TRIPS-aftalen og adgang til medicin (forhandling) 
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om
mundtlig forespørgsel af Gianluca Susta og Johan Van Hecke for ALDE-Gruppen, Kader Arif for PSE-Gruppen, Georgios Papastamkos for PPE-DE-Gruppen, Vittorio Agnoletto og Helmuth Markov for GUE/NGL-Gruppen, Carl Schlyter for Verts/ALE-Gruppen, Cristiana Muscardini for UEN-Gruppen til Rådet om TRIPS-aftalen og adgang til medicin - B6-0130/2007) og
mundtlig forespørgsel af Gianluca Susta og Johan Van Hecke for ALDE-Gruppen, Kader Arif for PSE-Gruppen, Georgios Papastamkos for PPE-DE-Gruppen, Vittorio Agnoletto og Helmuth Markov for GUE/NGL-Gruppen, Carl Schlyter for Verts/ALE-Gruppen, Cristiana Muscardini for UEN-Gruppen til Kommissionen om TRIPS-aftalen og adgang til medicin - B6-0131/2007).
Gianluca Susta 
Fru formand, mine damer og herrer! Jeg vil gerne takke skyggeordførerne og Udvalget om International Handels sekretariat for deres bistand i forbindelse med dette arbejde. De fattigste landes adgang til medicin er en prioritet for os, også når det gælder de internationale forpligtelser, som vi har påtaget os. Derfor kan vi ikke blot med lukkede øjne acceptere protokollen til TRIPS-aftalen og dermed betragte spørgsmålet som løst.
De generelle forpligtelser er ikke længere tilstrækkelige. EU må og skal gøre en større indsats, og hvis det ikke er realistisk at genforhandle protokollen, må Rådet, såfremt det ønsker en samstemmende udtalelse fra Europa-Parlamentet, påtage sig en klar pligt til at erklære, at den mekanisme, der blev indført med WTO's beslutning af 30. august 2003, kun er en lille del af problemets løsning. Det betyder, at medlemsstaterne skal have mulighed for at anvende TRIPS-aftalens artikel 30 i deres nationale patentlovgivning for at give tilladelse til produktion og eksport med det formål at imødegå offentlige sundhedsbehov i de importerende medlemsstater.
Vi skal begrænse Kommissionens mandat i forhandlingerne om de økonomiske partnerskabsaftaler med de fattigste lande, så man ikke medtager bestemmelser, der går længere end TRIPS-aftalen. Vi skal støtte de udviklingslande, som bruger den fleksibilitet, der er taget højde for i TRIPS-aftalen, til at levere vigtig medicin til fornuftige priser. Vi skal støtte samlede leveringsstrategier for at sikre stordriftsfordele i produktionen af generisk medicin til overkommelige priser og for at fremme de direkte investeringer i lokale produktionsanlæg.
Vi skal aktivt støtte arbejdet i WHO's mellemstatslige arbejdsgruppe om offentlig sundhed, innovation og intellektuel ejendomsret. Vi skal erkende, at EU hurtigst muligt skal vedtage yderligere foranstaltninger for at fremme teknologioverførsel, forskning, kapacitetsstyrkelse og regionale forsyningsmekanismer i verdens fattigste områder. Vi skal sikre et specifikt finansieringsniveau med det formål at forbedre eller opføre lokalejede medicinfabrikker i udviklingslandene og øge den samlede finansiering af offentlig-private partnerskaber, som beskæftiger sig med forskning og udvikling af medicin, som er særligt vigtig i udviklingslandene.
Vi mener således, at vi har givet et aktivt bidrag til løsningen af dette spørgsmål, som er presserende, hvilket fremgår af de billeder, vi ser fra den fattigste del af verden. Nu ligger bolden på Rådets og Kommissionens banehalvdel, og hvis vi uden tøven får nogle præcise, klare og ikke generelle svar, vil Europa-Parlamentet afgive den samstemmende udtalelse, som det er blevet anmodet om.
Kader Arif 
spørger. - (FR) Fru formand, mine damer og herrer! Vi har stillet spørgsmål til Rådet og Kommissionen i dag, fordi kravet om, at vi godkender ændringen af TRIPS-aftalen med det formål at gøre den midlertidige løsning fra august 2003 permanent, giver anledning til en række spørgsmål. Efter debatten i parlamentsudvalget om denne ordning kritiserede alle hørte eksperter rent faktisk denne løsning, der kun løser problemerne i landene uden farmaceutisk produktionskapacitet - og således også befolkningens problemer med at få adgang til sundhedstjenester - i meget begrænset omfang.
