3. Iran
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling om seks beslutningsforslag om Iran.
Daniel Strož 
forslagsstiller. - (CS) Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Ingen kan længere være i tvivl om, at neokonservative politikker, herunder doktrinen om global intervention, har slået fejl. De har slået fejl i Irak, Palæstina og Afghanistan og også i Iran.
Den amerikanskledede "kamp mod terrorisme" har styrket Irans magt og indflydelse i Mellemøsten, og Irans indflydelse og kamp for at modstå presset fra Vesten vil fortsat vokse, så længe der ikke er stabilitet i regionen. Jo mere Vesten truer Iran, desto mere fremmes radikale kræfter i Iran. Det kan samtidig ikke nægtes, at Iran rent faktisk er det eneste land i regionen, der har ført en klar pluralistisk politik og gennemført betydelige ændringer internt. Hvis der er noget land i verden, der ikke behøver ekstern bistand til bekæmpelse af ekstremisme, er det Iran. Hvis der er noget styre, der ikke bør anspores af Vesten til at anskaffe sig kernevåben, er det Iran. Dette er imidlertid netop resultatet af den amerikanske og britiske politik, der i stedet burde sikre, at der blev indledt vanskelige politiske forhandlinger. Iran bør naturligvis understrege, at landet er fast besluttet på at opfylde sine internationale forpligtelser.
Jeg ønsker imidlertid på ny at understrege, at Parlamentet bør støtte menneskerettighederne og ikkeforskelsbehandling over hele verden.1 Afslutningvis vil jeg gerne påpege, at EU-medlemsstaterne er ved at få en række sociale problemer, der uundgåeligt involverer en menneskerettighedsdimension, hvorfor debatten om dette spørgsmål også bør omfatte disse stater.
Christa Prets 
Hr. formand, hr. kommissær! Det er utrolig sørgeligt, at vi er nødsaget til at vedtage beslutninger om krænkelser af menneskerettighederne i det ene land efter det andet. I de seneste to år er der vedtaget ikke mindre end seks beslutninger, erklæringer og rapporter fra forskellige institutioner og organisationer om Iran.
Vi må desværre konstatere, at situationen i Iran ikke er blevet forbedret, men snarere forværret. Der findes ingen ytrings- eller pressefrihed, internettet bliver censureret og uafhængige aviser lukket. Der er tilsyneladende flere fængslede journalister i Den Islamiske Republik Iran end noget andet sted i Mellemøsten, og tortur hører til dagens orden. De af os, som er medlem af den interparlamentariske delegation, er under mange samtaler igen og igen blevet forsikret om, at alle disse påstande ikke står i forhold til kendsgerningerne. De berørte kan desværre berette en anden historie.
Kvindernes rettigheder bliver ikke respekteret, kvinder bliver hindret i at fejre den internationale kvindedag offentligt. En demonstration den 12. juni mod legal diskrimination af kvinder med deltagelse af kvinder og mænd blev opløst med magt.
At en delegation fra Majlis har aflagt besøg her i Parlamentet for første gang, har været et skridt i den rigtige retning med henblik på at søge dialogen med parlamentsmedlemmer og civilbefolkningen. Respekt for menneskerettighederne og menneskets værdighed var et hovedtema i denne debat, hvor vi fik at vide, at alle beskyldninger mod Iran lå fjernt fra sandheden. Vi opfordrer nu iranernes repræsentative organ - Majlis - og den iranske regering til at gøre alt, hvad der står i deres magt, for at bekræfte det ved at bakke disse tilkendegivelser op med handling.
Menneskerettighedsdialogen mellem EU og Iran er også gået i stå, og vi bør prøve at sikre, at den bliver genoptaget. Hr. kommissær, måske De kunne overveje muligheden for en radio- og tv-station, som kunne sende udsendelser til Iran med information om Europa og europæiske politikker, hvilket ville være til gavn for befolkningen der.
Frédérique Ries 
forslagsstiller. - (FR) Hr. formand, at gentage igen og igen, at menneskerettighedssituationen i Iran er bekymrende, er en eufemisme, sådan som Irans teokratiske styre lader hånt om grundlæggende friheder og rettigheder.
