Godkendelse af protokollen fra foregående møde
Formanden
Protokollen fra sidste møde er omdelt.
Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg den som godkendt.

Van Velzen
Hr. formand, på side 18 i protokollen står der, at jeg har anmodet hr. Imbeni om at indtage en holdning, nu hvor han er i Cuba. Det drejer sig imidlertid om, at hr. Imbeni afgiver en redegørelse på vegne af Parlamentet i overensstemmelse med de beslutninger, som Parlamentet altid har truffet med hensyn til Cuba. Den 11. marts 1999 var sidste gang, at Parlamentet gjorde det. Hr. Imbeni erklærede, og det drejede det spørgsmål sig om, som Barón Crespo stillede mig på side 19, den 21. marts til Agence Presse, at han ikke havde til hensigt at afgive en erklæring. Hr. Imbeni aflægger ikke et privatbesøg, men et besøg på vegne af Parlamentet. Derfor insisterer vi på, at han afgiver en erklæring om menneskerettighedssituationen i Cuba. Man kan afgive flotte erklæringer i Parlamentet, men det er mere modigt at gøre det på stedet.

Formanden
Hr. kollega, det har jeg noteret. Jeg kan huske, at formanden allerede i går lovede Dem, at hun ville tage sig af det.

Seguro
Hr. formand, jeg beklager, at dette spørgsmål endnu en gang er blevet rejst. I går påpegede vores gruppeformand, at Renzo Imbeni uforbeholdent udtaler sig om menneskerettighederne både i denne sag og i alle andre hvor som helst i verden. Vi beklager endvidere, at der igen rettes kritik mod næstformanden, uden at han er til stede og kan forsvare sig. Jeg beder om, at dette indlæg føres til protokol.
(Bifald fra venstre)

Formanden
Mange tak, hr. kollega. Jeg har ikke i sinde at tillade en debat om dette emne. Hvis der er flere, der beder om ordet om dette emne, vil jeg ikke efterkomme ønsket. Formanden forklarede i går klart, hvad hun ville gøre. Dermed er sagen afsluttet.

Buitenweg
Hr. formand, jeg har ingen bemærkninger til protokollen, men jeg gik desværre glip af en stor del af denne interessante debat, fordi der ikke var en nederlandsk tolk.

Formanden
Jeg beklager, fru Buitenweg, men det er svært at ændre på, i hvert fald med tilbagevirkende kraft.

Hvis der ikke findes nogen nederlandsk oversættelse, så vil jeg bede vores tjenester her om at tage sig af det. Mere kan jeg ikke gøre i øjeblikket.
(Protokollen godkendtes)

Afgørelse om uopsættelig forhandling
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er afstemning om anmodning om uopsættelighed for forslag til Rådets forordning om ændring af forordning (EF) nr. 1251/1999 om indførelse af en støtteordning for producenter af visse markafgrøder (KOM(2001) 87 - C5-0083/2001 - 2001/0043(CNS)).
For forslaget taler nu hr. Graefe zu Baringdorf, formand for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter.

Graefe zu Baringdorf
Hr. formand, denne anmodning om uopsættelighed drejer sig om, at der allerede i år skal dyrkes proteinfoder eller bælgplanter på braklægningsarealerne. Der er tale om et gammelt krav fra Parlamentet, som nu endelig kommer igennem. Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter har ført forhandlinger med rådsformandskabet om, at denne ordning skal indføres allerede i år. Derfor støtter vores udvalg denne anmodning om uopsættelighed. Dette er også en mulighed for at give de kvægavlere, som er ramt af den oksekødskrise, der er udløst af BSE, en økonomisk kompensation, uden at det belaster budgettet yderligere - jeg understreger yderligere - og disse bedrifter får alligevel en indkomststøtte ved at anvende afgrøden til foder. Det vil glæde kommissær Schreyer. Jeg beder Parlamentet stemme for dette forslag.

Formanden
Da der ikke er nogen, der vil tale imod anmodningen om uopsættelighed, går vi nu over til afstemning.
(Uopsættelig forhandling vedtoges)

Budgetretningslinjer 2002/Finansielle overslag
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende betænkninger:
A5-0102/2001 af Costa Neves for Budgetudvalget om retningslinjerne for 2002-budgetproceduren - Sektion III - Kommissionen (2000/2324(BUD));
A5-0103/2001 af Buitenweg for Budgetudvalget om retningslinjerne for 2002-budgetproceduren - Sektion II-Rådet, Sektion IV-Domstolen, Sektion V-Revisionsretten, Sektion VI-Det Økonomiske og Sociale Udvalg, Sektion VI-Regionsudvalget, Sektion VIII-Den Europæiske Ombudsmand og Europa-Parlamentets foreløbige forslag til budgetoverslag (Sektion I) (2000/2325(BUD));
A5-0110/2001 af Colom i Naval for Budgetudvalget om forslag til Europa-Parlamentet og Rådets afgørelse om tilpasning af de finansielle overslag efter bevillingsudnyttelsen (forelagt af Kommissionen for Europa-Parlamentet og Rådet i henhold til punkt 16-18 i den interinstitutionelle aftale af 6. maj 1999) (KOM(2001)0149 - C5-0117/2001) - 2001/0075(ACI)).

Costa Neves
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, de retningslinjer, som Budgetudvalget har foreslået, og som her er til debat, har vi bestræbt os på skal være så klare og koncise som muligt, så de kan være en hjælp i bedømmelsen af budgetforslaget for 2002. Det er i denne forbindelse vores håb, at de giver udtryk for det, som for tiden optager borgerne mest, nemlig at Europa-Parlamentet skal være det sted, hvor borgernes interesser varetages, og hvor den dertil modsvarende politiske vilje og demokratiske handling sætter sig igennem. Det er med det som udgangspunkt, at vi opstiller følgende prioriteringer:
For det første fødevaresikkerhed og genoprettelse af forbrugernes tillid i forbindelse med en yderligere reform af den fælles landbrugspolitik. BSE- og kogalskabskrisen giver os anledning til mange overvejelser. Den europæiske fødevaresikkerhedsmyndighed må snarest træde i funktion og forlenes med reelle beføjelser. Samtidig næres der store forventninger til Veterinærinspektionskontoret og de beslutninger, som skal komme herfra. De nævnte forhold betyder sammen med den kommende udvidelse og den nye forhandlingsrunde i WTO, at der må ske en reorientering af landbrugsproduktionen. Vi må hurtigt finde ud af, hvor vi skal hen, og hvorfor vi skal det. Vi må tage hul på den debat før den 15. september. Lad os gøre dette punkt tydeligere og sige, at det, som vi ønsker inden den dato, er at sætte gang i de overvejelser, der skal lede frem til reorienteringen af den fælles landbrugspolitik, og ikke selve reformen. Det er imidlertid vigtigt at være klar over, at mange landmænd vil få store vanskeligheder, og at drage de nødvendige konsekvenser heraf. Europa-Parlamentet skal vide alt om alt, hvilket meget dårligt går i spand med, at vi ikke kan træffe beslutninger om langt hovedparten af udgifterne på landbrugsområdet, hvilket er dybt antidemokratisk. Vi vil have fælles beslutningsprocedure om landbrugspolitikken, og vi mener, at sondringen mellem obligatoriske og ikke-obligatoriske udgifter har betydning for kontrollen med en væsentlig del af EU's udgifter.
For det andet øget stringens, effektivitet og åbenhed i gennemførelsen af budgettet. Vi lægger den største vægt på kontrollen med budgettets gennemførelse og på, at der skabes en effektiv forbindelse mellem denne evaluering og tillægsbudgetterne samt det følgende års budget. Deraf ønsket om, at Europa-Parlamentet gennem sine forskellige fagudvalg skal udføre denne opgave. I denne sammenhæng fremhæver jeg den rapport, som Kommissionen skal forelægge i juni 2001.
For det tredje effektiv gennemførelse af EU's eksterne aktion ud fra de forud opstillede mål. Vi finder EU's eksterne aktion vigtig dels i forhold til nabolandene i Middelhavsområdet og på Balkan samt Rusland, dels i forhold til andre dele af verden, som vi traditionelt samarbejder med, og dels i form af den udviklingsstøtte, som ydes til tredjelande. De muligheder, der ligger i EU's eksterne aktion, retfærdiggør, at der stilles de nødvendige midler til rådighed, og at der stilles krav om større effektivitet.
For det fjerde oprettelse af et ægte område med frihed, sikkerhed og retfærdighed, sådan som det blev defineret i 1999 af Det Europæiske Råd i Tampere. Det trækker ud med lovgivning og administrative foranstaltninger samt de dertil hørende bevillinger i budgettet, herunder gennemførelse af en effektiv asyl- og indvandringspolitik, der også kan imødegå den alvorlige bekymring, som den ulovlige indvandring berettiget giver anledning til. Menneskehandel er en kendsgerning, og det er også den sociale udstødelse af millioner af ulovlige indvandrere, og vi må derfor gennem flerstrengede tiltag virkelig sætte ind mod disse fortvivlende forhold.
For det femte beslutsom gennemførelse af de mål, der blev opstillet på Det Europæiske Råd i Lissabon, ikke mindst en effektiv indsats for mere og bedre beskæftigelse og større social samhørighed. Borgerne må rustes til at kunne leve og arbejde i informations- og videnssamfundet. EU må påtage sig en ledende rolle på dette felt. Det vigtige initiativ med e­learning må være ambitiøst. Fra de indledende øvelser må man nu komme videre med vedtagelsen af det retsgrundlag, der kan sikre dette initiativ en fremtrædende plads. Jeg er fra et øsamfund, der i traktatens artikel 299 karakteriseres ved sin fjerne beliggenhed. Jeg ved derfor, hvad geografiske barrierer betyder, og hvor meget EU kan bidrage til at mindske dem. Men lige så begrænsende som de geografiske barrierer, der jo let lader sig konstatere, er imidlertid også mange andre, der er mere skjulte, men som jeg alligevel føler inden for EU. Evnen til at overvinde disse er afgørende for, hvor holdbart dette projekt bliver, der aldrig må anses for hverken givet eller færdigt. Vi må vise, at vi kan holde ud.
Jeg slutter af med at vende mig til de andre institutioner og udtrykke mit ønske om større samarbejde og bedre samordning i budgetproceduren.

Buitenweg
Hr. formand, vi står ved begyndelsen af budgetproceduren. Den foreliggende betænkning går endnu ikke i detaljer, men angiver i store træk Parlamentets indsats. Jeg vil gerne takke kollegerne for, at de har respekteret denne begrænsning og ikke har medtaget en lang række detaljer i betænkningen, selv om det er fristende. Inden længe skal vi udarbejde budgettet for regnskabsår 2002 for de øvrige institutioner nærmere. Jeg vil yde en indsats for, at det gode samarbejde med Dem fortsættes. Hvilke punkter er de vigtigste i betænkningen?
For det første udvidelsen. Det vil ikke overraske nogen, at dette også for Budgetudvalget er den største udfordring i de kommende år. Vi kan ikke sidde med foldede hænder og vente på, at det sker. Institutionerne skal være parate til at modtage ansøgerlandene. Derfor, og det er meget vigtigt, anmoder vi alle institutionerne om at udvikle flerårsplaner, hvor følgerne af udvidelsen kortlægges, bl.a. med hensyn til nye bygninger, det påkrævede personale og især for oversættelsestjenesterne. Forberedelserne koster penge, allerede før udvidelsen er en kendsgerning. De finansielle overslag skal derfor være rummelige nok til at dække de nye behov.
Effektiviteten er et andet vigtigt punkt. Vi skylder skatteyderne en stram budgetdisciplin og en fornuftig finansforordning. Aktivitetsbaseret management og aktivitetsbaseret budgettering bidrager hertil. Derfor anmoder vi institutionerne om på denne måde at gøre deres budget mere gennemskueligt. Interinstitutionelt samarbejde kan endvidere bidrage til en mere effektiv anvendelse af midlerne, og hvor muligt skal det også forbedres og uddybes. Derfor vil vi også i det kommende år udarbejde en række forslag.
Institutionerne skal vise mere end budgetdisciplin. De skal foregå med et godt eksempel. Jeg vil gerne nævne to områder, som jeg mener er meget vigtige. Ligestilling, ikke kun mellem mænd og kvinder, men endvidere i lyset af alle de forskelsbehandlingsgrunde, som nævnes i traktatens artikel 13. Ligestilling skal være grundlaget for vores personalepolitik. Jeg anmoder derfor institutionerne om at undersøge, hvilke hindringer der er for ligestilling, hvilke foranstaltninger der er nødvendige for at overvinde de hindringer, og hvilke følgevirkninger disse har for budgettet.
Jeg udelukker ikke, at miljøbevidstgørelsen af institutionerne på kort sigt kræver ændringer i budgettet. Men hvor vi i miljøhandlingsprogrammet kun taler om statens eksempel, kan vi her føre ordene ud i livet. Institutionerne skal anvende ændringerne i EMAS-forordningen, hvorved nu også organisationer såsom Parlamentet kan deltage i en fællesskabsordning for miljøstyring og miljørevision. I den forbindelse skal vi se på vores egne bygninger og de materialer, som vi anvender. Vi skal udvikle mobilitetsplaner.
Jeg ville gerne gennemgå alle 35 punkter i betænkningen udførligt med Dem, og jeg ved, at De også mener, at det er et interessant emne, men jeg må begrænse mig. Ikke kun ud fra et humant synspunkt, for kollegerne har allerede hørt det flere gange, men endvidere ud fra et budgetmæssigt synspunkt. I den sidste ende skal det alt sammen oversættes og derefter uddeles. Vi opfordrer de andre institutioner til at udarbejde planer for at bekæmpe den uhæmmede vækst i oversættelsestjenesternes arbejde. Et godt eksempel har positive følger.
Jeg begrænser mig derfor til kort at behandle en række sager såsom betydningen af hurtigst mulig afbetaling af bygningerne gennem kapitalindsprøjtninger, udarbejdelse af en vedtægt for de europæiske politiske partier og en vedtægt for medarbejderne. Jeg vil endvidere kort sige noget om Rådets budget.
Budgettet vokser stærkt. Jeg benægter ikke, at der internt finder omstruktureringer sted, og at man overholder en stram budgetdisciplin. Det er imidlertid således, at Rådet stadigvæk medtager operationelle udgifter i sit budget, og således opstår der langsomt, men sikkert en skyggekommission. En anden institution, hvor udøvelsen af den europæiske politik finder sted. Det er en beklagelig udvikling. Parlamentet skal ikke lade sig tilsidesætte på grund af, at disse udgifter medtages i Rådets budget og af angst for at bryde en gentlemanaftale. Det er meget vigtigt, at udgifterne til den europæiske sikkerheds- og forsvarspolitik gøres mere gennemskuelige. Det kan om nødvendigt også lade sig gøre gennem Rådets budget ved at indføje et separat kapitel. Kun med et gennemskueligt budget kan Parlamentet udøve demokratisk kontrol med anvendelsen af de europæiske midler. Dette emne viser endnu en gang, at budgettet ikke i så høj grad er et teknisk-finansielt, men især et politisk spørgsmål.

Colom i Naval
Hr. formand, jeg befinder mig i en lidt underlig og ubehagelig situation, for jeg er overbevist om, at jeg, til trods for at jeg har hele Budgetudvalgets støtte, ved middagstid må anmode om, at betænkningen henvises til fornyet udvalgsbehandling. Hvorfor det? Fordi Rådet, samtidig med at vi diskuterer betænkningen her, også diskuterer dette forslag, og hvis det når til enighed, er det muligt, at vi ikke kan stemme om beslutningen i dag, men er nødt til at anmode om, at betænkningen henvises til fornyet udvalgsbehandling, så aftalen med Rådet kan blive godkendt og sat under afstemning den 2. og 3. maj.
Mine damer og herrer, emnet for betænkningen kan synes overmåde teknisk. Det drejer sig om tilpasning af de finansielle overslag efter bevillingsudnyttelsen. Tilpasningen har, som navnet siger, at gøre med, hvordan strukturfondene i de tidligere regnskabsår er blevet udnyttet, da beløbene i udgiftsområde 2 i de finansielle overslag ikke kun er et udgiftsloft, men også et udgiftsmål.
Fordi 2000 var det første år i den nye programmeringsperiode, blev hele 14 milliarder euro fra strukturfondene ikke udnyttet. Af disse blev ca. 8 milliarder genopført på budgettet i 2001, og der mangler derfor at blive genopført rundt regnet 6 milliarder. Disse 6 milliarder kan genopføres, men vi må være klar over, at det er sidste gang, vi kan lave denne transaktion på grund af de nye regler for strukturfondene. Og derfor kan det, der ikke udnyttes i de kommende år, meget let gå til spilde. Derfor er vi bekymrede.
Vi har interesse i, at alt udnyttes korrekt, og at programmeringen ikke forsinkes. Jeg tror, at det er et mål, som Kommissionen, Rådet - hvis fravær jeg beklager, men forstår, fordi Rådet er samlet i Bruxelles og diskuterer det samme - og Parlamentet er enige om.
De uenigheder, vi har haft hidtil, vedrører to emner. Den mindste uenighed vedrører spørgsmålet om, hvorvidt der også skal ske en genopførelse af betalingsbevillinger. Vi mener, at det er vigtigt for at undgå de problemer, som vi har haft i tidligere år. De andre institutioner er ikke enige. Det bliver ikke det store spørgsmål.
Den anden uenighed drejer sig om denne nye budgetteringsprofil. Kommissionen gik oprindeligt ind for en mere lineær budgettering. Ud fra vores erfaringer og efter råd fra Udvalget om Regionalpolitik og Udvalget om Sociale Anliggender foreslog vi en ny budgettering af forpligtelsesbevillingerne, som er mere klokkeformet, nemlig det, der teknisk set er kendt som back-loading, altså at tillade, at den store oprindelige portion udnyttes nu, og at en noget større bevilling udnyttes på et senere tidspunkt i programmeringsperioden. For erfaringen siger, at bevillingerne ikke vil kunne udnyttes det efterfølgende år, som Kommissionen foreslår.
Vi mener, at denne fremgangsmåde kan sikre en mere harmonisk udvikling i udnyttelsen af strukturfondene. Vi gør ikke de konkrete tal, som vi har foreslået, til et principielt spørgsmål. Det principielle spørgsmål er udgifternes profil. Og det er på det område, at vi, efter mødet i går - hvor vi i et indlæg fra Kommissionen hørte nærmere om forhandlingerne om de nye programmeringer - mener, at vi sagtens kan opnå en aftale inden for en rimelig tidsfrist, som Rådet kan godtage, og som vil løse de problemer, som især Grækenland, Spanien og Italien har med de fremtidige programmer.
Jeg vil ganske enkelt argumentere for disse holdninger og sige, at det i en ånd af loyalt samarbejde mellem institutioner ikke ville være en overtrædelse af nogen artikel i traktaten, hvis den dato, der er angivet i den interinstitutionelle aftale, den 1. maj - som desuden ikke er en hverdag - blev ændret til den 2. maj, som er den dag, hvor Parlamentet holder møde. I mellemtiden holder Budgetudvalget møde den 24. og 25. april, og hvis Rådet indgår en aftale i formiddag, vil Budgetudvalget kunne vedtage aftalen endeligt, og aftalen vil så kunne vedtages uden forhandling under mødeperioden den 2. og 3. maj.

Deva
Hr. formand, det glæder mig, at mit indlæg kommer efter hr. Colom i Navals glimrende tale. Jeg taler også på vegne af min kollega hr. Wijkman, som ikke er til stede. Udvalget om Udvikling og Samarbejde er meget bekymret over, at EUF stadig ikke er budgetteret. Der findes nu noget, der hedder Den Blandede Paritetiske Forsamling AVS/EU, den eneste blandede paritetiske forsamling i verden, som ikke har et budget. Det er det glade vanvid, at denne situation får lov at fortsætte.
Hvis vi skal gennemføre sektormål inden for udviklingsbudgettet har vi behov for et budget, hvor den resultatorienterede strategi er indbygget i selve budgettet, så de landestrategier, som Udviklingskommissionen prøver at få på plads, kan decentraliseres og give større kontrol til vores delegationer. Ellers står vi med et gammeldags budget over for en ny økonomistyringsmodel.
Noget andet, jeg gerne vil nævne, er informationsteknologi og bæredygtig energi i udviklingsbudgettet. Transport og telekommunikation er gammeldags poster, der har været på budgettet år efter år, men der findes nye teknologier, som vi også skal tage højde for.
Endelig er der behov for at overveje at budgettere en global fond til bekæmpelse af aids. Det er ikke nok bare at bede de kemiske virksomheder og lægemiddelvirksomhederne om at sænke priserne.
(Bifald fra højre)

Pronk
Hr. formand, på vegne af Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender vil jeg gerne takke ordførerne hr. Costa Neves og hr. Colom i Naval for deres arbejde. Jeg håber, at vi inden alt for længe kan afslutte Colom i Naval-betænkningen med en aftale med Rådet. Jeg håber, at der i den forbindelse tages hensyn til ønskerne hos Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender.
Med hensyn til Costa Neves-betænkningen mener jeg, at ordføreren har lavet et godt oplæg. På dette tidspunkt er det dog altid lidt vanskeligt at være alt for konkret, så længe vi endnu ikke har modtaget Kommissionens meddelelse. Jeg vil imidlertid benytte denne lejlighed til at kommentere beskæftigelsesprogrammerne. I de seneste år har Parlamentet, Kommissionen og Rådet udviklet en lang række beskæftigelsesprogrammer. Jeg mener, at vi i år skal evaluere og forsøge at komme frem til nogle konklusioner. Hr. formand, jeg er på det sidste blevet meget bekymret, fordi Kommissionen med hensyn til åben koordination har tendens til kun at lytte til Rådet og i for høj grad glemmer, at budgettet omfattes af begge budgetmyndighedsparternes kompetence. Det er naturligvis Rådets opgave at udfylde den åbne koordination nærmere, men i budgetspørgsmålet er begge budgetmyndighedsparter kompetente. Det har Kommissionen og især Rådet tendens til at glemme. Jeg har indtryk af, at Rådet opfører sig lidt som mafiabosserne i USA, der bytter deres forskellige arbejdsområder med hinanden, og ikke så meget som den ansvarlige budgetmyndighed, som Rådet burde være. Det fremgår endvidere af, at Rådet ikke er til stede i dag. Det er faktisk en meget vigtig debat, selv om den ikke er helt overskuelig. Vi vil i hvert fald generelt studere beskæftigelsesprojekterne og spørgsmålene med hensyn til den åbne koordination grundigt og fremlægge vores konklusioner.

Deprez
Hr. formand, Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender har i sin udtalelse til Budgetudvalget lagt vægt på en række prioriteringer, som man i øvrigt for de flestes vedkommende genfinder i hr. Costa Neves' betænkning, hvilket jeg gerne vil takke ham for.
Jeg vil først og fremmest erindre om den strategiske betydning, som oprettelsen af et egentligt europæisk område med frihed, sikkerhed og retfærdighed har for EU. Denne prioritering, der højtideligt blev bekræftet i Tampere, har afstedkommet et gigantisk arbejdsprogram for Kommissionen, med meget bindende tidsfrister. Det er derfor i vores øjne vigtigt, og her henvender jeg mig især til kommissæren, at sektoren for retlige og indre anliggender fremover råder over de nødvendige menneskelige ressourcer og administrative virkemidler til effektivt og inden for de aftalte frister at kunne arbejde sig igennem det bjerg af opgaver, der venter den. Det er klart, at asyl- og indvandringspolitikken inklusive bekæmpelsen af forbrydernetværkene spiller en central rolle her, og i den forbindelse vil jeg gerne takke hovedordføreren for at have gentaget det expressis verbis i sit beslutningsforslag.
Til sidst vil jeg gerne henlede Kommissionens opmærksomhed på de store vanskeligheder, som en effektiv ydre EU-grænsekontrol for fremtiden vil skabe for EU. Unionens grænser, som allerede i dag er meget vidstrakte og vanskelige at kontrollere, bliver endnu vanskeligere at kontrollere for fremtiden, når de lande, som i dag er ansøgerlande, og hvorfra Unionen modtager mange indvandrere, for fremtiden bliver adgangslande til EU's territorium.
Derfor mener vi, fru kommissær, at De i budgettet for 2002 burde forberede nogle nøjagtige retningslinjer, der giver os mulighed for at møde denne udfordring. Unionen skal ikke være et fort, men den skal heller ikke være hullet som en ost i menneskesmuglernes øjne.

Salafranca Sánchez-Neyra
Hr. formand, jeg vil indlede med at takke hr. Costa Neves for hans samarbejde, lykønske ham med hans betænkning og sige til ham, at prioriteterne for udenrigspolitikken er helt klare: udvidelsen, som ikke indgår i udgiftsområde 4, forebyggelse af konflikter og krisestyring, genopbygning af Balkanlandene, EU's Middelhavspolitik, den nordlige dimension naturligvis og samarbejde og forbedring på menneskerettighedsområdet.
Jeg vil særligt understrege, at Udvalget om Udenrigsanliggender har anmodet om - budgetkommissæren og jeg havde lejlighed til at tale med hr. Patten om det i sidste uge i Santiago de Chile - at der tages hensyn til den prioritering, som det andet topmøde for stats- og regeringscheferne i EU og Latinamerika vil repræsentere, og de nye aftaler, der er ved at blive forhandlet på plads med Chile og med Mercosur. Udvalget om Udenrigsanliggender lægger derfor vægt på disse prioriteringer, naturligvis med størst mulig effektivitet i forvaltningen og gennemsigtighed. Vi håber, at samarbejdet med ordføreren bliver lige så godt ved førstebehandlingen.

Messner
Hr. formand, da budgetåret 2002 er meget vigtigt - ja, sågar enormt vigtigt - på grund af udvidelsen, som nu går ind i den afgørende fase, da vi har store problemer inden for den fælles landbrugspolitik, og strukturfondene hidtil ikke er blevet udnyttet fuldt ud, foreslår Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme tre centrale punkter. Strukturinitiativerne i fællesskabsinitiativerne Interreg, Leader, Equal og Urban er meget vigtige for os, ligesom de innovative initiativer. Vi lægger vægt på, at i det mindste nogle TEN bliver udvidet, så flaskehalse kan blive fjernet. På langt sigt skal miljø- og beskæftigelsespolitikken forbedres, og der skal fokuseres på en økologisering af budgettet, som der hidtil ikke er blevet taget hensyn til.
Vi tager det ikke så tragisk, at der hidtil ikke er nogen af vores udvalgs konklusioner, som er blevet indarbejdet i direktiverne, men vi håber, at det vil ske i fremtiden. Jeg vil som bjergbestiger i parentes bemærke, at det bør afspejles i budgettet, at 2002 er bjergenes år. I øvrigt accepterer og støtter jeg direktiverne.