Selv om formålet med denne ordning var at sikre en hurtig og effektiv løsning, anses ordningen for at være kompleks og endog ineffektiv. På trods af de tilsagn, som Rådet og Kommissionen gav Parlamentet, er der ikke blevet gennemført en vurdering. Der hersker således fortsat tvivl om dette spørgsmål. "Den er aldrig blevet vurderet, da den aldrig er blevet anvendt", får vi at vide af Kommissionen, der hævder, at det ikke betyder, at den er ineffektiv. Her er virkelig tale om retorik på højeste niveau baseret på omvendt logik, men det er på ingen måde et velbegrundet svar. Medlemmerne af Europa-Parlamentet ønsker at vide følgende: Hvorfor er denne ordning aldrig blevet anvendt? Kan problemet løses med denne ordning? I modsat fald, hvilke nye foranstaltninger bør EU indføre med henblik på at opfylde den erklærede målsætning? Der må ikke være uoverensstemmelse imellem, hvad vi siger, at vi vil gøre, og hvad vi rent faktisk gør.
I sine erklæringer støtter EU Doha-erklæringen, TRIPS-aftalens fleksibiliteter og de medlemsstater, der anvender disse. EU forpligter sig også til ikke at stille krav om, at udviklingslandene underlægges nye bestemmelser om intellektuel ejendomsret, der er strengere end WTO-bestemmelserne, da dette vil underminere den reelle adgang til behandling. Disse erklæringer er imidlertid ikke blevet ført ud i livet.
Lad os i første omgang definere vores begreber. Hvad lægger vi f.eks. egentlig i begrebet fleksibilitet? Efter vores opfattelse omfatter dette begreb alle fleksibiliteter, ikke kun 2003-løsningen. Kommissionen henviser imidlertid kun til denne løsning i sine erklæringer. Hvordan definerer vi bestemmelser om intellektuel ejendomsret, der er mere vidtrækkende end TRIPS-aftalens bestemmelser? Taler vi om de samme bestemmelser? I sine erklæringer giver Kommissionen afkald på at anvende sådanne bestemmelser, men dette tilsagn er ikke altid blevet efterlevet under de forhandlinger, som er blevet ført. Kommissionens repræsentanter begrunder endog til tider anvendelsen af disse bestemmelser med hensynet til bekæmpelsen af varemærkeforfalskning, men dette problem er fuldstændig irrelevant i denne sammenhæng. I sidste ende skal alle lande, der anvender et fleksibilitetsinstrument, uanset hvilket, have klar politisk opbakning, hvilket ikke sker i praksis.
Vi ønsker gennemsigtighed og en balance mellem offentlige erklæringer og forhandlingerne bag lukkede døre. Vi er overbevist om, at dette problem kræver langt mere vidtrækkende foranstaltninger end godkendelsen af en international protokol. Der er tale om et vidtrækkende politisk og humanitært problem, der kræver en reel politisk vilje til at imødegå den udfordring, som vi står over for. Vi ønsker nu klare tilsagn og tilsagn på mange områder, og alle disse tilsagn er angivet i den beslutning, der skal sættes under afstemning i morgen. Denne er baseret på vedtagelsen af en fælles politisk erklæring med Parlamentet forud for vores afstemning. Vi vil ikke stille os tilfredse med endnu en debat, der ikke udmunder i en konkret forpligtelse. Vi ønsker, at Rådet og Kommissionen afgiver højtidelige løfter, der sikrer, at EU i højere grad engagerer sig i at finde nye løsninger, og at EU bestræber sig på at opfylde vores medborgeres ønsker og blive en førende aktør i kampen for at sikre adgang til lægemidler til overkommelige priser for alle.
Georgios Papastamkos 
spørger. - (EL) Fru formand! Jeg takker medlemmerne for deres samarbejde, som har gjort det muligt at udarbejde det fælles beslutningsforslag.
Som bekendt har EU spillet en afgørende rolle i indsatsen for at nå frem til den omtalte aftale inden for rammerne af WTO. EU er blandt de meget få medlemmer, der har vedtaget en intern gennemførelseslovgivning. Vi må dog erkende, at der indtil nu ikke er gjort brug af den mekanisme, der er indført.
Den tvivl, der er udtrykt angående effektiviteten af den mekanisme, som fastsættes i protokollen til TRIPS-aftalen, er berettiget. Ændringen af TRIPS-aftalen var imidlertid resultatet af langvarige og besværlige forhandlinger i WTO-regi. Selv om man anså genforhandlinger for at være en mulighed, ville resultaterne være usikre.
EU opfordres til at gøre den pågældende mekanisme funktionel med alle til rådighed værende midler. Samtidig bør EU tilskynde til overførsel af knowhow og teknologi samt forskning i ulandene.