Hvordan kan man undgå at se en forbindelse mellem valget af den konservative og revisionistiske præsident, Mahmoud Ahmadinejad, i juni 2005 og den stigende undertrykkelse og forfølgelse, som ikke kun arabiske, azeriske og kurdiske mindretal og religiøse mindretal - kristne, jøder, baha'is og sufis - er ofre for, men også homoseksuelle og kvinder, som ikke er en minoritet, men som stadig er udsat for talrige former for diskrimination?
Hvis jeg skal nævne blot to punkter i vores beslutningsforslag, vil jeg først påpege, at Iran har verdensrekorden i henrettelse af unge mennesker, brød- og cykeltyve og homoseksuelle. Jeg vil dernæst påpege, at regeringen har erklæret center for menneskerettigheder, hvis medstifter Shirin Ebadi modtog Nobels fredspris i 2003, for værende ulovligt.
Det europæiske diplomati skal sørge for at blive hørt i sager, der er så konkrete som disse. Eftersom den iranske regering vover at udtale, at dødsstraf ved stening ikke længere eksisterer i landet, opfordrer jeg Kommissionen til at tage sagen med de 11 mennesker, der er blevet dømt til døden ved stening, op med den iranske regering, og jeg har her navnene på de dømte ni kvinder og to mænd. Den iranske regering skal straks bringe os beviser og følge sine ord op med handling.
Bernd Posselt 
Hr. formand! Det vil måske undre Dem at høre, at jeg er enig i meget af det, hr. Strož sagde i sin tale, men det er jeg faktisk, for jeg tror, at vi må tegne et meget nuanceret billede af Iran. Derfor har vi også udarbejdet en meget omfattende og grundig beslutning som tegn på, hvor bekymret vi er for situationen i Iran, men også på, hvor seriøst vi tager landet og hvor vigtigt vi opfatter det.
Det er et af verdens ældste kulturer og har været en verdensmagt gennem årtusinder. Gennem en kløgtig politik og et kløgtigt diplomati må vi gradvist forsøge at reintegrere dette land i verdenssamfundet blandt lande, der sameksisterer som nabolande. Men før det sker, skal der naturligvis ske helt grundlæggende ændringer i Iran.
Mindretallene har været nævnt. I Iran - som egentlig er et multietnisk land, hvorfor man egentlig ikke kan tale om mindretal - har de forskellige nationer og befolkningsgrupper levet side om side gennem årtusinder. Landet har også vist større religiøs tolerance end mange andre lande i regionen, men alligevel er det i dag sådan, at landets officielle islamiske ideologi gør livet meget svært for mindretal som azerierne eller tilhængere af andre religioner, ikke mindst for andre strømninger inden for islam som f.eks. sufister.
På den anden side ser vi i Iran bestemt også mange tegn på, at stadig flere selvbevidste kvinder går ind i politik, at en ny generation går helt nye veje, hvilket man bestemt kan knytte store fremtidsforhåbninger til.
Derfor må vi se denne mangefacettede struktur som den er og ikke isolere den. Vi må søge kontakten til de forskellige samfund, befolkningsgrupper og de forskellige generationer i befolkningen, men samtidig gøre det klart, at vi under ingen omstændigheder accepterer politiherredømme, undertrykkelse af ytringsfriheden eller forfølgelse af mennesker på grund af deres religion eller overbevisning, og at vi så meget desto mere vender os imod præsident Ahmadinejads antiisraelske udtalelser, under hvis lederskab - det må siges med en vis beklagelse - forholdene er blevet forværret i dette storslåede land.
Som europæere er det vores pligt at træffe energiske foranstaltninger for at imødegå dette, men det kræver, at vi samarbejder med USA, og jeg håber, at samarbejdet på dette punkt vil blive forbedret som udslag af de seneste politiske udviklinger.