Görlach
rådgivende ordfører for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter. (DE) Hr. formand, kære kolleger, når man hører hovedordføreren Costa Neves, kunne man få det indtryk, at budgetproceduren i år hovedsageligt vil bestå af forhandlingen om landbrugsbudgettet. Jeg vil gerne takke ham for, at han har valgt dette fokus. Men konkret ville det betyde, at budgettet 2002 - som vi gerne vil have det - allerede viser frem mod den forestående reform af landbrugspolitikken, men at dette ville blive noget mindre tydeligt, fordi budgettet 2002 sandsynligvis vil blive overskygget af håndteringen af BSE- og mund- og klovsygekrisen. Jeg vil gerne på vegne af Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter bede om, at vi virkelig tager den forestående opgave meget alvorligt og derfor også sørger for at skabe mulighed for at samle ikke-benyttede midler - også fra det obligatoriske område - i form af en fond til dyresygdomme og katastrofer inden for markeds- og forbrugssektoren, så vi virkelig har tilstrækkelige midler til sammen med medlemsstaterne at bekæmpe krisen, som har nået et katastrofalt omfang.
Vi vil under ingen omstændigheder acceptere, som det blev diskuteret i forbindelse med det forrige budget, at man forsøger at behandle problemer med lineære nedskæringer. Vi beder om, at man denne gang undlader sådanne forehavender i Kommissionens overvejelser om det foreløbige budgetforslag for 2002.
Når det gælder eksportstøtten og en ny landbrugspolitik i EU, som vi jo står over for, bør vi også forsøge fortsat at reducere udgifterne til eksport på de områder, hvor de stadig er meget høje. Det vil ikke kun gøre det lettere for os at forsvare vores synspunkter aggressivt på WTO-niveau, det vil også generelt hjælpe os med fleksibiliteten på landbrugsområdet og i landområderne. Med andre ord: Trods alle problemerne med den krise, som vi i øjeblikket befinder os i på grund af BSE og mund- og klovsygen, vil vi gerne se de første positive skridt til den nødvendige reform af landbrugspolitikken i Kommissionens foreløbige budgetforslag.

Kuckelkorn
Hr. formand, kære kolleger, lad mig præsentere prioriteringerne fra Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål for det almindelige budget 2002. Det første punkt vedrører problematikken med den statistiske information eller rettere dens utilstrækkelighed. Statistiske informationer er meget vigtige for arbejdet i Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål. Igen og igen oplever vi, at de statistikker, som vi har til rådighed for vores arbejde, ganske enkelt er fuldstændig utilstrækkelige. Jeg vil blot nævne eksemplet med strukturindikatorerne. Udvalget kræver derfor, at der afsættes tilstrækkelige midler i budgettet under posten "statistisk information".
For det andet kræver vi, at der stilles tilstrækkelig risikovillig kapital til rådighed for især små og mellemstore virksomheder.

For det tredje er det meget vigtigt for os, at der er tilstrækkelige ressourcer til at gennemføre handlingsplanen for det finansielle indre marked. Det samme gælder naturligvis også for Kommissionen. Her reagerer vi på Lamfalussy-rapporten. Det er bedre at tage fat på dette punkt end at gennemføre lovgivningsprocessen alt for langsomt.
For det fjerde understreger vi, at Kommissionens forskellige generaldirektorater skal have mere personale. Endelig kræver vi en undersøgelse af, om programmet Prince kan videreføres i de første seks måneder af 2002 især for små og mellemstore virksomheder, som endnu ikke har haft mulighed for at forberede sig tilstrækkeligt på omstillingen - bl.a. på grund af deres økonomiske ressourcer - som de store virksomheder og bankerne har gjort det.
(Bifald)

Gill
Hr. formand, jeg vil gerne lykønske ordføreren med at have foretaget nogle klare prioriteringer. Jeg bifalder navnlig den vægt, der lægges på fødevaresikkerhed og forbrugertillid samt forbedret gennemførelse af EU-budgettet. På vegne af Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi må jeg dog udtrykke bekymring over, at ingen af dette udvalgs vigtigste prioriteringsområder er medtaget i retningslinjerne. Udvalgets udtalelse er vedføjet, men jeg opfordrer kraftigt ordføreren og kommissæren til at give følgende områder større vægt i budgetproceduren for i år.
For det første svarer bevillingen til informationssamfundet ikke rigtig til den betydning, det blev tillagt af regeringscheferne, da det under stor ståhej blev introduceret i Lissabon. Informationssamfundet er et område, der virkelig interesserer EU-borgerne, og de vil se resultater, men i EU-budgettet er det blot en eftertanke. Hvis vi virkelig skal skabe forbindelse mellem EU og dets borgere, må vi sætte handling bag vores ord. Vi må indse, at det er her, de fremtidige job i EU skal findes. Men EU, og hvad vigtigere er, EU-budgettet, har aldrig for alvor erkendt dette.
Vi må også tage højde for muligheden for, at der opstår et digitalt skel i EU. Vi må gøre alt, hvad der står i vores magt, for at forhindre, at der opstår en informationsunderklasse. Det ville drive en stor kile ind mellem dem, der er en del af informationssamfundet, og dem, der er udenfor. Jeg opfordrer derfor kraftigt kommissæren til at tage initiativ til at sikre, at der stilles yderligere ressourcer til rådighed for at sikre, at informationssamfundet overholder lighedsprincippet, hvad angår både tilgængelighed og muligheder.
For det andet er der energien. Det er klart, at vi er for afhængige af eksterne ressourcer. Vi må øge EU's kapacitet af vedvarende energi. Vi skal undgå at komme i samme situation som sidste år, hvor industrien i hele Europa blev sat i stå af en lille gruppe mennesker. Vi skal derfor se på alternative energikilder ud fra et virksomhedssynspunkt.
Endelig vil jeg sige, at det, jeg prøver at opnå, ikke er en dosmerseddel over prioriteter for disse retningslinjer. Jeg prøver derimod at sikre, at der stilles tilstrækkelig støtte og tilstrækkelige ressourcer til rådighed for de områder, der er grundlaget for EU's fremtidige økonomiske succes.

Perry
Hr. formand, jeg taler på vegne af Udvalget for Andragender, som ganske vist ikke ligefrem kan siges at være et udgiftstungt udvalg, men har en vigtig funktion, nemlig at beskytte de borgeres rettigheder, som appellerer til dette Parlament om at sikre deres rettigheder.
Vi har to meget beskedne anmodninger til budgettet, som findes i Buitenweg-betænkningen. Den ene er, at der skal etableres en egentlig database, så borgerne kan følge deres andragender på internettet. Vi forventer at være oppe at køre inden udgangen af næste år, og vi ønsker, at der afsættes penge til det. For det andet skal der i forbindelse med forberedelserne til udvidelsen, og uanset hvilken sprogordning vi vælger, træffes foranstaltninger til at sikre, at borgerne i ansøgerlandene kan fremsætte deres andragender til Parlamentet på deres eget sprog.
Endelig vil jeg gerne understrege, at Udvalget for Andragender ikke kræver penge, men at det har brug for Parlamentets, Kommissionens og Rådets støtte, så det kan få aktindsigt. Det er gratis. Det koster ingenting. Men jeg kan fortælle Dem, at der i øjeblikket foreligger en række andragender - f.eks. Lloyds-andragendet - hvor Kommissionen og Rådet nægter Parlamentet aktindsigt.

Ferber
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, vi taler i dag om principperne for budgettet. Det vil sige, at det drejer sig om, hvilke politiske punkter vi budgetmæssigt, altså i budgettet for det kommende år, vil fastsætte som centrale. Jeg vil gerne sige helt klart, at det ikke er alle emner i Europa, som er et emne for Europa. Og selv ikke ethvert emne for Europa er et emne for budgettet. Det er absolut ting, som man skal holde ude fra hinanden. Derfor vil jeg koncentrere mig om et par væsentlige punkter.
Det vigtigste emne er naturligvis spørgsmålet om, hvad vi budgetmæssigt kan gøre ved krisen med mund- og klovsygen og BSE - og det påvirker alt sammen budgettet - for at få et bæredygtigt landbrug og for at sikre forbrugernes sikkerhed optimalt, og så vi også kan sælge de produkter, der produceres i Europa, i andre dele af verden. Det er alfa og omega for vores landbrug. Her har vi en stor fælles opgave at løse, også i forbindelse med budget 2002.
Det næste punkt er, at EU får stadig større betydning i takt med, at der overtages ansvar inden for den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik. Jeg synes efterhånden ikke længere, at det er acceptabelt, at de 15 udenrigsministre i EU - her må man i øvrigt også overveje, om vi overhovedet har brug for så mange - rejser rundt i verden og alle vegne øser af Europas overflødighedshorn og afgiver løfter, som vi i sidste ende skal gennemføre med møje og besvær og store budgetmæssige tricks. Det kan ikke være rigtigt. Her må Rådet overveje, om alt, hvad det går og laver, nu også er klogt.
Det tredje centrale punkt er, at vi er kommet til den helt konkrete fase i udvidelsesforhandlingerne. Og jo mere konkret vi marcherer fremad mod udvidelsen, jo større effekt får det på budgettet. Også her må man helt klart konstatere, at det ikke er nok at rejse gennem hovedstæderne i ansøgerlandene, klappe alle på skuldrene og sige: "Det går godt". Men når det kommer til at stille penge og instrumenter til rådighed, så sætter Rådet hælene i og er mere end nærigt, når der skal uddeles midler. Det går ikke!
Det sidste emne, jeg vil nævne, fordi vi også har diskuteret det i Budgetudvalget, er rets- og indenrigspolitikken. Dette er naturligvis et centralt politisk emne, hvor det imidlertid kun drejer sig om et par stillinger til hr. Vitorino. Det har ikke nogen effekt på budgettet. Rets- og indenrigspolitikken har ikke nogen effekt på budgettet. Det må man konstatere helt nøgternt. Derfor bør vi skelne mellem politisk vigtige emner, som rets- og indenrigspolitikken hører til i det kommende år. Men dette område har ikke topprioritet for budgetprincipperne, da det ikke er af stor betydning.
Jeg vil imidlertid også gerne omtale emnet forvaltningsbudgetter. Jeg spørger Dem helt klart: Hvem er forvaltningen til for? Ikke for sin egen skyld, men tværtimod, for at det, som skal sikres via de forskellige institutioner, også kan sikres organisatorisk. Derfor bør vi i Europa-Parlamentet nu, midtvejs i valgperioden - som vi jo når med udgangen af dette år - overveje, om vores arbejdsgang er korrekt på alle områder. Jeg giver ikke meget for, at vi nedsætter det ene underudvalg efter det andet - det er f.eks. på tale inden for forbrugerbeskyttelsen - i stedet for at overveje, hvordan vi kan tilpasse de eksisterende udvalgsstrukturer, så vi bedre kan håndtere det lovgivningsmæssige ansvar. Det er ting, som vi bliver nødt til at tale om i dette år. Det påvirker naturligvis også budgettet.
Vi taler jo også om det finansielle overslag. I løbet af 2002 kommer vi også til at drage budgetmæssige konsekvenser af WTO. Jeg har nævnt udvidelsen og udenrigspolitikken, hvor vi nu på tredje år kører med særordninger. Vi diskuterer det sjette forskningsrammeprogram, som vi vil have flere penge til. Vi taler om, at forvaltningsbudgetterne vokser. Rådet vil nu have 10 millioner euro ekstra. Vi kommer altså også under et massivt pres med forvaltningsudgifterne. Det betyder samlet set, at alt det, som stats- og regeringscheferne lovede så flot i marts 1999 i Berlin, nemlig at Europas handleevne var sikret frem til 2006, to år senere viser sig at være urealistisk og usandt. Derfor må jeg bede Rådet om at lade figenbladet falde og ændre det finansielle overslag, da vi ellers ikke vil være i stand til på langt sigt at opfylde kravene og forventningerne til Europa budgetmæssigt.

Formanden
Hr. Ferber, af anstændighedsgrunde må jeg afvise Deres sidste forslag!

Walter
Hr. formand, fru kommissær, tak for formandens bemærkning, for det sparer mig for at sige det samme. Når Markus Ferber stiller den slags forslag, er det naturligvis fristende at gå ind på dem. Det er ganske vist ikke noget specielt fristende perspektiv at se ham uden figenblad, men forslaget om at tage emnet op til diskussion er naturligvis ikke helt ved siden af. For man må trods alt tænke på, at et forslag som det, der er blevet stillet her, nemlig at gennemgå det finansielle overslag, bestemt er et seriøst forslag eller en seriøs tanke.
Man skal imidlertid også være klar over, at vi naturligvis har at gøre med skatteydernes penge. Vi har med skattepenge at gøre. Det er ikke let at stille sig op og sige: "Det, som I har sat jer som ramme, er helt tosset, det fejer vi bare til side, der skal mere til!" Det er let at sige bagefter. Naturligvis har verden udviklet sig i de sidste uger og måneder, og jeg lægger ikke skjul på, at jeg også i de sidste år flere gange har spurgt, om der virkelig var afsat nok penge i det ene eller det andet tilfælde, set i lyset af de helt akutte problemstillinger, vi står over for.
De akutte problemstillinger er en del af det, som socialdemokraterne vil være opmærksomme på under budgetforhandlingerne. Akutte problemstillinger er naturligvis også forbrugertillid og fødevarekvalitet. Det er to af de helt store prioriteringer, som har fået et alvorligt knæk i de seneste uger og måneder på grund af begivenheder inden for landbrugspolitikken, inden for fødevareforsyningen til borgerne, som ikke kunne forudses. Men vi kan ikke stille os hen og lade som om, de ikke var der, stikke hovedet i busken og sige, at alt fortsætter som før, og det, som blev besluttet dengang, er rigtigt i al evighed! Vi må virkelig gøre spørgsmålet om forbrugerbeskyttelse og fødevarekvalitet i forbindelse med en fornyelse af landbrugspolitikken til et af de højest prioriterede områder.
Et andet højt prioriteret og akut nødvendigt emne - og jeg insisterer på, at vi ikke glemmer det og skubber det til side, efter at vi nu gennem to år har kæmpet så hårdt for det - er spørgsmålet om freden i Europa og helt konkret freden på Balkan. Det er ikke et emne, som man kan skubbe til side, bare fordi der er opstået et nyt og endnu alvorligere problem, som måske berører os mere direkte. Genopbygningen af Balkan og sikringen af freden, støtten til befolkningen dér, er også et spørgsmål om vores europæiske kontinents fremtid! Alt det, vi ikke gør i dag for at opbygge fredelige strukturer på Balkan, kan indhente os igen på et eller andet tidspunkt. Hvem af Dem kan garantere, at vi ikke kommer ud i krigeriske sammenstød igen, hvis vi giver folk indtryk af, at de faktisk har størst fordel af at bekrige hinanden? I øjeblikket er det åbenbart ikke mere fordelagtigt end at samarbejde med os om at opbygge et fredeligt kontinent.
Et andet akut behov, som også er et resultat af de foregående år, men som også peger ind i fremtiden, er bekæmpelsen af arbejdsløsheden. Her har vi tidligere haft succes på det europæiske kontinent, i EU. Arbejdsløsheden faldt sidste år fra 8,7% til 8%. EU har naturligvis ikke båret den største del af byrden på sine skuldre, men alligevel er vi med vores forslag og initiativer en integreret del af de fremskridt, der er opnået. Hvis man tager den såkaldte sociale inddragelse, social inclusion, i befolkningen alvorligt og ikke vil acceptere, at dele af befolkningen er udelukket fra at deltage f.eks. i arbejdsmarkedet, så må man også arbejde imod det. Befolkningen har krav på, at vi bekæmper arbejdsløsheden meget intensivt. Social inclusion betyder imidlertid også - min kollega Neena Gill nævnte det - at alle skal have mulighed for at deltage i samfundet på den nye teknologis betingelser. Det må ikke afhænge af, om man har penge nok til at købe sig en turbocomputer og lære børnene at bruge den, vi skal være meget opmærksomme på at inddrage alle.
Et punkt, som nok er meget vigtigere politisk end budgetteknisk - Markus Ferber udtrykte det præcist - er spørgsmålet om vandringsbevægelser. Jeg er glad for, at vi i Budgetudvalget er blevet enige om, at vi vil behandle dette emne under begrebet "vandringer" og begrebet hjælp. Hvordan kan vi forme den vandring, som enten er kommet uønsket, eller som vi får brug for på et eller andet tidspunkt i fremtiden? Det drejer sig ikke om at kriminalisere eller kalde på følelser, men vi må diskutere emnet. Jeg synes, det er meget positivt, at vi har kunnet bringe det i overensstemmelse med formuleringerne i hr. Costa Neves' udkast til betænkning.
Det næste punkt er den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik. Også et vigtigt punkt, som ganske vist ikke vejer så tungt på budgettet endnu, men som er politisk vigtigt. Her kan det ikke længere handle om, at vi på europæisk niveau gør os tanker om, hvordan vi kan forbedre samordningen af militære strukturer, hvordan vi skaffer flere militære enheder, sikkerhedspolitik for det europæiske kontinent betyder også nedrustning, betyder også destruktion af masseødelæggelsesvåben, som truer os. Det kan ikke kun handle om at opbygge på den ene side, det må også være i vores interesse at bidrage til reduktion af massødelæggelsesvåben i hele verden. Det er et punkt, som vi må prioritere højt.
Lad mig afslutningsvis sige, at vi vil acceptere betænkningen, som hr. Costa Neves har fremlagt, og som efter vores mening er god. Der skal ganske vist forbedringer til nogle steder, men derfor har vi stillet ændringsforslag, og jeg ved, at man vil være meget imødekommende over for dem, hvilket jeg virkelig er taknemmelig for. Vi vil ikke kun i år, men også fremover altid betragte budgettet ud fra den synsvinkel, om vi som Parlament har indflydelse på hele budgettet eller kun på en del af det. For os kan der kun findes et samlet budget, uden skelnen mellem obligatorisk og ikke-obligatorisk, og det skal omfatte såvel indtægts- som udgiftssiden. Så er budgetproceduren komplet, og det er vores krav på langt sigt!

Virrankoski
Hr. formand, først vil jeg takke hr. Costa Neves og fru Buitenweg for nogle særdeles gode betænkninger. Budgetretningslinjer 2002 omfatter klare retningslinjer for den budgetpolitik, som Europa-Parlamentet skal føre. Parlamentet ønsker at effektivisere og forenkle EU's administration, fremhæve stillingtageres individuelle ansvar, forbedre gennemførelsen af budgettet og styrke den økonomiske udvikling samt fremme det bæredygtige landbrug.
De centrale mål er en reform af Kommissionen og en effektivisering af administrationen. Dette stræber man efter ved at overgå til aktivitetsbaseret budgetlægning og forvaltning. Man skal være ansvarlig for sine handlinger, hvad angår såvel aktiviteters effektivitet som de økonomiske aspekter. Man skal være personligt ansvarlig for forsinkelser og ligeledes for, at pengene overføres smidigt og lovligt. I den henseende henviser betænkningerne klart til den langsomme behandling af strukturfondsprogrammerne i Kommissionen. Denne sag skal vi vende tilbage til i forbindelse med decharge for 2000.
I betænkningen udgør den nye forordning om budgetdisciplin, hvis reform er en uopsættelig foranstaltning, nøglen til en velfungerende, effektiv og ansvarsfuld forvaltning. Parlamentet kræver også afvikling af forsinkelser og efterslæb. Min gruppe kræver, at afviklingen af efterslæb skal ske effektivt, og uindfriede forpligtelser skal være afklaret i løbet af en bestemt periode.
Et specielt problem er landbrugsbudgettet. Margenen i finansieringsoverslaget er næsten opbrugt på grund af BSE-krisen. Tanken om besparelser på landbrugsbudgettet, som var på dagsordenen i Berlin, ser ikke ud til at være aktuel. BSE-krisen udgør en trussel for hele budgettet på grund af forøget oplagring og eksportbehov. I denne forbindelse kan jeg personligt imidlertid ikke tilslutte mig kravet om beskæring af støtten, som kommissær Schreyer offentligt har stillet. Landmændene er den eneste befolkningsgruppe i Europa, hvis indkomstniveau EU kan bestemme direkte. Derfor skal de ikke betale personligt for BSE-krisen. Støtten til landbruget opfordrer ikke til overproduktion, fordi denne ikke er afhængig af produktionens omfang og baseres på arealer og kreaturantallet. Vi skal huske, at vores største konkurrent, USA, støtter landbruget betydeligt mere end EU. Det er vigtigt, at også Kommissionen binder sig til løsningen i Agenda 2000.
For fremtiden er det centrale spørgsmål udgiftsområde 5, udviklingen af de administrative udgifter. Rådet er i gang med at udvikle sin militære krisestyringsorganisation og har i det andet tillægs- og ændringsbudget bl.a. krævet 51 nye stillinger midt i budgetåret. Hvad angår krisestyring, er der klart tale om aktivitetsudgifter. Derfor skal Rådet komme med en mere klar redegørelse for, hvad det drejer sig om, nemlig om Rådet er i gang med at skabe en "ny kommission" for EU's anden søjle, en kommission, der står uden for Parlamentets budgetmagt. Fordi der her klart er tale om ikke-obligatoriske udgifter, kan Parlamentet ikke acceptere disse planer.

Rühle
Hr. formand, også jeg vil gerne på min gruppes vegne takke ordførerne for det gode forarbejde, for det gode arbejde i det hele taget. Jeg vil koncentrere mine bemærkninger om Costa Neves-betænkningen. Ordføreren har allerede sagt, hvad der skulle siges om Buitenweg-betænkningen. Hun har naturligvis vores gruppes fulde støtte. Jeg vil især gerne fremhæve hendes bemærkninger om området "flerårsplaner". Vi har brug for en langsigtet planlægning inden for Parlamentets forvaltning.
Også Costa Neves-betænkningen er vi langt hen ad vejen indforstået med, især støtter vi dens klare prioritering. Guidelines skal naturligvis ikke gengive detaljer, de skal præcisere EU's prioriteringer for næste år, for budgetåret 2002. Prioriteringen - f.eks. inden for landbrugspolitikken - anser vi for rigtig. Mund- og klovsygen viser, at EU befinder sig i en dyb krise inden for landbrugspolitikken. Vi håber, at revisionen af Agenda 2000, den midtvejsstatus, som nu skal gøres op, fører til de nødvendige reformskridt og også til, at Parlamentet i højere grad bliver inddraget i udformningen af landbrugspolitikken. Det mener vi især er nødvendigt, fordi landbrugspolitikken fører til et bredt tillidstab i befolkningen. Det må vi tage hånd om ved at ændre kurs til fordel for flere programmer for landdistrikterne, vi må væk fra markedsstøtteordningerne, og vi skal have større medbestemmelse til Parlamentet. Der er ikke først og fremmest brug for flere penge, men for en omfattende reform.
Det andet centrale punkt er udvidelsen mod øst. Også her står EU over for store udfordringer. Vi håber meget, at de midler, som allerede er stillet til rådighed for 2000, også bliver brugt. Disse midler bør vi udnytte. Alene når vi tænker på miljøpolitikken i udvidelseslandene, står det klart, at der er behov for meget store midler. Her håber jeg på større støtte i udvalget - her vil jeg også tage hr. Ferber på ordet, han har jo allerede lovet denne støtte. Jeg tror, at vi her må gå forrest som udvalg og stille disse krav, for alt det, som vi ikke tager fat på nu i tide, vil hævne sig senere. Netop på dette område er der akut behov for en reform af EU's politikker, så udvidelsen mod øst på langt sigt kan betales og mestres.
Jeg tror, at kravet om en revision af det finansielle overslag er berettiget. Vi ved alle, hvilke problemer vi havde sidste år med finansieringen af stabilitetspagten for Balkan, med finansieringen af Meda. Her er vi også forpligtet til netop inden for de eksterne politikker fortsat at være meget opmærksomme på det og sørge for, at der bliver ydet et godt stykke arbejde på dette område, netop med henblik på konfliktforebyggelse. Men det kan ikke først og fremmest kun dreje sig om flere penge. Netop på det område må vi efter min mening være mere opmærksomme på effektivitet. I de eksterne politikker er der et påtrængende reformbehov på forskellige områder. Vi håber, at det ekstra personale, som Kommissionen fik sidste år, også vil bidrage til, at der opnås større effektivitet på området. Alt i alt støtter vi - det vil jeg gerne gentage - alle tre betænkninger. Når det gælder udvidelsen mod øst, bør vi imidlertid sætte os sammen og formulere noget mere konkret.

Wurtz
Hr. formand, fru kommissær, hr. Costa Neves har udarbejdet en betydningsfuld betænkning om budgetretningslinjerne for 2002, men desværre med en vis inkonsekvens visse steder.
Der er først og fremmest inkonsekvens i valget af prioriteringer. Det sociale område, som ligger vores medborgere meget nært, er ikke en af dem. Beskæftigelsen, som Det Europæiske Råd lovede at dedicere sit seneste topmøde i Stockholm til, hvilket med al tydelighed viser, at det er et centralt indsatsområde for Europa - som hr. Pronk og fru Gill i øvrigt allerede har nævnt - findes heller ikke på prioriteringslisten. Og udvidelsen, som om noget er en strukturerende ambition, mangler også på prioriteringslisten. Det forstår jeg helt ærligt ikke.
Der er også inkonsekvens mellem betænkningens erklærede målsætninger og de finansielle midler, som er afsat til at gennemføre dem. Således mener jeg ikke, at den naturligvis korrekte intention om at lægge vægt på fødevaresikkerhed og støtte til landbrugssektoren, set i lyset af konsekvenserne af BSE-krisen og mund- og klovsygen, er kompatibel med det fornyede løfte om at opretholde budgetdisciplinen, med den totale mangel på evaluering af omkostningerne i forbindelse med BSE-krisen og med afslaget på min gruppes forslag om at skabe en særlig støttereserve i forbindelse med BSE. Hr. Virrankoski har ligeledes understreget dette problem.
Endelig og mere generelt er der en vis inkonsekvens i denne tendens til først og fremmest at undersøge enhver politisk EU-ambition ud fra et udgiftssænkningsperspektiv. Vi må forberede en reform af den fælles landbrugspolitik, siger ordføreren, med henblik på den næste WTO-forhandlingsrunde og konsekvenserne af udvidelsen. Vi ved godt, hvad det betyder. Hvad angår aktioner uden for Unionen, skal man ifølge ordføreren først fastlægge resultatmålene. Hvilken konkret betydning kan et sådant krav få for Balkanlandene, den nære Orient og vores partnere i det sydlige Middelhavsområde, hvis ikke det skulle være en forventning om nedskæringer eller omfordeling af ressourcerne i de forskellige programmer i tilfælde af en utilfredsstillende costbenefitfordeling?
Med hensyn til udgifterne i forbindelse med førtiltrædelsen understreger ordføreren endnu en gang, at man bør gennemføre en nøje undersøgelse af deres effektivitet med hensyn til at få ansøgerlandenes økonomier til at konvergere med medlemsstaternes. Klog mand fatter halvkvædet vise! Der er kun et område, der synes at finde nåde for ordførerens øjne, nemlig det europæiske forsvar. På det område - og udelukkende på det område - opstiller han i forblommede vendinger hypotesen om en revision af de finansielle overslag, hvilket har været et tabuemne under alle tidligere budgetforhandlinger.
Dette er uden tvivl nogle af grundene til, at en tredjedel af de tilstedeværende medlemmer af Budgetudvalget uden videre har nægtet at godkende denne betænkning. Stillet over for de omfattende udfordringer i vore dages Europa kan vi faktisk ikke acceptere, at vi skal være så tilbageholdende.

Turchi
Hr. formand, først vil jeg gerne takke ordførerne for deres arbejde. Jeg ville gerne have, at dette års budget var lidt mere langsigtet end sidste års budget, hvor vi bad om en bevilling til det, der viste sig at blive en international krise, nemlig BSE. Nu er denne krise efterhånden næsten blevet en kollektiv neurose, og det får alle os politikere til at forstå, at vi, som man siger, skal tage fat om nældens rod og forsøge at skabe sikkerhed for borgerne på fødevareområdet.
Med hensyn til budgettet vil jeg gerne understrege, at det på den ene side er hensigtsmæssigt for EKSF at forsøge at få de årlige formueindtægter medtaget fuldstændigt i det almindelige budget for at overholde finansforordningens og den interinstitutionelle aftales bestemmelser, og at det på den anden side er nødvendigt at oprette en særlig budgetpost for parterne, når det gælder budgetindtægter og -udgifter. Hvad kulturen angår, bør man fuldt ud støtte forbedringen af skoleuddannelserne og de faglige uddannelser. Hvad angår landbruget, som er af afgørende vigtighed, bør man i stadig større grad støtte det, navnlig i betragtning af den efterhånden nært forestående udvidelse, og det gælder også de små og mellemstore virksomheder, der er selve kernen i europæisk økonomi.
Vi skal gøre os klart, hvor vores økonomiske svaghed ligger i øjeblikket, og vi skal forsøge at føre en budgetpolitik, som puster nyt liv i vores økonomi og udvikling.

