastlægger sin stemmeafgivelse i Ministerrådet. Hele processen med at fastsætte rammer for lovgivningen ville få legitimitet både i underhuset og over for det britiske folk, hvis Det Forenede Kongeriges ministre blev spurgt af underhuset, hvordan de vil stemme i Ministerrådet og så gjorde dette på en helt gennemsigtig og åben måde. Derfor vil jeg sige nej til fru Becketts synspunkter om gennemsigtighed i Ministerrådet. 
Hubert Pirker (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen! I betragtning af de integrationsproblemer, som vi efterhånden har i mange af EU's medlemsstater, i betragtning af befolkningsudviklingen og de kæmpe problemer, vi har med den illegale indvandring og de dermed forbundne problemer inden for organiseret kriminalitet og menneskesmugling, hilser jeg det velkommen, at De på det kommende Europæiske Råd vil lægge vægt på migrationsområdet. Vi må gøre os klart, at hvis vi varigt vil undgå konflikter i EU, må vi styre tilvandringen af arbejdsmigranter og samtidig afgørende tage højde for vores medlemsstaters optagemuligheder og integrationskapacitet. Vi må langt om længe gennemføre en europæisk asylpolitik. Her vil jeg gerne gratulere formandskabet, som har gjort et stort forarbejde, for at flygtninge kan blive hjulpet hurtigere samtidig med at man forhindrer arbejdsmigration ad asylvejen samt asylmisbrug.
Vi skal også fokusere på at bekæmpe den illegale migration og menneskesmugling, der som allerede nævnt er en del af den organiserede kriminalitet. Det kan ikke løses med legalisering, som vi ser i Spanien nu igen. Legalisering skaber en tiltrækning med alle de dramatiske følger og tragedier. Det, vi har brug for, er en samlet strategi, som skal indeholde hjælp i oprindelseslandene, informationskampagner via massemedier og oplysning - også i oprindelseslandene - om konsekvenserne af illegal indvandring og gennemførelse af en fælles sikring af de ydre grænser med anvendelse af visuminformationssystemet, Schengen-informationssystemet og Eurodac, så vi når målet, nemlig varigt at opretholde stabilitet og sikkerhed i EU. 
Panayiotis Demetriou (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Først vil jeg rette en varm tak til det østrigske formandskab for den indsats, det har gjort, og fordi det lykkedes for det i dette halvår at bringe den europæiske forfatning frem i rampelyset igen.
Der skal også lyde en meget varm tak til Kommissionens formand, hr. Barroso, for den historiske tale, han holdt i Europa-Parlamentet i dag. I dag fremmanede Hr. Barroso den europæiske vision igen. Han genoplivede håbet for Europas fremtid. Bravo, hr. Barroso!
Mine damer og herrer! Globaliseringen har givet mange udfordringer, mange problemer og et stort pres i EU. Økonomisk pres, politisk pres, inflationspres og alle former for udfordringer. Der er ingen anden måde at imødegå globaliseringens udfordringer på end ved at "konstitutionalisere" EU. Europa kan ikke fungere, som det fungerer i dag, og samtidig forvente at kunne løse disse problemer. Ingen medlemsstat kan imødegå globaliseringsproblemerne alene. Derfor vil jeg bede alle dem, der så skadefro taler om, at forfatningen er død, fortælle os, hvordan vi skal løse problemerne under de nuværende omstændigheder.
Europa er nødt til at have større troværdighed. Og Europa er nødt til at løse problemerne på den bedst mulige måde, så denne løsning kan danne grundlag for støtte til forfatningen og for at forsvare den over for borgerne. Dette er vores opgave. Alle institutionernes opgave. Og de forskellige medlemsstater skal holde op med at lade sorteper gå videre til EU, samtidig med at de taler om national succes, når der er fordele at hente.
Til sidst vil jeg, hvad troværdighed angår, sige, at det ikke er i Europas interesse at forhandle med Tyrkiet, som ikke anerkender en af de 25 medlemsstater, og som har besat europæisk territorium. Det gavner ikke Europas troværdighed at være eftergivende over for dette land, samtidig med at vi gør alt, hvad vi kan, for at være strenge dommere over for Rumænien og Bulgarien. 
Hans Winkler,
   Hr. formand, hr. formand for Kommissionen, mine damer og herrer! I begyndelsen af denne debat hørte jeg fra hr. Schulz, at hr. Leinen sammen med kommissionsformanden er en af de vigtigste personer i Europa. Det kan jeg tilslutte mig, hvis vi tager rådsformanden med. Så er det rigtigt.
Den offentlige debat, som hr. Corbett ønskede, og den debat, der har fundet sted i Parlamentet i de seneste måneder - jeg minder om den yderst konstruktive Voggenhuber-betænkning, om diskussionerne i Udvalget om Konstitutionelle Anliggender, om de diskussioner, som De har ført her i dag - de finder faktisk sted, og når han siger, at , så kan jeg kun give ham ret.
Her har der i dag fundet en meget vigtig debat sted, og denne debat vil også indgå i stats- og regeringschefernes drøftelser, for det er vigtigt for Europa. Kommissionsformanden sagde i dag ligesom jeg og mange af Dem meget tydeligt, at vi må gå på to ben, at vi må fortsætte denne tosporede model, nemlig på den ene side vise konkrete resultater, konkrete aktioner for vores borgere og på den anden side diskutere Europas fremtid og også fremtiden for en forfatningstraktat. Det synes jeg er vigtigt, og det er et resultat, som jeg vil tage med og fortælle rådsformanden om i denne form.
Hr. Poettering og andre talte om agenturet om grundlæggende rettigheder. Det vil jeg kun komme ganske kort ind på, fordi det også personligt ligger mig meget på sinde. Jeg tror, der hersker nogle misforståelser her. Det handler meget om, at EU som værdifællesskab, som en union, som forsvarer menneskerettighederne og også repræsenterer dem udadtil, også skal have en institution, som repræsenterer disse værdier og kan repræsentere dem udadtil. Vi mener, at dette menneskerettighedsagentur ville være en god institution og naturligvis ikke på nogen måde skulle konkurrere med Europarådet eller andre institutioner. Jeg vil virkelig bede Dem om at se nøje på de forslag, der er på bordet, for vi vil netop udelukke denne konkurrence.
Hr. Schulz talte også om menneskerettighederne, om Guantánamo-spørgsmålet, om fælles værdier, om CIA-spørgsmålet. Naturligvis handler det om at fremstille disse fælles værdier klart også over for vores partnere, også over for vores venner. Det gjorde Rådet, mange medlemmer og også rådsformanden meget klart. Det vil naturligvis også været et vigtigt emne på det forestående topmøde med USA.
Fru Frassoni talte ligesom mange andre - og det takker jeg varmt for, for det har været et emne for det østrigske formandskab - om gennemsigtighed. Vi håber, at vi kan sætte en god pakke sammen på Det Europæiske Råd. Der er stadig et par vanskeligheder, som vi håber at kunne løse. Det er nemlig et spørgsmål, hvor vi er meget enige med Parlamentet i, at det er vigtigt for befolkningerne.
Fru Frassoni var også inde på, at vi ikke er præcise nok, hvad angår visumlettelserne for balkanlandene. Jeg vil endnu en gang understrege, at der naturligvis ligger en meget nøjagtig plan for mandatstildelingen, og at det i konklusionerne fra Det Europæiske Råd også vil blive nævnt, at disse forhandlinger vil være afsluttet til næste år. Vi ved, at det er yderst vigtigt for landene på Balkan.
Hr. Voggenhuber, jeg er ikke enig med Dem i, at det østrigske formandskab i de seneste måneder skulle have ført denne debat med eksperter bag lukkede døre og med eliter. Vi har gjort os stor umage. Det er måske ikke altid lykkedes, men vi har gjort os stor umage for at gå ud og tale med skoleelever, studerende og folk på gaden i mange forskellige former og formationer. Det er vigtigt. Vi har gjort os umage for at gøre det, og jeg er sikker på, at også kommende formandskaber vil gøre det meget tydeligt.
Hr. Galeote nævnte migrationen. Også her forsøger vi at opnå helt konkrete resultater. Det vil også fremover handle om spørgsmålet om en liste over sikre tredjelande. Det handler naturligvis også om en fælles asylpolitik. Det handler om rigtig mange spørgsmål, hvor vi sammen med vores partnere i Europa må udarbejde en politik, som er til gavn for alle.
Mindretallene blev nævnt. Her vil jeg gerne sige, at dette også er et meget vigtigt punkt, som det østrigske formandskab også har forsøgt at tage op.
Fru Resetarits bragte igen familien Zeus-Europa på banen. Europa var ikke kun Zeus' elskerinde, hun havde også en familie sammen med ham. De havde tre børn. I dette hus Zeus-Europa var der naturligvis også uenigheder, men så vidt vi ved, levede de lykkeligt sammen, og det bør være et godt forbillede for os.
Hvis jeg forstod hr. Ferber ret, så sagde han, at der var 25 folkeslag, og han satte det i forbindelse med verdensmesterskabet i fodbold. Hvis jeg må opfatte det som et forslag om, at alle 25 eller alle 27 lande fremover skal og må deltage i europamesterskabet i fodbold, så kan jeg som østriger kun hilse det velkommen, for så får vi endelig lov til at spille med igen.
José Manuel Barroso,
   Hr. formand, hr. formand for Rådet, ærede medlemmer! Jeg synes, at dette har været en af de mest interessante debatter, jeg hidtil har deltaget i her i Parlamentet. Ud over de forskellige synspunkter, der er givet udtryk for, har jeg opdaget et ægte ønske om at gå videre med det europæiske projekt, og jeg har set, at der er en ægte interesse for at samles og forene: At forene institutionerne, og også, fordi vi har brug for deres støtte, at forene medlemsstaterne og EU-borgerne.
Vi har brug for at forene de tre institutioner, fordi, og det skal stå helt klart, vi har brug for alle tre institutioner, nemlig Parlamentet, Kommissionen og Rådet. Hvis forfatningstraktaten udelukkende havde afhængt af Parlamentet og Kommissionen, ville den allerede være iværksat, da Kommissionen vedtog den enstemmigt, og et meget stort flertal i Parlamentet støttede den. Vi skal imidlertid også kunne regne med alle medlemsstaterne, og for øjeblikket er ikke alle medlemsstater med os. Derfor skal vi, hvis vi virkelig ønsker at tage fat på dette spørgsmål, skabe en blanding af ambition og realisme. Vi skal samle alle medlemsstaterne.
Når dette er sagt, er det, som hr. Rasmussen og andre allerede har sagt, og som fru Wallström har mindet os om, i dag ikke nok, hvis vi ønsker, at Europa skal gøre fremskridt, at bede europæiske diplomater om at holde et møde på et smukt sted for at finde løsningen. I dag er det nødvendigt at inddrage borgerne. Når jeg tænker tilbage, spørger jeg af og til mig selv, om det indre marked eller den fælles valuta, alle disse fremskridt, vi har gjort, nogensinde kunne være blevet opnået, hvis vi havde afholdt en folkeafstemning i hver fase.
Hvis vi i dag ønsker at gå videre med Europa, er vi nødt til at gøre det sammen med EU-borgerne, og det er sandt, at det er derfor, at tingene er meget mere indviklede nu. Det er rigtigt, at det er meget mere vanskeligt nu, og det vil tage tid, men det er af afgørende betydning: Hvis vi ønsker at gå videre med Europa, skal vi gøre en indsats for at inddrage alle europæere, og derfor skal vi forene den europæiske lejr. Derfor kom jeg med denne bemærkning i indledningen: Vi skal ikke til den traditionelle euroskepsis hos dem, der aldrig har ønsket EU, tilføje europessimismen hos dem, der ønsker at gå videre med Europa.
De forskellige store europæiske politiske familier kan ganske vist give udtryk for forskellige holdninger, men lige så snart vi bliver enige om at gå videre med det europæiske projekt, skal vi kunne forene vores lejr og sende et positivt, tillidsfuldt/sikkert budskab. Os, der er her i Parlamentet i dag, har ikke blot til opgave at komme med en kommentar. Selvfølgelig kan og skal vi analysere situationen, men en leders, en politisk repræsentants opgave er at skabe tillid og håb. Derfor synes jeg, at det er vigtigt at have et program, som kan samle befolkningen om reelle resultater og om projekter, der har til formål at konsolidere det store europæiske projekt.
Vi kan nævne mange af disse resultater, og jeg glæder mig over den energi, med hvilken det østrigske formandskab arbejder på at opnå konkrete resultater. Vi skal sige helt klart og tydeligt, at de medlemsstater, som ønsker mål og målsætninger, også skal give os ressourcerne.
Meget ofte er alle medlemsstaterne enige om, at vi skal gøre mere på EU-plan med hensyn til sikkerhed og retlige anliggender. Alle medlemsstaterne siger til os, at vi skal gøre mere for at bekæmpe ulovlig indvandring og styre lovlig indvandring. Alle medlemsstaterne siger, at vi har brug for mere samarbejde. Men når Kommissionen så foreslår at overføre visse beføjelser vedrørende retlige anliggender og politiet fra den tredje til den første søjle, kan jeg stadig ikke se nogen enighed blandt medlemsstaterne vedrørende dette projekt og de ressourcer, der er nødvendige for at gennemføre det.
Det samme gælder energi. I dag er der enighed om, at vi har brug for en fælles energipolitik og en fælles strategi, men vi har brug for midler til at udvikle denne fælles strategi. Derfor er det, som bl.a. hr. Goebbels og fru Frassoni har sagt, vigtigt at opnå konkrete resultater med hensyn til energieffektivitet og have programmer for vedvarende energi, således at vi virkelig kan føre målene fra grønbogen om sikker og konkurrencedygtig bæredygtig energi ud i livet.
Det samme gælder for forskning. Noget af det vigtigste vi fandt ud af på Hampton Court var, at vi skal gøre mere på EU-plan med hensyn til forskning og udvikling. Derfor forelagde vi idéen om et europæisk institut for teknologi som et flagskibsprojekt, der skal virkeliggøre vores indsats, og jeg håber, at de medlemsstater, som kan tilslutte sig målene, også vil være i stand til at give os de midler, der er nødvendige for at gennemføre det.
Derfor tror jeg, hr. formand, ærede medlemmer, at Det Europæiske Råd skal nå til enighed om, hvilken vej vi skal følge. Vi skal ikke blot forlænge tænkepausen, men bevæge os ind i en forpligtelsesperiode, hvor vi skal fastsætte konkrete resultater for den nærmeste fremtid for at vise borgerne merværdien ved EU og samtidig vise dem, som bl.a. hr. Leinen og fru Méndez de Vigo har nævnt, hvad det koster os ikke at have en institutionel løsning.
Vi skal have en institutionel løsning, og det berører spørgsmålet om udvidelse, fordi den europæiske debat meget ofte sætter dem, der går ind for udvidelse, op mod dem, som går ind for uddybning. Jeg tror stadig, som hr. Juncker og andre har sagt, at vi har brug for begge dele. Udvidelse er faktisk en af de grundlæggende årsager til uddybning, som berettiger en institutionel reform. Det haster mere og mere med en institutionel reform i et udvidet EU.
Svaret på de nuværende problemer er ikke at opdele EU i første- og andendivisionslande, men tværtimod at forsøge at samme alle medlemsstaterne både dem, der allerede er med i det udvidede EU, og dem, som snart bliver medlem. I den forbindelse vil jeg også gøre opmærksom på, at vi forventer, at man på det næste møde i Det Europæiske Råd giver et klart signal om tilslutning til Rumæniens og Bulgariens tiltrædelse den 1. januar 2007, hvis de opfylder alle de betingelser, vi har fastsat, og som de nu har arbejdet i flere måneder for at opfylde. Jeg håber, at Rådet vil gøre dette.
Endelig skal vi, som mange af Dem, herunder hr. Stubb, har sagt, se tingene i det rette perspektiv. Jeg ved, at negativ nostalgi for tiden er på mode: Hvor vidunderligt Europa var for 10 eller 20 år siden! Helt ærligt, hvilket Europa taler vi om? Var det virkelig bedre for 20 år siden, da store dele af Europa ikke var frit og var opdelt af regimer, som var imod frihed og demokrati?
Var det virkelig bedre for 10 år siden, da Balkanlandene var skueplads for blodige massakre? Er Balkanlandene ikke også en del af vores Europa? Ønsker vi at udvide området med frihed og demokrati til europæerne i Balkanlandene? Derfor deler jeg ikke depressionen og pessimismen. Jeg tror, at hvis man ser tingene i det rette perspektiv, forstår man, at vi skal gå videre med Europa. Det er sandt, at Europa har sine problemer, og at spørgsmålet om institutionerne er et væsentligt problem, men vi skal ikke svælge i den negativitet, skepsis og kynisme, som for tiden er på mode. Vi skal samle os omkring fælles værdier såsom især lovgivning. Nogle medlemmer har nævnt Guantánamo, og det skal siges klart og tydeligt, at absolut intet berettiger som led i bekæmpelsen af terrorisme at have et tomrum med hensyn til menneskerettigheder. I sådanne tilfælde skal Europa forsvare sine værdier og overbevisninger.
Vi skal være stolte af Europa. Vores partnere i Latinamerika spørger os, hvordan det er lykkedes for os. Vi forsøger også at fremme regional integration - hvordan lykkedes det for Europa? Når vi taler med vores partnere i Rusland, Kina, Indien og andre steder, viser de stor respekt for et udvidet, indflydelsesrigt Europa. Vi skal være stolte af Europa. Vi skal være stolte af vores værdier, og jeg tror, at ved at vise denne tillid og samhørighedsånd vil de af os, der virkelig tror på europæiske værdier, være i stand til at løse de nuværende problemer og videreføre det europæiske projekt. Det skal være et konkurrencedygtigt, åbent Europa, men også et Europa, der er baseret på tanken om solidaritet, og et Europa, som ønsker at styre globaliseringen, ikke lide under den. Dette er vores storslåede europæiske projekt.
Formanden.
   - Jeg har modtaget syv beslutningsforslag, jf. forretningsordenens artikel 103, stk. 2(1).
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i dag kl. 12.30.
Ilda Figueiredo (GUE/NGL ).
   - Kommissionens og Rådets erklæringer viser, at det næste Europæiske Råd stadig ikke er til sinds at træffe de nødvendige foranstaltninger til at ændre det, som kommissionsformand Barroso kalder den europæiske "krisofili", og at man ikke vil forstå årsagerne til den kritik, der lyder fra flere medlemsstaters befolkning.
Man ignorerer, at den vigtigste årsag til utilfredsheden er den udbredte sociale krise, som Rådets konklusioner kun marginalt berører, idet man henviser til en rapport, der skal fremlægges i marts 2007. I stedet har Rådet fokus på at komme videre med liberaliseringerne, direktivet om indførelse af et indre marked for tjenesteydelser og den fælles energipolitik.
Den allervigtigste prioritet er dog forfatningsspørgsmålet, som konklusionerne slet ikke omtaler, men som var det centrale - og stort set eneste - emne for Kommissionsformandens indlæg. Han lagde vægt på det, der efter Kommissionens mening går tabt, fordi processen er gået i stå, idet han glemmer, at befolkningen i Frankrig og Holland forkastede den såkaldte europæiske forfatning gennem demokratiske afstemninger, hvilket Fællesskabets institutioner burde respektere.
Med de nye propagandaformer, der meddeles anvendt, heriblandt forslaget om en erklæring om det politiske Europa, der skal fremlægges næste år, bevæger man sig blot videre ad en vej, der ikke fører til løsning af de eksisterende problemer. 
Filip Kaczmarek (PPE-DE ).
   - Europas fremtid er et meget vigtigt spørgsmål. Det er ikke sandt, at en god europæer må være føderalist. Vi kan være gode europæere uden at være begejstrede for forfatningstraktaten. Bør tænkepausen forlænges? Det bør den bestemt, men vi må sikre, at denne periode virkelig bliver brugt til at tænke frem for til erklæringer og ønsketænkning eller til at skabe det falske indtryk, at der ikke er noget alternativ til traktaten.
En forlænget tænkepause bør anvendes til at overveje, hvad europæerne virkelig ønsker, hvordan der kan opnås en balance mellem de store og de små medlemsstater, mellem de nye og de gamle medlemsstater, mellem rige og fattige regioner, mellem ønsket om konkurrenceevne og dogmet om den europæiske sociale model. Det er ikke nogen let opgave. Det bekymrer mig, at vi ikke vil kunne løse disse spørgsmål, hvis vi begrænser vores overvejelser til den eksisterende tekst i forfatningstraktaten. Det er også vigtigt at være ærlig over for europæerne. Er vi sikre på, at de vil acceptere en udvidelse af EU, som opnås på bekostning af at styrke de største EU-staters politiske dominans? Deltog alle de nuværende EU-medlemsstater på lige fod i at udarbejde forfatningstraktaten?
Der er blevet talt meget om, at EU skal være tættere på borgerne, at det skal være lettere for borgerne at forstå. Jeg håber, at dette ønske også gælder for debatten om den europæiske forfatning. 
Jules Maaten (ALDE ).
   - EU's forfatningstraktat viste nogle ambitioner, som EU endnu ikke har været i stand til at gennemføre. EU er mislykkedes med strategien, som skulle gøre Europa til verdens mest konkurrencedygtige videnøkonomi, med samarbejdet om at bekæmpe fugleinfluenzaen og med at gennemføre en fælles udenrigspolitik. Det er meget forståeligt, at befolkningen i Europa sætter spørgsmålstegn ved vores ønske om en fuldt færdig forfatning, når vi ikke en gang kan finde ud af at indgå fornuftige aftaler på alle de andre områder, eller når vi handler i strid med eksisterende aftaler som f.eks. stabilitetspagten.
Vi bør være mere beskedne. Lad os først gennemføre de institutionelle reformer, som virkelig er nødvendige. Disse ændringer, som er beskrevet i kapitel 1 i forfatningstraktaten fra 2004, ville så få karakter af en almindelig traktat og ville fjerne behovet for en folkeafstemning i hver enkelt medlemsstat.
Kapitlet om grundlæggende rettigheder i EU skal også blive et traktatsdokument med tiden. I øjeblikket giver det det nuværende traktatsudkast dets forfatningsmæssige overtoner netop på et tidspunkt, hvor EU ikke er klar til dem. Personligt havde jeg gerne set, at direkte valg af kommissionsformanden var kommet med. På den måde ville vi imidlertid under alle omstændigheder løse de mest presserende problemer og støtte både Europa-Parlamentet og de nationale parlamenter. 
Formanden.
   - Jeg vil gerne rette en varm velkomst til hr. K.P. Sharma Oli, Nepals vicepremierminister og udenrigsminister, som har taget plads på tilhørerpladserne.
Hr. Sharma Oli har afholdt møder med formændene for Udvalget om Udenrigsanliggender og Udviklingsudvalget og vil i eftermiddag deltage i et møde med Parlamentets SAARC-delegation, hvis formand fru Gill sidder her i dag i en vidunderlig grøn nuance.
Vi er meget glade for, at hr. Sharma Oli har benyttet denne lejlighed til at besøge Parlamentet for at fortælle os om den seneste udvikling i Nepal. Vi har tillid til, at dette besøg yderligere vil forbedre og udvikle forbindelserne mellem Europa-Parlamentet og Nepal. 

Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er afstemningen.

Martine Roure (PSE ),
   Hr. formand! Jeg vil gøre opmærksom på en fejl. Ændringsforslaget om, at artikel 14 skal udgå, som blev vedtaget i Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender, er ikke medtaget i udgaverne af betænkningen til plenarforsamlingen, men Parlamentets har forsikret os om, at det bliver tilføjet i den endelige udgave efter afstemningen. Jeg ville blot gøre opmærksom på dette. 
Formanden.
   - Udmærket, det tager vi til efterretning.
Martine Roure (PSE ),
   Hr. formand! Hensigten med det mundtlige ændringsforslag er at erstatte ordet "forpligtelser" med ordet "aftaler" i artikel 8d, stk. 5.

Martine Roure (PSE ),
   Hr. formand! Dette er en meget vigtig afstemning. Betænkningen er lige blevet vedtaget med et overvældende flertal på plenarforsamlingen. Kommissionen har været meget opmærksom på vores arbejde og har givet os sin støtte, som den bekræftede i går aftes. Derimod har vi ikke fået støtte fra Rådet, som ikke var til stede på plenarforsamlingen under forhandlingen om denne betænkning. Jeg bemærker, at det endnu en gang ikke er til stede, og at vi stadig venter på Rådets holdning til betænkningen.
Jeg vil minde om, at Rådet gav et moralsk tilsagn til denne rammeafgørelse om beskyttelse af personoplysninger under det foregående formandskab, og Parlamentet kunne føle sig forrådt, hvis vi ikke får et fast tilsagn fra Rådet om at vedtage denne rammeafgørelse senest til efteråret. Jeg vil minde om, at det haster med at få den vedtaget i betragtning af EF-Domstolens afgørelse vedrørende PNR-nummer. Jeg anmoder derfor Parlamentet om at udsætte afstemningen om forslaget til lovgivningsmæssig beslutning i henhold til forretningsordenens artikel 53, stk. 2. 


Alessandra Mussolini (NI ).
   - Hr. formand! Det er vigtigt, at det, der fandt sted i PPE-DE-Gruppen i går, kommer til alles kendskab. Jeg kunne også lade være med gøre opmærksom på det og sende et brev til hr. Poettering, men netop fordi vi taler om diskrimination, rettigheder og lige muligheder, er jeg som kvinde og italiener harm over, at …
Formanden.
   - Jeg er nødt til at afbryde Dem her, da dette slet ikke er en personlig udtalelse. Måske kunne De tage det op ved afslutningen af afstemningen. 

José Ignacio Salafranca Sánchez-Neyra (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Formanden for Udenrigsudvalget, hr. Brok - som har været en af vores politiske gruppes forhandlere i forbindelse med dette fælles beslutningsforslag - har bedt mig stille et mundtligt ændringsforslag, som i princippet er blevet forhandlet igennem med repræsentanterne for de øvrige politiske grupper. Dette ændringsforslag skal indsættes i stk. 6, hvor der tales om "særlig vægt på kampen mod organiseret kriminalitet". Der skulle så hertil tilføjes: "for så vidt angår Bulgarien", for hensigten med ændringsforslaget er at reagere på indholdet i den rapport, Kommissionen forelagde i maj, og det ville ikke være rimeligt at stille dette krav til Rumænien, når der ifølge Kommissionen er sket en tilfredsstillende udvikling på dette område. Hr. formand, dette er indholdet i det mundtlige ændringsforslag, og jeg håber, Parlamentet kan acceptere det.


Gerard Batten (IND/DEM ).
   - Hr. formand! Jeg har en bemærkning til forretningsordenen. Jeg vil gerne påberåbe mig artikel 35 i forbindelse med denne afstemning. I henhold til artikel 35, stk. 1), skal det korresponderende udvalg kontrollere retsgrundlaget for alle kommisionsforslag af lovgivningsmæssig karakter. I artikel 35, stk. 4), hedder det, at udvalget skal have anfægtet procedurens holdbarhed vedrørende tænkepausen og ratificeringsprocessen. Dette skyldes to ting. Først og fremmest har enhver medlemsstat, der forkaster forfatningstraktaten, i henhold til EU's egne regler vetoret, og derfor bør traktaten være død. Mit næste punkt - og det vigtigste for mig - er, at den europæiske forfatning er forfatningsstridig i henhold til den britiske forfatning som nedfældet i Magna Carta, the Bill of Rights og forskellige andre akter ... 
Formanden.
   - Hr. Batten, jeg må afbryde Dem her, fordi Deres udgangspunkt er forkert. Dette er ikke en lovgivningsmæssig tekst.
Brian Crowley (UEN ).
   - Hr. formand! Jeg har en bemærkning til forretningsordenen. Jeg vil gerne påpege, at tolkningen var en smule bagefter Dem under denne afstemning. Da De erklærede, at der kunne stemmes ved den første afstemning, stemte vi om den anden del, for det var, hvad tolken fortalte os, før De rettede Dem selv. Så havde De erklæret afstemningen for slut, før vi fik mulighed for at ændre vores stemmeafgivelse. Så hvis det er muligt, bør vi tage den afstemning om.
Dirk Sterckx (ALDE ).
   - Hr. formand! Hr. Crowley har bedt om, at afstemningen om anden del af ændringsforslag 2 skal gå om. Hvis De ser på tallene på Deres tæller, er der en forskel på 100 mennesker, som ikke stemte mellem del 1 og del 2. Der var i alt ca. 630 stemmer for den første del, og kun 545 for den anden. Det sker ind i mellem, at folk ikke får en chance for at reagere, hvis de lytter til tolkningen, fordi den elektroniske afstemning lukker alt for hurtigt. Jeg vil bede Dem give lidt mere tid til dette.
Formanden.
   - Afstemningen har fundet sted, og vi fortsætter nu, men jeg har bestemt taget det, De har sagt, til efterretning. Tilbage står, at vi ikke begynder på afstemningen igen, fordi vi aldrig gør det her.
Afstemningen er afsluttet. 
Bruno Gollnisch (NI ).
   - Hr. formand! Jeg husker udmærket, at der lød knurren fra venstre i forbindelse med anmodningen om at udlevere advokaten Klaus Croissant, som var kendt for ikke blot at være advokat for tyske terrorister, men aktivt medlem af deres netværk. I dag er på farten, og intet kan standse ham nu på dette europæiske retsområde.
Automatisk overførsel af dømte personer fra et europæisk land til et andet fremstilles som et stort fremskridt. På en måde virker det, som om EU-statsborgere behandles værre end statsborgere fra tredjelande, som vi insisterer på skal blive i det land, hvor de er blevet dømt, for at undgå dobbelt besvær. Tillad mig i et Europa, hvor der er sket en stigning i forbrydelser på grund af holdninger, og hvor krav om national præference sidestilles med forskelsbehandling, hvor legitime diskussioner om historiske aspekter sidestilles med revisionisme, forkastelse af fællesskabs...
Hélène Goudin og Nils Lundgren (IND/DEM ),
   Man kan synes, at initiativet fra Østrig, Finland og Sverige egner sig til lovgivning. Det er i princippet positivt at reducere tiden for overførelse af dømte personer til et bestemt land, som disse personer på en eller anden måde har tilknytning til, og hvor det anses for sandsynligt, at en optimal resocialisering kan finde sted. Det skal dog også bemærkes, at der allerede i dag findes en konvention og en tillægsprotokol fra Europarådet om overførelse af dømte personer.
Endvidere mener Junilisten, at det retslige og politimæssige samarbejde skal være mellemstatsligt. Disse spørgsmål skal afgøres i Rådet med enstemmighed og være underlagt de nationale parlamenters kontrol og ikke blive forvaltet af overstatslige institutioner som Europa-Parlamentet.
Junilisten har derfor stemt nej til betænkningen, som den er ændret af Europa-Parlamentet, hvilken er en betænkning, som bl.a. indeholder forslag om fremme af en europæisk straffelovgivning. 
Hélène Goudin og Nils Lundgren (IND/DEM ),
   Vi vil gerne slå fast, at Junilisten er imod fremme af fri handel med narkotiske stoffer. Vi har således stemt imod skrivelser, som går i denne retning. Alle former for håndtering af narkotiske stoffer ud over til medicinsk brug er skadelig og noget, som samfundet ikke skal beskæftige sig med.
Hvad angår det europæiske center for kontrol af narkotika og narkotikamisbrug, mener vi principielt, at dette center ikke er begrundet, eftersom der i medlemslandene er stor forskel på politikken omkring og holdningen til narkotikabekæmpelse.
Vi har således stemt mod betænkningen om at øge centerets rolle.
Carl Lang (NI ),
   Der foreslås en forordning, hvis formål er at styrke Det Europæiske Overvågningscenter for Narkotika og Narkotikamisbrug, at løse dets administrative og kommunikationsmæssige problemer og oprette nye stillinger til embedsmænd. Hvor effektivt har dette ultraeuropæiske redskab imidlertid været på et tidspunkt, hvor narkotika er en svøbe, som stadig ødelægger familier? Narkotikamisbrug betyder, at mennesker får en mislykket skolegang, gør dem ude af stand til at arbejde, får dem indlagt på psykiatriske hospitaler, og fører til, at de dør på grund af selvmord eller en overdosis.
Vi har brug for handling i stedet for at være nødt til at læse dårligere og dårligere statistikker. Parlamentets Udvalg om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed gør ret i at foreslå at gøre andet end blot indsamle data med henblik på at vurdere medlemsstaternes politikker, således at sidstnævnte kan drage fordel af bedste praksis. Dette betyder ikke, at medlemsstaterne skal berøves deres særlige rettigheder, og at de skal overføres til Overvågningscentret, men tværtimod at samarbejdet mellem medlemsstaterne skal styrkes.
Ud over dødsstraf til narkobaroner skal der også ske en gennemgribende mentalitetsændring for at gøre en ende på de sidste 40 års venstrefløjsideologi. Den har ført til en slap holdning til kriminalitet, hvilket er blevet accepteret fuldt ud af selvtilfredse regeringer, og det har ført til forgiftning af millioner af mennesker, hvoraf de fysiske konsekvenser også har ført til permanent social udstødelse. 
Marine Le Pen (NI ),
   Siden det blev oprettet i 1993, har hovedopgaverne for Det Europæiske Overvågningscenter for Narkotika og Narkotikamisbrug været at indsamle, analysere og formidle transnationale data om narkotikaproblemer.
13 år senere er resultaterne ikke imponerende. Selv om der kan konstateres en vis forbedring i vores viden om narkotikafænomenet i alle dets mange aspekter her i EU, kan der ikke ses nogen som helst positiv virkning på narkotikaforbruget. Tværtimod faktisk.
Man kan konstatere en ting. I dag er det ikke længere kun de traditionelle stoffer, man tager. I stedet ser vi til vores bestyrtelse, at der dukker nye markeder for syntetiske stoffer op, og at det i dag er lettere at fremstille stoffer, som er billigere. De giver en bedre fortjeneste til narkotikahandlerne og skader også brugernes helbred mere.
Det Europæiske Overvågningscenter for Narkotika og Narkotikamisbrug er i virkeligheden blot en database, som ikke har nogen operationel værdi. Formålet med alle de tal, der stilles til rådighed, er udelukkende at skjule, at de nationale politikker til bekæmpelse af narkotikamisbrug, er slået fejl. Det er på høje tid, at medlemsstaterne tager deres ansvar alvorligt og holder op med at skjule sig bag organer, som hverken er beregnet til eller har bemyndigelse til at handle på deres vegne. 
Sérgio Marques (PPE-DE ),
   Det Europæiske Overvågningscenter for Narkotika og Narkotikamisbrug, oprettet i 1993 og med sæde i Lissabon, har til opgave at indsamle, analysere og udbrede objektive, troværdige og sammenlignelige oplysninger og derved give et korrekt billede af fænomenet i Europa. Kendskab til narkotikaproblemets omfang og natur er en uomgængelig betingelse for en effektiv politik og indsats imod det.
Selv om der er sket mange fremskridt, er der stadig meget at gøre med at forbedre overvågningsinstrumenterne og skabe et egentligt "fælles sprog".
Jeg har stemt for denne betænkning om Kommissionen nye forslag om dette overvågningscenter. De vigtigste ændringsforslag indebærer, at Europa-Parlamentet skal høres efter proceduren med fælles beslutningstagning, at centrets rolle udvides, og at den måde, hvorpå dets organer fungerer, tilpasses efter EU's udvidelse.
Overvågningscentret skal tilvejebringe mere objektive og sammenlignelige oplysninger og beskæftige sig med systematisk evaluering af narkotikapolitikker og tendenser i brugen af narkotika. Det bør også fremhæves, at formidling og fremme af udvekslingen af oplysninger om bedste praksis i tilgangen til narkotikaproblemer skal forbedres. 
Andreas Mölzer (NI ).
   - Hr. formand! Selv om afstemningen om Roure-betænkningen er blevet udsat, har jeg på denne måde lejlighed til at sige min mening om den. EU nærer efter min opfattelse bekymringerne omkring det gennemsigtige menneske, hvis man godkender videregivelse af personrelaterede oplysninger til et efter europæiske databeskyttelesstandarder usikkert tredjeland, nemlig USA.
Også i forbindelse med de planlagte elektroniske legitimationsdokumenter, som skal kunne anvendes grænseoverskridende, må vi sørge for tilstrækkelig beskyttelse af personrelaterede oplysninger. Og den foreslåede beskatning af e-mails og sms ville efter min opfattelse være et uvæsen, da der føres enkeltregistreringer i forbindelse med -kontrakter, og der ville skulle indhentes personrelaterede oplysninger, som skulle videregives til skattemyndighederne.
Alt dette tages der efter min mening ikke tilstrækkelig højde for i Roure-betænkningen. 
Jan Andersson, Inger Segelström og Åsa Westlund (PSE ),
   Vi stemte ja til beslutningen i sin helhed, men har nogle væsentlige indvendinger. For det første skal risikoen for globale epidemier ikke overdrives. Hvis der skulle opstå en epidemi, bør EU have en koordinerende rolle. Hovedansvaret bør ligge hos medlemslandene. I beslutningen lægges en for stor del af ansvaret hos EU.
Der findes helt sikkert et behov for samarbejde om vaccinering i særlige situationer. Det kan handle om, at vaccinen skal anvendes der, hvor der er størst behov. Vi stiller dog spørgsmål ved, om de centrale EU-lagre for vaccine, som ordføreren foreslår, er den mest effektive måde at arbejde på. Desuden ser vi mange praktiske problemer med dette.
Ilda Figueiredo (GUE/NGL ),
   Som ordføreren - en kendt cypriotisk læge og medlem af vores gruppe - påpeger, er der stor forvirring hos folk angående fugleinfluenza og pandemisk influenza. Forskellige myndigheder og mange mennesker "sidestiller tilsyneladende forekomsten af A/H5N1 i Europa med ankomsten af en pandemisk virus". Han foreslår derfor, at Kommissionens kommunikationsindsats forbedres, og at den almene planlægning af kriseberedskabet på folkesundhedsområdet på EU-plan styrkes.
Han fremhæver, ligesom jeg selv har gjort det i en tidligere betænkning, at EU bør yde teknisk, videnskabelig og økonomisk bistand til allerede berørte lande og især medvirke til at øge den globale bevidsthed og udarbejde en global hovedplan samordnet på internationalt, regionalt, subregionalt og nationalt plan med et egentligt program og en tidsplan.
Ordføreren har således bestræbt sig på at forbedre Kommissionens forslag og tydeliggøre diverse punkter, hvorfor vi har stemt for denne betænkning. 
Hélène Goudin og Nils Lundgren (IND/DEM ),
   Betænkningen beskæftiger sig med et spørgsmål, som i højeste grad er grænseoverskridende. Der findes dermed gode grunde for EU-landene til at koordinere de foranstaltninger, som vedtages, og de politiske beslutninger, som skal træffes. Vi har derfor valgt at stemme for betænkningen i sin helhed. Vi vil dog understrege, at enkeltforanstaltninger fra EU er utilstrækkelige for at leve op til de udfordringer, som den globale influenza-epidemi indebærer. Det er derfor meget vigtigt, at EU handler i samarbejde med WHO.
Vi stiller spørgsmål ved enkelte punkter i betænkningen, som f.eks. nødvendigheden af, at Kommissionen skal udarbejde en omfattende kommunikationsstrategi sammen med Det Europæiske Center for Forebyggelse af og Kontrol med Sygdomme (ECDC). Vi forudsætter, at EU-landene er fuldt påklædte til at påtage sig kommunikationen med borgerne på egen hånd uden hjælp fra en EU-instans. På samme vis er vi imod, at der skal oprettes et fælles beredskabslager af pandemivacciner i Fællesskabet. Vi mener, at internationalt anerkendte organisationer som WHO skal arbejde med globale verdenssundhedsspørgsmål.
Vi kritiserer det faktum, at Europa-Parlamentet på denne måde udnytter et betydningsfuldt politisk spørgsmål til at udvide EU's internationale politiske rolle.
Luís Queiró (PPE-DE ),
   Jeg vil gerne først minde om, at der er stor forvirring hos folk angående fugleinfluenza og pandemisk influenza. Der er derfor helt åbenlyst meget at gøre på kommunikationsfronten.
Som politiske beslutningstagere er det vores pligt til at beskytte borgerne og medvirke til, at der er de fornødne midler til en effektiv indsats over for enhver trussel imod folkesundheden i vores samfund.
Som bekendt er truslen om en pandemisk influenza et folkesundhedsspørgsmål, der bekymrer os alle, men sandsynligheden for, at en pandemi indtræffer, er genstand for diskussion. Efter de kompetente myndigheders opfattelse, er der kun beskeden risiko for den menneskelige sundhed, men jeg finder det meget vigtigt, at der indføres en målrettet forebyggelses- og hurtig reaktionsmekanisme i tilfælde af folkesundhedskriser. Den skal - som det siges i betænkningen - omfatte en målrettet koordineringsplan for indsats på alle beslutningsniveauer med præcis kommunikation til alle borgere for at sikre, at de er forberedt på en eventuel nødsituation.
Jeg har derfor stemt for Adamos Amadous betænkning. 
Frank Vanhecke (NI ).
   - Hr. formand! Joseph Weiler skrev i sin bog "Europas forfatning" indgående om, hvordan Domstolen tidligere systematisk udvidede de europæiske institutioners kompetencer, uden at der var demokratisk legitimitet for det, og uden at medlemsstaternes regeringer havde givet den mandat til det.
Takket være denne berygtede dom af 13. september 2005, skal strafferetten nu faktisk også lægges ind under europæisk kompetence. Konsekvensen er, at Domstolen træder kompetencebegrænsningerne i traktaterne under fode. Domstolen ligner i høj grad en slags justitsvæsenets Absurdistan befolket af verdensfjerne dommere, som ikke længere er ansvarlige over for noget eller nogen. Og så bliver folk overraskede, når vores borgere viser deres utilfredshed, når de får chancen, f.eks. ved at nedstemme den europæiske forfatning. 
Jens-Peter Bonde (IND/DEM ),
   - En af de vigtigste nyskabelser i forfatningen er forslaget om, at samtlige love i EU kan få tilknyttet fælles straffebestemmelser.
Det er meget logisk for enhver stat, at man for hver lov bestemmer, hvad lovbrud skal koste.
Det har Ministerrådet også gjort. De har enstemmigt vedtaget, hvad miljøforbrydelser skulle koste, gennem en mellemstatslig afgørelse.
Konflikten er ikke om indholdet, men om formen.
Den overnationale Domstol er ikke tilfreds med at være domstol.
Dommerne vil også være lovgivere, i denne sag tilmed grundlovgivere - tilmed imod samtlige medlemslandes enstemmige afgørelse.
De vedtager simpelthen et afsnit i forfatningen, som er udtrykkeligt forkastet.
Det er lige så lovmedholdeligt som en vedtagelse i Bjørnebanden om at tømme Joakim von Ands pengetank.
Hvad bilder dommerne sig ind?
De skal værne om lov og ret, men bryder selv lov og ret.
Domstolen kunne sættes på plads ved, at medlemslandenes parlamenter hver for sig beslutter, at denne dom ikke har retsvirkning i landet.
Vi bør også have en demokratisk procedure for udnævnelse af dommere. 
Carlos Coelho (PPE-DE ),
   Med denne afgørelse anerkendes det, at Kommissionen, støttet af Parlamentet, gjorde ret i at indbringe rammeafgørelsen om strafferetlig miljøbeskyttelse. Den fastslår, at miljøbeskyttelse forudsætter en samordnet indsats for at straffe de alvorligste overtrædelser. Formål og substans henhører således under Fællesskabets kompetence på miljøområdet (EF-traktaten) og følger ikke af EU-traktatens bestemmelser om politisamarbejde og det retlige samarbejde i kriminalsager.
Anerkendelsen af, at Fællesskabet ikke har nogen egentlig strafferetlig beføjelse, åbner en nyttig præcedens for, hvorledes områder under den tredje søjle kan gøres til fællesskabsanliggender, og den parlamentariske kontrol med et så følsomt område som strafferet styrkes.
Følgerne er enorme for såvel fremtidige som gældende lovgivningsinstrumenter. For sidstnævnte skal der tilvejebringes et nyt retsgrundlag, den første søjle, hvilket indebærer, at Parlamentet skal inddrages som medlovgiver.
Der er blevet annulleret en rammeafgørelse på miljøområdet, men det vil få følger uden for dette område og berøre alle Fællesskabets politikområder og de grundlæggende friheder, når der skal gennemføres strafferetlige foranstaltninger for at sikre deres gyldighed. 
Bruno Gollnisch (NI ),
   EF-Domstolens dom af 13. september 2005 er et juridisk statskup i det, der normalt kaldes fællesskabslovsystemet. Det er faktisk første gang, at EF-Domstolen har afsagt dom om kompetencespørgsmål i strafferetsforhold, og at den har besluttet, at EU af hensyn til miljøbeskyttelse kan kræve, at medlemsstaterne fastsætter straffesanktioner for alvorlige overtrædelser. I princippet hører strafferetlig lovgivning ligesom reglerne i den strafferetlige procedure under medlemsstaternes kompetence. Gennem denne retslige afgørelse er en del af strafferetten i medlemsstaterne lige blevet lagt ind under Fællesskabets kompetence uden medlemsstaternes officielle samtykke. Dette betyder også en harmonisering af strafferetten, som ubetinget blev forkastet ved det franske og hollandske nej ved folkeafstemningerne om forfatningstraktaten. Men det bliver værre. Der er fare for, at en sådan retspraksis udvides til alle fællesskabsområder, og særlig til de såkaldte grundlæggende rettigheder. Jeg tænker på områder såsom bekæmpelse af påstået racisme og forskelsbehandling af forskellig art, beskyttelse af personoplysninger, retten til asyl eller navnlig indvandringspolitik. Denne udvikling er ikke befordrende for vores friheder, og den er meget bekymrende. 
Hélène Goudin og Nils Lundgren (IND/DEM ),
   Betænkningen behandler følgerne af EF-Domstolens dom C-176/03, som gav EU kompetence til i henhold til den første søjle at vedtage nødvendige strafferetslige foranstaltninger for at sikre, at bestemmelserne under første søjle får fuld virkning, i dette tilfælde vedrørende miljøet.
Der findes ingen udtrykkelig tildeling af myndighed, når det gælder strafferetten i EU-traktaten. Med tanke på den væsentlige betydning strafferetten har for medlemslandenes suverænitet, burde det ikke være tilladt, at denne myndighed implicit overføres til Fællesskabet. Desuden fastslår artikel 135 og artikel 280 i EU-traktaten udtrykkeligt, at medlemslandene er ansvarlige for at tilpasse den nationale strafferet og den dømmende myndighed. Kommissionen har på trods af dette meddelt, at denne overførsel af strafferetten til Fællesskabets myndighed kan være meget omfattende og i princippet omfatte samtlige områder, som forvaltes af EU-traktaten.
Domstolens fortolkning af traktaten slår altså søjlerne sammen til en enkelt institutionel ramme, hvilket var et indslag i den europæiske forfatning, som blev forkastet. Junilisten modsætter sig på det kraftigste denne udhuling af den nationale selvbestemmelsesret og har derfor stemt imod betænkningen.
Sylvia-Yvonne Kaufmann (GUE/NGL ),
   Endnu en gang har Domstolen måttet konstatere, at Rådet overtræder EF-traktaten. Rådet har forsøgt at undgå Parlamentets medvirken ved lovgivningen ved at vælge et andet lovgrundlag end det i traktaten forudsete. Derfor kommer Dommen fra Luxembourg ikke som nogen overraskelse. Den var tværtimod forudsigelig og på alle måder positiv.
Naturligvis må alle institutioner analysere dommen og drage konklusioner for fremtiden. Jeg forstår imidlertid ikke de konsekvenser, som Kommissionen foreslår. Selv om Domstolen gik meget forsigtigt frem og endnu en gang gentog princippet om, at EF ikke har nogen originær strafferetlig kompetence og derfor kun udledte en supplerende strafferetlig lovgivningskompetence for ganske bestemte konstellationer af EF-traktaten, ser det ud til, at Kommissionen vil udlede den konklusion af dommen, at EF har en strafferetlig generalkompetence. Efter Rådet er det nu også Kommissionen, som vil udlede særlige kompetencer af de europæiske traktater, som medlemsstaterne ikke har overdraget dem i denne form.
Kommissionens fremgangsmåde er ikke bare retsstridig i vidt omfang. Integrationspolitisk er den også uacceptabel. Derfor har Parlamentet med rette sat et stopsignal for Kommissionens hensigter med Gargani-betænkningen. 
Timothy Kirkhope (PPE-DE ),
   De britiske Konservative stemte hverken for eller imod Gargani-betænkningen, for selv om vi satte stor pris på ordførerens forsøg på at fremsætte en relevant advarsel, da han forsøgte at identificere den korrekte anvendelse af Domstolens dom, er vi ikke enige i, at det overhovedet er nødvendigt at overveje, hvorvidt der er behov for at aktivere -klausulen eller ej. Vi mener, at der er behov for mere tid til at overveje, hvilke skridt, om nogen, der bør tages som følge af de specifikke og umiddelbare følger af denne dom, før man forsøger at bruge den som påskud for at udhule den nationale kompetence inden for strafferetlige anliggender. 
Athanasios Pafilis (GUE/NGL ),
   Betænkningen er i overensstemmelse med Domstolens afgørelse og Kommissionens meddelelse i denne forbindelse. I lighed med Kommissionen fortolker betænkningen ovennævnte afgørelse som overdragelse af kompetence til indførelse af strafferetlige bestemmelser inden for alle EF-politikker, hvor der er bindende regler, så man sikrer deres gennemførelse, hvilket er et vigtigt skridt i retning af, at EU's lovgivende institutioner fastsætter minimumsstrafferegler på EU-plan, dvs. en "EU-overtagelse" af strafferetten. I punkt 4 foreslås det, at der indføres en fælles EU-strafferet, hvorved medlemsstaterne fratages deres eksklusive ret til suverænt at fastsætte, hvilken adfærd de anser for strafbare forseelser, og deres ret til at bestemme straffesanktionernes karakter og vilkår. På denne måde sker der en alvorlig indskrænkning af et af de grundlæggende elementer i folkets nationale suverænitet, og et af de grundlæggende karaktertræk i filosofien bag den europæiske forfatning trækkes frem igen, nemlig EF-rettens gyldighed frem for nationale lovgivninger, også nationale forfatningsbestemmelser, hvorved man indirekte over for de europæiske befolkninger gennemtvinger den europæiske monopolkapitals vilje og strategiske, politiske mål ved at ophøje dem til lov.
Af disse årsager stemmer vi imod betænkningen. 
Carl Schlyter (Verts/ALE ),
   Jeg stemmer for hr. Bondes forslag til en alternativ beslutning, eftersom han kritiserer, at EF-Domstolen forsøger at anvende miljøretten som et springbræt for EU til at tage magten over store dele af strafferetten. Jeg modsætter mig dog ikke kategorisk alle former for strafferetslige regler for grænseoverskridende miljøkriminalitet. Dette kan bl.a. kræves for f.eks. et fartøj til havs, som ødelægger miljøet.
Lasse Lehtinen (PSE ).
   - Hr. formand! Da fru Zdanokas rapport blev diskuteret, var det vigtigt for mig, at de ændringer, der var fremsat for punkt 11, ikke gik igennem, da de ikke havde noget at gøre med ikke-diskrimination, og jeg stemte derfor sammen med flertallet. 
Frank Vanhecke (NI ).
   - Hr. formand! Også i denne måned kan vi prise os lykkelige med den 117. utopiske betænkning mod racisme og diskriminering, denne gang af fru Ždanoka. Dette dokument er endnu en gang en liste over politisk korrekte almindeligheder, som langsomt, men sikkert er ved at blive denne institutions speciale. Endnu en gang oversvømmes vi med alle aspekter af racisme og diskrimination og med opfordringer til EU-lovgivning og til at tvinge medlemsstaterne til at diskriminere mod de faktiske europæiske borgere til fordel for ikke-europæere, som ifølge denne betænkning ikke bare skal have samme politiske og sociale rettigheder, men også skal have særbehandling på mange områder.
Der er en tydelig mangel på sund fornuft, hvis ikke vi indser, at racisme i egentlig forstand i Europa heldigvis er et meget marginalt fænomen, men at vores borgere på den anden side er bekymrede over undermineringen og erosionen af den sikkerhed, velfærd og kulturelle identitet, som de er berettiget til. 
Philip Claeys (NI ).
   - Hr. formand! Jeg har stemt imod Ždanoka-betænkningen, fordi vi endnu en gang præsenteres for en liste over forslag, som ikke tilbyder nogen løsning på problemet, men faktisk er en del af det. Vi må holde op med at se mindretalsgrupper som f.eks. indvandrere som stakkels. Vi må holde op med på forhånd at sige, at alle deres problemer skyldes diskrimination. Venstrefløjens diskurs har kun forværret problemerne. Der er brug for en komplet kursændring. Vi må understrege det personlige ansvar og behovet for, at immigranter tilpasser sig vores regler, vores sprog, vores standarder og vores værdier.
Alene det forhold, at vi i Parlamentet konstant taler om diskrimination, svækker immigranternes motivation for at integrere sig. Det er muligvis til gavn for den voksende anti-diskriminationsindustri, men det er skadeligt både for immigranterne og for de lande, de har slået sig ned i. 
Hélène Goudin og Nils Lundgren (IND/DEM ),
   Junilisten er modstandere af alle slags diskrimination det være sig på grund af køn, race, etnisk oprindelse, religion eller overbevisning, handicap, alder eller seksuel tilhørsforhold.
Vi har derfor besluttet os for at støtte betænkningen i dens helhed for at give udtryk for vores støtte til, at samtlige borgere i EU's medlemslande skal kunne drage fordel af de grundlæggende rettigheder og ikke udsættes for diskriminering, selv om vi ikke deler opfattelse i samtlige punkter og derfor har stemt mod disse.
Timothy Kirkhope (PPE-DE ),
   Jeg selv og mine kolleger fra det britiske Konservative parti lægger grundlæggende stor vægt på at sikre lige muligheder for alle. Men vi har stemt hverken for eller imod denne betænkning, idet den sine steder er overdetaljeret og præskriptiv, og hvor der foreslås specifikke foranstaltninger, er det langtfra klart, at disse vil hjælpe medlemsstaterne med at udvikle en sammenhængende og konsekvent politik til bekæmpelse af diskrimination. 
Carl Lang (NI ),
   De væsentlige forslag i denne betænkning sætter spørgsmålstegn ved tre grundlæggende værdier i de europæiske demokratier:
- "Positive særforanstaltninger", som er Parlamentets version af den "positive forskelsbehandling", som hr. Sarkozy sætter så højt, bryder med princippet om lighed mellem borgere i det samme land. De foreslåede foranstaltninger, f.eks. prioriteret adgang til visse erhverv, er forskelsbehandling af statsborgere i medlemsstaterne, som ikke har mulighed for at få indvandrerstatus.