Tvangslicenser er kun en del af problemerne, der vedrører folkesundhed i ulandene. Samtidig kræves foranstaltninger, der tager sigte på at forbedre sundhedspleje og infrastruktur. Målrettet udviklingsbistand fra EU kan spille en vigtig rolle i denne henseende.
Jeg vil også gerne understrege betydningen af garanti mod handelsforvridning. Medicinen bør nå frem til og forblive hos befolkningerne i de lande, som denne mekanisme er oprettet til. Jeg mener, at EU hurtigst muligt bør acceptere ændringen af TRIPS-aftalen.
Til sidst vil jeg sige, at det er nødvendigt med en helhedsløsning, som omfatter både forebyggelse og behandling.
(Bifald)
Vittorio Agnoletto 
Fru formand, mine damer og herrer! Den eksportmekanisme, der var taget højde for i afgørelsen af 30. august 2003, indførte så mange begrænsninger og hindringer af teknisk og administrativ karakter, at det hidtil - sådan som "Læger uden Grænser" minder om i en publikation fra september 2006 - faktisk aldrig har været muligt at bruge den. Parlamentet bad allerede Kommissionen og Rådet om at indgå en klar forpligtelse i sin beslutning af 2. december 2004.
Den 30. november 2006 indtog Europa-Parlamentet igen en klar holdning til spørgsmålet om adgang til medicin på den sydlige halvkugle, og Parlamentet vedtog enstemmigt en beslutning, hvor Kommissionen blev opfordret til - jeg citerer ordret - "fem år efter vedtagelsen af Doha-erklæringen at erkende, at gennemførelsen af den har været en fiasko, eftersom WTO ikke har modtaget nogen underretning fra noget land, der eksporterer eller importerer lægemidler fremstillet under tvangslicens, og den har heller ikke modtaget nogen sådan underretning i henhold til WTO's Almindelige Råds afgørelse af 30. august 2003 om gennemførelse af punkt 6 i Doha-erklæringen." Desuden opfordrede Parlamentet Kommissionen til "i fællesskab med udviklingslandene at tage de nødvendige skridt i WTO til at ændre TRIPS-aftalen og dens bestemmelser, der er baseret på afgørelsen af 30. august 2003 (...) navnlig med henblik på at afskaffe de indviklede tidsrøvende procedurer for godkendelse af tvangslicenser."
Nu er der gået seks måneder, og hidtil har hverken Rådet eller Kommissionen værdiget Europa-Parlamentet et svar, selv om alle de parlamentariske grupper har opfordret dem til dette. Det overdrevne forsvar for en mekanisme som den, der blev indført den 30. august 2003, og som ordret er medtaget i ændringforslaget til TRIPS-aftalen, som EU ønsker at ratificere, viser, at man meget klart har valgt at tage parti for de store multinationale medicinalvirksomheder og overlade millioner af patienter i de fattige lande til deres dødelige sygsomme såsom aids, tuberkulose, malaria og adskillige andre glemte sygdomme uden hverken forskning eller behandling. Det er et valg, som Parlamentet ikke kan acceptere, eftersom det er overbevist om, at alles menneskerettigheder bør gå forud for nogle få menneskers profit.
Carl Schlyter 
Fru formand! Forestil Dem at gå til lægen og være tvunget til at betale hele familiens årsløn for at få råd til behandling. Forestil Dem at gå til lægen og være tvunget til at vælge mellem at få medicin til Dem selv og ingen mad til børnene eller mad til børnene og ingen medicin til Dem selv. Dette valg står millioner af mennesker over for i dag. For to år siden var jeg med til at stifte Drugs for Neglected Diseases Initiative. Vi var mange her i Parlamentet, der tog initiativ til at udarbejde denne betænkning, og vi har haft et vældig godt samarbejde. Vi er meget enige, hvad dette anliggende angår. Jeg vil gerne understrege over for Kommissionen, at Parlamentet ser meget alvorligt på behovet for regler, som sikrer adgangen til medicin. I dag dør 12 millioner mennesker om året på grund af manglen på medicin, især medicin til behandling af tropiske sygdomme. Patienterne er fattige, det er ikke rentabelt at forske på deres vegne, og så får vi ingen ny medicin. Derfor skal vi dels finde en løsning på spørgsmålet om adgangen til den medicin, der findes, dels en løsning på spørgsmålet om forskning og udvikling af ny medicin. Disse lande bliver nemlig aldrig i stand til at rejse sig ud af fattigdommen, hvis befolkningen ligger hjemme og er syg. TRIPS+-aftalen må absolut ikke blive inkorporeret i de økonomiske partnerskabsaftaler og underminere disse landes muligheder for at forsyne deres befolkning med medicin.
I den taletid, jeg har fået tildelt, har jeg ikke engang tid til at gennemgå alle de måder, Kommissionen i dag forsøger at presse patentrelaterede spørgsmål ind i de økonomiske partnerskabsforhandlinger. Vi vil gerne bede Dem om at stoppe med at gøre det.