Van Dam
Hr. formand, "i begrænsningens kunst viser den sande mester sig". Dette ordsprog af Goethe har hr. Colom i Naval bestemt ikke gjort til sit eget. I sin betænkning om de finansielle overslag angiver han ganske rigtigt den betydelige underudnyttelse af bevillinger til strukturelle foranstaltninger i 2000. I det år blev 14.190 millioner euro til forpligtelsesbevillinger og 7.988 millioner euro til betalingsbevillinger ikke benyttet. Hermed skitseres et stort problem, som har eksisteret i mange år.
Men jeg er enig med ordføreren i, at en ændring er nødvendig. Den politik, som er ført indtil nu, kan ikke sælges til borgerne. Men hvad ser jeg til min overraskelse? Både Kommissionen og hr. Colom foreslår som ændring på ny at afsætte de ubenyttede beløb på budgettet for 2002. Det vil jeg ikke være med til. Der er god grund til at analysere dette problem til bunds. Hvad er f.eks. årsagen til, at betalingerne er så meget bagud ved forpligtelserne? Er det ikke, fordi Kommissionens tjenester ikke er i stand til at gennemføre en god forvaltning af alle de forpligtelser, som budgetmyndigheden i de forløbne år har bebyrdet Kommissionen med? Har man simpelthen ikke bare budgetteret for meget?
Løsningen ligger efter min mening i Goethe-citatet. Vi skal tage ved lære af fortidens fejltagelser, og Parlamentet skal begrænse sig. De ubenyttede bevillinger skal ikke hver gang overføres til efterfølgende år. Vi skal tilpasse bevillingerne til Kommissionens gennemførelseskapacitet. Unionen skal desuden begrænse sig til de politiske områder, hvor europæisk optræden har en klar merværdi. Uhensigtsmæssige programmer skal fjernes.
Costa Neves-betænkningen bliver hængende i uklarheder. Den kan bruges til hvad som helst. Jeg ville gerne have haft et klart billede af hans planer. Det er helt uforståeligt, at udvidelsen, som er topprioriteten i de kommende år, ikke er med i hr. Costa Neves' politiske prioriteringer. Jeg foreslår, at denne vigtige udvikling medtages.
Endelig, hr. formand, er vi imod kommissionsforslaget om vedtægten for og finansieringen af europæiske politiske partier. Det er ikke Europa, men partierne, som skal bestemme, i hvilken sammenhæng de vil organisere sig. De er selv ansvarlige for deres indtægter. Desuden vil europæisk organiserede partier udvide kløften mellem borgerne og den europæiske politik.

Elles
Hr. formand, jeg vil gerne ligesom flere andre lykønske vores to ordførere med introduktionen af budgetterne for 2002, og med hensyn til hr. Costa Neves' betænkning, som mit indlæg først og fremmest drejer sig om, vil jeg sige til hr. Wurtz, at han virkelig har fundet den rette balance i prioriteringen af EU's ansvarsområder - og her har landbruget en central plads - og sociale spørgsmål, som vi bemærkede op til Lissabon-topmødet og efterfølgende i Stockholm i sidste uge. Der er i alt væsentligt tale om nationale ansvarsområder, nationale budgetter. Vi kan på EU-plan kun gøre meget lidt for at indføre store sociale programmer af den type, som jeg tror, De talte om.
Det, der slår mig mest i disse to budgetter, er det interinstitutionelle samarbejde, som for 10 år siden nok var mere ønsketænkning end praksis. Jeg har foran mig Rådets prioriteter, selv om der for første gang i historien ikke er nogen repræsentant for Rådet til stede. Det er lidt ironisk, at der i første afsnit af Rådets dokument står, at Rådet bifalder den samarbejdsånd, som herskede under udarbejdelsen, og at det understreger vigtigheden af at fortsætte det gode samarbejde mellem budgetmyndighedens to parter og Kommissionen. Man må ikke desto mindre tage for pålydende, at Rådet ønsker en grundig analyse af den rapport, som Kommissionen skal forelægge inden 30. juni 2001, om, hvor langt man er nået med at nedbringe udestående forpligtelser til et normalt niveau. De, der var til stede i december sidste år, husker nok, at ingen i Rådet ligefrem bifaldt den fælles erklæring, som Parlamentet fremsatte. Tværtimod lod de nærmest til at være fjendtligt indstillet over for dem. Så jeg er virkelig glad for at høre, at de ønsker at samarbejde med os om at nedbringe de udestående forpligtelser, om at sikre en bedre sammenhæng mellem de lovgivnings- og budgetmæssige procedurer og om at opstille præstationsmål, navnlig i udgiftsområde 4 for den eksterne politik.
Et andet område, som afspejler det interinstitutionelle samarbejde, der er fremtrædende i hr. Costa Neves' betænkning, er informationspolitikken, hvor vi i årevis har prøvet at få valuta for pengene, hvilket i al den tid mildt sagt ikke er lykkedes særlig godt. Det er ikke så sært, at 50% af informationsbevillingerne stadig er hensat, stadig venter på Kommissionens forslag. Jeg opfordrer kraftigt Kommissionen til at stille disse forslag hurtigst muligt, efter at den forhåbentlig har gennemdrøftet dem med Parlamentets egen administration.
Endelig, hvad angår den eksterne politik, har vores ordfører antydet et behov for at opstille prioriteter. Vi ved, at de knappe ressourcer på budgettet vil være til rådighed i en overskuelig fremtid. I Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik har man en vældig god idé, men den er ikke med i hr. Costa Neves' betænkning i øjeblikket. Den går ud på, at vi bør søge råd udefra om, hvordan vi opstiller udenrigspolitiske prioriteringer, så vi kan opstille en langsigtet plan for, hvordan vores penge skal bruges. Det bør vi se nærmere på.
Hvad angår Buitenweg-betænkningen, vil jeg også gerne fremhæve de tydelige tegn på interinstitutionelt samarbejde på miljø- og transportområdet samt et interinstitutionelt rekrutteringskontor, som jeg håber snart vil være oppe at køre for at sikre, at EU-borgerne får mest muligt for deres penge.
Der er et par områder, hvor der kan opstå problemer med det interinstitutionelle samarbejde, og det gælder ikke mindst førtidspensionering. Det støtter vi fuldt ud, men vi foretrækker et obligatorisk system, hvis det er muligt under statutten. Vi har diskuteret dette i forbindelse med 2001-budgettet, og vi vil helt bestemt arbejde på at få disse forslag gennemført i Parlamentet, hvis det er muligt.
Men det vigtigste - og her henvender jeg mig til Parlamentets generalsekretær - er det brev, som formanden for min gruppe sendte til Parlamentets formand i går om det absolutte behov for at have en flerårig plan for udvidelsen på plads inden førstebehandlingen af Parlamentets budget, så vi kan få en idé om, hvad vi kan forvente af udgifter til sprogtjenester og en lang række andre sager. De må ikke forvente, at vi godkender eventuelle forslag senere på sommeren uden en fuldstændig forhandling med de politiske grupper. Det er højst usandsynligt, medmindre vi får tid til en grundig gennemgang.
Til sidst vil jeg gerne udtrykke min glæde over den interinstitutionelle ånd, som breder sig. Det vil vi gerne fremme, samtidig med at vi respekterer, at de enkelte institutioner har ret til at træffe deres egne beslutninger. Jeg håber, at vi når frem til de rigtige beslutninger, så EU-borgerne får noget for deres penge.

Wynn
Hr. formand, jeg vil gerne takke de to ordførere, fru Buitenweg og hr. Costa Neves, for deres store indsats for at udfærdige disse retningslinjer på så kort tid. De er relativt nye i vores udvalg, og de har vist, at de forstår, hvad udvalget står for. Med denne type retningslinjer kan det ikke gå helt galt i årets løb.
Jeg vil gerne kommentere flere punkter. For det første hr. Costa Neves' betænkning og Kommissionens budget. Udgiftsområde 4 har været det store problem i de sidste to år, især Balkanlandene, hvor vi har prøvet at få det korrekte beløb, hvor vi har skændtes med Rådet, hvor vi har brugt fleksibilitetsinstrumentet og alt i alt ikke haft en tilfredsstillende procedure. Disse problemer vil forhåbentlig blive løst, så vi ikke står i samme situation næste år. Desuden venter vi stadig på Verdensbankens rapport om Serbiens behov. Men da ad hoc-delegationen tog til Serbien tidligere på året, og vi drøftede dette med Verdensbanken, udtalte de, at de ville se på udbudssiden for at fastslå Serbiens behov. Efter hvad jeg har forstået, betyder det, at vi først vil se, hvad donorerne kan give, før vi fastslår, hvad behovet er. Selv med den type udtalelse er vi ikke i samme situation, når vi skal prøve at finde midlerne til udgiftsområde 4 for næste år.
Der vil opstå problemer med udgiftsområde 5 fremover. Det nuværende TÆB 2 for 2001, som Markus Ferber nævnte tidligere, giver anledning til visse bekymringer, og ikke kun over Rådets behov i dette TÆB, men også over, hvad det vil stille op med margenen i udgiftsområde 5. Under trialogen sidste torsdag lyttede det svenske formandskab til os og var meget velvilligt indstillet over for det. Vi understregede, at der er behov for, at de tre institutioner snarest muligt samles for at drøfte margenerne - især i udgiftsområde 5, men vi må også begynde at se på udgiftsområde 3 og 4.
Hvad angår udgiftsområde 1, raser både BSE-krisen og nu også mund- og klovsygen, hvis man kan bruge det udtryk. Mund- og klovsygen raser i hvert fald i den medlemsstat, jeg kommer fra, og i den region, jeg repræsenterer. Rådet og Kommissionen har gjort det helt klart, at der ikke afsættes flere penge til udgiftsområde 1 næste år. Uanset konsekvenserne af de to sygdomme skal pengene findes i udgiftsområde 1. Medlemmerne skal gøres opmærksom på det, så de ikke bare forventer, at Rådet stiller flere penge til rådighed.
Det fjerde punkt i Costa Neves-betænkningen er reformen af Kommissionen, som omtales i afsnit 7, 8 og 9. Den er meget vigtig. Må jeg bede Rådet komme med en indikation af, hvad de vil foreslå som retsgrundlag for førtidspensionsordningen? Før vi ved det, kan vi ikke tage stilling til, hvad vi bør støtte næste år.
Hvad angår Buitenweg-betænkningen, må jeg sige, at udvidelsen er et problem. Ifølge den interinstitutionelle aftale vil eventuelle behov i forbindelse med udvidelsen blive dækket ved en revision af det finansielle overslag. Hvad gør vi så, når vi vil planlægge sproguddannelse, nyansættelser eller ombygninger? Hr. Elles kom ind på dette, og jeg prøver at være mere subtil, når jeg siger, at vi skal se på behovene i forbindelse med udvidelsen og endnu en gang tale med de øvrige institutioner om at se på en revision i forbindelse med udvidelsen. De tre institutioner skal løse dette i fællesskab. Det er et problem, som ikke forsvinder af sig selv, og for hver uge kommer det nærmere og nærmere.
Colom i Naval-betænkningen lader til at have givet en masse problemer i den senere tid, men vi finder forhåbentlig snart en løsning, så de personer i medlemsstaterne, som har været i gang med at ringe rundt, og de personer i Kommissionen, som har været ved at gå i panik, hvis jeg må bruge det udtryk, kan slappe af.
Endelig er der Haug-betænkningen, som ingen andre har nævnt, men som jeg er nødt til at nævne. Hvis jeg ikke var formand for Budgetudvalget, men bare menigt medlem, ville jeg have mine tvivl med hensyn til fru Haugs betænkning, og jeg ville ikke stemme for ændringsforslag 3. Men jeg er jo formand, og jeg må ikke sige sådan noget, så det vil jeg lade være med.

Jensen
Hr. formand, jeg vil også gerne takke de tre ordførere for gode betænkninger og sige, at jeg bestemt synes, at de viser, at vi betragter budgettet som et politisk instrument. Der er fastlagt en række klare politiske prioriteter i de tre betænkninger. Særlig vil jeg fremhæve hr. Costa Neves' betænkning. Den indeholder en opfølgning af den beslutning, der blev truffet på Lissabon-topmødet i fjor og bekræftet på topmødet i Stockholm om, at vi inden for de kommende 10 år skal skabe den mest konkurrencedygtige økonomi i EU. Det synes jeg er en flot prioritet, og vi skal sikre os, at det afspejles i budgettet, særlig inden for det, der hedder EU's interne politikker. Jeg er også glad for, at vi arbejder videre med at sikre, at der følges op på bevillingerne til strukturfondene, sådan at det, vi forpligter os til, også er det, der føres ud i livet, og således at der er et rimeligt forhold mellem forpligtelses- og betalingsbevillinger.
Sammen med den liberale gruppe har jeg stillet ændringsforslag om, at vi skal fortsætte reformen af de tilskud, der gives under de såkaldte "A 30-linjer". Der er organisationer, som får tilskud år efter år og ligefrem bliver afhængige af tilskuddene. Det er noget, vi må forholde os til. Som parlamentsmedlem mener jeg, vi må støtte Kommissionens arbejde med at sikre en gennemskuelig forvaltning af pengene, sådan at skatteborgerne har sikkerhed for, at der er effektivitet, og at de politiske mål nås. Argumentet om, at "vi plejer at få tilskud", må ikke være afgørende, der skal være mulighed for fornyelse og for nye tiltag. Endelig vil jeg sige, at det er vigtigt, at vi fortsat støtter Kommissionens reform gennem vores prioritering af budgettet. Det er vigtigt for EU, at Kommissionen har et godt image udadtil, og at der ikke hersker tvivl om, at vi har en god og stabil administration. I den forbindelse er det klart, at vi skal tage højde for, hvad udvidelsen kommer til at betyde for vores administation i de kommende år.

Caullery
Hr. formand, kære kolleger, på trods af at vi støtter hovedparten af budgetretningslinjerne for 2002 som f.eks. de retningslinjer, der prioriterer fødevaresikkerhed og BSE-krisen samt visse globale indvandrerprogrammer, lider beslutningen desværre under nogle overdrevne udskejelser, som vores gruppe ikke kan stå bag, eftersom det er til skade for landmændene. Faktisk er det at betvivle den fælles landbrugspolitik på grund af kogalskabskrisen ikke blot ubilligt, det er det samme som at nægte at drage hele konsekvensen af de undladelser og forstillelser, som er mere end 15 år gamle, og som er skyld i, at vi sidder i denne situation i dag.
Vores gruppe stemmer således imod beslutningens stk. 11, som ikke blot kræver, at man ophæver den sondring, der er mellem obligatoriske og ikke-obligatoriske udgifter, men også at lovgivningen for den fælles landbrugspolitik nu skal lægges ind under den fælles beslutningsprocedure.
Hvad angår Buitenweg-betænkningen, er der nogle af hendes bestemmelser, der er uacceptable. At kræve, at der anvendes opdelte bevillinger i forbindelse med administrationsudgifterne, er det samme som at åbne op for en øjeblikkelig og omfattende vækst af nye uudnyttede bevillinger.
Til slut en enkelt bemærkning til Colom i Naval-betænkningen. De foreslåede forhøjelser gør os skeptiske med hensyn til deres fordeling, ligesom det foreslåede skema ikke vil forhindre, at vi ender med nogle omfattende uudnyttede bevillinger.

Ilgenfritz
Hr. formand, at fødevaresikkerhed og -kvalitet, forbrugerbeskyttelse og bæredygtigt landbrug bør være EU's fremmeste erhvervspolitiske mål, er der næppe nogen, som for alvor vil sætte spørgsmålstegn ved. Men eftersom vi alle ved, at mange veje fører til Rom, er spørgsmålet om, hvordan vi konkret vil nå frem til dette mål, nok vigtigere. Man anvender ofte patentopskrifter for at nå politiske målsætninger. Således nævner man i Costa Neves-betænkningen også den nye europæiske Fødevaresikkerhedsmyndighed.
Vi ved alle, at nye myndigheder kræver ekstra budgetmidler, som vi imidlertid næppe har. Hvis vi virkelig vil sikre og opnå det nævnte erhvervspolitiske mål, kan vi ikke forlade os på, at vi virkelig kan nå det ved at oprette en ny myndighed. Tværtimod må vi reformere hele landbrugspolitikken for at nå dette mål, naturligvis også med henblik på den planlagte udvidelse mod øst. I de forløbne valgperioder har vi fremmet de store landbrugsbedrifter på bekostning af småbrugsstrukturerne. Denne fejl skal rettes hurtigt, så de resterende småbrug, som altid har produceret fødevarer af høj kvalitet, igen kan få en indkomst, som sikrer deres økonomiske overlevelse, for kun på den måde vil vi kunne gennemføre disse mål.

Garriga Polledo
Hr. formand, mine damer og herrer, Gruppen for Det Europæiske Folkeparti accepterer med stor tilfredshed Carlos Costa Neves' budgetretningslinjer. Først og fremmest fordi de over for Kommissionen og Rådet markerer et selvstændigt princip for udarbejdelsen af budgettet for 2002.
Vi har altid argumenteret for, at interinstitutionelt samarbejde er den bedste måde, hvorpå der kan gøres fremskridt i en budgetforhandling. Det har vi også gjort på de tidspunkter, hvor forholdet mellem Rådet og Europa-Parlamentet har været mest anspændt. Erfaringen viser imidlertid, at klare og meget konkrete retningslinjer fremmer enigheden i Parlamentet. Derfor er der så få ændringsforslag, og de fremmer desuden det budskab, som vi ved procedurens begyndelse bør sende, især til den anden gren af budgetmyndigheden.
På den anden side er tilpasningen af de finansielle overslag på grund af manglende gennemførelse af budgettet for 2000 blevet et afgørende spørgsmål for Parlamentet. Det konsensusforslag, som Kommissionen stiller, lever op til begge budgetmyndigheders krav. For det første hæves det samlede beløb for betalinger ikke før slutningen af programmeringsperioden, som Rådet, der er forpligtet af medlemsstaternes budgetbegrænsninger, ønsker det, og for det andet overføres størstedelen af forpligtelsesbevillingerne til slutningen af perioden, noget, som bidrager til opfyldelsen af det, der blev aftalt i Berlin, som Parlamentet forlangte.
Vi håber derfor, at Rådet kan godkende dette forslag, som Parlamentet allerede gennem Budgetudvalget har bifaldet. Det er rigtigt, at en ændring af forpligtelsesbevillingernes størrelse kunne give Kommissionen visse forhandlingsproblemer med nogle medlemsstater, særligt hvad angår programmer inden for mål 1, som endnu ikke er godkendt. Men i den aftale, der kan indgås, vil der være en måned mere til forhandlinger mellem de to institutioner, og desuden vil der være fire uger mere til godkendelse i Bruxelles af disse nye programmer, særligt dem, der vedrører mål 1.
Vi gentager, mine damer og herrer, at det dårligste valg ville være ikke at have mulighed for genopførelse på budgettet, for det ville betyde et større tab af bevillinger til strukturforanstaltninger, som sandsynligvis ville mangle i slutningen af perioden. Hvis Rådet indgår en aftale i dag, burde vi ikke få problemer med at opnå en endelig aftale, og jeg understreger, at vi under alle omstændigheder har tid nok indtil den 3. maj til, at denne aftale kan bære frugt.
Vi vil takke Kommissionen for den rolle, den har spillet som mægler mellem de to andre institutioner. Vi kan af og til - her i Parlamentet - beklage os over Kommissionens manglende initiativ, som skyldes, at den er fanget mellem to andre institutioner, der har meget forskellige holdninger, og derfor har den meget få handlemuligheder. Men noget, man aldrig kan nægte Kommissionen, er dens evne til at mægle og skabe kompromiser, der munder ud i fornuftige forslag.
Til sidst vil jeg lykønske fru Buitenweg med hendes retningslinjer for andre institutioners budgetter, som der er bred enighed om, hvilket gør, at vi alle sammen og hun selv kan få en tilstrækkeligt frugtbar, fredelig og rolig budgetforhandling.

Gill
Hr. formand, jeg vil også begynde med at lykønske fru Buitenweg med betænkningen og den måde, hvorpå hun har forsøgt at tage hensyn til og integrere forskellige holdninger. Jeg er enig i vigtigheden af at vedtage en aktivitetsbaseret budgetopstilling, fordi jeg mener, at det er afgørende for den fremtidige gennemsigtighed i alle EU-institutioner og vil påvirke disses måde at arbejde på. Min gruppe bifalder navnlig henvisningen til bistandsstatutten og bevillingerne til de politiske partier. Jeg er også helt enig i den vægt, som udvidelsen og konsekvenserne af beslutningerne i Nice tillægges i disse retningslinjer.
Jeg er dog bekymret over, at ingen af institutionerne indtil videre har set på de budgetmæssige konsekvenser af denne sag i sammenhæng. Der er, som det fremgår af betænkningen, behov for en fælles sammenhængende strategi, som omfatter alle aspekter af udvidelsen på kort såvel som langt sigt. Det er afgørende, at vi forudser og evaluerer de budgetmæssige konsekvenser af udvidelsen for alle institutionerne, for hvis vi ikke gør det, vil det være svært at opretholde den budgetmæssige disciplin og effektivitet. Vi har derfor bedt de enkelte institutioner fremlægge en strategi, som beskriver konsekvenserne af udvidelsen for deres tjenestegrene.
Der er behov for en radikal strategi, navnlig for sprog- og oversættelsestjenesterne, da de sandsynligvis bliver de største vækstområder. Vi risikerer at komme op på hen imod 60.000 ansatte, og det giver næppe skatteyderne i EU valuta for pengene. Min gruppe er derfor meget bekymret over afsnit 12, som opfordrer til, at der indsættes tal i det foreløbige budgetforslag, før vi har forhandlet en strategi. Det er da den omvendte verden.
For det andet er jeg heller ikke sikker på, hvor klogt det er at medtage afsnit 19 i disse retningslinjer, fordi det kræver en fuldstændig midtvejsrapport for alle stående udvalg i Parlamentet. Alt dette vil skabe større uro og forvirring, og det strider imod det ønskede planlægningsniveau i institutionerne, som er nævnt andetsteds i betænkningen. Jeg opfordrer derfor kraftigt vores kolleger i PPE-DE til at trække disse ændringsforslag tilbage.

Hyland
Hr. formand, fællesskabsbudgettet er livsnerven i en bæredygtig fælles landbrugspolitik. Landbruget og EU's landmænd har aldrig stået over for større udfordringer end nu. BSE og mund- og klovsyge har tilføjet en ny og uventet dimension til EU's dagsorden. Den psykologiske effekt på landmænd og landbrugssamfund er betydelig. Konsekvenserne for landbrugsindkomsterne og dermed også for landbrugsbudgettet er uoverskuelige i øjeblikket. Spørgsmålet om, hvorvidt landbruget er en bæredygtig karrieremulighed for nye landmænd, er igen kommet i søgelyset. Forbrugerne er stadig forvirrede og desorienterede. Der misinformeres fortsat i vidt omfang om fødevaresikkerheden, især hvad angår kødprodukter. Deraf den bekymrende nedgang i kødforbruget.
På denne baggrund vil jeg gerne advare mod forsøg på radikalt at ændre administrationen og strukturen i det landbrugsbudget, der blev vedtaget i Berlin. Hvad angår BSE og mund- og klovsyge, er landmændene i det store hele uskyldige ofre for omstændigheder, de ikke har kontrol over. Det ville være en alvorlig fejltagelse, hvis vi på grund af panikken over den nuværende krise indførte drastiske budgetændringer, som modvirker bæredygtigheden af de europæiske familielandbrug.

McCartin
Hr. formand, jeg vil gerne starte med at sige, at vi ofte diskuterer budgettet, som om det var et mål i sig selv. Vi diskuterer ændringsforslag, som den europæiske offentlighed ikke forstår. Vi drøfter forskellen mellem forpligtelser og bevillinger og alle mulige tekniske detaljer, som ikke giver nogen mening for borgerne i EU. Det er nødvendigt, men det skal ikke være det billede, som den EU-borgerne præsenteres for. EU-borgerne ønsker et budget, som tjener deres interesser, og et budget, som fremmer EU's politiske målsætninger. Det er meget vigtigt. Budgettet skal på bedst mulig måde bidrage til opfyldelsen af EU's langsigtede målsætninger. Ved udarbejdelsen af de langsigtede planer skal vi tage hensyn til Unionens interesser, til dens kohæsion, solidaritet og indflydelse her i verden.
Vi bliver i øjeblikket ført på vildspor af hele spørgsmålet om budgettets størrelse. Hr. Wynn siger, at Rådet siger, at der ikke er flere penge. Sikke noget sludder! Der var engang en begrænsning på 1,1%. Jeg rejste rundt i EU sammen med hr. Colom i Naval og andre, og vi bad om godkendelse af en budgetudvidelse på 1,27%, som vi havde brug for på det tidspunkt. Vi fik den, og ansvarlige som vi er, brugte vi ikke pengene. Pengene er der endnu. Der er nu krise specielt i landbruget, og der skal gøres noget ved den krise.
I Berlin forudså vi ikke en mund- og klovsygekrise, og vi forudså heller ikke BSE-krisen. Vi befinder os derfor i en ny situation, og det er vildledende og forkert at sige, at der ikke er penge til at løse den. Da der var svinepest, gav vi 800 millioner euro til tyske og nederlandske landmænd. I dag, hvor de britiske landmænd har et stort problem, skal vi så ændre spillets regler og nægte at yde de britiske landmænd den hjælp, de har krav på ifølge traktaterne? Deres egen regering har slagtet dem ved at nægte dem adgang til den fælles valuta. Vi kan ikke ændre reglerne, og vi kan ikke nægte dem hjælp. EU kan ikke føje spot til skade ved at sige, at det ikke er EU's ansvar, og at de har et alvorligt mund- og klovsygeproblem. Hvis Rådet insisterer på en begrænsning, må vi insistere på, at den er på 1,27%. Der er masser af penge til at løse problemet de næste to år, og derefter kan vi stadig få de 1,27%, som forhåbentlig kan finansiere udvidelsen.

Stenmarck
Hr. formand, jeg føler, at det er overordentligt vigtigt, at man tager de store og vigtige emner op i udarbejdelsen af budgetretningslinjerne. Vi har faktisk påtaget os at tage imod de nye medlemslande inden valget til Europa-Parlamentet i 2004, og de fleste af os er nok enige om, at dette er en både stor og historisk forpligtelse, hvilket også bør afspejle sig i budgetretningslinjerne. Jeg mener ikke, at dette fremgår tilstrækkelig tydeligt i den del, der angår Kommissionen.
Vores forpligtelse over for de lande, som nu forhandler om medlemskab, betyder, at de tiltrædelseslande, der opfylder Københavnskriterierne, også har ret til at blive medlemmer. Dette indeholder selvfølgelig en betydelig usikkerhed. Vi ved ikke, hvilke lande det kommer til at dreje sig om, eller hvor mange de vil blive. Vi ved derfor heller ikke, for at relatere spørgsmålet til fru Buitenwegs budgetretningslinjer, hvor mange nye sprog der skal tolkes og oversættes til og fra. Punktet er værd at understrege, eftersom dette scenario ligger bare tre år fremme i tiden.
Udvidelsesprocessen skaber ikke udelukkende forpligtelser for ansøgerlandene, men også for EU. I denne sammenhæng tror jeg, at der er to ting, der skal gennemføres med øjeblikkelig virkning. Den ene er, at Kommissionen må vende tilbage med udregninger af budgetvirkninger af forskellige varianter af udvidelsen, alt efter hvilke og hvor mange lande det drejer sig om. Den anden ting er, at vi ikke længere kan udskyde sprogspørgsmålet, men nu bliver nødt til for alvor at tage fat på det. Fru Buitenweg har behandlet spørgsmålet på udmærket vis i sine retningslinjer. Jeg går ud fra, at det dermed også i løbet af året vil få en omhyggelig behandling.