- "Ikke-statsborgeres deltagelse i diverse valg", dvs. udlændinges ret til at stemme, ødelægger selve princippet om statsborgerskab.
- Ønsket om at give de samme rettigheder til homoseksuelle og heteroseksuelle par i alle medlemsstater er det samme som at kræve, at homoseksuelle skal have ret til at gifte sig og adoptere. Hvis dette krav blev opfyldt, ville det ryste grundlaget for familien, som er den grundlæggende enhed i ethvert samfund.
I denne betænkning understreges indvandreres og homoseksuelle pars skæbne, men der siges ikke et ord om skandaløse former for forskelsbehandling:
- Den forskelsbehandling, som flere millioner ærlige mennesker er udsat for, og som er ofre for usikkerhed, fordi de ikke har mulighed for at bo i beskyttede kvarterer i byerne.
- Den forskelsbehandling, som i Frankrig betyder, at de millioner af vælgere, som stemmer for Den Nationale Front, ikke bliver repræsenteret i det franske parlament. 
Sérgio Marques (PPE-DE ),
   Jeg takker Tatjana Ždanoka for den væsentlige betænkning om en rammestrategi for ikke-forskelsbehandling og lige muligheder for alle, som jeg støtter. Det gælder særlig opfordringen til medlemsstaterne om i forbindelse med deres lovgivningspraksis at tage behørigt hensyn til de forskellige årsager til forskelsbehandling for at give denne praksis en troværdighed, som hidtil har været svækket på grund af dens ikke-bindende juridiske karakter.
Bekæmpelse af diskrimination bør nødvendigvis være baseret på uddannelse, fremme af bedste praksis og kampagner, der tager sigte på offentligheden og de områder og sektorer, hvor der forekommer diskrimination. Bevidsthed om de sociale følgevirkninger af dette fænomen er formodentlig det mest effektive middel til at bekæmpe diskrimination. 
David Martin (PSE ),
   Jeg glæder mig over denne betænkning, hvori det hedder, at kampen mod diskrimination skal vare baseret på uddannelse. I betænkningen tilskyndes der til fremme af bedste praksis og kampagner rettet mod den brede offentlighed samt de områder og sektorer, hvor der forekommer diskrimination. Eftersom diskrimination i høj grad skyldes uvidenhed om andre mennesker, fokuseres der i denne betænkning på, at problemet derfor bør løses ved kilden ved hjælp af målrettede foranstaltninger med henblik på at fremme tolerance og mangfoldighed fra den tidligste barndom; programmer som Socrates, Leonardo og Jeunesse spiller en central rolle i den henseende.
I betænkningen forklares det, at der skal tages positive skridt for at revidere ansættelsespolitikker og -praksis med henblik på at fjerne dem, der hindrer ugunstigt stillede grupper i at deltage og spille en vigtig rolle i samfundet.
Jeg beklager, at Kommissionen ikke planlægger at udarbejde omfattende lovgivning til bekæmpelse af diskrimination, eftersom de traditionelle nationale mindretal har brug for en rammepolitisk standard for at sikre en effektiv deltagelse i beslutningsprocesserne om deres identitet, ikke kun for at komme ud over de dobbelte standarder, der blev indført ved Københavnskriterierne, men også for at afhjælpe eventuelle manglende regler i medlemsstaterne. 
Frédérique Ries (ALDE ),
   Lovgivning til bekæmpelse af alle former for forskelsbehandling er endnu et eksempel på såkaldt progressiv lovgivning, som EU har vedtaget på det sociale område.
Som reaktion på en grønbog fra Kommissionen vedtager Parlamentet i dag en initiativbetænkning, som indeholder dets vision om, hvilke foranstaltninger der skal gennemføres med henblik på at afskaffe forskelsbehandling både i samfundet og på arbejdspladsen. Allerede i 2000 vedtog EU to direktiver (2000/43 og 2000/78), som tvang medlemsstaterne til at oprette et lov- og retsinstrument, der kan dæmpe dette fænomen. Selv om de nationale lovgivninger således er blevet betydeligt styrket, skal der stadig gøres en indsats, særlig i forbindelse med uddannelse.
Parlamentet foreslår derfor en lang række initiativer til bekæmpelse af de forskellige former for direkte og indirekte forskelsbehandling, uanset om den sker på grundlag af etnisk oprindelse, køn, alder, handicap, seksuel orientering eller religiøs overbevisning. Tanken er at fremme bedre praksis for at undgå at ende med positiv forskelsbehandling eller det kvotasystem, som nogle går ind for.
EU har kun få kompetencer på det sociale område, men det skal siges, at det tager initiativer, når det har midler til det. Det, vi har her, er et ambitiøst dokument, som rækker næse ad dem, der kritiserer EU for ikke at have en social dimension. 
Martine Roure (PSE ),
   Jeg har støttet fru Zdanokas betænkning, fordi EU har brug for en stærk europæisk strategi til afskaffelse af forskelsbehandling. Vi hører overalt i Europa hadefulde ord og ser, at der begås foragtelige handlinger, herunder voldshandlinger. EU har brug for en strategi til fremme af lige muligheder for at gøre en ende på alle former for forskelsbehandling.
Denne EU-strategi kan i visse tilfælde omfatte anvendelse af positive særforanstaltninger. Jeg mener imidlertid, at positive særforanstaltninger er noget andet end positiv forskelsbehandling, ligesom det udtrykkeligt er anført i artikel 2 i betænkningen. Vi fremmer bestemt ikke bekæmpelse af forskelsbehandling ved at skabe en ny type forskelsbehandling. Positive særforanstaltninger gør det derimod muligt at gøre visse dårligt stillede grupper opmærksom på særlige foranstaltninger, som er relevante for dem, f.eks. vedrørende ansættelsespolitikker.
Endelig understreger Parlamentet igen i denne betænkning, at den forskelsbehandling, som par af samme køn, hvad enten de er gift eller har et registreret partnerskab, er udsat for, skal forbydes på samme måde som andre former for forskelsbehandling, og særlig når de udøver deres ret til fri bevægelighed inden for EU. 
Carl Schlyter (Verts/ALE ),
   Selv om der findes punkter, hvor ordføreren vil give EU for meget magt, og hvor der stilles spørgsmål ved national retspraksis, er der overvejende positive dele i denne betænkning om ikke-diskriminering og lige muligheder for alle. Betænkningen er i sin helhed god, og derfor stemmer jeg for den. 
Andreas Mölzer (NI ).
   - Hr. formand! Selv om vi mener, at Rumænien og Bulgarien uden tvivl hører til den europæiske familie og også skal have et europæisk perspektiv, mener vi ikke, man kan forvente, at de to lande vil kunne løse deres mangfoldige problemer med korruption og organiseret kriminalitet inden for få måneder. Særligt med hensyn til Bulgarien tager man alvorligt fejl, hvis man nærer forhåbning om, at landet som EU-medlem bedre vil kunne skride ind mod korruption og organiseret kriminalitet. Problemerne på dette område vil muligvis blive værre og også belaste de øvrige EU-stater i øget omfang. Man har ikke taget de europæiske borgeres berettigede bekymring alvorligt, men har hen over hovedet på borgerne indledt en udvidelseslavine og de facto indført en udvidelsesautomatik. Det kan jeg ikke tilslutte mig. Derfor har jeg heller ikke stemt for denne beslutning. 
Gérard Deprez (ALDE ),
   Jeg stemte hverken for eller imod det fælles beslutningsforslag om Bulgariens og Rumæniens tiltrædelse, fordi jeg ikke kan se pointen i at tage stilling til det på nuværende tidspunkt.
Jeg ville personligt have foretrukket, at Parlamentet havde afventet den opfølgningsrapport, som Kommissionen fremlægger i begyndelsen af oktober, før det tog stilling.
Hvis Kommissionen derefter tilfældigvis giver udtryk for alvorlige forbehold om, hvorvidt den 1. januar 2007 er det rigtige tidspunkt for et af disse lande at blive optaget i EU, kan jeg virkelig ikke se det hensigtsmæssige i det beslutningsforslag, vi har stemt om i dag. At Parlamentet gennemgår beslutningsforslagene omhyggeligt, er efter min mening ikke et bevis på et sundt demokrati. 
Glyn Ford (PSE ),
   Lad mig sige det ligeud. For min skyld kan både Rumænien og Bulgarien og Tyrkiet med for den sags skyld opfylde kriterierne for medlemskab af EU. Det, der bekymrer mig, er, at de to førstnævnte efter min mening stadig mangler et stykke vej, før de kan komme med i Unionen. Der er problemer med korruption og retsstatsprincippet. Det er vigtigt, at begge lande fortsætter med at konsolidere de igangværende reformer af deres retssystemer, forstærke gennemsigtigheden, effektiviteten og upartiskheden i deres retsvæsen.
For Bulgariens vedkommende har vi også fortsat udbredt diskrimination over for romasamfundet inden for boliger, sundhedsvæsen, uddannelse og beskæftigelse. De er ramt af social udstødelse.
Jeg er klar over, at på grundlag af Parlamentets holdning kan vi kun udsætte tiltrædelsen fra 2007 til 2008. I øjeblikket vil jeg gerne benytte lejligheden til at udsætte Bulgariens medlemskab, og jeg er nødt til at overveje min stilling grundigt med hensyn til Rumænien. 
Luís Queiró (PPE-DE ),
   EU's række af udvidelser er en succes uden sidestykke i vores kontinents historie.
Det skyldes kort fortalt to typer faktorer. På den ene side har der været medlemsstaternes konstante vilje, beredvillighed og evne til hele tiden at få nye partnere til at blive en del af dette projekt, med alle de fordele, men også de byrder, som enhver udvidelse indebærer. På den anden side har denne proces båret frugt i kraft af den positive virkning, som udsigt til EU-medlemskab giver. Europas historie de seneste 50 år har i vid udstrækning været historien om et kontinent, hvor flere og flere lande har tilsluttet sig de vestlige demokratiers værdier ud fra forventningerne til en tiltrædelse.
Vi må derfor drage to konklusioner, hvad angår Bulgariens og Rumæniens udsigt til medlemskab. Dels bør EU utvetydigt vise vilje til og ønske om at videreføre denne udvidelse, og den endelige tidsplan fastlægges på det næste Europæiske Råd. Dels bør det stå klart, at tiltrædelsen kun vil finde sted, når alle betingelser er opfyldt. Vores krav er velbegrundede og har givet resultater. Det fremgår af de fremskridt, som Rumænien har vist i løbet af det seneste år. 
Georgios Toussas (GUE/NGL ),
   Presset på Bulgarien og Rumænien intensiveres for at få landenes befolkninger til fuldstændig at underlægge sig EU's befalinger, så der gennemtvinges flere besværlige krav, som gør det nemmere for plutokratiet at udnytte arbejdstagerne.
Bulgariens og Rumæniens optagelse i EU fremmes sideløbende med udvidelsen af NATO, kravet om militære kræfters deltagelse og overdragelse af disse landes suveræne rettigheder til USA's, NATO's og EU's dristige, imperialistiske planer til skade for befolkningerne.
De konstante justeringer af vilkårene for optagelse i "EU's , som skabes ved at fremme Lissabon-strategien, reformen af den fælles landbrugspolitik, de kapitalistiske omstruktureringer og EU's overordnede befolkningsfjendtlige og arbejderfjendtlige politik skaber særligt ufordelagtige vilkår for arbejdstagerne med gennemgribende ændringer af grundlæggende arbejdstagerrettigheder og sociale rettigheder.
For hver dag, der går, forstår befolkningerne i disse lande mere og mere, at de ikke kan forvente noget positivt af deres medlemskab af EU.
Europa-Parlamentets beslutningsforslag støtter Bulgariens og Rumæniens optagelse i den imperialistiske union og EU's planer samt intensiveringen af den arbejderfjendtlige politik, der er rettet mod befolkningerne, og derfor stemmer KKE's gruppe i Parlamentet imod den. 
Frank Vanhecke (NI ).
   - Hr. formand! I sin sidste tale for et øjeblik siden satte hr. Barroso, måske uden at vide det, fingeren på det ømme punkt. Han sagde, at EU ikke kunne udvides og uddybes mod de europæiske borgeres vilje. Det passer. Det er bare ærgerligt, at denne konklusion blev fulgt at intet mindre end en proaktiv , især da vi alle kender de virkelig ømme punkter.
Tillad mig at nævne dem. Manglen på demokratisk legitimitet for det europæiske projekt, de store spørgsmål om at bruge EU's midler klogere og især tiltrædelsesforhandlingerne med Tyrkiet, som vores borgere ikke accepterer og aldrig vil acceptere, og som vi aldrig vil finde et demokratisk flertal for blandt vores borgere. Europa kan ikke komme tilbage på sporet, før der bliver gjort noget ved det. 
James Hugh Allister (NI ),
   Endnu en trættende forhandling domineret af de langsomt opfattende fanatikere af den forfejlede og forkastede forfatning. De tror, at de ved gentagne gange at sværge troskab til det, som vælgerne har forkastet, når de har fået lov til det, på en eller anden måde kan genoplive den. Ved at stemme mod beslutningsforslaget står jeg igen på de borgeres side, der ønsker mindre og ikke mere Europa, staternes rettigheder og ikke kontrol fra Bruxelles samt lokal- og ikke centralmagt. Al den energi, som de politiske ledere i Europa spilder ved at forsøge på at prakke vores befolkning en uønsket forfatning på, kan gøre en helt svimmel. Man bryder sig måske ikke om denne afvisning, men man er nødt til at se den i øjnene. 
Jana Bobošíková (NI ),
   Hr. formand! Jeg har stemt imod dette beslutningsforslag, bl.a. fordi det tyske politi i dag skred ind over for borgere fra Den Tjekkiske Republik på en hidtil uset måde. Politiet nægtede snesevis af fodboldfans, som ville overvære verdensmesterskabet i fodbold 2006, indrejse i Tyskland. Det er efter min opfattelse i strid med både den frie bevægelighed for personer i EU og med Maastricht-traktaten. Jeg tror, en række medlemmer vil støtte mig i at bede den tyske regering forklare, hvordan det er muligt, at de kan træde de grundlæggende principper for EU's eksistens under fode. Jeg har allerede fremsendt spørgsmål til Kommissionen og Rådet i denne forbindelse. 
Gérard Deprez (ALDE ),
   Jeg vil først og fremmest sige, at jeg eftertrykkeligt nægter at se forfatningstraktaten begravet i dag.
Lad os direkte forkaste denne omsiggribende og usunde optagethed af fiasko. Lad os give os selv mulighed for at gøre fremskridt. Lad os gå videre med ratifikationsprocessen, således at vi når den tærskel på fire femtedele, der er fastsat i erklæring 30.
Hvis vi gør dette, er Det Europæiske Råd som bekendt nødt til at tage spørgsmålet op. Det får således en hel del flere spørgsmål at bryde sin hjerne med, end det gør for tiden, og navnlig:
- Om hvorvidt, og i givet fald, på hvilke betingelser man kan genoptage ratificeringen i de lande, der forkastede forfatningstraktaten ved folkeafstemninger.
- Og hvordan man i det mindste kan bevare de dele af dokumentet, som gør chartret om grundlæggende rettigheder retsligt bindende, de dele, der gør det muligt for det udvidede EU at fungere mere effektivt, og endvidere de dele, der understreger EU's sociale rolle.
Sig ikke, at et flertal af befolkningerne er imod disse aspekter i forfatningstraktaten. Det tror jeg ikke, at de er.
Jeg indrømmer, at dette ikke ville glæde dem, der er tidligere mestre i kunsten at tvivle og demoralisere. Jeg ønsker imidlertid for mit vedkommende at genoplive den rigtige cirkel med den europæiske integrationsproces. 
Ilda Figueiredo (GUE/NGL ),
   Vi har stemt imod dette forslag til beslutning, fordi det udtrykker støtte til traktaten om en forfatning for Europa. Det er uantageligt at ville fastholde det samlede kompromis om traktaten ved ikke at respektere den holdning, som befolkningerne i Frankrig og Holland har givet til kende sidste år.
Hvordan kan man blive ved med at tale om behovet for at udvide demokratiet, når man ikke respekterer de beslutninger, som befolkningerne frit har truffet i demokratiske afstemninger? Det er et hykleri, der viser den store afstand, der er mellem befolkningerne og de europæiske institutioners eliter.
Vi er også imod propagandakampagnen med de mange parlamentariske fora for at opfylde de tidsfrister, som man insisterer så stærkt på, ikke mindst - som det siges i beslutningen - så "den nødvendige forfatningsaftale" er på plads, når der skal stemmes ved valget til Europa-Parlamentet i 2009.
Man skulle hellere ofre større opmærksomhed på de sociale problemer og give et ordentligt svar på befolkningernes ønske om bedre velfærd, udvikling og økonomisk og social samhørighed. 
Christofer Fjellner, Gunnar Hökmark og Anna Ibrisagic (PPE-DE ),
   Vi har i dag stemt for fru Leinens beslutningsforslag om næste skridt i overvejelsesperioden med eftertanke og analyse af Europas fremtid. Som vi tidligere har fremført, mener vi dog ikke, at chartret om de grundlæggende rettigheder skal være juridisk bindende.
Robert Goebbels (PSE ),
   Jeg stemte hverken for eller imod under den endelige afstemning om beslutningsforslaget om Europas fremtid. Jeg anser dette beslutningsforslag for at være overflødigt, og jeg mener endog, at det virker mod hensigten. Som tilhænger af forfatningstraktaten forventer jeg, at alle 25 stats- og regeringschefer indfrier deres underskrift og forelægger udkastet til ratificering i deres respektive lande. Franskmændene og hollænderne stemte nej. Før man beder disse medlemsstater om evt. at genoverveje deres stemmer, er det nødvendigt, at de andre sendrægtige medlemsstater efter Finland giver udtryk for deres holdninger begyndende med Storbritannien, Polen, Sverige, Portugal, Irland og Danmark. Europas fremtid afhænger ligeledes af disse landes valg. EU er nødt til at have denne debat. 
Bruno Gollnisch (NI ),
   Hvor mange gange skal det gentages her i Parlamentet, at forfatningstraktaten har udåndet to gange: første gang den 29. maj 2005 i Frankrig og anden gang den 2. juni i Nederlandene? Det franske og hollandske nej var klart og tydeligt og blev afgivet med fuldt kendskab til kendsgerningerne. Fordi der blev afholdt folkeafstemninger, havde befolkningen et godt kendskab til teksten. Det, de forkastede, var både formen (superstaten) og indholdet (de foreslåede ultraliberale politikker) for ikke at tale om udvidelsen med Tyrkiet. Har De hørt efter? Har De lyttet? Har De forstået? De har ikke en gang gjort Dem den ulejlighed, og det dokument, der er sat til afstemning i dag, beviser det.
De opfordrer de medlemsstater, der ikke allerede har gjort det, til fortrinsvis gennem de nationale parlamenter at ratificere et dokument, som ikke længere har nogen eksistensberettigelse, således at debatten i virkeligheden kun finder sted mellem indviede, og således at de to "frafaldne" medlemsstater måske kan tvinges til at stemme igen om en forfatningstraktat. Plan D, som De opfordrer til at gennemføre, er i virkeligheden en plan til vildledning og er en fornægtelse af demokrati. Det sande demokrati, vi søger i dette tilfælde, er ikke participatorisk, ja, ikke en gang repræsentativt. Det er et folkeafstemningsdemokrati, og det er det, der skræmmer Dem, nemlig at give befolkningen den stemme tilbage, som De har taget fra den. 
Hélène Goudin og Nils Lundgren (IND/DEM ),
   Med folkeafstemningerne i Frankrig og Nederlandene har udkastet til forfatningen spillet fallit. Dette kan der ikke herske tvivl om. To lande har sagt nej ved folkeafstemninger, og det var med store flertal og med høj valgdeltagelse. At EU's magtelite nu forsøger at bortforklare dette er en demokratisk skandale. Politikere og højere embedsmænd diskuterer nu åbent, hvordan man skal tackle disse valgresultater. De har den frækhed på egen hånd at tolke resultaterne som utilfredshed med de siddende regeringer i begge lande. De begynder at regne på, hvor mange lande der har sagt ja på trods af, at det er klart, at alle lande skal godkende forslaget.
Sjældent har det været så tydeligt, hvilken kløfter der findes mellem den politiske elite og befolkningen i EU-spørgsmålene. Alt peger på, at det også ville være blevet et nej i Tyskland, hvis der havde været folkeafstemning der. Det samme gælder bl.a. Storbritannien, Sverige, Danmark og måske også flere andre lande.
Demokratiske resultater er et tilbageslag for dem, som har tabt, fordi de mangler folkelig opbakning. Lad os nu i stedet skabe en ny traktat, som lægger vægt på EU's mellemstatslige samarbejde. 
Diamanto Manolakou (GUE/NGL ),
   Tænkepausen er blevet brugt til at presse befolkningerne til at acceptere den såkaldte europæiske forfatning, som Frankrigs og Hollands befolkning forkastede med henholdsvis 54,7 % og 61,6 %. Der er brugt mange millioner fra budgettet til denne, dvs. befolkningernes penge.
Man siger i propagandaen, at Frankrigs og Hollands befolkninger tog fejl, og at EU's kapitalistiske værdier kommer i første række, dvs. det frie marked og kapitalens interesser. Vælgerne tog imidlertid stilling på grundlag af deres livserfaring og sagde nej til EU's og regeringernes befolkningsfjendtlige, reaktionære politik, en politik, der tilgodeser plutokratiet.
Der sættes spørgsmålstegn ved EU's politik, og det er positivt. Derfor har andre regeringer ikke turdet afholde folkeafstemninger og har valgt at bruge parlamenterne til at vedtage den europæiske forfatning.
Forsøget på at bringe den europæiske forfatning på banen igen med et andet navn er udtryk for foragt for folkets afgørelse og for, at man holder befolkningerne for nar. Den europæiske forfatning er død, og ethvert forsøg på at genoplive den er en tilsidesættelse af de principper om enstemmighed, der gælder i EU's borgerlige pseudodemokrati.
KKE's medlemmer af Europa-Parlamentet vil udnytte denne forlængede tænkepause til at fortsætte med at informere og afsløre EU-politikkens umenneskelighed og grusomhed, samtidig med at vi opfordrer folket til at kæmpe for at vælte den. 
Cristiana Muscardini (UEN ),
   Der er sket fremskridt med opbygningen af et mere samhørigt og solidarisk Europa, men der er stadig nogle hindringer for, at vi når mange af de målsætninger, som vi har sat os. Når man ser bort fra de møder, der tog sigte på at undersøge status quo, manglede der nogle overvejelser om forfatningstraktaten med en inddragelse af Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen og med det formål at lytte til argumenterne og kritikken hos dem, der efter nogle medlemsstaters ratificering, andres nej og atter andres tavshed understregede, at visse dele af teksten er utilstrækkelig, og at den er rodet.
Borgerne er stadig mere usikre på det juridisk bindende aspekt af chartret om grundlæggende rettigheder, hvor der mangler nogle vigtige henvisninger til familiens beskyttelse. Desuden er der det uløste spørgsmål om vores rødder. Vi håber ikke, at Europa ikke ved med sikkerhed, hvor det er på vej hen, fordi vi ikke ønsker at vide, hvor vi kommer fra. Med usikkerheden øges de eksterne og interne trusler i EU, der skyldes den internationale terrorisme og ukontrollerede fænomener med illegal indvandring. Krisen i et samfund, som mister sine faste holdepunkter og værdier, får mange unge mennesker til at reagere med viljeløshed og vold. Umuligheden af at skabe udvikling, fordi vi er ude af stand til at styre globaliseringsprocesserne og sætte tilstrækkeligt skub i en energiudviklingsmodel, hvor vi tager de problemer op, der eksisterer på internt og internationalt plan ...
Luís Queiró (PPE-DE ),
   For det første kan debatten om Europas fremtid ikke reduceres til forfatningsdebatten, ligesom debatten om forfatningstraktaten heller ikke er hele debatten om Europas fremtid.
Hvad forfatningstraktaten angår, tror jeg ikke, at den debat har den allerstørste folkelige appel, hvor nødvendig den end måtte være, selv om den dog ikke er uopsættelig. I alle tilfælde bør den foregå, så alle kan følge med i den.
Efter min opfattelse er der virkelig behov for at modernisere og konsolidere EU's struktur og beslutningsmodel inden for en demokratisk ramme, der respekterer den nationale identitet og mangfoldighed, eftersom EU i sin nuværende udformning vanskeligt kan håndtere forholdene for 25, for ikke at tale om 27, 28 eller 29 stater.
Jeg mener således, at løsningen dels kan bestå i en ny diskussion, når de samfund, der er mest imod dette forslag, er parat, dels i en neddrosling af den "konstitutionelle" vision til en mere beskeden og realistisk institutionel reform, som EU's nye forhold så afgjort nødvendiggør.
Allervigtigst er det dog at levere svar på de problemer, som faktisk optager borgerne, ikke mindst på det økonomiske felt. Der er brug for en politik, for resultater, for vækst og beskæftigelse i en økonomi, der uimodståeligt er under forandring. Disse udfordringer prioriterer vores borgere højere end forfatningen. 
Gary Titley (PSE ),
   Labour i Europa-Parlamentet (EPLP) anerkender, at den foreslåede forfatningstraktat tager mange vigtige spørgsmål op, som vi er nødt til at finde løsninger på, hvis et EU med 25 medlemsstater eller flere skal kunne fungere effektivt og demokratisk.
Vi har hverken stemt for eller imod beslutningsforslaget, fordi man forsøger at foregribe resultatet af tænkepausen, og fordi det kan opfattes som et udtryk for utilstrækkelig hensyntagen til de demokratiske resultater af folkeafstemningerne i Frankrig og Nederlandene. Vi mener, at det er vigtigere for EU at levere konkrete fordele for sine borgere, før man igen vender blikket mod strukturreformer, der skal sikre en bedre beslutningstagning. 
Brian Crowley (UEN ).
   - Hr. formand! Jeg har en bemærkning til forretningsordenen. Jeg vil gerne præcisere, hvad jeg sagde tidligere under afstemningen om tænkepausen ved den opdelte afstemning om stk. 2 i ændringsforslag 2, hvor De krævede afstemning ved navneopråb, men så skiftede De mening og sagde, at første del af den opdelte afstemning skulle kontrolleres. Desværre kom tolkningen ikke igennem i tide, så den stemme, jeg afgav for første del, skulle være gået til anden del. Jeg var imod anden del, men for den første del. Jeg selv og mange af mine kollegaer blev fanget i dette dilemma.
Kan det ikke komme til at fremgå af protokollen - jeg ved, at De ikke kan gå tilbage og gøre afstemningen om - at det skyldtes en fejl, at disse medlemmer stemte, som de gjorde? 
Formanden.
   - Naturligvis kan stemmer rettes.
Når det er sagt, har jeg modtaget en række rapporter fra medlemmer om, at tingene fremgik helt klart, og jeg tror nogle gange, det er for let at skyde skylden på tolkningen. Derfor kan De naturligvis ændre Deres stemme, men når det er sagt, så mener jeg, at tingene er foregået helt normalt. 


Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om
- mundtlig forespørgsel af Anders Wijkman, John Bowis og Karl-Heinz Florenz for PPE-DE-Gruppen til Rådet om strategi for bæredygtig udvikling (O-0041/2006 - B6-0209/2006),
- mundtlig forespørgsel af Anders Wijkman, John Bowis og Karl-Heinz Florenz for PPE-DE-Gruppen til Kommissionen om strategi for bæredygtig udvikling (O-0042/2006 - B6-0210/2006),
- mundtlig forespørgsel af Chris Davies for ALDE-Gruppen til Rådet om strategi for bæredygtig udvikling (O-0043/2006 - B6-0211/2006),
- mundtlig forespørgsel af Chris Davies for ALDE-Gruppen til Kommissionen om strategi for bæredygtig udvikling (O-0044/2006 - B6-0212/2006),
- mundtlig forespørgsel af Satu Hassi for Verts/ALE-Gruppen til Rådet om strategi for bæredygtig udvikling (O-0045/2006 - B6-0213/2006),
- mundtlig forespørgsel af Satu Hassi for Verts/ALE-Gruppen til Kommissionen om strategi for bæredygtig udvikling (O-0046/2006 - B6-0214/2006),
- mundtlig forespørgsel af Adamos Adamou og Jonas Sjöstedt for GUE/NGL-Gruppen til Rådet om strategi for bæredygtig udvikling (O-0047/2006 - B6-0215/2006),
- mundtlig forespørgsel af Adamos Adamou og Jonas Sjöstedt for GUE/NGL-Gruppen til Kommissionen om strategi for bæredygtig udvikling (O-0048/2006 - B6-0216/2006),
- mundtlig forespørgsel af Johannes Blokland for IND/DEM-Gruppen til Rådet om strategi for bæredygtig udvikling (O-0050/2006 - B6-0217/2006),
- mundtlig forespørgsel af Johannes Blokland for IND/DEM-Gruppen til Kommissionen om strategi for bæredygtig udvikling (O-0051/2006 - B6-0218/2006),
- mundtlig forespørgsel af Guido Sacconi for PSE-Gruppen til Rådet om strategi for bæredygtig udvikling (O-0052/2006 - B6-0219/2006),
- mundtlig forespørgsel af Guido Sacconi for PSE-Gruppen til Kommissionen om strategi for bæredygtig udvikling (O-0053/2006 - B6-0220/2006),
- mundtlig forespørgsel af Liam Aylward for UEN-Gruppen til Rådet om strategi for bæredygtig udvikling (O-0056/2006 - B6-0222/2006) og
- mundtlig forespørgsel af Liam Aylward for UEN-Gruppen til Kommissionen om strategi for bæredygtig udvikling (O-0057/2006 - B6-0223/2006). 
Anders Wijkman (PPE-DE ),
   Hr. formand! Vi drøfter i dag revision af strategien for bæredygtig udvikling, som er et vigtigt dokument fra Det Europæiske Råds møde i Göteborg for fem år siden. Vi havde gerne set en mere fuldstændig revision og frem for alt en beretning fra Kommissionen, hvor der blev taget højde for, hvad der egentlig er opnået i disse år. Vi havde også gerne set en præcisering af mere ambitiøse mål på lang sigt.
Sandheden er jo den, at vi i dag på mange områder ikke har gjort klare fremskridt i forhold til 2001. Den biologiske mangfoldighed bliver stadig mere forarmet, udslip, der påvirker miljøet, øges stadig i størstedelen af medlemsstaterne, vi har sociale kløfter, vi har et migrationstryk på vores grænser, vi har en række problemer på sundhedsområdet, f.eks. antibiotikaresistens, osv. Alt dette skal vi naturligvis tage højde for på en langsigtet måde.
Jeg vil takke det østrigske formandskab for at have inddraget os parlamentarikere på en meningsfuld måde. Det er et svært spørgsmål at håndtere - det er horisontalt - og man skal spørge sig selv, om vi er tilstrækkeligt godt organiseret i såvel regeringerne som i Kommissionen og Europa-Parlamentet. Vi er organiseret vertikalt og sektorielt, men dette er et horisontalt problem. Vi burde tænke over dette fremover.
Et vigtigt spørgsmål her er forbindelserne mellem strategien for bæredygtig udvikling og Lissabon-strategien. Nogle her i Europa-Parlamentet vil på sigt slå disse strategier sammen. Det vigtige netop nu er naturligvis at opnå den bedst mulige koordination, og at vi parlamentarikere bliver inddraget i processen. Vi mener, at strategien for bæredygtig udvikling i første omgang ikke skal ses som en forhindring eller et problem for vækst og udvikling, men snarere som en mulighed. Verden skriger efter smarte løsninger på f.eks. energi- og transportproblemerne. Dette burde gøres til et hovedspørgsmål i Lissabon-processen.
En stor fordel ved Kommissionens nye forslag er, at den internationale dimensionen nu er kommet med. Vi kan se, at EU's økologiske fodaftryk i verden øges, noget som vi naturligvis må gøre mere ved. Det stiller desuden krav om, at fremskridt i samfundet skal måles på en anden måde fremover. Vi kan ikke kun se på væksten i BNP, men også andre faktorer. En logisk konsekvens af det internationale perspektiv er naturligvis, at vi også skal lade dimensionen om bæredygtighed påvirke vores udviklingsbistand i meget større grad, end vi har gjort indtil nu.
Dernæst vil jeg fremhæve forskningsspørgsmålenes betydning. Jeg har en række spørgsmål både til Kommissionen og Rådet. Hvordan vil De forstærke koordineringen mellem strategien for bæredygtig udvikling og Lissabon-strategien, og, hvad der er vigtigere, hvordan vil De sørge for, at miljøteknikbranchen og innovationer på dette område bliver stimuleret på en bedre måde? Hvordan vil Kommissionen sørge for, at bæredygtighedsaspekterne afspejles i budgettet, ikke mindst i bistandsbudgettet, på en bedre måde, end det er tilfældet i dag?
Endelig skal vi tage fat på problemet med EU's øgede økologiske fodaftryk. Overvejer De nogen form for iværksættelse af foranstaltninger til at håndtere dette spørgsmål? 
Chris Davies (ALDE ),
   Hr. formand! Parlamentets procedurer betyder, at vi befinder os i en svag position. For vi forsøger jo at påvirke det dokument, som vil blive sendt til Det Europæiske Råd i løbet af denne uge, men i praksis antager jeg, at det allerede er skrevet, endeligt udformet, oversat til 20 forskellige sprog, og vores indvirkning fra Parlamentets side bliver sandsynligvis temmelig begrænset. Det er måske noget, man skal overveje i fremtiden.
Men jeg vil gerne takke det østrigske formandskab, fordi det i det mindste har gjort dette til en prioritering; det har søgt at samle trådene og har undersøgt, hvordan man kan gøre fremskridt med denne dagsorden, som vi i høj grad bifalder.
For mig er det store spørgsmål dog selve gennemførelsen. Tag et eksempel: Der skal under alle omstændigheder udarbejdes nationale strategier for bæredygtig udvikling inden juni næste år. Men hvad så, hvis det ikke sker? Hvilke værktøjer, hvilke mekanismer har vi til at sikre, at medlemsstaterne nu også holder de løfter, som premierministrene aflægger på fredag?
Vi har brug for flere indikatorer. Her i det østrigske udkast er der et godt forslag til en liste, men den er ganske enkelt ikke omfattende nok. Vi skal have specifikke resultattavler, vi skal kunne hænge medlemsstater eller personer ud, kunne pege fingre ad de medlemsstater, der godt nok lover at arbejde for bæredygtig udvikling, men som ikke sætter handling bag de smukke ord.
Det, der er brug for, er, at Kommissionen som en uvildig dommer kan fastlægge mekanismer, som kan lægge pres på medlemsstater, som er så bange for at skabe problemer i Rådet og pege fingre ad hinanden. For fem år siden, da Natura 2000-programmet blev udarbejdet, brugte kommissær Wallström, der dengang var miljøkommissær, det forhold, at strukturmidler kunne tilbageholdes, hvis levestedsdirektivet ikke blev korrekt gennemført, som middel til at holde processen i gang. Denne trussel - at tilbageholde penge fra medlemsstaterne - førte til en dramatisk ændring i indsatsen, og til at der blev fremsat nye idéer. Jeg håber, at Kommissionen i de kommende måneder og år vil indføre den slags mekanismer for at lægge et reelt pres på medlemsstaterne, hvor det kan mærkes. 
Satu Hassi (Verts/ALE ),
   Hr. formand, mine damer og herrer! Vi må forstå at bæredygtig udvikling er basis for vores fremtid. Hvis vi glemmer det, vil basis for vores økonomi også forsvinde.
Det er en misopfattelse, at den økonomiske udvikling og beskyttelse af miljøet skulle være i konflikt med hinanden. Vores erfaring er det modsatte. En ambitiøs miljøbeskyttelse fremmer den økonomiske udvikling, og det gælder for både lande og industrisektorer. Industrien har ønsket at få analyseret de økonomiske effekter af miljøpolitikken. Problemet er, at når en analyse er blevet udført, tror man ikke på resultaterne. Da f.eks. analyser viste, at REACH-kemikalielovgivningen var økonomisk gennemførlig, troede industrien ikke på det. På samme måde, når analyser viser, at det kan betale sig at mindske luftforureningen, agiterer bilindustrien imod det.
Vi har behov for ambitiøse mål, f.eks. når det drejer sig om at spare på energien. Det mindste vi kunne gøre, og den billigste udvej, var, at vi besluttede at stoppe støtte, som skader miljøet. Støtte til fossil energi i EU løber op i mere end 24 milliarder euro pr. år, hvilket er fire gange mere end støtten til vedvarende energi. 
Adamos Adamou (GUE/NGL ),
   Hr. formand! På vegne af Den Europæiske Venstrefløjs Fællesgruppe/Nordisk Grønne Venstre vil jeg gerne udtrykke skuffelse og utilfredshed over den manglende fremgang i udviklingen og overvågningen af strategien for bæredygtig udvikling.
Vi er enige i, at strategien for bæredygtig udvikling skal omfatte tre centrale, indbyrdes forbundne mål med ikke kun miljømæssige, men også sociale og økonomiske aspekter. Til trods herfor lægger Rådet og Kommissionen tilsyneladende endnu en gang mere vægt, hvad bæredygtig udvikling angår, på at fremme Lissabon-strategiens mål på trods af de miljømæssige og sociale aspekter.
Desværre vedrører Lissabon-strategien hovedsagelig, hvis ikke udelukkende, den økonomiske konkurrenceevne og oprettelse af flygtige arbejdspladser, mens miljømålene er sekundære eller kun spiller en ubetydelig rolle. Strategien for bæredygtig udvikling burde tværtimod fremme miljømål og sociale mål i stedet for økonomisk bæredygtighed.
Jeg vil gerne understrege, at, eftersom en stor del af den europæiske befolkning lider under alvorlige økonomiske og sociale problemer som fattigdom, arbejdsløshed og social udstødelse, og de fleste underprivilegerede sociale lag ofte har de værste sociale og miljømæssige vilkår, herunder dårlig bolig og dårligt helbred, er Kommissionens handlingsramme for revision af strategien for bæredygtig udvikling alt for tilbageholdende og kraftløs. De mål, som Kommissionen formulerer, er af alt for generel karakter, og derfor er det vanskeligt at bedømme dem. Kommissionen har f.eks. indført det europæiske år for bekæmpelse af fattigdom og social udstødelse, et initiativ, som vi glæder os over, men den har ikke formuleret mere konkrete initiativer og effektive foranstaltninger, som kan gøre det muligt at skabe virkelig fremgang. 
Johannes Blokland (IND/DEM ),
   Hr. formand! Kommissionens strategi sender et positivt budskab. Den viser, at også Kommissionen har tid til et bæredygtigt samfund. Jeg er enig i konklusionen i Kommissionens dokument, nemlig at vi må gribe de eksisterende muligheder nu, hvis vi vil arbejde for et bæredygtigt samfund. Det bør også være budskabet til Rådet. Hvis vi vil gøre bæredygtig udvikling til en succes, så er der mange eksempler på initiativer, som vi kunne tage med det samme.
Jeg vil gerne minde om, at vi ikke ejer denne planet, men at det er vores opgave at passe på den og bevare den. Derfor bliver vi virkelig nødt til at ændre vores måde at leve på, hvis vi vil sikre en eksistens for vores børn og børnebørn. Derfor har vi brug for en ambitiøs initiativpakke, og jeg vil gerne høre fra Rådet og Kommissionen, hvordan de vil arbejde for dette sammen med Parlamentet. 
Guido Sacconi (PSE ),
   Hr. formand, kære kolleger! Også jeg vil gerne takke det østrigske formandskab for at have givet denne strategi en central plads blandt prioriteringerne. Selv om vores dokument kommer lidt for sent, håber jeg, at man på topmødet i de næste par dage træffer nogle konkrete beslutninger på dette område og ikke nøjes med at indtage overfladiske eller retoriske holdninger.
I det bidrag, som Parlamentet giver med den fælles beslutning, vi skal vedtage i morgen, vil jeg gerne understrege tre nøgleord, der efter min mening er væsentlige.
Det første nøgleord er integration. Det Europæiske Råd i Lissabon og Det Europæiske Råd i Göteborg blev afholdt med et års afstand. Fem år efter er tiden muligvis kommet til at skabe en større integration mellem dem, måske også med et slagord og en neologisme som , så vi går bort fra modsætningsforholdet og modstillingen mellem konkurrenceevne og miljø.
Det andet nøgleord er forvaltning. Det er netop nødvendigt med en stærk inddragelse af medlemsstaterne og - hvilket skal understreges - af de lokale og regionale myndigheder, så de kommer til at spille en hovedrolle, når det gælder den konkrete gennemførelse af denne strategi. Vi kan ikke nøjes med at gøre en indsats fra oven, men skal også fremme denne inddragelse.
Endelig er det tredje nøgleord overvågning. Jeg er helt enig i, at det er nødvendigt at opstille en kort række indikatorer, hvor der så at sige skal tages højde for flere kriterier, og som giver en regelmæssig og permanent måling af de fremskridt, der bliver gjort i retning af bæredygtighed. Dette er også af afgørende vigtighed for at genvinde borgernes tillid. De skal konkret kunne verificere de fremskridt, der sker, eller de vanskeligheder, som vi støder på, når vi forsøger at nå vores målsætninger. Jeg tror, at en sådan kontrol fra neden er meget vigtig. 
Alessandro Foglietta (UEN ),
   Hr. formand, kære kolleger! Med den økonomiske teori for bæredygtig udvikling går man bort fra en indfaldsvinkel, der udelukkende er baseret på en analyse af BNP og beskæftigelsen, når det gælder om at fortolke et lands konjunktur. Arbejdet er den naturlige kapital, nemlig den kapital, som er menneskeskabt.
Den europæiske strategi for bæredygtig udvikling og Lissabon-dagsordenen skal integrere den økonomiske dimension med den sociale og miljømæssige dimension for at sikre udviklingen på lang sigt. Hvis denne strategi skal være en succes, er det vigtigt at gøre en indsats på alle forvaltningsniveauer, lige fra de største internationale og nationale organisationer til den lokale Agenda 21, som også i Italien langt om længe er ved at blive en af de vigtigste drivkræfter bag udbredelsen af en bæredygtig forvaltningsmodel.
At gøre en indsats på lokalt plan er det nøgleprincip, der gør det muligt at nå vigtige målsætninger såsom bevarelsen af den naturlige kapital, der er tilbage, en reduktion af det menneskeskabte pres på den verden, der omgiver os, og en forbedring af effektiviteten af produkternes slutbrug, f.eks. ved at udvikle energieffektive bygninger og ved at bruge bytransport, som ikke er skadelig for miljøet. Også udbredelsen af Kommissionens støtte til systemet med de såkaldte "grønne" kontrakter er ved at give gode resultater.
Sammen med kollegerne fra de andre grupper - og det glædede mig at lytte til taleren før mig - vil jeg gerne understrege en række aspekter, der efter min mening er meget vigtige. Kommissionen burde være mere konkret og holde sig til nogle sikre målsætninger, som det også er muligt at verificere. Kun på denne måde opmuntres alle den bæredygtige økonomis aktører til at gå i retning af en model, som er miljømæssigt og socialt kompatibel.
I Europa mangler vi stadig at gøre en stor indsats, når det gælder om at sikre en energiforsyning, der er baseret på vedvarende energikilder, så vi beskytter miljøet mod forurening og mod en overdreven og uafvendelig udnyttelse af de naturlige ressourcer. I den forbindelse er det efter min mening væsentligt, at man udvikler og forbedrer indikatorerne for bæredygtig udvikling, som bør være letforståelige og lettilgængelige for den brede offentlighed. Det er vigtigt, at vi forsøger at overvåge alle resultaterne. 
Josef Pröll,
   Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Et vigtigt emne og en absolut prioritet for det østrigske formandskab er den europæiske strategi for bæredygtighed. I de forløbne måneder har 10 forskellige rådssammensætninger beskæftiget sig med spørgsmålet med henblik på evaluering og implementering af bæredygtighedsstrategien for Europa for på en bred, horisontal måde at uddybe kvaliteten i bæredygtighedsstrategien, også med en særlig arbejdsgruppe "formandskabets venner". Vi ønsker, at EU internationalt skal indtage en ledende rolle, og at EU så at sige skal bevise sine evner som "bæredygtighedsunion" internationalt. Det gælder for EU med de centrale institutioner, for de regionale organer, for regionerne, for kommunerne. Vi vil sende nogle klare signaler om bæredygtig udvikling. Det ville være forfejlet kun at satse på økonomisk vækst, økonomisk udvikling og Lissabon-strategien. Det er ikke i tråd med den europæiske historie, og jeg tror heller ikke, det er nok til at påvirke fremtiden på en bæredygtig måde.
Det er vores indtryk, at der efter diskussionerne generelt kunne forhandles om en afbalanceret og samtidig politisk betydelig tekst. I overensstemmelse med mandatet fra Det Europæiske Råd i december 2005 foreligger der nu et enkelt, sammenhængende dokument, som sammenfatter mål, målsætninger, indikatorer og en række konkrete aktioner for vigtige politikområder i EU. Denne reviderede EU-bæredygtighedsstrategi skal også kunne ses tydeligt udadtil. Det dokument, som Det Europæiske Råd skal beslutte i de kommende dage, har ingen bilag, og det er overskueligt og konsistent takket være en klar struktur. Det er frem for alt også medlemsstaternes konstruktive medvirken og den intensive dialog mellem de forskellige involverede, som har ført til denne succes, som jeg håber bliver vedtaget i de kommende dage.
Der har fundet en række kontakter og gode samtaler sted med repræsentanter for Europa-Parlamentet. Fra formandskabets side har vi meget bevidst og intensivt forsøgt at tage de centrale punkter, som Europa-Parlamentet har fremført, med i forhandlingerne, så vidt muligt også i kompromiset mellem alle parter. De har flere gange været inde på, hvordan man skal opfatte spørgsmålet om sammenhængen mellem EU's Lissabon-strategi og bæredygtighedsstrategi set ud fra aspektet om kvalitativ vækst. Vi vil politisk klart vise, at bæredygtig udvikling ikke, som nogle antyder, bremser den økonomiske vækst, men tværtimod sågar støtter og muliggør intelligent vækst i fremtidsområder. Det er vores opgave med denne strategi. I denne strategi peger vi flere gange på spørgsmål som vedvarende energikilder, miljøteknologi, økologisering af offentlige indkøb, ressourcer og energieffektitivet, miljø som faktor for mere beskæftigelse og intelligente og innovative produkter og tjenesteydelser samt mobilitetsløsninger.
Vækst kan ikke være et mål i sig selv, men altid kun et middel til at nå målet. Og målet er at forbedre livskvaliteten og miljøkvaliteten i Europa, samtidig med at man sikrer konkurrenceevnen på lang sigt. Hvis menneskene og miljøet har det godt, så har økonomien det også godt. Europa har tidligere været og vil også fremover især være kendetegnet ved, at man netop arbejder efter andre standarder end andre samfundsøkonomier i verden.
Hvad angår forholdet til Lissabon-strategien, skal de to strategier med hver deres egne fokuspunkter og tidshorisonter fortsat være adskilt fra hinanden, men de skal støtte og styrke hinanden. Et centralt mål er at gøre EU's bæredygtighedsstrategi mere synlig på politisk niveau og prioritere den højere. Den videre udvikling og gennemførelse af de to strategier skal således ske med en tæt afstemning af indholdet. Vi vil præcisere, at EU-strategien for bæredygtig udvikling og Lissabon-strategien for vækst og beskæftigelse ikke udelukker hinanden, ikke konkurrerer med hinanden eller sågar overhaler hinanden, men tværtimod supplerer hinanden fornuftigt. EU-strategien for bæredygtig udvikling udgør en omfattende ramme, hvor Lissabon-strategien med sin nyorientering mod vækst og beskæftigelse også kan fungere som motor for en dynamisk økonomi.
Med de to strategier understreges det efter vores opfattelse, at økonomiske, sociale og økologiske mål gensidigt kan styrke hinanden og derfor også skal udtænkes, udvikles og gennemføres sammen. Begge strategier sigter mod at støtte de nødvendige strukturændringer, som gør medlemsstaternes samfundsøkonomier i stand til at klare udfordringen fra globaliseringen, som jo vedrører os alle sammen i Europa.
Målene og de centrale indholdsmæssige punkter i bæredygtighedsstrategien, også i forhold til Göteborg 2001, som bliver de centrale udfordringer for en bæredygtig udvikling, er klart omtalt i papiret og i strategien og konkretiseres også i form af mål og initiativer. Det drejer sig om klimaændring og miljøvenlig energi, bæredygtig mobilitet og trafikplanlægning, bæredygtige produktions- og forbrugsmønstre - et vigtigt aspekt i fremtiden - forvaltning af de naturlige ressourcer, sundhed, social inddragelse, demografi og migration, som nok er en af de centrale udfordringer for kontinentet og en global udfordring med hensyn til fattigdomsbekæmpelse og bæredygtig international udvikling.
Som en central udfordring var der især diskussion om spørgsmålet om bæredygtige forbrugs- og produktionsmønstre, men det blev optaget i strategien. En vigtig succes er nok, at der blev indført et særligt kapitel i strategien - som flere talere har nævnt - som handler om fastlæggelse af gennemførelsesmekanismerne til effektiv efterbehandling samt til evaluering og kontrol af fremskridtene.
Som De kan se, har vi arbejdet med stor energi på denne bæredygtighedsstrategi. Vi har haft 10 rådssammensætninger i gang. Vi har forsøgt at opløse den tilsyneladende konkurrence mellem Lissabon og bæredygtighed, og jeg glæder mig meget over, at vi under hensyntagen til Deres kommentarer og efter intensive forhandlinger med medlemsstaterne nu er meget tæt på det punkt, hvor denne EU-bæredygtighedsstrategi kan vedtages inden for de kommende dage. Det er godt for livskvaliteten i Europa, og det er et godt tegn for fremtiden. 
Joe Borg,
   Hr. formand! Strategien for bæredygtig udvikling og Lissabon-strategien drejer sig om emner, som virkelig er relevante for befolkningerne. Undersøgelser af europæiske værdier og livskvalitet viser, at borgerne ønsker velfærd, men at de også vil have et rent miljø, godt helbred, social beskyttelse og lighed.
Kommissionen stillede i december et forslag til revision af EU's strategi for bæredygtig udvikling. Den har været genstand for dybtgående drøftelser i Rådet, som vil kulminere med vedtagelsen af en revision af strategien på Det Europæiske Råds møde i morgen. Jeg glæder mig over Parlamentets bidrag fra januar om status over og retningslinjer for revisionen, og jeg sætter pris på, at så mange medlemmer har deltaget i forhandlingen om dette emne. Jeg glæder mig til det videre samarbejde med Dem om dette emne, om de spørgsmål, der bl.a. er blevet stillet i forslaget til beslutning.
Bæredygtig udvikling er et af EU's overordnede mål. EU's strategi for bæredygtig udvikling og Lissabon-strategien sigter begge mod dette mål, om end de bør holdes adskilt. Sammen er de to strategier en dagsorden for forandring, så Europa kan tilpasse sig en global sammenhæng i forandring: f.eks. nye konkurrenter, en aldrende befolkning og følgerne af de demografiske forandringer, øget ressourceknaphed, klimaændringer samt tab af biodiversitet og økosystemer. De sigter mod at fremme innovation, herunder adfærdsændringer, at skabe ensartede regler for alle og inddrage alle.
Lissabon-strategien og strategien for bæredygtig udvikling supplerer hinanden. Den nødvendige økonomiske vækst må ikke ske på bekostning af miljøet og skal skabe social samhørighed for at sikre, at den kan vare ved. Men samtidig skaber det verdensomspændende ønske om miljøeffektive produkter og ydelser nye muligheder for vækst og arbejdspladser, som vi skal udnytte.
Vi skal spille på begge heste. Ved at opnå resultater inden for bæredygtig udvikling forbedrer vi vores chancer for at genvinde borgernes tillid til EU. For at nå resultater skal vi fokusere og klart sige, hvem der gør hvad. Det betyder en vis praktisk arbejdsfordeling mellem de to strategier.
Lissabon-strategien vedrører de økonomiske resultater på mellemlangt sigt og sigter mod at fremme vækst og arbejdspladser og skal samtidig hjælpe EU med at tilpasse sig den globale konkurrence og det øgede pres på ressourcerne. For at nå dette mål indebærer Lissabon-strategien handling på en lang række politiske områder, hvoraf mange er centrale for strategien for bæredygtig udvikling, f.eks. energieffektivitet, udnyttelse af miljøteknologiressourcer m.fl.
Strategien for bæredygtig udvikling drejer sig om vores velfærd, både økonomisk og med hensyn til livskvalitet, bl.a. med spørgsmål, der kræver længere tid, hvor tidsforskydningen betyder, at vi skal handle nu og først se virkningerne på langt sigt. Et godt eksempel er klimaforandringerne, men også ikke-bæredygtige transportformer, social udstødelse, sundhed og vores udnyttelse af naturressourcerne.
Den omhandler også de bredere globale udfordringer og konsekvenser uden for EU's grænser. Lad os sige det lige ud: Lissabon-strategien og strategien for bæredygtig udvikling forstærker gensidigt hinanden. Den enes succes afhænger af den andens. Nu skal vi prioritere at skabe resultater. Vi har i over 20 år diskuteret bæredygtig udvikling, men fremskridtene i retning af at vende de ikke-bæredygtige tendenser går for langsomt. Nu skal der sættes handling bag ordene.
Nogle siger, at vi ikke er ambitiøse nok. Det er jeg ikke enig i. Kommissionens reviderede strategi for bæredygtig udvikling skaber en fornyet politisk dynamik til politikkerne for bæredygtig udvikling, som gælder for alle politikområder.
Vi glæder os ligeledes over det østrigske formandskabs støtte til revisionen af strategien for bæredygtig udvikling og udkastet til konklusioner, som vil blive drøftet på denne uges møde i Det Europæiske Råd. Vi taler om en ny energi, som skal gøre det muligt for os at gennemføre de vanskelige forandringer i hele samfundet, som er nødvendige for en bæredygtig udvikling. Revisionen af EU's strategi for bæredygtig udvikling drejer sig om, hvordan vi kan gøre tingene bedre for at opnå resultater. For det første hvad vores politikker skal indeholde, herunder politikker under Lissabon-dagsordenen, for det andet at gennemføre, hvad der er vedtaget, og for det tredje hvordan vi sikrer, at vi inddrager alle, der skal gøre en indsats. EU's institutioner kan ikke skabe en bæredygtig udvikling alene.
Den nye strategi retter op på nogle af svaghederne i den tidligere strategi. Det er f.eks. uklare prioriteringer, ikke tilstrækkeligt ejerskab og fravær af en klar overvågningsmekanisme. De største udfordringer bekræftes, men samtidig præciseres målsætningerne, og man indfører en ny og strammere overvågningsmekanisme. Den omfatter regelmæssige rapporter fra Kommissionen, som skal fremlægges hvert andet år og udarbejdes på grundlag af Eurostats seneste indikatorer. Den omfatter nationale strategier, som skal ajourføres, så de stemmer overens med EU's strategi, og den omfatter ekspertevaluering af nationale strategier, så alle kan lære af hinanden.