Adam Jerzy Bielan 
forslagsstiller. - (PL) Hr. formand! Borgerrettighederne, de politiske frihedsrettigheder og menneskerettighedssituationen er blevet forværret igennem det sidste år på trods af den iranske regerings mange forsøg på at fremme universelle værdier. Vi modtager flere og flere oplysninger om anvendelsen af tortur og umenneskelig behandling af fanger. Det stigende antal meldinger om anholdelser af og trusler mod journalister er særligt bekymrende. Siden årets begyndelse er mindst 16 journalister blevet anholdt, og Iran er således et af de lande i verden, der i videst omgang indskrænker pressefriheden.
Vi er også bekymret over, at Iran på trods af EU's bestræbelser ikke har ønsket at indlede den anden runde af dialogen om menneskerettighederne, der blev indledt i 2002. Det er på tide, at EU udviser vilje og beslutsomhed i sine drøftelser med Iran om menneskerettighedsspørgsmål. Iran bliver først en legitim partner i forhold til EU og resten af verden, hvis alle sikres borgerrettigheder og politiske frihedsrettigheder.
Carl Schlyter
(SV) Hr. formand! Iran er en nation med en kulturhistorie, der går tusinder af år tilbage, et land, som har store rigdomme og meget at tilbyde sit folk og verden. Men hvad tilbyder det nuværende regime sit folk? Undertrykkelse, fængsel, arbejdsløshed og censur! Præsident Ahmadinejad tiltrådte den 3. august 2005, og siden da er situationen blevet forværret. Den nuværende regering tilbyder sit folk forfærdelige korporlige straffe. 600 børn gør deres mødre selskab i fængslet. Fanger har 3 m2 at røre sig på, men de er heldige i sammenligning med dem, som idømmes dødsstraf. Det lykkes tilmed Iran at henrette flere, end USA gør. I de seneste 12 måneder er der blevet eksekveret 111 dødsdomme.
Det allermest skamløse brud på den børnekonvention, som Iran selv har undertegnet, er dog dødsstraf for mindreårige. Et regime, som ikke lader et ungt menneske gøre bog og bedring, har ingen fremtid - det falder på et eller andet tidspunkt.
Iran har et stort potentiale, men hvis regimet begiver sig af med at forfølge akademikere, journalister og politisk aktive i stedet for at udnytte deres potentiale, vil landet og dets befolkning blive ved med at lide. Iran har fået mange udstrakte hænder. Europa-Parlamentet giver en til i dag: Frigiv de politiske fanger, journalister og minoritetsrepræsentanter, som nævnes i den beslutning, vi drøfter i dag. Vi stiller ikke store krav, men hvis kravene gennemføres, kan de bane vejen for en bedre dialog.
Hvorfor er regimet så bange for kvinder? Lad dem deltage, blive valgt, arbejde, leve og agere på samme vilkår som mænd. Derved fordobles potentialet for udvikling i samfundet. Der er håb. Allerede i dag har FN-delegationer fået tilladelse til at inspicere forskellige virksomheder, og nogle politiske fanger er blevet sat på fri fod. Den nye regering er dog nødt til at tage chancen og vælge den vej, som åbner op for kvinders ret til demokrati og op for omverden. Det er fremtiden!
John Purvis
for PPE-DE-Gruppen. - (EN) Hr. formand! For tre uger siden var jeg til stede ved udnævnelsen af tidligere præsident Khatami fra Iran til æresdoktor ved mit gamle universitet i min hjemby St. Andrews - det ældste skotske universitet og et af de ældste og mest ærværdige universiteter i Europa.
I sin forelæsning appellerede den tidligere præsident Khatami til en dialog mellem civilisationer, en dialog mellem religioner. Det er da den eneste måde, hvorpå vi kan nå denne essentielle forståelse mellem vores respektive holdninger. Det er i den ånd, at jeg støtter dette beslutningsforslag.
Vi appellerer til de iranske myndigheder og det iranske folk om at forstå, hvor vanskeligt det er for os at acceptere talrige og gentagne overtrædelser af sådanne klare grundlæggende menneskerettigheder som religiøse rettigheder, kvinders rettigheder, børns rettigheder, mindretalsrettigheder, retten til retfærdigheder, ytrings- og tankefrihed og pressefrihed, som det er noteret i forslaget. Vi opfordrer de iranske myndigheder til at reagere positivt på vores appel, for at vi kan gå videre til en positiv dialog, som kun kan være til fordel for Europa og Iran, og for fred og forståelse mellem vores befolkninger.