Naranjo Escobar
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, hvert år ved budgetprocedurens begyndelse står vi over for den udfordring at skulle imødekomme en offentlighed, der med rette er bekymret, den udfordring at finde ud af, om vi er i stand til at opnå en seriøs og effektiv ligevægt og dermed planlægge det kommende budget, således at bidragyderne ved, på hvad, hvordan og hvorfor EU vil bruge sine penge.
Jeg vil allerførst udtrykke min tilfredshed med hovedordføreren, Carlos Costa Neves', fremragende arbejde og lykønske fru Buitenweg og hr. Colom og ønske dem held og lykke med hurtigst muligt at opnå den aftale, som vi alle sammen har brug for.
Vores borgere er bekymrede, og med rette, ikke bare for, om der opnås en finansforordning, der tilfredsstiller Parlamentets legitime krav, men også over Unionens politiske vilje til at gøre noget ved den ulovlige indvandring.
Jeg takker hr. Costa Neves, der har haft politisk engagement til budgetmæssigt at støtte denne prioritering, og jeg anmoder Kommissionen og Rådet om at udvise samme interesse og engagement, som bør give sig udslag i programmer til fremme af reel integration, til effektiv støtte af oprindelsesregionerne, til gennemførelse af en fælles indvandringspolitik, der støtter og letter staternes arbejde på dette område.
Og hvis indvandringen, udvidelsens følger for landbrugsudgifterne, dyresundhedskrisen og forbrugerbeskyttelsen skaber uro og ængstelse i hele EU, bør disse budgetretningslinjer også indeholde en løsning på sektorproblemerne.
Jeg anmoder om solidaritet med Spaniens og Portugals fiskerisektorer. Tusinder af arbejdstagere og hundreder af fartøjer venter på, at bestemmelsen om bevarelse fra Det Europæiske Råd i Nice opfyldes med støtte til omstilling af fællesskabsflåden, som ikke har kunnet arbejde. EU bør reagere solidarisk og effektivt på den klart fjendtlige holdning, som Marokko har udvist under hele forhandlingsprocessen.

Maat
Hr. formand, jeg vil gerne henlede opmærksomheden på to områder. Allerførst vil jeg gerne takke hr. Costa Neves og fru Buitenweg for deres klare redegørelser og deres indledende arbejde.
Jeg begynder med fiskeriet. Bl.a. som ordfører for fiskeriet konstaterer jeg, at fiskeriet er i en vanskelig situation. Jeg henviser til torskegenopretningsplanen for Nordsøen, som har alvorlige konsekvenser for de omkringboende fiskere. Udeblivelsen af en aftale med Marokko har ligeledes store følger for de spanske og portugisiske fiskere. Den berettigede kritik af finansieringen af aftaler med tredjelande med Fællesskabets midler er voksende. Der er for lidt tilsyn med anvendelsen af disse midler, især i udviklingslandene. Desuden kaster grønbogen sin skygge fremad, og den kan bruges som et middel til i højere grad at involvere fiskerisektoren i en bæredygtig forvaltning af fiskebestandene og modernisering af flåden. Spørgsmålet er derfor, om et braklægningsprogram, inklusive naturpleje, som det anvendes i landbruget, også kan bruges i fiskeriet. Der er faktisk ikke plads på fiskeribudgettet. Der er endvidere ikke plads til nye udgifter med hensyn til social- og omskolingspolitikken i fiskeriet, og slet ikke til nye investeringer i arbejdsforholdene og sikkerheden på fiskerkutterne. I denne uge er der en betænkning på dagsordenen, hvoraf det helt klart fremgår, at der i fiskerisektoren hvert år er ikke mindre end 24.000 dødsfald i forbindelse med arbejdsulykker.
I landbruget er det klart, at krisen i oksekødssektoren kræver en grundig debat om reformen af landbrugspolitikken. Her er det meget vigtigt, at fødevarer er en livsnødvendighed. Der skal være en stærk vekselvirkning mellem landmændene og forbrugerne, og staten er her et uundværligt led. Det muliggør den nuværende politik ikke i tilstrækkelig grad, og spørgsmålet er, om Berlin-aftalen i tilstrækkelig grad tilgodeser en sådan omstilling. Hvis det ikke er tilfældet, skal vi undersøge, hvordan finansieringen så kan finde sted, og det er spørgsmålet, om f.eks. et forbrugertillæg for bæredygtigt producerede fødevarer ikke burde medtages i EU-politikken, i betragtning af at et sådant tillæg længe er blevet anvendt for mange andre produkter.

Rübig
Hr. formand, mine damer og herrer, hvorfor ønsker Rådet et konkurrencedygtigt Europa? Og hvorfor støtter vi dette mål? For os drejer det sig om at sikre arbejdspladserne i Europa og skabe nye interessante arbejdspladser. Det har højeste prioritet. Landbrugskrisen som følge af BSE og andre sygdomme vil betyde, at der bliver problemer med arbejdspladser i landbruget, på slagterierne og i mange andre virksomheder. Det betyder, at vi må overveje, hvordan vi sikrer fremtiden og skaber nye chancer for arbejdskraften.
Her findes der to gammelkendte midler til at fremme det, nemlig investeringer i uddannelse og videreuddannelse samt i forskning. Inden for forskningen bør der især investeres i markedsforskningen - forskning i, hvilke produkter forbrugerne køber - men naturligvis også i produktforskningen - forskning i, hvordan kan man eksempelvis producerer vedvarende energi i landbruget og dermed mindsker Europas afhængighed af import. Vi har to områder, hvor der i fremtiden intensivt vil opstå ny beskæftigelse. På den ene side har vi edb-området, hard- og softwareudvikling, informationsteknologien i fremtiden, og på den anden side ønsker vi alle at blive gamle ved godt helbred, vi har altså brug for social kompetence, vi har brug for forskning i bioteknologi, så vi også kan leve sundt i alderdommen. Til dette formål har vi brug for access to finance, altså adgang til finansiering, især for de mindste virksomheder. I dag er det næsten umuligt for en virksomhed med under 10 ansatte at skaffe penge uden en kaution fra familien. Her må vi konkret gøre noget, da virksomheder med under 250 ansatte trods alt producerer 60% af bruttonationalproduktet og udgør 60% af beskæftigelsen i Europa.

Dover
Hr. formand, jeg vil gerne begynde med at lykønske de to ordførere, hr. Costa Neves og fru Buitenweg, med deres glimrende præsentation af forventningerne til næste år. Jeg er sikker på, at der er tilstrækkelig kontrol med Parlamentet i den periode.
Jeg vil koncentrere mig om et enkelt emne i dag, nemlig strukturfondene. Hvorfor er de endnu ikke udnyttet fuldt ud, og hvad skal der ske med dem i fremtiden? Jeg ønsker at være både kontroversiel og konstruktiv. Vi er bagud med at bruge bevillingerne til strukturfondene både til bykerner og landdistrikter, og det skyldes enten dårlig administration eller forsinket planlægning af, hvad der skal ske, og hvad der skal godkendes af EU-myndighederne, eventuelt i samarbejde med de nationale myndigheder.
Nu vil jeg være kontroversiel, og jeg fremhæver det ord, for jeg er ikke enig i, at vi bare skal udsætte forbruget, så vi får en enorm sum om 4-5 år. Vi skal se fremad. Når udvidelsen træder i kraft, forventer de nye lande i EU bevillinger til strukturfonde - de bevillinger, som de eksisterende medlemmer går glip af, fordi de ikke får noget ud af det, hvis vi skal opfylde ét budget for strukturfonde.
De nye medlemslande vil med andre ord forvente, og de bør også modtage bevillinger til at dække deres behov. Mit løsningsforslag er her, at de bevillinger, der endnu ikke er brugt, skal ud af systemet. Som vi har hørt, er det hensigten. Men hvorfor ikke udnytte det straks? Hvorfor ikke returnere de penge, der ikke er blevet brugt, til de lande, som har bidraget med dem? Det drejer sig navnlig om de lande, som er ramt af mund- og klovsyge. De har brug for de penge til at kompensere for krisen i landdistrikterne.

Bowe
Hr. formand, på vegne af Miljøudvalget vil jeg gerne tilføje nogle afsluttende bemærkninger, inden kommissæren runder af. Vi har med interesse fulgt budgetproceduren indtil videre, og vi takker de to ordførere, som har udfærdiget en god betænkning med det rette indhold. Men jeg vil gerne fremhæve et par punkter, og jeg håber, at fru Schreyer vil tage dem op og forsøge at sikre, at de behandles i Kommissionen.
For det første har vi længe opfordret Kommissionen til at gøre mere for at gøre budgettet mere grønt. Landbrugsområdet er stort set urørt, og der skal gøres meget mere for at gøre strukturfondene og andre af Kommissionens aktivitetsområder mere grønne. Vi ville sætte pris på et nyt initiativ fra Kommissionen på dette område, og at Kommissionen sikrer, at pengene bruges på en bæredygtig måde.
Med hensyn til at bruge penge uden for Unionen, navnlig i Øst- og Centraleuropa, håber vi, at Kommissionen vil fokusere på programmer som Phare og andre programmer, der garanterer gennemførelse og håndhævelse af EU-lovgivningen. Disse lande har tilsluttet sig EU's acquis, og vi forventer, at de opfylder kravene deri, inden de bliver medlemmer af Unionen. Vi kan ikke gå på kompromis med miljøstandarderne på de områder. Jeg håber, at der afsættes penge til at sikre det.
Hvad angår folkesundheden, som er et kompetenceområde, der blev udvidet i Amsterdam-traktaten, og som er ved at gennemgå en reform, håber vi, at resultatet af reformen bliver et udvidet program for folkesundhedsspørgsmål, og at Kommissionen accepterer det og afsætter de nødvendige midler, og det vil uundgåeligt være mere, end der afsættes nu. Der hersker ingen tvivl om retsgrundlaget for indsatsen på folkesundhedsområdet, men der hersker stadig uklarhed om retsgrundlaget for andre af Kommissionens indsatsområder. Jeg vil gerne bede Kommissionen gøre en fornyet indsats for at klarlægge retsgrundlaget for visse indsatsområder i forbindelse med miljøet.
Jeg vil gerne henlede Kommissionens opmærksomhed på to andre vigtige spørgsmål. For det første hersker der forvirring om bevillingerne til visse ngo'er og de penge, som Kommissionen afsætter til dem. Det vil vi gerne have afklaret. Endelig har vi længe her i Parlamentet talt om problemet med at yde støtte til tobaksproduktion i Sydeuropa samt andre spørgsmål i forbindelse med tobaksproduktion. Kommissionen må komme med et nyt initiativ på dette område. Det er tid til at komme videre. Det er uacceptabelt, at der stadig bruges penge på denne måde. Jeg håber, at Kommissionen tager dette til efterretning.

Schreyer
Hr. formand, mine damer og herrer, den aktuelle krise i landbruget - BSE-krisen, udbruddet af mund- og klovsyge - har ført til en voksende offentlig interesse for det europæiske budget. Der bliver hele tiden sat spørgsmålstegn ved det. Kan det finansieres, eller bliver det europæiske budget sprængt? Disse spørgsmål viser, at EU's budget skal være fleksibelt nok til at kunne dække uforudsete udgifter. På den anden side skal de udgifter, som der findes et retskrav på, naturligvis finansieres, de flerårige programmer skal opfyldes, og der skal også være plads til nye opgaver.
I dag diskuterer vi prioriteringerne for budget 2002, og det er første gang, som det er blevet understreget, at alle de tre institutioner, som deltager i budgetproceduren - Rådet, Parlamentet og Kommissionen - har sat navn på deres prioriteringer på dette tidspunkt. Jeg vil gerne takke det fraværende Råd for denne nye samarbejdsform, Rådet (almindelige anliggender), som allerede i januar diskuterede udenrigspolitikken i sine prioriteringer, og ØKOFIN-Rådet, som i marts diskuterede prioriteringerne for budget 2002 generelt. Jeg vil også hjerteligt takke Europa-Parlamentet, især Dem, hr. Costa Neves, som hovedordfører for det kommende år.
Prioriteringen, hr. Costa Neves, er første brik i samarbejdet om et års budget. Det omfatter vedtagelsen af budgettet og derefter hele budgetåret i forbindelse med gennemførelsen. Jeg vil fra min side tilbyde Dem fuldt samarbejde, så vi får et godt budget og derefter også en god gennemførelse af budgettet i 2002.
Rammen for det kommende års budget er sat med den finansielle planlægning, den meget omtalte Agenda 2000. I henhold til denne finansielle planlægning kan de nye økonomiske forpligtelser, som kan indgås næste år, stige med i alt 2,9% i forhold til i år. For betalingsmidlerne ville den finansielle planlægning give plads til en langt større stigning, nemlig 7%, og hvor meget af det, der er behov for, vil blive konkretiseret med opstillingen af det foreløbige budgetforslag og i den videre budgetprocedure.
Ifølge den finansielle planlægning kan de største stigninger finde sted inden for landbrugsudgifterne. Det fremhæver jeg, fordi det har spillet en rolle i mange indlæg. I henhold til den finansielle planlægning er der faktisk mulighed for en stigning i de absolutte udgifter til landbrugspolitikken på 2,5 milliarder euro i forhold til i år. Det er ikke småpenge, virkelig ikke! Men naturligvis må man spørge, om vi kan klare os med denne stigning uden at måtte træffe beslutninger om strukturelle besparelser. Vi ved alle, at dette afhænger af markedsudviklingen og naturligvis også af bestemte beslutninger om markedsordninger, som endnu står åbne. Jeg vil her blot nævne sukkermarkedsordningen eller bomuldsmarkedsordningen. Det ligger stadig i Rådet.
Men det afhænger naturligvis også i høj grad af, hvordan sidste års budget for landbrugspolitikken ser ud, og hvordan den videre udvikling af mund- og klovsygen kommer til at se ud. De ved, at EU's budget skal refundere 60% af visse udgifter, som opstår i medlemsstaterne på grund af sygdommen. Gennem nogle uger har en arbejdsgruppe fra generaldirektoraterne for landbrug, budget og sundheds- og forbrugerbeskyttelse næsten ugentligt vurderet omkostningsudviklingen, og jeg må sige, at denne udgiftskurve på grund af mund- og klovsygen naturligvis viser en stejl stigning. Allerede for en uge siden nåede disse skønnede udgifter op over 100 millioner. Denne refusion skal finde sted næste år i budgettet for 2002 og skal naturligvis sikres, nøjagtig som de udgifter, som der må træffes beslutning om på grund af BSE-krisen i form af anden initiativpakke til bekæmpelse af konsekvenserne af BSE-krisen.
Emnet "midtvejsstatus i landbrugspolitikken" er blevet berørt. Det er en proces, som begynder nu, for kritisk at gennemgå landbrugspolitikken. På alle politiske områder, også inden for landbrugspolitikken, må vi konstant se kritisk på, om alle udgifter er fornuftige. Og for nogle udgifter, som vi må kalkulere med for f.eks. at komme af med overskud, må man spørge sig selv, om man virkelig bruger pengene det rigtige sted, eller om man ikke hellere skulle bruge dem på et andet punkt for også inden for landbruget f.eks. at opfylde målene inden for forbruger-, miljø-, dyre- og landskabsbeskyttelse samt strukturelle forbedringer i landdistrikterne.
For landbrugsbudgettet gælder det - jeg fremhæver det igen, og det blev også bekræftet i Stockholm - at det loft, der er fastsat i den finansielle planlægning, skal overholdes, og derfor ville man eventuelt sammen med det foreløbige forslag til budget 2002 måtte vedtage et forslag om strukturelle besparelser. Det undersøges for tiden, om dette bliver nødvendigt eller ej.
Én ting er imidlertid klar, og her tror jeg, jeg kan tale for alle de involverede parter i budgetproceduren. Programmerne til fremme af udviklingen af landdistrikterne bliver under ingen omstændigheder beskåret! Det ville jo være helt kontraproduktivt, hvis dette program blev skåret ned midt i krisen, hvor alle taler om reformen, hvor alle taler om mere miljøbeskyttelse, f.eks. mere landskabsbeskyttelse. Her tror jeg virkelig, man kan sige, at der er fuld enighed i EU om, at det ikke kommer på tale.
Krisen har rystet forbrugernes tillid til fødevaresikkerheden, og kommissionsformand Prodi understregede allerede i sin første tale her som formand for Kommissionen, hvilken betydning fødevaresikkerhed ville have for Kommissionens arbejde. For Parlamentets vedkommende har De, hr. Costa Neves, både i Deres betænkning og i Deres tale - og det blev også fremhævet meget tydeligt i andre indlæg i formiddagens løb - gjort det klart, hvor vigtigt dette område er også for det kommende budget.
I dag tror jeg kun, vi definitivt kan sige, at den europæiske Fødevaresikkerhedsmyndighed bliver oprettet i begyndelsen af næste år, og på budgetsiden ser der ud til at være fuld enighed om, at midlerne - både de operative midler og stillingerne til den europæiske Fødevaresikkerhedsmyndighed - bliver afsat i budget 2002. Jeg tror, det er en god nyhed for forbrugerne!
De vigtige programmer til forbedring af strukturen medtages naturligvis i fuldt omfang i budgettet. Den nye støtteperiode begyndte sidste år, og på grund af den samlede omstilling var det ikke alle programmer, som kunne blive bevilget til tiden sammen med de tilhørende midler. Derfor var man også så forudseende, at man i 1999 i den interinstitutionelle aftale fastholdt enigheden om, at midler, som ikke kunne bindes sidste år, kunne overføres. Der er tale om 6,15 milliarder euro. Det har hr. Colom i Naval redegjort for. Naturligvis skal man finde den mest praktiske løsning for denne ombudgettering og tilpasning af det finansielle overslag.
Jeg beklager også, at det endnu ikke er lykkedes at samle alt under ét, så vi allerede i dag kunne beslutte tallene. Jeg tror imidlertid, det er godt på vej, og beslutningen skal ifølge den interinstitutionelle aftale træffes inden 1. maj. Da 1. maj er helligdag, tror jeg, 2. maj vil være en lige så god dag at træffe beslutningen.
Hr. Costa Neves, De nævnte for Parlamentets vedkommende andre prioriteringer for det næste budget, som jeg gerne vil komme ind på. For det første problemerne med den illegale indvandring. Her vil jeg gerne endnu en gang pege på, at der allerede i budget 2001 er afsat penge til en aktion, som skal yde oplysnings- og informationsarbejde i oprindelseslandene for at tage fat på problemet ved roden. Mange mennesker bringes hertil af menneskesmuglere. Der er i virkeligheden tale om menneskehandel, og her må man gøre alt for at bekæmpe dette. Naturligvis er det også rigtigt, som det er blevet sagt, at det inden for retspolitikken ikke altid drejer sig om at skabe nye operationelle midler, det nødvendige personale skal også være der, og hr. Vitorinos generaldirektorat, som det hører under, har hidtil fået flere stillinger ved alle stillingsfordelingsrunder.
For det andet er der e-learning-området. Der er blevet peget på den betydning, som dette emne har for målsætningen om at udvikle Europa til en vidensbaseret økonomi.
Naturligvis er spørgsmålet om at udstyre klasselokalerne med computere eller skolernes adgang til internettet først og fremmest et spørgsmål, som hører under medlemsstaternes subsidiære ansvar. Det skal man lige holde fast i. Samtidig er det naturligvis godt, hvis alle medlemsstaterne beslutter ambitiøse mål. Til at støtte disse mål står der støttemidler til rådighed i flere EU-programmer, og dette bør gøres mere synligt for at gøre det klart for borgerne, hvad deres penge bliver brugt til på EU-niveau. Lad mig sige det lidt forenklet. Netop dette eksempel viser, at skattepengene på EU-niveau ikke kun bliver brugt til nødaktioner som destruktionen af kvæg, men også bliver investeret i fremtiden for den nye generation.
Det ser ikke ud til, at det bliver nødvendigt at forhøje de beløb, der er afsat til udenrigspolitiske projekter næste år, takket være vores front loading af Balkan-programmet i de seneste to år. Dette mangler endnu at blive bekræftet af Verdensbankens undersøgelse, som hr. Wynn nævnte. Programmet for Middelhavsområdet vil Kommissionen prioritere højt, ikke så meget i form af nye forpligtelser som for at omsætte de hidtidige forpligtelser til konkrete og synlige projekter, som er til gavn for borgerne.
Jeg vil benytte lejligheden til at understrege, hvor vigtigt det er for Kommissionens reform, at peer group-evalueringen bliver afsluttet positivt, så de 317 endnu udestående stillinger til Kommissionen kan anvendes på højt prioriterede områder. Derfor vil vi på ny bede budgetmyndigheden om disse stillinger.
I øjeblikket har vi i alt 27.700 stillinger i EU's stillingsplan. Jeg tror, det er et tal, der bør nævnes en gang i mellem, for i befolkningens forestilling svæver der nogle gange langt større tal. Heraf findes 18.400 i Kommissionen, 2.650 i Rådet og 4.260 i Parlamentet. Jeg takker ordfører Buitenweg for hendes betænkning, hvoraf det fremgår, at margenen inden for forvaltningsudgifterne ikke er særlig komfortabel, og der derfor er behov for godt samarbejde for også fremover at kunne klare sig med denne ramme. Jeg er helt enig med hende i, at forberedelsen af udvidelsen på det administrative område nu må gøres i fællesskab af alle institutionerne, og at det virkelig er et område for særdeles fornuftigt interinstitutionelt samarbejde.
Jeg vil komme med en kort bemærkning om udvidelsen, om spørgsmålet om udgiftsområde 8. Disse midler er til rådighed, hvis der kommer nye udvidelsesstater. Hvis der ikke kommer nogen udvidelse, så vil disse midler naturligvis heller ikke stå til rådighed. Jeg tror ikke, det i øjeblikket giver mening at tale om en forhøjelse af førtiltrædelsesstøtten.
Jeg har en sidste bemærkning. Budgetproceduren består ikke af en beslutning om tal, det drejer sig naturligvis om at gøre tallene til god politik. Derfor har man i Rådets, Parlamentets og Kommissionens prioriteringer med rette nævnt gennemførelsesspørgsmålene. Nedbringelse af gamle forpligtelser, nedbringelse af forsinkede betalinger, mere gennemskuelighed for budgetbeslutninger er vigtige hjørnesten og vil være genstand for Kommissionens fremskridtsrapport til Parlamentet. Med beslutningen om, at budgetmyndigheden ugentligt skal have forelagt tallene om budgettets gennemførelse, siger jeg med stolthed, at Kommissionen dermed virkelig står i spidsen for, at vi bevæger os i retning af større budgetgennemsigtighed. Vi arbejder også på skridt for skridt at gøre budgettet mere læseligt, så det ikke kun giver mening for budgeteksperter, men også for offentligheden.
Sidste år indførte vi den formålsorienterede budgetopstilling, i år etablerer vi en synlig forbindelse mellem de strategiske målsætninger og tildelingen af ressourcer - især også stillinger. Dermed bliver budgetproceduren mere gennemsigtig, og budgettet bliver skridt for skridt i højere grad det, som det bør være, nemlig et udtryk for de fælles politiske prioriteringer.

Formanden
Mange tak, fru kommissær.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted - og hr. Colom i Navals betænkning bliver muligvis taget tilbage - i dag kl. 12.

Fastsættelsen af medlemsstaternes bidrag til de momsbaserede egne indtægter
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0101/2001) af Haug for Budgetudvalget om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om ændring af Rådets forordning (EF) nr. 2223/96 for så vidt angår anvendelsen af ENS 95 ved fastsættelsen af medlemsstaternes bidrag til de momsbaserede egne indtægter (KOM(2000) 583 - C5-0469/2000 - 2000/0241(COD)).
Jeg giver ordet til fru Haug.

Haug
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, siden Rådets forordning fra 1996 om det europæiske national- og regionalregnskabssystem i Det Europæiske Fællesskab har vi haft et nyt revideret system, ENS 95. Dette nye system skulle imidlertid først anvendes på beregningen af budgettet og de egne indtægter med den nye beslutning om systemet for de egne indtægter. I sin tid gik man ud fra, at den nye beslutning om de egne indtægter ville blive vedtaget i 1999. I dag ved vi, at det først skete i september 2000. Det træder vel så i kraft, hvis medlemsstaterne er hurtige med ratificeringen, pr. 1. januar 2002. Det er den retlige situation.
Det er klart, at medlemsstaterne nu har tilpasset deres nationalregnskabssystemer, og at 1979-data ikke længere er tilgængelige. Det betyder, at vi med Kommissionens forslag om ændring af forordningen om fastsættelsen af medlemsstaternes bidrag til de momsbaserede egne indtægter kun tilpasser teksten til den faktiske praksis. Vi, det samlede Budgetudvalg, går ud fra, at omstillingen fra ENS 79 til ENS 95 ikke vil få indflydelse på størrelsen af de egne indtægter, hverken hvad angår saldi mellem medlemsstaterne eller de samlede egne indtægter. Så vidt, så godt. En noget tør sag, tænker kollegerne måske, men vi har også benyttet lejligheden i denne fælles beslutningsprocedure, og man bør ikke lade en eneste lejlighed gå sin næse forbi til at gøre opmærksom på de egne indtægters betydning ved opstillingen af budgettet og det finansielle overslag for EU. Så er det pludselig ikke helt så tørt længere, for det er ingen hemmelighed, at vi som Parlament, som en del af budgetmyndigheden, naturligvis vil have fuld budgetret, altså ikke kun medbestemmelse om udgiftssiden, men også om indtægtssiden.
Derfor forsøger vi nu at komme et lillebitte skridt videre ad vejen mod dette mål. Kommissionen er villig til at hjælpe os med denne opgave. Det takker jeg den udtrykkeligt og virkelig inderligt for. Den er villig til ved begyndelsen af en budgetprocedure at fremlægge et arbejdsdokument om status for opkrævning af de egne indtægter. Dette dokument vil også indeholde informationer om den gode og den ikke så fremragende praksis for opkrævning fra medlemsstaternes side. Dermed vil vi få et godt diskussionsgrundlag for at kunne drøfte EU's indtægter med Rådet.
Det er imidlertid heller ikke nogen hemmelighed, at Rådet i denne sag er lige så ufremkommeligt som den temmelig lange titel på den forordning, hvis ændring vi netop taler om. Ikke bare overvejer Rådet end ikke, som vi kunne se i Nice, at træffe afgørelser om de egne indtægter sammen med Parlamentet, nej, det vil ikke engang tale med os om det, hverken i en formel eller en uformel trilog. Her er vel at mærke ikke tale om en forhandling, nej, det drejer sig kun om en samtale! Rådet nægter simpelthen at tale med Parlamentet, men det nægter også Parlamentet dets parlamentariske rettigheder.
Det gælder imidlertid ikke kun budgettet, det er åbenbart i høj kurs i øjeblikket. Kollegerne skal kæmpe for deres parlamentariske rettigheder i rammelovgivningen om finansielle tjenesteydelser. Vi må kæmpe i forbindelse med direktivet om det europæiske aktieselskab. Vi må kæmpe om personalet til den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik. Min liste gør ikke krav på at være fuldstændig, men én ting står klart: Heller ikke i 2001 er det en selvfølge, at parlamentariske rettigheder respekteres, det er altid kun resultatet af parlamentsmedlemmernes egen kamp. Derfor er jeg fast overbevist om, at alle mine kolleger, også formanden for Budgetudvalget, står fast ved vores side, når vi insisterer på i det mindste at få en samtale med Rådet om vores egne indtægter.