Vi skal lære af bedste praksis og udnytte alle chancer for at kopiere vellykkede initiativer. Ved at afklare prioriteringerne gør vi det også lettere at koordinere Lissabon-strategien og strategien for bæredygtig udvikling.
I den fornyede strategi for bæredygtig udvikling understreges vigtigheden af en integreret tilgang. Problemerne hænger sammen, og det gør løsningerne også. En hensigtsmæssig udnyttelse af konsekvensanalyser af forslagenes indvirkning på økonomi, samfund og miljø er af central betydning. Horisontale foranstaltninger såsom en korrekt prisfastsættelse, investeringer samt forskning og innovation, uddannelse og kvalifikationer er også vigtige faktorer. Den nye strategi drejer sig om, at vi alle skal påtage os vores ansvar. En anden prioritering er inddragelse af interessenter, erhvervsliv og borgere, så alle bidrager til at nå resultaterne. Det drejer sig også om alle EU's institutioner og medlemsstater, som skal arbejde for at gennemføre strategien.
Vi mener, Europa-Parlamentet, Det Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget bør spille en mere aktiv rolle ved gennemførelsen og overvågningen af strategien. 
Cristina Gutiérrez-Cortines,
   Hr. formand! Jeg er mindre optimistisk end dem, der har talt hidtil, for jeg synes, at det fremlagte dokument i bund og grund er et dokument fuld af erklæringer, der omfatter mange allerede eksisterende klichéer, mange argumenter, som vi alle sammen allerede har hørt, og som fører til, at begrebet bæredygtighed bliver svagere og mindre respekteret.
Hvorfor siger jeg det? Fordi jeg mener, at strukturen i metodologien - og her taler jeg både som politiker og akademiker - er baseret på en fejltagelse. Den tager udgangspunk i en gentagelse af de gamle klichéer, og ikke i en ordentlig analyse af, hvilke reelle problemer vi står over for i dag med hensyn til bæredygtig udvikling.
For det første er det ikke klart, om dokumentet har europæiske eller verdensomspændende ambitioner. Det er ikke klart. For det andet tilpasses det Göteborg, men ikke Johannesburg. 
Endvidere ignorerer forslaget problemer, som f.eks. forholdet mellem økonomien og bæredygtig udvikling. Nu til dags kan man ikke adskille de økonomiske aktiviteter fra bæredygtig udvikling, og hvis vi vil koble det til Lissabon, er det endnu sværere at adskille. Dvs. der kan ikke være beskæftigelse, der kan ikke være mulighed for udvikling af de underudviklede lande, medmindre vi tager hensyn til, hvilken økonomi, der er den mest passende. Der er brug for visse økonomiske aktiviteter for at opretholde biodiversitet. Har vi gjort op med os selv, hvilke økonomiske aktiviteter, der kræves, eller hvilken rolle, landbruget spiller i dyrehold? Har vi taget hensyn til, at hvis vi vil tale om klimaændring og udvikling i Afrika, så skal vi tale om nuklear energi for at løse problemet med at få vand via afsaltning og udvinde energi, der ikke forurener? Hvis vi taler om klimaændring, skal vi også tale om nuklear energi som erstatning for 30 eller 40 % af det, der produceres.
Med andre ord er dokumentet ikke strukturelt integreret. Det omtaler ikke økonomien og ignorerer fuldstændigt industrien.
Endvidere synes jeg ikke, det demografiske aspekt behandles tilstrækkeligt. De emigrationer vi har fra nord til syd i Europa skaber en stressfaktor i den bæredygtige udvikling lige som de afrikanske emigrationer. Det skal der gøres noget ved, mine damer og herrer, og det skal ske med udgangspunkt i bæredygtig udvikling.
Riitta Myller,
   Hr. formand! På vegne af Socialdemokraterne kan jeg sige, at jeg er enig med kommissæren i, at vi langt om længe må gå fra ord til handling omkring en politik for bæredygtig udvikling.
Der er behov for et egentligt handlingsprogram for bæredygtig udvikling som del af EU's politik. Bæredygtig udvikling skal være ægte og kunne stå mål med principperne for gennemslagskraft, som det gælder for alle EU's politiske mål. De politiske redskaber skal for deres part tilpasses til disse mål. Så det er uacceptabelt, at projekter, som skader miljøet, i øjeblikket støttes med massive pengebeløb, når det tages i betragtning, hvordan støtten kanaliseres til projekter, som forbedrer miljøet. De beslutninger, der allerede er taget, skal også implementeres. Ministerrådet besluttede for flere år siden, at støtte, som skader miljøet, gradvis skulle trækkes tilbage. Det er ikke sket, hverken gradvis eller på anden måde.
Der har også i adskillige kontekster været talt om fælles miljøafgifter i hele EU. Vi ved at indførelse af dette vil kræve konsensus, men vi har behov for et skridt fremad i den rigtige retning. Rådet har også taget beslutning om, at der skulle indføres fælles energiafgifter i hele EU. Det sjette miljøhandlingsprogram, som Ministerrådet og Parlamentet vedtog ved den fælles beslutningsprocedure, vil give mulighed for at indføre fælles miljøafgifter i hele EU.
En betingelse for en ægte miljøpolitik er, at den økonomiske politiks redskaber med hensyn til lovgivning og andre lovgivningsmæssige akter følges ad. På denne måde kan der opnås en fordelagtig situation, hvor samfundet på en økonomisk rationel måde udvikler teknologier, der er økoeffektive og mere miljøvenlige. I den henseende er vi kommet til en korsvej, når det drejer sig om Lissabon-strategien, dvs. vi må indse, at miljøet også er en god ting for økonomien, og at man ved at udvikle det får hjulene i økonomien til at dreje rundt. 
Fiona Hall,
   Hr. formand! Vi glæder os over fornyelsen af strategien for bæredygtig udvikling, men den skal være mere koncentreret. Nødvendigheden af bedre koordination med andre tværgående strategier som Lissabon-strategien har længe været kendt, men vi skal også sikre en bedre koordination inden for selve strategien.
Vi skal tænke klart og erkende, at nogle af vores politikker for bæredygtig udvikling potentielt kunne komme i konflikt med andre. Vi har f.eks. fastsat et europæisk mål for biobrændsel, og det støtter jeg i høj grad, men strategien for bæredygtig udvikling skal også indeholde en forpligtelse til at sikre en bæredygtig skovforvaltning og stop for tab af biodiversitet.
En dårligt gennemtænkt udvidelse af brugen af biobrændsel vil føre til, at uberørte skove ødelægges, og habitater går tabt. En ordentlig, velgennemtænkt politik for biobrændsel vil betyde, at europæiske køretøjer kun kører på biobrændsel, der kommer fra godkendte kilder. Så jeg vil indtrængende bede formandskabet om blot at bruge strategien som udgangspunkt for et langt mere detaljeret arbejde om bæredygtighed. 
Elisabeth Schroedter,
   Hr. formand, hr. kommissær, hr. formand for Rådet, kære kolleger! Vi har kun jorden til låns fra vores børn. Vi ved alle, at politik, som ikke føler, at den har et ansvar for dette princip, pålægger den kommende generation en uoverkommelig byrde.
Jacques Delors konstaterede allerede i 1993, at det er en hasteopgave for EU at sørge for en økologisk og socialt retfærdig omstrukturering af økonomien og orientere den mod en bæredygtig strategi for at kunne klare fremtidens udfordringer, og det har hr. Pröll jo endnu en gang bekræftet. Jacques Delors pegede på, at det grundlæggende drejer sig om at opnå nogle udviklingsmønstre, som er baseret på et mindre forbrug af endelige ressourcer, og som kan reproduceres på lang sigt. Det svenske formandskab tog med Göteborg-strategien i sin tid udgangspunkt i denne erkendelse.
Nu, fem år senere, må vi konstatere, at den nye Kommission har kastet alle disse overlevelsesvigtige erkendelser for Europa over bord og er vendt tilbage til gamle, totalt forældede koncepter. Det viser de beslutninger, hvor uhæmmet vækst besværges som nøglen til at løse dagens problemer, hvor den tredje dimension, nemlig bevarelse af de økologiske grundlag, ikke længere bliver nævnt, og hvor den nødvendige balance mellen tre dimensioner afvises. Kataloget over øremærkningen af strukturfondsforordningen indeholder f.eks. kun et parameter for miljødimensionen ud af i alt 71. Kommissionens nye slogan om først at søge at gennemføre den nye Lissabon-strategi med fokus på uhæmmet vækst er ganske enkelt forkert, fordi det er kortsigtet og usolidarisk og uansvarligt over for den næste generation. På denne måde skubber man uforudsigelige omkostninger over på den næste generation.
Det glæder os, at Rådet ikke følger dette, og vi hilser det østrigske formandskabs nye strategimodel velkommen. Vi håber, at den nu bliver vedtaget i de kommende dage og virkelig bliver omsat til konkret politisk handling. 
Gabriele Zimmer,
   Hr. formand, mine damer og herrer! Den 30. maj lancerede Kommissionen sit website om bæredygtig udvikling, og det er velment og også meget interessant ligesom de to andre websites om klimaændringen og klimakontrol. Men de mindsker ikke min kritik af den foreliggende meddelelse fra Kommissionen. Den indeholder ikke nogen bæredygtighedsstrategi, men en liste over indledte initiativer, enkelte problemer og projekter. Dermed tilslutter jeg mig samtidig også den centrale kritik, som er blevet fremsat af . Jeg er også enig med dette netværk i, at det er den politiske prioritering, der er det centrale problem.
Jeg vil imidlertid gå endnu længere og sige, at bæredygtig udvikling er den demokratiske realisering af visionen om et samfund, hvor enhver kan leve autonomt og i værdighed. Bæredygtighed betyder efter min mening, at stadig flere mennesker lokalt, i Europa og i hele verden i stigende grad råder over de betingelser, som ganske enkelt er nødvendige for at skabe mulighed for fred, beskyttelse mod vold, demokrati, social sikkerhed, intakt natur, uddannelse og kultur. Derfor skal bæredygtighedsstrategien prioritere tre mål, nemlig opfyldelse af millenniumudviklingsmålene, bekæmpelse af fattigdom og social udstødelse i EU, reduktion af kuldioxidemissionerne og den globale opvarmning. Det betyder nedrustning, afmilitarisering, demokratisering af verdens økonomiske relationer og vores samfund samt omfordeling, omdirigering af ressourcestrømme i forbindelse med strukturændringer, omstrukturering af energiøkonomierne og naturligvis også omstrukturering af det samfundsmæssige arbejdsdelingssystem. 
Michael Henry Nattrass,
   Hr. formand! Disse spørgsmål viser den europæiske socialmodel i blinkende lygter. Men den europæiske socialmodel er et miskmask, der ikke gør nogen glade. Lidt fri markedsadgang hist og lidt velfærdsstat pist, garneret med lidt grønt pynt. EU dikterer, at den samme størrelse passer alle, og hvis man skal dømme ud fra ordlyden i disse spørgsmål fra grupperne, ser det jo også ud til, at den samme størrelse passer alle. Men i Gruppen for Selvstændighed og Demokrati har vi indset, at denne ene størrelse aldrig kommer til passe.
Jeg har ret til at sige, at mit parti, UKIP, aldrig vil kunne støtte Lissabon-strategien, fordi det er en mislykket strategi fra Kommissionens side, som ikke har nogen juridisk ret til at diktere, hvilken økonomisk politik mit land skal føre. Derfor kan EU aldrig påtvinge Storbritannien en strategi for bæredygtig udvikling.
Men så er der problemet med PPE-DE og den fælles størrelse. I september blev David Cameron i Daily Telegraph citeret for at "kæmpe for at få sat en stopper for EU's sociale rolle", så EU bare fokuserer på "at få det indre marked til at fungere ordentligt". Men nu har vi et konservativt medlem, hr. Bowis, som spørger, hvordan EU kan styrke sin sociale rolle i den økonomiske politik. Det er ikke mærkeligt, at hr. Camerons løfte om at forlade PPE-DE-Gruppen er blevet sådan en stor vittighed. Eller, som jeg altid siger: "EU behager at spøge". 
Alessandro Battilocchio (NI ).
   - Hr. formand, kære kolleger! Jeg taler på vegne af PSI, Italiens nye socialistparti. I forvaltningen af de nye udviklingsinstrumenter bliver det fundamentalt at skabe en sammenhæng med Lissabon-strategien, idet vi lægger en plan på kort, mellemlang og lang sigt for gennemførelsen af de målsætninger, vi har sat os, dvs. funktionsdygtighed, effektivitet og besparelser, hvor vi lægger særlig vægt på væksten, men ikke glemmer miljøbeskyttelsen.
Den rolle, som politikkerne for bæredygtig udvikling skal spille på eksternt plan, navnlig når det gælder udviklingslandene, er efter vores mening af afgørende vigtighed, eftersom man i mange tilfælde netop i disse lande - som desværre ikke har nogen økonomiske alternativer - kan konstatere en uhæmmet udnyttelse af ressourcerne. Derfor skal de nye politikker være baseret på en fornuftig plan for bæredygtig udvikling, som alle verdens befolkninger kan benytte, uden at der gøres forskel.
EU-institutionerne skal i hele verdens interesse sende signaler om en politisk konvergens, der langt om længe er solidarisk, og som tager sigte på en reduktion af den uhæmmede udnyttelse af ikke-vedvarende ressourcer, idet der samtidig gøres en indsats for at opprioritere forskning og udvikling af miljøvenlige teknikker. 
Françoise Grossetête (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær! Da Lissabon-strategien blev revideret, besluttede De at holde den adskilt fra strategien for bæredygtig udvikling. Det mener jeg var en fejl. Disse to redskaber er mere end komplementære, de er uadskillelige fra hinanden. Derfor får man nu det indtryk, at De indtager en ideologisk holdning uden at handle. Man kan ikke troværdigt hævde, at bæredygtig udvikling er en af de tre søjler i Lissabon-strategien, medmindre man skaber de nødvendige forbindelsesklausuler. Jeg må sige, at jeg var skuffet over indholdet i den aktionsplatform, som Kommissionen har fremlagt med betragtelig forsinkelse. Vi havde forventet mere substans og flere forslag.
Bæredygtig udvikling lyder nu hult. Hr. kommissær, nu er jeg måske lidt tidligt ude og foregriber vores institutionelle dagsorden, men Deres arbejdsprogram for 2007 bliver nødt til at tage denne udfordring op. Jeg beder Dem være mere fast, mere skarp og mere dristig over for Rådet. Ja, Kommissionen må være dristig og modig, og det er den ikke i øjeblikket. Den censurerer sig selv, eftersom den står over for et lammet Råd, som ikke har andet end gode hensigter, som aldrig bliver omsat til handling. Med hensyn til energi skal det understreges, at kernekraft ikke længere er tabu, men det skal suppleres af vedvarende energikilder. Med hensyn til biobrændstoffer arbejder nogle medlemsstater - især Frankrig og Sverige - med det, men på forskellige systemer. Hvad er der blevet af harmoniseringen? Der gøres ikke fremskridt. Hvor er de praktiske forslag? De findes i folks hoveder, men desværre bliver de der.
Med hensyn til Rådet har jeg lyst til at bede det rationalisere de instrumenter, der er til EU's rådighed, nemlig Cardiff-processen om integration af miljøaspekterne i andre politikker, Göteborg-strategien for bæredygtig udvikling og den nyligt reviderede Lissabon-strategi. Den kortsigtede politik må træde til side til fordel for en visionær politik, som tænker på fremtiden og gør bæredygtig udvikling til en nøglefaktor for fremtiden. 
Gyula Hegyi (PSE ).
   - Hr. formand! Mit hovedproblem med Kommissionens miljøforslag er, at de ikke svarer til målsætningerne i den sjette miljøhandlingsplan.
Angående trafik understreges det i denne handlingsplan, at det er vigtigt at adskille transportmål og målene for bruttonationalprodukter. Men Kommissionens nye strategi indeholder ikke forslag til bindende foranstaltninger og frister. Det er udmærket at tale om, at man ønsker færre privatbiler og mere miljøvenlig offentlig transport, men uden bindende juridiske foranstaltninger er det bare tomme ord. Hvis vi ønsker mindre luftforurening og mere offentlig transport, er vi nødt til at gøre noget.
Som ordfører vedrørende bymiljø foreslår jeg juridiske foranstaltninger og målsætninger for at styrke miljøvenlig transport. Jeg håber, at Kommissionen og Rådet vil vende tilbage til en politik med klare mål og foranstaltninger. Når jeg hører fru Grossetête, håber jeg også, at PPE-DE-Gruppen vil støtte mit ændringsforslag og min betænkning om indførelse af bindende foranstaltninger og mål for bymiljø og trafik. 
Friedrich-Wilhelm Graefe zu Baringdorf (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Jeg vil gerne henlede Deres opmærksomhed på udviklingen i landdistrikterne. Det er vigtigt, at vi ikke glemmer landdistrikternes generelle betydning for den økonomiske udvikling. Det betyder, at vi også finansielt må sørge for, at der er tilstrækkeligt med midler til rådighed. Desværre er den såkaldte anden søjle for udvikling af landdistrikterne i perioden 2007-2013 blevet skåret ned med 20 milliarder i forhold til Parlamentets og Kommissionens forslag, og det indskrænker udviklingsmulighederne. Derfor er det sikkert nødvendigt, at vi gør brug af den fakultative modulation på 20 %, dvs. flytning fra første til anden søjle. Vi må imidlertid også sørge for, at vi bidrager til den internationale udvikling af landdistrikterne. Til det formål har vi brug for en fond, som internationalt kan yde støtte til projekter til udvikling af landdistrikterne på samme måde, som det er tilfældet i Europa. Kun på den måde vil landdistrikterne generelt have en chance for udvikling. 
Jean-Claude Martinez (NI ).
   - Hr. formand! Bæredygtig udvikling er en dejlig idé. Den minder behageligt om Norge og dr. Brundtland, som opfandt den for 40 år siden. Det er en mindelse fra de gode gamle dage, fra Rom-klubben, fra nulvækst. Det er en ny version af pastor Malthus' gamle idé. Ved menneskehedens banket er der ikke plads nok til alle generationer. Derfor må vi begrænse os, for isen smelter, vandet stiger, drivhuseffekten vil kvæle os, solen vil brænde ud og råstofferne blive brugt op, fordi kineserne forbruger det hele.
Det eneste, der er bæredygtigt, er faktisk underudvikling. Se på Afrika! Det eneste bæredygtige er fattigdom, som er en socialt overført sygdom, der gives videre fra generation til generation. Udvikling, derimod, er rent midlertidig. Stenalderen sluttede ikke, fordi der var mangel på sten, men fordi man opfandt broncen. Oliealderen vil også slutte, ikke fordi der mangler olie, men fordi vi vil gå videre til fusions- eller brintalderen. Bæredygtig udvikling er kort sagt et absurd begreb, som de rige har opfundet for at forklare de fattige, at de må undvære i dag for at bevare menneskeheden i fremtiden. 
Charlotte Cederschiöld (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær! Bæredygtig udvikling er noget indlysende, som vi alle stræber efter. Hvem kan være imod det? Grundtanken og strategien har stor betydning for Europas og verdens fremtidige velfærd, når det gælder disse spørgsmål. De er mere sammenkædet end integreret.
Beslutningen har sin oprindelse i Göteborg for fem år siden og lægger vægt på nogle komponenter i gennemførelsen af strategien for bæredygtig udvikling. En stærk økonomisk udviklings virkning på mulighederne for at skabe smart teknologi kunne have haft større vægt. Selv innovative miljøløsninger kan kræve investeringer for at blive rentable. Beslutningen har en alt for administrativ klang og ind imellem for lidt indsigt i forretningsverdenens virkelighed. Hovedparten af beslutningen kan vedtages, men markedsperspektivet må ikke gå tabt. Det siger jeg som PPE-DE-Gruppens udsendte repræsentant for dette spørgsmål i Udvalget om det Indre Marked og Forbrugerbeskyttelse.
Da beslutningen var gennemsyret af, at strategien for bæredygtig udvikling og Lissabon-strategien skulle lægges sammen, havde vi svært ved at stemme for den, men nu synes vi, at det er et acceptabelt kompromis. Vi er ikke imod strategien. Tværtimod støtter vi i allerhøjeste grad en bæredygtig udvikling inden for økonomisk aktivitet, miljøarbejde og samfundet som helhed. En sammenlægning af Lissabon-strategien og bæredygtighedsstrategien kan vi imidlertid ikke opfordre til netop nu, da Lissabon-strategien allerede er i brug til forskel fra bæredygtighedsstrategien. Vi lukker dog ikke døren for altid. Efter revideringen synes vi, at beslutningen har fået en tone, som vi i det store og hele kan støtte. 
Britta Thomsen (PSE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger! Det er med stor tilfredshed, at jeg kan konstatere, at beslutningsforslaget anerkender, at vækst og bæredygtig udvikling ikke er hinandens modsætninger, men derimod hinandens forudsætninger. En bæredygtig vækst er den eneste vækst, vi har råd til. Det er også et stort fremskridt, at beslutningsforslaget udvider bæredygtighed til også at omfatte andre områder end miljø. De miljømæssige og sociale dimensioner bør integreres som ligeværdige temaer i forståelsen af bæredygtighed.
Og i den forbindelse vil jeg gerne fremhæve, at bæredygtig udvikling også indebærer ligestilling mellem kønnene. Kvinder tjener i dag mindre end mænd i hele Europa og er ikke repræsenteret i de beslutningstagende organer i samme omfang som mændene - hverken i det politiske eller i det økonomiske eller i det offentlige liv. En bæredygtig udviklingsstrategi må forholde sig til denne ulighed og til, at sociale problemer ikke rammer mænd og kvinder på samme måde. De fælles mål i såvel Lissabon-strategien som strategien for bæredygtig udvikling kan ikke nås, uden at spørgsmålet om ulighed og en bedre udnyttelse af både mænds og kvinders potentiale tages op. 
Marie Anne Isler Béguin (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. kommissær! Vi ved alle, at det er for sent at beklage sig over konsekvenserne af vores fejltagelser. Verdens økologiske krise rammer os lige i ansigtet, og jeg vil ikke remse de mange problemer i denne forbindelse op.
Vi i Parlamentet ved godt, nok mere end nogen andre, hvor meget det haster med at handle og træffe modige og vidtrækkende politiske valg. Og hvad ser vi så, eftersom dette er så vigtigt? Vi ser, at Kommissionen og medlemsstaterne bruger og misbruger retorikken om bæredygtig udvikling, nogle gange kynisk, til at retfærdiggøre ikke-bæredygtige politikker. Lad mig nævne biodiversiteten som eksempel, det fælles spørgsmål om vores overlevelse, som De ved, hr. Pröll.
Eftersom vi har udkæmpet en sand kamp her for at opnå budgetter for biodiversitet i de finansielle overslag, eftersom vi har sagt, at der ville blive taget højde for Natura 2000 i strukturfondene, et argument som blev brugt for at retfærdiggøre, at man ikke skabte en ny budgetpost, kunne De da fortælle os - og dette er et spørgsmål til Kommissionen, som ikke hører efter - hvorfor biodiversiteten ikke er med i prioriteringerne under Regionaludviklingsfonden, og hvorfor der ikke er afsat penge til biodiversitet på budgettet?
Derfor vil jeg virkelig gerne vide, hvem det er, der saboterer den bæredygtige udvikling i disse institutioner. Og hvis der er tale om sabotage, hvor stor tillid kan vi så have til den strategi, De præsenterer for os? 
András Gyürk (PPE-DE ).
   - Hr. formand! I forbindelse med dette beslutningsforslag vil jeg gerne sige et par ord om forholdet mellem bæredygtig udvikling og energiøkonomi.
Det påpeges med rette i dokumentet, at energiproduktion og forbrug er en af nøglefaktorerne til at opnå bæredygtighed. Derfor er det rigtigt, at vi på denne basis omformulerer - som vi har gjort så mange gange tidligere - vores mål med hensyn til at øge energieffektiviteten, nedsætte andelen af drivhusgasser eller sågar støtte vedvarende energiformer. Samtidig er det klart, at vi halter alvorligt bagefter med hensyn til den videre udvikling af strategien for bæredygtig udvikling, som blev vedtaget i Göteborg i 2001. Derfor er det værd at overveje, hvorfor vi er i denne situation. Jeg er overbevist om, at en af de vigtigste forhindringer for at nå vores mål kan være manglen på en effektiv markedsøkonomi. I beslutningsforslaget opfordres der til udveksling af nationale erfaringer, og derfor vil jeg gerne illustrere dette med et ungarsk eksempel. I Ungarn, hvor anvendelsen af vedvarende energi desværre er blandt de laveste i EU, beskyttes forurenende energiproduktion på lang sigt af monopollignende situationer og kontrakter, som er i strid med markedslogikken. Som følge af disse kontrakter, sammen med de uforudsigelige regler om statens obligatoriske elindkøb, som også er i strid med markedslogikken, er det stort set umuligt at anvende f.eks. vindenergi. Og så længe denne praksis finder sted, er chancerne for at nå vores mål med hensyn til bæredygtig udvikling meget små.
Derfor må vi udvikle et effektivt, konkurrencedygtigt og omkostningseffektivt energimarked, for uden det er et miljømæssigt bæredygtigt samfund kun en uopnåelig drøm. Göteborg-strategien kan kun blive til virkelighed, hvis vi opnår dette. Med dette håb støtter jeg beslutningsforslaget, og jeg har tillid til, at vi kan vende tilbage til dette emne, når Parlamentet skal drøfte udviklingen af den fælles europæiske energipolitik. 

Carl Schlyter (Verts/ALE ).
   - Hr. formand! Lissabon-strategien følger det forkerte mål. Vi har i dag vækst uden jobskabelse, så det er en forkert måde at skaffe flere arbejdspladser på. Vi stræber også efter de forkerte mål. Allerede ved en indtægt på ca. 12.000 euro om året mindskes forholdet mellem øget indkomst og øget lykke. I stedet får man mere stress, større miljøødelæggelse, øgede kløfter og uretfærdigheder. En bæredygtig udvikling handler ikke kun om miljøet, men miljøet og de sociale vilkår hænger sammen, hvis vi skal få en bæredygtig udvikling.
I dag taler alle om bæredygtig udvikling, og i morgen skal vi stemme om det syvende rammeprogram, som giver 4 milliarder euro til atomkraftforskning. Endvidere er der afsat flere midler til forskning i kulkraft og anden forskning, som ikke er bæredygtig. Hvorfor er det sådan? FN's Panel om Klimaændringer har vist, at Kyoto-målene kun kan opnås ved at støtte bistanden til de fossile brændstoffer. Tilhørerne her bliver overraskede. Hvorfor træffer vi ikke de relevante beslutninger? Jo, det er fordi, lobbyisterne fra de store virksomheder får deres vilje om kortsigtede vækstløsninger, som er negative for den bæredygtige udvikling. Vi skal lytte mere på vores tilhørere og mindre på vores lobbyister, for sådan får vi en bæredygtig udvikling. 
Marie Panayotopoulos-Cassiotou (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Siden december sidste år har man i Kommissionens meddelelse og via andre af tidens medier konstateret, hvor hurtigt de globale ændringer foregår, og nye risici opstår, men også den modsatte tendens hen imod en konstant, afbalanceret tredimensionel udvikling, som kæder økonomisk udvikling og livskvalitet sammen med social integration og miljøbeskyttelse. Ved at foreslå en ramme med grundlæggende principper for EU's strategi for bæredygtig udvikling som supplement til Lissabon-strategien, opdelt i seks grundlæggende områder, forsøger man at integrere bæredygtighed i europæisk politik, både med en intern dimension og ved at tage højde for de eksterne konsekvenser af beslutninger og valg, der gælder for hele verden.
I dag vil vi her i Europa-Parlamentet med vores beslutningsforslag gerne fremkalde en reaktion på de øvrige institutioners afgørelser. Vi bekræfter vores politiske og humanistiske engagement og bevidstheden om vores ansvar over for de kommende generationer ved at anbefale en effektiv evaluering af konsekvenserne af bæredygtighed i alle EU's initiativer. Beslutningsforslaget er helt klart. Vi glæder os over formandskabets interesse, men kræver en fælles, sammenhængende og omfattende ramme, som samler offentligheden og de politiske beslutningstagere om fælles mål.
Vi håber, at de generelle mål vil blive suppleret med konkrete foranstaltninger, der fokuserer på mennesket, og derfor bør der lægges særlig vægt på at fastsætte indikatorer for fremskridt for at måle nytteværdien for mennesket som den eneste, ubestridelige værdi.
Økonomisk velfærd, høj levestandard og økologiske konsekvenser af den ensartede spredning af målene med hensyn til mulighederne i den fysiske verden giver kun mening, hvis disse ting tjener nutidens og fremtidens borgere. 
Josef Pröll,
   Hr. formand, mine damer og herrer, hr. kommissær! Ved afslutningen af denne debat vil jeg gerne endnu en gang sammenfatte de punkter og mål, som vi har forsøgt at koordinere med bæredygtighedsstrategien under vores formandskab, og som nu også vil blive vedtaget i de kommende dage. Jeg vil gerne takke varmt for de forslag og for de bemærkninger og den debat, som vi sammen har ført her.
Vores mål har været, at vi med bæredygtighedsstrategien ville sætte spørgsmålet om bæredygtig udvikling for Europa og dermed også Europas effekt som forbillede højt på den politiske dagsorden. Vi har haft alle rådssammensætninger i gang. I de sidste måneder har vi også intenst forsøgt at finde frem til de centrale punkter sammen med Europa-Parlamentet og nu præsentere dem i en strategi. Den foreliggende strategi er efter vores mening resultatet af en meget bredt anlagt diskussion og ambitiøse forhandlinger. I strategien er der nu klart fastsat syv centrale udfordringer med mål og initiativer, og det vil sætte os i stand til i EU endnu en gang at vise og indtage vores førerrolle i internationale processer. Men det vigtigste kapitel er naturligvis - og det vil gøre det muligt til en vis grad at måle bæredygtighedsstrategiens resultater i de kommende år - et stærkt og klart struktureret gennemførelseskapitel, som fastlægger ansvar og kompetence i forbindelse med kontrol af fremskridtene i gennemførelsen og klart og tydeligt nævner alle EU-institutioner og politiske niveauer, på EU-plan og nationalt, lokalt og regionalt.
Jeg betragter også, og det bør vi alle gøre, EU's bæredygtighedsstrategi som et supplement til Lissabon-strategien. Begge strategier tilstræber med forskellige fokuspunkter og tidshorisonter en bæredygtig udvikling. Vi vil også vise, at høj livs- og miljøkvalitet og et højt socialt sammenhold er vigtige faktorer for at sikre konkurrenceevnen på lang sigt. Bæredygtighedsudvikling er en central innovationsfaktor, som åbner muligheder og potentialer for intelligent vækst og bedre arbejdspladser.
Bæredygtig udvikling er en overordnet målsætning for alle europæiske politikker, som er forankret i traktaterne. Den stiller os imidlertid over for ganske store udfordringer, især institutionelt. På EU-niveau findes der i dag ikke egnede strukturer til at diskutere dette horisontale spørgsmål i organerne eller koordinere meninger fra forskellige organer bedre. I forbindelse med forhandlingerne om EU's bæredygtighedsstrategi forsøgte vi med gruppen "formandskabets venner" til slut at finde en ad hoc-løsning. På rådsniveau vil vi inden den første af strategien udarbejde mulige forslag til egnede mekanismer til bæredygtighed. Dette institutionelle spørgsmål vedrører i lige høj grad alle EU-institutioner, og jeg vil gerne opfordre til en interinstitutionel dialog, som går videre end til beslutningen om bæredygtighedsstrategien. Vi ser ikke bæredygtighedsstrategien som afslutningen på debatten om bæredygtighed i Europa, men som et vigtigt startpunkt sammen med Lissabon-strategien for en bæredygtig udvikling i Europa.
Jeg takker endnu en gang for det meget konstruktive samarbejde, ikke kun - og det siger jeg også her tæt på afslutningen af det østrigske formandskab for EU - i forbindelse med bæredygtighed, men for det konstruktive samarbejde generelt mellem Europa-Parlamentet og formandskabet. For mig personligt inden for mine kompetenceområder har det hele vejen igennem været en meget frugtbar og positiv diskussion. 
Joe Borg,
   Hr. formand! Jeg vil gerne takke alle for denne meget interessante debat. Debatten viser, at dette emne er centralt for Europa, og det er en god prioritering, som Kommissionen mener kan bidrage til at forbedre livskvaliteten og bevare naturressourcerne, især til gavn for kommende generationer. Det drejer sig om at forbedre de økonomiske, sociale og miljømæssige dimensioner i vores livsstil.
I sit forslag har Kommissionen understreget og forstærket relevansen af de bagvedliggende principper i vores politik for bæredygtig udvikling. Desuden har vi sat os nogle klare mål og beskrevet, hvad der skal gøres for at nå disse mål. Vedrørende behovet for at være mere ambitiøse og fastlægge nye mål må jeg understrege, at det vigtige er at skabe resultater. Det er måske ikke så svært at afsøge nye mål. Men det er meget sværere at få folk til at gennemføre og acceptere de forandringer, der er nødvendige for at nå disse mål.
Vi taler om de eksisterende mål, men den virkelige udfordring består i at nå dem. Vi foreslår derfor en ny strategi, der skal gøre det muligt for os at gennemføre de vanskelige forandringer i hele samfundet, som er nødvendige for en bæredygtig udvikling. Men når det er sagt, er jeg enig i, at det også er vigtigt at opstille nye mål. Ethvert nyt mål skal dog vedtages gennem en omfattende proces, der omfatter konsekvensanalyser og høring af alle interesserede parter, således at vi har accept og engagement fra dem, der skal arbejde for at nå disse mål.
Jeg vil også sige noget om den integrerede tilgang, der ofte er blevet nævnt i denne debat. Bæredygtig udvikling drejer sig om, at politiske beslutninger skal træffes ud fra et holistisk grundlag. Det kræver en integreret tilgang, og i praksis betyder det, at Lissabon-strategien skal gennemføres samtidig med og som et supplement til strategien for bæredygtig udvikling - to koordinerede strategier, hvor man arbejder sideløbende med at nå det overordnede mål - bæredygtig udvikling.
Kommissionen mener ikke, at det er en god idé at samle de to strategier til en, men er enig i, at de skal forfølges parallelt for at nå det overordnede mål for bæredygtig udvikling, og at de skal supplere hinanden, både med hensyn til dækningsområde og forvaltning. Kommissionen er enig i, at de kan gennemføres samtidig, om end det ikke betyder, at de skal være integrerede. Dette kan nås gennem en sund og reel komplementaritet mellem de to, og det er, hvad Kommissionen beskriver i sin meddelelse.
Vedrørende forvaltning og overvågning er en forbedret forvaltning af EU's strategi for bæredygtig udvikling nøglen til fremskridt. Derfor foreslår vi, at revisionen af strategien skal omfatte en forbedring af forvaltningsprocessen. Kommissionen vil rapportere om fremskridt hvert andet år. Lad mig forsikre Dem om, at vi i den sammenhæng vil udnytte samtlige indikatorer for bæredygtig udvikling.
Eurostat har gjort gode fremskridt med udviklingen af indikatorer, og dette arbejde fortsætter. Målet er ikke at hænge nogen ud, men at vurdere, hvor vi er, hvor meget mere der skal gøres og på hvilke områder for at gøre det muligt for os at afgøre, hvor vi skal sætte ind, og for at give vælgere og interessenter klare budskaber om, hvilke ændringer der skal foretages, og hvordan vi vil gøre det.
Vedrørende den internationale dimension kræver bæredygtig udvikling en global tilgang. EU skal bevare sin position som førende i verden i henseende til bæredygtig udvikling gennem sine handlinger inden for EU og ved at tage hånd om følgerne. EU skal også indlede et samarbejde med andre for at nå de mål, der blev fastlagt i Johannesburg og millenniumudviklingsmålene, således at udviklingsøkonomierne, som det også er blevet sagt, kan tage et tigerspring fremad og undgå gammeldags, ikke-bæredygtige udviklingsmønstre og bruge rene, innovative teknologier. Det er f.eks. vigtigt for at begrænse klimaforandringerne. Det er også grunden til, at den globale dimension er en integrerende del af EU's fornyede strategi for bæredygtig udvikling, og årsagen til, at denne strategi er baseret på en integreret tilgang til udvikling og eksterne politikker.
Afslutningsvis håber Kommissionen, at samspillet mellem os på dette område kan fortsætte og blive intensiveret i de kommende måneder. 
Formanden.
   - Som afslutning på forhandlingen har jeg modtaget et beslutningsforslag, jf. forretningsordenens artikel 108, stk. 5(1).
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted torsdag kl. 11.00. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er redegørelser fra Rådet og Kommissionen om stigende racistisk og homofobisk vold i Europa. 
Hans Winkler,
   Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Det spørgsmål, som vi nu behandler her i plenum, er efter min mening et særlig vigtigt spørgsmål. Hver gang sikkerheden og værdigheden for en indbygger i EU er truet, er vi alle truet. Det er vores Unions troværdighed, den principper og institutioner, der står på spil.
EU bygger, som det også klart fremgik af formiddagens debat, på principperne om frihed, demkrati, respekt for menneskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder samt retsstatens principper. Det er forankret i grundlæggelsestraktaterne, og det er siden blevet gentaget i talrige institutionelle aftaler og i talrige retsakter. Derfor må vi betragte racistiske og homofobe voldshandlinger som en direkte udfordring og imødegå dem med beslutsomhed.
Vi må ikke tillade, at mennesker fra kredsen af vores egne unionsborgere føler sig som fremmede. Lige så lidt må vi tillade, at mennesker fra andre dele af verden, som kommer til os, gør erfaringer, som er totalt i strid med vores værdier.
EU har siden Amsterdam-traktatens ikrafttræden med direktiverne for ligebehandling, der blev udstedt i 2000, givet sig selv et instrument til at forebygge respektive bekæmpe diskriminering, bl.a. på grund af etnisk oprindelse, religion og seksuel orientering.
På basis af disse to direktiver blev EU's handlingsprogram 2001-2006 til bekæmpelse af diskrimination vedtaget. Dermed giver EU meget klart udtryk for, at man på dette område ikke vil nøjes med at udstede retsnormer, men vil tage omfattende initiativer til at gennemføre en antidiskrimineringspolitik.
De kender disse initiativer, det behøver jeg ikke gå nærmere ind på. Jeg vil kun særligt fremhæve den store betydning, som vi alle i denne forbindelse tillægger arbejdet i Det Europæiske Observationscenter for Racisme og Fremmedhad, hvis registreringer er et vigtigt beslutningsgrundlag for de politisk ansvarlige.
Her vil jeg også gerne knytte an til noget, som jeg sagde allerede i formiddags. Vi mener, at disse bestræbelser for ligestilling, ikke-diskriminering og kamp mod racisme også ville blive tilgodeset med et særligt agentur for grundlæggende rettigheder, et særligt agentur, som beskæftiger sig med dette spørgsmål. Idéen med dette agentur er at overvåge de regler, som kun vi i EU har, som er blevet en del af det fælles , i medlemsstaterne, i institutionerne og organerne. Det er ikke tanken at gennemføre generelle menneskerettighedsundersøgelser og optræde som konkurrent til andre institutioner, særligt Europarådet, det handler tværtimod om, at vi i EU har brug for en institution, som beskæftiger sig med gennemførelsen af de initiativer, der bliver vedtaget her.
Jeg vil gentage, hvad jeg sagde allerede i formiddags, nemlig at det planlagte menneskerettighedsagentur efter min mening opfylder denne opgave, og at civilsamfundet, altså vores borgere, ønsker og har behov for dette agentur.
Vi ved, at der under EU-niveau inden for bekæmpelse af forskellige former for intolerance findes en mængde værdifulde initiativer af såvel offentlig som privat natur. Disse initiativer, som arbejder for at oplyse og føre forskellige grupper sammen, nedbryde fordomme eller for helt unge menneskers vedkommende gennem uddannelsesinitiativer at hindre, at de opstår - det er efter min mening særligt vigtigt - fortjener vores fulde støtte.
Men hvor vi må se i øjnene, at positive initiativer, uddannelsesinitiativer og oplysning ikke er nok til at bremse volden eller dens forstadier, nemlig intolerance og ophidselse, må vores medlemsstater også anvende strafferetlige foranstaltninger for at beskytte borgerne. EU's stater har derfor gennemgående strafferetlige bestemmelser, som modsvarer de udfordringer, som racistisk og intolerant adfærd udgør.
Det østrigske formandskab mener, at en europæisk rammebeslutning om bekæmpelse af racisme og fremmedhad ville være et vigtigt skridt til af fuldende dette europæiske instrumentarium og samtidig et vigtigt signal. Arbejdet med en sådan rammebeslutning blev indledt i 2001. Der er imidlertid stadig problemer på grund af de historisk forskellige strafferetlige systemer i medlemsstaterne. Arbejdet er vanskeligt, og hidtil er det ikke lykkedes at nå frem til et resultat.
I betragtning af en alvorlig og farlig udfordring, som racistisk og homofob vold er, er der behov for, at EU's politisk ansvarlige viser lederskab, også og netop rådsformandskabet. Rådsformand Ursula Plassnik, jeg selv og andre repræsentanter for det østrigske formandskab har bestræbt os på at vise dette lederskab. Således udtalte minister Plassnik den 21. marts i år i anledning af den 40. internationale dag for bekæmpelse af racediskrimination bl.a.: "Den verdensomspændende kamp mod racisme er langtfra vundet. Heller ikke i EU er der grund til at være selvtilfreds."
Tidligere, den 17. marts, sagde jeg selv ved et arrangement om dette spørgsmål: "De lokale og regionale organers bidrag til at beskytte mindretal og til initiativer mod diskrimination er særligt vigtigt." Jeg pegede også på romanimindretallets situation, som desværre i mange tilfælde er skydeskive for diskrimination og racistisk vold i EU.
Den 5. maj, som er den nationale østrigske mindedag mod vold og racisme, mindedes rådsformanden befrielsen af koncentrationslejren Mauthausen og de mennesker fra over 30 europæiske nationer, som af nazisterne blev bragt til Mauthausen og ydmyget, pint og myrdet. Det skal vise os, hvad intolerance og racisme fører til, og EU skal sikre, at dette aldrig sker.
Mine damer og herrer medlemmer, lad mig meget hjerteligt - også personligt, for det er et emne, jeg har beskæftiget mig med i mange år - takke Parlamentet, fordi det har sat dette vigtige punkt på dagsordenen, og lad mig forsikre Dem, at Rådet sætter meget stor pris på Deres engagement netop på dette område og vil arbejde hånd i hånd med Dem. 
Vladimír Špidla,
   Hr. formand, mine damer og herrer! Kommissionen er principielt modstander af enhver form for racisme og fremmedhad og vil fortsætte med af al kraft at bekæmpe disse fænomener, som det er fastsat i traktaten. 
I dag bør denne opgave prioriteres højere end nogensinde på internationalt, europæisk, nationalt og lokalt niveau. Kommissionen er meget skuffet over, at medlemsstaterne endnu ikke har vedtaget Kommissionens forslag fra 2001 om Rådets rammebeslutning om bekæmpelse af racisme og fremmedhad. Formålet med dette forslag er at sikre, at alle former for racisme, inklusive racisme af religiøse årsager, er strafbar i alle medlemsstater. Kommissionen opfordrer endnu en gang Rådet til at vedtage forslaget uden at udvande dets effektivitet og forsøger at genoplive debatten om forslaget. Vedtagelsen af forslaget ville være et stort skridt fremad i kampen mod forbrydelser, der skyldes racisme og frememdhad. Kommissionen håber, at seminaret om kampen mod racisme og fremmedhad, som organiseres i samarbejde med det østrigske formandskab og Det Europæiske Overvågningscenter for Racisme og Fremmedhad (EUMC), og som finder stede den 20.-22. juni, vil føre til en genåbning af debatten i Rådet under det finske formandskab.
Rammebeslutningen er ikke Kommissionens eneste initiativ i kampen mod racisme og fremmedhad. F.eks. støtter Kommissionen EUMC's arbejde ved at indsamle data om omfanget og udviklingen af racisme i EU. Det forhold, at EUMC bliver omdannet til et agentur for grundlæggende rettigheder, vil ikke forringe de nuværende aktiviteter, eftersom kampen mod racisme og fremmedhad fortsat vil være et grundlæggende mål for det nye agentur. Jeg er tværtimod overbevist om, at denne kamp og vores bestræbelser faktisk vil blive styrket. Kommissionen arbejder også for at sikre, at medlemsstaterne fuldt ud gennemfører de anti-diskriminationslove, der er blevet vedtaget, og den forestår en række programmer og initiativer som Det Europæiske År for Lige Muligheder for Alle (2007), som vil bidrage til kampen mod racisme og fremmedhad.
Kommissionen vil fortsætte og optrappe disse aktiviteter, og den er besluttet på at udvide sin fremtidige indsats i kampen mod racisme og fremmedhad. Kommissionen er også stærk modstander af alle former for homofobi. Homofobi er i strid med de grundlæggende principper for EU. I denne forbindelse er det nødvendigt at påpege, at chartret om grundlæggende rettigheder og frihedsrettigheder forbyder enhver form for diskrimination på grund af seksuel orientering.
Kommissionen vil gerne nævne sin erklæring i Parlamentet fra januar 2006. Inden for sin kompetence står Kommissionen fast i kampen mod homofobi. Et centralt element i denne kamp er at bekæmpe diskrimination, og EU har allerede taget skridt i denne retning, f.eks. med vedtagelsen af direktiv 2078/EF. Kommissionen er også klar over, at de lovgivningsmæssige foranstaltninger skal ledsages af yderligere initiativer, som effektivt bekæmper diskriminerende, nedsættende, stereotyp og ydmygende adfærd. Til dette formål bidrager Kommissionen også med informationskampagner og initiativer som Det Europæiske År for Lige Muligheder for Alle (2007). 
Alt i alt er Kommissionen overbevist om, at EU, som grundlæggende arbejder for større solidaritet mellem nationer, må gå foran med et godt eksempel i kampen mod diskrimination og føre an i kampen mod alle former for racisme, fremmedhad og homofobi. 
Mine damer og herrer, jeg glæder mig til Deres debat. 
Patrick Gaubert,
   Hr. formand, mine damer og herrer! EU er grundlagt på et fællesskab, der bygger på de udelelige og universelle værdier menneskelig værdighed, frihed, lighed og solidaritet.
Ved at slutte sig sammen besluttede vores lande at bevare og fremme disse værdier. Hver politisk gruppe har besluttet at fremsætte et beslutningsforslag for at følge op på de erklæringer, vi netop har hørt. Jeg har personligt udarbejdet et på vegne af Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og Europæiske Demokrater.
Næsten hver dag ser vi beviser for, at kampen mod intolerance langtfra er vundet. Jeg ville have foretrukket at behandle dette emne på en anden måde. Det er rystende, at vi stadig bliver nødt til at påpege offentligt, at racisme i vores samfund ikke kan tolereres. Der har været adskillige racistiske, fremmedfjendtlige, antisemitiske og homofobiske overfald i vores lande for nylig, og det er uacceptabelt og kan ikke tolereres.
Som borgere må vi være på vagt, og som valgte repræsentanter må vi stå fast og fordømme denne adfærd hårdt; at være tavs ville være det samme som at acceptere det. Vi må også vedtage love til at beskytte vores medborgere - politisk vilje er afgørende på dette område - og lande, som endnu ikke har vedtaget love om bekæmpelse af racisme og diskrimination, må gøre det.
Jeg vil gentage, hvad jeg sagde i går i Parlamentet, og hvad jeg har sagt i nogle måneder i udvalget. Rådet må omgående holde op med at blokere for rammebeslutningen mod racisme og fremmedhad, ellers vil pæne ord og gode intentioner være til ingen nytte. Vores respektive regeringer må vise et eksempel og gøre fremskridt i denne kamp for lighed, respekt for andre og tolerance.
Hvad angår den nuværende situation er det desværre nødvendigt at påpege, at vi ser en fremgang for stærkt højreorienterede partier i mange af vores lande. Selv om jeg personligt er fuldt engageret i denne kamp, forstår jeg godt min gruppes begrundelser for ikke at underskrive den fælles tekst. Denne tekst holder fast i ideologiske holdninger, som er forældede. Disse lande vil ikke komme længere med hensyn til at respektere EU's værdier, fordi vi fordømmer en speciel aktuel situation.
Det er uacceptabelt af sammenblande enkeltstående tilfælde af aggression i medlemsstater, som kæmper mod racisme og homofobi, med de ekstreme holdninger, som nogle regeringer åbent vedstår sig. Vi må skelne mellem disse situationer. Det er farligt at blande det hele sammen. Vi må adskille dette spørgsmål fra debatten om et særligt motiv. Kampen mod racisme, fremmedhad og homofobi er ikke en venstre- eller højrefløjssag, det må vi acceptere. Derfor er det fælles beslutningsforslag, der kommer til afstemning i morgen, efter min opfattelse et afbalanceret kompromis.
Jeg vil slutte med at sige, at jeg er meget ked af, at Parlamentet ikke kan tale med en stemme om dette emne. Det er en spildt chance, for jeg ved, at det er en kamp, som vi alle i Parlamentet har del i.
Martin Schulz,
   Hr. formand, mine damer og herrer! Da jeg for 12 år siden blev valgt ind i Europa-Parlamentet, ville jeg ikke have anset det for muligt, at vi endnu en gang skulle føre en sådan debat.
Vi var kommet væsentligt længere i Europa, end vi er i dag. At vi i dag i EU må beskæftige os med, hvordan vi kan få greb om og bekæmpe den stigende racisme, den stigende antisemitisme, det stigende fremmehad, hadet mod mindretal - uanset om de er af racistisk, religiøs eller seksuel natur - er et alarmsignal.
Det er også årsagen til, at jeg som formand for vores gruppe udtaler mig om det på vegne af alle medlemmer i min gruppe. Det Europæiske Socialdemokrati, Kristendemokraterne i Europa, De Konservative og De Liberale, de demokratiske kræfter fra venstre og fra højre, de, som har stået ved EU's vugge, de vidste, hvorfor der måtte findes en supranational løsning på konflikterne ved slutningen af første halvdel af det 21. århundrede.
Lad os derfor prøve at se tilbage. Hvad var deres motiver? Hvad havde ført Europa ud i disse katastrofer, Første såvel som Anden Verdenskrigs katastrofer, men især fascismens og stalinismens katastrofer? Hadet mod mindretal, en racistisk overlegenhedsfølelse, udstødelse af mennesker, som ikke svarer til konformiteten, handicappede, folk med en anden seksuel orientering, mennesker, der kunne stigmatiseres som fjender, for at kanalisere den generelle utilfredshed et eller andet sted hen på syndebukkene, på dem, som kommer andre steder fra, som tager vores arbejdspladser. Jeg vil ikke gentage hele historien, De kender den.
Brandstifterne i første halvdel af det 20. århundrede var disse mennesker med racevanvid, med religiøst vanvid. Og hvad var vores modtræk? En integrationsløsning, en værdifællesskabsløsning, et retssamfund, der bygger på grundlæggende rettigheder for alle. Uanset hvilken religion de har, om de er troende eller ej, uanset hvilken race de er, uanset hvilken hudfarve de har. Uanset hvor de kommer fra, uanset hvilken overbevisning de deler eller ikke deler, uanset på hvilket grundlag de vil forme deres individuelle liv, om det er i familien, alene eller i en anden form for partnerskab - det er deres sag. Det, som binder os sammen, er, at vi i vores rigdom og overlegenhed kan organisere et samfund, som siger ja til dette fællesskab, hvor enhver har plads, katolikken såvel som muslimen, protestanten såvel som jøden, den sorte såvel som den hvide, den hetero- såvel som den homoseksuelle, familiefaderen såvel som den mand eller kvinde, der lever alene.
Hvad er det egentlig, der får os til at gøre race, seksuel orientering eller tro til genstand for politiske diskussioner, medmindre man da bruger det til at gennemføre sin egen politiske model ved at træde på mindretallet? Det er det afskyeligste, Europa har oplevet i sin historie. Og det var det, der førte til denne umenneskelighed. Vores kritik er ikke rettet mod et bestemt folk. Desværre har vi det samme fænomen i alle EU's lande, ikke kun i de nye, men også i de gamle EU-lande.
Den kritik, vi vedtager her, er ikke rettet mod folkeslag eller stater, den er rettet mod åndsformørkelsen hos dem, som propaganderer for disse ideologier, uanset hvor i Europa det sker. De hører ingen steder hjemme, ikke i noget samfund, og forhåbentlig heller ikke i dette Parlament!
Sophia in 't Veld,
   Hr. formand! Desværre er denne diskussion desværre stadig nødvendig. I beslutningen finder De en liste over navne på ofre, mennesker, der alene er blevet dræbt på grund af deres hudfarve eller seksuelle orientering. I det 21. århundredes Europa et noget sådant barbarisk, og vi burde skamme os. På den ene side er jeg stolt over at være medlem af et Parlament, som går imod den slags barbariske handlinger.
Intolerancen er stigende overalt, og mit eget land er ikke nogen undtagelse. Derfor glæder det mig, at der har været så mange massedemonstrationer på tværs af Europa for tolerance og lighed og her på det seneste den meget vellykkede demonstration for lighed i Warszawa. Den var jeg meget glad for at være med til.
Tolerance, lighed og bekæmpelse af diskrimination er ikke nationale indre anliggender. Frem for alt er EU et samfund af værdier, og hvis det er rigtigt, bør vi drøfte disse spørgsmål på europæisk plan, og vi vil ikke acceptere, at medlemsstaterne gemmer sig bag argumentet om subsidiaritet, for det er kun et påskud. Som jeg sagde under forhandlingen i går, har EU brug for en ambitiøs strategi for at blive verdensmester i grundlæggende rettigheder. Vi skal være nøjagtig lige så ambitiøse på det område, som vi er, når det drejer sig om økonomi og ting som Lissabon-strategien.
Vi har ikke brug for krokodilletårer - vi har brug for handling. Vi må ikke være sky og tøvende, når det drejer sig om at gribe ind, når der sker noget i medlemsstaterne. Derfor glæder det mig meget at høre, at Rådet vil fremskynde arbejdet med rammeafgørelsen og agenturet om grundlæggende rettigheder.
Jeg vil personligt gerne sige noget til rådsformanden og opfordre til anerkendelse af bøsser og lesbiske som ofre for nazistyret. Det er blevet nævnt før her i Parlamentet. Det glæder mig også, at Kommissionen er rede til at indlede overtrædelsesprocedurer og overvejer et horisontalt direktiv.
Endelig vil jeg ikke tøve med at bruge et redskab, vi alle har til rådighed, nemlig artikel 7, i tilfælde, hvor en medlemsstat eller en medlemsstats regering ikke overholder EU's principper. 