Hvad angår forskningen, skal vi have en fond på EU-niveau eller en global beskatning af overskud for lægemiddelvirksomheder. Ellers får vi aldrig udviklet den medicin, som kan få disse mennesker ud af deres fattigdom. Retten til at overleve går forud for alle andre rettigheder.
Cristiana Muscardini 
Fru formand, mine damer og herrer! Jeg vil gerne takke hr. Susta og alle de parlamentsmedlemmer, der muliggjorde denne tværgående indsats og iværksættelsen af dette politiske initiativ, hvor vi beder om, at man sikrer indbyggerne i verdens fattigste lande adgang til medicin til overkommelige priser, som disse befolkninger har råd til. Ekstrem fattigdom giver store sociale ulemper, og når den - som det ofte er tilfældet - er ledsaget af alvorlige sygdomme, giver den sig udslag i den yderste elendighed. Det er det centrale budskab, som vi ønsker at sende.
Den aftale, der er indgået i WTO, og som formodentlig er den eneste gennemførlige juridiske vej ud fra et multilateralt synspunkt, når det gælder om at lette adgangen til billig medicin, giver anledning til alt for mange tvivlsspørgsmål. Man har indført en undtagelsesmekanisme, og selv om hensigten med den er prisværdig, fungerer den ikke. Det skyldes de begrænsningsklausuler, der ledsager den, de mange komplekse administrative formaliteter, som gør det vanskeligt at gennemføre den, og de potentielle modtagerlandes reelle umulighed af at opnå de fordele, der er ved den foreslåede mekanisme.
Hidtil har kun få lande ratificeret den, og ingen lande - hvilket er endnu mere bekymrende - har bedt om at benytte dette instrument. Vi er nødt til stille og roligt at finde ud af, hvad der ikke fungerer, og så gøre noget ved det. Vi skal være modige nok til at gå endnu længere og erkende, at de minimis-aftalen kun delvist løser det grundlæggende problem, hvilket sætter spørgsmålstegn ved WTO's multilaterale regler. Vi skal foreslå nogle foranstaltninger på europæisk plan, som går længere end aftalen, og som på en fornuftig måde kan være med til at give adgang til medicin til overkommelige priser, så vi kan redde mange menneskeliv.
Vi skal fremme overførslen af forskning og teknologi for at gøre det lettere at fremstille medicin i de fattige lande. Vi skal være opmærksomme - og det er Kommissionens opgave - for alt for ofte sendes der kopimedicin til de fattige lande, og derfor skal vi også resolut bekæmpe denne forvridning af den internationale handel. Men vi skal først og fremmest sørge for, at borgerne i de fattige lande ikke også skal lide denne tort.
Manuel Lobo Antunes
formand for Rådet. - (PT) Fru formand, mine damer og herrer! Den 6. december 2006 anmodede Rådet i henhold til artikel 133 og 300 i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab Parlamentet om at godkende Kommissionens forslag til Rådets afgørelse om accept på Fællesskabets vegne af protokollen om ændring af TRIPS-aftalen, undertegnet i Genève den 6. december 2005.
Fællesskabet spillede en vigtig politisk rolle i forbindelse med udformningen og forhandlingen af førnævnte protokol, der indebærer, at borgerne i udviklingslandene får øget adgang til lægemidler til overkommelige priser. Det var en af de største succeser i tiden op til WTO-ministerkonferencen i Hongkong i december 2005.
Den kendsgerning, at dette forum for internationale handelsstandarder havde fokus på et spørgsmål, der har stor betydning for udviklingslandene, er en konkret anvendelse af de principper, der ligger til grund for den konsekvente udviklingspolitik, som Rådet har fastlagt, og som Parlamentet, Rådet og Kommissionen blev enige om i 2005. Det er også et vigtigt praktisk skridt hen imod opfyldelsen af det sjette millenniumudviklingsmål om bekæmpelse af hiv/aids, malaria og andre sygdomme.
En række WTO-medlemmer, herunder USA, har allerede ratificeret protokollen, og det er ønskeligt, at Fællesskabet, der er den største fortaler for denne foranstaltning, følger trop senest i december 2007, når de interne procedurer i Kommissionen, Rådet og Parlamentet er blevet gennemført.
Med hensyn til de tekniske og vidtrækkende spørgsmål, som de ærede medlemmer har rejst, er det ikke Rådets ansvar at vurdere den tekniske effektivitet af den ordning, som blev indført ved WTO's afgørelse af 30. august 2003. Rådet anerkender, at der er tale om et meget kompliceret spørgsmål, men understreger også den grundlæggende politiske betydning for udviklingslandene af en ratificering af protokollen. Rådet agter ikke at ændre Kommissionens mandat til at forhandle økonomiske partnerskabsaftaler, da der er blevet taget hul på de sidste faser af forhandlingerne.