Garriga Polledo
Hr. formand, vores gruppe er enig i fru Haugs betænkning om de finansielle bidrag til de momsbaserede egne indtægter. Parlamentet har med alle midler forsøgt at få indflydelse på Rådets nye afgørelse om egne indtægter. Til trods for at fru Haug sidste år blev både hovedordfører for budgettet for 2001 og Europa-Parlamentets faste ordfører for de egne indtægter, opnåede vi desværre ikke tilfredsstillende fremskridt i forligsproceduren med Rådet. Rådet betragter fortsat indtægterne som dets egenhændige privilegium, og det tillader ikke nogen fremskridt af betydning i Parlamentets deltagelse. Det er en kedelig situation, som vi, der beskæftiger os med de egne indtægter, befinder os i. Vores funktion er udelukkende rådgivende, og vi mener, at dette påvirker selve definitionen af Parlamentets beføjelser. Justeringen af det europæiske national- og regionalregnskabssystem, fra det gamle system fra 1979 til det mere repræsentative fra 1995, er en god foranstaltning, som muliggør en mere reel og repræsentativ opkrævning, fordi der gives et mere troværdigt billede af de enkelte medlemsstaters regnskabssituation. Vi accepterer fuldt ud det første ændringsforslag, især fordi det refererer til neutraliteten i denne ændring af regnskabssystemet. Og da vores funktioner som parlamentsmedlemmer er så begrænsede, hvad angår egne indtægter, vil ordførerens anmodning om mere, endda kvartalsvis, information forbedre vores stilling. Derfor er det andet ændringsforslag også helt anbefalelsesværdigt. Det tredje ændringsforslag kan, når man tager udvalgsformand Wynns udtalelser i betragtning, blive en smule vanskeligere, men jeg mener, at vi bør stemme for dette ændringsforslag, så får vi resultatet at se senere. Det bliver sandsynligvis det sædvanlige: at de ikke tager os alvorligt.
Den interinstitutionelle aftale fra 1999 giver os i hvert fald mulighed for at få en dialog om de egne indtægter. Disse ændringsforslag udvider muligheden for den dialog, og derfor skal de accepteres.

Virrankoski
Hr. formand, den foreliggende Haug-betænkning drejer sig om en teknisk ændring, hvorved der fastsættes en mere præcis begrundelse for opkrævning af medlemsstaternes bidrag til de momsbaserede egne indtægter. Jeg takker ordføreren for et godt arbejde.
Opkrævningssystemet for medlemsbidrag er et kompliceret politisk spil, og som resultat af det prøver medlemsstaterne at maksimere deres interesser og minimere egne bidrag. Selv om andelen af EU's udgifter defineres som en del af bruttonationalproduktet, er sammensætningen af medlemsbidraget meget forskellig fra land til land. I medlemsstater, der har store havne, er toldindtægterne høje, og derfor spiller andelen af toldafgifter en stor rolle for medlemsbidraget.
I Berlin udgjorde medlemsbidragene et langvarigt diskussionsemne. Som resultat af det er EU's finansiering i højere grad end tidligere ved at blive afhængig af det fjerde betalingsinstrument, direkte budgetoverførsler vedtaget af de nationale parlamenter. Forhøjelsen af toldafgifterne fra 10% til 25% var en klar indrømmelse til lande med store havne. Det hul, som opstår i EU's budget, dækkes med en forhøjet andel af bruttonationalproduktet. Den anden ændring er en gradvis reduktion af merværdiafgiften, hvilket også er med til at forhøje andelen af bruttonationalproduktet. Dette er ved at føre til, at EU's medlemsbidrag mere og mere bliver bundet til enkelte medlemsstaters budgetoverførsel og bruttonationalprodukt, hvilket vi så nu skal kunne anse som værende retfærdigt.
I fremtiden forbliver kun en reduktion af Det Forenede Kongedriges medlemsbidrag åben. Udvidelsen mod øst vil fremover forårsage en omvæltning i EU's budget. De nye medlemsstater har 100 millioner indbyggere, men repræsenterer kun 4% af bruttonationalproduktet. Som følge af dette skal de gamle medlemsstaters medlemsbidrag klart forhøjes, endda fordobles. Ved de kommende afgørelser skal man sikre, at forhøjelsen af medlemsbidrag ikke bringer udviklingen i de gamle medlemsstater i fare specielt i form af øgede regionale og sociale forskelle.

Caveri
Hr. formand, mens man på de forskellige regeringsniveauer i EU forbereder sig på endelig at få euroen - som vi snart får at se - indført i de offentlige budgetter som en almindeligt og bevidst brugt valuta - hvilket i sig selv er en vigtig faktor, der samler Europa - skal vi nu igen beskæftige os med tekniske emner som det emne, vi drøfter i dag, nemlig anvendelsen af ENS 95 ved fastsættelsen af bidrag til de momsbaserede egne indtægter. Disse fælles tekniske grundlag ser ganske vist ud til at ligge langt fra den almindelige virkelighed, men der er tale om vigtige instrumenter, som også går i retning af en skatteharmonisering i EU. Jeg håber, at denne skatteharmonisering bliver starten på en egentlig skatteføderalisme på EU-plan, og i den forbindelse skal vi være klar over, at der har været en vis tilbageholdenhed, som også tydeligt kom til udtryk i Nice. Når vi taler om føderalisme og subsidiaritet, skal vi nemlig huske, at den traditionelle fordeling af opgaver, magt og beføjelser altid skal ledsages af de nødvendige og tilstrækkelige finansielle midler.

Schreyer
Hr. formand, ærede medlemmer, fru ordfører, fru Haug, vi har netop talt om budgettets udgiftsside, nu taler vi kort om indtægtssiden, dog kun hvad angår det statistiske grundlag, nemlig ud fra det europæiske national- og regionalregnskabssystem. For budgetproceduren spiller disse data, som indsamles i nationalregnskabssystemet, en vigtig rolle for forskellige formål, eksempelvis for maksimumsgrænsen for de egne indtægter, for beregningen af bruttonationalprodukter, den andel, ud fra hvilken medlemsstaternes bidrag kan opkræves, og for fastsættelse af medlemsstaternes momsbaserede bidrag. Det er det sidstnævnte anvendelsesformål, der er tale om i det retsgrundlag, som bliver diskuteret i øjeblikket.
Her drejer det sig om at anvende det nye statistiske grundlag i stedet for det gamle grundlag fra 1979 og undgå statistiske dobbeltregistreringer eller besværlige tilbageregninger, som giver anledning til mange fejl. I Parlamentet har Budgetudvalget og Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål behandlet emnet. Sidstnævnte udvalg støtter Kommissionens forslag uden forbehold, mens Budgetudvalget har formuleret forskellige ændringsforslag. Ændringsforslag 2 og 3 vedrører ikke dette forslag om det statistiske grundlag, men forlanger for det første fremlæggelse af et dokument om opkrævning af de egne indtægter, og for det andet kræver ændringsforslag 3 især en trilog om de egne indtægter.
Kommissionen kan ikke acceptere disse to ændringsforslag, selv om vi, fru Haug, jo har lovet, at vi kan opfylde Parlamentets, Budgetudvalgets, ønske om mere information om opkrævningen af de egne indtægter i et arbejdsdokument. Nu vil der komme en forsinkelse i hele beslutningsproceduren. Kommissionen beklager dette, især da Revisionsretten og Budgetkontroludvalget flere gange har kritiseret Kommissionen, fordi man stadig anvender det gamle statistiske grundlag ved opkrævningen af de egne indtægter, af momsandelen.
I 2002 vil situationen være afklaret med ratificeringen af beslutningen om de egne indtægter. Alligevel ville Kommissionen have foretrukket, hvis denne statistiske forenkling og forbedring, som Kommissionen fremlagde som forslag i september, kunne være trådt i kraft rettidigt.

Formanden
Mange tak, fru kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 12.00.

 

Decharge
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende betænkninger:
A5-0112/2001 af Stauner for Budgetkontroludvalget om Kommissionens opfølgningsrapport om de foranstaltninger, den har truffet for at efterkomme bemærkningerne i Europa-Parlamentets beslutning om decharge for regnskabsåret 1998 (KOM(2000) 558 - C5-0560/2000 - 2000/2263(DEC));
A5-0113/01 af Blak for Budgetkontroludvalget om decharge til Kommissionen for gennemførelsen af Den Europæiske Unions almindelige budget for regnskabsåret 1999 (SEK(2000) 537 - C5-0310/2000 - 2000/2155(DEC));
A5-0099/2001 af Folias for Budgetkontroludvalget om decharge for gennemførelsen af Den Europæiske Unions almindelige budget for regnskabsåret 1999 - Sektion I - Europa-Parlamentet/Ombudsmanden (SEK(2000) 539 - C5-0312/2000 - 2000/2157(DEC));
A5-0108/2001 af van der Laan for Budgetkontroludvalget
I. om decharge for regnskabsåret 1999 til Det Europæiske Institut til Forbedring af Leve- og Arbejdsvilkårene, Dublin (C5-0686/2000 - 2000/2166(DEC));
II. om decharge for regnskabsåret 1999 til Det Europæiske Center for Udvikling af Erhvervsuddannelse, Thessaloniki (C5-0687/2000 - 2000/2165(DEC));
III. om decharge for gennemførelsen af Den Europæiske Unions almindelige budget for regnskabsåret 1999, Sektion IV - Domstolen, Sektion V - Revisionsretten, Sektion VI - del B - Regionsudvalget (SEK(2000) 539 - C5-0312/2000 - C5-0617/2000 - 2000/2156(DEC));
IV. om udsættelse af afgørelsen om decharge for gennemførelsen af Den Europæiske Unions almindelige budget for regnskabsåret 1999, Sektion VI - del A - Det Økonomiske og Sociale Udvalg (SEK(2000) 539 - C5-0312/2000 - C5-0617/2000 - 2000/2156(DEC));
A5-0097/2001 af Seppänen for Budgetkontroludvalget om decharge til Kommissionen for gennemførelsen af Det Europæiske Kul- og Stålfællesskabs budget for regnskabsåret 1999 (C5-0654/2000 - 2000/2167(DEC));
A5-0109/2001 af Rühle for Budgetkontroludvalget om decharge for den økonomiske forvaltning af 6., 7. og 8. Europæiske Udviklingsfond for regnskabsåret 1999 (KOM(2000) 357 - C5-0257/2000 - 2000/2164(DEC)).
Jeg giver ordet til fru Theato, som har et indlæg til forretningsordenen.

Theato
Hr. formand, jeg ville spørge, hvordan det svenske rådsformandskab er repræsenteret i dag her hos os i anledning af denne vigtige forhandling. Kan De nævne mig et navn? For i går fik jeg at vide af den ansvarlige statssekretær, hr. Malmberg, at han til sin store beklagelse ikke kunne være her. Jeg beklager det endnu mere, for man diskuterer vel det nationale budget i Sverige, og han vil ikke være her hos os. Kan De venligst meddele os, hvem der som stedfortræder for ham deltager i forhandlingen i dag for rådsformandskabet på politisk niveau? Mange tak!

Formanden
Fru Theato, De er som altid velinformeret. Og da De er velinformeret, ser De, hvor tydeligt det er, at Rådet er fraværende. Jeg vil heller ikke kritisere Rådet. Det vil give os en forklaring på det rette tidspunkt. Vi noterer os dette fravær.
Jeg giver ordet til fru Theato, som har endnu et indlæg til forretningsordenen. Jeg håber, at det er det sidste, fru Theato.

Theato
Hr. formand, jeg takker for Deres bestræbelser, og jeg vil gerne bede om, at det bliver optaget i protokollen, at Parlamentet beklager, at rådsformandskabet ikke er repræsenteret ved denne vigtige forhandling!

Formanden
Deres ord vil fremgå af protokollen.
Jeg giver ordet til fru Stauner.

Stauner
Hr. formand, kære kolleger, min betænkning skal sætte det endelige punktum for dechargeproceduren for 1998. Den var, som det første, Prodi-Kommissionen skulle stille op til, fyldt med spændinger. Det, som blev opnået ved at udsætte dechargen for 1998 i april 2000 og ved at give dechargen i juli 2000, lader imidlertid meget tilbage at ønske.
Jeg vil kun tage tre emner op, som især giver anledning til bekymring. I 1998 nægtede Revisionsretten for femte gang i træk at give Kommissionen en positiv revisionserklæring, altså at attestere, at den forvaltede de europæiske skatteyderes penge omhyggeligt og sparsommeligt. Parlamentet gjorde derfor mere end klogt i at forpligte Kommissionen til at opnå en positiv revisionserklæring senest for regnskabsåret 2003.
Desværre har Kommissionen endnu ikke fastsat konkrete, målelige mellemstationer på denne vej. Kommissionens gentagne henvisning til det generelle reformprogram er ikke nok her. Derfor spørger jeg Kommissionen: Er omhyggelig forvaltning af de europæiske skatteyderes penge ikke et emne, som må have højeste prioritet for Kommissionen? Eller vil Kommissionen måske fejre 10-års jubilæum for manglende positiv revisionserklæring i 2003? Vi måler Kommissionen på dens gerninger, ikke på dens ord. Derfor er jeg meget glad for de frister, som vi nu sætter for Dem i betænkningen for at opnå dette mål. Især Fléchard-sagen har gjort det tydeligt, at den uafhængige finansinspektørs rolle er afgørende for, om et tilfælde af svig bliver kendt eller ej. Denne uafhængige finansinspektør vil De nu afskaffe og som en del af reformprogrammet hierarkisk stille ham under den pågældende fagligt kompetente generaldirektør. Det kan vi ikke på nogen måde acceptere! Resultatet ville med sikkerhed være et eklatant fald i antallet af fejl, men vel ikke fordi der ikke længere blev begået fejl eller bedragerier, men fordi de anvisningsberettigede generaldirektører vil sørge for, at den slags ting slet ikke kom frem.
Oprettelsen af et uafhængigt disciplinærkammer, som er i stand til at gennemføre retfærdige og neutrale disciplinærsager, med tilsvarende konsekvenser for de ansvarlige embedsmænd, er ligeledes et gammelt krav fra Parlamentet, som Kommissionen ikke har opfyldt. Lige så lidt arbejder den seriøst på at få indført en europæisk anklagemyndighed, som kan forfølge tilfælde af svig.
Hvad angår parlamentsmedlemmers adgang til informationer og dokumenter, spørger jeg i fuld alvor kommissæren: Hvordan skal vi kunne kontrollere, hvis De ikke vil give os informationerne og dokumenterne? Da Kommissionen tiltrådte, proklamerede den gennemsigtighed og åbenhed. Jeg har selv i dechargeproceduren for 1998 oplevet, hvordan der her er et stort gab mellem teori og praksis. Der er heller ikke sket nogen væsentlig bedring i dechargeproceduren for 1999. Et blik på bilag I og II til Blak-betænkningen viser, at ordføreren har modtaget 22 rekvirerede undersøgelsesrapporter, og at der siger og skriver er 11 undersøgelsesrapporter, som han ikke har modtaget! Disse tal taler for sig selv, skulle jeg mene.
Den manglende adgang til informationer bliver på fatal vis støttet af rammeaftalen mellem Kommissionen og Parlamentet. Den blev, som De ved, vedtaget her i salen i juli 2000, uden at vi havde haft lejlighed til at diskutere den. Denne rammeaftale driver en kile ind mellem medlemmerne og skaber et Parlament af to klasser. Den virker befordrende på en del og hersk-politik. Det kan vi lige så lidt tolerere som den manglende indsigt i generelle dokumenter.
Jeg vil også minde om, at vi i Morgan-betænkningen i december besluttede, at vi fremover ville udsætte dechargen, hvis ikke Kommissionen fremlagde alle de krævede dokumenter. Denne situation er faktisk indtrådt hurtigere, end mange havde ventet.
Om Fléchard-sagen vil jeg gerne helt tydeligt gentage, at Kommissionen ikke bare kan blive ved at smyge sig uden om at indrømme, at proceduren i sin tid var uretfærdig, og at der fremover må gøres alt for at sikre, at der ikke en gang til træffes en sådan retsstridig beslutning. De, fru Schreyer, har som ansvarlig kommissær mulighed for at komme med en sådan udtalelse. Benyt Dem af denne mulighed i dag! Jeg vil sige det helt klart: Min afgørelse om decharge eller ej vil afhænge af, hvordan De udtaler Dem i dag.

Blak
. Hr. formand, det er første gang i mange år, at dechargen - forunderlig - nok vil blive givet til tiden. Derfor vil det være et stort øjeblik, både for Parlamentet og Kommissionen, når vi stemmer i morgen. Har Kommissionen så levet op til forventningerne? Måske ikke helt endnu, men jeg tror, der er sket et holdningsskift generelt i Kommissionen. Det gik som en chockbølge gennem systemet, da Santer-Kommissionen blev afsat i 1999. Kommissionen er nu klar over, at truslen er reel. Parlamentet kan og vil bruge dechargen til at afsætte Kommissionen, hvis den ikke lever op til forventningerne.
Der er enkelte medlemmer, som vil nægte at give decharge i år. Det mener jeg vil være en meget stor fejltagelse. Det skal vi kun gøre i særlige tilfælde, når vi har rigtig gode argumenter. Hvis vi gør det hvert år, så har truslen jo ingen værdi. Vi skal samarbejde med alle de kræfter, som ønsker at gøre det europæiske samarbejde mere effektivt og åbent. Det tror jeg de fleste her i Parlamentet ønsker. Jeg har derfor samarbejdet med alle de politiske grupper, der er repræsenteret i udvalget. Det har ganske afgjort forbedret betænkningen. Det har også forbedret stemningen i udvalget. Den nye Kommission har sat en omfattende reform i gang. Kinnock har lovet os verdens bedste forvaltning. Nu skal vi se, om de fine ord kan omsættes i praksis.
Jeg har lavet en betænkning, som er meget kritisk, men konstruktiv. Den anerkender også, at Kommissionen er i gang med en omfattende reform, men sætter også fingerne på de ømme punkter. I 1999 var der ganske enkelt ikke orden i tingene. Der var ikke overblik over de interne og eksterne revisionsrapporter, der var også en del rod i arkivet. Det må vi håbe, reformen kan råde bod på. Jeg har opstillet en 10-punkts plan, som i det store og hele bygger på ånden i reformen, men som på nogle områder går videre. Jeg glæder mig til at høre Kommissionens respons på mine forslag. Vi har fået megen information i år. Vi kunne have ønsket os en mere omfattende og hurtigere information, men mange af forsinkelserne skyldes rammeaftalen. Mine erfaringer viser, at den er noget skidt. Den bruges til at holde dokumenter tilbage og til at holde dokumenter fortrolige. Det er nemlig Kommissionen, som i sidste ende bestemmer, om et dokument er fortroligt. Jeg har respekteret rammeaftalen, fordi den gælder i øjeblikket, men jeg mener, at den bør revideres. Jeg synes, at vi skal arbejde for, at den bliver genforhandlet.
En af de største farer ved aftalen er, at almindelige medlemmer af udvalget bliver reduceret til andenrangsmedlemmer. Megen information bliver kun udleveret til ordføreren og til formanden for udvalget, og det giver ikke skatteborgerne den optimale garanti for, at intet bliver holdt hemmeligt eller fejet ind under gulvtæppet, det vil aldrig blive opdaget. Men Parlamentet skal bestemt også "gribe i egen barm". Hvorfor har vi endnu ikke fået oprettet et sikkert arkiv, hvor medlemmerne kan komme og læse fortrolige dokumenter under ordnede forhold? Vi skal derfor sørge for, at Kommissionen kan have tillid til os. Jeg er glad for, at Kommissionen har haft tillid til mig som ordfører. Vi har fået mere information end nogensinde tidligere i decharge-historien, og det vil jeg gerne rose Kommissionen for. Kommissionen har været interesseret i at få decharge til tiden, det har vi mærket. Vi er nogle medlemmer, som kun kan bekræfte dette.
Alt i alt har Kommissionen taget dechargen meget seriøst i år. Det er første gang, så mange kommissærer har været til stede i udvalget. Vi har haft hele 12 kommissærer i udvalget. Det viser, at den nye Kommission har interesse i og respekt for decharge-proceduren. Men jeg er ikke helt enig med Kommissionen i, hvad Parlamentets decharge skal bygge på. Kommissionen mener grundlæggende, at dechargen skal bygge på Revisionsrettens forskellige rapporter, og det er jeg ikke enig i. Parlamentet skal ikke være detektivbureau. Vi skal primært fokusere på strukturelle problemer, men vi skal have samme adgang til information som Revisionsretten. Parlamentet skal give decharge til Kommissionen, og det er derfor, vi primært skal holde Kommissionen ansvarlig.
Kommissionen eksisterer imidlertid i et komplekst samspil med Rådet, Parlamentet, Revisionsretten, OLAF og medlemsstaterne. Derfor har jeg gjort en del ud af at inddrage alle institutionerne i min betænkning. Både Rådet og Parlamentet sætter rammer for Kommissionens arbejde. Landbrugspolitikken er et godt eksempel. Kommissionen har kæmpet hårdt for at reformere landbrugspolitikken. Gang på gang har de fremlagt forslag, der skal modarbejde uregelmæssigheder, svindel og overpriser, og gang på gang, er de blevet nedstemt af Parlamentet og Rådet. Eksemplerne er desvære mange, f.eks. inden for sektorerne hør, mælk og smør. Rådet har hvert år givet Kommissionen grønt lys i deres decharge, så jeg blev nysgerrig. Hvad diskuterer de egentlig bag de lukkede døre i Rådet? Jeg sendte et brev til det svenske formandskab og bad om lov til at overvære Økofin-mødet, hvor man vedtager dechargen. Jeg blev meget skuffet over svenskerne, som ellers bryster sig af åbenhed. De sendte mig et afslag, til gengæld var jeg meget imponeret over at få afslaget på alle 11 fællesskabssprog. Jeg har flere ting at sige, men det vender jeg tilbage til ved forhandlingens afslutning.

Folias
Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, jeg vil gerne udtrykke min tilfredshed med, at min betænkning om decharge for gennemførelsen af Parlamentets budget for 1999 blev vedtaget enstemmigt i vores udvalg og desuden sættes under forhandling og afstemning i plenarforsamlingen i dag uden nogen ændringsforslag. Jeg har fået at vide, at dette ikke er sket i årevis. Jeg håber, det bliver proceduren fremover.
Vi har alle samarbejdet om forsøget på at udarbejde en konstruktiv betænkning, og vores arbejde har været koncentreret om to centrale sider af sagen, nemlig den kvalitative og den kvantitative. Hvad den kvantitative side angår, anvendte vi den klassiske metode til kontrol af budgettets gennemførelse. Vi har konstateret ting, som var tilfredsstillende og glædelige. Vi har konstateret, at udgifterne til transport mellem Luxembourg og Bruxelles har en nedadgående tendens, at de hele tiden mindskes. Vi har set, at der er kommet større kontrol med, at medarbejderne har taget bopæl der, hvor de er blevet udsendt, og at der ikke hersker tvivl herom. Vi ser, at der efterhånden indgås flere kontrakter ved hjælp af offentligt udbud, hvilket er positivt, og vi håber, denne udvikling forstærkes fremover. Registreringen af depoterne, af inventaret, er ganske vist blevet forsinket, men synes at skride fremad og gå bedre. Noget, som på ingen måde er glædeligt og bemærkelsesværdigt, er, at der stadig ikke er sat en pris på den bygning, som vi har arbejdet i i næsten halvandet år. Vi kender stadig ikke dens værdi, vi kender ikke omkostningerne og ved ikke, hvor vi i det hele taget står, og det ville være godt, hvis alle de involverede tog dette i betragtning.
Hvis vi nu går til den kvalitative side, har vi konstateret, at der findes et stort budget, som forvaltes af Parlamentet. Men hvad kommer der ud af den anden ende, hvad er produktet, hvad er billedet af Parlamentet udadtil, af et så stort og seriøst organs funktion? Det er jo trættende, at vi kun skal læse kritiske kommentarer og kritiske artikler i aviserne, når der gøres et så stort og så vigtigt arbejde her i huset. Derfor forsøger vi netop i denne betænkning at hjælpe med at øge gennemsigtigheden, anerkendelsesmulighederne og forståelsen for, hvad der foregår og frembringes i dette demokratiets hus.
Det, vi gerne vil, er at kunne vurdere Europa-Parlamentets bidrag til De Europæiske Fællesskabers lovgivningsarbejde. Vi vil gerne fra nu af gøre brug af den mening, som de grupper, der kommer på besøg i Parlamentet, har. Det er godt at vide, hvad de borgere, for hvis skyld vi har afsat et stort beløb på budgettet, så de kan besøge Parlamentet og lære det at kende, forstår angående Parlamentet, så de kan lede os ind på en bedre kurs. Vi vil gøre de informationskontorer, vi har i de forskellige hovedstader i de 15 medlemslande, mere effektive. Det er i denne retning, vi går. Og vi vil også gerne have Parlamentets tjenestegrenes og Budgetkontroludvalgets vedvarende støtte til at gennemføre, hvad vi beslutter, og hvad vi vedtager.
Derfor er vores forslag og beslutning, at der oprettes et fast udvalg bestående af ordføreren for decharge og det ansvarlige medlem for Parlamentets administration, der sammen med Parlamentets eksperter skal følge udviklingen og gennemførelsen af de foranstaltninger, som foreslås, og som vi skal stemme om her i morgen. På denne måde bliver decharge ikke et enkeltstående anliggende, men en vedvarende, konstruktiv procedure.
Og det, vi ønsker, er, at tjenestemændene, de eksperter, der arbejder med økonomiske anliggender i Europa-Parlamentet, får en vedvarende uddannelse og efteruddannelse og indføres i de nye teknologier, så vi får det bedst mulige resultat. Til sidst vil jeg gerne takke alle medlemmer og alle andre, som har medvirket ved udarbejdelsen af denne betænkning, og sige, at jeg synes, der er gjort et fremragende stykke arbejde, og jeg vil ønske, det kan gøres efter på alle niveauer.