Jean Lambert,
   Hr. formand! Jeg glæder mig over de klare udtalelser, vi har hørt fra Rådet, Kommissionen og mine kolleger i Parlamentet, og jeg ville ønske, at andre politikere ville udtale sig lige så klart og ligefremt i deres fordømmelse af racisme, fremmedhad, antisemitisme, homofobi og andre hadske udtalelser og kriminalitet baseret på had.
Som det allerede er sagt her i eftermiddag, er listen i denne beslutning trist, men desværre ikke udtømmende. Vi kunne have tilføjet de tragiske mord på to unge mænd i Det Forenede Kongerige for nylig, og det er klart, at ingen EU-medlemsstat går ram forbi. Men jeg synes ikke, vi skal fjerne landenes navne fra beslutningerne. 
I denne uge traf vi en meget modig beslutning om Guantánamo. Jeg synes, at vi skal gøre det samme, når vi ser på, hvad der sker i vores egne medlemsstater og helt utvetydigt sige, at vi heller ikke vil tolerere det dér. Det er meget let at være modig, når det drejer sig om tredjelande - det er i visse sammenhænge meget sværere at være det, når det er vores eget land, og det er flovt, synes jeg.
Mennesker på europæisk jord har ret til at leve uden vold. De har ret til at leve i fred, og det er efter min mening ufravigeligt. Den politiske reaktion fra regeringer og andre institutioner på racistiske og homofobiske angreb er yderst vigtig og sender meget stærke signaler.
Det krævede adskillige dødsfald i Det Forenede Kongerige og især et bestemt, før vores politistyrker indså, at de var institutionelt racistiske og besluttede at gøre noget for at ændre det. Det er en lang og langsommelig kamp, men der gøres dog fremskridt. Hvis vi skal sige, hvad vi mener, skal vi også kritisere nogle af vores medier, som efter min mening er fast besluttede på at så had og ikke information og integritet.
Vittorio Agnoletto,
   Hr. formand, kære kolleger! De fortsatte homofobiske angreb i Europa er et symptom på et demokratisk problem, som Parlamentet skal gøre noget ved, ikke mindst når de finder sted i EU-lande som Polen.
Polens regering, som befinder sig på den yderste højrefløj, undertrykker det homoseksuelle samfunds borgerlige rettigheder. Den skal vide, at en sådan adfærd er uforenelig med selve medlemskabet af EU. Den seneste i Warszawa fik kun lov at blive afholdt takket være et europæisk pres. Polen skal vide, at hvis de homofobiske angreb fortsætter, vil min gruppe ikke tøve med at bede om eventuelle politiske sanktioner for en overtrædelse af artikel 7 i EU-traktaterne og af EU's demokratiske grundprincipper.
Desuden er det tvingende nødvendigt, at rammeafgørelsen fra 2001 om racisme og fremmedhad bliver udvidet til også at omfatte homofobiske forbrydelser, som er en juridisk kategori, der allerede eksisterer i Frankrig og Belgien.
Jeg konstaterer med beklagelse, at det østrigske formandskab forholder sig passivt på disse områder, og jeg spørger mig selv, om det skyldes, at Haiders nyfascistiske parti er med i Wiens regering. Jeg vil gerne bede Rådet, som er til stede her i dag, om at udtale sig i den forbindelse. Jeg håber således, at det finske formandskab vil fremme den civile opførsel i et Europa, hvor man nu har nye og farlige skræmmebilleder. 
Wojciech Roszkowski,
   Hr. formand! Retfærdighed kræver fornuft og forsigtighed. Racisme, fremmedhad, antisemitisme og aversioner mod muslimer eller kristne er beklagelige kendsgerninger i visse europæiske lande, men vi skal være meget forsigtige med at sammenligne og generalisere disse fænomener i den politiske debat. Ellers risikerer vi at opnå det modsatte af det, vi ønsker, og at bidrage til at forværre konflikten og ikke mildne den.
Beslutningsforslaget om racisme og homofobi indeholder for mange modsigelser og uberettigede generaliseringer, og det kan netop få en sådan virkning. Det er ikke rigtigt at slå rasicme i hartkorn med såkaldt homofobi og islamofobi. Så sammenblander man virkelig diskrimination på grundlag af race eller religion med en ideologisk modstand, som er berettiget i en demokratisk politisk diskurs. Vores liberale kollega fra Nederlandene er ganske beskeden, når det handler om at vurdere tolerancen i hendes land. For nylig blev et pædofilt politisk parti legaliseret i landet, og jeg vil gerne spørge, hvor meget længere tolerancen vil gå i dette land. De postkommunister, som taler så frejdigt her, ville gøre klogt i at se på deres egen tolerance i stedet for at pukke på Polen.
Det er grotesk, at man i beslutningen sidestiller beklagelsen af manglende sammenlignelige data om de ovennævnte fænomener med generelle vurderinger af de lande, hvor de manifesterer sig. Hvorfor skulle Parlamentet offentliggøre sit sjuskede arbejde i dette overfladiske forslag til et så vigtigt dokument, når vi har behandlet dette fænomen i mange år i udvalg under Europarådet? Hvis Parlamentet vedtager punkt 1, 3, 4 og 11 i den nuværende form, ville det simpelt hen miste sin troværdighed i kampen mod racisme og diskrimination.
Jeg vil gerne appellere til alle, som ledes af ægte bekymring for retfærdigheden, om at undgå forkerte sammenligninger og uberettigede generaliseringer. 
Bogdan Pęk,
   Hr. formand! Dette er en vigtig dag for Europa-Parlamentet, for denne debat og især den beslutning, som den vil munde ud i, kan skabe en ny tendens i den retfærdige kamp mod alle former for racisme og forfølgelse af mindretal. Men lad os for Guds skyld ikke lade den blive endnu et våben i den politiske kampagne, som venstrefløjen og de europæiske liberale fører mod de politiske partier, som hælder mod højre, og lande, hvor højreorienterede partier er kommet til magten.
Jeg protesterer stærkt mod den foreslåede formulering i beslutningens punkt 4, som retter alvorlige anklager mod Polen. Det er meget alvorlige beskyldninger set fra et moralsk og politisk synspunkt og omfatter fremmedhad, antisemitisme, homofobio og manglende tolerance i Polen.
Polens tusindårige historie beviser hævet over enhver tvivl, at Polen er det mest tolerante land i Europa. Det er et land, som aldrig vil tillade, at man ustraffet slæber dets gode navn gennem sølet.
Vi protesterer mod venstrefløjens løgne og hykleri. 
Maciej Marian Giertych (NI ).
   - Hr. formand! Hr. Schulz har sammen med sine socialdemokratiske kolleger sluttet sig til de polske postkommunister for at skabe røre om de homoseksuelles skæbne i Polen. Kender han til nogen tilfælde af intolerance over for homoseksuelle? Hvis ikke, hvad handler al balladen så om?
Tilsyneladende har et medlem af "Ligaen Polske Familier" talt for brug af vold mod bøsser. Det pågældende medlem har nu lagt sag an mod den avis, som trykte denne beskyldning. Parlamentet ville gøre sig selv til grin, hvis vi protesterede mod en udtalelse, som aldrig er blevet fremsat. Vi må undersøge kendsgerningerne først. Han sagde, at politiet bør forhindre ulovlige demonstrationer, om nødvendigt med magt. Da postkommunisterne var ved magten, blev ulovlige bøsseoptog beskyttet af politiet. Det bliver de ikke i dag. Vi har en regering, som er fast besluttet på at opretholde lov og orden.
Ja, vi er modstandere af at fremme homoseksualitet i Polen. Vi er modstandere af at fremme umoralsk adfærd. Vi er klart uenige med hr. Schulz i vores opfattelse af, hvad der er moralsk acceptabelt.
Han skulle hellere bekæmpe intolerancen i sit eget land. Jeg er gammel nok til at huske den tyske intolerance over for polakker under Anden Verdenskrig. Der er stadig eksempler på beklagelig intolerance i Tyskland i dag. 
Bogusław Sonik (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Jeg vil gerne støtte udtalelsen fra hr. Gaubert, min kollega fra Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater, om at Parlamentet har forspildt chancen for at tale med én stemme og støtte den beslutning, han har udarbejdet. Dette dokument fremhæver de mekanismer, som bør indføres i EU, nemlig konstant observation af racistiske forbrydelser, indførelse af et rammedirektiv og oprettelse af et agentur for grundlæggende rettigheder på hurtigt som muligt. Det bør være de centrale punkter i vores debat og i vores beslutning i stedet for den mudderkastning mod visse lande og sager, som foregår her.
EU forsøger at opretholde de højeste standarder for menneskerettigheder. Det er formålet med agenturet for grundlæggende rettigheder, som snart skal oprettes. Allerede nu udsendes der hvert år en rapport fra Det Europæiske Observationscenter for Racisme og Fremmedhad i Wien om racisme og fremmedhad i EU. Det er værd at kaste et blik på rapporten for 2005. Under punkt 5 om racistisk vold og kriminalitet vurderes situationen i de 25 medlemsstater. Hvad kan vi lære af denne tekst? I fire europæiske lande, deriblandt Italien, fru Agnoletto, mangler der offentligt tilgængelige officielle data om tilfælde af racistisk kriminalitet og vold.
Blandt de nye medlemsstater konstaterer rapporten, at Den Tjekkiske Republik, Ungarn, Polen og Slovakiet indsamler officielle data om racistisk vold og kriminalitet over en bredere skala end andre lande. Vi mangler et fælles europæisk system for registrering af disse forbrydelser, og det gør det vanskeligt at lave sammenlignende analyser af fænomenet. Der er registreret over 52.000 tilfælde af racistisk natur i Det Forenede Kongerige, takket være et effektivt system til at registrere sådanne statistiske oplysninger, der er registreret 6.400 tilfælde i Tyskland, 1.565 i Frankrig og 209 i Den Tjekkiske Republik. Dette misforhold viser, hvor vigtigt det er at indføre et fælles observationssystem.
Hovedparten af de 25 EU-medlemsstater har gennemført anti-diskriminationsdirektivet i national lovgivning. I juli 2000 blev der anlagt sag ved EF-Domstolen mod fire lande, bl.a. Tyskland, hr. Schulz, for ikke at opfylde deres forpligtelser med hensyn til direktiverne om racemæssig lighed. 
Martine Roure (PSE ).
   - Hr. formand! Det er vores pligt i dag at engagere os, at protestere imod denne tilbagevenden til had, fremmedhad og homofobi. Over hele Europa er vi forfærdede over at være vidne til frastødende handlinger, og vi hører hadefulde ord og tilskyndelser til vold. Jeg gentager: Det sker over hele Europa. Det er derfor vores pligt at sige, "nu er det nok", at vi ikke vil acceptere flere af den slags voldshandlinger, at disse forfærdelige holdninger er i strid med vores værdier og det grundlag, på hvilket vi har bygget Europa.
Vi skal for bestandigt gøre en ende på racistiske, xenofobiske og homofobiske forbrydelser, hvad enten de begås mod en mand eller en kvinde, fordi de er sorte, mod en ung mand, fordi han er jøde, mod en ung mand, fordi han er nordafrikaner eller mod en kvinde, fordi hun er transseksuel. Det er vores væsentlige pligt at bringe alle dem, der prædiker denne modbydelige ideologi, til tavshed. Vi ved alle, hvor det fører hen, nemlig til afgrunden og til rædsel.
Endvidere skal vi stå sammen imod de polske lederes tilskyndelser til had mod homoseksuelle. I den forbindelse glæder jeg mig over den tolerance og glæde over at leve sammen, som den polske befolkning viste i anledning af -paraden i Warszawa.
Dette er min højtidelige appel: Lad os handle, for det er alvorlige tider. Vi behøver blot at tælle de beslutninger, vi har vedtaget om dette emne med ringe virkning, da situationen kun er blevet værre. Vi skal nu gå over til handling. Medlemsstaterne skal mobilisere imod det had, der er ved at genopstå på deres jord. EU skal acceptere det alvorlige i situationen og prioritere denne kamp. Vi vil ikke i fremtiden kunne sige, at vi ikke vidste, hvad der skete. Det er nu, vi skal handle, os alle samlet, med det samme og uden tøven. Jeg opfordrer derfor medlemsstaterne til snarest muligt at nå til enighed om rammeafgørelsen om racisme og fremmedhad. Tiden er inde til at handle. 
Frédérique Ries (ALDE ).
   - Hr. formand! Her har vi endnu en beslutning, der fordømmer racistiske, antisemitiske og homofobiske handlinger, en beslutning, som desværre er berettiget i betragtning af det usædvanlige og alarmerende niveau af had og intolerance, som vi har været vidne til i EU i nogle år.
Kendsgerningerne er forfærdelige, og tidligere talere har nævnt dem: racistiske angreb - alle slags racisme tilsammen - som bliver mere og mere dramatiske. I artikel 2 i det fælles beslutningsforslag nævnes de seneste angreb. I Antwerpen blev Oulemata Niangadou myrdet den 12. maj 2006, fordi hun var sort, sammen med lille Luna, som hun passede. I Frankrig blev Ilan Halimi bortført, tortureret og myrdet, fordi han var jøde.
Vi kunne diskutere årsagerne til disse barbariske handlinger i dagevis. Den første er efter min mening, at mange af argumenterne er blevet banaliseret. Der er nogle, der bruger argumentet "vi skal ikke puste til ilden", og andre, der prædiker den berygtede "søgen efter social fred". Der er også en vis tradition med at tie stille, som øger følelsen hos gerningsmændene til disse xenofobiske handlinger af, at de ikke kan straffes, og så er der frem for alt de argumenter, der opildner folks holdninger.
Jeg vil nævne et bestemt eksempel, selv om der er andre eksempler, på denne stærke tendens til at anvende banale argumenter, som lammer folk og forhindrer de offentlige myndigheder i at handle i god tid. I 2004 udtalte det rådgivende udvalg for menneskerettigheder i Frankrig, at antisemitisme var årsag til halvdelen af de fysiske og verbale angreb i Frankrig. Alligevel har det taget to år og mordet på Ilan Halimi, før franskmændene har indset, at der med stolthed fremvises en antisemitisk kultur i visse forstæder, ganske vist blandt et mindretal, men et meget aktivt og navnlig indoktrineret mindretal. To år for sent, to år, som skulle have været brugt til at protestere, fordømme, integrere og samle befolkningen.
Jeg slutter normalt med en optimistisk bemærkning. Jeg kunne f.eks. nævne betragtning I og sige, at vi skal arbejde hen imod at lære befolkningen til at respektere hinanden, at føre en dialog og vise tolerance. Det er en indlysende og væsentlig pligt: viden med henblik på at anerkende andres fulde rigdom og forskelle.
Hr. formand, jeg slutter med at sige, at for at standse den stigende racisme skal vi med en omskrivning af Albert Camus begynde med at turde kalde tingene ved deres rette navn, vi skal påvise, hvem der fremkalder dem, og vi skal have mod til at se sandheden i øjnene. 
Bairbre de Brún (GUE/NGL ).
Min valgkreds i Nordirland har oplevet en række voldelige angreb på samfund fra andre medlemsstater og endnu længere væk, samt et konstant antal homofobiske overgreb. Vi udsættes også løbende for sekteriske angreb såsom det nylige mord på en 15-årig katolsk dreng, Michael McIlveen.
Det er tvingende nødvendigt, at Rådet nu vedtager rammeafgørelsen fra 2001 om bekæmpelse af racisme og fremmedhad. Jeg tilslutter mig opfordringerne til det finske formandskab om atter at arbejde på denne sag, og, som vi også har hørt i dag, at Rådet vedtager afgørelserne uden at udvande dem. Nationale regeringer og andre institutioner skal også træffe de nødvendige beslutninger.
Eoin Ryan (UEN ).
   - Hr. formand! Jeg mener, at det er vigtigt, at vi alle benytter denne lejlighed til at belyse den uheldige stigende racisme ved foldboldkampe i Europa.
FIFA, verdens ledende fodboldorgan, har sagt, at der på det seneste har været en forøgelse i antallet af diskriminerende adfærd over for fans og sorte spillere, en eskalering, som har kunnet konstateres i kølvandet på de mange spillere fra Afrika og Latinamerika, som nu spiller for europæiske klubber. FIFA har sagt, at der er tale om en beklagelig tendens i det stigende antal racistiske overfald i Europa. Det gælder ikke kun i bestemte lande; det sker over alt. Det er uheldigt, hvis nogen fremhæver et bestemt sted eller land til at understrege dette forhold.
Her kommer et par eksempler på racistiske hændelser ved europæiske fodboldkampe: abelignende måder at synge på, latterliggørende sange, ophængning af bannere med nyfascistiske slagord og kasten af bananskræller ind på banen. Alt i alt forventes over 30 mia. tv-seere at se VM i fodbold, som netop er gået i gang.
Det glæder mig, at FIFA bruger denne turnering til at slå ned på racistiske manifestationer ved foldboldkampe i Europa. FIFA vil sætte en mængde initiativer i gang. På grund af tidnød vil jeg ikke opregne dem her. Men jeg mener, at det er vigtigt for vores egen kommissær for sport, hr. Figel', det finske formandskab, EU og Europa-Parlamentet at se meget opmærksomt på, hvordan vi kan få sat fokus på denne uheldige tendens i den kommende tid.
Jeg mener også, at spillerne har en vigtig rolle her. De har stor indflydelse på fans, og de kan i høj grad bidrage til at få sat en stopper på denne adfærd.
Urszula Krupa (IND/DEM ).
   - Hr. formand! Racisme er en følge af mennesker, som vil styre andre, fordi de er overbevist om deres egen overlegenhed.
Racistisk vold og andre typer diskrimination på grund af social baggrund, alderdom, sygdom eller religion kan ikke bekæmpes med racistiske metoder, særlig ikke her i Parlamentet. Derfor protesterer jeg stærkt imod den bagvaskelse af Polen, polakker og den katolske radiostation, , som er blevet værre, særlig efter at højrefløjen overtog kontrollen med regeringen. Højrefløjen er blevet ihærdigt bekæmpet af internationale liberale socialister, som har krammet på verdenspressen, og sætter en plet på polakkernes gode navn ved at beskylde dem for fremmedhad, antisemitisme og homofobi, udelukkende fordi de fleste af mine landsmænd tror på Gud og holder fast ved traditionelle værdier.
Den svigefulde løgn, som er blevet spredt af de antikatolske medier, er Vatikanets påståede kritik af radiostationen , som er det eneste uafhængige medie i Polen med lyttere over hele verden, hvilket efter min mening skal gælde for alle medier, som respekterer sandhederne i troen, forsvarer liv og ægte frihed og fremmer sandhed, menneskelig værdighed og menneskerettigheder.
Polen var og er et af de mest tolerante lande, som i mange århundreder har modtaget dem, der blev forfulgt i andre lande. Derfor er det en skandale at vedtage en beslutning, i hvilken det konstateres, at der er antisemitisme, fremmedhad, racisme eller homofobi i Polen, og dette antyder, at der er racisme og fremmedhad i Parlamentet.
Som polske katolikker bliver vi stødt over disse fornærmelser og føler, ikke for første gang, at vi bliver diskrimineret. Dette burde ikke ske, særlig ikke her i Parlamentet, som roser sig af at respektere tankerne om tolerance, demokrati, respekt for mangfoldighed og trosfrihed.
Frank Vanhecke (NI ).
   - Hr. formand! Først vil jeg selvfølgelig tilslutte mig den eftertrykkelige og uforbeholdne fordømmelse af enhver form for vold. Faktisk bør vi slå hårdt ned på alle voldsgerningsmænd, uanset hvor de kommer fra. Det kan ikke diskuteres.
For det andet vil jeg dog understrege, at vold begået af enkeltpersoner aldrig må føre til en heksejagt på mennesker og partier, som ikke har noget at gøre med denne vold, og som udelukkende ved hjælp af fredelige midler gør opmærksom på farerne og de enorme problemer i forbindelse med indvandring, som er alt for store, og som rent faktisk er kommet ud af kontrol.
For det tredje vil jeg tilføje, at Parlamentet endnu en gang kun viser ringe tegn på fornuft. Den fælles beslutning, der bliver sat til afstemning i morgen, er ganske enkelt ikke det papir værd, den er skrevet på, på grund af de groteske overdrivelser i det, og fordi det blander vold og berettiget kritik af det uigennemførlige multikulturelle samfund. Den er også på grund af de facto-påskuddet for yderligere at indskrænke ytringsfriheden foruroligende udemokratisk. 
Alexander Stubb (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Jeg har kun hørt ganske lidt om homofobi, f.eks. i fjernsynet og sådan, men at høre, hvad nogle af vores polske kolleger siger her i dag, især hr. Roszkowski, hr. Pęk, hr. Giertych og fru Krupa - ja, hvis der er noget, der er homofobi, så er det det! Det er simpelthen ufatteligt!
Det glæder mig, at jeg har masser af gode, fornuftige, rationelle polske venner, for hvis dét er liberalisme, så vil jeg meget, meget nødig se, hvad højrefløjskonservatisme er!
Det beklager jeg. For mig handler denne beslutning om fire ting. Det er kamp mod racisme, fremmedhad, antisemitisme og homofobi.
For det første har vi allerede en beslutning om homofobi, som blev underskrevet af alle de politiske partier, og det er jeg meget glad for.
For det andet er det klart, at racistisk vold forekommer oftere og oftere i Europa, og vi kan ikke bare sætte os ned og se på det. Vi har brug for handling. Vi har brug for handling fra Kommissionen, som fru in 't Veld sagde, og vi har brug for handling, som mange også var inde på, fra det finske formandskabs side.
For det tredje og sidste vil jeg sige, at da jeg kom, mente jeg ikke, at der skulle sættes navn på bestemte lande eller politiske partier i beslutningen. Jeg forsøger stadig at mene, at det er det rigtige at gøre, men hvis der skulle være nogen, som ønskede at tage Polen med i beslutningen, er jeg tilbøjelig til at mene, nu da jeg har hørt denne diskussion, at det ikke kunne undre. Selv om jeg er en stor ven af Polen, mener jeg stadig, at det skal frem.
Józef Pinior (PSE ).
   - Hr. formand! Europæisk historie lægger et særligt ansvar på politikeres, kirkers og det civile samfunds skuldre med hensyn til at beskytte tolerance og menneskerettigheder. Dette ansvar vejer navnlig tungt på skuldrene af regeringerne i EU-medlemsstaterne, som bør vogte rettighederne i EU-traktaten.
Desværre er nogle, jeg gentager, nogle af de handlinger, som den nuværende regering i Warszawa, har foretaget, særlig i forbindelse med Ligaen af Polske Familier, med til at udbrede intolerance og homofobi. Vice-premierminister og undervisningsminister, Roman Giertych, fyrede direktøren for det polske center for efteruddannelse af lærere, fordi det offentliggjorde Europarådets officielle guide med titlen . Vice-premierministeren påstod, at bogen, og jeg citerer fra pressen, "opfordrer skoler til at holde møder med homoseksuelle organisationer". Roman Giertych overvejer, om det er nødvendigt at lukke denne institution, som har eksisteret siden 1991, og som er en vigtig institution i Polen, som har til opgave at udarbejde og gennemføre uddannelsesprogrammer baseret på humanistiske værdier.
Heldigvis har regeringens handlinger vækket en anden del af det polske samfund. 140.000 mennesker har skrevet under på en internetanmodning, i hvilken der opfordres til at afskedige undervisningsministeren. Lærere og elever protesterer, og et nyt civilt samfund er ved at opstå. 
Mojca Drčar Murko (ALDE ).
   - Hr. formand! Vi har defineret homofobi som en irrationel frygt for det at være anderledes, en frygt for noget, man ikke kender, eller som man ikke ønsker at lære at kende. Modstand mod homoseksualitet er simpelthen en holdning, der er baseret på indgroede fordomme. Den udspringer af de rødder, der er fælles for racisme, fremmedhad, had mod mennesker, der har en anden overbevisning og religion, samt andre fobier.
Hvad angår homofobi, står vi over for en traditionel form for fordomme, som medierne ofte tilskynder til, og som misbruges af populistiske politikere. Den kommer til udtryk i en bred vifte af handlinger fra hadefulde ytringer og provokationer imod dem, der er anderledes, til opfordringer til diskrimination af enkeltpersoner og egentlig ulighed i lovgivning. Til tider kan sådanne politikere få udbredt støtte, særlig når de vælger at forbinde homofobi med nationalistisk chauvinisme, religiøs fanatisme, foragt for etniske minoriteter etc..
Fordi sådanne idéer kan puste til hadets ild, særlig i økonomisk dårligt stillede områder, er det vores pligt at advare om det lovstridige i homofobi og racistiske handlinger. At udrydde fordomme er imidlertid kun et af målene med at lære befolkningen tolerance mod dem, der er anderledes, og det kan supplere andre typer oplysning om tolerant opførsel. Parlamentet kan påvise farerne ved homofobi og udstille tilhængerne af den, men det er i sidste ende de enkelte medlemsstaters ansvar at træffe foranstaltninger med henblik på at slå det fast. 
Dimitrios Papadimoulis (GUE/NGL ).
   - Hr. formand! Desværre optrappes tilfældene af racisme og vold hele tiden, både i intensitet og i hyppighed, ikke kun i Polen, men desværre i hele Europa. Det er nødvendigt, at vi fordømmer de forskellige racistiske forbrydelser, men det er ikke nok, hvis vi ser på såvel tidligere beslutningsforslag som gældende EF-lovgivning.
Lovgivningen og den daglige administrative praksis i visse medlemsstater afføder intolerance og diskrimination i en sådan grad, at vi kan tale om institutionaliseret racisme. Medlemsstaterne bør sørge for at gennemføre praktiske foranstaltninger til bekæmpelse af racisme. De instanser, der formulerer den offentlige mening, må ikke skabe en racistisk stemning! Retsforfølgelsen af grupper, der fremmer racisme, bør styrkes! Racisme er et mangesidet problem med flere dimensioner. Derfor kræver det sammensatte foranstaltninger til at imødegå det, både forebyggende og repressive foranstaltninger. Man skal ikke kun bekæmpe racistiske holdninger, men også social udstødelse, som danner grobund for racisme. 
Jan Tadeusz Masiel (NI ).
   - Hr. formand! Vi bør benytte os af denne lejlighed, og samtidig med at vi anerkender stigningen i racisme, fremmedhad og homofobi eller enhver anden form for undertrykkelse, bør vi undgå at afslutte debatten før tid ved at erklære, at den aldrig skulle have fundet sted. I stedet bør vi tænke over årsagerne til denne stigning, for det er den slags overvejelse, der har manglet her i Parlamentet.
Der er en række grupper, bortset fra dem, der er blevet nævnt i dag, som også er undertrykt. Jeg mener, at alle europæere i EU bliver undertrykt på grund af udvidelsen i form af Tyrkiets optagelse i EU, som de bliver påtvunget. En anden undertrykt gruppe er den del af samfundet, der har et traditionelt kristent livssyn, og som ikke har noget imod homoseksuelle, men som bliver chokeret over bøsseparader. Hvorfor er parader nødvendige? De er også en form for undertrykkelse. 
Michael Cashman (PSE ).
   - Hr. formand! Det gør mig trist til mode, når jeg hører, hvad vores polske kolleger fra Den Polske Familieliga og Lov- og Retfærdighedspartiet har sagt her i eftermiddag. Jeg har hørt dem tale om at fremme had, at fremme diskrimination og at fremme det onde. Vi har hørt familie og religion brugt som en grund eller undskyldning. Der er ingen grund, og der er ingen undskyldning for at fremme had.
Jeg har hørt traditionelle værdier omtalt. Hvilken værdi er der i at nedgøre almindelige menneskers liv? Der er slet ingen. Parlamentet er bygget på ruinerne af Anden Verdenskrig. Da det blev skabt, lovede vi højtideligt, at intet mindretal nogen sinde igen skulle bruges som syndebuk. Det står vi ved. Det vil vi forsvare.
Jeg var i Warszawa til den demonstration, som Deres regering forsøgte at forbyde. Jeg vil gerne sige, at den modtagelse, vi fik af disse almindelige, hæderlige mennesker, bekræftede, at Deres to partier ikke repræsenterer disse almindelige polske mænd og kvinder!
Sarah Ludford (ALDE ).
   - Hr. formand! Vi har en enorm, utilgivelig kløft i EU's handlinger. Vores borgere må være meget forvirrede. På den ene side har vi gode love og en ny strategi for at forbyde diskrimination mod mennesker som arbejdstagere og forbrugere.
Men EU har ikke forbudt kriminalitet på grund af had mod folk som mennesker. EU sørger ikke for sikkerhed mod frygt, selv om vi taler meget om at skabe et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed. Hr. Barroso fortalte os her til formiddag, at vi skulle være stolte over Europa og vores værdier. Så hvorfor så denne mangel på handling mod kriminalitet på grund af had, når medlemsstaterne kan enes om at straffe for forurening? Er det dovenskab? Er det uvidenhed? Er det mangel på politisk vilje?
Jeg håber, at vi nu undgår flere flotte ord om et værdiernes Europa, så længe vores ledere nægter at handle. Det glæder mig, at medlemmerne, og også hr. Gaubert for PPE-DE-Gruppen, er enige om at kræve handling.
Jeg vil blot sige til hr. Roszkowski, at hans omtale af pædofile i forbindelse med seksuel orientering er helt uden for sammenhæng og ganske utilstedelig. Der er intet bevis for, at pædofili er forholdsvist oftere forekommende blandt homoseksuelle - tværtimod er det sandsynligvis omvendt. 
Kader Arif (PSE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer! Vi er her for at finde et fælles svar på den stigende racistiske, antisemitiske og homofobiske vold i medlemsstaterne og følgerne af den, som er den stigende tilkendegivelse af det yderste højres synspunkter.
Det er vores pligt dag efter dag med syvtommersøm at slå budskabet fast om, at vi skal bekæmpe alle former for had og diskrimination på grundlag af etnisk, racemæssig eller religiøs oprindelse eller seksuel orientering. Det er en pligt til tolerance, en pligt til at lære vores børn det og en pligt til at huske vores historie. Det ville være et bevis på vores fulde tilslutning til menneskerettigheder. Rædslen er aldrig langt væk. Nylige tragiske begivenheder har rystet vores samvittighed og befolkningen. Det er ikke så længe siden, at en verdenskrig baseret på had for andre ødelagde Europa. Vi skal altid huske, at Europa rejste sig fra denne bitre akse på grundlag af værdier som fred og tolerance.
Vi kan ikke tillade nogen svaghed eller indrømmelse, heller ikke her i Parlamentet. Vi har brug for stærke svar, vi skal styrke lovinstrumenterne og anvende de allerede eksisterende instrumenter strengt. Det er vigtigt at genoplive det arbejde, der sigter på at vedtage Rådets rammeafgørelse. Vi skal stå fast og vise et godt eksempel, da det er det, vores værdier kræver af os. Som svar til vores polske kolleger vil jeg sige, at det er muligt at tro på Gud og ikke være homofobisk. 
Claude Moraes (PSE ).
   - Hr. formand for Rådet! Hvis man har været udsat for racistisk eller homofobisk vold, glemmer man det aldrig. Da mine forældre kom til EU fra Indien, blev vi ikke budt velkommen med åbne arme. Vi blev udsat for regulære racistiske ukvemsord og voldshandlinger. Den slags glemmer man aldrig.
Jeg vil gerne sige til mine polske kolleger og til alle andre, som tvivler på, at der kan gøres noget her i Parlamentet i dag, at vi ønsker handling. Rådets rammebeslutning danner baggrund for denne beslutning. Til de kolleger, der er uenige om, hvorvidt vi skal eller ikke skal nævne enkeltpersoner, vil jeg sige, at jeg er enig med dem, for det er en dybt personlig tragedie, som man aldrig glemmer.
Men ét vil jeg dog sige til det østrigske formandskab: De kan få tingene til at ske. Det er blevet arkiveret lodret så mange gange, men racistiske angreb kan afhjælpes, straffen kan skærpes, og der kan sendes et politisk signal. Standser det hadet? Nej. Men De nævnte lederskab, og det er lederskab, vi har brug for i dag, for dette skæmmende ar på nutidens Europa er større, end da mine forældre kom til EU i 1960'erne. Det er en stor skam. Lad os gøre noget ved det.
Hélène Goudin (IND/DEM ).
   - Hr. formand! Jeg har med bestyrtelse hørt om den seneste tids nyheder fra lande inden for samt uden for EU. De vidner om, at det findes meget ubehagelige og farlige tendenser imod homoseksuelle i Europas befolkning. Et grundlæggende princip i et demokrati er forsamlingsfriheden, som også beskyttes i konventionen til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder. Denne frihed bliver ikke altid respekteret. I Rusland fik Pride-paraden ikke tilladelse til at blive forsamlet, hvilket helt klart er en overtrædelse af konventionen, men også en krænkelse af de mennesker, som fredeligt ville udøve deres demokratiske ret.
Vi behøver dog ikke gå uden for EU for at finde tilsvarende eksempler. Det er nok at vende blikket mod Polen. Her hører vi konstant nye homofobiske udtalelser fra et ukontrolleret politisk felt imod Pride-parader og lignende. Det er helt forkasteligt. Ikke sjældent bruges religionen som en undskyldning. Ganske vist er religionsfriheden en af de grundlæggende friheder, men den må under ingen omstændigheder bruges som påskud til at undertrykke andre. Det kan vi ikke acceptere, hverken blandt EU-borgerne eller blandt vores kolleger her i Parlamentet.
Hvis vi, uanset hvilket land vi end kommer fra, vil kalde os demokrater, skal vi kraftigt fordømme den udvikling, der sker netop nu, og gøre alt, hvad der står i vores magt for at stoppe undertrykkelsen. Spørgsmålet er imidlertid af så stor betydning, at man bør spørge sig selv, om Europa-Parlamentet er det rette forum hertil. Det må under ingen omstændigheder ske, at homofobispørgsmålet tages op for at få skaffe billige politiske point. 
Hans Winkler,
   Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Jeg er fast overbevist om, at vi kun kan komme videre i dette vigtige spørgsmål, som også er vigtigt for vores troværdighed, hvis vi står fast på EU's værdier. Vi skal være troværdige og tale med én stemme også udadtil. Det er vigtigt for mig, og jeg tror, det er væsentligt, at EU's institutioner, især Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen, taler samme sprog. Personligt tror jeg heller ikke, vi kan komme videre, hvis vi kommer med gensidige beskyldninger og bebrejder hinanden, at vi overholder prinicipperne om respekt og tolerance mindre eller mere. Vi må finde et fælles sprog. Jeg har hørt meget her, som går i denne retning. Det vil jeg gerne sige hjertelig tak for. 
Fru Lambert henviste til noget, som jeg mener, er af afgørende betydning, nemlig mediernes rolle. For 10 dage siden fandt EuroMed-konferencen sted i Wien, hvor vi bl.a. drøftede mediernes rolle. Der var enighed om, at man ikke kan censurere medierne, man kan ikke fortælle dem, hvad de skal gøre. Vi kan ikke indføre en kodeks eller en lov, som regulerer, hvad loven skal eller ikke skal. Men medierne skal udvise selvkontrol over, hvad de gør, fordi de spiller en afgørende rolle. For mit vedkommende spiller de uafhængige medier i et demokrati sandsynligvis den vigtigste rolle, fordi de gengiver alt, hvad der er blevet sagt her til fordel for tolerance, til fordel for kampen mod racisme. Det er meget vigtigt.
Til fru in 't Veld vil jeg sige, at det er et østrigsk anliggende. Lige siden 2000 har vi arbejdet intenst på at finde en løsning for de østrigske naziofre. Der er absolut ingen tvivl om, at ofre for diskrimination på grund af seksuel orientering betragtes som ofre for nazismen. 
 Til hr. Agnoletto, som desværre ikke er her mere, vil jeg gerne sige, at jeg eftertrykkeligt og også med en vis personlig krænkelse afviser beskyldningen om inaktivitet fra det østrigske formandskabs side netop i dette spørgsmål. Jeg tror ikke, hr. Agnoletto rigtig har fulgt med i, hvad der er sket i disse seks måneders østrigsk formandskab.
Jeg vil gerne takke hr. Sonik, fordi han fremhævede arbejdet i Det Europæiske Observationscenter for Racisme og Fremmedhad i Wien og også understregede menneskerettighedsagenturets vigtige potentielle rolle netop på dette område. Jeg appellerer endnu en gang til alle medlemmer om at støtte de kommende rådsformandskaber i dette spørgsmål, så det europæiske menneskerettighedsagentur kan blive en realitet. Det ville være et vigtigt bidrag til kampen mod racisme og for tolerance. 
Vladimír Špidla,
   Hr. formand, mine damer og herrer! Princippet om lighed og tolerance har været en del af europæisk politisk tænkning i århundreder. Jeg husker en pavelig bulle fra begyndelsen af det 10. århundrede, som indledes med ordene: "Skinner solen ikke lige meget på alle?" Trods dette princips eksistens har Europa meget ofte været igennem tider med hård intolerance, som har ført til millioner af døde, og at der er blevet gjort en brat ende på menneskers skæbne, ikke at forglemme dem, som er blevet fysisk ødelagt, men som har levet under forhold med intolerance. 
Mine damer og herrer, der er blevet nævnt en række historiske begivenheder, og jeg synes, at erfaringen fra historien er af afgørende betydning. Den begynder lidet iøjnefaldende med gradvist tilbagefald i normerne for tolerance og lige muligheder. En sådan næsten umærkelig begyndelse resulterer i bevægelser med reel politisk slagkraft med de deraf følgende katastrofale resultater.
Det var derfor vi i EU fastsatte lige muligheder, tolerance og antidiskrimination som en hjørnesten i den politiske tankegang og opbygning. Det er efter min mening den vigtigste værdi, der indgår i det europæiske projekt, da alle de andre snarere er instrumenter. Det er op til os at vedtage effektive foranstaltninger på alle niveauer, hvis det er muligt. Denne kamp er ikke kun et anliggende for EU, for medlemsstaterne eller for de forskellige niveauer. Nej, mine damer og herrer, den er et anliggende for os alle sammen som enkeltpersoner.
Jeg er derfor meget opmuntret af de idéer, der er kommet frem under denne forhandling, og som viser, at der i Parlamentet er et stærkt ønske om at støtte den effektive, proaktive gennemførelse af idéerne lige muligheder, tolerance og den grundlæggende forkastelse af racisme, antisemitisme og fremmedhad. 
Formanden.
   - Som afslutning på forhandlingen har jeg modtaget seks beslutningsforslag, jf. forretningsordenens artikel 103, stk. 2(1).
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted torsdag kl. 12.30. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om
- mundtlig forespørgsel af Elmar Brok og Karl von Wogau for Udenrigsudvalget til Rådet om EU og FN's opfølgningskonference om håndvåben i 2006 (O-0014/2006 - B6-0225/2006) og
- mundtlig forespørgsel af Elmar Brok og Karl von Wogau for Udenrigsudvalget til Kommissionen om EU og FN's opfølgningskonference om håndvåben i 2006 (O-0015/2006 - B6-0226/2006). 
Raül Romeva i Rueda (Verts/ALE ),
   Hr. formand! Som vores kolleger fra Kommissionen og Rådet ved - og jeg vil gerne takke dem for tilstedeværelsen her i dag - tager vi forbedringen af kontrolmekanismerne af den europæiske våbeneksport samt styrkelsen og den strenge gennemførelse af EU's adfærdskodeks om våbeneksport meget seriøst. Vi er også ovenud begejstrede og fremmer idéen om, at vi en dag, forhåbentligt om ikke alt for lang tid, kan få en international våbentraktat.
Det er emner, som vi allerede har haft mulighed for at drøfte ved andre lejligheder, og som vi vil blive ved med at bearbejde i fremtiden. Imidlertid vil jeg i dag gerne koncentrere mig om et lidt mere konkret spørgsmål: lette våben og håndvåben, som er de nuværende virkelige masseødelæggelsesvåben, hvis man skal dømme efter deres enorme kapacitet til at dræbe.
Kun en enkelt oplysning: Hvert minut er en person offer for et skydevåben et eller andet sted i verden. Inden min tale er omme, vil der således være fem sådanne nye tragiske ofre. På dette område er tid ikke guld, det er langt vigtigere, det er liv.
Foran Dem har de nogle spørgsmål, som mine kolleger Brok og von Wogau fremlagde skriftligt på vegne af henholdsvis Udenrigsudvalget og Underudvalget om Sikkerhed og Forsvar, og som jeg har den glæde at repræsentere her. Disse spørgsmål handler om den næste FN-konference om evaluering og revision af handlingsprogrammet om lette våben og håndvåben, som finder sted i New York fra den 26. juni til den 7. juli, og den holdning, EU vil indtage på denne konference.
Inden jeg kommer nærmere ind på emnet, vil jeg anføre, at jeg er utroligt begejstret over beslutningen om at have en repræsentation fra Europa-Parlamentet som en integreret del af EU's officielle delegation ved den konference. Det er uden fortilfælde på dette niveau, og det understreger behovet for at styrke dialogmekanismerne mellem de tre institutioner, og det giver en glimrende mulighed for at etablere en europæisk politik, der er mere sammenhængende og samtidig mere effektiv, hvad angår våbenkontrol.
På de forberedende møder, vi har afholdt hidtil, har vi kunnet konstatere, såvel med Kommissionen som med Rådet - og jeg har altid givet udtryk for mit ønske om interinstitutionelt samarbejde - at der er en stor sammenfaldende interesse for det, der efter min mening er et meget stort og stadig tættere samarbejde mellem de tre institutioner.
Jeg vil derfor koncentrere mine spørgsmål på følgende punkter: For det første vil jeg høre, hvordan Kommissionen vurderer forberedelserne til konferencen, og hvordan har den tænkt sig at garantere, at EU's strategi i forbindelse med håndvåben bliver taget med i betragtning i EU's udenrigspolitik? For det andet vil jeg spørge, hvordan Rådet har tænk sig at gribe forhandlingerne an, og hvilke resultater det forventer at opnå?
I samme forbindelse vil jeg logisk nok også henlede opmærksomheden på den beslutning, som blev vedtaget enstemmigt i Parlamentets Udenrigsudvalg, og som i morgen ratificeres af Plenum. Heri redegøres der for den holdning, som denne europæiske institution, der er direkte valgt af borgerne, gerne vil have, De tager hensyn til.
Jeg gentager, at jeg er glad for at konstatere, at vi under vores samtaler har været meget enige om, hvilke emner, der skal behandles på konferencen: Medtagelse af ammunition i programmets anvendelsesområde, en bedre definition af kontrollen med overførsler, tilsyn med og mærkning af våben, mæglerhonorar, forholdet mellem udvikling og afvæbning, hvilket ikke alene vi, men også Kommissionen er særligt bekymret for, og til sidst fastlæggelse af retningslinjer for at følge op på konferencen.
Jeg må dog sige, at jeg savner nogle mere konkrete foranstaltninger om, hvordan vi kan takle våbenbesiddelse og køb, og under alle omstændigheder er det et emne, jeg gerne vil have, vi behandler.
Hvad angår dette sidste punkt er det ingen hemmelighed, og det ved De, at Parlamentet også talrige gange har insisteret på, at vi gerne ville have, at EU på internationalt niveau skulle føre an i vedtagelsen af en international våbentraktat. Selv om det rigtignok ikke er emnet for den konference, vi taler om nu, så kunne vi godt tænke os, at vi på den omtalte konference fik dannet grundlaget for, at vi straks efter konferencen kunne begynde at styre efter dette mål.
Jeg vil gerne påminde om, at dette er en anmodning, som på internationalt niveau allerede har fået en massiv opbakning, hvilket bekræftes af ngo'er som Amnisty International, Oxfam eller Iansa, som fremmer dette initiativ.
Hvad angår parlamenternes rolle generelt, og især parlamentsmedlemmernes ansvar, vil jeg gerne understrege institutionernes stadig større betydning i processen, ikke alene som lovgivere, men også - og det er afgørende - som ansvarlige for at kontrollere deres respektive lovgiveres handlinger.
Med dette mål for øje er det interparlamentariske forum om lette våben og håndvåben i gang med et meget vigtigt arbejde for at skabe bevidsthed og uddanne flere parlamentsmedlemmer, som er interesserede i at forbedre kontrolmekanismerne for denne eksport.
Kære repræsentanter for Rådet og Kommissionen, hvis De accepterer disse mål, kan De stole på, at vi vil være Deres store allierede.
Hans Winkler,
   Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Jeg vil gå helt konkret ind på hr. Romeva i Ruedas spørgsmål og forsøge at besvare dem enkeltvis. Jeg takker for Deres bemærkninger. Vi er virkelig forbundsfæller, for Europa-Parlamentets og Rådets målsætninger er bestemt sammenfaldende.
Det første spørgsmål var, hvordan Rådet vil samarbejde med Kommissionen med henblik på at forberede en sammenhængende og vellykket gennemførelse af EU's strategi i forbindelse med en passende finansiering. Det Europæiske Råd vedtog i december 2005 EU's strategi om bekæmpelse af ulovlig ophobning og handel med håndvåben og lette våben samt ammunition hertil, som sigter på at udvide Rådets generalsekretariats muligheder for at anvende strategien ved bekæmpelse af ophobning af disse våben samt ulovlig handel med dem.
I strategien fastsættes det også, at Rådets generalsekretariat i denne forbindelse vil samarbejde tæt med Kommissionen og medlemsstaterne. Det er efter vores mening meget vigtigt, fordi strategien kræver, at der sikres sammenhæng og komplementaritet mellem EU's beslutninger inden for rammerne af FUSP og Kommissionens foranstaltninger inden for udviklingsstøtten, så alle EU's aktioner og projekter inden for håndvåben og lette våben bygger på en sammenhængende model.
Denne sammenhæng mellem institutionernes politik er efter min mening af stor betydning, for kun på den måde vil vi også kunne være troværdige udadtil.
Det andet spørgsmål, om rådsformandskabet vil sørge for, at en delegation fra Europa-Parlamentet efter anmodning kan deltage i FN's kontrolkonference i 2006 som en del af den officielle EU-delegation for at bidrage med politisk og parlamentarisk vægt, kan jeg besvare positivt. Jeg skal selv lede delegationen og glæder mig til det, for jeg mener, det er meget vigtigt, at EU også viser profil udadtil. Rådets udvalg har undersøgt muligheden for at lade medlemmer fra Europa-Parlamentet deltage i denne konference og vurderet det positivt, og det glæder mig, at der vil være medlemmmer fra Europa-Parlamentet, som deltager i denne konference. Så vidt jeg er informeret, vil De personligt deltage i den, og det glæder mig, og også andre medlemmer vil kunne deltage. Det vil uden tvivl yderligere understrege, hvilken betydning dette spørgsmål tillægges i EU.
Det tredje spørgsmål var, om Rådet er villig til at foreslå EU's adfærdskodeks fra 1988 om våbeneksport som en mulig model for den kommende traktat om våbenhandel, og her kan jeg sige, at Rådets støtte til traktaten om våbenhandel, som blev udsendt den 3. oktober 2005, ikke var ment som et forsøg fra EU's side på at gennemføre sine standarder i hele verden. Det påpeges imidlertid, at tredjelande, som tilstræber en modernisering og fuldendelse af deres interne eksportkontroller, betragter EU's adfærdskodeks som et vigtigt referencedokument.
Jeg ved godt, jeg ligger også selv under for denne fristelse, at hvis vi mener, at vi har udarbejdet nogle rigtig gode regler i EU, så vil vi gerne se dem anvendt i hele verden. Men her må vi være realistiske, og vi må virke som forbillede, og hvis vi virker som et godt forbillede, så vil også andre stater, som står i en lignende situation, se vores adfærdskodeks som reference.
I forbindelse med "Arms Trade Treaty", som i humanitær, menneskerettighedsmæssig, udviklingspolitisk og nedrustningspolitisk henseende er et vigtigt projekt, er der bestræbelser i gang fra EU's side for at mobilisere en så bred og tværregional støtte som muligt.
Et andet vigtigt punkt for os er en forbedret transferkontrol for håndvåben og lette våben for EU generelt. Andre centrale punkter er at forbedre sporbarheden for håndvåben og lette våben, det såkaldte , skærpet kontrol for handelen og foranstaltninger mod ulovlig handel med ammunition.
Vi er meget taknemmelige for, at vi har Europa-Parlamentets støtte i dette spørgsmål og også arbejder godt sammen med Kommissionen, og jeg tror, at EU også vil gøre en god figur på konferencen i New York. 

Vladimír Špidla,
   . - Hr. formand, mine damer og herrer! Kommissionen er opsat på at spille en central rolle i FN-konferencen, der skal undersøge spørgsmålet om håndvåben og lette våben, selv om den ikke deltager i forhandlingerne om de officielle dokumenter. 
Nogle lande har en politisk interesse i at gennemføre traktaten, men mangler ressourcer til at gøre det. Vi koncentrerer derfor vores indsats om at støtte den praktiske gennemførelse. Alene i 2005 brugte Kommissionen over 16 millioner euro på at støtte lande og befolkninger, der er berørt af vold begået med håndvåben. Med denne støtte bidrog vi også til at gennemføre fælles EU-aktioner i 2002 og EU-programmet til forebyggelse og forbud mod ulovlig handel med konventionelle våben, og bidrog til at gennemføre EU-strategien for håndvåben og lette våben. Dette var den politiske ramme for Rådets og Kommissionens arbejde i den forbindelse. 
Kommissionens bidrag til årsberetningen for 2002 om en fælles indsats på området for håndvåben og lette våben omfatter mere detaljerede koordinerende foranstaltninger. Kommissionens mulighed for at opfylde dens forpligtelser for 2007 afhænger i høj grad af resultatet af forhandlinger mellem Rådet og Parlamentet om instrumenter, der er foreslået til finansiering af fællesskabsaktioner. I den forbindelse har Kommissionen stillet en række fornuftige forslag. Mens Kommissionen afventer en positiv afgørelse vedrørende hovedudfaldet af disse forslag, arbejder de afdelinger i Kommissionen, der har ansvar for politikken for håndvåben og lette våben, på at sikre, at bevidsthed om risiciene ved ulovlige håndvåben og lette våben og de enkelte landes villighed til at tage fat på disse risici kommer til at indgå i dokumenterne med deres nationale og regionale strategier.
Kommissionens afdelinger vil fortsætte med at arbejde på at få indarbejdet standarder og foranstaltninger, der skal standse udbredelsen og ophobningen af ulovlige våben, i nationale og regionale programmer. Det skal imidlertid understreges, at de foreslåede foranstaltninger i større eller mindre grad giver modtagerlande ansvar for at definere støtte og for at fastsætte en række primære indsatsområder.
Geoffrey Van Orden,
   Hr. formand! Vi støtter princippet om den foreslåede internationale våbenhandelstraktat. Håndvåben i de forkerte hænder forlænger og forværrer nogle af verdens mest brutale konflikter. Vi er imidlertid fuldt ud klar over, at så længe visse våbenproducerende lande ikke er omfattet af internationale traktater, vil undertrykkende regimer, terrorister, oprørere og andre organiserede kriminelle grupper fortsat have nem adgang til våben.
Den britiske våbenindustri har allerede nogle af de højeste standarder i verden, og den britiske militærindustris forening, British Defence Manufacturers' Association, har erklæret, at den bakker fuldt ud op om princippet bag den internationale våbenhandelstraktat. Hvis andre lande var villige til at følge de høje standarder, der håndhæves i Det Forenede Kongerige, ville en våbentraktat helt sikkert være et nyttigt instrument og en velsignelse for den internationale sikkerhed. Ansvarlige lande som f.eks. Det Forenede Kongerige og andre EU-medlemsstater vil imidlertid kun vinde en tom, moralsk sejr, hvis andre mindre samvittighedsfulde lande skynder sig at udfylde tomrummet på våbenmarkedet, når vi ikke længere er til stede.
Vi bør søge at oprette en international våbenhandelstraktat gennem FN og ikke EU, og den skal omfatte så mange lande som muligt, navnlig Kina, hvis den skal have den ønskede indvirkning. Amnesty International har for nylig identificeret Kina som en af verdens største våbeneksportører med stigende indflydelse i Asien, Afrika og Latinamerika. Kinesiske våben har været med til at fastholde konflikter og krænkelser af menneskerettighederne i Sudan, Nepal, Burma og Sydafrika. Kina lagrer også fortsat enorme mængder af personelminer.
Jeg har gennem mange år arbejdet på at løse problemet med antipersonelminer, men jeg har altid søgt at fokusere på de virkelige skyldige, der bruger sådanne våben på en vilkårlig og uansvarlig måde. Der har normalt været tale om oprørsgrupper i udviklingslande, der får våbenforsyninger fra ikke-vestlige lande.
Jeg mener således, at det er vigtigt, at vi ikke er for emsige i forhold til vores egne myndigheder eller lovlige våbenhandlere, der arbejder på en gennemsigtig måde. Vi bør i stedet fokusere på terrorgrupper og andre kriminelle elementer, der enten ligger inde med store våbenlagre, eller som fortsat får dem leveret via forskellige kanaler. Vi bør fokusere på dette problem. Lad os arbejde hårdt på at sikre, at Kina og andre lignende lande bliver omfattet af en international traktat. 
Ana Maria Gomes,
   Hr. formand! Håndvåben og lette våben er masseødelæggelsesvåben i udviklingslandene. Det anslås, at de dræber en halv million mennesker hvert år. Det kan ikke benægtes, at de har en langsigtet indvirkning på den bæredygtige udvikling. Hvis vi skal bekæmpe dem, må vi finde kreative metoder til at bygge bro mellem reform af sikkerhedssektoren og udviklingsbistand.
Det understreges i den seneste rapport fra FN's Institut for Nedrustningsforskning om europæiske tiltag med hensyn til håndvåben og lette våben, at EU bør skabe bedre synergi mellem de relevante FUSP- og fællesskabsinstrumenter. EU bør også prioritere bekæmpelsen af den omfattende illegale våbenmæglervirksomhed. Parlamentet har gentagne gange udtrykt sin skuffelse over, at der ikke er nogen specifik lovgivning i mange EU-medlemsstater på trods af vedtagelsen af Rådets fælles holdning 2002/203/FUSP.
Endelig kan EU spille en afgørende rolle ved at sikre, at konferencen om revision af FN's handlingsprogram om håndvåben og lette våben bliver en succes, og der skal derfor organiseres en opfølgningskonference. Vi regner med, at det østrigske formandskab vil lede denne proces.
 En forudsætning for succes vil være en aftale om en række globale principper om våbenoverførsel, der som minimum skal sikre, at alle overførsler er godkendt gennem en tilladelse eller licens, at eksisterende forpligtelser og relevante internationale love overholdes, at de våbenembargoer, som er blevet vedtaget af FN's Sikkerhedsråd, respekteres og håndhæves, og at der forud for udstedelse af tilladelser og licenser tages højde for risikoen for, at eksporterede våben anvendes i forbindelse med alvorlige krænkelser af menneskerettighederne eller den humanitære folkeret, herunder for risikoen for, at sådanne våben ender i de forkerte hænder, f.eks. hos terrorister, og at den regionale eller interregionale sikkerhed og stabilitet bliver berørt.