Medlemsstaterne og Kommissionen vil under mødet i Udvalget for Den Europæiske Udviklingsfond søge at sikre, at der kanaliseres tilstrækkelige ressourcer til opfyldelse af det sjette millenniumudviklingsmål, navnlig til AVS-lande. Rådet benytter sig af denne lejlighed til at opfordre Parlamentet til at opfylde sin vigtige institutionelle rolle, således at EU kan godkende denne vigtige protokol, og således at handelsstandarderne kan ændres, således at de i højere grad er til gavn for millioner af mennesker i udviklingslandene.
Olli Rehn
medlem af Kommissionen. - (EN) Fru formand! Kommissionen er enig med Parlamentet i, at adgangen til medicin i de fattige udviklingslande er af meget stor politisk og humanitær betydning, og Kommissionen har truffet en række initiativer med henblik på at lette de fattige udviklingslandes adgang til medicin gennem eksisterende programmer.
EU har lige fra starten ført an i debatten om TRIPS og adgang til medicin. I WTO spillede vi en aktiv rolle i bestræbelserne på at forene næsten uforenelige holdninger. Udviklingslandene var glade for, at vi fungerede som en ærlig mægler.
Debatten i WTO førte i første omgang til vedtagelsen af Doha-erklæringen i november 2001. Denne erklæring bekræfter WTO-medlemmernes ret til at udnytte TRIPS-aftalens muligheder for fleksibiliteter fuldt ud, herunder at benytte sig af tvangslicenser. For lande uden produktionskapacitet i den farmaceutiske sektor, der ikke effektivt kan udnytte tvangslicensen i henhold til TRIPS-aftalen, blev der vedtaget en midlertidig fritagelse fra de almindelige patentregler i august 2003.
Parlamentet og Rådet vedtog denne afgørelse om fritagelsesbestemmelsen ved førstebehandlingen - forordning (EF) nr. 816/2006 - for at give producenter af generiske medicinalprodukter mulighed for at producere patentmedicin bestemt til eksport til lande, der har brug for denne medicin, men som ikke har produktionskapaciteten.
Formålet med protokollen om ændring af TRIPS-aftalen er at gøre denne afgørelse til en permanent og juridisk sikker løsning. Denne fleksibilitet, der skal tilføres TRIPS-aftalen, kan medvirke til at redde liv uden at underminere patentsystemet, der er et af de vigtigste incitamenter for forskning og udvikling af nye lægemidler.
Denne WTO-proces er nu i sin allersidste fase. Det sidste skridt er godkendelsen af TRIPS-ændringen.
Jeg vil nu komme ind på de specifikke spørgsmål, der er blevet rejst i den mundtlige forespørgsel, og jeg har drøftet disse svar med min kollega, hr. Mandelson, der er ansvarlig for handelspolitikken i Kommissionen.
Jeg har fire specifikke og kortfattede bemærkninger hertil. For det første er den mekanisme, som blev indført ved WTO-afgørelsen i. august 2003, og protokollen til TRIPS-aftalen resultatet af lange og vanskelige forhandlinger mellem næsten 150 lande. Der er tale om en balance, der var vanskelig at finde. Denne mekanisme skal udelukkende betragtes som en del af det mere generelle spørgsmål om udviklingslandenes adgang til medicin til en overkommelig pris, hvilket er langt mere vidtrækkende end spørgsmålet om patentlovgivning.
For det andet kan Kommissionen bekræfte, at EU lægger stor vægt på ikke at inkludere TRIPS+-bestemmelser, der kan indvirke på adgangen til medicin eller underminere TRIPS-aftalens fleksibilitet i henhold til Doha-erklæringen om TRIPS og folkesundhed, inden for rammerne af økonomiske partnerskabsaftaler med AVS-lande og andre fremtidige bilaterale og regionale aftaler med fattige udviklingslande.
For det tredje tilskynder Kommissionen medicinalvirksomhederne til at anvende ordninger som f.eks. differentieret prisfastsættelse, hvor lægemidler sælges i fattige udviklingslande til betydelig lavere priser end i de udviklede lande.
For det fjerde støtter Kommissionen den lokale produktionskapacitet. Den lokale produktion kan fremme konkurrencen og sikre lægemidler til mere overkommelige priser. Det er også vigtigt at fremme overførslen af teknologi for at sikre, at lokalt producerede lægemidler opfylder internationalt anerkendte standarder.