Van der Laan
Hr. formand, den lave stemmedeltagelse ved valget kunne give indtryk af, at Parlamentet ikke har meget at skulle sige. Intet er mindre sandt, og den årlige debat om decharge gør det på ny klart.
Afsættelsen af Santer-Kommissionen var et vendepunkt i Unionens finansforvaltning. Hvor Rådet uden videre gav den samme Santer-Kommission decharge, tog Parlamentet sit ansvar. Herigennem er ikke kun dechargens politiske betydning steget, men samtidig har der fundet en omvæltning sted fra en regnskabsmæssig synsvinkel til en, der tager sigte på indhold og effektivitet.
Parlamentet skal ikke kun kontrollere, om alle kvitteringerne er til stede, men endvidere om skattepengene anvendes nyttigt, og om der er resultater. I den forbindelse får vi hjælp af Revisionsretten. Budgetkontroludvalget mener imidlertid, at kontrollen kan være meget mere effektiv. For at opnå det skal Revisionsretten konsekvent nævne navne og kritisere, det vil sige offentligt sætte de medlemsstater i gabestokken, som ikke har orden i sagerne.
Derudover slår vi til lyd for, at fejlprocenterne på nationalt og sektoralt plan skal kvantificeres klart for at få bedre indsigt i problemerne ved anvendelserne. Hvis det ikke lykkes, skal Revisionsretten i hvert fald skelne mellem store og små fejl ved hjælp af indførelsen af en såkaldt Richter-skala over fejl. Revisionsretten skal endvidere være klar over, at den ikke selv står over loven. Den skal ophøre med at modsætte sig en egentlig revision af sig selv, og den skal offentliggøre sine finansielle interesser på internettet.
Desværre må vi gang på gang konstatere, at europæerne fra øst til vest og fra nord til syd har meget lidt tillid til Unionens regnskab. Alle, som beskæftiger sig med finansiel kontrol med de europæiske udgifter, har pligt til at genvinde de europæiske borgeres tillid. Denne tillid er en betingelse for den europæiske integrations videre politiske succes, og tilliden kan kun genvindes, hvis vi kræver maksimal åbenhed. Europæerne vil have sikkerhed for, at deres penge anvendes optimalt, og hvor det ikke sker, skal der gribes ind over for de involverede organisationer og medlemsstater.
Der er endnu en institution, der tror, at den ikke er omfattet af Parlamentets kontrol, og det er ikke den ringeste, nemlig Rådet, der i dag på ny ikke fandt det nødvendigt at være til stede. Gennem en såkaldt gentlemanaftale har Parlamentet og Rådet aftalt ikke at kontrollere hinandens udgifter. Hvis du ikke kontrollerer mig, så kritiserer jeg ikke dig. Det er indlysende, at det ikke bidrager meget til at genvinde tilliden. Så længe det drejede sig om rent administrative udgifter, var det på sin vis acceptabelt.
Nu ser vi imidlertid, at Rådet trækker stadig mere operationelt ansvar til sig. Det undergraver ikke kun Kommissionens stilling, men er heller ikke underkastet virkelig demokratisk kontrol. Derfor har Budgetkontroludvalget konkluderet, at aftalen skal revideres. Revisionsretten skal offentliggøre en rapport om Rådets udgifter på samme måde, som den gør for de andre institutioner. Den måde, som Rådet i det skjulte tiltrækker magt på uden at skulle stå til ansvar, er i strid med alle demokratiske grundprincipper.
Budgetretten og kompetencerne med hensyn til budgetkontrollen har altid været stærke våben for Parlamentet, når de forskellige demokratiske huller skulle lukkes. Over for vælgerne har vi pligt til, hvor det er muligt, at udøve demokratisk kontrol. Især med hensyn til Rådet, hvor det demokratiske hul er størst og er på vej til at blive større, kan denne form for kontrol slet ikke undværes. Det er derfor et vigtigt valg, også som et signal fra Parlamentet til de andre institutioner.
Jeg kan gøre det kort om udvalgene og agenturerne. Europa er stadigvæk under opbygning og som alle dynamiske processer underkastet forandring. Derfor er det ganske logisk fra tid til anden at tage strukturer op til revision med henblik på forandringer. Alle europæiske institutioner skal fortsat bevise deres merværdi. De skal aflægge regnskab for, at den europæiske skatteyders penge anvendes på en god måde. Hvilken indflydelse har de på lovgivningen? Opererer de effektivt? Det er naturligvis beklageligt, at dechargen til Det Økonomiske og Sociale Udvalg er blevet udsat for fjerde gang i træk på grund af svig med ikke-eksisterende flybilletter. Det kapitel skal simpelthen afsluttes nu.
Endelig vil jeg gerne lykønske de mange kolleger, der har beskæftiget sig med dechargen, med deres betænkninger. Budgetkontroludvalget har handlet tilbageholdent og fornuftigt ved at give Kommissionen decharge, men også knytte strenge betingelser hertil. Vi slår endvidere til lyd for reformer inden for Parlamentet. Vi kan kun fortsat være en troværdig reformmotor, hvis vi internt pålægger os selv de samme strenge krav, som vi forventer, at de andre institutioner skal opfylde.

Seppänen
Hr. formand, man er ved at køre Det Europæiske Kul- og Stålfællesskab i sænk. Det slutter sin virksomhed som fastsat ved tidligere beslutninger i juli 2002. Der er taget højde for virksomhedens afvikling, og EKSF har ikke mere i de senere år opkrævet skattelignende afgifter fra virksomhederne i kul- og stålsektoren til finansiering af Fællesskabets aktiviteter.
I det seneste årti har EKSF's aktiviteter mindet om en bankvirksomhed. Det har optaget lån, som det har udlånt til fordel for udvikling i kul- og stålsektoren. Af disse lån fik låntagerne en form for rentegodtgørelse, hvis betydning for sektorens udvikling ikke må overvurderes. Betydningen af rentegodtgørelsen er der ikke forsket i, men den må være så beskeden, at det er begrundet at bringe EKSF's aktiviteter til ophør. Fra 1999 er der ikke mere bevilget nye lån, og EKSF's aktiviteter udgøres hovedsageligt af opkrævninger af tilbagebetaling af lånene og forvaltning af tilbagebetalinger af dets egne lån samt provenu af reserver.
Kommissionen har været ansvarlig for EKSF's aktiviteter. I de senere år har man taget højde for, at aktiviteterne udløber i juli 2002. På det tidspunkt har EKSF stadig tilgodehavender fra lån, det har bevilget, men dets egne indlån skal være udbetalt på daværende tidspunkt. Efter tilbagebetaling af gæld vurderes det, at EKSF vil have et overskud på over én milliard euro, som overføres fra EKSF's egen balance til EU's fælles balance. I overensstemmelse med tidligere beslutninger overgår disse aktiver til Forskningsfonden, som forvaltes af Kommissionen. Forskningsfonden yder støtte til aktiviteter i tilknytning til EKSF's vigtigste erhvervsområder. Der bliver sikkert ikke mangel på forskningsemner.
Udvalget mener, at der også er grund til at forske i, hvorledes den støtte, som nogle medlemsstater yder til kulindustrien, påvirker den indbyrdes konkurrence mellem energiformerne. Budgetkontroludvalgets vigtigste iagttagelse i 1999-kontiene var, at det ikke har været i stand til at vurdere effekten af Kommissionens virksomhed i forvaltningen af EKSF's midler. Når man vurderer effektiviteten af EKSF's forvaltning, der har ageret som en bank, skal man kende de reelle afkast af investering af midlerne samt andelen af administrative omkostninger ved fremskaffelse af dette afkast. I dag er den form for oplysninger ikke tilgængelige. Kommissionen har dog lovet udvalget, at Kommissionen kommer med en sådan oplysning for 2000, hvorefter det bliver muligt at sammenligne afkast af Kommissionens investeringer med eventuelle andre indtægter fra markedet.
Der er i løbet af årtierne også ydet lån til EKSF's tjenestemænd fra EKSF's midler. Disse lån overgår efter udløb af EKSF-traktaten til EU's balance og skal forvaltes af Kommissionen. Derefter skylder EU-medarbejdere penge til EU. At EU skal fungere som en bank for boliglån til sit personale, er ikke formålstjenligt. Udvalget mener, at disse lån skal overgå til bankerne. Udvalget giver denne stillingtagen til Kommissionens overvejelse i forbindelse med meddelelsen af decharge. Vi vender tilbage til sagen i forbindelse med decharge i de kommende år. EU kan ikke være en personalebank.
I forbindelse med decharge vurderes således også Kommissionens virksomhed ud fra en administrativ rationalisering. Små uregelmæssigheder fundet i EKSF's regnskaber for tidligere år er korrigeret efter 1999, og udvalget har ikke noget at bemærke med hensyn til meddelelsen af decharge.

Rühle
Hr. formand, jeg vil gerne klart tilslutte mig fru Theatos indlæg. Jeg synes også, det er et kæmpeproblem, at Rådet ikke er til stede ved denne diskussion. Hvis man så også ser på Rådets rapport om dechargen, så får man virkelig det indtryk, at Rådet på mange områder ikke har nogen anelse om, hvad det er, det skriver om. Netop når det gælder udviklingsfondene, har man f.eks. det indtryk, at Rådet simpelthen har genoptrykt de udtalelser, som det kom med for flere år siden, i stedet for virkelig at beskæftige sig med emnet. Det synes jeg er en skandale, især fordi Rådet netop på dette område har et medansvar for, at der er problemer. Der er stadig uafklarede kompetencekonflikter mellem medlemsstaterne og Kommissionen. Her forventer jeg, at Rådet viser noget større ansvarsbevidsthed og påtager sig et større ansvar.
Parlamentet gør sig umage for i denne decharge at foretage en meget nøje afvejning mellem de helt nødvendige kontrolopgaver og det, som på den anden side naturligvis er lige så vigtigt, nemlig at undgå et yderligere tillidstab for de europæiske institutioner. Derfor overvejede jeg som ordfører for udviklingsfonden meget længe, om jeg virkelig kunne gå ind for en udsættelse. Men afgørelsen er klar, og jeg har også fuld opbakning fra Budgetkontroludvalget.
Jeg vil imidlertid gerne endnu en gang udtrykkeligt understrege, at vi ikke nægter at give decharge, som det f.eks. stod i en avis i dag, men at vi udsætter dechargen. Vi ønsker denne udsættelse af dechargen, fordi vi mener, at Kommissionen absolut er på rette vej, men at der stadig er brug for et vist pres for at sikre, at man på tilfredsstillende vis holder retningen. Der er altså ikke tale om mistillid til den ansvarlige kommissær, men udsættelsen skal gøre det klart, at den handlingsplan, som han udarbejdede for et år siden under dechargen for 1998 sammen med Parlamentet, netop er det rigtige svar på de foreliggende problemer, men at vi som ansvarligt udvalg og som Parlament ønsker at inddrage de første resultater af denne handlingsplan i vores dechargeprocedure. Da de første resultater kan forventes i april/maj, foreslår vi, at dechargen udsættes til dette tidspunkt.
En anden grund til, at vi betragter dette som meget nødvendigt, er, at der netop i forbindelse med udviklingsfonden eller med forvaltningen af udviklingsfonden stadig skal foretages mange forbedringer, hvad revision og samarbejde med medlemsstaterne angår. I denne forbindelse vil jeg også gerne endnu en gang takke for det gode samarbejde med Revisionsretten, som har været meget hjælpsom med sin vurdering af forvaltningen af udviklingsfonden. Jeg vil gerne pege på, at den positive revisionserklæring, som står i Revisionsrettens beretning, skal bedømmes relativt, fordi også Revisionsretten efter forespørgsel mundtligt og skriftligt har gjort opmærksom på, at den naturligvis har problemer og ikke kan undersøge 77 lande og 250 projekter, at den på dette område er afhængig af samarbejdet med de stater, som modtager hjælpen, og at der her stadig er meget arbejde tilbage at gøre. For det første skal de lokale delegationer styrkes, men for det andet skal også forvaltningsstrukturerne i landene styrkes, der skal gennemføres fælles projekter, hvor de ansvarlige fra disse stater også kan få informationer i Europa hos Revisionsretten, samt udvekslingsprojekter for de ansvarlige i forvaltningsstrukturerne i AVS-staterne med Revisionsretten. Vi har hårdt brug for en forbedring af forvaltningsstrukturen for at kune løse opgaverne omkring udviklingshjælpen.
Jeg foreslår imidlertid også udsættelse af dechargen - det vil jeg gerne understrege - fordi der netop på mit område har manglet gennemsigtighed. Kommissæren har på mit område på mange enkeltområder været meget tøvende og ængstelig, jeg har som ordfører modtaget informationer for sent eller efter fristens udløb, eller de er slet ikke kommet. Jeg synes heller ikke, at hans medarbejderes henvisninger til rammeaftalen med Parlamentet er særlig gavnlige, når det gælder om at give ordføreren tillid og udvirke, at vi kan nå frem til et konstruktivt samarbejde på dette punkt. Her må Kommissionen fremover agere mere gennemsigtigt og mere suverænt vise Parlamentet større tillid, så vi i fællesskab kan få en tilfredsstillende afslutning på denne decharge.
Jeg vil også gerne gentage, at der netop omkring udviklingsfonden er mange ting, der skal forbedres. Kommissæren står over for vanskelige opgaver. Der er nogle gamle forpligtelser, som han har arvet fra den gamle Kommission. Der er uhensigtsmæssige forvaltningsstrukturer og for lidt personale. I landene selv er der problemer med krige og kriser - alt dette tager vi med i vores vurdering. Vi er absolut også villige til at indrømme, at spørgsmålet om kontrol skal tages noget mere differentieret på dette område. Kontrollen i et udviklingsland må tage udgangspunkt i, at der altid er korruption involveret i udviklingshjælp, og at man må afveje, hvordan man agerer netop i disse lande.
Det betyder, at vi absolut er villige til at komme Kommissionen i møde på dette punkt og godt kan se, at der er store problemer. Vi vil imidlertid gerne endnu en gang understrege, at EU og Kommissionen, hvis den vil skabe tillid i befolkningen for den vigtige opgave, som udviklingshjælpen er, naturligvis også i sin forvaltningsstruktur skal leve op til pålæggene. Det skal understreges, at puklen af betalingsforpligtelser efterhånden har antaget en foruroligende størrelse.

Formanden
Mange tak, fru Rühle.
Da afstemningstiden er nært forestående, afbryder vi denne forhandling under ét. Den bliver genoptaget kl. 15, hvor kommissær Schreyer vil være til stede og tale.

Afstemning
Henstilling (A5-0085/2001) af Matikainen-Kallström for Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi om forslag til Rådets afgørelse om Det Europæiske Fællesskabs tiltrædelse af FN's Økonomiske Kommission for Europas regulativ nr. 13-H vedrørende typegodkendelse af personbiler for så vidt angår deres bremser (10143/2000 - KOM(1999) 660 - C5-0672/2000 - 1999/0263(AVC)).

(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges) Betænkning (A5-0089/2001) af Medina Ortega for Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked om forslag til Rådets forordning om ændring af forordning (EØF) nr. 1911/91 om anvendelse af fællesskabsretten på De Kanariske Øer (KOM(2001) 76 - C5-0076/2001 - 2001/0038(CNS)).
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0107/2001) af Ford for Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi om forslag til Rådets beslutning om indgåelsen på Det Europæiske Fællesskabs vegne af en brevveksling om bekræftelse af den fælles forståelse af, at Republikken Korea tiltræder principperne for internationalt forsknings- og udviklingssamarbejde inden for intelligente fremstillingssystemer (IMS) mellem Det Europæiske Fællesskab og Amerikas Forenede Stater, Japan, Australien, Canada samt EFTA-landene Norge og Schweiz (KOM(2000) 728 - C5-0697/2000 - 2000/0288(CNS)).
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0095/2001) af Roth-Behrendt for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om syvende ændring af Rådets direktiv 76/768/EØF om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om kosmetiske midler (KOM(2000) 189 - C5-0244/2000 - 2000/0077(COD)).
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0101/2001) af Haug for Budgetudvalget om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om ændring af Rådets forordning (EF) nr. 2223/96 for så vidt angår anvendelsen af ENS 95 ved fastsættelsen af medlemsstaternes bidrag til de momsbaserede egne indtægter (KOM(2000) 583 - C5-0469/2000 - 2000/0241(COD)).
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0110/2001) af Colom i Naval for Budgetudvalget om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse om tilpasning af de finansielle overslag efter bevillingsudnyttelsen (forelagt af Kommissionen for Europa-Parlamentet og Rådet i henhold til punkt 16 - 18 i den interinstitutionelle aftale af 6. maj 1999) (KOM(2001) 149 - C5-0117/2001 - 2001/0075(ACI)).
Colom i Naval (PSE), ordfører. (ES) Fru formand, som jeg sagde under forhandlingen, og som vores udvalgsformand, hr. Wynn, også sagde ved afstemningstidens begyndelse, anmoder jeg om, at denne betænkning henvises til fornyet behandling i Budgetudvalget, da der er sket store fremskridt i forhandlingerne mellem Rådet, Kommissionen og Parlamentet, men Rådet er ikke i stand til at give sit samtykke nu. Fristen vil endnu ikke være udløbet under mødeperioden den 2. og 3. maj, og Budgetudvalget kunne i mellemtiden bekræfte aftalen på dets møder den 24. og 25. april. Det forventes, at aftalen kommer i stand, men det skal Rådet bekræfte i aften.

Formanden
Er der en taler imod dette forslag?
Eftersom det ikke er tilfældet, vil jeg sætte anmodningen om udsættelse af afstemningen under afstemning.
(Anmodningen godkendtes)
Betænkning (A5-0106/2001) af Katiforis for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål om meddelelse fra Kommissionen til Rådet og Europa-Parlamentet om ajourføring af investeringsservicedirektivet (93/22/EØF) (KOM(2000) 729 - C5-0069/2001 - 2001/2039(COS)).
(Beslutningen vedtoges)
Betænkning (A5-0105/2001) af Kauppi for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål om meddelelse fra Kommissionen om gennemførelsen af reglerne for god forretningsskik i henhold til artikel 11 i investeringsservicedirektivet (93/22/EØF) (KOM(2000) 722 - C5-0068/2001 - 2001/2038(COS)).
(Beslutningen vedtoges)
Betænkning (A5-0092/2001) af Sacconi for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om Kommissionens grønbog om miljøaspekterne i forbindelse med PVC (KOM(2000) 469 - C5-0633/2000 - 2000/2297(COS)).
(Beslutningen vedtoges)
Betænkning (A5-0102/2001) af Costa Neves for Budgetudvalget om retningslinjerne for 2002-budgetproceduren - Sektion III - Kommissionen (2000/2324(BUD)).
Inden afstemningen om ændringsforslag 2

Walter
Fru formand, vi har efter aftale med ordføreren forbedret ændringsforslaget yderligere et enkelt sted. Det lyder som følger: "Hopes that true to the rules of social dialogue the Commission will continue to consult with the parties concerned". Ændringen ligger i continue. Det er den eneste ændring, og den er som sagt aftalt med ordføreren og således også accepteret af ham.

Costa Neves
Fru formand, jeg foreslår også, at denne ændring, hvis den vedtages, betragtes som en tilføjelse til punkt 7 og ikke som et selvstændigt punkt.
(Afgivelse af mundtligt ændringsforslag vedtoges)
Inden afstemningen om ændringsforslag 13

Costa Neves
Fru formand, jeg er enig i denne ændring, men af tekniske årsager anmoder jeg om, at den behandles som en introduktion til et underkapitel, som vi kunne kalde "Det Europæiske Kul- og Stålfællesskab", så der bliver sammenhæng i teksten.

Formanden
Hr. Turchi har stillet et ændringsforslag, og eftersom der ikke er nogen indsigelser mod det, vil jeg sætte det af ordføreren ændrede ændringsforslag 13 under afstemning.
(Beslutningen vedtoges)
Betænkning (A5-0103/2001) af Buitenweg for Budgetudvalget om retningslinjerne for 2002-budgetproceduren, Sektion II-Rådet, Sektion IV-Domstolen, Sektion V-Revisionsretten, Sektion VI-Det Økonomiske og Sociale Udvalg, Sektion VII-Regionsudvalget, Sektion VIII-Den Europæiske Ombudsmand og Europa-Parlamentets foreløbige forslag til budgetoverslag (Sektion I) (2000)2325(BUD))
(Beslutningen vedtoges)
STEMMEFORKLARINGERBetænkning af Roth-Behrendt (A5-0095/2001)

Fatuzzo
Fru formand, jeg gjorde allerede i går rede for mange af grundene til min stemme om denne betænkning, men her til morgen vil jeg gerne tilføje, at venstrefløjens, De Grønnes og fru Roth-Behrendts ønsker og forventninger efter min mening aldrig bliver opfyldt. Kvinderne må vælge mellem makeuppen og hensynet til dyrene. Og her er jeg ikke i tvivl om, at de desværre foretrækker makeuppen for at se yngre ud. Jeg vil derfor gerne gøre Parlamentet opmærksomt på, at jeg undlod at stemme om denne betænkning, men at de pensionerede kvinder har fortalt mig, at de er villige til at give afkald på enhver form for kosmetik, hvis medlemsstaternes regeringer og EU beslutter at trække fem år fra deres alder i deres pas, så der står, at de er født fem år senere, og så de således bliver fem år yngre uden at gøre brug af nogen form for kosmetik.

 McKenna
Fru formand, i modsætning til den foregående taler mener jeg ikke, at dette spørgsmål bør trivialiseres på denne måde. Jeg var forbløffet over hr. Fatuzzos tale i går aftes. Dette er et spørgsmål om dyrplageri. Det er ikke noget at le ad. Vi bør ikke lave sjov med disse spørgsmål. Det er et meget vigtigt spørgsmål, og hykleriet er meget udbredt her i Parlamentet. I går aftes blev det brugt som en undskyldning, at der er behov for flere test, men at vi skal være sikre på, at vi ikke skader børn, og at vi beskytter dem. Det er ironisk, at det var de samme mennesker, som stemte imod vores ændringsforslag i udvalget om anvendelse af parfume i babyartikler. Hvis vi virkelig ønsker at beskytte børn, så burde disse mennesker da have stemt for et forbud mod anvendelse af parfume i babyartikler. Det er fuldstændig unødvendigt, og det betyder, at spædbørn udsættes for unødig risiko.
Jeg vil gerne endnu en gang understrege, at dette ikke er et trivielt spørgsmål. Det er yderst alvorligt. EU's borgere er meget imod brug af dyr til noget, der er fuldstændig unødvendigt. Det drejer sig dybest set om kosmetik - altså ting, der er beregnet på at stive folks ego af, og som giver kosmetikindustrien enorme fortjenester. Vi bør virkelig tage hensyn til dyrenes velfærd. Det er uacceptabelt, at vi i det 21. århundrede bruger sådanne forhistoriske metoder.

Goodwill
Fru formand, jeg vil gerne kort forklare, hvorfor jeg støttede ændringsforslag 35, der kan beskrives som et "ødelæggende" ændringsforslag. Det var ikke hensigten med ændringsforslaget at ødelægge direktivet, men fordi de ændringer, som Parlamentet ønsker foretaget i direktivet, er så grundlæggende, vil vi gerne sende det tilbage til Kommissionen, så de kan skrive det om på en sådan måde, at det tager højde for markedsføringsforbuddet og ser mere realistisk på eventuelle alternative testmetoder, hvor der ikke bruges dyr. Jeg håber derfor ikke, at min eller andre gruppemedlemmers stemme misfortolkes. Det Forenede Kongerige har allerede forbudt dyreforsøg. Vi vil gerne have, at det foregår på en realistisk og praktisk måde.

García-Orcoyen Tormo
Vores gruppe har besluttet at undlade at stemme af følgende grunde:
For det første fordi vi har stillet et forslag om, at Parlamentet skal afvise Kommissionens forslag, fordi det ikke lever op til Parlamentets minimumsforventninger. PPE's ændringsforslag blev nedstemt med en forskel på 11 stemmer, og derfor mener vi, at det er i overensstemmelse med vores oprindelige holdning at undlade at stemme ved den sidste afstemning om teksten.
For det andet har vores gruppe fundet det nødvendigt at undlade at stemme, da dens to ændringsforslag om frister for ophør med markedsføring og forsøg ikke blev vedtaget. Da vores gruppe går ind for fastsættelse af datoer for ophør med både markedsføring og forsøg, mener den, at det er hensigtsmæssigt at forlænge de frister, som ordføreren har foreslået, således at forbuddet mod markedsføring træder i kraft 10 år efter ændringens godkendelse, og fristen for forbud mod forsøg forlænges med to år, hvis der ikke findes alternative tilgængelige metoder i de tilfælde, hvor bestanddele, eller blandinger af disse, kan forårsage alvorlige hud- eller øjenskader.

De Rossa
Jeg bifalder Europa-Parlamentets vedtagelse af det tyske socialdemokratiske medlem Dagmar Roth-Behrendts betænkning, som lægger op til et forbud mod dyreforsøg og indførelse af egentlig mærkning, så forbrugerne kan træffe et informeret valg.
I en tid, hvor folk kræver højere standarder i fødevareindustrien, markedsfører kosmetikindustrien fortsat produkter, som indeholder potentielt skadelige stoffer.
Dagens forhandling om en betænkning om dyreforsøg og bestanddele i kosmetik og toiletartikler giver anledning til bekymring over anvendelsen af allergifremkaldende bestanddele og stoffer i kosmetiske midler, som er blevet forbundet med kræft og hormonale problemer.
EU-lovgivningen indeholder skrappe regler for brug af visse kemiske stoffer i kosmetiske midler, men de garanterer ikke, at forbrugeren ikke tager skade af at bruge dem. Tiden er nu inde til fuldstændigt at revidere anvendelsen af kemiske stoffer, som man ved, er skadelige, eller som mistænkes for at være skadelige. I Sverige og Japan er brug af formaldehyd helt forbudt, fordi det hævdes at være kræftfremkaldende. Men i EU er det almindeligt brugt i hårshampoo til hele familien. Ikke nok med, at det ikke er forbudt i resten af Europa, nu hører vi også, at det findes i de produkter, vi køber.
Ud over at visse bestanddele bør forbydes, bør kosmetik og toiletartikler mærkes bedre, så forbrugeren kan træffe et informeret valg.

Whitehead
Vi vil gerne begrunde nærmere, hvorfor vi støtter hovedprincipperne i Roth-Behrendt-betænkningen i dag. Vi mener, at den på enestående vis demonstrerer over for Kommissionen og medlemsstaterne, hvor forbitret offentligheden er over, at det trækker ud med at få afskaffet testning af kosmetiske midler på levende dyr. Vi er sikre på, at medlemsstaterne vil notere sig det overvældende flertal, som kommer til udtryk her. Der er tale om en afstemning om at forbyde anvendelse af produkter, der har været testet på dyr, hvor der findes alternative testmetoder, at afskaffe dyreforsøg i løbet af de næste fire år og at indføre et markedsføringsforbud i en aftalt periode derefter.
Vi håber, at industrien generelt vil tage hensyn til disse forslag. Nogle af de førende producenter har allerede gjort det. Vi forstår, at ca. en tredjedel af de vigtigste test allerede nu kan foretages ved hjælp af alternative metoder, en tredjedel er ændret, og en tredjedel afventer en effektiv løsning. Vi mener, at vores forslag vil fremskynde den nødvendige forskning, hvis det tages alvorligt. Industrien har alt at vinde og intet at tabe ved at bruge sine betydelige ressourcer på at fremme alternative testmetoder i stedet for at føre dyre kampagner for at trække tiden ud. De kosmetiske produkter vil ligeledes vinde ved korrekt mærkning, så offentligheden advares om mulige allergener. Vi er overbevist om, at dagens afstemning i det lange løb vil gavne den europæiske kosmetikindustris levedygtighed og lønsomhed, ligesom den vil gavne offentligheden.