FN's revisionskonference bør selvfølgelig påbegynde udarbejdelsen af en international juridisk bindende traktat om våbenhandel, så snart den har fuldført sit arbejde. Jeg er meget beæret over at deltage i Parlamentets delegation til denne revisionskonference. 
Tobias Pflüger,
   Hr. formand! Jeg glæder mig over dette beslutningsforslag om håndvåben, selv om jeg må sige, at betegnelsen "småvåben" er noget idylliserende, når man ser på, hvilke skader de kan udrette. Man bør alligevel pege på nogle problemer i denne beslutning. Der står f.eks., at man bør undgå transfer af våben, hvis der er risiko for, at de begunstiger overtrædelser af menneskerettighederne eller fremmer regionale og nationale konflikter og væbnede konflikter. Helt ærligt: Hvilke våbeneksporter gælder det ikke for? Jeg tror, at problemet er at skelne mellem lovlige og ulovlige eksporter, for det er et meget flydende område. Derfor bør man ikke kun gøre noget mod de ulovlige, men også mod de lovlige eksporter. I modsætning til, hvad hr. Van Orden sagde, bør man også se på landene i EU og ikke kun udad, fordi lande som Frankrig, Storbritannien og Tyskland hører til de største eksportører også af håndvåben.
Jeg vil blot nævne Nepal som eksempel. Der er blevet eksporteret våben fra EU-stater til Nepal. Nu er disse våben blevet anvendt, og vi har præcis det problem, hvor Rådets svar lød, at man ikke kunne vide, hvad det ville udvikle sig til. Lige præcis derfor må vi bandlyse både lovlige og ulovlige håndvåben. Enhver våbeneksport truer freden. 
Richard Howitt (PSE ).
   - Hr. formand! Der produceres 80 millioner våben hvert år, og hvert minut dræbes én person med et våben. Den ulovlige handel med håndvåben og lette våben giver således næring til konflikt, kriminalitet og terrorisme i hele verden. 
Da der nu er gået fem år, siden staterne nåede til enighed om FN's handlingsprogram, skal formålet med den kommende konference ikke blot være revision. Det er nødvendigt at handle. Staterne bør anerkende centrale problemer såsom overførslen af håndvåben til ikke-statslige aktører og fastlægge metoder til at reducere efterspørgslen efter håndvåben. Staterne bør drøfte spørgsmålet om metoder til kontrol af godkendte produktionsaftaler, som den der blev anvendt i forbindelse med østrigske Steyr rifler i Malaysia. Som hr. Winkler anfører, kan EU føre an i denne debat og påvise, at vores adfærdskodeks for våbensalg fungerer effektivt.
Jeg håber, at Rådet indgår nye forpligtelser og øger den finansielle støtte til projekter, der har til formål at begrænse udbredelsen og anvendelsen af håndvåben - der er i øjeblikket kun afsat 2 mio. euro i FUSP-budgettet - og bygger videre på forslagene til en EU-strategi med sigte på reform af sikkerhedssektoren, der blev udarbejdet under det britiske EU-formandskab sidste år og ikke mindst under den østrigske formandskonference på det vestlige Balkan.
EU-medlemsstaterne blev sidste år i FN-regi enige om et instrument til regulering af sporing af håndvåben, der hverken var omfattende - det omfattede våben, ikke kugler - eller juridisk bindende. I år må EU-repræsentanterne vise, at vi har politisk vilje til at gå videre og støtte det forslag, der allerede er blevet godkendt af Rådet og Parlamentet, om en juridisk bindende international våbenhandelstraktat og til at sikre, at der vedtages en resolution vedrørende nedsættelse af den arbejdsgruppe, der skal realisere projektet, både under revisionskonferencen i juli og under De Forenede Nationers Generalforsamlings første udvalg i oktober. 
Formanden.
   - Som afslutning på forhandlingen har jeg modtaget et beslutningsforslag, jf. forretningsordenens artikel 108, stk. 5(1).
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted torsdag kl. 11.00. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er spørgetiden (B6-0224/2006).
Vi behandler en række spørgsmål til Rådet. 
Formanden.
Hvorledes vurderer Rådets formandskab chancerne for, at EU-tiltrædelsesforhandlingerne med Kroatien ikke kun de jure, men også de facto afkobles fra Tyrkiet-forhandlingerne, navnlig hvad angår åbning og afslutning af de enkelte forhandlingskapitler? 
Hans Winkler,
   Hr. formand, mine damer og herrer! På hr. Posselts spørgsmål, som er blevet stillet tidligere i samme form, kan jeg igen kun bekræfte, hvad jeg allerede har sagt en gang, nemlig at der ikke findes nogen sammenkobling af tiltrædelsesforhandlinger. Naturligvis betyder den praktiske kalenderplanlægning af tiltrædelsesforhandlinger med flere kandidatlande, at der opstår paralleliteter. Men både og den analytiske kontrol og ikke mindst selve forhandlingerne føres naturligvis særskilt med hvert land.
Jeg vil gerne endnu en gang minde om, at et af de grundlæggende principper for tiltrædelsesforhandlinger er, at forhandlingerne bygger på præstationerne i de enkelte lande, der forhandles med, og at der ikke etableres tværgående forbindelser. Ligeledes afhænger tempoet i forhandlingsfremskridtene ene og alene af, hvilke fremskridt de enkelte kandidater gør med at opfylde forudsætningerne for medlemsskab.
Der har været en parallelitet, men den opstod af praktiske grunde, fordi Kommissionen fremlagde -rapporterne fro Tyrkiet og Kroatien næsten samtidig, og de blev derfor også behandlet samtidig.
Alligevel var der - som det også viste sig for to dage siden - forskellige behandlinger og forskellige resultater, og jeg tror, at der fremover også kan komme en de facto-afkobling - de jure findes denne kobling jo ikke - hvis Kommissionen f.eks. kun foreslår benchmarks til åbning af forhandlingskapitler for et af de to lande, og disse bekræftes af medlemsstaterne, eller hvis de to tiltrædelseskandidater opfylder disse benchmarks på forskellige tidspunkter.
Vi står ved begyndelsen af disse forhandlinger. Der er tale om 36 kapitler inklusive , og derfor vil rytmen i forhandlingerne sikker også rent praktisk meget snart glide fra hinanden. 
Bernd Posselt (PPE-DE ).
   - Teoretisk har dette princip om altid gjaldt, og alligevel har vi faktisk oplevet mange koblinger. Jeg vil gerne endnu en gang spørge, om Rådet vil lægge pres på for at sikre, at Kommissionen ved behandler disse to kvantitativt og kvalitativt ekstremt forskellige lande forskelligt, og om Rådet vil gennemføre en formel afkobling, hvilket er på høje tid, når man ser på Tyrkiets seneste trusler i Cypern-spørgsmålet. 
Hans Winkler,
   Hr. Posselt! Der bliver ikke nogen formel kobling, det kan der slet ikke være. Den findes slet ikke i Rådets forretningsorden og praksis. Jeg tror heller ikke, det er på sin plads at lægge pres på Kommissionen for et eller andet.
Der vil automatisk komme en forskellig rytme i forhandlingerne. For som De helt rigtigt siger, er fremskridtet og udgangspositionen for de to lande grundlæggende forskelligt. Derfor vil der også rent praktisk meget snart opstå forskellige forhandlingshastigheder. 
Reinhard Rack (PPE-DE ).
   - Hr. formand for Rådet! De talte med rette om, at der ikke er nogen kobling. På den anden side er imidlertid netop Kroatien et land, som i hvert fald delvis er omgivet af andre kandidatlande, potentielle kandidatlande og lande, som ønsker at blive det.
Hvilken indflydelse kan tiltrædelsesforhandlingerne med Kroatien få på hele Vestbalkan-området, som har akut behov for stabilisering? 
Hans Winkler,
   Hr. Rack! Jeg tror, at forhandlingerne med Kroatien har en vigtig effekt som eksempel. Mange balkanlande - det ved jeg fra mange samtaler med deres repræsentanter - orienterer sig efter Kroatien. Kroatien har en førerrolle og er sikkert et incitament for de andre lande på Balkan i kraft af de fremskridt, som landet allerede har gjort i sin økonomi og socialpolitik.
Jeg vil minde om, at Kroatien for nylig har overtaget formandsposten i efter Grækenland. Også dette er en vigtig impuls til, at Kroatien sammen med de andre lande vil få en vis eksempeleffekt, for der er jo tale om et forum, som udelukkene består af lande i regionen. Personligt har jeg store forventninger til forhandlingerne med Kroatien, også for de andre balkanlande. 
Andreas Mölzer (NI ).
   - Kroatiens økonomiske data har jo længe været inde i en positiv udvikling, så økonomisk set må landet for længst være modent til optagelse. Der ser kun ud til at være problemer med den langsomme gennemførelse af EU-relevante love, hvor lovforslagene først skal en tur omkring Kommissionen, hvilket sinker processen. Er der ikke mulighed for at hjælpe den kroatiske regering effektivt på dette punkt? 
Hans Winkler,
   Hr. Mölzer! Det tror jeg allerede sker. EU, Østrig, formandskabet hjælper effektivt Kroatien i dets bestræbelser. Vi har meget regelmæssige og meget intensive kontakter. Jeg tror heller ikke, det er fair at sige, at Kommissionen sinker processen. Kommissionen handler ud fra bestemmelserne, og jeg tror også, at selve forhandlingerne går rigtig godt.
Rådet vil naturligvis fortsat støtte Kroatien i bestræbelserne for at blive medlem af EU. Jeg kan kun give Dem ret i, at ikke bare de økonomiske data, men i det hele taget landets parathed og befolkningens parathed er kommet meget langt, og at forhandlingerne derfor vil gå relativt hurtigt frem. Det bygger også Rådet på! 
Formanden.
I oktober 2003 stemte Parlamentet med stort flertal for betænkningen om ulovlig handel med menneskelige organer og menneskeligt væv (2003/0812 (CNS)). Kan det østrigske formandskab give mere information om, hvorfor Rådet endnu ikke har vedtaget dette? 
Hans Winkler,
   Rådet vil gerne informere hr. Evans om, at det anser det for nødvendigt at indhente yderigere informationer fra eksperter om dette spørgsmål. Det handler nemlig om at fastslå, om der er behov for en retsforskrift, og om den er passende ud fra sociale synspunkter. Rådet har derfor udsat forhandlingerne om forslaget, til disse informationer foreligger. 
Richard Howitt (PSE ),
   Den ulovlige handel med nyrer er blevet en multimillionindustri i Europa, hvor europæiske patienter, hvis liv er i fare, desperat forsøger at finde donorer på internettet. Det sker alt for tit på bekostning af fattige mennesker i udviklingslandene. For disse donorer er motivationen penge og ikke den sundhed og livskvalitet, som modtagerne kan forvente.
Efter at have lyttet til Deres svar, hr. rådsformand, vil jeg gøre Dem opmærksom på, at handelen alt for ofte er knyttet til krænkelser af menneskerettighederne i form af ufrivillig udtagning af organer fra dødsdømte fanger i Kina. Da betænkningen blev vedtage t i Europa-Parlamentet for tre år siden, er det ikke acceptabelt, når De svarer, at De er ved at indhente yderlige oplysninger hos eksperter. Jeg beder Dem om at gøre Deres yderste for at få vedtaget dette meget vigtige forslag i Rådet. 
Hans Winkler,
   Jeg er fuldstændig enig med Dem, og jeg er sikker på, at mange af mine kolleger i Rådet har samme holdning. Jeg vil gerne understrege, at forslaget blev taget af dagsordenen og ikke trukket tilbage. Det er et vigtigt forslag, der skal undersøges meget nøje. Jeg har imidlertid noteret mig Deres opfattelse af spørgsmålets uopsættelighed og vil underrette mine kolleger i Rådet herom. 
Formanden.
Vil Rådet give udtryk for sin holdning til de forhandlinger, der i øjeblikket finder sted mellem visse medlemsstater og den iranske regering med hensyn til kapacitet på atomenergiområdet?
Hans Winkler,
   Hr. Mitchells spørgsmål er naturligvis meget aktuelt, og jeg vil også meget gerne besvare det.
Rådet har naturligvis beskæftiget sig meget udførligt med dette spørgsmål i de seneste måneder og har siden starten af de diplomatiske bestræbelser for at løse dette spørgsmål regelmæssigt og flere gange vedtaget konklusioner om dette emne, senest den 15. maj. I denne forbindelse tror jeg det er meget vigtigt at understrege, at det for Rådet også har handlet om at kommunikere en fælles EU-holdning. EU kan kun efterlade et varigt indtryk hos Iran, hvis vi udadtil optræder samlet. Det betyder, at det forhold, at disse forhandlinger i de sidste måneder er blevet ført af tre medlemsstater, ikke må overskygge den kendsgerning, at Rådet generelt, også gennem den højtstående repræsentant Solana, til stadighed ikke blot har været informeret om disse forhandlinger, men også involveret i dem, har støtte dem og står bag de pågældende konklusioner.
Vi har flere gange dybt beklaget, at den iranske regering ikke har foretaget de skridt, som især Det Internationale Atomenergiagenturs og FN's Sikkerhedsråd anser for vigtige, og indtil for nylig har truet med heller ikke at ville gøre det. Vi har appelleret til den iranske regering om at samarbejde fuldt ud med IAEA. Rådet har ikke bestridt Irans ret til fredelig anvendelse af kerneenergi i overensstemmelse med landets forpligtelser inden for rammerne af ikke-spredningsaftalen. Og på grundlag af forslagene fra august 2005, som blev bekræftet i konklusionerne fra februar 2006, er EU parat til - og det gælder stadig - at støtte udviklingen af et sikkert, bæredygtigt civilt atomprogram, som opfylder principperne om ikke-spredning, hvis - og det er den anden side - der i fuldt omfang tages hensyn til verdenssamfundets interesser, og hvis tilliden er genoprettet, ikke mindst hvad angår Irans hensigter.
Rådet er fortsat meget opsat på at opnå en fredelig løsning med diplomatiske midler, og det mener jeg også, det har kommunikeret meget klart udadtil og gentaget igen og igen.
EU ville hilse det velkommen, hvis relationerne til Iran kunne udbygges på grundlag af tillid og samarbejde. Som De ved, har den højtstående repræsentant Solana for få dage siden forelagt Iran en tilbudspakke fra EU, som også støttes af de øvrige medlemmer af Sikkerhedsrådet, hvilket jeg også finder meget vigtigt, og de første reaktioner kan beskrives som forsigtigt positive. Vi håber, at der på basis af dette tilbud, som er et godt tilbud, vil kunne findes en fredelig løsning på denne konflikt, og vi håber, at dette potentielt farlige spørgsmål meget snart vil forsvinde fra dagsordenen, og at vi kan opnå en omfattende aftale, en omfattende forståelse med Iran, hvilket igen vil gøre det muligt at udbygge relationerne til Iran på alle områder. 
Gay Mitchell (PPE-DE ).
   - Jeg glæder mig over den indsats, der gøres for at stoppe "denne farlige udvikling", som rådsformanden udtrykte det. Hvilken præcedens skabes der her for andre løsgængere i Europas nære nabolande, hvis en person, der truer med udvikling af atomvåben, fremsætter racistiske bemærkninger om en nabostat og truer den internationale sikkerhed, får en pakke?
Kan rådsformanden fortælle os, hvad pakken indeholder? Hvad var resultatet af hr. Solanas drøftelser, og hvilket svar modtog han fra iranerne? Ville det være muligt at give os en idé om, hvad der ligger på bordet, og hvad Iran er blevet tilbudt i denne situation? 
Hans Winkler,
   Indholdet af denne pakke er ikke offentliggjort, og det er også aftalt med Iran, at pakkens nærmere indhold behandles fortroligt, så længe disse forhandlinger, der er i en meget følsom fase, pågår.
Hvad angår Irans reaktion, har jeg sagt, at pakken ikke blev afvist, hvilket i sig selv er et fremskridt, da vi ved, at Iran tidligere, hver gang EU eller andre internationale aktører har fremsat et tilbud, afviste dette uden videre. Pakken undersøges nu i Iran, og vi kan kun håbe, ikke blot for vores skyld, men også for Irans skyld, at dette tilbud vil blive accepteret. 
Piia-Noora Kauppi (PPE-DE ).
   - Da hr. Larijani for første gang reagerede offentligt på hr. Solanas tilbud i sidste uge, sagde han, at tilbudspakken indeholdt uklarheder. Kan De sige noget om, hvad disse uklarheder består i? Er der fundet en løsning herpå?
Han sagde også, at EU har krævet et svar inden for nogle uger og ikke måneder. Hvornår forventer vi at få et svar fra iranerne? 
Hans Winkler,
   De har næsten besvaret spørgsmålet selv.
For det første er det ikke op til Rådet at fortolke hr. Larijanis udtalelser. Hvis der er uklarheder, har vi gjort det meget klart, at der nu kun er kort tid tilbage - som De anførte, taler vi ikke om måneder, men om uger - til at identificere disse uklarheder og finde ud af, hvad der skal til for at afklare EU's holdning. Vi håber således, at iranerne vil give os besked om, hvilke specifikke punkter, de ønsker afklaret, således at vi kan tilvejebringe disse oplysninger. Jeg håber, at vi er i stand til at afklare disse punkter til iranernes tilfredshed. 
Andreas Mölzer (NI ).
   - Hr. statssekretær! EU har jo netop i verdenspolitiske konflikter altid det problem, at det ene eller andet medlem går solo og i strid med europæiske interesser stiller sig på USA's side. Kan det sikres, at EU netop i Iran-konflikten taler med én stemme, og at alle EU-medlemmer så også støtter dette? 
Hans Winkler,
   Jeg kan svare hr. Mölzer meget kort med et klart ja. Jeg har været med til alle debatterne i Rådet - den seneste fandt sted for få dage siden - og jeg kan sige, at alle medlemsstaterne uden undtagelse bestræber sig på at nå frem til en fælles holdning i dette spørgsmål, at der heller ikke er nogen, der har sat spørgsmålstegn ved denne fælles holdning, og at EU i denne sag optræder meget forenet. 
Formanden.
Som led i EU's strategi for Afrika og den samlede migrationsstrategi fastslog Det Europæiske Råd i sine konklusioner i december 2005, at migrationsspørgsmål får stadig større betydning for EU, og understregede behovet for en afbalanceret, samlet og sammenhængende strategi, der omfatter politikker til bekæmpelse af ulovlig indvandring, og som udnytter fordelene ved lovlig indvandring. Det noterede sig endvidere, hvor vigtigt det var at sikre, at der afsættes passende finansielle midler til disse politikker, og anerkendte betydningen af at tackle de grundlæggende årsager til migration.
Kan Rådet oplyse, hvilke fremskridt der er gjort med hensyn til opfyldelse af målene i strategien for Afrika?
Og kan det helt konkret oplyse, hvad der er sket, for så vidt angår forhøjelsen af den statslige støtte til udvikling med henblik på i 2010 at nå op på 0,56 % af BNI, idet der skal ydes yderligere 10 mia. EUR til Afrika, nedbringelsen af de afrikanske landes gæld med 42 mia. EUR, forhøjelsen af støtten til forbedring af samhandelen til 1 mia. EUR om året samt vedtagelsen af aftaler om økonomisk associering med grupper af afrikanske lande, hvilket alt sammen burde være med til at fremme udviklingen, begunstige den regionale integration og forbedre disse landes adgang til de europæiske markeder?
Hans Winkler,
   Lad mig først sige, at det er mig en ganske særlig glæde at kunne besvare et spørgsmål fra min gamle ven Miguel Martínez Martínez. Jeg gør det gerne, for netop i de seneste uger har spørgsmålet om strategien for Afrika, spørgsmålet om udvikling og migration stået helt øverst på EU's dagsorden. Allerede i formiddags talte vi om migration i forbindelse med fremtidsdebattenog debatten om forberedelsen af Det Europæiske Råd, og jeg pegede på - og det gør jeg nu igen som svar på dette spørgsmål - at det er vigtigt, at vi i forbindelse med migration ikke kun beskæftiger os med spørgsmålet om den illegale immigration, selv om det naturligvis også er vigtigt, men at vi også må beskæftige os med de udviklingspolitiske sider af dette spørgsmål.
På trojkamøderne med såvel Den Afrikanske Union og med ECOWAS var migration et meget vigtigt emne. Det blev bekræftet at gennemføre en EU-Afrika-ministerkonference om migrationsspørgsmålet, og sammen med ECOWAS blev det besluttet at etablere en ad hoc-arbejdsgruppe om migration.
Forberedelserne til en euro-afrikansk regional konference om migrationsruter den 10. og 11. juli i Rabat, som vi opfatter som meget vigtig, og hvor vi også særligt støtter Spanien, er allerede kommet så langt, at der kan vedtages en fælles handlingsplan.
I denne forbindelse mener vi, at artikel 13 i Cotonou-aftalen er vigtig, som indeholder en obligatorisk tilbagetagelse af illegale indvandrere og en dialog med de pågældende lande. Det er vi begyndt på, med Mauretanien og Senegal.
Det Europæiske Råd vil i morgen eller i overmorgen beslutte at intensivere dialogen med Afrika. Ialt er 10 lande i Vestafrika og fire i Østafrika med i denne plan. Disse bilaterale diskussioner og resultaterne skal sikres regionalt og i hele Afrika, der skal oprettes en følgemekanisme for konferencen i Rabat, og der skal gennemføres en række regionale konferencer om dette emne.
Med hensyn til Deres spørgsmål om udviklingssamarbejdet vil jeg gerne sige, at EU's monitoringrapport i år har vist, at EU er godt på vej til at opfylde de forpligtelser, man påtog sig i marts 2002 i Barcelona, og øge den offentlige udviklingsstøtte i 2006, så der nås en individuel kvote på 0,33 % af bruttonationalproduktet og i gennemsnit for hele EU på 0,39 %. Jeg vil gerne gentage, at alle målene fra millenniumtopmødet naturligvis også skal opfyldes. Der er tale om forpligtelser, der skal opfuldes, her har de enkelte medlemsstater helt klare forpligtelser.
Hvad angår spørgsmålet om aftaler om økonomisk associering med grupper af afrikanske lande, så er jeg helt klar over, at dette spørgsmål er meget vigtigt, også i vores dialog med Afrika. Da vi for få dage siden forhandlede om AVS-finansprotokollen i Port Moresby, Papua-Ny Guinea, indgik vi også forpligtelser netop om dette spørgsmål. Kommissionen har erklæret sig villig til at stille midler til rådighed både fra den løbende og fra den næste europæiske udviklingsfond. Vi er klar over, at dette spørgsmål om aftaler om økonomisk associering med Afrika og med udviklingslande i det hele taget er særdeles vigtigt. På grundlag af den første omfattende kontrol, som vil finde sted i sidste halvdel af året, vil vi foretage en komplet analyse af forhandlingsstatus og derefter hurtigt kunne arbejde videre på en forhåbentlig meget effektiv måde. 
Miguel Ángel Martínez Martínez (PSE ).
   - Tak, hr. Winker! Naturligvis er Deres svar tilfredsstillende. Jeg ville blot spørge Dem, hvordan De helt ærligt mener, at De vil kunne tilpasse de forpligtelser, vi har indgået, og som De selv understreger, med de finansielle overslag, vi har vedtaget, for vi kan ikke få regnskabet til at hænge sammen. Med andre ord mener vi ikke, det er muligt at fastholde disse forpligtelser inden for rammerne af de finansielle overslag med de nedskæringer, der har fundet sted.
Jeg ville ligeledes høre, om De personligt vil indfinde Dem i Wien på Den Blandede Parlamentariske Forsamling AVS-EU, som skal afholdes i næste uge, for det er dér, vi vil kunne tale med vores kolleger fra Afrika, Vestindien og Stillehavsområdet om f.eks. de økonomiske partnerskabsaftaler (EPA). Jeg vil også forslå og anmode Dem om, at der til Rabat-konferencen inviteres observatører fra Den Blandede Parlamentariske Forsamling AVS-EU og fra Euro-Middelhavs-Forsamlingen, for jeg tror, at disse parlamentsmedlemmers tilstedeværelse vil have ...
Hans Winkler,
   Det vil være en særlig fornøjelse for mig at være til stede ved dette møde i Den Blandede Parlamentariske Forsamling AVS-EU i Wien. Desværre er mit indlæg planlagt til samme dag, hvor der også finder andre arrangementer sted, f.eks. den amerikanske præsidents besøg i Wien, så det vil muligvis være noget vanskeligt overhovedet at nå frem til konferencestedet. Men jeg vil gøre mit bedste, og jeg glæder mig allerede til at mødes med medlemmerne fra Europa-Parlamentet og AVS-staterne.
Med hensyn til spørgsmålet om de finansielle midler vil jeg først påpege, at Den Europæiske Udviklingsfond jo ikke er en del af EU's budget, der er tværtimod tale om midler, som ydes af medlemsstaterne af deres nationale budgetter. Jeg vil gerne påpege - selv om der i Port Moresby nu igen har været forhandlinger og diskussioner om størrelsen - at der her i den 10. EUF er tale om en stigning på over 35 % i forhold til den niende EUF. Det er dog en ganske anselig stigning. Vi taler trods alt - og det bør man også sige meget klart til offentligheden - om 22,6 milliarder euro for seks år. Her mener jeg bestemt, at EU opfylder sine forpligtelser, også sine moralske forpligtelser.
Med hensyn til løftet om at øge hjælpen til Afrika med 10 milliarder euro, så skal dette opnås fra 2006-2010. Det er nok for tidligt at komme med en endelig dom om, om EU overholder dette løfte. Jeg mener, at den 10. EUF er en god pakke, og at den indeholder tilstrækkeligt med midler til at opfylde behovene hos udviklingslandene i Afrika, Caribien og Stillehavsområdet. Det kommer jo også meget an på, hvordan disse midler bliver brugt, det skal også understreges. Disse midler skal anvendes effektivt. Vi ser igen og igen, at der ved slutningen af en periode bliver temmelig mange penge til overs. Det betyder, at vi også må forbedre kapaciteten til at anvende disse midler. Det handler ikke kun om størrelsen, det handler også om, hvordan disse midler bliver anvendt. Det arbejder vi på, og det arbejder især også Kommissionen på. 
Gay Mitchell (PPE-DE ).
   - Er rådsformanden enig med mig i, at der er selviske såvel som uselviske grunde til at fokusere indsatsen på udviklingslandene? Inden for én generation vil der være to milliarder flere mennesker på jorden, og 90 % heraf vil blive født i udviklingslandene. Vi vil helt sikkert efterlade en frygtelig arv til vores børn, hvis vi ikke sikrer, at den nuværende situation bliver ændret.
På den anden side kan disse mennesker blive vores samhandelspartnere. Er rådsformanden bekendt med Kinas aktiviteter i udviklingslandene? Agter EU at forholde sig passivt og tillade, at Kina bliver udviklingslandenes samhandelspartner inden for en generation? 
Hans Winkler,
   Jeg vil gerne sige til hr. Mitchell, at jeg for det første ikke føler mig kvalificeret til at foretage en moralsk vurdering af, om vi er selviske eller ej, men De har ret i, at det i høj grad er i vores interesse at hjælpe disse lande. Det er ikke kun et spørgsmål om handel, det er også et spørgsmål om global sikkerhed, og det er et spørgsmål om migration, som vi har talt om i dag og i sidste måned, og som vi vil tale om igen fremover.
Det er på mange områder i vores interesse at fremme udviklingen i disse lande. Det er der absolut ingen tvivl om, og vi bør ikke blot gøre det, fordi vi er gavmilde, selv om vi skal være gavmilde, hvilket jeg mener, vi er.
Hvad angår Kina, er det et meget interessant spørgsmål. For kun en uge siden var jeg delegationsleder for en trojkamission til Kina, og vi havde en meget interessant dialog med kineserne. Vi talte bl.a. netop om Kinas aktiviteter, navnlig i Afrika, men også i andre udviklingslande, især på energi- og handelsområdet. Vi sagde, at vi er bekymret over, at vores fælles værdier - som vi håber, at Kina også deler - med hensyn til god regeringsførelse og menneskerettigheder ikke overholdes. Vi er således i høj grad opmærksom på dette spørgsmål. Vi rejser spørgsmålet over for vores handelspartnere, og vi har rejst det og agter at rejse det igen over for Kina. 
Reinhard Rack (PPE-DE ).
   - Økonomiske associeringsaftaler er uden tvivl et positivt forsøg på at hindre immigrationen, særligt også den illegale immigration. Har man i den forbindelse tænkt på at knytte overvejelser om tilbagetagelse af illegale immigranter til disse aftaler? Tænker man også i denne retning? 
Hans Winkler,
   Hr. Rack! Spørgsmålet om tilbagetagelse, også af illegale indvandrere, er et åbent spørgsmål. Jeg kan ikke bedømme, om det konkret bliver koblet til de økonomiske associeringsaftaler eller ej. Det er noget, som Kommissionen forhandler om. Men der er ikke tvivl om, at det er noget, som Rådet ønsker, som medlemsstaterne ønsker. Kommissionen arbejder naturligvis også i denne retning. 
Formanden.
Under topmødet mellem EU og Rusland den 25. maj 2006 undertegnedes aftaler om henholdsvis lempelse af visumreglerne og tilbagetagelse.
Efter undertegnelsen af aftalen om lempelse af visumreglerne udtalte den russiske præsident Vladimir Putin, at denne beslutning var det første skridt mod indførelse af en visumfri ordning for borgere fra Rusland og EU.
Hvordan stiller EU sig til denne udtalelse? Hvilke retningslinjer findes der for EU's fremtidige politik vedrørende en visumfri ordning for borgere fra Rusland og EU? Er aftalen om visumlettelse tegn på en ny politisk linje i forholdet mellem EU og Rusland?
Hans Winkler,
   På topmødet med Rusland den 25. maj i Sotji blev der underskrevet en aftale om visumlettelser og tilbagetagelse, som vi også talte om i går under debatten om topmødet i Sotji. Formålet med aftalen er at lette kontakterne mellem folk og rejser mellem EU og Rusland. Det er ikke kun i Ruslands interesse, det er også i vores egen interesse.
Desuden skal denne aftale i overensstemmelse med køreplanen for at opbygge et fælles område med frihed, sikkerhed og retfærdighed bidrage til at sikre en gnidningsløs lovlig grænsekrydsning og legalt ophold i begge områder.
I denne køreplan betragtes disse aftaler, som dog først skal ratificeres og derefter gennemføres, som første skridt i en proces, som sigter mod at lette den frie persontrafik og tilbagetagelsen.
I denne køreplan er det desuden hensigten, at dialogen om visumspørgsmål skal fremmes med henblik på at undersøge forudsætningerne for at indføre visumfrihed på grundlag af gensidighed, dog som et mere langsigtet perspektiv, og uden at der er tale om noget konkret tidspunkt.
Dialogen mellem EU og Rusland om visumspørgsmål vil blive videreført på dette grundlag. 
Laima Liucija Andrikienė (PPE-DE ).
   - Tak for Deres svar. Jeg vil gerne stille Dem et andet spørgsmål. I aftalen underskrevet i Sochi anføres det, at begge parter bekræfter hensigten om at indføre en visumfri ordning mellem Den Russiske Føderation og EU, og mit spørgsmål er derfor: Mener De virkelig, at det er i EU's interesse at indføre en visumfri ordning mellem Den Russiske Føderation og EU? I bekræftende fald, hvori består denne interesse? 
Hans Winkler,
   For at være helt ærlig, kan jeg ikke besvare dette spørgsmål i dag. Som jeg har sagt tidligere, er der tale om et langsigtet perspektiv. Der er ikke noget svar i dag, idet dette spørgsmål har mange aspekter. Der er ikke kun tale om udenrigspolitiske aspekter, men også om migrationspolitik, og både Rådet og Kommissionen skal overveje situationen nøje, inden der træffes en beslutning. Vi taler helt sikkert om år, og det er ikke noget, vi behøver at beslutte i dag. 
Justas Vincas Paleckis (PSE ).
   - Hr. formand! Jeg ønsker at stille ministeren et spørgsmål. Under det østrigske formandskab vedtog EU at forhøje visaafgiften til 62 euro. Dette berører utvivlsomt ikke "nye russere", men vil mindske muligheden for almindelige russere, ikke at forglemme ukrainere, belarussere og borgere i andre lande uden for EU, for at besøge EU-lande. Da Østrig har formandskabet for EU, hvordan ser det så på dette skridt, og hvad mener det, at konsekvenserne bliver? 
Hans Winkler,
   Først er der spørgsmålet om forhøjelse af visumgebyrerne. Denne forhøjelse var nødvendig som følge af indførelsen af biometriske data, som har gjort visumudstedelsen og de procedurer, som fører til visumudstedelsen, langt mere omstændelig. Imidlertid, og det er forhåbentlig svar på Deres spørgsmål, blev landene på Vestbalkan - som er en særlig prioritet for det østrigske formandskab - og landene under den europæiske naboskabspolitik under diskussionen om forhøjelsen af visumgebyrerne tillagt stor betydning, og de fik mulighed for undtagelser.
Således indeholder den pågældende retsakt bl.a. en bestemmelse om, at visumgebyret ikke bliver forhøjet for statsborgere i de stater, som der findes visumlettelsesaftaler med, dvs. bl.a. Rusland.
Som De ved, er der jo også bestræbelser i gang for at indgå visumlettelsesaftaler med andre lande. Jeg har allerede tidligere haft lejlighed til at påpege, at der så vidt muligt vil træde visumlettelsesaftaler i kraft med landene på Vestbalkan til næste år.
Der er jo tidligere blevet sørget for, at de lande, som vi ønsker særligt nære forbindelser til, ikke skal lide under, at disse visumgebyrer er blevet forhøjet af meget objektivt forståelige grunde. 
Alexander Stubb (PPE-DE ).
   - Hr. formand for Rådet! Jeg er ved at ansøge om et visum til Rusland. Det er en ekstrem besværlig proces. Det tager 15 arbejdsdage og koster 71 EUR. Den mest besværlige bestemmelse for mig er, at man skal have et pasfoto, hvor man ikke smiler. Vi kan ikke finde et sådant foto.
Mit spørgsmål, der er lidt farligt, da jeg kommer fra Rusland, der deler en 1.300 km lang grænse med Rusland, er ikke desto mindre: Hvad er Deres kvalificerede gæt med hensyn til tidshorisonten for en visumfri zone? 
Hans Winkler,
   Jeg vil gerne spørge hr. Stubb, om han nogensinde har prøvet at ansøge om et visum til USA, smilende eller ej. Det er sandsynligvis mere besværligt end at ansøge om et visum til Rusland.
Som svar på Deres spørgsmål er jeg bange for, at jeg ikke har noget kvalificeret svar. De må bære over med mig. Jeg kan virkelig ikke svare. Jeg er ikke Rådets repræsentant på dette område. Jeg beskæftiger mig ikke med spekulation, og jeg foretrækker at afholde mig fra enhver form for spekulation på dette område. 

Formanden.
   - Da de vedrører samme emne, behandler vi under ét 
Er Rådet enigt i, at biobrændsel bør produceres på bæredygtig vis for ikke at skade den biologiske mangfoldighed, for at undgå, at naturlige habitater ødelægges til fordel for intensiv landbrugsproduktion, og for at sikre, at hele produktionscyklussen både inden for og uden for EU, herunder transport af brændsel, i det mindste er kulstoffri? Hvilke foranstaltninger har Rådet til hensigt at træffe for at sikre certificering af bæredygtig produktion af biobrændsel?
Hvilke fremskridt forventer det østrigske formandskab, nu hvor Kommissionen har forelagt en handlingsplan for biomasse og en europæisk strategi for biobrændstoffer?
Hvilket potentiale har europæisk landbrug efter det østrigske formandskabs opfattelse ved fremskyndet udnyttelse af vedvarende råstoffer, f.eks. ved øget anvendelse af biomasse og biobrændstoffer?
Josef Pröll,
   Spørgsmålet om bæredygtigheden ved anvendelse af biobrændstoffer er generelt et vigtigt spørgsmål for EU's bæredygtige energistrategi. Faktisk har vi under det østrigske formandskab helt bevidst sendt det signal, at Europa fremover principielt også skal gøre sig stærkere gældende i spørgsmålet om biobrændstoffernes bæredygtighed.
Med handlingsplanen for biomasse og med EU-strategien for biobrændstoffer har vi fået forelagt meddelelser, som vi har diskuteret indgående og derefter fremmet i Rådet. Det handler om, hvordan man i fremtiden kan tilblande biobrændstoffer eller anvende dem som nye, generelle brændstoffer. Efter vores mening er det helt klart, og det må vi også arbejde for i fællesskab i Europa, at produktion af biobrændsel og biobrændstoffer over hele spektret fra biodiesel til ethanol ikke må ske på miljøets bekostning. Vi må lægge bæredygtighedsprincippet til grund i EU, også for produktionen af biobrændsel. Der er også vigtigt - og jeg har i de seneste måneder deltaget i flere miljøkonferencer - at vi er opmærksomme på, at der i forbindelse med den internationale handel med biobrændsel i hele produktionsspektret med forskellige råstoffer også internationalt bliver taget højde for bæredygtighedsprincippet.
Under formandskabet har vi, især på mødet i marts 2006, diskuteret en nyorientering af Europas energipolitik, og det handler især om brændstoffer. Rådet og Kommissionen opfordrede den 8. juni 2006 i en konklusion til at fremlægge forslag om fremme af omkostningseffektiv og bæredygtig anvendelse af biomasse til opvarmning og køling, at gennemgå retsforskrifterne om animalske biprodukter og fremme anvendelse af landbrugets og fødevareproduktionens biprodukter som vedvarende energikilde - biogas er et vigtigt fremtidsemne - og at forenkle forvaltningsprocedurerne for bioenergiproduktion og anvendelse inden for den fælles landbrugspolitik og vurdere udvidelsen af anvendelsen af energiplanteordningen til at omfatte alle medlemsstater; det er hjørnestenene for fremtidens energi. Det er vigtigt, netop efter udvidelse af EU med 10 nye medlemsstater.
Kommissionen har desuden meddelt, at den inden udgangen af 2006 - og det mener jeg er centralt - vil fremlægge en meddelelse om energiplanteordningerne, som indeholder konkrete forslag for dette område. Dermed mener jeg, at vi i landbrugsreformen fra 2003 ud fra bæredygtighedsaspektet og ved at skabe en ny indtægtskilde for landområderne har planlagt foranstaltninger i Europa til at anvende 1,5 millioner ha vedvarende råstoffer til hele spektret af den alternative energiproduktion inden for alle områder, og vi må i dag se i øjnene, at vi langtfra har udnyttet disse 1,5 millioner ha.
Her ligger der et potentiale, som muligvis endda kan øges, og vi venter spændt på evalueringsresultaterne og på Kommissionens forlæg, og både i Rådet (landbrug) og i Rådet (miljø) vil vi også i de kommende måneder og år skulle beskæftige os intensivt med disse udfordringer fra en bæredygtig energipolitik. Bæredygtig og vedvarende energiproduktion er nøglen til uafhængighed og til fremtidige projekter inden for energiproduktionen i Europa. 
Fiona Hall (ALDE ).
   - Tak, hr. formand for Rådet! Jeg glæder mig meget over, at det østrigske formandskab har været særlig aktiv på dette område.
Jeg vil gerne tale om spørgsmålet om certificering, der var indeholdt i mit oprindelige spørgsmål. I formiddags nævnte kommissær Piebalgs under spørgetiden, at der ville blive indført et certificeringssystem med henblik på at sikre bæredygtig produktion af biobrændsel. Det har helt sikkert vakt bekymring, at det i praksis er vanskeligt at tackle den ulovlige skovfældning og indførelse af certificering, selv om det så godt ud på papiret. Jeg vil være Dem taknemmelig, hvis De kunne fremkomme med lidt flere oplysninger desangående. 
Agnes Schierhuber (PPE-DE ).
   - Hr. formand for Rådet! Jeg vil gerne byde Dem hjertelig velkommen her. Mit spørgsmål handler om følgende. Overvejer man også i Rådet, hvor meget mere man vil investere i forskning og udvikling netop på dette område? Jeg er overbevist om, at denne form for energiproduktion skaber arbejdspladser i landdistrikterne og dermed også er i tråd med Lissabon-strategien. Har formandskabet nogle grove skøn over, hvor mange nye arbejdspladser det vil skabe i landdistrikterne? 
Josef Pröll,
   Ærede medlem! Til Deres første spørgsmål om certificering og mærkning kan jeg sige, at vi kun lige er begyndt at skabe en ny energipolitik for Europa, ikke kun i Europa, men også på verdensplan. Det vil være op til os med de certificeringssystemer, som vi indfører, at være nøje opmærksomme på at sikre bæredygtig alternativ energiforsyning også fra andre dele af verden, fordi vi ikke ønsker alle de ting, som De nævnte - rovdrift på regnskoven, palmeolieproduktion ud fra sociale og økologiske kriterier.
Der ligger nogle modeller. I Østrig har vi f.eks. defineret -betingelser fra landbrugsreformen også som grundlag for energiproduktionen for tilblanding af biodiesel og bioethanol i Østrig, så alt, hvad der er produceret ud fra økologiske og sociale kriterier og produktionsbetingelser, ud fra europæiske kriterier, må tilblandes, uanset hvilke dele af verden det stammer fra. Vi vil naturligvis også møde spørgsmålet i WTO. Hvordan kan certificering og juridiske grundlag gennemføres på en sådan måde, at de også opfylder de internationale handelsbestemmelser og WTO's bestemmelser? Her er der brug for en grundig undersøgelse. Kommissær Piebalgs arbejder jo ligesom de relevante embedsmænd fra EU og de nationalt ansvarlige for at få klarhed på dette område og ikke overilet at fastlægge noget, for så senere at lide nederlag på det juridiske område og dermed miste markedet. Certificering og mærkning er et centralt spørgsmål.
Til Deres andet spørgsmål om forskning og udvikling samt forskningsrammeprogrammet kan jeg sige, at der i forbindelse med strategien for innovation og forskning skal fokuseres mere på alternativ energi i hele infrastrukturen, fra fremskaffelse af råstoffet og produktionen til den teknologiske anvendelse. Det vil vi fremme mere massivt, det er også planlagt inden for forskning og udvikling.
Med hensyn til spørgsmålet om arbejdspladser, altså hvad siger skønnene, hvis man satser mere på alternative energikilder, så har jeg om landbrugs- og miljøminister i Østrig den strategiske fordel at være i en absolut -situation, for anvendelse af alternative energikilder virker ikke kun CO2-reducerende og bidrager dermed væsentligt til at nå Kyoto-målene, det giver også værdiskabelse og arbejdspladser i landdistrikterne, altså netop i Europas afsidesliggende landdistrikter. 300.000 ekstra arbejdspladser er en størrelsesorden, som fremgår også af EU's undersøgelser, hvis vi konsekvent fortsætter gennemførelsen af de alternative energimål. 
Georgios Papastamkos (PPE-DE ).
   - Den europæiske strategi for biobrændsel opstiller mål for EU og forpligtelser for medlemsstaterne. Der er imidlertid store afvigelser mellem medlemsstaterne, hvad angår teknologiske fremskridt, markedsstørrelse, produktionsmængde og strukturen på brændstofmarkederne. Derfor vil jeg gerne spørge Rådet, om denne politik bør tages op til revision. Er fastsættelsen af forpligtelser i strid med den nuværende økonomiske og teknologiske situation?s
Josef Pröll,
   De nævner et punkt, som ikke kun gælder for Europas energipolitik, men generelt for varetagelsen og gennemførelsen af europæiske målsætninger i nationalstaterne. Jeg kan kun sige, at vi på eksemplet med det fakultative mål på 5,75 % for biobrændstofferne kan se, at stadig flere lande går med. Østrig har gennemført dette mål med en obligatorisk foranstaltning. Ungarn er meget interesseret. Også i Tyskland ligger dette mål allerede i lovgivningsprocessen.
Der sker altså rigtig meget, og jeg er meget optimistisk med hensyn til, at vores mål, som vi har fastlagt både i -strategiplanen og i biomasseplanen, også vil blive gennemført konsekvent af medlemsstaterne. Jeg indrømmer dog, at der ofte ikke kun er tale om politisk vilje, men at også udviklingen i priserne for fossile brændstoffer støtter os i denne sag. Vi minder i diskussionen med kollegerne hele tiden om, at det ikke er nok at udvikle strategier på europæisk niveau, de skal også gennemføres i nationalstaterne. Nogle går foran, andre følger efter, men i sidste ende går det hele i den rigtige retning. Jeg er meget optimistisk. 
Glenis Willmott (PSE ).
   - Biomasse er en vigtig form for energi, der udgør 65 % af EU's forbrug af vedvarende energi. Den samlede procentsats for EU's forbrug af vedvarende energi har ligget på 6 % siden 1990. Er det østrigske formandskab således enig i, at en realistisk fælles energipolitik bør omfatte udviklingen af kernekraft? 
Josef Pröll,
   Jeg kan kun give Dem ret i, at det ikke kun er energipolitikkens ansvar at fremme de vedvarende energikilder. Det skal støttes af en råstofforsyningspolitik, dvs. landbrugs- og skovpolitik, biomasse, landbrugets råstofproduktion, og af miljøpolitiske samt økonomi- og skattepolitiske foranstaltninger. Vi må se i øjnene, at vi har brug for stærkere landbrugspolitiske mål for , for incitamentet til produktionen. Til det formål skal Kommissionens mål diskuteres i slutningen af året. Det er meget positivt. Vi evaluerer, hvor vi står, og hvilket potentiale vi har. Vi begynder i juni - stadig under vores formandskab - med debatten om en skovstrategi for Europa, skøn over potentialet i skovmæssige udnyttelseskilder for fremtiden, og i nationalstaternes økonomi- og skattepolitik må vi tillade vedvarende energiformer, om det nu er økostrøm, støtte til varme, støtte til anlægs- og infrastrukturen, forskning og udvikling. Her har vi en fælles opgave, men der sker allerede enormt meget. 
Andreas Mölzer (NI ).
   - I dag er det som bekendt en del dyrere at fremstille biobrændstof end at anvende fossile brændstoffer. Derfor er der jo også givet afgiftsfordele til alternative brændstoffer, hvilket har ført til, at man forventer årlige stigninger på ca. 26 %. Vil den tilblandingspligt, som Kommissionen har lanceret, ikke føre til, at oliekoncernerne i stigende grad vil ty til billige udbydere som f.eks. Brasilien og dermed være til ulempe for vores europæiske landmænd i fremtiden? 
Josef Pröll,
   Det har jeg en anden opfattelse af. Det er op til EU, til os alle, at give svarene. Jeg forsøgte tidligere at vise en vej med spørgsmålet om certificering. I Østrig har vi med henblik på gennemførelsen foreskrevet obligatorisk tilblanding af 5,75 %. Det vil vi nå i oktober 2008.
Vi er allerede kommet meget langt. Der bliver opført biodiesel- og ethanolanlæg. Det skaber arbejdspladser, alene i den delstat, jeg kommer fra, 180 arbejdspladser på en ny fabrik for ethanol. Det har vi gjort, og det er vores ansvar. Vi har også defineret klart i bestemmelserne, at der kun må ske tilblanding med produkter, som er produceret ud fra europæiske sociale, økologiske og landbrugspolitiske standarder. Hvis sådanne produkter kan fremstilles i Brasilien, så er Brasilien vores konkurrent. Men selv hvis Brasilien er i stand til det, mindsker den lange transportvej og andre kriterier dog konkurrenceevnen.
Vi kan altså give svarene via certificering, via markedsforanstaltninger, som er klare, og som vi også skal evaluere og forsvare i WTO. Vi vil ikke skabe en bæredygtig energipolitik i Europa og så importere produkterne fra oversøiske lande. Vi har et utroligt stort potentiale med 10 nye medlemsstater - og senere også Rumænien og Bulgarien - hvor meget store arealer kan afsættes til energiproduktion i stedet for fødevareproduktion, og vi har valgt de landbrugspolitiske mål på en sådan måde, at dette også er muligt. 
Formanden.
   - Spørgsmål nr. 8 af Eoin Ryan bortfalder.
Kommissionens forslag til Euro 5-forordning om emission af skadelige stoffer fra personmotorkøretøjer og varebiler er ikke særlig ambitiøst, navnlig hvad angår grænseværdierne for kvælstofoxider fra dieselmotorkøretøjer.
Hvad har Rådet foretaget sig i den henseende, eller hvilke fremskridt er der blevet gjort under det østrigske formandskab?
Josef Pröll,
   I det østrigske formandskab har vi allerede flere gange diskuteret dette helt afgørende spørgsmål om minimering og begrænsning af skadelige stoffer med hensyn til dynamikken på transportområdet. Vi indledte forhandlingerne om Kommissionens forslag med det mål at nå frem til progressive regler om udstødningsgasser med et mere langsigtet perspektiv, som både - og det er et afgørende punkt, for vi har i dag talt meget om bæredygtighed - opfylder de miljøpolitiske krav og også giver Europas industri planlægningssikkerhed for den tekniske udvikling. Begge kriterier kan nås med en langsigtet streng fastlæggelse af emissionsgrænseværdierne f.eks. for dieselkøretøjer.
På denne baggrund blev forhandlingerne i Rådet ført med det håb, at man i juni 2006 - altså om ganske kort tid - kunne nå en politisk enighed i Rådet, hvis tidsplanen gav mulighed for det, her især også samarbejdet med Europa-Parlamentet. Under forhandlingerne - hvis jeg lige må ridse det op - så vi på baggrund af initiativer fra det østrigske formandskab med to specifikke informationsseminarer for medlemsstaterne, det første i februar, hvor man især diskuterede de miljøpolitiske krav til det tekniske niveau for rensning af udstødningsgassen for finstøv og især NOx for dieselpersonvogne, det næste finder sted den 22. juni, at et bredt flertal af medlemsstaterne gik ind for dette mål, som allerede skal diskuteres konkret og bindende med fastsættelsen af Euro 6-grænseværdierne.
Vi vil naturligvis fortsat arbejde målrettet med dette emne. På det næste møde i Rådet (miljø) i slutningen af juni er der bestemt stof til diskussion, både hvad angår luftstrategien og hvad angår gennemførelsen af Euro 5 og Euro 6. Vi vil gå ambitiøst frem. I lyset af diskussionen om PM10, finstøvsbelastning, især i det centrale Europa, og NOx-værdier er det vigtigt at lave nogle klare regler, for vi må se i øjnene, at vores industri har brug for planlægningssikkerhed, og fordi vi også må se i øjnene, at vores industri på verdensplan konkurrerer med andre bilfabrikanter, som til dels allerede har forsøgt at finde meget ambitiøse løsninger.
I denne udvikling vil vi gøre yderligere fremskridt for den økologiske sikkerhed og livskvalitet i Europa og også for menneskenes sundhed i de berørte områder. Vi skal altså foretage denne balancegang mellem Euro 5, Euro 6 som perspektiv, evt. - for at nå de økologiske mål - NOx og PM10, men også ønsket om at bevare en konkurrencedygtig bilindustri i Europa. Denne vej har vi sat os for, og i Rådet (miljø) vil vi intensivt diskutere disse to spørgsmål, luftstrategi og Euro 5 og med et videregående perspektiv, også med flere kommissærers tilstedeværelse. 
Othmar Karas (PPE-DE ).
   - Først vil jeg gerne sige tak for de meget præcise svar. Det er velgørende. Kan De også sige mig, hvad der menes med "progressiv" og "langsigtet" i forbindelse med denne planlægning, og om der er udsigt til andre planer, også for tunge køretøjer? 
Josef Pröll,
   Med hensyn til de konkrete mål kan jeg i dag kun komme med en stemningsrapport. Det centrale resultat af den orienterende debat i Rådet var, at forslaget om en drastisk nedsættelse af partikelgrænseværdierne for dieselpersonvogne, altså 5 mg pr. km, fik en enstemmig positiv modtagelse af miljøministrene, og at Kommissionens forslag om en nedsættelse på 20 % af NOx-grænseværdierne blev anset for utilstrækkeligt.
Det er status i diskussionen, som vi fortsætter i juni. Et bredt flertal af medlemsstaterne har allerede udtalt sig positivt om signalet om endnu en nedsættelse af NOx i forbindelse med Euro 6. Det vil altså sige at gå mere ambitiøst frem, hvad nedsættelse af NOx angår - inden for partikelgrænseværdier allerede meget langt efter vores opfattelse - og også en vision om ud over Euro 5 allerede nu at sikre mere langsigtet planlægningssikkerhed for industrien. Altså ikke vedtage Euro 5 nu, hvordan grænseværdierne så end kommer til at se ud, og så om to-tre år begynde den næste debat. Vi skal give industrien et tegn, som går ud over det, nemlig hvor vi er på vej hen. Og det er efter vores mening en fornuftig vej, som vi vil gå. 
Paul Rübig (PPE-DE ).
   - Euro 5 er et stort skridt i den rigtige retning. Det handler også om at se, hvor mange procent nedsættelse vi kan klare inden for hvilken tidsfase. Har man allerede nogle idéer om, hvordan tidsplanen og overgangsfristerne kan komme til at se ud? 
Josef Pröll,
   Med hensyn til tidsplanen og overgangsfristerne er det for tidligt at komme med et signal. Jeg har drøftelser med de fleste medlemsstater. Under den sidste orienteringsrunde havde vi det problem, at vi havde taget udgangspunkt i Kommissionens mål og også havde foretaget vores vurdering ud fra disse mål. Vi er imidlertid endnu ikke kommet så langt, at jeg kan give Dem et indtryk af, hvilke nedsættelsesprocenter og frister, der bliver overvejet. Men det er mit mål over flere år - et årti - at skitsere en vision og angive trinene, at foretage konkrete tiltag allerede nu, men også allerede nu at fastsætte de videre skridt til at komme til gennemførelsesfasen med Euro 6. Det klare budskab er altså, at vi ikke bare vil afslutte Euro 5 med et kompromis og snart derefter begynde med noget nyt igen, men at vi vil sende et klart videregående signal. 
Formanden.
Kan Rådet oplyse, hvor stor økonomisk støtte EU vil yde til støtte for skovbrugsprogrammer i Europa generelt og særligt til Irland i finansieringsperioden 2007-2013?
Josef Pröll,
   Med hensyn til spørgsmålet om det europæiske skovbrug vil vi endnu under Østrigs formandskab sende et signal nu i juni, idet vi tager diskussionen om spørgsmålet om en skovstrategi for Europa op. Hidtil har vi ikke haft nogen fælles diskussioner om dette område. Det er imidlertid så meget desto vigtigere, som vi nu med beslutningen om støtte til udvikling af landdistrikterne fra Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne giver medlemsstaterne mulighed for mellem 2007 og 2013 at implementere et udviklingsprogram for landdistrikterne og også tage beskyttelse af skovene med i dette program. Dette skovbrugsinitiativ skal - og det er vigtigt - især forbedre skovbrugets konkurrenceevne - det står i artikel 20 - og fremme bæredygtig drift af skovarealer.