Józef Pinior
for PSE-Gruppen. - (PL) Hr. formand! I indeværende studieår, der startede ultimo september, er over 12 studenter i Iran blevet nægtet adgang til en videregående uddannelse på grund af deres politiske overbevisning. Andre fik at vide, at de kunne starte på studiet, hvis de underskrev en form for erklæring om loyalitet mod det nuværende regime.
Ifølge Human Rights Watch har de iranske myndigheder nægtet mindst 17 studerende adgang til en videregående uddannelse, seks i 2005-2006 og 11 i september i år. Siden juli 2005 har forskellige disciplinærudvalg bortvist mindst 41 studerende i mindst to semestre. Human Rights Watch ligger også inde med navnene på 35 studenter, der siden 2005 er blevet dømt for deres politiske aktiviteter i studenterforeninger. De kvikkeste unge iranere oplever, at deres ret til en videregående uddannelse begrænses på grund af deres politiske overbevisning og verdensanskuelse. Dette er ikke blot et tegn på dette styres autoritære holdning, men det er navnlig også til skade for udviklingen af det iranske samfund og går imod Irans nationale interesser.
EU bør etablere en stipendiefond, der giver unge iranere, der er blevet forhindret i at studere i Iran på grund af deres overbevisning, mulighed for at fortsætte deres studier på videregående uddannelsesinstitutioner i EU-medlemsstaterne. Det er navnlig også vigtigt, at EU etablerer et nationalt radio- og tv-net, der udsender programmer på farsi med oplysninger om kulturelle, politiske og samfundsmæssige forhold i EU.
Marios Matsakis
for ALDE-Gruppen. - (EN) Hr. formand! I det sidste år er vi pludselig blevet vidne til en forværring af situationen for menneskerettigheder og politiske frihedsrettigheder i Iran. Det er blevet erkendt af de iranske myndigheder selv ved et initiativ, som i sig selv er et sundhedstegn.
En rapport, der er udarbejdet af justitsvæsenet, giver klare og detaljerede vidnesbyrd om overtrædelser af menneskerettighederne, herunder tortur og mishandling af fanger. Derudover er der talrige rapporterede tilfælde i Iran i dag af henrettelse af mindreårige lovovertrædere og forfølgelse af liberale og verdslige akademikere og journalister. Desuden bliver religionsfriheden, pressefriheden og kvinders rettigheder såvel som mindretalsrettigheder ikke ordentligt respekteret.
Myndighederne i Teheran må forstå, at der ikke kan være nogen undskyldning for at overtræde de grundlæggende menneskerettigheder, som landets stolte befolkning har, og at hvis sådanne overtrædelser fortsætter, så vil det kun skade Irans forsøg på at nå stabilitet, fremskridt og velstand for sine egne borgere, og det vil utvivlsomt yderligere påvirke landets forhold til Vesten i negativ retning.
Marcin Libicki
for UEN-Gruppen. - (PL) Hr. formand! Vi står her med et katalog over de mest afskyelige handlinger, som vi især støder på, når vi drøfter forskellige afskyelige diktaturer. Disse handlinger omfatter naturligvis religiøs forfølgelse, nemlig forfølgelse af kristne. Man kunne for nylig læse en avisartikel om henrettelsen af en 14-årig dreng, der sagde: "Jeg skal ikke dø, fordi jeg er en synder, men fordi jeg er kristen". Dødsstraffen anvendes på en utrolig lemfældig måde. Den er grusom og omfatter stening af mindreårige og forfølgelse af nationale grupper, hvis repræsentanter ikke sidder på magten.