Jeg håber således, at Parlamentet er blevet forsikret om. at adgangen til medicin fortsat er en prioritet for Kommissionen. Nu, hvor Parlamentet ligger inde med alle de nødvendige oplysninger til at træffe en velinformeret beslutning, og i lyset af EU's rolle i forbindelse med skabelsen af denne permanente løsning, vil det være beklageligt, hvis EU ikke kan acceptere denne i tide. Det er af afgørende betydning, at Parlamentet og Kommissionen fortsat arbejder tæt sammen om at lette de fattige udviklingslandes adgang til medicin.
Margrietus van den Berg
Fru formand! Hvert år dør omkring seks millioner mennesker som følge af aids, malaria eller tuberkulose. Hvert år er der millioner af mennesker, navnlig i Afrika, som ikke får den behandling, der kunne redde deres liv. Det skyldes ikke, at der ikke findes medicin, men ganske enkelt at de ikke har råd til at anskaffe den. Det er naturligvis, uanset hvad der er den præcise årsag hertil, slet og ret en skandale.
Siden 2003 har der eksisteret en midlertidig WTO-ordning for lande, som ikke havde kapacitet til selv at fremstille billig medicin til deres befolkning. Det er helt korrekt, som kommissæren påpegede, at vi i Doha i 2003 vandt en markant sejr, da vi sikrede et gennembrud på dette område. EU fortjener afgjort megen ros herfor. Vi kan diskutere i det uendelige, hvad der er årsagen, men det dybt ulykkelige faktum er, at ordningen i praksis hidtil ikke har fungeret effektivt, og at de mange millioner mennesker ikke modtager den omhandlede medicin. Det er, hvad vi så inderligt ønsker, og det var baggrunden for, at vi dengang jublede over gennembruddet.
Nu anmoder De Europa-Parlamentet om at acceptere, at ordningen i egentligste forstand gøres permanent. Inden Europa-Parlamentet skriver under på den omhandlede ordning, som hidtil ikke har været gennemførlig, med de årsager og forviklinger der måtte ligge bag, må vi naturligvis kræve solide garantier. Kommissionen og Rådet har søgt at pege på nogle forhold.
For det første er det afgørende, at vi vil anvende en praktisk ordning. Det kræver simpelthen betydeligt mere bistand - praktisk, juridisk og politisk - til de berørte lande. Vi ved, at mange af dem finder det meget kompliceret at gøre brug af ordningen. Mit forslag ville være at gøre, som vi gjorde under handelsforhandlingerne, nemlig at etablere et europæisk team med speciale i billig medicin - EU's "A-hold" - således at man så at sige kan yde direkte bistand. Bistanden bør ikke blot omfatte penge, men også faktisk bistand og juridisk sagkundskab.
For det andet har jeg forstået, at De har givet tilsagn om, at De, og altså Kommissionen, ikke vil indføje nogen TRIPS+ i bilaterale aftaler. Det ville være et helt afgørende element, hvis det klart bekræftes af Rådet.
For det tredje består den eneste langsigtede løsning i at gøre det muligt for udviklingslandene selv at varetage produktionen. Det er naturligvis der, vi finder udviklingsaspektet. Ekspertisen er der. Enkelte lande gør det også. Se blot på Tanzania. Jeg tror, førnævnte europæiske "A-hold" på bedste vis ville kunne gøre det igen. Bevæger De Dem i den retning, så vil vi kunne skrive under.
Sharon Bowles
for ALDE-Gruppen. - (EN) Fru formand! Ændringen af TRIPS-aftalen kommer for sent, samtidig med at den er forud for sin tid. Den kommer for sent, da det gennem lang tid har været nødvendigt at give fattigere lande lettere adgang til lægemidler. Den er forud for sin tid, da udvidelsen af patentordningernes anvendelsesområde til at omfatte lægemidler i Indien og andre lande i 2005 endnu ikke har haft effekt. Der går mange år, før et lægemiddel passerer fra udviklingsstadiet til kliniske forsøg, og først herefter kan denne ændring få betydning. Den kunne imidlertid få betydning på et tidligere tidspunkt, hvis den indiske patentmyndighed ikke fastholdt sin praksis med at afslå patenter vedrørende mindre ændringer af eksisterende lægemidler.
Denne ændring kan ikke i sig selv løse det problem, at eksisterende generiske lægemidler er for dyre, men det vil blive indført i TRIPS, at produktion bestemt til eksport er lovmæssigt omfattet af tvangslicenser, og der løses også op for de krav, der stilles ud fra hensynet til patentindehaverens legitime interesser, i hvert fald med hensyn til territorium, i andre bestemmelser.