Med hensyn til de midler, der stilles til rådighed til dette i nationalstaterne, vil jeg minde om, at der i en EU-forordning - 1698/2005 - er fastsat samfinansiering mellem Fællesskabet og medlemsstaterne.
I forbindelse med skovstrategien og skovstøtten udgør Fællesskabets andel ca. 50-55 %, idet der er fastsat klare lofter i bilaget til forordningen. Den samlede støtte, der ydes til skovprogrammer f.eks. i Irland i perioden 2007-2013, planlægges af de kompetente lokale myndigheder og forelægges EU. Der er tale om at stille nationale midler til rådighed og samfinansiering fra EU's side, som er sikret og også mulig inden for beslutningen om udvikling af landdistrikterne. 
Seán Ó Neachtain (UEN ).
   - Jeg vil gerne takke rådsformanden for hans svar. Jeg ønsker at spørge ham, om han tror, at biprodukter fra skovbrug kan komme til at spille en rolle fremover som vedvarende energikilder. 
Josef Pröll,
   Det mener jeg er et helt nødvendigt scenarie. I Europa må vi ikke gentage en fejl, som vi nogle gange har begået på nationalt niveau, nemlig kun at tale om de ambitiøse mål, som hvor stor en andel af den samlede energikage de vedvarende energiformer skal udgøre. Vi skal tværtimod vurdere potentialet og spørge, hvilket bæredygtigt potentiale vi har i Europa for at skabe vedvarende energi af biomasse, skov, biogas, vindenergi eller vand. Hvor stort er det mulige potentiale under hensyntagen til bæredygtigheden, og med hvilke midler vil vi anvende penge til udviklingen af landdistrikterne, så dette potentiale kan tilføres energimarkedet på en ressourceskånsom, effektiv og omkostningseffektiv måde?
Det vil vi diskutere med den skovstrategi, som vi nu tager fat på, og med biomassehandlingsplanen, som vi har taget fat på. Det finske rådsformandskab vil gøre skovstrategien til et helt centralt punkt i sit formandskab, og vi spiller optakten til det nu i juni. Diskussionen skal i højere grad også fokusere på ressourcerne, også i udviklingen af landdistrikterne. Det gør vi også i Østrig. Med 47 % af landets areal dækket af skov vil vi fremover især sørge for bæredygtig produktion af råstofvaren biomasse, også med midler fra udviklingen af landdistrikterne med et særkilt program. 
Formanden.
Under henvisning til EF-traktatens artikel 2 og 6, hvorefter miljøbeskyttelse skal integreres i samtlige politikker, forordning (EF) nr. 2152/2003 om overvågning af skovene og af miljøvekselvirkninger i Fællesskabet (Forest Focus)(1), Kommissionens meddelelse om skovbrug (KOM(1998)0649 endel.) og Europa-Parlamentets beslutninger om naturkatastrofer - regionaludviklingsmæssige aspekter (2005/2193(INI)), miljømæssige aspekter (2005/2192(INI)) og landbrugsmæssige aspekter (2005/2195(INI)) og under henvisning til, at naturkatastrofer ifølge FN har kostet 65.000 mennesker livet i EU siden 1980 og har forårsaget økonomiske skader i størrelsesordenen 124.200 mio. euro, anmodes det østrigske formandskab om at besvare følgende spørgsmål: Hvilke foranstaltninger har det østrigske formandskab truffet for at sikre, at de europæiske skove er bæredygtige?
Josef Pröll,
   Fællesskabets initiativer til fremme af bæredygtigt skovbrug i EU er en del af EU's skovstrategi, som omfatter flere komponenter. Det er udvikling af landdistrikterne, beskyttelse og overvågning af skovene, bevarelse af biodiversiteten og mindskelse af konsekvenserne af klimaændringen.
Skovene opfylder en meget bred vifte af opgaver. Og politikken til udvikling af landdistrikterne er det centrale instrument til at gennemføre skovstrategien på fællesskabsniveau, som jeg sagde allerede i forbindelse med det foregående spørgsmål. For perioden 2000-2006 har Fællesskabet i forbindelse med udviklingen af landdistrikterne afsat knap 4,8 milliarder euro til initiativer i Europas skovbrug, det svarer til 10 % af de midler, der i alt er afsat til udviklingen af landdistrikterne. I den nye forordning fastsættes det endvidere, at skovbruget skal have en større plads i forbindelse med støtten til udvikling af landdistrikterne i 2007-2013. Det er en klar bekendelse til skovbruget og til de områder, der ligger før og efter det.
Hvad er det for områder inden for skovbruget, der fremover skal støttes? Det er for det første skovrejsning på landbrugsarealer, rejsning af landbrugsmæssige skovsystemer på landbrugsarealer, skovrejsning på ikke-landbrugsarealer, udbetalinger under Natura 2000, betaling af skovmiljøforanstaltninger, genopretning af skovbrugspotentialet, indførelse af forebyggende aktioner og også støtte til ikke-produktive investeringer.
I forbindelse med debatten om skovbruget må vi jo ikke glemme - og det er en vigtig kurs for fremtiden - - at skoven opfylder en biodiversitetsfunktion for fauna og flora, den har en rekreativ funktion, den løser miljøopgaver, den hjælper os med klimabeskyttelsen, den danner grundlag for bæredygtig energiforsyning, men den er også en enorm økonomisk faktor i Europa. Det er afgørende og vigtigt at se det samlede billede. Disse spørgsmål skal også drøftes tilbundsgående i forbindelse med skovstrategien. 
Emanuel Jardim Fernandes (PSE ).
   - Jeg er selvfølgelig tilfreds med Deres svar. Ud fra det ansvar, som vi har for at beskytte miljøet, og Europa-Parlamentets beslutninger om naturkatastrofer i deres regionale, miljø- og landbrugsmæssige aspekter, der detaljeret beskriver den tragedie, som det sydlige Europa har oplevet, ikke mindst sidste år i Spanien og i mit eget land, Portugal, på grund af fortsatte ødelæggelser af store skovarealer med voldsomme samfundsmæssige omkostninger, affolkning af landdistrikter, nedgang i vækst og beskæftigelse i disse områder, vil jeg gerne spørge, hr. minister, om der er flere …
Josef Pröll,
   Hr. medlem! Som svar på Deres spørgsmål, som specifikt omhandler en historisk betinget problemregion med hensyn til skovbrug, som har været særligt ramt af skovbrande og alle de andre spørgsmål, der ligger i Middelhavsområdet, kan jeg sige, at det er klart, at skovstrategien ikke kun kan være en strategi for de potente skovproducenter og de lande i Europa, som har en stor andel af skov, men at vi også skal tage højde for de problematiske områder, som De nævnte.
Dvs. at jeg går ud fra, at det finske formandskab og de efterfølgende formandskaber omhyggeligt vil tage højde for spørgsmålet om skovrejsning, miljøforanstaltninger, brandsikring og så videre, især i de berørte lande og regioner, som De nævnte. Vi skal også udvikle egnede foranstaltninger for de dårligst stillede regioner. Det ligger mig på sinde. Det er ikke planen at lave en skovstrategi kun for lande som Sverige, Finland og Østrig, men for alle de særlige forhold i EU. 
Reinhard Rack (PPE-DE ).
   - De nævnte Natura 2000 som en af de mulige kilder til skovrejsningsstrategier. Nu har vi altid haft det problem i forbindelse med dette emne, at mange af grundejerne var blevet pålagt forpligtelser, som de til dels stod helt alene med. Findes der relevante finansielle muligheder i forbindelse med programmet eller i forbindelse med de finansielle overslag? 
Josef Pröll,
   Hr. Rack! Det er et spørgsmål, som ikke så meget angår EU direkte, men mere gennemførelsen i nationalstaterne. Men det er vigtigt at inddrage grundejerne i udformningsprocessen og den konkrete gennemførelse lokalt i forbindelse med skovstrategien Natura 2000 og alle andre initiativer, som påvirker ejendom - og beskyttelsesinitiativer for fauna og flora påvirker ejendom. Det er en opgave for dem, som skal gennemføre Natura 2000. Mange fejl er også sket på grund af manglende erfaring, hvilket ofte har givet Natura 2000 et dårligt rygte i befolkningen. Systemet har imidlertid virket godt i de regioner og lande, hvor gennemførelsen har været god, både i dialog med ejerne om udformingen af forvaltningsplanerne og med udformning af tilbudene i retning af direkte støtte. Her findes der adskillige mønstereksempler, man kan fremvise. Ejerne skal imidlertid involveres i strategiudviklingen og i forvaltningsplanerne. Og så et klart tilbud: Hvis miljøet skal udnyttes, så skal der også ydes en tilsvarende erstatning for det inden for skovbruget. 
Formanden.
Siden 2001 har skumdannelse i Rábafloden, som krydser grænsen mellem Østrig og Ungarn, voldt alvorlige problemer. Skumdannelsen skyldes en naftalen sulfonat-forurening og stammer fra en udledning af spildevand fra den østrigske virksomhed Boxmark i Jennersdorf og Feldbach og virksomheden Schmidt i Wollsdorf, som overskrider grænseværdierne. Dette har stået på i fem år til skade for miljøet og den lokale befolkning og har givet anledning til gentagne indsigelser fra ungarsk side (i den østrigsk-ungarske kommission for grænsefloder, under møder på regeringsniveau, samt fra borgerne, etc.). I fem år er der intet sket. Den østrigske miljøminister opfordrer til "tålmodighed". Hvordan agter Østrig under sit formandskab at foregå de øvrige medlemsstater med et godt eksempel? Hvordan agter det at opfylde sine retlige forpligtelser med hensyn til kvaliteten af overfladevand og Helsinki-konventionen om grænseoverskridende vandløb og søer?
Josef Pröll,
   Her er der tale om et meget specifikt spørgsmål, som jeg vil forsøge at besvare som rådsformand, men som især optager mig som national minister. Europa-Parlamentet og Rådet har med direktiv 2060/EF aftalt en omfattende ramme for fællesskabets foranstaltninger inden for vandpolitik. Formålet med dette direktiv er bl.a. gradvist at mindske udledningen af farlige stoffer i vandløb og søer. Direktivet indeholder et samarbejde mellem medlemsstaterne med hensyn til grænseoverskridende vandløb, hvor Kommissionen om nødvendigt kan optræde som formidler.
Med hensyn til det konkrete spørgsmål om floden Raab, som De har stillet, så kan jeg kun fortælle, at skumdannelsen langs Raab primært optræder fra tid til anden, er lokalt meget begrænset og især optræder under overløbsdæmninger. Hidtil har der ikke kunnet konstateres negative påvirkninger på økosystemet i Raab som følge af disse skumdannelser. Alligevel har Østrig - også på mine eksperters foranledning - i sin rapport om analyse af belastningen og dens konsekvenser i henhold til artikel 5 i vandrammedirektivet om fastlæggelse af en ramme for Fællesskabets vandpolitiske foranstaltninger klassificeret det pågældende afsnit af Raab med hensyn til den kemiske tilstand som behæftet med risiko for manglende opfyldelse af god vandtilstand. I overensstemmelse med reglerne i EU's vandrammedirektiv foretages der yderligere undersøgelser for at registrere årsager, omfang samt mulige løsninger med det mål at skabe et sikkert grundlag for foranstaltninger.
Jeg kan forsikre Dem, at jeg har den allerstørste interesse i at finde en løsning for det, der findes i den fælles planlægning af vandpolitikken i Europa, i et ordnet, positivt forhold til vores naboland Ungarn. I samarbejde med mine regionale ansvarlige, konkret i to delstater, vil jeg gøre alt for at sørge for, at problemet bliver taget alvorligt, og at der findes en løsning, som også er positiv for Ungarn. Det er absolut i min interesse, det vil jeg sørge for, og jeg har allerede taget de relevante skridt i Østrig. 
Péter Olajos (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. minister! Jeg takker Dem og den østrigske regering for det, De har gjort, og for Deres løfte om, at det forurenede vand fra læderfabrikken i Jennersdorf fra den 1. juli ikke længere blive ledt ud i Raab-floden. Jeg tror, at vi er enige om, at grænsen mellem Østrig og Ungarn som en slags grønt bælte bør gøres til et citadel for økoturisme. Derfor vil jeg spørge Dem, om vi også kan løse problemet med det geotermiske projekt i Fürstenfeld, som forurener floden Lapincs (Lafnitz) via Feistritz-floden. 
Josef Pröll,
   I begge tilfælde, og især i den nævnte Raab-sag, har vi med bilaterale kommissioner sørget for, at vi i fællesskab udrydder Deres bekymringer, at De med Deres citerede dato og med nævnelsen af en konkret fabrik vil sørge for, at der sker forbedringer, og jeg har også henvendt mig direkte til de pågældende myndigheder i regionerne.
Jeg har stor interesse i, og jeg vil sørge for, at det også lykkes for os i fællesskab i de to sager, fordi jeg som miljøminister for Republikken Østrig har en lige så stor interesse i at blive hørt tilsvarende i Deres sager f.eks. omkring atomkraftværket Paks. Wir sind Nachbarn, wir haben gemeinsame Interessen in der Region, das ist ein Nehmen und Geben, und das wird, wie ich hoffe, beim Wasser ebenso wie bei der Atomenergie so sein. 
Paul Rübig (PPE-DE ).
   - Østrig er jo kendt for rene søer og rene floder. Derfor ville jeg gerne vide, hvordan de europæiske bestemmelser er i forhold til de østrigske. Er kontrolbestemmelserne strengest på EU-niveau eller i Østrig? 
Josef Pröll,
   Med hensyn til vandkvalitet ligger Østrig meget fint i forhold til andre lande. Vi har punktvise problemer - det er der slet ikke tvivl om - og vi må også sammen med Ungarn finde en løsning. Men generelt er vandkvaliteten i Østrig fremragende. Det kan man måle på standarderne i EU's badevandsdirektiv.
Det var en af de første diskussioner, det første rådsmøde mellem miljøministrene, som jeg deltog i i marts 2003 som ny minister. Den gang talte vi for første gang om badevandsdirektivet, hvor standarderne er fastsat. Derfor kan jeg sige, at vi til stadighed har kunnet opnå forbedringer i klassen vandløb, og at alle østrigske søer har badevandskvalitet, de fleste endda drikkevandskvalitet. Det har kostet os milliarder af euro til investeringer i rensningsanlæg, men det er vigtigt. I denne ånd vil vi også sammen med Ungarn løse problemet ved Raab. 
Formanden.
Middelhavet udgør det vigtigste turistområde i verden og er med sin naturrigdom genstand for en lang række forskellige aktiviteter af stor økonomisk og social betydning for alle EU's medlemsstater og for alle landene i området.
Den vedvarende belastning af miljøet, der hvert år sker ifølge undersøgelser foretaget af Det Europæiske Miljøagentur, navnlig som følge af by- og industriaffald og sejlads, har imidlertid bl.a. ført til forringelse af naturrigdommen og til en økologisk ubæredygtig forvaltning af fiskeressourcerne. Hvilke foranstaltninger vil Rådet på den baggrund træffe for ud over at fremme det regionale samarbejde som led i handlingsplanen for Middelhavsområdet under EF's miljøprogram at sikre implementeringen af fællesskabslovgivningen i EU's medlemsstater og fremme gennemførelsen af gældende fællesskabsret på området beskyttelse af miljø og vandressourcer i landene i Middelhavsområdet? Vil Rådet gå med til, at der indføjes bindende bestemmelser og foranstaltninger i partnerskabsaftalerne med landene i Middelhavsområdet og i Barcelona-processen?
Josef Pröll,
   Som det udtrykkeligt blev bekræftet i Rådets årlige bidrag til Det Europæiske Råds forårstopmøde i marts 2005, prioriterer Rådet den faktiske anvendelse af Det Europæiske Fællesskabs miljølovgivning højt, sammen med en yderligere forbedring af den europæiske politik under afbalanceret hensyntagen til de økonomiske, sociale og økologiske aspekter. 
Euro-Middelhavs-konferencerne på ministerniveau behandler regelmæssigt problematikken om den miljøpolitiske bæredygtighed i Middelhavsområdet. Og i forbindelse med gennemførelsen af resultaterne af de to Euro-Middelhavs-konferencer om miljøspørgsmål, som fandt sted i november 1997 i Helsinki og i juli 2002 i Athen, koncentreres bestræbelserne om at fastlægge en strategisk ramme og fremme en fælles model og fælles initiativer for at forbedre de institutionelle og tekniske kapaciteter i regionen. I denne forbindelse skal der især fokuseres mere på synergieffekter med andre programmer, end det hidtil har været tilfældet.
På udenrigsministrenes syvende konference den 30. og 31. maj 2005 i Luxembourg bekræftede man endnu en gang Kommissionens initiativ om at bekæmpe forureningen af Middelhavet inden 2020. Formålet med dette initiativ er at tage fat på alle forureningskilder, inklusive industriens udledninger, byaffald og især det kommunale spildevand. Hermed håber man at opnå en forbedring af udviklingsperspektiverne for turismen, en forøgelse af fiskebestandene samt sikkert drikkevand til millioner af borgere i disse regioner. Og middelhavspartnerne bør støttes i disse bestræbelser med passende finansielle midler. De nævnte mål blev bekræftet på Euro-Middelhavs-topmødet i Barcelona. Desuden blev det krævet, at der bliver udarbejdet en køreplan for bekæmpelsen af forureningen af Middelhavet inden 2020, idet der også skal tages højde for lignende erfaringer i forbindelse med bæredygtig udvikling, som allerede er høstet omkring Østersøen, Middelhavet og Sortehavet.
I forbindelse med EU's naboskabspolitik er der blevet forhandlet og formelt vedtaget fem handlingsplaner, nemlig med Israel, Jordan, Marokko, Tunesien og Den Palæstinensiske Selvstyremyndighed. Tilsvarende forhandlinger er i gang med Ægypten og Libanon. I denne forbindelse fokuseres der især på miljøbeskyttelse og vandforsyning, men også spildevandsbehandling og EU's erfaringer med miljøvurderinger og Det Europæiske Miljøagenturs aktiviteter er på dagsordenen. Udbyggelsen af det bilaterale samarbejde bør efter vores opfattelse mindst omfatte gennemførelse af multilaterale miljøaftaler til beskyttelse af Middelhavet og om klimaændringer. 
Antonios Trakatellis (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. minister! Tak for Deres svar. Som De også nævnte, udgør Middelhavsområdet det vigtigste turistmål, og derfor er havmiljøpolitikken meget vigtig.
Derfor vil jeg gerne spørge, om Rådet via de procedurer, De nævnte (partnerskabsaftaler og Barcelona-proceduren) agter at gennemføre noget svarende til den havstrategiramme, som allerede er ved at blive gennemført i EU under det pågældende direktiv. Jeg stiller dette spørgsmål, fordi vi allerede har en strategi i det pågældende direktiv. Vil vi også fremme denne strategi via vores partnerskaber i Middelhavsområdet? Jeg tror, det ville gøre beskyttelsen af havmiljøet langt mere effektiv. 
Josef Pröll,
   Jeg mener absolut, at vi også må komme med større input om spørgmålet om udformningen af de finansielle midler i forbindelse med partnerskabsaftalerne. Vi har jo allerede tidligere haft støttemekanismer for at støtte Middelhavsområdet generelt med dets mange anvendelsesopgaver, med dets særegenheder og sårbarheder, også i økosystemet. Ja, fra Rådets side vil vi også skulle beskæftige os mere med spørgsmålet om direkte støtte. 
Formanden.
   - Spørgsmål, der på grund af tidnød ikke var blevet besvaret, ville blive besvaret skriftligt (se bilag).
Spørgetiden er afsluttet.

Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning af Paolo Costa for Transport- og Turismeudvalget om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om fælles bestemmelser om sikkerhed inden for civil luftfart (KOM(2005)0429 - C6-0290/2005 - 2005/0191(COD)) (A6-0194/2006). 
Jacques Barrot,
   Hr. formand, mine damer og herrer! Vi har her et forslag til lovgivning, som Kommissionen og Parlamentet anser for at være et vigtigt initiativ.
Det forslag, Kommissionen vedtog den 22. september 2005, er vigtigt, fordi bekæmpelsen på alle fronter af terrortruslen stadig er en prioritet, og fordi vi skal drage den rigtige lære af gennemførelsen af nuværende lovgivning. Vi skal fortsætte med at finde måder, hvorpå vi kan forbedre beskyttelsen af den europæiske befolkning og afstemme sikkerhedskrav mere hensigtsmæssigt med alle aktørers operationelle behov, hvad enten det drejer sig om offentlige myndigheder, lufthavne eller luftfartsselskaber.
I den gældende lovgivning fastsættes regler for sikkerhed inden for civil luftfart. Den blev udarbejdet i al hast efter terroristernes ugerninger den 11. september 2001. Formålet med det nuværende forslag er at konsolidere denne lovgivning på grundlag af efterfølgende erfaring. De gældende regler er ret detaljerede, som det står klart, hver gang vi forsøger at indføre ny teknologi eller gøre systemet mere fleksibelt for at afhjælpe særlige risici.
Erfaringen har vist, at der er behov for forenkling. Under forbehold af subsidiaritetsprincippet mener Kommissionen, at det er bydende nødvendigt at harmonisere sikkerhedskrav i EU, og det er i den europæiske civile luftfarts interesse, at en sådan harmonisering fremskyndes. Vi skal opfylde denne forventning.
Erfaringer fra Kommissionens undersøgelser har vist, at det er nødvendigt at tydeliggøre en række forskrifter i forordningen. Kommissionen har foreslået en omfordeling af ligevægten i de kanaler, gennem hvilke dens gennemførelsesbeføjelser bliver udøvet som led i komitologiproceduren, således at den kan reagere hurtigere på teknologiske ændringer og øge fortroligheden i regler, som skal blive ved med at ligge uden for det offentlige område.
Jeg er overbevist om, at hvis dette reviderede forslag til en forordning om sikkerhed inden for civil luftfart bliver vedtaget, vil det ikke blot betyde bedre beskyttelse af befolkningen, men det vil også betyde, at der kan etableres en konsolideret ramme, som kan anvendes til at finde en balance mellem at udvide kontroller med henblik på at modvirke særlige risici og at begrænse deres operationelle virkning mest muligt, idet der tages behørigt hensyn til alle parters interesser.
Jeg bemærker med tilfredshed, at det foreliggende forslag til betænkning gengiver de argumenter, som ligger til grund for Kommissionens initiativ, samt at de særlige operationelle krav, som er blevet tydelige, tages op.
Hr. Costa har udført et meget værdifuldt stykke arbejde, og jeg takker ham for den høje kvalitet i hans betænkning og for den samarbejdsånd, som var tydelig i hans forbindelse med Kommissionen.
Idet jeg kender Kommissionens forslag, fordelingen af holdningerne i Rådet og de ændringsforslag, Parlamentet har foreslået til den mest tekniske del af forslaget, er jeg fuld af håb om, hr. formand, mine damer og herrer, at en aftale hurtigt kan blive til virkelighed. 
Paolo Costa (ALDE ),
   Hr. formand, kære kolleger, hr. kommissær! Jeg tror, at vi her i aften forsøger at nå videre med med denne forordning og at færdiggøre en lovgivning, der blev vedtaget på baggrund af terrorangrebet den 11. september. Det er rimeligt, at vi drager alle de nødvendige konsekvenser af denne erfaring, og at vi forbereder os på at kunne tackle den situation, der er ved at opstå, endnu bedre.
Jeg vil blot understrege to aspekter af det arbejde, vi har udført, eftersom Kommissionens forslag er et glimrende forslag, som det kun var nødvendigt at uddybe på visse punkter og at fuldstændigøre på et enkelt punkt.
Det var nødvendigt at uddybe forslaget, eftersom vi er af den opfattelse, at vi udelukkende kan være sikre på at opnå et godt luftfartsikkerhedsresultat, hvis vi har et fælles system, hvor alle lufthavne og i alle luftfartsselskaber har et bestemt sikkerhedsniveau.
Netop derfor er systemet som helhed blevet ændret. Indførelsen af et fælles sikkerhedssystem er af afgørende vigtighed for så vidt muligt at forbedre sikkerheden for de europæiske og ikke-europæiske borgere, som flyver i vores luftrum, og som bruger vores lufthavne.
Jeg tror, at der er et spørgsmål, som har stået åbent siden 2002, nemlig at når vi som minimum kræver et fælles sikkerhedsniveau i hele Europa, er det også nødvendigt at sørge for reelle finansieringsmuligheder. Denne finansiering kan støttes ud fra to årsager, nemlig offentlighedens generelle bekymring for at skulle forsvare sig mod eventuelle terrorangreb og den enkeltes angst, eftersom alle rejsende som sådan medfører en øget efterspørgsel efter sikkerhed.
Som det er nu, er situationen for disse foranstaltningers finansiering i Europa yderst forskellig og ikke nødvendigvis den mest retfærdige eller korrekte. Derfor har vi - ved at stille et særligt ændringsforslag, som fik støtte fra et stort flertal i udvalget, og som forhåbentlig også bliver vedtaget i Parlamentet i morgen - lagt vægt på nødvendigheden af at fastlægge regler for finansieringen af disse grundlæggende sikkerhedsforanstaltninger, idet der tages højde for muligheden for en ligelig fordeling af finansieringen mellem disse to årsager. Med vores ændringsforslag opfordrer vi således Kommissionen til at stille nogle tekniske forslag i den forbindelse. Europa-Parlamentet vil for sin del gøre den størst mulige indsats for, at ændringsforslaget bliver vedtaget.
Jeg er klar over, at dette er et vanskeligt spørgsmål for Rådet, men hvis vi virkelig betragter sikkerhed som et af de største goder og som en hovedmålsætning, er det efter min mening vigtigt at skabe betingelserne for, at den kan sikres.
Netop fordi sikkerheden i øjeblikket finansieres på mange forskellige måder i Europa, er det nødvendigt at garantere, at spørgsmålet bliver uddybet, at borgerne ved, hvad de betaler til, og at brugen af de midler, der sættes af til sikkerhed, er gennemskuelig og effektiv.
Ved fastlæggelsen af de fælles bestemmelser har vi også været nødt til at tage detaljerede spørgsmål op, som offentligheden har sat stor pris på og fulgt meget med i, f.eks. spørgsmålet om sikkerhed om bord, hvor Parlamentet foreslår, at der indføres et forbud mod at medbringe våben om bord, medmindre der er tale om særlige tilfælde med behørig autorisation.
Jeg mener, at der er tale om en acceptabel løsning, og jeg håber, at Parlamentet i morgen vil give et reelt bidrag til, at vi når videre med betænkningen og forordningen. 
Romano Maria La Russa (UEN ),
   Hr. formand, kære kolleger! Jeg kan kun glæde mig over forslaget til forordning om fælles bestemmelser om sikkerhed inden for civil luftfart, eftersom man med dette forslag kan håbe på et større samarbejde i EU, så vi får et mere sikkert Europa.
Jeg er enig i, at der bør indføres et fælles sikkerhedssystem, som gør det muligt at undgå yderligere kontroller, hvis medlemsstaterne har rimelig sikkerhed for, at man i den første lufthavn har overholdt minimumssikkerhedsstandarderne. Jeg beklager dog, at man ikke har taget behørigt højde for udtalelsen fra Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender, som jeg er ordfører for, og som i øvrigt blev vedtaget med et meget stort flertal.
Jeg mener nemlig, at medlemsstaterne stadig bør have mulighed for at anvende mere restriktive sikkerhedsforanstaltninger, både internt og med hensyn til de bilaterale forbindelser med tredjelandene, når de anser det for nødvendigt på baggrund af legitime risikovurderinger. Disse mere restriktive foranstaltninger bør dog altid være forholdsmæssige og i tråd med borgernes rettigheder og det frie markeds principper, sådan som jeg i øvrigt understreger i min udtalelse.
Jeg mener, at Kommissionen bør nøjes med at fastlægge minimumsstandarder og foretage en kontrol via regelmæssige og også uanmeldte inspektioner, men det er efter min opfattelse at gå for vidt, at Kommissionen selv kan bestemme, om et land skal fortsætte med at anvende strengere foranstaltninger eller ej.
Det trøster mig dog, at Transport- og Turismeudvalget i det mindste med hensyn til de bestemmelser, der gælder om bord, godkendte mit ændringsforslag om at udvide definitionen af "potentielt uregerlig passager" til personer, hvis adfærd giver en reel grund til bekymring.
Jeg kan kun erklære mig tilfreds med vedtagelsen af mit ændringsforslag om, at Kommissionen hvert år skal udarbejde en beretning om gennemførelsen af de nationale sikkerhedsprogrammer. Endelig er det efter min mening rigtigt, at vi - og også Transport- og Turismeudvalget - vedtager forslaget om, at de forskellige programmer skal være genstand for en årlig beretning fra Kommissionen til Europa-Parlamentet og de nationale parlamenter om gennemførelsen af de nationale sikkerhedsprogrammer og resultaterne af den nye forordning. 
Philip Bradbourn,
   Hr. formand! Siden starten af denne valgperiode har jeg arbejdet med flere betænkninger om sikkerhedsspørgsmål i transportsektoren. Jeg har bemærket, at vi hver gang synes at have nøjagtig den samme debat, uanset om betænkningen vedrører søhavne eller som her lufthavne og luftfart. De enkelte industrier står over for forskellige trusler, der kræver forskellige sikkerhedsforanstaltninger. Den betænkning, vi drøfter i dag, vil dog sandsynligvis have den største indvirkning på de europæiske borgeres sikkerhed. Jeg bifalder dette forslag generelt.
Det er absolut nødvendigt at indføre klare sikkerhedsregler for alle Europas lufthavne. Jeg er imidlertid for mit eget vedkommende bekymret over nogle af foranstaltningerne. For det første forsøger Kommissionen i disse forslag at sikre sig flere beføjelser. Jeg tænker her på spørgsmålet om særlige sikkerhedsforanstaltninger. Disse normalt kortsigtede øgede sikkerhedsforanstaltninger baseret på oplysninger fra nationale efterretningstjenester bør ikke skulle godkendes af Kommissionen, inden de gennemføres. Kommissionen har ikke ret til at få udleveret efterretningsoplysninger, og det mener jeg heller ikke, at den bør have. Den kan derfor ikke udføre denne opgave effektivt.
I visse situationer kunne en sådan beføjelse bringe selve sikkerheden i fare. Det er op til medlemsstaterne at afgøre, hvilke yderligere foranstaltninger, de anser for nødvendige. Kommissionens rolle er koordinerende og ikke dikterende.
Spørgsmålet om sikkerhedsforanstaltninger om bord bør ikke være omfattet af denne forordning. Afgørelser om disse foranstaltninger bør træffes af de enkelte regeringer og de nationale luftfartsselskaber. Jeg er mest bekymret over det forslag, der er indeholdt i nogle af ændringsforslagene vedtaget i udvalget om at udvide Det Europæiske Luftfartssikkerhedsagenturs kompetenceområde til at omfatte tilsyn med sikkerheden.
Da EASA i sin tid blev oprettet, var der almindelig enighed om, at agenturet skulle beskæftige sig med sikkerhedsspørgsmål og ikke have nogen indflydelse på tilsynet med sikkerheden. Jeg husker tydeligt de sproglige vanskeligheder, som denne definition gav anledning til for nogle sprogs vedkommende. EASA har ikke efterfølgende vist sig at være kompetent selv på dette område. Jeg kan på denne baggrund ikke se, hvorfor agenturet skulle have yderligere beføjelser.
På trods af disse forbehold kan jeg godt se fordelene ved fælles sikkerhedsforanstaltninger i hele Unionen. I lyset af den øgede terrortrussel inden for luftfart skal og bør vi støtte forbedringer af sikkerheden. Med støtte fra en række kolleger har jeg stillet nogle ændringsforslag, der ikke blot imødegår mine bekymringer, men hele industriens bekymringer.
Jeg håber, at vi kan nå til enighed om en brugbar løsning på disse spørgsmål. Vi har brug for fælles standarder og ikke streng lovgivning, hvis vi fortsat skal sikre alle europæiske borgeres sikkerhed. 
Saïd El Khadraoui,
   Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Først vil jeg takke ordføreren, hr. Costa, og de andre skyggeordførere for den fremragende holdindsats. Bortset fra et par mindre detaljer er vi mere eller mindre enige om alt, eller i det mindste sagens kerne, og vi vil som Parlament være i stand til at fremføre en stærk holdning. Siden den 11. september har sikkerhed selvfølgelig mere end nogensinde før været et vigtigt emne, og det siger sig selv, at luftfart kræver vores særlige opmærksomhed i betragtning af den potentielle ødelæggende virkning af angreb, der involverer fly.
For min gruppe betyder dette, at vi altid skal bestræbe os på at opnå den bedste beskyttelse, men at dette skal følges op af en tilstrækkelig gennemsigtighed og med respekt for borgerrettigheder. Beskyttelsesindsatsen og de dermed forbundne omkostninger skal stå i forhold til sikkerhedsrisikoen. På baggrund heraf bør det ekspertudvalg, som udsteder gennemførelsesbeslutninger til denne rammelovgivning, ikke blot have carte blanche til at stille forslag uden nogen modstand. Derfor er ændringsforslag 61 vigtigt, i hvilket det officielt fastsættes, at der skal nedsættes en rådgivende gruppe for berørte parter. Vi mener, at ikke blot branchen, men også andre organisationer bør kunne være medlem af denne gruppe, herunder passagersammenslutninger og evt. organisationer, som kan rådgive om borgerrettigheder. Vi anmoder også om, at der udarbejdes en årlig rapport om gennemførelsen af denne forordning.
Et andet aspekt, som vi er enige om, og som ordføreren allerede har nævnt, er, at det bør gøres klart, hvem der skal afholde udgifterne ved sikkerhed i lufthavne. Endvidere skal der selvfølgelig også være klarhed om fordelingen af sikkerhedsudgifterne i hele transportsektoren. Er det kunderne, industrien eller evt. regeringen, der skal afholde dem? Det skal selvfølgelig være en kombination af de tre, men det vigtigste er, at vi skal forsøge at indføre de samme europæiske regler overalt. Vi talte om det på et tidligere møde, hr. kommissær. Det er planen, at De skal forelægge et initiativ i løbet af sommeren, og vi afventer dette med forventning.
En større forbedring i Kommissionens forslag er, at der er tilføjet et afsnit om sikkerhed om bord på civile fly. Det drejer sig bl.a. om de notoriske bevæbnede flyvagter, som er bevæbnet sikkerhedspersonale om bord på fly. Vi er principielt imod, at der skal være våben om bord på fly, fordi misbrug af dem eller uheld kan have ødelæggende virkninger. Som sådan er vi ikke tilhængere af disse foranstaltninger. Problemet er, at det er op til medlemsstaterne at beslutte, om de vil anvende sikkerhedspersonale, og sådan bliver det også fremover. Nogle lande, f.eks. Frankrig og Det Forenede Kongerige, har allerede gjort brug af sikkerhedspersonale, mens andre, f.eks. Grækenland og Spanien, ikke har gjort det. På baggrund heraf glæder vi os over denne yderligere foranstaltning, som giver lejlighed til at afklare dette spørgsmål i det mindste delvis på EU-plan ved f.eks. at pålægge ensartede procedurer og strenge sikkerhedsbestemmelser eller ved at fastsætte bestemmelser om grænseoverskridende uddannelse.
Vi har også stillet to ændringsforslag. Det første er et formelt ændringsforslag med hensyn til Gibraltar lufthavn med henblik på at bringe teksten i overensstemmelse med eksisterende aftaler. Det andet er et ændringsforslag, i hvilket vi anmoder om at få indført en europæisk ordning for certificering af udstyr, der anvendes til at beskytte lufthavne, herunder røntgenscannere og lignende udstyr. Dette emne bør tages op på EU-plan, ikke mindst fordi ikke alle medlemsstater har den nødvendige ekspertise til vælge det rigtige sikkerhedsudstyr, som bliver mere og mere avanceret. Endvidere er labyrinten af standarder et handicap for den europæiske branche sammenlignet med den amerikanske branche. Jeg anmoder om Deres støtte også i denne forbindelse. 
Marios Matsakis,
   Hr. formand! Selv om jeg lykønsker hr. Costa med hans fremragende betænkning, ønsker jeg at gøre forsamlingen opmærksom på fire områder, der vækker bekymring inden for civil luftfartssikkerhed, og som der efter min opfattelse ikke er taget tilstrækkelig højde for, hverken i den eksisterende eller den gældende lovgivning.
Det første område, der vækker bekymring, er, at det pågældende forslag ikke indeholder nogen forbedringer af foranstaltningerne med henblik på at forhindre uvedkommende i at komme ind i cockpittet under flyvningen. Disse foranstaltninger er i øjeblikket omhandlet i ICAO's regelsæt. Foranstaltningerne er desværre forældede og skal revideres på baggrund af nye erfaringer. Sådanne erfaringer er f.eks. den tragiske ulykke i Grækenland med et jetfly fra luftfartsselskabet Helios sidste sommer, hvor 121 døde. Ved denne lejlighed mistede de to piloter bevidstheden som følge af hypoxi, og en steward, der selv var uddannet pilot, kunne ikke komme ind i cockpittet i tide til at forhindre ulykken på grund af det nuværende sikkerhedslåssystem i cockpitdøre.
Det andet område, der vækker bekymring, er forsøget på at udvide definitionen af en "potentielt uregerlig passager" til personer, hvis adfærd er en potentiel kilde til forstyrrelse. Jeg bifalder dette, men desværre tages der ikke stilling til den mest almindelige uregerlige passager - den fulde passager. Desuden sigtes der ikke på at forhindre sådanne situationer. Der serveres fortsat alkohol i rigelige mængder, og på mange flyvninger er denne gratis for passagererne. Det mest logiske ville være at forbyde alkohol under flyvninger.
Det tredje område, der vækker bekymring, vedrører sikkerhedsscreening for potentielle våben. Passagerer forbydes at bære genstande, der kun med meget god vilje kan anses for at være angrebsvåben såsom negleklippere, og alligevel er f.eks. alkoholiske drikke på glasflasker tilladt om bord. Jeg behøver ikke at understrege, at en knust flaske er et meget farligt våben i hænderne på en voldsmand. Det ville være klogt at forbyde glasflasker i passagerkabinen.
Det fjerde område, der vækker bekymring, er det kontroversielle spørgsmål om sikringsofficerer. Lovgivernes generelle holdning er, at der ikke bør være bevæbnede sikringsofficerer om bord. Det fremførte hovedargument bag denne holdning er, at der skulle være en katastrofal risiko for, at et våben affyres ved et uheld under flyvningen. Dette er ikke rigtigt. Visse stater som f.eks. Israel har nu i mange år haft bevæbnet personale på deres nationale flyselskabs flyvninger, og så vidt jeg ved, er der ikke sket ulykker af denne art til dato. Rent faktisk kan moderne våben som f.eks. dobbelte pistoler med indbyggede avancerede sikkerhedsmekanismer ikke gå af ved et uheld, men selv om de gjorde, er det meget usandsynligt, at flyet styrter ned af denne grund. Skydevåben er rent faktisk blevet anvendt om bord på fly ved en række lejligheder, og dette påvirkede ikke i sig selv flyveevnen. Til gengæld kan tilstedeværelsen af sikringsofficerer være af afgørende betydning i forbindelse med neutraliseringen af en flykapringssituation og kan helt sikkert virke meget afskrækkende og således forhindre, at en sådan situation opstår overhovedet. 
Eva Lichtenberger,
   Hr. kommissær, hr. formand, kære kolleger! Vi har med rette diskuteret spørgsmålet om flysikkerhed meget længe. Det er ikke så mærkeligt, ikke kun efter begivenhederne den 11. september 2001, men også på baggrund af erfaringen med andre terrorangreb i fly var det simpelthen nødvendigt at nå frem til en ny basis.
I denne forbindelse måtte vi føre en stor kontrovers, som handlede om finansieringen - et af de centrale elementer, når det drejer sig om at skabe sikkerhed og dernæst spørge, hvor pengene til det skal komme fra.
Det ville imidlertid have været en stor hjælp for hele udvalget og for alle Europa-Parlamentets medlemmer, hvis vi allerede fra starten af debatten havde haft Kommissionens dokumenter om en kontrolproces med hensyn til foranstaltningerne efter den 11. september 2001 til rådighed, det ville have gjort vores diskussion lettere og have givet os mange flere muligheder.
Alligevel er det hensigtsmæssigt at træffe nogle fælles grundlæggende foranstaltninger på sikkerhedsområdet. Det er i hvert fald mere gennemsigtigt end konfrontationen med meget forskellige nationale fremgangsmåder i dette spørgsmål, som evt. - og mange ved nok, hvad jeg taler om - kunne misbruges til at forvride konkurrencen eller udelukke visse fremgangsmåder.
Når det gælder finansieringen, må vi imidlertid se fremad. Hr. El Khadraoui har allerede været inde på det, nemlig at vi ikke kan blive ved med kun at diskutere ansvaret for sikkerhedsforanstaltningerne i forbindelse med store transportinfrastrukturer i relation til flytrafikken. Her må vi også udvikle en finansieringsforanstaltning, som på en fair måde tager højde for alle transportmidler, så man ikke på forhånd foretrækker bestemte transportmidler, når det drejer sig om at finansiere sikkerhedsforanstaltninger, eller i hvilket omfang de skal finansieres via billetpriserne, af det offentlige, af flyselskaberne eller andre operatører.
Her kræver de europæiske borgere med rette gennemsigtighed. Det er et centralt krav.
Jeg anser debatten om upålidelige passagerer for meget berettiget, som hr. Matsakis var inde på. Alkoholpåvirkede passagerer er et aspekt, men oprindelig var alt i dette forslag kun begrænset til asylansøgere, som sendes hjem, eller fanger, der bliver transporteret. Det var helt påkrævet, at dette begreb blev udvidet under diskussionerne i udvalget.
Med hensyn til har jeg en meget klar holdning. Jeg mener ikke, at det øger sikkerheden, hvis der er bevæbnet personale om bord. Evt. kan det jo ganske enkelt betyde, at der er et våben mere om bord til rådighed for eventuelle terrorister eller folk, som planlægger eller vil begå terrorhandlinger.
Til slut har jeg en positiv bemærkning, nemlig af brugerudvalget er et vigtigt skridt i den rigtige retning. Jeg håber, at dette brugerudvalg vil få en positiv indflydelse på den videre udvikling af initiativerne. 
Erik Meijer,
   Hr. formand! Harmonisering af sikkerhedsregler inden for civil luftfart kan øge sikkerhedsniveauet. I den forbindelse skal vi sørge for, at der er tilstrækkelig demokratisk kontrol med de beslutninger, der træffes inden for komitologiproceduren, og som derfor i høj grad ligger uden for det offentlige område og uden for Parlamentets kontrol. Da dette omfatter følsomme og fortrolige oplysninger, er det forståeligt, at man ønsker at holde det uden for det offentlige område, men det gør det så meget desto mere nødvendigt, at Parlamentet bliver i stand til nøje at overvåge de gennemførelsesforanstaltninger, som er blevet aftalt bag lukkede døre.
Følgelig støtter Den Europæiske Venstrefløjs Fællesgruppe/Nordisk Grønne Venstre ændringsforslag 61 og 62, i hvilke der fastsættes bestemmelser om demokratisk kontrol. Vi synes, at det ville være godt, hvis den rådgivende gruppe ikke er begrænset til erhvervsorganisationer, men blev udvidet til at omfatte repræsentanter for passagerers interesseorganisationer og grupper, der arbejder for beskyttelse af borgerrettigheder.
Et andet aspekt, som vi særlig lagde mærke til, er de såkaldte bevæbnede flyvagter. For at undgå vilkårlighed og uheld i fremtiden er det nødvendigt at udarbejde fælles regler for anvendelse af bevæbnet sikkerhedspersonale om bord på fly. Ligesom andre talere tvivler jeg på, om bevæbnet tilstedeværelse om bord på fly ville styrke sikkerheden. 
Mieczysław Edmund Janowski,
   Hr. formand, hr. kommissær! Jeg vil gerne takke ordføreren, hr. Costa, og lykønske ham med hans arbejde.
Vi behandler i dag et spørgsmål, som er meget vigtigt for den offentlige sikkerhed, nemlig en styrkelse af sikkerhedsforanstaltningerne - og jeg vil gerne gentage, at der er tale om sikkerhedsforanstaltninger - inden for civil luftfart. Det er det næste skridt, der tages for at reducere de risici, navnlig terrorrisici, som er forbundet med brugen af civile fly til transport af personer og gods. Vi må indrømme, at forordningen fra 2002, som er gældende i øjeblikket, indeholder for mange specifikke og formelle løsninger, som gør det svært at finde en fleksibel løsning på de driftsmæssige behov. Det er af afgørende vigtighed, at vi finder en passende balance mellem behovet for en effektiv og dermed også hurtig løsning og et passende beskyttelses- og kontrolniveau.
Det er naturligvis også nødvendigt at træffe de rigtige beslutninger, når det gælder udgifterne til den indsats, der er påkrævet. Det er en skam, at forslaget til forordning ikke dækker dette emne. Hr. kommissær, jeg ville i det mindste gerne have et overslag over de nødvendige udgifter. Det er godt, at medlemsstaterne får ansvaret for at udarbejde hensigtsmæssige planer for civil luftfartssikkerhed. Luftfartsselsskaberne og operatørerne er ansvarlige for at implementere programmerne og de tekniske krav, som sikrer det rigtige beskyttelsesniveau. Det er også nødvendigt med en passende træning af personalet. Vi bør ligeledes være opmærksomme på behovet for sikkerhedsstandarder og ikke forringe dem for at spare penge.
Det næste meget vigtige spørgsmål er at indgå nogle passende aftaler eller kontrakter med landene uden for EU. Derfor er det godt, at forordningen i artikel 17 indeholder relevante bestemmelser i den henseende. Det glæder mig, at forordningens bilag er klart, og at det er struktureret på en måde, der om nødvendigt gør det muligt at indføre specifikke retningslinjer for gennemførelsen.
Jeg vil benytte lejligheden til at henlede Deres opmærksomhed på nødvendigheden af at anvende foranstaltninger og metoder, som ikke er unødvendigt dyre eller sågar ydmygende for passagererne. Dette gælder for handicappede passagerer eller forældre med små børn. Det er f.eks. også underligt, at en passager får en meget lille neglefil konfiskeret og kort efter om bord - hvis hun rejser på business class - får udleveret en kniv og en gaffel af metal.
Til sidst vil jeg sige, at jeg er overbevist om, at Kommissionens forslag til forordning vil blive forbedret takket være vedtagelsen af en række meget fornuftige ændringsforslag, som jeg støtter på vegne af Gruppen Union for Nationernes Europa. Som De måske ved, var der vist nok en mor, som sagde til sin søn: "Flyv kun langsomt og lavt." Jeg ville sige det på en anden måde: "Lad os flyve hurtigt og så højt som nødvendigt, men lad os altid flyve sikkert." 
Georg Jarzembowski (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. næstformand i Kommissionen! En del af min ærede kollega Bradbourns indlæg var en meget personlig opfattelse. Jeg kan forsikre Parlamentet og kommissæren om, at PPE-DE-Gruppen bortset fra et enkelt forslag står bag Costa-betænkningen, og jeg vil ved denne lejlighed gerne endnu en gang takke udvalgsformanden og ordføreren for det meget konstruktive samarbejde.
Jeg vil kun kommentere to forhold ved Parlamentets ændringsforslag. For det første mener jeg, at udgifterne til alle sikkerhedsforanstaltninger i lufthavne bør deles mellem brugerne af lufthavnene og medlemsstaterne. Foranstaltningerne i lufthavnene er nemlig ikke primært til gavn for den enkelte flypassager, men til gavn for den generelle risikoforebyggelse. Det er en typisk statslig opgave, som staten så også må betale. Som sammenligning vil jeg - det må vist være passende i aften - pege på, at der i Tyskland i forbindelse med fodboldkampe er hundredvis af politifolk, som sikrer spillet før, efter og under afviklingen, og det betaler tilskuerne ikke en eneste cent for. Så hvis samfundet betaler for den generelle risikoforebyggelse i forbindelse med fodboldkampe, så må det også være tilfældet i lufthavnene, i det mindste delvis.
For det andet må vi sørge for, at der indføres et system med en enkelt sikkerhedskontrol ved flyvninger inden for EU og mellem EU og sikre tredjelande. Det går ikke an, at en passager fra Israel ankommer til lufthavnen i Frankfurt og så skal kontrolleres en gang til, før han rejser videre til Hamburg. Noget tilsvarende gælder for USA. Det må være muligt, at man, hvis man kommer fra et sikkert land, ikke skal underkastes endnu en sikkerhedskontrol, når man skifter til et EU-land. Jeg håber, at vi sammen med Kommissionen og Rådet kan beslutte denne fornuftige ordning. 
Inger Segelström (PSE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, kære medlemmer! Jeg vil gerne takke hr. Costa for en god betænkning. Jeg bifalder, at plenarforsamlingen nu reviderer den nuværende forordning, som blev vedtaget umiddelbart efter terrorangrebet i New York den 11. september 2001. Jeg erstatter fru Hedkvist Petersen i udvalget. Jeg var skyggeordfører i Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender og stillede der de ændringsforslag, som udvalget vedtog, og som skal gå til afstemning i morgen og handler om forskellen mellem post og traditionel fragt samt beskyttelse imod terrorangreb.
Vi har brug for øget sikkerhed, men også en balance mellem friheder og rettigheder. At få sin post bragt ud på en velfungerende måde og inden for rimelig tid er en vigtig rettighed for alle borgere inden for EU, især for dem, som bor i tyndt befolkede områder eller uden for byer og byområder. Flere medlemsstater har postfly, hvilket ikke har samme trusselsbillede som andre fly. Uddelingen må ikke tage flere dage, hvilket vil være meget negativt set ud fra borgernes synspunkt. Med ændringsforslagene om post og posttjenester sikres det, at borgernes postservice ikke forværres på grund af forordningen.
Jeg vil også gerne kommentere ændringsforslag 22 om passagerer, som er uregerlige eller har en klart unormal adfærd. Det er vigtigt at præcisere, at vi ikke mener personer med et fysisk eller psykisk handikap. Vi har jo gjort flytrafikken tilgængelig for alle, både med ramper og hjælpemidler. Jeg mener ikke, at denne forordning skal stoppe dette.
Det er også vigtigt med tydelige og strenge regler for, hvornår flyselskaberne skal have vagter om bord. Betænkningen her en god afvejning mellem på den ene side bekæmpelsen af den uhyggelige terrorisme, som har ramt flytrafikken, og som vi vil beskytte os imod, og på den anden side en beskyttet og funktionel luftfart og post- og godshåndtering. Bifald til betænkningen. 
Kyriacos Triantaphyllides (GUE/NGL ).
   - Hr. formand! Det står nu klart, at de foranstaltninger, der træffes som led i kampen mod terrorisme, til en vis grad er uundgåelige. Det står dog også klart, at foranstaltningerne kan overdrives og begrænse borgerrettighederne hos dem, de skal beskytte. Det vigtigste er, at der er effektive mekanismer, som fungerer som sikkerhedsventiler for at undgå krænkelse af borgerrettighederne. Lovens bogstav er vigtigt og bør kontrolleres, men gennemførelsen af det bør også kontrolleres. Under alle omstændigheder er det foruroligende, at flere og flere beføjelser centraliseres i EU, især i Kommissionen. Subsidiaritetsprincippet svækkes langsomt, men sikkert. Et andet spørgsmål, der rejser sig igen, er forvaltningen af de data, der indsamles og formidles, samt hvem der skal have adgang til dem.
Alt dette er nævnt før i forbindelse med foranstaltninger af lignende karakter og med lignende mål. Vi er stadig forbeholdne, men anerkender også EU's ret til at beskytte borgerne. Uenigheden ligger således kun i metoderne. 
Stanisław Jałowiecki (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Det siges, at man aldrig kan træffe for mange sikkerhedsforanstaltninger. Dette er faktisk blevet en almindeligt kendt selvfølgelighed.
Men er det nu virkelig tilfældet? Er det rigtigt, at jo flere sikkerhedsforanstaltninger man har, jo mindre er risikoen for at blive udsat for fare? Jeg stiller naturligvis disse spørgsmål i forbindelse med et emne, som selv i dag er genstand for en livlig debat, nemlig muligheden for, at specielle civile luftfartssikkerhedstjenester får lov til at bære våben. Jeg er ikke i tvivl om, at der bør være et klart og kategorisk forbud i dette særlige tilfælde, ikke blot fordi brugen af disse våben - selv om det selvfølgelig kun sker for at forsvare passagerer og besætning - i sig selv udgør en fare i det sårbare miljø, som et fly udgør, men også af en anden årsag, nemlig at våben risikerer at provokere passagerer, der ellers ville have gået om bord på flyet uden aggressive hensigter. Dette er navnlig tilfældet, hvis de er psykisk ustabile. Den slags passagerer kan jo også befinde sig om bord på flyet.
Det virker ligeledes uheldigt, at dette spørgsmål hverken tages op i kapitel 10, punkt 4, i bilaget eller i ændringsforslag 79. Jeg vil gerne gentage, at jeg går ind for et fuldstændigt forbud mod våben om bord på fly. Nogle vil så spørge, hvad man skal gøre i særlige situationer, hvor der er mistanke om en risiko. Hertil vil jeg svare, at det pågældende fly slet ikke bør have lov til at lette, og at flyvningen bør aflyses. Jeg ville i hvert fald nødig være om bord på dette fly. 
Inés Ayala Sender (PSE ).
   - Hr. formand! For det første vil jeg lykønske hr. Costa med denne betænkning, som sætter fingeren på de aspekter, som udeblev i den første forordning, der på grund af de frygtelige angreb den 11. september blev udarbejdet mellem de forskellige institutioner med en prisværdig hast og evne til at svare.
Det er imidlertid rigtigt, at der dengang var nogle vigtige aspekter, der udeblev fra en forhandling, der blev gennemført for at reagere på en meget vigtig sikkerhedssituation. Og det er rigtigt, at hr. Costa, i dette forslag til ændring af forordningen, som Kommissionen har præsenteret, og som nu fremlægges som en rammeforordning efter evalueringen af de bidrag, der er kommet via komitologiproceduren og efter indhøstede erfaringer, efter min mening har været i stand til at forbedre de aspekter, der var størst brug for. Det er de aspekter, der fremfører de berørte parters bekymringer og interesser, set både fra et medlemsstatssynspunkt og fra et virksomheds- og lufthavnssynspunkt, og ligeledes de aspekter, som endnu ikke er blevet behandlet i forbindelse med finansieringen, og som ligger hr. Costa så meget på sinde, at han på disse områder har gjort store fremskridt.
Imidlertid mener vi, at der i hr. Costas forslag er et punkt, hvor han på grund af sin entusiasme til at forbedre forordningen, har skabt noget forvirring, nemlig pakken af klausuler, der drejer sig om den traditionelle og historiske anvendelse siden 1987 af al lovgivning relateret til civil luftfartssikkerhed, som gælder for Gibraltars lufthavn.