Vi drøfter konstant disse spørgsmål og finder aldrig en løsning. Vi bliver nødt til at standse op og tænke os om. Det er i dag blevet påpeget, at vi naturligvis bør samarbejde med USA, da USA er en magt, der er parat til at gribe ind, på tidspunkter hvor EU ikke vil godkende en militær indgriben, i det mindste ikke før den har sin egen militære kapacitet. Vi bliver nødt til at udvikle en strategi. Det ville måske hjælpe at give befolkningerne i disse lande en lang række oplysninger, således at de kan se, at der er andre muligheder for udvikling end de muligheder, som deres regimer bruger imod dem.
Olli Rehn
medlem af Kommissionen. - (EN) Hr. formand! Kommissionen glæder sig over og støtter tendensen i beslutningsforslaget om menneskerettighedssituationen i Iran. Det er vores vurdering, at der fortsat er sket alvorlige overtrædelser af menneskerettighederne i landet i 2006. Faktisk er der ikke sket nogen fremskridt på de områder, der især giver EU anledning til bekymring, og i mange henseender er situationen blevet værre.
Listen med eksempler er lang og grum. En forøget brug af dødsstraffen og tilfælde af henrettelse af mindreårige giver fortsat anledning til alvorlig bekymring, etniske og religiøse mindretal lider fortsat under diskrimination, kvinders status er fortsat dårlig, ytringsfriheden er blevet yderligere begrænset, og lukningen af aviser, intimidering og forfølgelse af journalister og indgreb mod webloggere er alle sammen fortsat.
Den Europæiske Union har givet udtryk for disse bekymringer over for de iranske myndigheder i løbet af det sidste år, både ved at gøre forestillinger og gennem offentlige udtalelser. Desværre ser det, som det er blevet sagt her i Parlamentet, ud til, at de iranske myndigheder er mindre villige end de har været tidligere til at tage reelt hensyn til vores anmodninger eller gøre sig målelige bestræbelser for at forbedre situationen. Når det er sagt, ser det ud til, at visse elementer inden for offentligheden, såsom chefanklageren, i nogen grad er engagerede i reformer. Men i betragtning af den samlede forværring af situationen har EU besluttet sammen med Canada at fremlægge en resolution om menneskerettighedssituationen i Iran i FN's tredje udvalg senere i denne måned.
Siden Teheran fastholder, at den bilaterale menneskerettighedsdialog og resolutioner som dem fra FN gensidigt udelukker hinanden, har man tilkendegivet, at man overvejer at aflyse mødeperioden for EU-Iran-dialogen om menneskerettigheder, der skulle finde sted i december. Vi benægter naturligvis kraftigt enhver sådan forbindelse. Vi sigter stadig mod at genoptage dialogen snarest. Vi er fortsat overbeviste om, at en konstruktiv dialog ledsaget af samarbejdsprojekter, både bilateralt og gennem FN-agenturer, er den mest realistiske måde, hvorpå vi kan agere på menneskerettighedsområdet.
Fru Prets har sagt, at Unionen bør sponsorere radio- eller tv-programmer. Jeg er ikke kompetent til at give et bekræftende svar på dette, men med hensyn til kontakter folk-til-folk er det værd at lægge mærke til, at en million iranere besøgte Tyrkiet i 2005. De kom for at indånde noget frisk luft, se Glamour og se, hvordan demokratiet tager sig ud i denne urolige region.
Det afgørende i vores forhold til Iran er, at vores forhold til dette land, uanset en positiv eller negativ udvikling i atomspørgsmålet, der er af største betydning, ikke kan udvikle sig uden en systematisk forbedring af menneskerettighedssituationen i Iran, uanset hvor meget potentiale vores forhold ellers har med hensyn til samarbejde på det økonomiske og energimæssige område.
Jeg vil gerne slutte med at give udtryk for min påskønnelse af det arbejde, delegationen for relationerne til Iran, anført af fru Beer, har haft. Jeg glæder mig over deres bestræbelser på at udvikle kontakter med deres samtalepartnere fra Majlis, såvel som med det bredest mulige spektrum fra det iranske samfund. Det seneste besøg her af Akbar Ganji - hvis befrielse vi alle arbejdede utrætteligt for - er et vigtigt eksempel herpå.
Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Vi går nu over til afstemning.