Meijer
Mange mennesker har i århundreder betragtet dyr som en brugsgenstand, som man må pine eller misbruge. En genstand til fornøjelse, arbejde, føde eller forsøg. Vi er i mellemtiden blevet mere civiliserede og mere dyrevenlige, men ikke når der kan tjenes penge. I Europa anvendes årligt 38.000 dyr til testning af nye bestanddele og slutprodukter til den kosmetiske industri, hvorefter de systematisk slås ihjel. Allerede i 1993 vedtog Parlamentet et salgsforbud imod kosmetik, som er testet på dyr, men under pres fra industrien udsættes indførelsen hele tiden. Nu vil Kommissionen begrænse dette handelsforbud til kun at forbyde forsøg inden for EU-landene, så der fortsat kan sælges produkter, som ved hjælp af dyreforsøg er testet andre steder. Hvis det sker, flyttes forsøgene til andre lande. Er der da intet, der er vigtigere end så lave produktionsudgifter som muligt, fri handel og WTO-regler? Ulemperne er dårlige arbejdsforhold og lønninger, yderligere nedbrydning af miljøet og tiltagende dyrelidelser. Det er på høje tid, at det europæiske marked lukkes for import af alle produkter, som fabrikeres på en uacceptabel måde. Mit udgangspunkt ved afstemningen var udtalelserne fra Eurogroup for Animal Welfare.
Betænkning af Haug (A5-0101/2001)

Fatuzzo
Fru formand, tillad mig at svare fru McKenna, at vi er over 600 forskellige mennesker - og 600 forskellige hjerner - her i Parlamentet, og at Fatuzzo er yderst alvorlig, når han laver sjov, og yderst sjov, når han er alvorlig.
Når det er sagt, vil jeg gerne sige om fru Haugs betænkning, som jeg stemte for, at det ville være fornuftigt at give EU flere finansielle midler. Det egentlige budget, som vi råder over, er alt for begrænset. Medlemsstaterne skal beslutte sig til, om de ønsker EU eller ej, og hvis de ønsker EU, skal de give det de nødvendige midler til, at det kan fungere på en ordentlig og hensigtsmæssig måde.
Betænkning af Katiforis (A5-0106/2001)

Fatuzzo
Fru formand, jeg stemte for hr. Katiforis' glimrende og vigtige betænkning om meddelelse fra Kommissionen om ajourføring af investeringsservicedirektivet. Efter min mening bør vi fortsætte med EU-reguleringen af vores valutas bevægelser og af udviklingen inden for finansiel investeringsservice, indtil vi kan oprette en fælles europæisk børs. Jeg ved godt, at denne børs ikke eksisterer på nuværende tidspunkt, men nu har vi fået en europæisk valuta, et EU-flag og et Europa-Parlament, så lad os fortsætte i denne retning og bestræbe os på også at skabe en fælles europæisk børs, der uden tvivl vil blive mere betydningsfuld end Stock Exchange i New York.
Betænkning af Kauppi (A5-0105/2001)

Fatuzzo
Fru formand, på den europæiske børs, som jeg gerne ville have, at man oprettede, burde man efter min mening også notere de offentlige pensionsfonde i Europa, og jeg beklager, at dette forslag ikke er medtaget i Piia-Noora Kauppis betænkning, som jeg stemte for. Det er efter min mening vigtigt for arbejdstagernes fremtid at vide, at de bidrag - som de indbetaler med det formål at få dem igen, når de bliver gamle og håber på at kunne leve af deres pension, så de ikke skal arbejde - er fonde og bidrag, der bliver investeret ordentligt, og som bliver investeret i en europæisk børs, så den europæiske pension bliver meget bedre og meget større end medlemsstaternes pensioner.

Bonde og Sandbæk
. JuniBevægelsen vil ikke stemme for regler, der indebærer, at embedsmænd får mulighed for at lovgive i stedet for folkevalgte i åbne kontrollerbare forsamlinger.
Betænkning af Sacconi (A5-0092/2001)

Fatuzzo
Fru formand, jeg stemte imod hr. Sacconis betænkning om miljøaspekterne i forbindelse med pvc. Disse aspekter vedrører således også affaldssorteringen. Tillad mig at fortælle her i Parlamentets vigtige mødesal, hvad nogle pensionister fra Bergamo foreslog mig, da de fik at vide, at jeg skulle tale om det væsentlige emne, der hedder affaldssortering. De sagde følgende til mig: "Hvis jeg fik dobbelt så meget i pension, ville jeg personligt - selv om jeg er pensionist - tage rundt til alle husene i alle de små byer omkring Bergamo for at indsamle det sorterede affald, også det affald, der indeholder pvc og alt muligt andet. Jeg ville med glæde bidrage til dette genbrug, hvis bare jeg fik en højere pension". Nu gentager jeg så dette forslag her i salen.

Oomen-Ruijten
Fru formand, jeg er meget skuffet over Parlamentets behandling af pvc-betænkningen. Hvorfor er jeg det? Fordi man har stemt med meget lidt kendskab til tingene. Jeg vil gerne nævne en række eksempler. For det første udelukkelsen af pvc i bygninger. Fru formand, hvis man havde anvendt pvc i f.eks. lufthavnen i Düsseldorf, så ville bygningen ikke være brændt så hurtigt. Det, der påstås her, er altså noget vrøvl.
Fru formand, det samme gælder for en række bemærkninger om forbrændingen. Det er ikke pvc, men især grøntsags-, frugt- og haveaffald, som forårsager klorforbindelserne. Det skuffer mig især, at der, hvor man nemt og hurtigt kan lave lovgivning ved hjælp af selvregulering - det vil industrien gerne - har flertallet i Parlamentet stemt imod, især Den Liberale Gruppe, hvor jeg bestemt troede, at jeg kunne få støtte på dette punkt.
Fru formand, det er et dårligt resultat, og jeg støtter mig til det, Kommissionen sagde i går om, at den ikke vil udarbejde nærmere lovgivning, men kun kommer med en meddelelse.

Meijer
Gennem størstedelen af menneskets historie har vi skullet lave vores brugsredskaber af træ, metal og sten. Opfindelsen af kunststoffer og udviklingen af en kemisk industri så længe ud til at indeholde ukendte muligheder. Nu ved vi, at en lang række nye og i begyndelsen generelt accepterede stoffer såsom asbest og pvc ikke duer. De negative følger fremgår først bagefter. Pvc afgiver med tiden klor og derefter ftalater og andre blødgørere, samt bly eller kadmium, som bruges som stabilisatorer. Allerede ved produktionen og tilsætningen af stoffer udledes der gift. Ved genbrug udledes der på ny giftige stoffer, og der opstår et indtil nu kvalitativt dårligt produkt. Ved forbrændingen udledes der klor og dioxiner. Deponeringen af pvc-affald er tilsyneladende den eneste løsning, men også dér udledes der forurenende stoffer. Både Kommissionen og ordføreren tager udgangspunkt i frivillige aftaler med industrien for at begrænse ulemperne. Et importforbud imod pvc med en kvalitet, som ikke opfylder disse frivillige aftaler, tør man endnu ikke gennemføre, fordi det ville være i strid med WTO-reglerne. Ordføreren slår med rette til lyd for en nedsættelse af brugen af pvc og flere undersøgelser af alternativer. Det støtter jeg ham i, men jeg mener, at forslagene er utilstrækkelige til virkeligt at løse problemet.
Betænkning af Costa Neves (A5-0102/2001)

Fatuzzo
Jeg stemte for hr. Costa Neves' betænkning om Kommissionens budgetretningslinjer for 2002. Fru formand, det ville glæde mig meget, om Kommissionen fik flere penge til sit eget budget. Og hvad mener hr. Fatuzzo så, at Kommissionen skulle gøre med disse ekstra penge, som forhåbentlig bliver bevilget i 2002? Jeg ville gerne have, at der blev oprettet et nyt direktorat, som udelukkende har til opgave at finde ud af, hvordan man kan forbedre de ældres og pensionisternes levevilkår i hele EU og i de lande, som snart bliver optaget i EU. Der er meget, der skal gøres, foreslås og iværksættes i Europa, navnlig når det gælder lægehjælp, hospitalsbehandling og hjemmehjælp til ældre mennesker, især til de ældre, der ikke kan klare sig selv.

Berthu
Betænkningerne om de første retningslinjer for EU-institutionernes 2002-budget forekommer os ufærdige eller uklare på tre hovedpunkter.
Det første punkt er landbruget. Kogalskabskrisen vil skabe nye, tunge udgifter til landbruget, samtidig med at man retteligt ikke ønsker at revidere samtlige finansielle overslag fra 1999. Hvordan kan man forene disse to krav? Ifølge betænkningerne bør vi bestræbe os på at finde de nødvendige midler gennem en intern omfordeling af udgiftsområde 1 (landbrug), hvilket synes umuligt i betragtning af de indgåede forpligtelser. Som vi allerede har givet udtryk for under vores seneste budgetrevision 2001, vil vi gerne have, at man undersøger mulighederne for et større bidrag fra udgiftsområde 2 (strukturforanstaltninger).
Det andet punkt er udvidelsen. Budgetretningslinjerne for 2002 forekommer os at være alt for vage med hensyn til udvidelsesomkostningerne. Konsekvenserne for landbruget eller strukturfondene er endnu ikke afdækket, men det kommer. Til gengæld skal de finansielle konsekvenser for forvaltningen af EU-institutionerne undersøges allerede fra i dag. De burde faktisk indskrives i en flerårig plan om det stigende styrketal, der skulle starte i 2002.
Det tredje punkt er Nice-traktaten. Man hører forskellige politiske udmeldinger om, at Nice-traktaten skal være ratificeret af alle inden udgangen af 2001. I øvrigt skal EKSF-protokollen, som er vedlagt som bilag til traktaten, gennemføres i juli 2002. Vi stiller os skeptiske over for overholdelsen af denne tidsplan, men eftersom det ser ud til, at man har afgivet dette løfte, bør man i det mindste medtage en vurdering af omkostningerne i forbindelse med traktatens nye bestemmelser i budgetretningslinjerne for 2002. Men vi kan ikke få øje på dem. Ikke desto mindre bliver de omtalte udgifter ikke ubetydelige, hvad enten det (bl.a.) drejer sig om parlamentsmedlemmernes fælles statut, finansiering af de såkaldte europæiske politiske partier over fællesskabsbudgettet eller samme budgets dækning af administrative udgifter i forbindelse med de hurtige udrykningsstyrker til gennemførelse af artikel 28, stk. 2, i traktaten om Den Europæiske Union. Man vil som sædvanlig få medlemsstaterne til at ratificere nogle nye bestemmelser, hvis omkostninger man nok skal sørge for at holde tæt til kroppen.

Bordes, Cauquil og Laguiller
Vi har stemt imod budgetretningslinjerne i denne betænkning som i de følgende betænkninger. For det er et budget, der udelukkende er rettet mod at tilfredsstille finanskoncerner, industri- og landbrugslobbyer og desuden mod at finansiere den udenrigspolitik, som Europas storkapital finder nyttig for sine interesser.
Det enkelte EU-land reducerer den udlignede del af sine udgifter på budgettet ved at skære ned på udgifter til de offentlige tjenester, hospitaler, uddannelse og transport og begrænse de sociale udgifter kraftigt for bedre at kunne fungere som pengeudsuger for de store virksomheder.
EU's budget strækker denne tendens endnu mere under dække af nærhedsprincippet ved at reducere de sociale udgifter til en ubetydelighed. Det er et af resultaterne af EU's modvilje mod at arbejde for udligning ovenfra af de sociale sikringssystemer og ydelser samt lønninger i hele Unionen.
Eftersom staternes og Unionens finansiering er uløseligt forbundet med hinanden, vil vi gerne endnu en gang understrege vores modvilje mod enhver form for indtægt på budgettet, der hovedsagelig rammer de arbejdende klasser, som f.eks. forbrugsskatter (moms osv.), og mod alle former for udgifter til fordel for de store virksomheder og overklassen (subsidier, støtte, skattelettelser osv.).

Miranda
Sådan som de finansielle overslag er sat op, vil budgettet for 2002 ikke overskride loftet på 1,1% af Fællesskabets BNP, hvorfor vi kan se frem til endnu et sparebudget.
Ordføreren affinder sig jo med dette forhold, således at han som vigtige prioriteringer for næste år har gennemførelsesniveau og udgifternes kvalitet, mens emner som beskæftigelse og sociale spørgsmål samt de budgetmæssige følger af udvidelsen og euroens ibrugtagning henvises til fodnoterne.
Fødevaresikkerhed nævnes - på baggrund af BSE-krisen og mund- og klovsygen - og der tales for en langsigtet strategi, men der foretages ikke nogen vurdering af, hvilken betydning disse kriser får for landbrugsudgifterne, ligesom der hverken regnes med nogen kompensationsforanstaltninger til landmændene - således som vi har foreslået det gennem oprettelse af en særlig reserve til BSE-problematikken - eller overvejes, hvorledes en uundgåelig øvre grænse for støttemidlerne under den fælles landbrugsordning kan indføres.
I mellemtiden mener vi, at ombudgetteringen af strukturfondene helt afgjort bør gennemføres snarest muligt, således at budgetmidlerne kan sikres hensigtsmæssig anvendelse. Vi erindrer i denne forbindelse om, at vi ved Agenda 2000 modsatte os, at der blev rørt ved udgiftsmålet efter 2001.
Endelig finder vi det særlig bekymrende, at ordføreren i sin betænkning eksplicit beklager, at beslutningerne om finansforordningen først bliver taget med kvalificerede flertalsafgørelser fra 2007, idet han "glemmer", at landet allerede nu, hvis det ikke var sådan, ville miste et afgørende redskab - enstemmigheden - ved fastlæggelsen af den næste finansieringsramme, herunder den del, der vedrører strukturfondene og samhørighedsfonden.

Sacrédeus
I punkt 25 i beslutningen, hvor der tales om e-learning (computerassisteret uddannelse) opfordres Kommissionen til at undersøge mulighederne for at opbygge en hensigtsmæssig lovramme for at supplere medlemsstaternes foranstaltninger og skabe en reel europæisk merværdi.
Jeg har stemt imod denne opfordring ud fra de svenske kristelige demokraters syn på og omsorg for det i Maastricht-traktaten og Amsterdam-traktaten stadfæstede nærhedsprincip, da det ikke kan være EU's opgave at lovgive i spørgsmål om uddannelse og i dette tilfælde e-learning.
At begrunde denne anmodning om udvidet lovgivningskompetence for EU med europæisk merværdi er en velkendt måde at forsøge at vinde forståelse for yderligere magt og lovgivningsfunktioner til EU på, og det er en udvikling i centralistisk retning. Det er ikke desto mindre et uholdbart argument. EU's mandat går i stedet ud på at afgrænse sine opgaver og fokusere på sine kerneområder.
Betænkning af Buitenweg (A5-0103/2001)

Fatuzzo
Fru formand, jeg stemte også for fru Buitenwegs betænkning om Europa-Parlamentets foreløbige forslag til budgetoverslag 2002 for Parlamentets og dets organers forskellige aktivitetsområder.
Jeg stemte for denne betænkning, men jeg tænkte på noget, jeg altid tænker på her i Parlamentet, navnlig når jeg i ny og næ - og det sker faktisk ikke ret til - hører antydninger af kritik, fordi man mener, at jeg spilder Parlamentets tid med mine stemmeforklaringer. Jeg tænker således på alle de forhandlinger og afstemninger, vi holder - og som De leder på så udmærket vis, fru formand - om Kommissionens udtalelser, synspunkter og forslag, det vil sige om alle ikke-lovgivningsmæssige forslag. Jeg tror, at vi bør beslutte os til at overlade disse forhandlinger af mindre juridisk vigtighed til Parlamentets udvalg i stedet for at lade det være plenarforsamlingens opgave.

Berthu
Under forhandlingen om budgetretningslinjerne for 2002 har vi hørt nogle medlemmer ønske tillykke med de lave omkostninger på EU-budgettet for indførelse af den fælles mønt. Det er efter vores mening en smule kynisk, fordi en relativt omfattende del af omkostningerne bæres af detailhandlen, som næppe kan drage nogen fordel heraf, og som ingen er interesseret i at hjælpe.
Mange andre små virksomheder befinder sig i øvrigt i samme situation. Derimod vil de store virksomheder, der opererer på EU-plan, drage direkte eller indirekte nytte af overgangen til euroen, og de vil derfor være i stand til at dække omkostningerne ved den medfølgende omorganisering og investering. Men hvordan skal de andre klare sig?
Dette særlige aspekt - men man kunne finde mange andre i samme genre - viser, i hvilken grad denne operation siden begyndelsen har været tænkt som et middel til at løse visse problemer for de store, men ikke for de små.
Derfor er det efter vores mening bydende nødvendigt, at Unionen - eller medlemsstaterne pr. delegation - yder en direkte finansieringsstøtte til i hvert fald detailhandlen. Det er ikke acceptabelt, at medlemsstaterne og EU-institutionerne tager dyre beslutninger, som skal betales af andre. I sidste ende risikerer den materielle overgang til euroen i form af mønter og sedler at blive besværliggjort af de samme mennesker, som har indført euroen.
(Mødet udsat kl. 13.05 og genoptaget kl. 15.00)

Decharge (fortsættelse)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er fortsættelse af forhandlingen om seks betænkninger for Budgetkontroludvalget om decharge.

Schreyer
Hr. formand, mine damer og herrer, budgetproceduren for et budgetår begynder med prioriteringen - i formiddags diskuterede vi prioriteringerne for budget 2002 - og den ender med Europa-Parlamentets decharge, som vi i dag diskuterer for regnskabet for 1999. Dechargebeslutningen er et helt afgørende øjeblik for Kommissionen og Parlamentet, da det er her, Parlamentets demokratiske kontrolbeføjelser virkelig bliver brugt.
Denne kontrol vedrører rigtig mange områder, for EU's budget er omfangsrigt - i 1999 var det på 84 milliarder euro - og især omfatter det meget forskelligartede aktivitetsområder, som går lige fra støtte til olivenolie, nødder og skolemælk til studenterudveksling, fra udvikling af benzinbesparende biler til rumforskning eller fra information om euroen og støtte til kvinders uddannelse i Afrika til ombygning af fiskerflåden eller fødevarehjælp efter et jordskælv eller efter en borgerkrig.
Som følge af dette brede spektrum, som jeg blot har nævnt som eksempel, vedrører budgetprocedurens kontrol næsten alle Kommissionens aktiviteter. Hr. Blak, som er hovedordfører for dechargen, har netop valgt dette udgangspunkt med den omfangsrige kontrol med de mest forskelligartede politiske områder, hvor der anvendes offentlige midler. Det har været hårdt arbejde for alle involverede. Det dokumenteres også af de udførlige spørgeskemaer, men det dokumenteres især af den foreliggende betænkning.
Hr. Blak, De har ry for at være en meget skarp kritiker af dårlig forvaltning. Jeg kan efter disse måneders samarbejde virkelig bekræfte og bevidne, at De har levet op til Deres ry. Samtidig vil jeg gerne takke for den balance og fairness samt for det klare udgangspunkt, som De har fulgt, og som havde som mål på alle områder at vise, hvor noget går godt, og hvor noget går dårligt, og i Deres beslutninger og initiativer at insistere på, at der bliver sat gang i en forbedring af fællesskabspolitikken.
Kommissionen vil lade de vigtigste resultater af Deres arbejde følge af handling. Som alle gode kokke ved, er den rigtige blanding og den rigtige temperatur på komfuret nøglen til den kulinariske succes. Udvalget har investeret mange mødetimer i dechargeproceduren og især gennemført diverse høringer med de ansvarlige kommissærer. Jeg vil også på Kommissionens vegne takke udvalget og udvalgsformanden fru Theato for dette gode samarbejde.
Grundlaget for den årlige dechargeprocedure er Revisionsrettens årsberetning. For 1999 havde Revisionsretten givet Kommissionen en positiv revisionserklæring for indtægtssiden, for forpligtelsesbevillingerne og for forvaltningsudgifterne, men ikke for de øvrige betalingstransaktioner, ligesom det har været tilfældet i de foregående år. Udvalget og ordføreren har imidlertid ikke kun støttet sig til Revisionsrettens professionelle arbejde i forbindelse med deres betænkninger, men også til Kommissionens informationsmateriale, til de udførlige svar, til flere omfangsrige spørgeskemaer samt til sammenfatningen af en mængde revisionsrapporter og til selve revisionsrapporterne. Over 60 dokumenter, som Kommissionen havde fremsendt, i alt flere tusinde sider, har ordføreren hr. Blak gennemgået til brug for sin betænkning.
Et af de dokumenter, som er vigtige for den samlede dechargeprocedure, er Kommissionens handlingsplan om dechargeproceduren. Her beskriver Kommissionen konkret de skridt, den foretager for at imødegå Revisionsrettens kritik. Der er ikke tale om luftige hensigtserklæringer, det oplyses konkret, hvad der vil blive gjort, og hvornår det vil blive gjort. Det gælder også for opfølgningsrapporten - i alt 48 sider - om Europa-Parlamentets dechargebeslutning for budgettet 1998. Her refereres der detaljeret til kravene fra fru Stauners betænkning fra sidste år. Handlinger, som er baseret på disse krav, beskrives, så de kan efterprøves.
For at gennemføre handlingsplanen for den Europæiske Udviklingsfond tog Kommissionen sidste år fat på det nødvendige arbejde i samarbejde med Parlamentet. Jeg vil gerne takke ordføreren, fru Rühle, for hendes arbejde og for at have præciseret, at dechargen for den Europæiske Udviklingsfond ikke er nægtet, men udsat. Forslaget om at udsætte dechargen er naturligvis alligevel beklageligt for Kommissionen, fordi Kommissionen på eget initiativ har foretaget en betydelig udvidelse af undersøgelsen af den makroøkonomiske hjælp f.eks. i Afrika for at komme til bunds i nogle af problemerne på dette område. Fru Rühle har anerkendt, at det er et skridt i den rigtige retning. Alt i alt er forvaltningen af midlerne fra den Europæiske Udviklingsfond nok heller ikke dårligere end forvaltningen af den udviklingspolitiske støtte fra EU's budget. Men under alle omstændigheder kan jeg love fru Rühle, at Kommissionen nu vil vide at udnytte tiden til hurtigt at færdiggøre de ønskede dokumenter og indlede de nødvendige skridt.
Her vil jeg også gerne takke ordfører fru van der Laan og ordfører hr. Seppänen. EKSF-traktaten udløber ganske vist næste år, men forskningsaktiviteterne videreføres. Derfor er revisionsbemærkningerne også her af største vigtighed.
Mit mål og Kommissionens mål er at forbedre den økonomiske forvaltning, at mindske forekomsten af svig, at undgå fejl, hvad enten det er rent formelle fejl eller fejl med konsekvenser for budgettet, samt at højne effektiviteten ved anvendelsen af offentlige midler. Det er meget vigtige mål, som kræver fælles bestræbelser, hvis de skal nås. Det er især fælles bestræbelser fra Kommissionens og medlemsstaternes side, for 83% af EU-midlerne forvaltes af medlemsstaterne. Den primære kontrol påhviler dem. Vi har nu også diskuteret disse opgaver i medlemsstaterne udførligt i ØKOFIN-Rådet. Jeg kan imidlertid endnu ikke sige, at jeg var helt tilfreds med medlemsstaternes svar på Revisionsrettens rapport, men trods alt har vi nu mere udførlige informationer om, hvad medlemsstaterne har gjort i de forløbne år for at bekæmpe svig.
Nogle udgiftsområder inden for fællesskabspolitikken, som medlemsstaterne gennemfører, er - som vi alle ved - også meget udsat for svig. Som eksempel vil jeg her nævne eksportrestitutionerne inden for landbruget. Her er det ikke kun selve transaktionerne, men også kontrolmekanismerne, der konstant må kontrolleres, for kontrolsystemerne bliver ikke kun bløde - som fordommen nogle gange lyder - under sydens sol, der kan også konstateres en laissez faire-attitude i kontrolsystemerne i nogle egne, hvor man gerne bryster sig af prøjsiske dyder. Her satser Kommissionen ikke kun på egne revisioner, men også på medlemsstaternes konkrete pengepunge, og dermed mener jeg finansielle sanktioner, altså nedskæringer i betalingerne til medlemsstaterne. Det fører nogle gange - eller sågar relativt hyppigt - til lange og nogle gange også retlige konfrontationer. Det miskrediterer imidlertid efter min mening ikke instrumentet, det er sådan, det foregår i en retsstat. Det vigtige er, at Kommissionen så også forsøger at sætte sin holdning igennem med retlige midler.
Eksportrestitutionerne er også et eksempel på, at retsgrundlagene nogle gange er så detaljerede og specificerede, at de ligefrem kan virke som et incitament til svigagtig adfærd. Derfor blev det også vedtaget i forvaltningsreformen, at Kommissionens forordningsforslag fremover skal kontrolleres grundigt for at konstatere, hvor udsatte de er for svig. Her anmoder jeg også om et tættere samarbejde fra Parlamentets side som lovgiver og om især Budgetudvalgets støtte, for det er ikke altid, skærpede kontrolbestemmelser møder begejstret samtykke i de kompetente fagudvalg eller de berørte lande.
Samarbejdet med lovgiverne er absolut nødvendigt for at opnå en god økonomisk forvaltning. Jeg vil nævne et helt aktuelt eksempel. I Stockholm besluttede Rådet - det skulle egentlig være noget positivt, i det mindste efter Rådets opfattelse - at det sjette forskningsrammeprogram bliver vedtaget i juni 2002, men skal begynde allerede den 1. januar 2003. Det er imidlertid ganske enkelt ikke tilstrækkelig tid til at gennemføre licitationen og forberedelserne ordentligt. Hvis denne tidsplan bliver opretholdt, så løber vi med åbne øjne lige ind i de fejl, som Revisionsretten og især også Parlamentet kom med kritiske bemærkninger til i forbindelse med det sidste rammeprogram, og det må efter min mening ikke gentage sig. Vi må lære af fejlene.
Eksport af overskudssmør som hjælp til den daværende Sovjetunion, det var også udgangspunktet for den såkaldte Fléchard-affære. Her er der tale om beslutninger, som blev truffet af den foregående Kommission for perioden fra 1991-1994. Parlamentet har undersøgt sagen med stor grundighed. Revisionsretten har analyseret sagen i detaljer, UCLAF og OLAF har gennemført diverse undersøgelser, og den nuværende Kommission har belyst sagen fra alle sider og givet Dem som dechargemyndighed indsigt i alle de informationer, vi har. Vi er alle enige om, at situationen fra dengang ikke kan gøres ugjort. Derfor stiller De som dechargemyndighed det berettigede spørgsmål: Hvad ville der ske i dag, hvis der kom en lignende sag?
Siden 1994 er mange ordninger blevet ændret. Forordningen om regnskabsaflæggelse inden for landbruget er blevet ændret, regnskabsafdelingen i det ansvarlige generaldirektorat er organisatorisk blevet skilt ud. I 1995 blev forordningen til beskyttelse af de finansielle interesser vedtaget, den såkaldte sorte liste blev indført, hvor medlemsstaterne skal sætte de virksomheder på, som groft uagtsomt eller forsætligt har skadet EU's finansielle interesser. Hr. Blak presser på for at få forbedret proceduren for udarbejdelse af denne sorte liste. Jeg kan love Dem, at vi er ved at forberede dette. Så - det var et vigtigt skridt - blev OLAF oprettet som Fællesskabets uafhængige undersøgelsesmyndighed.
Med henblik på fremtiden er det ikke kun forvaltningsreformen, der har sat vigtige ændringer i gang, også revisionen af finansforordningen vil bringe klarere ordninger, netop om tilbagebetaling af udbetalinger. Efter de nye regler vil tilbagebetalinger kun kunne eftergives helt eller delvis, hvis den ansvarlige generaldirektør beslutter det, og især skal en sådan beslutning begrundes. I tvivlstilfælde skal Kommissionen træffe afgørelsen. I løbet af debatterne har Kommissionen desuden lovet Parlamentet, at den vil opstille klare, solide og gennemsigtige principper for anvendelsen af proportionalitetsprincippet.
Det var det lange svar på spørgsmålet om, hvorvidt Kommissionen i dag ville behandle en lignende sag på samme måde. Det korte svar lyder: nej! Den vil i dag gå anderledes frem i lignende sager.
Kommissionens forvaltningsreform har det klare mål at forbedre den finansielle forvaltning. Derfor er kontrolafdelingerne i de enkelte generaldirektorater blevet styrket, derfor opbygges den interne revisionstjeneste, derfor er der udviklet en central økonomisk tjeneste, det såkaldte early warning system er blevet styrket, og organisationen for tilbagebetaling er blevet strammet op. Vi forbedrer gennemførelsen af udgiftsprogrammerne, og vi styrker kontrolnettet og tøver ikke med at udstede økonomiske sanktioner. De 10 punkter på den sorte liste i den foreliggende betænkning om reformen vil være en støtte for os under de kommende skridt. Jeg kan på Kommissionens vegne love Dem, at Parlamentets beslutning om en decharge inden for fristen vil være et stærkt incitament for Kommissionen til at gennemføre reformerne og ikke slække på bestræbelserne.