Vi har fra forskellige perspektiver stillet et ændringsforslag, der uden at slække på den sikkerhed, der anvendes i Gibraltars lufthavn, bevarer og beskytter problematikken i forbindelse med en historisk retstvist, som nu er ved at blive løst. Derfor vil jeg bede hr. Costa om at undlade at tilføje et nyt konfliktpunkt til en aftale, som man siden december 2004 har forhandlet om, og som i forbindelse med Gibraltars lufthavn vil kunne undgå denne ophævelse og neutralisering. Vi vil derfor bede Dem acceptere dette ændringsforslag, som blot understreger noget, som har været historisk uden på nogen måde at slække på den civile luftfartssikkerhed.
Christine De Veyrac (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. næstformand i Kommissionen, mine damer og herrer! Jeg vil starte med at takke formanden for Transport- og Turismeudvalget, hr. Costa, for hans glimrende betænkning. Med hans forslag indføres der bestemmelser, som utvivlsomt vil forbedre sikkerheden inden for civil luftfart.
Der er dog stadig to punkter, som jeg gerne vil komme ind på. Flere af Dem henviste til det første punkt, nemlig finansieringsspørgsmålet. Vi taler her om sikkerhed og ikke om luftfartssikkerhed. Det er med andre ord ikke blot et spørgsmål om at beskytte flypassagerer, men om at beskytte alle mennesker i Europa, der kunne være mål for et flyangreb, sådan som det var tilfældet den 11. september. Sådan som hr. Jarzembowski sagde, virker det ikke rimeligt at lade flypassagererne afholde udgifterne til disse foranstaltninger, navnlig fordi de allerede er overbeskattede i en sektor, hvor man hele tiden opfinder nye afgifter, hvilket man også har gjort her for nylig ved at indføre en skat på flybilletter i nogle lande. Derfor mener jeg ikke, at man bør lade passagererne betale for stor en del af regningen for disse foranstaltninger.
Det andet punkt, som jeg vil komme ind på, er den pligt, som man med ændringsforslag 41 og 42 giver medlemsstaterne til at høre og informere Forskriftsudvalget, inden de iværksætter deres egne sikkerhedsforanstaltninger. Selv om jeg forstår og respekterer den idé om gennemsigtighed, der ligger bag disse ændringsforslag, tvivler jeg på, at sådanne forslag kan gennemføres i praksis. Hvis man er nødt til at vente på, at udvalget mødes, informeres og høres, hver gang en lufthavn ønsker at benytte en ekstra sikkerhedsvagt, er jeg ikke sikker på, at et sådant kravs langsomme opfyldelse vil være gavnlig for luftfartssikkerheden. Det ville så afgjort være at foretrække, at man skabte en bedre balance mellem behovet for gennemsigtighed og behovet for en hurtig indsats. 
Bogusław Liberadzki (PSE ).
   - Hr. formand! Det er mig en stor fornøjelse endnu en gang at kunne takke kommissær Barrot for at have foreslået os en glimrende løsning. Hr. kommissær, dette er virkelig et bidrag til indførelsen af et sikkert europæisk luftrum. Jeg vil gerne lykønske Paolo Costa, som er formand for Transport- og Turismeudvalget, med hans betænkning. Under Deres ledelse har vi opnået et højt niveau af enighed, selv om der var enkelte individuelle forbehold.
At beskytte borgerne giver dem en følelse af sikkerhed, og at beskytte luftfarten stabiliserer luftfartsmarkedet. I dag vil jeg gerne understrege, at disse aspekter er særligt vigtige, ikke mindst for de lande, hvor markedet stadig er i sin vorden. I mit land, Polen, øges lufttrafikken med 30 % om året. Jeg er dog ikke enig i de forbehold, der blev givet udtryk for med hensyn til, at Kommissionens og Det Europæiske Luftfartssikkerhedsagenturs nye kompetencer skulle være for vidtgående, da de efter min mening er nødvendige.
Vi har haft fem års erfaring siden 11. september 2001. I førnævnte forslag til forordning har vi fastlagt, hvilke opgaver regeringerne og medlemsstaterne skal udføre, lufthavnenes og luftfartsselskabernes ansvar samt de civile tjenestemænds og sikkerhedsvagternes kompetencer, og vi har også opstillet retningslinjer for en acceptabel passageradfærd. I forslaget til forordning står der ligeledes, hvordan dette program skal finansieres. Jeg vil kraftigt fraråde, at det bliver et mål i sig selv at begrænse omkostningerne til et minimum. Når alt kommer til alt, er det vores ansvar at holde øje med luftfartssikkerheden. Vi gør heller ikke indsigelse mod det forslag, som Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender har stillet. Jeg mener således ikke, at vores frygt for et indgreb i menneskerettighederne og de borgerlige rettigheder er helt velbegrundet.
Denne forordning vil faktisk få en positiv og måske endda yderst positiv indflydelse på luftfartsindustriens konkurrencemæssige dominans i forhold til andre transportsektorer. 
Jacques Barrot,
   Hr. formand, mine damer og herrer! Lad mig starte med at takke udvalgsformanden, hr. Costa, for hans glimrende arbejde. Jeg vil også gerne takke alle talerne, hvis bidrag viser vigtigheden af det spørgsmål, vi drøfter her i aften.
Kommissionen kan godkende mange af de ændringsforslag, der stilles i denne betænkning. Jeg vil give den nødvendige information om hvert enkelt ændringsforslag via de sædvanlige kanaler, hr. formand.(1)
Jeg vil benytte lejligheden til at svare på nogle af talernes spørgsmål om skydevåben om bord på fly. I Kommissionens forslag til ændring af forordningen foreslås der i kapitel 10 i bilaget sikkerhedsforanstaltninger under flyvningen. I punkt 4 står der, at der ikke må medbringes våben om bord på et fly, medmindre den pågædlende medlemsstat har givet tilladelse hertil, og de relevante sikkerhedskrav er opfyldt. Kommissionen foreslår ikke, at våben skal være tilladt om bord på fly, men erfaringen viser, at der er tilfælde, hvor statsmænds bodyguards eller sikkerhedsvagter kendt som "bevæbnede flyvagter" har våben med om bord. Derfor ønsker Kommissionen at sikre, at kravene i punkt 4 er opfyldt i sådanne tilfælde. Det var, hvad jeg ville sige om våben om bord, som er et vanskeligt problem, vi har forsøgt at sætte nogle standarder for.
Hr. Costa, Kommissionen tilslutter sig oprettelsen af en solidaritetsmekanisme, der kan aktiveres i tilfælde af terrorangreb, sådan som det foreslås i betragtning 9, men vi skal huske, at konsekvenserne af et terrorangreb kan gå meget længere end til transportsektoren. Derfor mener Kommissionen, at dette spørgsmål bør behandles i en større sammenhæng.
Jeg vil nu komme ind på sikkerhedens finansiering. I april lovede jeg Dem en rapport om finansieringen af transportsikkerhed. Vi er ved at færdiggøre dette dokument, som De vil modtage inden sommerferien. Rapporten beskriver den aktuelle situation og viser på den ene side, hvad der skal gøres for at beskytte offentligheden, og på den anden side, hvordan vi sikrer det indre markeds korrekte funktion og en fair konkurrence.
Ifølge undersøgelserne om sikkerhed inden for civil luftfart er det i øjeblikket brugerne, som bærer den største del af omkostningerne i øjeblikket. Når der er tale om flyvninger inden for EU, udgør de sikkerhedsrelaterede skatter og afgifter, som regeringerne og luftfartsselskaberne opkræver, 1-2 % af billetprisen. Derfor er jeg enig med udvalget og dets formand, hr. Costa, i, at det er nødvendigt med en større gennemsigtighed for skatter og afgifters vedkommende. På denne måde undgår vi enhver risiko for konkurrenceforvridning.
Den næste opgave er at finde ud af, hvilken situation der ville opstå, hvis nogle medlemsstater skulle indføre yderligere krav. Jeg forstår naturligvis godt årsagerne til alle de ændringsforslag, der vedrører finansieringen, men er det nødvendigt at forsøge at løse alle disse finansieringsspørgsmål i forbindelse med en teknisk forordning? Forordningen tager sigte på at fastlægge tekniske standarder for sikkerheden inden for civil luftfart. Det er selvfølgelig rigtigt, at en forenkling af visse procedurer kan mindske omkostningerne, men jeg bliver nødt til at minde Parlamentet om, at vi skal passe på ikke at forsinke forbedringen af denne sikkerhedslovgivning. Derfor er Kommissionen tilbageholdende med hensyn til ændringsforslagene om finansiering, navnlig ændringsforslag 35 og 43. Det er korrekt, at finansieringsspørgsmålene bør uddybes, men vi bør sørge for, at vedtagelsen af det ændrede forslag ikke bliver forsinket. Jeg tror, at alle talerne gav udtryk for dets hensigtsmæssighed, ikke mindst fordi det giver os en europæisk indfaldsvinkel for sikkerhedsstandarder.
Til sidst vil jeg gerne sige til det korresponderende udvalg, at vi ikke kan støtte de ændringsforslag, som giver Det Europæiske Luftfartssikkerhedsagentur nye opgaver på nuværende tidspunkt. Vi kan ikke bede det om at påtage sig et yderligere ansvar i dag, eftersom det allerede udfører nogle meget vigtige opgaver og har visse vanskeligheder med at udføre dem med de ressourcer, det har til rådighed i øjeblikket.
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil gerne rette en oprigtig tak til Parlamentet, dets ordfører og dets udvalg, da vi mener, at Kommissionen kan godkende størstedelen af ændringsforslagene. Jeg håber således stærkt, at vi hurtigt vil kunne vedtage dette forslag. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted torsdag kl. 11.00.

Kommissionen kan acceptere ændringsforslag 1, 4, 7, 8, 10, 11, 12, 13, 15, 16, 17, 24, 26, 27, 28, 29, 30, 31, 33, 34, 37, 40, 46, 47, 48, 49, 53, 55, 56, 58, 60, 61, 65, 66, 67, 68, 73, 77, 78, 82, 89 og 91.
Kommissionen kan principielt acceptere ændringsforslag 9, 14, 18, 23, 25, 39, 42, 51, 64, 72, 79, 81 og 84.
Kommissionen kan delvist acceptere ændringsforslag 5, 20, 21 og 57.
Kommissionen kan ikke acceptere ændringsforslag 2, 3, 6, 19, 22, 32, 35, 36, 38, 41, 43, 44, 45, 50, 52, 54, 59, 62, 63, 69, 70, 71, 74, 75, 76, 80, 83, 85, 86, 87, 88 og 90. 

Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning af Michael Cramer for Transport- og Turismeudvalget om indførelse af et europæisk jernbanesignalsystem ERTMS/ETCS (2005/2168(INI)) (A6-0183/2006). 
Michael Cramer (Verts/ALE ),
   Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Først vil jeg gerne takke varmt for det konstruktive samarbejde. Tak til Kommissionen, til udvalgssekretariatet, til jernbaneselskaberne, til baneindustrien og ikke mindst til gruppernes skyggeordførere. Dette samarbejde er en medvirkende årsag til, at denne betænkning blev enstemmigt vedtaget i Trafikudvalget uden stemmer imod og uden nogen, der hverken stemte for eller imod.
Med ERTMS indføres den digitale teknik også i jernbaneinfrastrukturen. På sigt, efter flere årtier, vil det betyde, at de 20 forskellige signalsystemer, der findes i dag, vil høre fortiden til og blive erstattet af et enkelt system, ERTMS, i alle EU-stater. Systemet øger sikkerheden, reducerer opførelses- og vedligeholdelsesudgifterne og udvider kapaciteten betydeligt. Desuden reduceres udgifterne til lokomotiverne betydeligt, fordi de kan produceres i større antal. Dette fælles togsikringssystem vil forenkle og fremskynde interoperabiliteten betydeligt. Dermed vil fordelen ved lange strækninger, særligt inden for godstrafikken, også kunne udnyttes i Europa. Med det nuværende tekniske og politiske kludetæppe er det næsten umuligt at øge denne andel. Derfor kan det betale sig at investere massivt i ERTMS.
Investeringer i ERTMS sidestilles med investeringer i infrastrukturen og bedømmes som grænseoverskridende projekter. Det betyder samfinansiering fra EU både til ERTMS-kompatible lokomotiver og til infrastrukturen på op til 50 %, i hvert fald på de grænseoverskridende afsnit. Jeg støtter udtrykkeligt det , hvor EU og de nationale jernbaneselskaber er blevet enige om at forsyne seks korridorer med ERTMS. Disse korridorer står også som et symbol for Europas genforening. Ved gennemførelsen af ERTMS i de seks korridorer overvindes også national egoisme, fordi man må tænke og handle europæisk. En hurtig succes for disse projekter ville opmuntre til nye initiativer. Der er dog også nødvendigt, at det ikke kun er beslutningstagerne i EU, som har emnet højt på dagsordenen. Også medlemsstaterne, industrien, infrastrukturforvalterne og operatørerne skal prioritere ERTMS, og alle skal trække i samme retning samtidig.
Men hvis jernbanen skal kunne køre hurtigt og miljøvenligt ind i fremtiden, er der nogle vigtige rammebetingelser, der skal på plads. I forbindelse med eurovignetten skal de eksterne udgifter internaliseres. Vores forbillede er Schweiz. Her er vejafgiften fire gange så høj som i Tyskland, den gælder på alle veje og for alle lastvogne. Hidtil har konkurrencen i EU været unfair. I Tyskland findes der f.eks. ud over store skattemæssige ulemper en skinneafgift for alle tog og på alle spor, mens lastvogne kun skal betale vejafgift på motorveje og også kun for trucks over 12 t. ERTMS er ikke kun en chance for at lade Europa vokse sammen. Det er også af afgørende betydning for den mellem- og langsigtede udvikling af jernbaneindustrien og dens 15.000 højtkvalificerede arbejdspladser. Det er allerede en eksportsucces . Bestillinger på lokomotiver fra Korea, Taiwan, Indien, Saudi Arabien eller Kina samt infrastrukturprojekter i disse lande viser klart markedspotentialet. ERTMS kan blive verdensstandarden, hvis det kan bygge på en stærk markedsbasis i Europa.
Min vision er et europæisk jernbanenet fra Lissabon til Tallin, fra Paris til Warszawa og fra London over Budapest til Athen. Med ERTMS vil denne vision gøre et stort skridt fremad. Derfor ønsker jeg os alle en bekræftelse af udvalgets afstemning i morgen, og jeg beder Dem forkaste de ændringsforslag, der er blevet stillet. Jeg vil bede Rådet om at tilslutte sig Europa-Parlamentets afgørelse. 
Jacques Barrot,
   Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg læste hr. Cramers betænkning med stor opmærksomhed og interesse. Jeg vil gerne lykønske ham med kvaliteten af hans betænkning, som er et resultat af samarbejdet med alle de berørte parter inden for jernbanesektoren. De har virkelig gjort Deres yderste, hr. Cramer! Det var ikke nok for Dem at tilrettelægge en høring om European Rail Traffic Management System (ERTMS), og derfor tog De rundt i hele Europa for at rejse tekniske og politiske spørgsmål i forbindelse med systemet. De havde en tæt dialog med Karel Vinck, som er europæisk koordinator for ERTMS. Det er årsagerne til den høje kvalitet af Deres betænkning, som blev enstemmigt vedtaget af Parlamentets Transport- og Turismeudvalg.
Deres betænkning præsenterer klart ERTMS' fordele og gør tydeligt rede for de tre udfordringer, der skal tages op, hvis det skal indføres med et godt resultat.
For det første betragtes ERTMS som det bedste system, der eksisterer i verden i dag til at angive de tilladte kørehastigheder for førerne og til automatisk at holde øje med disse hastigheder. Som hr. Cramer netop understregede, vidner den succes, vi har haft med at eksportere dette system til ikke-europæiske lande som Taiwan og Korea, om systemets potentiale som eksporterbart produkt.
For det andet er mange jernbanelinjer i Europa udstyret med nationale og endda regionale systemer, hvoraf de fleste er forældede og inkompatible med hinanden. Hr. Cramer talte om "patchwork", og det giver et godt billede af de store forskelle, der er mellem disse systemer, når det gælder sikkerhedsniveauet og ydeevnen. For at kunne køre på en given jernbanelinje er et lokomotiv nødt til at være udstyret med det rigtige system, og derfor er Thalys-togene nødt til at have syv kontrolsystemer om bord.
For det tredje tøver jernbaneselskaberne med at investere i ERTMS, så længe brugen af det ikke er så udbredt på det europæiske jernbanenet. Omvendt vil infrastrukturudbyderne også tøve med at investere i ERTMS, så længe togene ikke er indrettet til det. Derfor er det ofte i jernbaneselskabernes interesse at vente på, at andre tager det første skridt. Vi er nødt til at bryde denne onde cirkel og overbevise alle aktører på jernebanetransportområdet om, at de bør indføre det, der i den sidste ende er en win-win-strategi. Vi kan også regne med, at den europæiske koordinator hr. Vinck vil bruge sine overtalelsesevner.
De store godskorridorer vil kun være konkurrencedygtige, hvis lokomotiverne ikke bliver nødt til at standse ved de nationale grænser på grund af tekniske hindringer, og derfor er det nødvendigt med en klar EU-strategi, sådan som hr. Cramer gjorde opmærksom på i sin betænkning. Det er vigtigt at sikre, at ERTMS indføres der, hvor det er obligatorisk, ikke mindst på alle de nye højhastighedslinjer. EU-midlerne bør udelukkende anvendes til jernbaneprojekter, som omfatter ERTMS. Der bør være væsentlige finansielle incitamenter til de første infrastrukturselskaber og de første jernbaneselskaber, som indfører ERTMS.
Der er blevet gjort et stort stykke arbejde for at gøre ERTMS til en succes, men vi er nødt til at gøre en endnu større indsats, og derfor er Parlamentets bidrag yderst velkomment, hr. formand.
De skal have tak for Deres arbejde med denne betænkning, hr. Cramer. Vi er nødt til at gå i samme retning, nemlig i retning af et konkurrencedygtigt europæisk jernbanemiljø, som er i stand til at levere en service af høj kvalitet. På denne måde kan en del af godstrafikken flyttes fra vejene til jernbanerne, så vi sparer energi og kommer tættere på at opfylde Kyoto-målene. Alt dette kræver naturligvis en modig og ambitiøs strategi for indførelsen af ERTMS, hr. Cramer. Deres betænkning giver et godt bidrag i den henseende, og det vil jeg gerne takke både Dem og Europa-Parlamentet for. 
Georg Jarzembowski,
   Hr. formand, hr. næstformand! Jeg håber, det går hurtigere og mere præcist fremad med at indføre det fælles togsystem, end vi opfører os, for vi er allerede 20 minutter forsinket. De vil tillade mig, at jeg går om lidt, for jeg vil også gerne se en kamp på en eller anden måde.
Da vi i udvalget har indgået kompromiser mellem alle grupper omkring de vigtige punkter, behøver jeg ikke gentage, hvad ordføreren allerede har sagt. Jeg deler også næstformandens opfattelse.
Jeg vil kun pege på to ting. For det første bør vi ikke tale om procentsatser her, hr. Cramer. Vi ved jo slet ikke endnu, hvor mange penge der overhovedet er til ERTMS. Desuden ved vi heller ikke endnu, hvilke projekter der virkelig er modne. Det ene projekt, nemlig Rotterdam-Genova, ser i hvert fald ud til at være modent til kort før Genova, men de andre projekter er slet ikke sikret af medlemsstaterne endnu med hensyn til finansieringen. Her bør vi altså ikke love noget, som medlemsstaterne ikke vil holde, for medlemsstaterne, netorganisationerne og jernbanerne skal yde deres andel. Vi kan kun tilføje lidt ekstra penge fra TEN-budgettet. Hvis medlemsstaterne tøver, sker der slet ingen ting.
For det andet håber jeg, at de medlemsstater, der kan få midler fra samhørighedsfonden eller regionalfonden, vil anvende disse midler til ERTMS. Men hvis de bruger dem til at bygge veje for og så beklager sig over, at jernbanerne ikke er ordentligt organiseret og for langsomme, så kan jeg kun sige, at det er medlemsstaternes skyld.
Vi har sendt det rigtige signal med betænkningen. Kommissionen er også parat til at yde sin del. Men nu er det op til medlemsstaterne, netorganisationerne og jernbaneselskaberne at udnytte denne samfinansiering. Hvis de ikke gør det, har vi arbejdet for en god idé, men ikke opnået noget. Derfor må vi alle håbe, at medlemsstaterne måske i morgen hører noget om vores tale og alligevel beslutter sig til at støtte dette projekt. 
Jörg Leichtfried,
   Hr. formand, hr. næstformand! Først vil jeg benytte lejligheden til at takke hr. Cramer varmt for det gode samarbejde, især fordi denne betænkning teknisk var meget krævende og vanskelig. Det er lykkedes os at føre denne betænkning hurtigt og målrettet til afstemning, og det er et godt tegn for den europæiske jernbane.
Det er forholdsvis klart, at emnet er sprængfarligt. Hr. Cramer har allerede nævnt, at der i dag findes over 20 forskellige signalgivnings- og hastighedsovervågningssystemer i Europa. Det koster for det første plads om bord, det koster penge, og det er naturligvis også en stor mulig fejlkilde og i sidste ende et sikkerhedsproblem. Der findes altså en massiv hindring for interoperabiliteten, som forringer jernbanesektorens konkurrenceevne, som De også sagde, hr. Cramer, især i betragtning af det stadig voksende trafikvolumen og den meget nødvendige flytning af trafikken fra vejene til jernbanerne. Jeg håber, at det man hører om den hvidbog, der nu skulle komme, kun er et rygte. Det planlagte system er bestemt nødvendigt.
Vi har selv kunnet overbevise os om, at systemet fungerer. Alt det, der er blevet sagt om, at det måske ikke fungerer eller fungerer dårligt eller noget andet, er det rene vrøvl. Det fungerer i praksis, det fungerer i passagertog. Derfor er det ekstremt vigtigt, at der nu også bliver udviklet en hurtig omstillings- og gennemførelsesstrategi fra medlemsstaternes side.
Jeg vil også lige benytte den sidste lejlighed til at minde om, at netop ERTMS efter min mening vil betyde en bedre social sikring af medarbejderne på jernbaneområdet - det kommer til at dreje sig om højt og højere kvalificerede arbejdspladser. Derfor må man heller ikke glemme videreuddannelse og opkvalificering af arbejdstagerne på dette område.
Lad os bruge ERTMS som en stor chance for jernbanen som transportmiddel, og lad os gør alt, hvad vi kan for at sikre, at flytningen fra vej til jernbane også bliver fremmet i fremtiden. 
Dirk Sterckx,
   Hr. Barrot, hr. Cramer! De skal have tak for det arbejde, De har udført. De sagde alle de rigtige ting i Deres betænkning, selv ned til mindste detalje. Der gøres meget klart rede for det hele. Det er dog lidt ironisk, at vi i 2006, hvor vi allerede har taget hul på det 21. århundrede, stadig er nødt til at diskutere fordelene ved et fælles jernbanesignalsystem. På et tidspunkt, hvor andre transportformer er meget længere fremme, har grænseoverskridende europæisk trafik åbenbart aldrig været så vigtig for monopolerne. De har under alle omstændigheder aldrig postet de penge i den, som de skulle, og de har heller ikke stillet nogen forslag til en yderligere udvikling af den. Det er lidt mærkeligt, at vi på jernbaneområdet stadig er nødt til at drøfte de grundlæggende ting.
Det glæder os, at infrastrukturfolkene under den høring, som De tilrettelagde, var ivrige efter at indføre det europæiske jernbanesignalsystem (ERTMS). Efter vores opfattelse er dette en succes i sig selv. De kunne nemt have skiftet mening og sagt, at de egentlig ikke var interesserede i betragtning af omkostningerne, og at det for de få toges skyld, der krydser grænserne, måske alligevel var bedre at bruge lastbiler, eftersom de kan spores via satellit. De kunne have ladet togene ligge. Den entusiasme, vi viser, deles tilsyneladende ikke rigtigt af dem, der skulle være med til at sætte gang i tingene, nemlig medlemsstaterne, jernbaneselskaberne og infrastrukturforvalterne.
Her er jeg selvfølgelig enig med hr. Cramer, som sagde alle de rigtige ting. Vi er nødt til at tage hele korridoren i betragtning fra start til slut - helt ned til sidste kilometer. Der skal være EU-finansiering af de grænseoverskridende strækninger, og den ene korridor må ikke fremhæves frem for den anden. Projektet skal betragtes i sin helhed, og vi skal være opmærksomme på det store billede. Det endelige mål er at udstyre hele det europæiske jernbanenet med systemet eller i det mindste de store linjer. Derfor har vi brug for lidt flere penge end 5 milliarder euro fordelt over 10 år. Der er brug for nogle helt andre beløb. Jeg kunne godt tænke mig at se, om jernbaneselskaberne og medlemsstaterne er rede til rent faktisk at lægge sådanne beløb på bordet, for den smule EU-midler er kun en dråbe i havet. Det nytter ikke noget at lade, som om vi har tænkt os at lægge en stak penge på bordet. Vi kan ikke forvente mirakler med bare 1 % af BNP. Medlemsstaterne og andre nægter at se disse realiteter i øjnene, og de mener, at EU - selv om det ikke har nogen penge - stadig bør være drivkraften bag initiativer som dette.
Også jernbaneselskaberne bliver nødt til at bevise, at de midler, de har modtaget, bliver brugt på en fornuftig måde, og at de vil sørge for - og tiltrække - kunder med henblik på at nå ERTMS' hovedmålsætning, nemlig en forbedret brug af nettet, så jernbanerne bliver en transportform, der kan konkurrere med andre transportformer. 
Erik Meijer,
   Hr. formand! Tidligere var det kun forskellene i sporbredden, som var en hindring for grænseoverskridende og gennemkørende tog. Efter elektrificeringen har forskellene i den elektriske spænding og beskyttelsesystemerne splittet jernbanenettene endnu mere op. Vi har hårdt brug for et fælles elektronisk beskyttelsessystem.
Det ser ud, som om en række variationer af ERTMS bliver den almindeligt anvendte standard om 20-30 år. De første investeringer i ERTMS er allerede blevet foretaget, og der følger helt sikre mange andre efter. Sikkerheden for konstant vækst er en stor fordel for industrien. Hvis alle ønsker at anvende dette system allerede på udviklingsstadiet, fører dette måske til knaphed og prisstigninger. Desuden er der stor mulighed for, at i det mindste den første softwareversion er nødt til at blive opgraderet i den nærmeste fremtid.
De, der arbejder for jernbaneselskaberne, får brug for nogle omfattende forberedelseskurser, før de kan begynde at bruge ERTMS sikkert. På nuværende tidspunkt er det først og fremmest brugbart som sekundært system sammen med et af de 20 gennemtestede systemer. I Nederlandene har dette allerede bidraget til forsinkelser i brugen af nye jernbanestrækninger. De steder, hvor ERTMS anvendes uden en sådan støtte, fører det i starten til større forsinkelser, hvilket naturligvis går ud over køreplanen. I Schweiz var der i de første fire måneder en gennemsnitlig togforsinkelse på 18 minutter, og først derefter blev situationen gradvist bedre. Disse startvanskeligheder betyder, at systemet hidtil ikke er blevet anset for at være en succes af de berørte parter. Hvis vi skal gøre dette projekt til en succes, er vi således nødt til at skelne klart mellem en indledende forsøgsfase, hvor det kan testes selektivt, så vi opnår en praktisk erfaring, og en klarfase, hvor vi kan stole 100 % på systemet.
EU-midlerne skal være rettet mod denne forsøgsfase med henblik på at gøre version 2.3.0 og 3.0.0 pålidelige og med henblik på en mulig yderligere udvikling, uden at industrien kommer til at tjene unødigt på det. Indtil systemet kan indføres fuldt ud, er vi nødt til at sikre, at de gennemtestede beskyttelsessystemer ikke negligeres, og vi er nødt til at forhindre en yderligere indskrumpning af jernbanenettet i at blive en måde at opnå gode statistikker for ERTMS på. Den eneste måde, som vi muligvis kan rejse de nødvendige midler på, er at lægge en ekstra afgift på godstransport, sådan som man gør i Schweiz. Derfor er vi nødt til at ændre den tidligere beslutning om eurovignetter. 
Johannes Blokland,
   Hr. formand! Jernbanernes konkurrenceevne hæmmes af en lang række faktorer. En af disse er manglen på et fælles sikkerheds- og signalsystem. I betragtning af den rolle, som jernbanerne skal spille i den logistiske proces, glæder jeg mig over den opmærksomhed, man nu retter mod ERTMS. Jeg er enig i essensen af hr. Cramers betænkning, som dækker de mest relevante aspekter af ERTMS, og jeg deler den opfattelse, at ERTMS er det instrument, som er jernbanernes fremtid.
Tjenesterne er i øjeblikket præget af barrierer, som forhindrer konkurrencen med andre transportformer. Nogle af disse barrierer skyldes så afgjort de historiske forbindelser i og uden for jernbanesektoren. Eksistensen af nationalt styrede beskyttelsessystemer hører utvivlsomt med til dette. Denne opdeling forhindrer udviklingen og indførelsen af grænseoverskridende transport og har således en negativ indvirkning på jernbanegodstransportens konkurrenceevne.
Eftersom indførelsen af ERTMS kan fjerne dette negative aspekt, er det vigtigt, at overgangsperioden mellem det nuværende system og ERTMS bliver så kort som mulig, så man mindsker de ekstraomkostninger og driftsforstyrrelser, der skyldes brugen af to systemer. Det er også vigtigt, at vi får en ERTMS-version, som er velfungerende. Dette er tilfældet i øjeblikket, og jeg håber, at alle de involverede vil gøre en indsats for at få et økonomisk velfunderet og teknisk ajourført system, som fungerer, både nu og i fremtiden.
Et vigtigt emne i vores debat var det økonomiske aspekt af ERTMS' indførelse. Både EU, medlemsstaterne og jernbaneselskaberne har kun begrænsede ressourcer til rådighed. Derfor er det nødvendigt, at man nøje gør sig klart, hvordan de skal bruges. I den forbindelse har min gruppe stillet en række ændringsforslag, hvor det understreges, at vi for projekternes vedkommende bør støtte klare favoritter og modenhed - både ud fra et politisk og økonomisk synspunkt - så vi udnytter de midler, der er til rådighed, bedst muligt.
Jeg er også klar over, at der er interesse for dette system uden for Europa. Det giver industrien nogle muligheder og øger beskæftigelsen. I øjeblikket tror jeg dog, at det er umuligt at komme med nøjagtige forudsigelser om den forventede effekt på beskæftigelsen. Derfor opfordrer vi i et ændringsforslag til at være forsigtige på dette område, hvilket også gælder for de muligheder, der venter os forude.
Det glæder mig i øvrigt, at man er opmærksom på vigtigheden af de involverede parters fulde deltagelse, dvs. EU, medlemsstaterne, industrien og jernbaneselskaberne. Udviklingen, indførelsen og implementeringen af ERTMS-udstyret bliver kun en succes, hvis alle giver deres bidrag.
Endelig vil jeg gerne takke hr. Cramer for hans arbejde og for det vellykkede samarbejde med skyggeordførerene. Jeg håber, at alle involverede vil støtte de processer, der er blevet sat igang, eller som endnu ikke er blevet iværksat. 

Reinhard Rack (PPE-DE ).
   - Hr. formand! I EU har vi længe arbejdet for at få et mere afbalanceret forhold mellem vejene og jernbanen, med organisationspolitiske forskrifter for den social- og arbejdsretlige behandling af lastvognschauffører og togpersonale, med støtte- og finansindsprøjtninger til banen, med vejafgifter og andre belastninger på den tunge trafik på vejene og sidst men ikke mindst med tekniske reguleringer inden for intermodalitet og interoperabilitet.
Senest har vi med Marco Polo I og II direkte forsøgt at støtte mere miljøvenlige trafikformer, og med Naiades vil vi nu også give skibstrafikken på de indre vandveje nye chancer. Alt i alt har vi imidlertid ikke rigtig haft succes. Gabet er blevet endnu større. På godsområdet taber jernbanen fortsat terræn i forhold til vejene. Måske kommer vi snart til at se enden på en ønskedrøm. Ifølge forlydender i medierne i dag vil Kommissionen jo meget snart foretage et strategiskift og afstå fra en aktiv omflytningspolitik.
Uanset om det har noget på sig eller ej, så må vi fortsat gøre alt, hvad vi kan for også at opruste jernbanen teknisk. ERTMS hedder det nye trylleord. Det skal bidrage til at gøre togsystemerne mere interoperable, så jernbanen forhåbentllig får en chance igen, også på de lange strækninger.
I Cramer-betænkningen har vi i fællesskab forsøgt at finde en fælles løsning, med succes, som hr. Cramer med rette understregede. Lad os derfor ønske ordføreren tillykke og også Kommissionen med den foreliggende tekst, og lad os ønske jernbanen alt godt for en god og sikker fremtid! 
Gilles Savary (PSE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær! Jeg er en stærk tilhænger af det europæiske jernbanesystem, hvis succes afhænger af tre ting: interoperabilitet, finansiering og jernbanenettenes åbning for konkurrence. I denne betænkning ligger det politiske tyngdepunkt tilsyneladede på nettenes åbning for konkurrence. Det er med andre ord markedet, der er det vigtigste, og når det er tilfældet, er det altid vejtransporten, som går af med sejren. Jeg mener dog, at vi i stedet bør fokusere på interoperabilitet og finde en måde at finansiere den på. Desuden er det vigtigste spørgsmål med hensyn til ERTMS' indførelse i øjeblikket, hvordan vi kan finansiere det på en sådan måde, at den enorme investeringsbyrde ikke hæmmer jernbanerne yderligere, når de skal konkurrere med vejtransporten.
Ud fra dette synspunkt vil jeg gerne lykønske vores kollega, hr. Cramer, med hans betænkning. Jeg er ikke sikker på, at det var nødvendigt at give førsteprioritet til bestemte jernbanekorridorer. Jeg mener tværtimod, at det ville have været bedre at sige, at hver gang et net opgraderes, eller en ny jernbanelinje åbnes, skal den udstyres, så den svarer til den nye standard. Jeg kan dårligt forestille mig, at en ny jernbanelinje ikke automatisk ville blive udstyret i overensstemmelse med den nye standard.
Desuden er der naturligvis det vigtige spørgsmål om finansieringen i overgangsperioden, hvor det nye og det gamle system skal eksistere side om side. Hvis vi ikke finder et svar på dette nøglespørgsmål, risikerer de nationale selskaber at være tilbageholdende. Hvis vi besvarer det, tror jeg, at vi får et godt resultat, hr. kommissær, og det har vi brug for, eftersom alle Thalys-togene - sådan som De sagde - har syv forskellige kommando- og kontrolsystemer installeret, og de koster også 60 % mere end andre lokomotiver. 
Arūnas Degutis (ALDE ).
   - Hr. formand! Jeg vil gerne takke ordføreren for en omfattende betænkning. Om end jeg støtter ham, vil jeg gerne understrege, at en koordineret indføring af det europæiske jernbanetrafikstyringssystem, en strategisk del af det transeuropæiske net, bør ske på en ensartet måde for alle europæiske jernbaneinfrastrukturer.
Et ydedygtigt signalanlæg med automatisk kontrol af togenes hastighed vil være med til at forhindre dødsulykker og dermed højne jernbanernes sikkerhedsniveau yderligere. Indføringen af ERTMS vil højne sikkerheden ved at sikre en løbende overvågning, når toget er i drift. Det vil også lette presset på vejene og flytte transportstrømme over til jernbanen.
ERTMS er de nationale systemer overlegent, fordi det er billigere i anskaffelse og vedligeholdelse og giver øget sikkerhed ved alle hastigheder. Jeg er enig i, at de gamle systemer og ERTMS ikke bør være i drift samtidig alt for længe. Overgangsperioden til det nye system bør være så kort som muligt. De 20 forskellige jernbanesignalsystemer, som stadig eksisterer, bør erstattes med et enkelt system i alle EU-medlemsstater i nær fremtid.
Jo hurtigere togene udstyres med europæiske signalsystemer, der bevirker, at de kan køre på store interoperable korridorer, desto hurtigere vil det være muligt at reducere vedligeholdelsesomkostningerne og undgå omkostningerne forbundet med anvendelsen af multiple systemer. 
Marta Vincenzi (PSE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, hr. kommissær! Transport- og Turismeudvalgets enstemmige vedtagelse af hr. Cramers betænkning fortæller os grundlæggende to ting.
Den første er det, som De selv og de parlamentsmedlemmer, der talte før mig, har understreget, nemlig at ordføreren har udført et glimrende stykke arbejde, og derfor er den tak, som vi skylder ham, bestemt ikke formel.
Den anden er, at selv om de ting, man bekymrer sig over og lægger vægt på, er forskellige, er der en bred bevidsthed om, at vi måske står over for gennemførelsen af et system, der præsenterer sig som et egentligt industrielt ekspertiseprojekt for Europa. Det er, hvad vi har brug for inden for transportsektoren, men også generelt, så vores konkurrenceevne udvikler sig i den rigtige retning, dvs. sikkerhed og en forbedring af kvaliteten.
Jeg vil blot understrege nogle få nødvendige punkter, som allerede er medtaget i betænkningen, men som det efter min mening er vigtigt at minde om. Det første punkt er, at hr. Savary så afgjort har ret i, at det nye net bør omfatte alt det, som er nyt. Jeg mener dog, at vi med de økonomiske vanskeligheder, vi har i øjeblikket, i det mindste bør støtte nettets oprettelse i de hovedkorridorer, som koordinatoren, hr. Vinck, har undersøgt og foreslået os som et første skridt i retning af en fuldstændig dækning. Jeg vil gerne fremhæve nødvendigheden af sikre frister og betingelser for migrereringen af hele det europæiske net og for opretholdelsen af den nuværende standard, idet man sikrer foreneligheden med de kommende tekniske forskrifter. 
Inés Ayala Sender (PSE ).
   - Hr. formand! Jeg vil gerne hjerteligt lykønske hr. Cramer med hans udtømmende betænkning, som behændigt og i dybden behandler alle de problemer, vi skal afhjælpe for at nå til fuld interoperabilitet og lette fjernelsen af jernbanegrænserne.
Jeg mener også, at afstemningen i udvalget forbedrede hans oprindelige forslag, idet det blev udvidet og gjort mindre restriktivt og bl.a. anerkendte bestræbelserne i de lande, som allerede er i gang med gennemføre det.
Her taler jeg om lande som mit eget, Spanien, hvor 40 års diktatur fuldstændigt isolerede os på grund af en anderledes sporbredde foruden problemer med bjerge. Dette er nu er tilfældet med de baltiske lande, der historisk er forbundet med Rusland, også via et jernbanesystem med en anderledes sporbredde
De enorme bestræbelser, vi har været nødt til at gøre i Spanien for at forny vores jernbanenet med EU-midler, har fået os til direkte at anvende det europæiske signal- og fartkontrolsystem, som vi taler om nu. Vi spaniere finder det logisk at indhente den historiske forsinkelse og lade os føre an af vores "europeisme" og klart satse på et integreret system som ERTMS, som er jernbanernes fremtid.
Jeg må faktisk glæde mig over, eftersom vi netop de seneste uger - og jeg håber, at Transport- og Turismeudvalget, som i næste uge besøger min region, får mulighed for at se det - har været i stand til at løse et teknisk problem i forbindelse med ERTMS, hvilket betyder, at vi har kunnet afkorte afstanden betydeligt og gøre jernbanepassagertransport endnu mere attraktiv i Spanien. I fremtiden skal vi naturligvis have løst nogle problemer i forbindelse med jernbanetransport af varer, så som niveauoverskæringer med bomme.
Saïd El Khadraoui (PSE ).
   - Hr. formand! Først vil jeg gerne takke ordføreren, hr. Cramer, for det positive resultat, som vi endte med. Det var ikke så let i betragtning af de vanskeligheder, der er forbundet med dette spørgsmål. De kompromisændringsforslag, som i den sidste ende blev vedtaget, er meget vigtige. Her kommer jeg til at tænke på et af diskussionspunkterne, nemlig om der bør udpeges en korridor. Vi besluttede os til sidst for seks hovedjernbanekorridorer. Dette er vigtigt, for på denne måde sender vi et signal om, at de alle sammen tæller. Om der sker fremskridt eller ej, afhænger af indsatsen og viljestyrken hos medlemsstaterne og de selskaber, der er involveret.
Det endelige mål må være en generel udbredelse af ERTMS, eftersom et fælles europæisk jernbanemarked ikke kan være konkurrencedygtigt sammenlignet med andre transportformer, hvis vi fortsat anvender over 20 forskellige signalsystemer. Det betyder faktisk, at vi skal se på hele strækninger i stedet for at vælge en stykvis indfaldsvinkel.
Hovedspørgsmålet er dog stadig - sådan som de fleste parlamentsmedlemmer allerede har været inde på - finansieringen af ERTMS samt finansieringen af de andre transeuropæiske net. Derfor er vi nødt til at være kreative og tage ressourcer fra f.eks. Samhørighedsfonden og evt. i samarbejde med Den Europæiske Investeringsbank indsamle yderligere ressourcer. Disse ressourcer bør under alle omstændigheder fordeles lige, men de bør også bruges fornuftigt og effektivt. Jeg ønsker Kommissionen og ERTMS-koordinatoren alt mulig held og lykke med denne svære balanceakt. 
Jacques Barrot,
   Hr. formand, mine damer og herrer! De skal have tak for denne debat om hr. Cramers glimrende betænkning. Jeg vil blot komme med fire bemærkninger.
Min første bemærkning er, at jeg er meget overrasket over hr. Racks hentydning til en ændring af strategien. Han siger dermed, at vi ikke altid har været fast besluttet på at give jernbanerne førsteprioritet, hvilket som bekendt har en række fordele, når det gælder energi- og miljøproblemer. Jeg kan henvise hr. Rack til den hvidbog, der bliver offentliggjort i næste uge. Alt, hvad der ikke står i denne hvidbog, er ren spekulation.
Min anden bemærkning er, at det utvivlsomt er nødvendigt med incitamenter, som involverer en betydelig medfinansiering fra EU's side, for at sikre, at European Rail Traffic Management System (ERTMS) bliver indført. Hr. Savary understregede risikoen for, at det kommer til at koste dyrt for jernbanesystemet. Derfor valgte vi en 50 % medfinansiering af ERTMS' indførelse. Tiden vil vise, om det er en god motivationsfaktor, men det mener jeg selv, at det er.
Min tredje bemærkning er, at det er rigtigt, at et sådant systems specifikationer altid kan forbedres, men som det er i dag, fungerer systemet. Strækningen mellem Rom og Napoli i Italien er ikke bagud i forhold til planen, men har fungeret ganske udmærket siden slutningen af 2005. Det, som vi kan sige, er, at den aktuelle version af specifikationerne allerede er tilstrækkelig til at sikre interoperabilitet og derfor kan bruges ved licitationer. Selv om ERTMS skal videreudvikles, er der på baggrund af de aktuelle specifikationer ingen grund til at udsætte installeringen af ERTMS.
Min fjerde bemærkning vedrører korridorerne. Det er korrekt, at koordinatoren valgte korridorerne for at få et klarere billede af omkostningerne og fordelene ved systemets indførelse og for at forsøge at opmuntre de forskellige aktører til at samarbejde. Det betyder dog ikke, at bestemte korridorer på forhånd er medtaget eller udelukket. Kommissionen vil i henhold til finansforordningen støtte de bedste projekter og de korridorer, som er i stand til at levere projekter af høj kvalitet inden for en passende tidsramme.
Med disse bemærkninger vil jeg gerne rette en tak til Parlamentet og dets ordfører for dette glimrende bidrag til en politik, som er væsentlig, hvis vi ønsker, at fremtidens jernbaner bliver et europæisk jernbanesystem og et jernbanesystem med potentiale til at lette presset på vejnettet. Dette er faktisk hovedformålet med vores indsats, og jeg glæder mig over bidraget fra Parlamentet, som jeg gerne vil rette en varm tak til. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.00. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning af Seán Ó Neachtain for Fiskeriudvalget om kystfiskeriet og kystfiskernes problemer (2004/2264(INI)) (A6-0141/2006). 
Seán Ó Neachtain (UEN ),
   Hr. formand! Jeg vil gerne indledningsvis sige et par ord - , som vi siger på irsk - om betænkningens titel. Efter den endelige afstemning i udvalget blev jeg spurgt, om jeg ville acceptere en ændring under plenarmødet af betænkningens titel, der henviser til "fishermen", som en implicit anerkendelse af den vigtige rolle, som kvinder spiller i denne vigtige sektor. De vil ikke blive overrasket over, at jeg går fuldt ud ind for ændringsforslaget stillet af Miguélez Ramos/Kindermann, der er i fuld overensstemmelse med betænkningens indhold og blot indfører ligestillingsaspektet i titlen.
Som Parlamentets øvrige medlemmer fandt jeg i mandags ud af, at dette ændringsforslag ikke kunne behandles. Som mange af Parlamentets medlemmer havde jeg svært ved at tro det. Det vil imidlertid glæde Dem at høre, at formandskonferencen her til aften har godkendt ændringen af betænkningens titel. Hvis jeg fra starten havde fået lov til at udarbejde dette udkast til betænkning på irsk, ville problemet ikke have opstået, da jeg ville have anvendt ordet , der i modsætning til det engelske ord "fisherman" er kønsneutralt og omfatter alle de parter, der er involveret i sektoren. 
Der er et presserende behov for at tage fat på de mange problemer i kystfiskerisektoren i EU. Dette aspekt af fiskerisektoren er den fattige slægtning, der er blevet ignoreret i alt for lang tid. Der er tale om et meget stort og varieret område. Det berører hver eneste kyststat, ofte på fuldstændig forskellig vis. Dette område af fiskerisektoren nævnes sporadisk i de utallige EU-bestemmelser, men der er ingen fællesskabslove og -bestemmelser, der specifikt regulerer denne sektor. Jeg mener, at der skal rettes op på denne skævhed.
Kystfiskeriet foregår primært i havområder, der henhører under national enekompetence, og på trods heraf er kystfiskere ofte underlagt bestemmelser om den fælles fiskeripolitik, selv om de kun i begrænset omgang drager fordel af. Kystfiskeriet berører den økonomiske struktur og samfundsstrukturen i vores små kystsamfund. Kystfiskeriet yder et afgørende bidrag til lokaløkonomier, hvor der ofte ikke er meget andet arbejde at få. Kystfiskeriet bevarer samfundsstrukturen i disse samfund. Det er også af væsentlig betydning for bevarelsen af kulturelle traditioner og praksisser, der skal bevares. Alligevel er sektoren blevet ignoreret i alt for lang tid.
Den fremtidige udvikling inden for kystfiskerisektoren er afhængig af samfundsmæssige ændringer. Den er afhængig af, at der findes passende repræsentative organer. Den er afhængig af, at der skabes efterspørgsel efter produkter med højere værditilvækst gennem hensigtsmæssige markedsføringsstrukturer. Den er afhængig af, at der findes en løsning på de økonomiske aspekter, som har indflydelse på driftsomkostninger. Allervigtigst er, at denne udvikling afhænger af, at der vedtages en hensigtsmæssig lovgivning, som specifikt er udformet til denne sektor. Det er helt nødvendigt, at kystfiskeriet udvikles og moderniseres. Dette indebærer modernisering af fartøjer, navnlig hvad angår sikkerheden om bord.
Vi må udtænke foranstaltninger, der kan minimere virkningerne af stigningen i de variable omkostninger som følge af stigende brændstofpriser. Hvis dette indebærer, at vi skal tilpasse skibsmotorerne, således at de kan anvende alternative brændstoffer som f.eks. bioethanol, skal vi træffe de nødvendige foranstaltninger til at tilpasse skibsmotorerne i overensstemmelse hermed.
Vi skal gøre vores yderste for at tilskynde unge mænd og kvinder til at arbejde i sektoren med henblik på at sikre dens overlevelse. Jeg er bange for, at det vil være umuligt, hvis vi ikke gennemfører passende ordninger for faglig uddannelse, der er tilpasset de pågældende grupper i kystfiskerbefolkningen, navnlig udvikling af færdigheder på markedsføringsområdet. Jeg mener, at vi skal udvikle nye markedsføringsmetoder og fuldt ud integrere kystfiskere i markedsføringsprocessen. Vi skal udvide samarbejds- og kommunikationskanaler mellem de berørte organisationer og parter.
Min betænkning er ikke - som nogle lobbyister vil mene - et angreb på fritidsfiskeri i medlemsstaterne. Den handler om de særlige sociale, økonomiske og miljømæssige problemer, som den lille kystfiskerisektor i alle EU-medlemsstaterne står over for. Den handler om bæredygtig udvikling.
Denne betænkning bidrager til at løse problemer i kystfiskerisektoren og ikke til at skabe nye problemer. Jeg har forsøgt at pege på hensigtsmæssige løsninger, således at forskellige økonomiske interesser tilgodeses på en måde, der kan accepteres af alle parter. Det ville være forkert, hvis udkastet blev fortolket på anden vis af interessegrupper.
Kommissær Borg, De opfordres i denne betænkning og af Parlamentet til at overveje et nyt fællesskabsinitiativ inden for denne vigtige aktivitetssektor. De mænd og kvinder, der er involveret i kystfiskeriet, opfordrer Dem til at overveje en ny fællesskabstilgang. Jeg mener, at det er vores pligt ikke at skuffe dem. Da jeg ved, at De selv er meget engageret i fiskeriet, ved jeg, at De ikke vil skuffe dem. 
Joe Borg,
   Hr. formand! Jeg vil gerne indledningsvis udtrykke min tak til og taknemmelighed over for ordføreren, hr. Ó Neachtain, der har fremlagt en fremragende betænkning. Jeg vil også gerne takke hele Fiskeriudvalget, fordi de har rejst dette vigtige spørgsmål i form af en initiativbetænkning.
Det er klart, at kystfiskeri af mindre omfang på mange måder afviger fra fiskeriaktiviteter på større fartøjer. Mange af disse forskelle understreges i betænkningen, og jeg vil gerne nævne nogle få.
Små fartøjer forbliver tæt ved kysten og er som oftest kun på fangstrejser af en enkelt dags varighed. Virksomhederne er små og som oftest familiebaserede, og i de fleste tilfælde styres de af én person eller af højst tre personer. Fangsterne landes og sælges derudover ofte lokalt, hvilket betyder, at dette segment er mere afhængigt af den lokale økonomi. Denne del af fiskeriindustrien er fragmenteret og er ikke ligeligt repræsenteret i rederiforeninger. Disse fartøjer fisker i kystområder, der ofte er biologisk sårbare, og hvor der er stor konkurrence fra andre brugere som f.eks. fritidsfiskere og turister.
Jeg vil dog gerne understrege, at disse forskelle ikke alle er ulemper. Faktisk er nogle af dem klare fordele som f.eks. de landede fisks friskhed. Det er imidlertid også rigtigt, at der er ulemper ved kystfiskeriet, og jeg er enig med Dem i de fleste af Deres konklusioner i denne forbindelse.
Jeg er helt enig i, at det ikke er en nem opgave at definere kystfiskeri, men det er netop baggrunden for, at jeg på det kraftigste anbefaler, at vi baserer os på den definition, der anvendes i fællesskabslovgivningen, dvs. fartøjer med en længde på op til 12 meter uden trukne redskaber. Denne definition blev der skabt enighed om for 10 år siden, og den er et godt udgangspunkt for yderligere tiltag. Det betyder imidlertid ikke, at der ikke kan anvendes yderligere nationale eller lokale kriterier i forbindelse med definitionen af de forskellige aktører inden for kystfiskeriet. Tværtimod bør kystforvaltningstiltag og -planer omfatte yderligere kriterier afhængig af de særlige forhold, der gør sig gældende på det pågældende område og for de involverede flåder. 
Jeg ønsker nu at kommentere Deres specifikke forslag. Jeg er også her enig i de fleste af Deres forslag, og navnlig i de lokale fiskeres udarbejdelse af kystforvaltningsplaner, harmonisering af oplysninger om kystfiskeri, bedre uddannelse af mænd og kvinder involveret i denne form for fiskeri, bedre koordinering af alle de aspekter, der berører kystområderne og fiskerne, forbedring af fartøjernes sikkerhed og de involverede parters sikkerhedskultur, behovet for at anerkende kvindernes rolle og forbedre deres legale arbejdsmæssige status, større inddragelse af kystfiskeriet i beslutningstagningen og i repræsentative organer som f.eks. de regionale rådgivende råd.
Dette fører mig imidlertid frem til spørgsmålet: Hvem gør det? Jeg er dybt overbevist om, at det først og fremmest er nødvendigt, at de lokale fiskerisamfund selv finder sammen, organiserer sig og foreslår aktioner og initiativer. For det andet hører mange af de nævnte aspekter ind under medlemsstaternes ansvarsområde, f.eks. uddannelse og videreuddannelse, jurisdiktion over kystområder inden for 12-sømileszonen og kontrol og håndhævelse af sikkerhedsstandarder osv.
Jeg er imidlertid også enig med Dem i, at vi har en rolle at spille på fællesskabsplan. Parlamentet har påbegyndt arbejdet med en undersøgelse, høringen i november 2005 og denne initiativbetænkning, som vi drøfter i dag.
Kommissionen har også allerede påbegyndt arbejdet, og jeg har fremsat et forslag om, at de får særbehandling i Den Europæiske Fiskerifond, der forhåbentlig bliver vedtaget i næste uge. Blandt andre muligheder af særlig interesse for kystfiskeriet kan jeg nævne, at den foreslåede Europæiske Fiskerifond reducerer det private bidrag til modernisering af fartøjer for ejere af mindre fartøjer til 20 %. De tilbydes herigennem særlig gunstige vilkår for motorudskiftning, og medlemsstaterne opfordres til primært at tillade øget tonnage i små fartøjer begrundet i sikkerheden. Jeg mener, at denne pakke vedrørende særbehandling af dette segment vil bidrage til at skabe nogle af de forbedringer, der er nævnt i Deres betænkning.
Derudover er der flere områder inden for den fælles fiskeripolitik, hvor kystfiskeriet behandles på en anden måde eller er fritaget fra forpligtelser som f.eks. krav om logbog, teledetektion og FOS.
Hvad angår bevarelse, bliver småfiskeriet nødt til at påtage sig det fulde ansvar for forvaltningen af fiskebestandene, da fisk ofte gyder og udvikler sig i de tidlige stadier i kystfarvande. 
Jeg vil gerne afslutningsvis anføre, at min tjenestegren for nylig har bestilt en vigtig undersøgelse, der er under udarbejdelse lige nu, og som vil give os en ny og opdateret indsigt i flere eksempler på småfiskeri i forskellige regioner og farvande i Fællesskabet.