Vittorio Agnoletto
Fru formand, mine damer og herrer! Jeg spørger mig selv, om Kommissionen og Rådet er kommet her for at holde os for nar. Jeg vil spørge formandskabet, om jeg kan få en optagelse af mødet, for hvis man viser en sådan optagelse i Afrika, vil det bedre end nogen ord forklare den fuldstændige ligegyldighed fra Rådets og Kommissionens side over for problemet med adgang til medicin.
Hvis vi - alle grupperne - stiller en forespørgsel om en regel, der har været i kraft i tre år, og som ikke har fungeret en eneste gang, vil De så svare, at denne regel giver udviklingslandene mulighed for at få adgang til medicin? Det har den jo ikke gjort i tre år! Har De måske en tryllestav? Det var min bemærkning til Rådet.
Kommissionen fortæller os, at den har gjort et stort stykke arbejde for at nå til denne aftale. Men hvis aftalen ikke virker - uanset om der er blevet arbejdet meget eller lidt - så må den ændres, eller også må vi finde en anden måde at komme videre på.
Kommissionen og Rådet siger desuden, at de vil bede medicinalvirksomhederne om at tilbyde lavere priser til landene på den sydlige halvkugle. Det svarer til at sige, at medicinalvirksomhederne selv skal gøre en god gerning, eftersom vi ikke på nogen måde er i stand til at sikre rettighederne. De siger ligeledes, at vi skal øge den lokale produktionskapacitet i landene på den sydlige halvkugle. Men hvordan? Man bliver ved med at tale om teknologioverførsel, men man overfører absolut ingenting til den sydlige halvkugle. Disse regler forhindrer produktionen!
Det er ikke andet end tom snak, og så kommer De her og siger, at man kan nå millenniumudviklingsmålene på den måde. Det lader faktisk, som om Kommissionen og Rådet er fuldstændigt ligeglade med den forespørgsel, vi har stillet.
David Martin
(EN) Fru formand! Kommissionen og Rådet har ret, når de gør opmærksom på, at Parlamentet anså fritagelsesbestemmelsen i 2003 for at være et stort gennembrud med hensyn til adgang til medicin, men jeg mener, at Parlamentet har ret i at gøre de to andre institutioner opmærksom på, at der fire år senere endnu ikke er blevet udleveret et eneste lægemiddel til en eneste patient. Som det er blevet nævnt fra flere sider, er årsagerne hertil komplekse. Det skyldes til dels de omkostninger, der er forbundet med at udnytte fritagelsesbestemmelsen, til dels selve ordningens kompleksitet og til dels det økonomiske pres, som visse lande pålægges af andre lande og af store medicinalvirksomheder.
Som Kommissionen med rette påpeger, kan vi ikke skrue tiden tilbage og genforhandle denne fritagelsesbestemmelse. Det var en kompleks aftale, der blev indgået, og det beder vi heller ikke om. Det vi siger, er, at hvis vi skal godkende denne fritagelsesbestemmelse, skal Kommissionen forpligte sig til at yde teknisk, finansiel og politisk støtte til udviklingslandene, således at de får mulighed for at udnytte denne mekanisme. Kommissær Rehns fire punkter var alle meget velbegrundede og glædelige, men han er nødt til at gå ud over disse fire punkter og gøre det klart, at han vil yde den støtte, som udviklingslandene har brug for, hvis de skal have adgang til lægemidler i dag, og ikke om 10 eller 20 år.
Johan Van Hecke
(NL) Fru formand! I kraft af min betænkning fra december 2005 blev der under førstebehandlingen opnået et kompromis om en forordning, som sikrer ensartet gennemførelse i EU af WTO-afgørelsen af 30. august 2003.
Fire år efter vedtagelsen ser det imidlertid ud til, at afgørelsen blot var tomme ord. Det, vi dengang frygtede, ser vi nu bekræftet. Systemet er alt for omstændeligt og virker ikke. Jeg finder i lighed med hr. Agnoletto Rådets reaktion chokerende. Det er lykkedes Rådet at vige uden om hvert eneste af Europa-Parlamentets spørgsmål og hver eneste af vores bekymringer.
Ratificeringen af protokollen til TRIPS-aftalen burde foranledige, at EU tager disse spørgsmål op til grundig overvejelse og ikke mindst fører en mere sammenhængende politik, som sætter de fattigste lande i stand til selv at udvikle kapacitet til at fremstille livsvigtig medicin. Medmindre der sendes et stærkt signal i den retning, er jeg ikke overbevist om, fru formand og hr. Susta, at vi uden videre bør sætte vores underskrift på en sådan waiver.
Manuel Lobo Antunes
Fru formand, mine damer og herrer! Som jeg nævnte tidligere, har EU ud fra en politisk betragtning spillet en vigtig rolle i udviklingen og forhandlingen af førnævnte protokol, som vil medføre at borgerne i udviklingslandene får større adgang til lægemidler til rimelige priser.