Resultaterne af denne undersøgelse forventes at foreligge i 2007, og jeg er sikker på, at de vil gøre det nemmere for os at vurdere, om det er nødvendigt at træffe yderligere foranstaltninger, og hvordan de skal skrues sammen. Jeg vil gå videre med Deres forslag og på grundlag af Deres værdifulde arbejde samarbejde med alle aktørerne, medlemsstaterne og sidst, men ikke mindst, med alle de mennesker, der lever af kystfiskeriet, om at gennemføre konkrete tiltag, der forbedrer situationen og vilkårene for dette fiskeriflådesegment. Tak for opmærksomheden. 
Teresa Riera Madurell (PSE ),
   Hr. formand! Jeg taler på vegne af Udvalget om Kvinders Rettigheder og Ligestilling, og jeg må sige, at kvindernes arbejde i hele fiskerisektoren, og navnlig kystfiskerisektoren, burde få en større juridisk og social anerkendelse.
Selv om kun 3 % af kvinder deltager i udvindingsfiskeriet, er mange kvinder intensivt involveret i de øvrige aktiviteter, forbundet med fiskeriet.
Med en økonomisk struktur, der først og fremmest bygger på små familiefirmaer, arbejder de fleste kvinder intensivt, men uden økonomiske og sociale rettigheder, eftersom de ikke har nogen tilstrækkelig klart arbejdsstatus og derudover arbejder de under nogle arbejdsvilkår, som i mange tilfælde er meget skadelige for deres helbred.
Som vi understreger i betænkningen haster det således, at både Kommissionen og medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger for at garantere alle disse kvinders rettigheder. De kvinder, der arbejder i denne sektor burde ligeledes have adgang til finansiering, lån og erhvervsuddannelse på lige vilkår med mændene.
Det er ligeledes nødvendigt at garantere kvindernes deltagelse i beslutningstagnings-, repræsentations- og rådgivningsorganerne i de samfund, der beskæftiger sig med kystfiskeri. På et tidspunkt, hvor sektoren gennemgår omstruktureringer, sker der store ændringer, der direkte eller indirekte har indflydelse på kvinderne, og derfor skal både mænd og kvinder være med til at finde løsninger.
Derfor beder vi om en henstilling fra Kommissionen til de relevante organer, således at de kan træffe de fornødne foranstaltninger for at sikre en lige tilstedeværelse af mænd og kvinder. Manglen på data fordelt på køn gør det utroligt svært at finde løsninger på de problemer, kvinderne fra sektoren står over for. Derfor anmoder vi Kommissionen om gennem det Europæiske Ligestillingscenter at finde en hurtig løsning på dette problem. 
Hvis disse kvinder skal være mere synlige skal vi også bruge et mere korrekt sprog, som genspejler, at der i fiskerisektoren både er mænd og kvinder og ikke alene mænd. Derfor støtter vi, lige som ordføreren, idéen om i titlen at ændre ordet "fiskere" med "fiskerisamfund".
Mine damer og herrer, vi kan ikke tillade at grupper som kvinder, der arbejder i kystfiskeriet, ikke beskyttes. Udvalget om Kvinders Rettigheder og Ligestilling kræver en større anerkendelse af disse kvinders arbejde, og at der findes løsninger til de specifikke problemer, der er forbundet hermed.
Carmen Fraga Estévez,
   Hr. formand! Jeg vil gerne på min gruppes vegne takke ordføreren og lykønske ham med en glimrende betænkning. Den var ikke blevet til noget, hvis ikke han havde været så imødekommende at acceptere mange ændringsforslag fra andre parlamentsmedlemmer, der repræsenterer forskellige fiskeriregioner med meget forskellig opfattelse af kystfiskeri.
Vi må ikke glemme, at disse fartøjer udgør ca. 80 % af alle fællesskabsfartøjer, og at denne type fiskeri udøves i alle kystmedlemsstater, selv om det i hvert land har særlige karakteristika.
Og det er netop behandlingen af dette aspekt, som forekommer mig at være et af de bedste resultater i betænkningen, idet der præciseres en række kriterier, som godt kan være fælles for størstedelen af kystflåden. I nogle medlemslande defineres denne efter længde, i andre lande defineres den af bearbejdningen af fiskeproduktet eller af afstand fra kysten eller varigheden af tidevande eller af en kombination af flere kriterier.
Derfor er definitionen af kystfiskeri på baggrund af 12-meter længden, hvilket er tilfældet i fællesskabslovgivningen, ikke i tråd med virkeligheden, og vi håber, at fællesskabslovgivningen vil blive ændret på dette punkt i den nærmeste fremtid.
Det er ligeledes relevant at understrege, hvilke pligter og ansvar denne flåde har i bevaringen af ressourcerne, for selv om det er små og mellemstore fartøjer, må vi ikke glemme, at der er mange af dem, og at de fisker i farvande, der er meget følsomme over for overfiskeri, eftersom disse områder karakteriseres af en høj koncentration af ungfisk.
Til sidst vil jeg gøre opmærksom på, at en stor del af flåden stadig skal have løst problemet i forbindelse med sikkerhed. Jeg vil derfor endnu en gang insistere på, at den Europæiske Fiskerifond i fremtiden skal tage hensyn til behovet for modernisering og renovering, hvad angår sikkerhed, men også energibesparelser med henblik på at lette den krise, fiskerisektoren står over for på grund af stigningen i oliepriserne.
Jeg synes ikke, at den aftale, der er indgået i Coreper, og som skal til Ministerrådet, har medtaget alle de foranstaltninger, som Parlamentet anmodede om i Casa-betænkning om Den Europæiske Fiskerifond (EFF), hvor der var mange flere foranstaltninger, der utvivlsomt ville gøre kystfiskeriets renovering og modernisering langt mere fleksibel.
Rosa Miguélez Ramos,
   Hr. formand! Via denne betænkning anerkender Parlamentet udtrykkeligt kystfiskeriets grundlæggende bidrag, ikke alene til lokale økonomier, men ligeledes til opretholdelsen af de sociale net i kystsamfundene, der har så stor brug for samhørighed.
Jeg vil lykønske ordføreren, hr. Ó Neachtain med hans gode idé om at foreslå denne initiativbetænkning på et særligt følsomt tidspunkt for de små samfund, som står over for problemer, der skal løses hurtigst muligt.
For det første de gamle fartøjer, hvis modernisering vi skal blive ved med at støtte, navnlig for at forbedre leve- og arbejdsvilkårene om bord og for at etablere en sikkerhedskultur, som begynder med sikrere og mere moderne både.
For det andet, de unges manglende tilstedeværelse. Jeg er enig med ordføreren i, at der er brug for et initiativ fra Kommissionen på uddannelsesområdet, for at opfordre de unge til at arbejde i sektoren. Men uddannelse skal gå længere end det. Den skal omfatte arbejdssikkerhed om bord, beskyttelse af ressourcerne og beskyttelse af havet og kystzonerne. Når kystfiskeriet er ordentligt tilrettelagt, er det en afgørende faktor til bevaring af økosystemet. Derudover skal uddannelse omfatte en forbedring af fangstkvaliteten, markedsføring og forvaltning af de små virksomheder, for disse spørgsmål kan hjælpe de små fiskere med at konsolidere deres forretningsresultater og forbedre deres livskvalitet.
Til sidst vil jeg navnlig lykønske ordføreren fra Udvalget om Kvinders Rettigheder og Ligestilling, fru Riera, som er kommet med meget værdifulde og berigende bidrag til betænkningen. Kvinderne spiller en afgørende rolle i sektoren, og hvis de organiseres godt, kan de yde et vigtigt bidrag til den socioøkonomiske udvikling i de samfund, der afhænger af fiskeriet.
Dirk Sterckx,
   Hr. formand! Efter vores mening er det en god ting, at kystfiskeriets specifikke problemer bliver anerkendt i denne betænkning, og at de regionale rådgivende råd har taget dette problem op til diskussion. Min gruppe har dog to indsigelser.
Vi vil først og fremmest gerne henlede opmærksomheden på subsidiaritetsprincippet. Forskellene mellem regionerne er for store til, at man kan foretage en harmoniseringsproces i denne sektor. Desuden er Gruppen Alliancen af Liberale og Demokrater for Europa af den opfattelse, at EU-midlerne bør anvendes til at fremme kystfiskeriets bæredygtighed, f.eks. ved at reducere brændstofforbruget i stedet for at øge kapaciteten. Hvis vores ændringsforslag på disse to punkter ikke følges, er min gruppe tvunget til at undlade at stemme. Under alle omstændigheder vil vi gerne takke ordføreren for, at han har henledt vores opmærksomhed på kystfiskeriet med denne initiativbetænkning. 
Ian Hudghton,
   Hr. formand! Jeg vil gerne takke ordføreren, hr. Ó Neachtain, for dette initiativ, hvor der sættes fokus på de særlige behov inden for og den økonomiske og samfundsmæssige betydning af kystfiskeriet. Det er et meget vigtigt netværk af primært små familieledede virksomheder, der er livsnerven i de fleste af vores små kystsamfund.
Langs kysten og på de mange øer i Skotland har sektoren meget stor betydning, og den har uden tvivl ikke fået den politiske støtte, som den fortjener. Desværre har kystfiskeriet i Skotland ikke haft gode erfaringer med den fælles fiskeripolitik. Der er således mildest talt ikke et stort ønske om ny EU-lovgivning specifikt rettet mod kystfiskeriet. Det er imidlertid en god idé at støtte initiativer f.eks. vedrørende fartøjernes sikkerhed, brændstoføkonomi, efteruddannelse og finansiering af investeringer på lokalt plan og på fællesskabsplan gennem Den Europæiske Fiskerifond.
I Skotland er det ikke kun den fælles fiskeripolitik, der har haft en negativ indvirkning på vores fiskerisamfund. Den skotske og den britiske regering har i årenes løb heller ikke støttet EU-initiativer gennem samfinansiering. Jeg håber, at den skotske regering, hvis der som resultat af denne betænkning udvikles specifikke nye programmer til støtte for kystfiskeriet, vil blive overtalt til at yde den nødvendige støtte.
Vores små kystsamfund har en meget lang historie, hvor familier gennem mange generationer har levet af fiskeriet. Jeg ser gerne, at disse samfund igen kommer i en situation, hvor de unge og de fremtidige generationer har mulighed for at følge denne tradition. 
Pedro Guerreiro,
   Hr. formand! Kystfiskeriet, navnlig småfiskeri og det traditionelle fiskeri, yder et betragteligt bidrag til kystsamfundenes socioøkonomiske velbefindende, ikke kun i Portugal, men også i de øvrige kyststater. Som vi har fremhævet, bidrager kystfiskeriet til den lokale udvikling, jobbevarelse og -skabelse både upstream og downstream, forsyninger af friske fisk samt bevarelse af de traditionelle lokale kulturer.
Fiskerisektorens fortsatte økonomiske og sociale krise berører især de mindre konkurrencedygtige flådesegmenter, navnlig inden for kystfiskeriet. Efter vores opfattelse hænger denne krise også sammen med retningslinjerne for den fælles fiskeripolitik og disses gennemførelse og med dens manglende hensyntagen til kystfiskeriets særlige behov.
Dette flådesegment behøver derfor støtte, på både nationalt og fællesskabsplan. Den foreliggende betænkning er generelt udmærket, og vi fremhæver heri, at kystfiskeriets og det traditionelle fiskeris specifikke karakteristika anerkendes i den fælles fiskeripolitik, de eksisterende instrumenter tilpasses, så de kan opfylde sektorens behov, og at der fortsat ydes støtte til fornyelse og modernisering af kystfiskeriet og det traditionelle fiskeri under den fremtidige europæiske fiskerifond.
Betænkningen er dog utilstrækkelig, hvad angår hurtig indsats over for de aktuelle kriseproblemer og de nye instrumenter, der bør indføres for at sikre reel anerkendelse af dette flådesegments karakteristika. Vi stiller derfor to ændringsforslag. Det første sigter på at oprette et fællesskabsprogram for kystfiskeriet og det traditionelle fiskeri med henblik på at støtte specifikke projekter samt målrette instrumenterne og kanalisere midler til kystfiskeriet. Det andet har til formål at iværksætte de nødvendige hasteforanstaltninger til afhjælpning af sektorens alvorlige socioøkonomiske situation gennem en midlertidig nødkompensationsordning for at imødegå virkningerne af de voldsomt stigende brændstofpriser. Vi håber, at plenarforsamlingen vil støtte disse forslag. 
Sebastiano (Nello) Musumeci,
   Hr. formand, kære kolleger! Jeg vil gerne lykønske ordføreren med den klare og fuldstændige tekst, han har udarbejdet. Vi har i mange år understreget nødvendigheden af en bæredygtig udnyttelse af fiskeriet, navnlig i Middelhavet, og gentaget det, der med rette lægges vægt på i den betænkning, vi drøfter i dag.
Desværre har vi ikke så meget tid til rådighed og kan derfor ikke uddybe visse interessante spørgsmål såsom ligestilling mellem mænd og kvinder inden for fiskerisektoren, sikkerhed om bord på fiskerfartøjerne, alternative energikilder i stedet for den dyre olie og en modernisering af flåden.
Jeg vil gerne understrege, at kystfiskeri fra mindre fartøjer - og det siger jeg som sydeuropæer, der næsten dagligt er i nærkontakt med fiskermiljøet - ikke blot udgør en meget vigtig indtægtskilde for tusindvis af europæiske familier langs de europæiske kyster, men også er en del af en flere hundrede år gammel tradition, som Europa efter vores mening bør støtte og bevare.
At støtte kystfiskeriet er bl.a. ensbetydende med at forsvare det mod uhæmmet fiskeri fra fartøjer, der sejler under tredjelandes flag, og som arrogant og hæmningsløst udøver deres erhverv uden nogen hensyntagen til mængden, kvaliteten og typen af de fiskearter, der fanges. Sydeuropas fiskere har i disse dage protesteret endnu en gang, nemlig i Bagnara i Calabrien. EU må ikke fastsætte grænser og kræve ofre af de europæiske fiskere og give ikke-europæiske fartøjer fuldstændig frihed til at gøre, som de vil, i Middelhavet.
Kystfiskeriet må og skal gøre en vigtig økonomisk aktivitet forenelig med den nødvendige og rimelige bevarelse af havmiljøet. Det er en af årsagerne til, at denne betænkning har min fulde støtte, og jeg vil navnlig gerne fremhæve punkt 16 i forslaget til beslutning, hvor man opfordrer Kommissionen til én gang for alle at anerkende kystfiskeriets og det traditionelle fiskeris specifikke karakteristika i den fælles fiskeripolitik, som hidtil har vist sig at være til skade for kystfiskeriet. 
James Hugh Allister (NI ).
   - Hr. formand! Jeg roser ordføreren for hans store indsats for at gøre opmærksom på fiskerisektorens behov, der ofte bliver overset. I min egen valgkreds i Nordirland føler fiskerisektoren ligeledes de pres, der beskrives i denne betænkning, og en nylig politisk afgørelse om at fratage hvidfiskflåden oplægningsstøtte som kompensation for tab som følge af planen for genopretning af torskebestandene har rent faktisk lagt et øget pres på kystfiskerisektoren og på bestandene af fisk og skaldyr, da de fiskere, der ikke får støtte, tvinges ind på denne sektors område.
De britiske fiskeres erfaringer med den fælles fiskeripolitik har imidlertid været så negative, uanset hvad det britiske Konservative parti end måtte mene i dag, at min samvittighed ikke tillader mig at slå til lyd for, at anvendelsesområdet for den fælles fiskeripolitiks kontrolsystemer udvides til kystfiskeriet. Her kan jeg ikke følge ordføreren. Han mener, at svaret for kystfiskeriet er mere Europa. Jeg er uenig af to grunde.
For det første har vi brug for markedsføringsbistand, modernisering af flåden, brændstoføkonomi og en behørig anerkendelse af kystfiskeriets potentielle behov, men jeg er bange for, at en påtvungen EU-harmonisering - kontrol af fiskeredskaber, dataindsamling, et nyt fællesskabsinitiativ - er vejen til begrænsning snarere end udvikling af sektoren.
For det andet er det ikke alle lande, der vil benytte sig af de medfinansieringsmuligheder, der kan vise sig til gengæld for EU-regulering og -kompetence. Lande som mit eget, Det Forenede Kongerige, vil ikke benytte sig af denne mulighed, og derfor vil uligheden i denne sektor i hele Europa blive større og ikke mindre, og mine kystfiskere vil skulle leve med ulemperne af en EU-regulering uden at drage fordel af støttemulighederne.
Derfor bliver jeg nødt til at sige, at jeg ikke kan støtte denne betænkning, selv om jeg gerne anerkender ordførerens ærlige bevæggrunde til at fremlægge denne. 
Neil Parish (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Jeg vil gerne takke ordføreren, hr. Ó Neachtain, og byde kommissæren velkommen.
Jeg mener også, at kystfiskerne i meget høj grad er rygraden i vores fiskerisamfund. Som følge af vores erfaringer med den fælles fiskeripolitik i det sydvestlige England frygter vi imidlertid, at dens anvendelsesområde udvides yderligere. Jeg mener, at vi er nødsaget til at se på den samlede fangstmængde - ikke blot på fangsterne inden for kystfiskeriet, men også på, hvad der er blevet fanget længere ude på havet - for uanset om vi bryder os om det eller ej, er der et begrænset antal fisk, og kystfiskeriets fremtid afhænger i høj grad af vores evne til at udnytte de fisk, der fanges, optimalt.
Når vi taler om kystfiskeriet, må vi heller ikke glemme fritidsfiskere og snørefiskere, da de i høj grad er en del af fremtiden. Vi må virkelig få det bedste ud af de fisk, der fanges.
Brændselspriser og omkostninger er vigtige faktorer, og også her bliver vi nødt til at se fremad. Selv om vi ikke har eldrevne fartøjer i dag, kan vi imidlertid godt få det i fremtiden. Fartøjer med en længde på op til 12 meter, som vi taler om, er temmelig store fartøjer, der kan fange en meget stor mængde fisk. Vi bliver derfor nødt til at være forsigtige med netstørrelsen. Jeg er uenig med hr. Allister på dette punkt, da vi bliver nødt til at bevare fiskebestandene og sikre, at de større fiske fanges, og at de mindre fisk får lov til at vokse. Hvis vi ikke erkender, at fiskebestandene mindskes, vil den politik, vi indfører, ikke skabe de ekstra fisk, vi alle har brug for. 
Paulo Casaca (PSE ).
   - Først vil jeg gerne tilslutte mig alle dem, der har takket hr. Ó Neachtain for hans fremragende arbejde og for hans vedholdende engagement i denne problematik, der ligger os så meget på sinde.
Kystfiskeri er et begreb, der defineres økonomisk, socialt og miljømæssigt samt ud fra de anvendte teknikker, men som også bør anskues geografisk ud fra de forhold, hvorunder det udøves. Det siger jeg for at henlede såvel Kommissionens som de ærede medlemmers opmærksomhed på områder i den yderste periferi, f.eks. regioner som Azorerne og Madeira, der ikke har en fastlandssokkel, og hvor det, der svarer til kyst, er kystbanker, der visse steder befinder sig langt fra øerne, men som i alle henseender udgør det, som en kyst nær land udgør i en kontinental sammenhæng.
Det er for os særdeles vigtigt, fordi man ikke kan forstå disse regionernes forhold, medmindre man foretager denne begrebslige tilpasning, og jeg appellerer derfor indstændigt til Kommissionen om at tage hensyn hertil. 
Leopold Józef Rutowicz (NI ).
   - Hr. formand! Betænkningen om kystfiskeriet og de problemer, som kystfiskerne står over for, er en nøjagtig beskrivelse af den nuværende situation.
I Polen blev et stort antal gamle fartøjer sendt til ophugning som en del af reformerne. Fangsternes begrænsede rentabilitet og manglen på finansielle ressourcer betyder, at det har været umuligt at erstatte dem. En lang række familievirksomheder, som beskæftigede sig med fiskeri og fiskeforarbejdning, er lukket. Som det er nu, er det vanskeligt at købe frisk fisk ved kysten - noget, der tidligere tiltrak turister og ferierende. Et betydeligt antal mennesker - og ikke mindst unge mennesker - har forladt fiskeindustrien.
De foranstaltninger, der foreslås i betænkningen, omfatter adgangen til billigt brændstof, økonomisk støtte og investeringsstøtte til fiskere og familievirksomheder samt træning og uddannelse til unge fiskere og dem, der ønsker en karriere inden for fiskeriet. Disse foranstaltninger kan på en god måde modvirke fiskerisektorens marginalisering. Iværksættelsen af disse foranstaltninger vil gøre det lettere at bevare de eksisterende arbejdspladser og at skabe nye arbejdspladser i regioner, hvor der i øjeblikket er høj arbejdsløshed. En sådan støtte er vigtig set ud fra et socialt og økonomisk synspunkt og sikrer forbrugerne et enestående lokalt køkken, der er baseret på frisk fisk. Oprettelsen af Den Europæiske Fiskerifond er af særlig vigtighed. Fiskerne vil være meget taknemmelige for, at vi vedtager betænkningen og gennemfører de forslag, den indeholder.
Jeg vil gerne takke hr. Ó Neachtain for udarbejdelsen af denne betænkning. Jeg støtter ordførerens anbefalinger. 
Iles Braghetto (PPE-DE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, hr. kommissær! Jeg vil gerne takke hr. Ó Neachtain for det arbejde, han har udført. Han har foretaget en nøje analyse af kystfiskeriets problemer i EU.
I betænkningen anser man endelig - og med rette - kvindernes rolle for at være vigtig. Man erkender, at det er vanskeligt for kvinder at operere i denne sektor, henviser til spørgsmålet om sikkerhed om bord og understreger vigtigheden af erhvervsuddannelse og den rolle, som kystfiskeriet kan spille ved kystmiljøets beskyttelse og bevarelse.
Jeg vil dog nævne to aspekter, som er vigtige for mit land, Italien, og ikke bare for Syditalien, men også for den nordlige del af Adriaterhavet.
For det første vil jeg sige, at kystressourcerne naturligvis skal beskyttes, og at man naturligvis skal lovgive for at opnå et bæredygtigt og miljøvenligt fiskeri. Forslaget om at afskaffe alle de fiskerimetoder, der truer kystressourcernes overlevelse og den økonomiske bæredygtighed i den til samfundsstrukturen knyttede fiskerisektor, er naturligvis en korrekt foranstaltning, men den skaber problemer for mange fiskere, eftersom de ville stå uden arbejde og ikke have nogen reelle alternativer i en sektor, der i forvejen er udsat for en alvorlig beskæftigelseskrise.
For det andet vil jeg sige, at der ikke lægges tilstrækkelig vægt på producentsammenslutningerne og på den positive rolle, som de kunne spille ved at bidrage til den socioøkonomiske rolle i de samfund, der er afhængige af fiskeriet. At lade forvaltningen af det lokale fiskeri finde sted i lokalsamfundene og i medlemsstaterne - og dermed styrke det subsidiaritetsprincip, som de europæiske fiskere ønsker for forvaltningen af kystfiskeriet - ville være ensbetydende med at bringe deres problemer tættere på en løsning.
Også de regionale rådgivende råd burde fremme dialogen mellem EU og lokalsamfundene. Disse råd, som der skulle oprettes syv af, men som der kun er blevet oprettet fire af, anses ikke for at være hverken funktionelle eller effektive for forvaltningen af det ikke-industrielle fiskeris ressourcer, eftersom der kun er tale om rådgivende organer.
Til sidst vil jeg gerne takke kommissær Borg for det vigtige arbejde, der er blevet udført, navnlig hvad angår grønbogen om den fælles fiskeripolitiks fremtid, hvor man foreslår et samarbejde mellem de forskellige sektorer, der deltager i forvaltningen af havpolitikken. 
Stavros Arnaoutakis (PSE ).
   - Hr. formand! Jeg vil udtrykke min tilfredshed med alle de konklusioner og forslag, som ordføreren har opstillet, men jeg vil også gerne komme med nogle betragtninger.
Vi ved alle, at kystfiskeriet er en grundlæggende økonomisk aktivitet i mindre gunstigt stillede og isolerede områder i EU. For Grækenlands vedkommende kan jeg typisk nævne, at kystfiskeriet har det største antal både (96 % af fiskeriflåden) og den højeste beskæftigelsesprocent. Det er nødvendigt med økonomisk støtte til branchen til udskiftning og modernisering af skibene.
For at få nye arbejdstagere ind i kystfiskeriet - ud over folk med en eventuel familiemæssig tilknytning - kræves der konkrete støttepolitikker, idet der i betænkningen også nævnes økonomiske vanskeligheder hos såvel skibsejere som arbejdstagere samt begrænsede lånemuligheder, faktorer, der har en negativ indvirkning på de unges adgang til erhvervet. Ud over erhvervsuddannelse kunne denne politik også indeholde bestemte incitamenter for unge fiskere.
Kvindernes rolle og bidrag til familievirksomheder inden for kystfiskeriet bør anerkendes. EU bør bistå med organiseringen af kystfiskeriet ved at støtte fiskeriorganisationerne i opbygningen af infrastruktur, distribution af produkterne og forbedring af fiskerimetoderne. Der bør her gøres opmærksom på, at den måde, de er organiseret på, hindrer dem i at være passende repræsenteret i de organer, der træffer beslutninger, og i offentlige høringer.
Derfor bør et af vores mål i forbindelse med høringen være, at kystfiskeriorganisationer fra hele EU deltager aktivt i en dialog, hvorved der opstilles prioriteter og en tidsplan for gennemførelsen på lokalt, regionalt og europæisk plan. 
Zdzisław Kazimierz Chmielewski (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Hr. Ó Neachtains betænkning er et interessant tilfælde, hvor ordføreren leder efter den egentlige årsag til et meget komplekst problem, som det ikke er let at vurdere. Dette problem er kystfiskeriet. Det skyldes, at denne term generelt stadig dækker industrielt fiskeri, ikke-industrielt fiskeri og lystfiskeri. Sådan som det er tilfældet med ethvert vanskeligt definerbart og uklart område, er det dømt til at blive marginaliseret og forblive uden for hovedstrømmen af EU-midler og investeringsprogrammer, selv om kystfiskeriet faktisk udgør omkring 80 % af alt havfiskeri. Der mangler investeringer i denne sektor, og den negligeres og står over for store tekniske, sociale og økonomiske vanskeligheder.
Manglen på midler til en modernisering af fiskeudstyr resulterer i nogle stadig mere defekte fiskerfartøjer og - hvad der er endnu værre - i fartøjer, som synker. Hverdagsbetingelserne bliver ringere, og fangststatistikkerne er faldende. Denne populære fiskerisektor, som har traditioner, der går langt tilbage i tiden, lader simpelthen til at være løbet tør for udsigter. Derfor er det helt berettiget, at der opfordres til en indsats. Det er nødvendigt med en indsats for at sikre kystfiskeriets fundamentale grundlag. Medlemsstaterne skal indføre fælles beskyttelsemekanismer, som sikrer dets eksistens. Disse mekanismer bliver mere effektive, hvis de tager højde for den specifikke situation for denne slags fiskeri og de hermed forbundne betingelser, tekniske behov og økonomiske rammer for de pågældende kystfiskeriområder. 
Ioannis Gklavakis (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Hr. kommissær! Mine damer og herrer! Jeg vil også komplimentere ordføreren for den fremragende betænkning, han har udarbejdet.
Kystfiskeri er særlig vigtigt. Det har økonomisk, social, kulturel og miljømæssig betydning. Økonomisk, fordi det giver en indtægt i afsidesliggende øområder, som ofte er fattige områder. Social betydning, fordi det som regel er små familievirksomheder, og hvis denne form for fiskeri forsvinder, vil de også forsvinde. Kulturel betydning, fordi traditionelle elementer er fremtrædende i disse områder, og hvis disse fiskere forsvinder, vil et stykke europæisk kultur gå tabt sammen med dem. Miljømæssig betydning, fordi denne form for fiskeri ikke forårsager skader eller forårsager mindst mulig skade i forhold til andre former. Lad os ikke glemme, at 44 % af arbejdskraften inden for fiskeriet er beskæftiget i kystfiskeri, og 75 % af EU's fiskeriflåde anvendes til kystfiskeri. Disse to tal siger meget.
Jeg vil gerne gøre opmærksom på, at kystfiskeriet bør beskyttes. Og når vi taler om beskyttelse, mener vi sikre skibe. De folk, der tager ud og fisker, bør gøre det i vished om, at de vil vende sikkert hjem, og derfor bør der være støtte til modernisering.
Det er også nødvendigt at tiltrække unge mennesker til faget, da befolkningen bliver ældre, der skal være muligheder for at afsætte produkterne, så pengene ikke havner hos mellemledene, men derimod i fiskernes og forbrugernes lommer, der skal findes løsninger på problemer som stigende priser, og endelig skal der gøres en stor indsats for at holde havet rent, så vi har fisk i havene og af tusind andre årsager. 
Joe Borg,
   Hr. formand! Jeg vil gerne takke de ærede medlemmer for de værdifulde bemærkninger, de er kommet med, og jeg har noteret mig de forskellige synspunkter, der er blevet rejst. Jeg vil kort forsøge at kommentere nogle af disse.
For det første er jeg enig i, at kvinder skal have og bør benytte enhver lejlighed til at opnå ligestilling. Kommissionen vil gøre sit yderste for at sikre ligestillingen med alle tilgængelige midler inden for fiskeriområdet, navnlig inden for kystfiskeriet, hvor kvinder spiller en mere fremtrædende rolle end i de andre fiskerisektorer.
Hvad angår tre af de punkter, der er blevet rejst, hører spørgsmålet om oplægningsstøtte eller ej ind under medlemsstaternes kompetence, og rapporterings- og kontrolforanstaltninger sigter i højere grad på større fartøjer end på mindre fartøjer. Mindre fartøjer er i mange tilfælde enten undtaget eller underlagt mindre strenge krav.
Med hensyn til kystfiskeriets særlige karakter understreger jeg på ny, at kystfiskeriet inden for 12-sømilezonen primært er underlagt medlemsstatens kompetence. EU er ikke for alvor involveret i fiskerikontrol inden for 12-sømilezonen. Jeg er også enig i, at der skal tages hensyn til de forskellige kystområders særlige forhold. Det er faktisk det, vi gør i Middelhavs-forslaget, og jeg håber, at jeg senere på året vil få mulighed for at forsøge at få Rådet til at vedtage Middelhavs-forslaget.
Som jeg sagde indledningsvis, er der mange foranstaltninger til fremme af det mindre kystfiskeri i Den Europæiske Fiskerifond. Jeg vil også gerne sige, at vi efter en lang og vanskelig balancegang endelig er blevet enige om et kompromis, der indebærer, at Coreper nu kan acceptere Den Europæiske Fiskerifond, og spørgsmålet forelægges nu som A-punkt på mødet i Rådet (fiskeri) på mandag.
Den Europæiske Fiskerifond vil først og fremmest søge at støtte det mindre kystfiskeri gennem en reduktion af det private bidrag til modernisering af fartøjer for ejere af mindre fartøjer til 20 %. Den Europæiske Fiskerifond tilbyder dem gunstigere vilkår for motorudskiftning i fartøjer med en længde på op til 12 meter, hvor motoren kan blive udskiftet uden kapacitetsindskrænkning på én-til-én basis. Medlemsstaterne opfordres til primært at tillade øget tonnage i mindre fartøjer begrundet i sikkerheden.
Den Europæiske Fiskerifond tilbyder også unge fiskere favorable vilkår for uddannelse og køb af deres første brugte fartøj. Der kan også søges midler fra Fonden til projekter, der sigter på ligestilling. Fonden fremmer forarbejdning og markedsføring, hvilket kan være til fordel for kystsamfund og fiskere.
Kommissionen vil nøje undersøge resultaterne af den undersøgelse, den bestilte tidligere på året, når de foreligger, og vil herefter på dette grundlag beslutte, hvilke tiltag der skal foreslås næste år, og om der er behov for et fællesskabsinitiativ vedrørende kystfiskeriet. Der vil også blive taget højde for hr. Ó Neachtains betænkning. Jeg er imidlertid af den opfattelse, at vi ikke bør overregulere denne sektor. Vi bør primært hjælpe ved at yde støtte til kystfiskere, således at de kan imødegå de særlige problemer, der er forbundet med udøvelsen af deres erhverv. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.00.
Francesco Musotto (PPE-DE ).
   - Den økonomiske og sociale krise, som den italienske fiskerisektor befinder sig i, eftersom den er ramt af administrationsudgifter på over 40 % og af indtægtstab på omkring 25 % i de sidste tre år, går navnlig ud over fiskerflådens mindst konkurrencedygtige segmenter og ikke mindst kystfiskeriet, som er en sektor, der berøres mere af den store ustabilitet i brændstofudgifterne og stigningen i de variable udgifter.
Foruden de økonomiske vanskeligheder står kystfiskerisektoren over for en mangel på specifikke lovgivningsrammer. EU skal indtage en realistisk holdning og gøre det muligt at vedtage definitioner, som ikke er alt for ufleksible. F.eks. vil det i den kommende forordning om Middelhavet være hensigtsmæssigt at tage højde for muligheden for at foreslå tilpasninger på nationalt plan.
Kommissionen skal anerkende den specifikke rolle, som kystfiskeri af mindre omfang og ikke-industrielt fiskeri spiller i den fælles fiskeripolitik, og den skal tage højde for, at visse kystområder - navnlig øregioner eller regioner i den yderste periferi - er stærkt afhængige af fiskeriet og de hertil knyttede industrier. Kommissionen skal undersøge, hvorvidt de instrumenter, der er til rådighed i øjeblikket, er egnede til at opfylde sektorens behov, og brancherepræsentanterne bør i højere grad inddrages i beslutningsprocessen. 
Kathy Sinnott (IND/DEM ).
   - Hr. formand! I Irland er kystfiskeriet en industri af særlig samfundsmæssig og økonomisk betydning, der skaber arbejdspladser, bevarer fjerntliggende kystsamfund og traditionelle kulturer. Det kræver færdigheder og viden, der videregives fra generation til generation. Det er vigtigt, at en sådan industri trives. Det forhold, at kystfiskeriet ikke er omfattet af den nuværende fællesskabslovgivning, skaber et miljø, hvor selve erhvervets overlevelse er truet.
Det er meget vigtigt, at kystfiskeriet udvikles, således at det bliver attraktivt for arbejdssøgende unge. Jobbet forbindes normalt med lave lønninger og jobusikkerhed. Mange er tvunget til at søge yderligere deltidsbeskæftigelse for at supplere deres indkomst. I Irland har det økonomiske mirakel resulteret i højere lønninger og stabile beskæftigelsesmuligheder for unge inden for erhvervet.
Kommissionen bør se på mulighederne for finansieringsstøtte gennem Den Europæiske Fiskerifond til kystfiskere, der rammes meget hård af lovgivningsmæssige eller politiske ændringer på deres område. Siden 2007 har 1.200 irske laksefiske mistet deres udkomme som følge af sådanne lovgivningsmæssige og politiske ændringer.
Kystfiskere er meget sårbare over for indvirkningerne af udpegningen af særlige bevaringsområder. Der skal træffes foranstaltninger, der kompenserer de fiskere, der rammes af en sådan udpegning. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er redegørelse fra Kommissionen om gennemførelsesforanstaltninger (niveau 2) for direktiv 2004/39/EF om markeder for finansielle instrumenter. 
Joe Borg,
   Hr. formand! På vegne af min kollega, hr. McCreevy, der ikke havde mulighed for at være til stede her i aften, vil jeg gerne takke fru Kauppi, der er været en fremragende ordfører. Hun har således behersket dette vanskelige og meget tekniske emne og har været indstillet på at samarbejde konstruktivt med Kommissionen og alle øvrige parter. Hun har sammen med fru Berès, formand for Økonomi- og Valutaudvalget, leveret et førsteklasses arbejde. Jeg takker også Det Europæiske Værdipapirtilsynsudvalg for udvalgets fremragende indsats.
I henhold til Prodi-erklæringen er Kommissionen forpligtet til i videst muligt omfang at tage højde for Parlamentets synspunkter. Vi har mere end opfyldt denne forpligtelse. Vi har rent faktisk indarbejdet omkring 90 % af Parlamentets ændringsforslag i Kommissionens udkast til foranstaltninger, som Det Europæiske Værdipapirtilsynsudvalg skal stemme om ved udgangen af denne måned. Vi er enige i alle hovedsynspunkter.
Det institutionelle samarbejde omkring dette forslag har været eksemplarisk. Det viser, at Parlamentet, Kommissionen og medlemsstaterne kan samarbejde på en fornuftig og pragmatisk måde for at opnå det rigtige resultat for Europas finansmarkeder og Europas investorer og forbrugere.
Lamfalussy-proceduren, som vi alle har arbejdet hårdt på at udvikle i løbet af de sidste par år, virker. Det er selvfølgelig vigtigt, at der hurtigst muligt skabes enighed om Parlamentets legitime tilbagekaldelsesret, som Kommissionen støtter. Vi mener, at Lamfalussy-procedurerne vil være meget nyttige fremover, idet de vil give os mulighed for at tilpasse vores lovgivning hurtigt og således følge med markedsudviklingen og den teknologiske udvikling, samtidig med at vi bevarer den afgørende demokratiske kontrol.
Direktivet om markeder for finansielle instrumenter vil styrke konkurrencen mellem investeringsselskaber, fondsbørser og andre handelssystemer og forbedre den servicestandard, der ydes til investorer, og gavne selskaber som følge af faldende priser på kapital. Det vil opdatere det enkelte pas for investeringsselskaber, der giver dem mulighed for at operere i hele EU på grundlag af en effektiv enkelt tilladelse og med en lang række finansielle instrumenter. Ud over at stimulere den grænseoverskridende konkurrence vil direktivet diversificere det udvalg af produkter og tjenester, som investorerne har adgang til, og de markeder, som selskaberne kan gå ind på. Men i bund og grund vil bestemmelserne om investorbeskyttelse blive harmoniseret på et højt niveau, således at investorer kan føle sig trygge ved at benytte sig af investeringsselskabernes tjenester, uanset hvor de befinder sig i Europa, og uanset hvor investeringsselskabet har hjemsted. Disse regler er desuden principbaserede, således at selskaberne er forpligtet til altid at handle i deres klienters bedste interesse.
Den hurtige globalisering af finansielle markeder er en mulighed for Europa. Som følge af disse gennemførelsesforanstaltninger for direktivet om markeder for finansielle instrumenter har vi gode muligheder for at fastholde vores forspring. Vores finansielle markeder trives. De vokser stærkt, og de vil vokse endnu stærkere fremover i takt med Unionens udvidelse, da middelklassen vokser, og da folk i stigende grad tager ansvaret for deres egne pensionsordninger.
Vores fælles lovramme er mere eller mindre på plads. MiFID er den sidste brik i puslespillet, hvor markederne integreres hurtigt. Det europæiske finansielle landskab er ved at blive mere attraktivt i kommerciel henseende. Hvis vi ser bort fra de politiske aspekter, er de potentielle fondsbørsforanstaltninger et tillidsvotum til Europa, til vores fondsbørser, vores teknologisk overlegne dygtighed og vores lovgivningsmæssige system. I sidste ende er det afgørende, at prisen for kapital i EU bliver så lav som mulig for alle EU's økonomiske aktører, at EU-lovgiverne regulerer de europæiske finansielle markeder behørigt, at EU´s markeder kan vokse stærkt, at omkostningerne forbundet med grænseoverskridende clearing og afvikling reduceres betydeligt, og at EU gennem sit nye reguleringssystem kan influere på og udvikle sine finansielle forbindelser med resten af verden på grund af dette nye reguleringssystem.
Direktivet om markeder for finansielle instrumenter er et afgørende skridt hen imod positioneringen af Europa som førende inden for finansielle tjenester på verdensplan. Dette er årsagen til, at Kommissionen glæder sig særligt over samarbejdet med Parlamentet omkring dette vigtige emne. 
Piia-Noora Kauppi,
   Hr. formand! Vi kan alle være godt tilfreds med dette forslag til beslutning. Det er baseret på Kommissionens, Parlamentets og Det Europæiske Værdipapirtilsynsudvalgs og markedsaktørernes bemærkelsesværdige bestræbelser, der har resulteret i den vellykkede udformning af gennemførelsesbestemmelserne for MiFID.
Direktivet er intet mindre end revolutionerende, idet det åbner op for investeringsmarkederne i EU og sikrer en bedre beskyttelse af investorerne end den hidtidige lovgivning. De påtænkte gennemførelsesbestemmelser, der fastlægger omkring 17 af direktivets centrale bestemmelser, er afbalancerede og velovervejede reguleringsmæssige rammer til virkeliggørelse af denne dobbelte målsætning.
Proceduren for udformning af disse gennemførelsesforanstaltninger er også yderst vigtig. Det er første gang, Parlamentet har været fuldt ud inddraget i udformningen af gennemførelseslovgivning i komitologifasen. Efter planen vil Det Europæiske Værdipapirudvalg i sidste ende vedtage omkring 87 % af Parlamentets ændringsforslag. Denne procentsats er højere end f.eks. den sats, vi nåede op på i forbindelse med det underliggende MiFID-direktiv, der lå på omkring 50 %. Alle de involverede parter kan med rette være stolte over, at det lykkedes os at undgå potentielle interinstitutionelle faldgruber, da Parlamentets rolle i forbindelse med komitologiproceduren som bekendt ofte er genstand for en ophedet debat. Vi afventer rent faktisk stadig nogle svar fra Kommissionen og Rådet.
Jeg vil imidlertid gerne udtrykke en særlig tak til Kommissionen for det åbne og imødekommende samarbejde med mig og Økonomi- og Valutaudvalget, hvilket medvirkede til at skabe disse meget positive resultater. Jeg er enig med Kommissionen, der i mandags udtalte, at vi har skabt historiske resultater, ikke blot for de finansielle markeder, men også med hensyn til den måde, hvorpå niveau 2-lovgivning og anden komitologilovgivning udformes 
På trods af de positive resultater vil jeg gerne komme med et par bemærkninger. Jeg er noget forundret over, at Kommissionen ikke accepterede vores ændringsforslag om at præcisere de krav, der stilles til investeringsselskaber om i forhold til kunderne, når de handler på deres kunders vegne. Jeg håber, at Kommissionen og de nationale lovgivere vil fortolke den medfølgende bestemmelse i lyset af den enighed, der blev opnået i niveau 1-direktivet. Desuden havde jeg gerne set en større fleksibilitet med hensyn til senere indberetning af større handler. Vi bliver nødt til at være agtpågivende og påberåbe os revisionsklausulen, hvis det bliver åbenlyst, at en tidlig indberetning af store handler skader klienternes likviditet og fordyrer processen eller gør EU-markederne mindre konkurrencedygtige i forhold til markeder andre steder i verden.
Endelig havde jeg håbet, at man havde fundet frem til en mere moderne fortolkning af handelen med derivativer. Det vil være vigtigt at ændre niveau 2-foranstaltningerne med det samme, hvis det bliver åbenlyst, at nye kunder og nye markeder stilles ugunstigt, navnlig i forbindelse med internet-transaktioner.
Kritikpunkterne er imidlertid ubetydelige i sammenligning med det overordnede positive resultat. Jeg vil gerne takke alle deltagerne og alle mine kolleger, der deltog i disse bestræbelser. 
Pervenche Berès,
   Hr. formand, hr. kommissær! De kan fortælle hr. McCreevy, at vi i Europa-Parlamentet her i aften har fulgt hele Lamfalussy-proceduren for første gang. Europa-Parlamentet har bidraget til denne indsats på en måde, som alle efter min mening vil anse for at være fornuftig og professionel, og det har også på niveau 2 forsvaret balancen mellem indførelsen af åbne markeder og det gennemsigtighedsprincip, vi definerede for niveau 1.
Med vores indsats her i Europa-Parlamentet har vi hovedsagelig fokuseret på Parlamentets bidrag til, at den såkaldte Lamfalussy-procedure kan fungere ordentligt, og på vores grunde til at håbe, at aftalen om udøvelsen af Kommissionens gennemførelsesbeføjelser vil sikre Parlamentets rettigheder. Vi bifalder ligeledes Kommissionens godkendelse af en række af vores forslag, som tager sigte på at forbedre balancen, når det gælder gennemsigtighed og forbrugerrettigheder.
Endelig vil jeg gerne henlede Deres opmærksomhed på det, der står i vores beslutning om den rolle, de beføjelser og de interventionsrettigheder som markedsregulator, som Det Europæiske Værdipapirtilsynsudvalg har. Det koordinerer de nationale reguleringsmyndigheders aktiviteter. Medlemsstaterne skal påtage sig deres ansvar og give dette organ de ressourcer, der giver det mulighed for at sikre den korrekte gennemførelse af dette direktiv, som vores økonomis effektive finansiering afhænger af.
Hr. kommissær, da vi begyndte på hele denne proces, mente nogle af Økonomi- og Valutaudvalgets medlemmer, at vi foruden markedet burde tage os af det, der finder sted længere nede i kæden og er kendt som efterhandelsaktiviteter, nemlig betaling og levering. Som De selv bemærkede, er disse efterhandelsaktiviteter for dyre i dag. Derfor mener jeg - selv om jeg ikke er en fanatisk tilhænger af markedskræfterne - at det, der gælder andre steder, også bør gælde her, nemlig afkobling, som burde være en god måde at reducere omkostningerne på. Jeg håber, at kommissæren ikke griber for sent eller for forsigtigt ind på dette område, sådan som han har fortalt nogle markedsaktører. 
Margarita Starkevičiūtė,
   Hr. formand! Først vil jeg gerne rette en varm tak til alle dem, der har deltaget i udarbejdelsen af denne beslutning og disse dokumenter - ikke mindst ændringsforslagene - som skaber retsgrundlaget for oprettelsen af et fælles marked for investeringstjenester. For mig, som repræsenterer en lille og ny medlemsstat i EU, er det positive samarbejde med kompetente og mere erfarne kolleger det bedste bevis på, at vi kan arbejde sammen i et udvidet Europa og foretage nogle vigtige reformer sammen. Dette vil jeg gerne understrege.
En anden ting, som jeg gerne vil nævne, er, at vi skal være fremsynede, eftersom de finansielle markeders hurtige og ambitiøse udvikling giver os nye opgaver hver eneste dag. Jeg er ked af, at hr. McCreevy ikke deltager i vores forhandlinger i dag, og at hverken han eller Kommissionen har spillet en særlig stor rolle i den aktuelle omstrukturering af Europas finansmarked.
Derfor vil jeg ud fra den erfaring, som jeg selv har opnået, gerne påpege, hvilke ting vi bør lægge vægt på, når vi diskuterer de globale udfordringer på det internationale finansmarked. Jeg tror, at vores strategiske målsætning skal være at følge udviklingsvejen for vores egen særlige europæiske finansmarkedsreguleringsmodel. Det skal vi lægge stadig større vægt på, eftersom vi lader til at være fortabt mellem aggressivt ekspanderende markeder. Vi har vores egne særlige europæiske finansmarkedstraditioner og bør fremme disse traditioner og nævne dem oftere. Jeg er enig med kommissæren i, at Europa nu har store muligheder for at indtage en førende stilling på finansmarkedsreguleringsområdet i betragtning af USA's meget grundige reguleringspraksis og de problemer, som lande med nyudviklende økonomier står over for på reguleringsområdet.
Hvad bør kendetegne denne særlige europæiske model?
Først og fremmest skal vi klart slå fast, at vi vil bruge principbaseret regulering og ikke stræbe efter en detaljeret regelbaseret regulering, eftersom den førstnævnte type er meget mere fleksibel og gør det muligt at reagere hurtigere på forandringer på det globale marked. Da vi udarbejdede MiFID-dokumenterne, blev det sagt, at en mere detaljeret regulering ville sikre en fælles indfaldsvinkel ved gennemførelsen af de første foranstaltninger i alle EU's medlemsstater, men vi kan nå den samme målsætning med en bedre samordning af arbejdet i tilsynsorganerne.
Det andet element i denne model bør være bestemmelser, der fremmer konvergensen af tilsynsorganernes fortolkninger og krav. Der er ingen regler, som kan hjælpe os med f.eks. at undgå de forskellige finanskulturer i Sydeuropa, Storbritannien og Nordeuropa. Derfor må vi sætte vores lidt til og erfaringerne på det nordlige marked, når vi samordner en fælles fortolkning af de juridiske bestemmelser. Jeg er skeptisk over for Den Europæiske Centralbanks forslag om at indføre harmoniserede standarder eller forslagene om at sørge for flere juridiske dokumenter for at etablere markedet. Vi har allerede dokumenter nok, og vi er simpelthen nødt til at være mere opmærksomme på deres konvergens. Det er klart, at finansmarkedet måske i fremtiden får brug for sit eget fælles tilsynsorgan, men dette er en fremtidsudsigt og ikke noget, der er særlig praktisk i øjeblikket.
Den tredje ting, som jeg gerne vil nævne, er, at finansmarkedets effektivitet skal vurderes ved at tage hensyn til slutbrugerens synspunkter, hvilket er ensbetydende med en adskillelse af tjenesterne, en offentliggørelse af de interne omkostninger for enorme finanskonglomerater og en styring og afsløring af interessekonflikter. 
Alexander Radwan (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Først vil jeg gerne takke ordføreren fru Kauppi og alle, som har medvirket ved dette meget komplekse emne, særligt skyggeordførerne, varmt for deres store indsats.
Jeg må endnu en gang udtrykke min store skuffelse over vores præsidium. Dagen i dag er en historisk dato, og vi har i dag beviset for, at parlamentarisk deltagelse inden for udvalgsproceduren er effektiv. Vi, borgernes repræsentanter, Europas menneskers repræsentanter, opnår noget inden for institutionerne, og det debatterer vi kort før midnat og bliver formanet om at fatte os i korthed. Det er et gentagelsestilfælde! Jeg ved godt, at det ikke vækker interesse i præsidiet og i forvaltningen, men jeg bliver alligevel ved med at sige det: Vi bør koncentrere os om at vise offentligheden de rettigheder, som Parlamentet har.
Vi diskuterer i øjeblikket en styrkelse af Parlamentets rettigheder inden for udvalgsproceduren, særligt Lamfalussy-proceduren. I den uge, hvor de afgørende møder finder sted, sætter præsidiet emnet på kort før midnat. Et dårligere signal på dette område kan man ikke tænke sig. Denne aftens positive signal er, at vi har bevist, at Parlamentet er en samarbejdsvillig partner i dialogen mellem Rådet og Kommissionen, og at det ikke skyldes os. Jeg opfordrer Rådet til at udnytte dette positive eksempel i denne og næste uge. Vi har bevist, at vi inden for rammerne af udvalgsproceduren kan nå frem til beslutninger, som er mere effektive, som giver mulighed for bedre lovgivning og dermed også for at bevare Lamfalussy-proceduren, dvs. Parlamentets kontrolret, rettidig underretning af Parlamentet og en tilsvarende institutionalisering og -perspektiv. Noget tilsvarende bør vedtages her.
Jeg kan se, at hammeren snart bliver svunget. Tiden er det vigtigste i Parlamentet. Ikke desto mindre bør Kommissionen også sørge for, at der fremover i forbindelse med de finansielle markeder - som dette direktiv handler om - bliver skabt en europæisk model, hvor der tages behørig højde for alle de involveredes styrker. 
Formanden.
   - Hr. Radwan! Jeg vil gøre Dem opmærksom på, at det ikke er Præsidiet, som fastlægger vores dagsorden, men Formandskonferencen. 
Ieke van den Burg (PSE ).
   - Hr. formand! Jeg vil gerne støtte de forskellige taleres udtalelser om, at dette er et historisk øjeblik. Jeg henviser ikke til tiden lige før midnat, men til det historiske øjeblik, hvor vi nåede til enighed og blev i stand til at ændre forslaget. Jeg sagde forslaget, da Kommissionen ikke brød sig om denne terminologi, men jeg mener, at det er det, der er sket som følge af de involverede parters gode samarbejde og professionelle indstilling.
Jeg vil også gerne fremhæve Lamfalussy-proceduren og samarbejdet mellem de forskellige aktører på området og fru Berès' udtalelser om lovgivernes rolle og betydningen af at tilvejebringe de rigtige værktøjer til at håndhæve den lovgivning og de foranstaltninger, som vi har vedtaget. Hvis denne håndhævelse skal ske, er der brug for værktøjer og instrumenter, og det er medlemsstaternes opgave at sørger herfor.
Det sidste punkt, jeg ønsker at nævne, er noget, jeg mener, vi bliver nødt til at drøfte med den ansvarlige kommissær, hr. McCreevy. Jeg håber, at vi kan invitere ham til den næste samling i Strasbourg og drøfte spørgsmålet - måske ikke på et så sent tidspunkt som i dag, men tidligere på dagen - om fondsbørsudviklingen. Jeg var navnlig overrasket over noget, han sagde i forgårs i en tale i Irland. Han sammenlignede globaliseringen af de finansielle markeder med en oceandamper og sagde, at EU er på broen, har kontrol over situationen og fører an i processen. Vi er ikke sikre på, at dette rent faktisk er tilfældet, da Kommissionen ikke er proaktiv i forhold til, hvad der sker i øjeblikket på markedet. Vi vil meget gerne drøfte dette spørgsmål med ham. 
Joe Borg,
   Hr. formand! Jeg takker Parlamentet for dets meget værdifulde bidrag til hele processen. Jeg anser dette for at være et perfekt eksempel på, hvor godt alle tre institutioner kan samarbejde til gavn for de europæiske finansielle markeder.
Europa bør være stolt i dag over at have udarbejdet en lovgivningsramme for de finansielle markeder, der vil bringe Europa i allerforreste linje blandt verdens finanscentre og forbedre den europæiske økonomis konkurrenceevne generelt. Jeg lykønsker alle med det opnåede resultat.
Med hensyn til to af de stillede ændringsforslag, der ikke blev accepteret af Kommissionen - ændringsforslag 4 og 7, som ordføreren henviste til - vil jeg gerne sige, at hvad angår afsløring af kundens identitet, går Kommissionen ind for en mere fleksibel tilgang. Praksis såvel som vurdering af nytteværdien af krav om identifikation varierer i medlemsstaterne. Det kan være et uvurderligt værktøj i forbindelse med undersøgelse af markedsmisbrug. Kommissionen foretrækker at undlade at harmonisere dette område for indeværende.
Kommissionen går ikke ind for ændringsforslag 7 vedrørende senere offentliggørelse af oplysninger om porteføjlehandler. Vores nuværende forslag vedrørende porteføjlehandler er, at bloksystemet skal gælde for hvert enkelt papir i porteføljen. Hvis ændringsforslaget vedtages, kan det mindske kravene til gennemsigtighed. Ved kun at inkludere én transaktion, for hvilken der gives tilladelse til senere offentliggørelse, i forbindelse med en porteføjlehandel, gives der tilladelse til senere offentliggørelse for hele porteføljen.
Endelig er jeg sikker på, at kommissær McCreevy med glæde vil acceptere Parlamentets invitation til at drøfte dette spørgsmål nærmere under den næste mødeperiode i Strasbourg. 
Formanden.
   - Jeg har modtaget et beslutningsforslag, jf. forretningsordenens artikel 103, stk. 2(1).
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.00. 