Hr. Rehn understregede også, at man nåede frem til et resultat efter langvarige og vanskelige forhandlinger, men vi mener, at resultatet er godt og afbalanceret efter omstændighederne. Jeg mangler derfor blot endnu en gang at opfordre Parlamentet til at acceptere denne vigtige protokol, således at handelsstandarderne kan ændres på en måde, som bedre tjener interesserne hos de mange millioner mennesker i udviklingslandene.
Olli Rehn
medlem af Kommissionen. - (EN) Fru formand! Tak for denne meget ansvarlige debat om et meget vigtigt spørgsmål. Jeg vil gerne svare på et spørgsmål, som blev rejst af David Martin og andre talere vedrørende Kommissionens tiltag med henblik på at støtte overførslen af teknologi, der sikrer den lokale produktion af vigtige lægemidler til overkommelige priser. Dette spørgsmål vedrørte også vores indsats inden for forebyggelse, behandling og pleje i forbindelse med hiv, malaria og tuberkulose.
Dette er også et af formålene med et specifikt initiativ vedrørende støtte til bekæmpelse af fattigdomsbetingede sygdomme i udviklingslandene, der har haft et samlet budget på 81,2 millioner euro over de sidste to år. EU finansierer desuden i vidt omfang medicinsk og sundhedsrelateret klinisk forskning, herunder forskning i sundhedssystemer og kapacitetsopbygning i forskellige lande i Afrika syd for Sahara gennem partnerskabet mellem de europæiske lande og udviklingslande vedrørende kliniske forsøg. I forbindelse med gennemførelsen af det sjette rammeprogram for forskning udgjorde EU's støtte til forskning og udvikling i fattigdomsrelaterede sygdomme over 455 millioner euro. I samme periode blev der inden for rammerne af det internationale forskningssamarbejde brugt yderligere 78 millioner euro til forskellige projekter vedrørende oversete smitsomme sygdomme, forskning i politikker for sundhedssystemer og reproduktiv sundhed.
Som det fremgår, yder Kommissionen en stor indsats for at hjælpe udviklingslandene, navnlig de mindst udviklede lande, med at øge deres adgang til lægemidler til overkommelige priser, herunder den lokale produktionskapacitet.
Er det nok? Sandsynligvis ikke. Er Kommissionen indstillet på at gøre mere? Ja, hvis vi får de nødvendige ressourcer, og Parlamentet spiller en vigtig rolle i denne forbindelse.
Der blev rejst et andet vigtigt spørgsmål vedrørende den kendsgerning, at mekanismen endnu ikke er blevet anvendt, hvilket betød, at den således ikke virker. Det er vigtigt at forstå, hvordan tvangslicenser fungerer. Denne mekanisme kan fungere, uden at der rent faktisk udstedes tvangslicenser. Fordelen ved tvangslicenser hidrører primært fra den magt, som de giver udviklingslandene, når de skal forhandle priser med medicinalvirksomhederne. Tvangslicenser kan med andre ord sikre de forventede resultater, dvs. gøre lægemidler mere prisoverkommelige, uden at de rent faktisk udstedes.
Endelig håber jeg, at Parlamentet er blevet forsikret om, at adgang til medicin fortsat prioriteres højt af Kommissionen og EU. Vi håber, at Parlamentet vil godkende protokollen hurtigst muligt. Hvis EU forsinker eller afviser en sådan protokol, vil omverdenen ikke kunne forstå det. Dette vil underminere EU's troværdighed som helhed på dette område og som en international partner generelt.
Formanden
Jeg har modtaget et beslutningsforslag, jf. forretningsordenens artikel 108, stk. 5.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted den 12. juli 2007.
Skriftlig erklæring (artikel 142)
Glyn Ford 
skriftlig. - (EN) Det var positivt, at der blev opnået enighed om at give udviklingslandene tilladelse til at producere generiske lægemidler i 2001. Det er imidlertid kun alt for åbenlyst, at mange udviklingslande hverken har den nødvendige teknologiske kapacitet eller de finansielle ressourcer.
Man troede, at afgørelsen fra august 2003 om at tilføje en protokol til den oprindelige WTO-aftale, som gav disse lande mulighed for at importere generiske lægemidler, ville løse dette problem. På trods heraf er det ikke lykkedes et eneste udviklingsland at gøre dette her fire år efter. Fire år efter er der ikke er blevet udleveret et eneste lægemiddel til en eneste patient.
Vi skal blive enige om at undertegne protokollen og desuden sikre, at de nødvendige ressourcer og viljen er til stede til at omsætte, hvad der til dato har vist sig at være ren retorik, til handling.
(Mødet udsat kl. 20.10 og genoptaget kl. 21.00)