Laschet
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, kommissæren talte om, at dette budget repræsenterer et bredt spektrum.
Til dette brede spektrum af europæiske penge hører også udenrigspolitikken. Europa er en stor aktør på den udenrigspolitiske scene, særligt inden for civil krisestyring, og udvalget ved, at der dukker andre problemer op i forbindelse med denne budgetpost end i forbindelse med penge, som forvaltes inden for EU af medlemsstaterne. Derfor har Udvalget om Udenrigsanliggender lagt vægt på, at de beslutninger, som Parlamentet træffer, også bliver gennemført. Det må ikke ske, at milliarder af euro år efter år ikke bliver brugt, fordi tjenesterne, samarbejdet med generaldirektoratet ikke fungerer. Det er vores kritik i denne budgetprocedure.
Der er sket omstruktureringer i den nye Kommission. Europe Aid er blevet skabt, og vi forventer, at det vil betyde, at de programmer, der bliver vedtaget af Parlamentet, fremover vil blive gennemført hurtigere. Men vi forventer samtidig af Kommissionen, at den ikke opbygger en selvstændig ny gennemførelsesorganisation, men at den benytter sig af kompetencen i medlemsstaterne, som også skal være aktive på dette område. Vi ønsker, at den politiske styring af alle disse programmer udføres i Europa, men vi ønsker også, at de penge, der bliver stillet til rådighed, bliver brugt.
Om et år vil vi måle Dem på, hvad De har gjort med de mange nye stillinger, som er blevet skabt, og i den næste budgetprocedure - også i dechargeproceduren - vil dette spørgsmål helt sikkert spille en rolle igen.

Deprez
Hr. formand, jeg vil gerne først og fremmest på vegne af Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender sige tak for det imponerende og bemærkelsesværdige stykke arbejde, som hr. Blak har udført, og især for at han har taget behørigt hensyn til ordførernes arbejde i de særlige udvalg.
Blak-betænkningen lægger med rette, og som vi selv har gjort det i vores betænkning, vægt på tre problemer inden for området for retlige og indre anliggender.
For det første den indlysende mangel på forvaltning, der rammer visse budgetposter, hvor gennemførelsesgraden med hensyn til forpligtelser er mindre end 50%. For det andet Det Europæiske Observationsorgan for Racisme og Fremmedhads behov for at modernisere sine teknikker og stramme op på sin forvaltning. Og for det tredje behovet for at vide, hvad der reelt foregår i Europæisk Indvandrerforum: Drejer det sig udelukkende om sjusk, om egentlig dårlig forvaltning eller om ren og skær svindel?
Disse tre betænkninger bør være genstand for en nøje opfølgning fra Kommissionens og Parlamentets side. Det skal vi nok sørge for.

Chichester
Hr. formand, jeg taler på vegne af ordføreren fru Matikainen-Kallström, som ikke kan være til stede i dag. Udvalget indtog en fælles holdning i sin udtalelse om behovet for at forbedre kvaliteten af indsats og præstation for at sikre, at skatteyderne får mere valuta for pengene. Vi ønsker f.eks. at minde Kommissionen om behovet for højere revisionsstandarder i forskningsprogrammerne, især i forbindelse med forslag om det europæiske forskningsrum.
Vi forventer også, at Kommissionen forbedrer forvaltningen af kontrakter fra Det Fælles Forskningscenter. Dette er et problem, vi kender fra tidligere. Vi ønsker en bedre forvaltning af Tacis og andre programmer om nuklear sikkerhed i Central- og Østeuropa. Vi foreslår oprettelse af en separat budgetpost til styrkelse af samarbejdet om nuklear sikkerhed i det nordlige Europa. Vi noterer os, at Synergy-programmet ikke længere lader til at have så høj prioritet i Kommissionen, og vi ønsker, at dette program videreføres på en vellykket måde. Vi ønsker flere midler til Synergy.
Jeg går nu videre til den anden betænkning om kul- og ståldelen af budgettet. Udvalget er meget opsat på at sikre størst mulig åbenhed om værdien af EKSF's aktiver. Vi noterer os Kommissionens garanti for information om disse aktiver og forventer, at denne information stilles til rådighed.

Perry
Hr. formand, kulturen prioriteres ikke særligt højt i Parlamentet og Kommissionen. Vi er meget heldige, hvis vi får noget i retning af 0,5% af budgettet, og jeg får kun et minut til at fremlægge vores sag.
Det er utroligt vigtigt, at det meget lille beløb, vi har til rådighed, bruges effektivt. Heldigvis lider vi normalt ikke under de anklager om svig og dårlig ledelse, som vi ser andre steder, men vi har et problem med, om de organisationer, som ønsker og fortjener støtte fra Parlamentet, faktisk også modtager pengene. Jeg kan kort nævne tre eksempler fra regnskabsåret 1999, som vi drøfter her: Det europæiske ungdomsorkester, det europæiske ungdomsparlament og Yehudi Menuhin-fonden modtog først deres tilskud fra Europa-Kommissionen i årets sidste dage. Det giver disse organisationer reelle problemer. Vi accepterede det for 1999, men jeg håber ikke, at det gentager sig i 2000. Jeg vil gerne bede kommissæren sikre, at hvis vi yder støtte, så gør vi det effektivt, så det gavner den europæiske sag i stedet for at skade den.

Howitt
Hr. formand, Udvalget om Udvikling og Samarbejde har i arbejdet med dechargen fokuseret på det allervigtigste punkt, nemlig om Kommissionen opfylder sin udtrykkelige målsætning om at bruge udviklingsbistandsbudgettet til fattigdomsbekæmpelse ved at overføre betydelige ekstra ressourcer til grundlæggende sundhed og uddannelse i udviklingslandene. Jeg må med beklagelse sige, at tallene for 1999 viser, at det var det første år nogensinde, hvor de mindst udviklede lande fik under 50% af den udviklingsbistand, som forvaltes af Kommissionen. Det er en tendens, som vi omgående må vende. Som der står i afsnit 8 og 19 i hr. Blaks beslutning - og jeg takker ham for den - har 880 millioner mennesker i verden ikke adgang til sundhedstjenester, og kun 1% af Kommissionens budget gik til ekstern bistand til sundhed i 1999, og vi har slet ingen tal for uddannelse.
Er dette et dechargespørgsmål? Ja, det er det helt sikkert, når der i Fællesskabets handlingsplan som svar på vores parlamentariske beslutning om 1998-dechargen stod, at da der vil blive lagt øget vægt på sundhed og uddannelse, betyder det, at der bevilges flere penge til disse sektorer end hidtil. Der står ligeledes, at vedtagelse af OECD-standarder om rapportering bør være muligt i 2001. Fru Schreyer, vi insisterer på, at Kommissionen indfrier disse løfter. Deres såkaldte forbehold over for udbudsmål, som Parlamentet behørigt har stemt om netop for at øge udgifterne til grundlæggende sundhed og uddannelse, er i modstrid med det vedtagne budget. Uanset hvad der sker i år, kan De ikke forvente, at der gives decharge for 2001, medmindre disse mål nås. Hvad angår den nødvendige rapportering og brug af Komitéen for Udviklingsbistands metodologi til at fokusere på fattigdom, er vi mere bekymrede over, om dette sker for Asien og Latinamerika, end over vores bistand til AVS-landene.
Derfor stemte Udvalget om Udvikling og Samarbejde ikke for at udsætte dechargen for Den Europæiske Udviklingsfond. Vi ville ikke sende det forkerte signal om vores kraftige støtte til reformprocessen. Men hvis dechargen udsættes, takker jeg fru Rühle for, at hun har insisteret på, at de seneste tal overføres inden maj ved hjælp af DAC-metodologien. Dette sikrer, at de fattigste mennesker faktisk modtager bistanden. Jeg vil modsige enhver, som siger noget andet.

Gröner
Hr. formand, fru kommissær, Udvalget om Kvinders Rettigheder og Lige Muligheder mener, at resultatet af gennemførelsen af budgettet inden for fremme af lige muligheder har været tilfredsstillende. Vi har imidlertid ikke nogen budgetpost for den tværgående politik gender mainstreaming, altså for at realisere princippet om gennemgående hensyntagen til målet om lige muligheder for mænd og kvinder på alle politiske områder. Derfor opfordrer vi Dem til fortsat at prioritere dette politikområde højt og foretage en kønsspecifik vurdering af udgifterne, især inden for strukturfondene, forskningsprogrammet og alle investeringer inden for informationssamfundet.
Jeg mener, det er vigtigt, at vi her får nøjagtige data for, hvordan midlerne anvendes, og derfor opfordrer vi fra Kvindeudvalget Revisionsretten til at udarbejde en særberetning om, hvordan gender mainstreaming bliver gennemført. Det havde vi allerede i 1998. Dengang kunne man nøje aflæse politiske initiativer af denne beretning. Så kan vi bedre indrette vores politik på det.

Bowe
Hr. formand, Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik har i praksis ikke meget kontrol over store dele af budgettet. Men vi udtrykker vores bekymringer over de budgetposter, som vi har kontrol over, ligesom vi altid har gjort. Jeg glæder mig over, at på grund af vores bekymringer over Life-programmet skal de beløb, som bruges til Life-programmet både i og uden for Unionen, nu gennemgås af Revisionsretten. Jeg har forstået, at Revisionsretten ser på denne budgetpost for i år, og på det grundlag vil vi gerne, trods vores forbehold, give decharge eller anbefale, at der gives decharge.
Hvad angår de øvrige poster, er vi ikke særligt bekymrede over forbrugerposter, hvor vi kan se, at indsatsen er ganske effektiv, men jeg vil gerne henlede Parlamentets og Kommissionens opmærksomhed på sundhedsprogrammet og sundhedsbudgetposten. Selv om dette program er under revision og skal omstruktureres, var det vores opfattelse, da vi gennemgik det sidste år, at der var mange små projekter, som var temmelig uklare og rodede. Vi udtrykte en vis bekymring over dette, men samtidig er vi parat til at støtte idéen om decharge, fordi den nye chef for Generaldirektoratet for Sundhed skal undersøge disse spørgsmål og fremlægge en rapport for Parlamentet.

Heaton-Harris
Hr. formand, jeg bifalder de forskellige betænkninger af Blak, Stauner, Folias, Seppänen, van der Laan og Rühle, fordi jeg ved, hvor mange kræfter der er lagt i dem. Jeg begrænser mine kommenterer til Freddy Blaks glimrende betænkning om Kommissionens decharge for 1999.
1999 - sikke et år. Det var ikke blot det år, jeg blev valgt - og De må gerne prøve, om De kan undertrykke Deres begejstring - det var også et fascinerende år, hvad angår budgetkontrol. Det var året, hvor vi havde tre slags Kommissioner: to måneder med den gamle Kommission, der, som vi alle ved, havde en række problemer, seks måneder uden en Kommission, fordi der ikke blev truffet nogen ledelsesbeslutninger, og så resten af året med den nye Kommission, som ikke havde tid til at gennemføre nogen af reformerne. 1999 - endnu et år med en fejlmargen på ca. 5% eller omkring 4,5 milliarder euro. 1999 - det sjette år i træk, hvor Revisionsretten nægtede at godkende regnskaberne. 1999 - det år, hvor Freddy Blak fandt enorme mængder fejl, svig og problemer i regnskaberne - alt sammen skandaler, f.eks. den forunderlige Washington-delegation, som krævede to hele afsnit i betænkningen. Jeg mener, at kommissæren kan bekræfte, at bygningen blev købt for 0,5 millioner amerikanske dollars, istandsat for ca. 2,2 millioner amerikanske dollars - det er fire gange købsprisen - samtidig med at man måtte leje lokaler andetsteds for ca. 18.000 amerikanske dollars om måneden, hvilket dog var billigere end Kommissionens tidligere residens, som vist var hotel Four Seasons.
Der var andre problemer med IRELA, hør og Fléchard, og her i Parlamentet behøver vi bare at se på vores tidligere betænkninger. Vi har konsekvent sagt, at hvis fejlmargenen ikke blev forbedret i 1999, kunne og burde vi ikke godkende disse regnskaber. Fejlmargenen er ikke forbedret. Jeg har checket det med Revisionsretten, og de bekræftede, at fejlmargenen var den samme eller lidt værre.
Hvilke konklusioner kan vi så drage? Det er ret indlysende. Fejlmargenen blev ikke forbedret, 4,5 milliarder euro er tabt, forsvundet eller brugt forkert - det betyder, at vi ikke giver decharge. Jeg kan forstå, at socialdemokraterne og andre grupper faktisk tænker på at give decharge, men jeg kan ikke forstå hvorfor. Hvordan i alverden skal vi forklare det derhjemme? De må ikke lade Dem skræmme af, at Kommissionen måske bliver nødt til at gå af, hvis De ikke giver decharge, for det sker ikke. Der er intet i traktaterne om, at det er nødvendigt. Denne Kommission er ikke ansvarlig for 1999.
De skal i stedet sende et signal til Kommissionen og vælgerne - kan De huske dem - nogle af dem kommer faktisk og besøger os en gang imellem - om, at vi er urokkelige i vores modstand mod spild, svig og dårlig ledelse, at vi trækker grænsen her, at det, der skete før 1999, var fuldstændigt uacceptabelt, og at der skal ske forbedringer nu og i fremtiden. Fru kommissær, jeg vil gerne have et svar vedrørende Washington-delegationen, for det er højst besynderligt, at der ikke kommer tal på bordet i denne sag, før vi selv beder om dem. Jeg vil også bede Dem love os, at fejlmargenen vil blive forbedret.

Van Hulten
Hr. formand, efter mine beregninger indeholdt hr. Heaton-Harris' indlæg en fejlmargen på ca. 50%, og jeg håber, det lykkes ham at få den ned inden næste års forhandling om decharge.
Hr. formand, jeg støtter af tre grunde forslaget om at give Kommissionen decharge. For det første går det bedre. Det har Revisionsretten og Parlamentet fastslået. De første resultater af reformen af Kommissionen bliver nu synlige, især med hensyn til finansforvaltningen og kontrollen.
For det andet har Kommissionen arbejdet godt. Der har fundet gode forhandlinger sted mellem de forskellige ordførere og Kommissionen, og Kommissionen har taget Parlamentet alvorligt. Jeg mener, at der er tale om et trendbrud sammenlignet med den forrige Kommission, som ikke tog dechargeproceduren og Parlamentet tilstrækkeligt alvorligt.
For det tredje mener jeg, at Parlamentet skal bruge dechargevåbenet selektivt og ikke bare uden videre anvende øksemetoden, sådan som man af og til mener i Parlamentet, men den kirurgiske kniv, som hr. Blak foreslår. Hermed opnår vi flere resultater.
Jeg vil gerne henlede opmærksomheden på en række punkter. For det første vil der snart være tale om en adskillelse af den finansielle kontrol og den interne revision inden for Kommissionen. Det stemmer Parlamentet om på torsdag. Det er en af de vigtigste anbefalinger fra Den Uafhængige Ekspertgruppe. Det er endvidere den første reform, som fastsættes ved lov. Reformen finder ikke kun anvendelse på Kommissionen, men ligeledes på Rådet og Parlamentet. Generalsekretæren er til stede i dag, og jeg anmoder også ham om at gennemføre denne reform i Parlamentet hurtigst muligt. De øvrige institutioner skal også se alvorligt på dette.
Dechargemidlet skal for det andet yderligere skærpes og politiseres. DAS, revisionserklæringen, skal forbedres. Vi skal arbejde mere sektororienteret for at kunne skelne mellem de forskellige politiske områder. Vi skal især nævne de medlemsstater, der begår fejl - det sker forhåbentligt med et ændringsforslag til Blak-betænkningen - og vi skal ikke kun se på tallene, men endvidere på politikkens kvalitet. Fru van der Laan giver ganske rigtigt startskuddet hertil i sin betænkning om de øvrige institutioner, som jeg i øvrigt vil lykønske med deres politik. Vi udsætter dechargen for Det Økonomiske og Sociale Udvalg, men jeg forventer, at den også kan gives inden længe.
For det tredje skal der gribes ind over for de embedsmænd, der begår fejl inden for Kommissionen og de øvrige institutioner, når det drejer sig om finansielle problemer. Vi slår til lyd for oprettelsen af et udvalg om finansielle uregelmæssigheder, som kan sætte den type sager på dagsordenen og kan henvise til den disciplinære procedure.
Endelig - og det sagde fru van der Laan allerede under forhandlingen i morges - er det nødvendigt, at Rådet også drages til ansvar. Rådets budget bliver stadig mere omfangsrigt. På områder som retlige og indre anliggender og udenrigspolitik har Rådet næsten eneret. Det kan ikke være rigtigt, at vi i denne dechargeprocedure, hvor vi ikke kun undersøger tallene, men også politikkens kvalitet, ikke undersøger Rådets budget, som hele tiden bliver større og mere og mere unddrager sig den demokratiske kontrol.

Mulder
Hr. formand, hvert eneste år er dechargen årets højdepunkt i Budgetkontroludvalget. Jeg vil gerne lykønske alle ordførerne med deres arbejde, især hr. Blak, som sandsynligvis sørger for, at der for første gang i mange år gives decharge til Kommissionen til tiden. Det ønsker jeg ham held og lykke med i morgen. Jeg håber desuden, at han med tilfredshed har læst svarene på sine mange spørgsmål. Det var nærmest bogværker, som af og til blev for meget for mig.
Det vigtigste punkt også i dette budget er, at revisionserklæringen endnu ikke er positiv. Den skal blive positiv, og Parlamentet skal endvidere være i stand til at bedømme, om der gøres fremskridt. Vi støtter som gruppe alle forsøg på at specificere revisionserklæringen, og vi mener, at den skal udvides til alle sektorer eller måske alle generaldirektorater.
Nu følger en række generelle punkter. De tal, som vi kender, viser, at landbruget klarer sig betydeligt bedre end de andre dele af budgettet. Det er meget godt. Sammenlignet med de andre sektorer kan landbruget være tilfreds med en fejlprocent på 3%, selv om det måske stadigvæk er alt for højt. Kommissionen skal hurtigst muligt tilpasse dette til de andre dele af politikken, og de andre kommissærer skal følge hr. Fischler.
Lige noget om superafgiften i landbruget. Vi kender alle mælkekvotesystemet. Alle landmænd i Europa betaler ekstra, hvis de producerer for meget mælk. Et land er en undtagelse, og det er Italien. Den italienske regering betaler for landmændene. Er det ikke konkurrenceforvridning? Skal Kommissionen ikke hurtigt gøre noget ved det?
Jeg er glad for kommissærens svar i forbindelse med den såkaldte Fléchard-sag. Selv om vi ikke ved alt om det, der skete i perioden 1991-1994, fremgår det klart, at det ikke var acceptabelt. Vi er glade for, at den nuværende Kommission tager afstand fra det, og at den hurtigst muligt stiller forslag til bl.a. den måde, som proportionalitetsprincippet kan anvendes på. Hvilket ansvar har embedsmændene i den henseende? Hvornår skal det bedømmes af Kommissionen eller kommissæren osv.? Hvordan er procedurerne præcist i det tilfælde?
Med hensyn til hør er der stadigvæk en række uklarheder. I det tilfælde er det vigtigt for Parlamentet, hvilken definitiv finansiel korrektion Kommissionen vil anvende på de involverede lande. Det er sandsynligvis flere lande end kun Spanien.
Min gruppes konklusion er, at vi giver decharge. Vi er klar over, at det er det sidste år, som Kommissionen kan sige, at den ikke er ansvarlig for. Den er helt ansvarlig for 2000. Det bliver det første sandhedens år.

Staes
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, jeg vil koncentrere mig om hr. Blaks udmærkede betænkning. Budgetkontroludvalget har arbejdet hårdt og holdt møde i et højt tempo i fire måneder. Vi tenderer imod at give Kommissionen decharge for budgettet for 1999. Betyder det, kære kolleger, at alt ser lyserødt ud? Betyder det, at der ikke begås fejl? Nej. Situationen er sådan, at Revisionsretten for sjette gang i træk nægter at garantere, at betalingerne generelt set var lovmæssige og regelmæssige. Fru kommissær, det er vi meget utilfredse med. Vi anmoder Dem derfor om at sørge for, at De senest i 2003 får en positiv revisionserklæring af Revisionsretten.
Alt dette, kære kolleger, må ikke få os til at glemme, at mere end 80% af alle udgifter afholdes af medlemsstaterne. Jeg beklager endnu en gang, at Rådet ikke er til stede, og den letsindighed, som Rådet (økonomi og finans) omgås dechargen på. Det er for dårligt. Det er useriøst. Medlemsstaterne er stadigvæk ikke tilstrækkeligt bevidste om svigproblematikken. Jeg tilslutter mig derfor opfordringen til det irske, luxembourgske og belgiske parlament om at ratificere konventionen om beskyttelse af De Europæiske Fællesskabers finansielle interesser, som blev indgået i 1995. Jeg starter i dag en kampagne hos mine nationale kolleger for at få denne konvention ratificeret i Belgien før juli i år. Det er efter min mening absolut nødvendigt, hvis det belgiske formandskab vil opbygge nogen form for troværdighed med hensyn til antisvigpolitikken. Blak-betænkningen indeholder en del positive meddelelser til Kommissionen. Som permanent ordfører for det tidligere Jugoslavien kan jeg bevidne det udmærkede arbejde, som vores delegation i Sarajevo udfører. Vi skal imidlertid også koncentrere os om mindre positive sager. Der er sagen om hør, hvor den seneste udvikling endnu ikke kendes. Der er mafiasagen om kunstigt smør, og så er der naturligvis Fléchard-sagen.
Fru kommissær, De har ganske rigtigt sagt, at vi har fokuseret meget på denne problematik. Denne sag er ulden, og jeg har lyttet meget godt til Deres redegørelse og de løfter, som De gav. Med et klart og tydeligt nej sagde De, at noget tilsvarende aldrig vil ske igen. De lovede et solidt grundlag for anvendelsen af proportionalitetsprincippet. De lovede endvidere at ville omgås opkrævningen af gæld på en anden måde. Hvad min gruppe angår, opfylder De dermed de betingelser, som står i punkt 8, i. d) i Blak-forslaget til beslutning, og på vegne af min gruppe kan jeg meddele, at vi giver Dem decharge.

Seppänen
Hr. formand, Revisionsretten har ikke anbefalet decharge til Kommissionen for 1999, i lighed med tidligere år, hvor den heller ikke har gjort det. Da Santer-Kommissionen trods støtten fra Den Socialidemokratiske Gruppe måtte afgå i forbindelse med forhandlingen om decharge for 1997, var GUE/NGL-Gruppen konsekvent for fyringen. Der var for mange uregelmæssigheder og en forkert forvaltningskultur. Situationen for 1999 er anderledes. Ansvaret fordeler sig ujævnt mellem den afgåede Santer-Kommission og den nye Kommission. Det er svært at placere ansvaret indbyrdes mellem disse to. Nu er det sværere at forklare, på hvilken detaljeret begrundelse decharge ikke meddeles. Budgetkontroludvalget har ikke afsløret sådanne store misforhold eller uklarheder, at det ikke var muligt at vende tilbage til dem i forbindelse med decharge for 2000. Ved decharge for 2000 har man vished for, at den nuværende Kommission er ansvarlig for det hele, også for de aspekter, som forblev uafsluttet vedrørende regnskabet for 1999. Flertallet i vores gruppe vil meddele decharge til Kommissionen.
Hvad angår Parlamentets egen decharge, lægges der mærke til svig, som er begået af politiske grupper til finansiering af europæiske partier. Der tales unødvendigt diskret om dem. Jeg er enig med ordfører Stauner: Rammeaftalen er ikke nok til aktindsigt i Kommissionens anliggender. Nu skal vi samle erfaringer og vende tilbage til sagen i forbindelse med decharge for 2000.

Camre
Hr. formand, vi har vurderet meget nøje, hvilken stilling vi ville tage til dechargen for 1999. Det drejer sig om et år, hvor denne Kommission kun har haft indflydelse i årets sidste kvartal og derfor ikke kan gøres ansvarlig for ret meget. Når vi har besluttet at stemme nej til dechargen, er det fordi der også i dette år har været tale om så mange tilfælde af uforsvarlig forvaltning af borgernes penge, at det ikke bør have det blå stempel, som en decharge er. Jeg har ikke taletid nok til at nævne alle skandalerne, men må henvise til min gode kollega, hr. Heaton-Harris, og mine andre dygtige kolleger fra Budgetkontroludvalget, som har nævnt en række af de problemer, vi har været konfronteret med. Min gode kollega, Freddy Blak, har skrevet en glimrende betænkning, og jeg er egentlig kun uenig med ham i selve konklusionen, nemlig, at der gives decharge.
Hr. Blak har udført et stort arbejde med at skaffe svar på talrige spørgsmål. De mere ufarlige spørgsmål er besvaret, men de undvigende eller manglende svar på andre spørgsmål er uacceptable. Vi venter stadig på en klar ansvarsplacering og på, at der drages konsekvenser over for de ansvarlige for de fejl, der er begået.
Bygningspolitik, udviklingsstøtte, modernisering og effektivisering af såvel landbrug som strukturstøtte er altsammen områder, hvor Kommissionen endnu ikke har gjort tilstrækkelige fremskridt. Kommissær fru Schreyer sagde, at man havde lavet en sort liste over svigagtige virksomheder. Jeg må konstatere, at denne liste åbenbart mangler navnet "Fléchard", eftersom dette foretagende nu for anden gang oplyses at være part i en alvorlig økonomisk og sundhedsmæssig svindelsag.

Van Dam
Hr. formand, ordfører Blak bemærker, at det at give decharge er en politisk beslutning af første rang. På den måde får man indtryk af, at kendsgerningerne ikke har betydning. Det er naturligvis ikke rigtigt. På grundlag af kendsgerningerne drager medlemmerne af Parlamentet forskellige konklusioner. Det skyldes fortolkningen af kendsgerningerne og tilliden til Kommissionen.
Den nuværende Kommission stod ved dens tiltrædelse i 1999 over for en stor udfordring, nemlig nødvendige reformer af forvaltningsapparatet, imageforbedring og behandling af gamle svigsager. Ved dechargen for 1998 og den for 1999 er spørgsmålet, hvorvidt vi kan gøre den nye Kommission ansvarlig for den gamles politik. Fakta er klare: svig med støtte til hør i Spanien, svig med kunstigt smør i Italien, svig med ESF-midler i Nederlandene. Fortolkningen er mere vanskelig. De nævnte svigsager har alle fundet sted lige for øjnene af medlemsstaterne, og derfor er det især dem, der skal straffes.
Det er et problem for Kommissionen, at Revisionsretten har nægtet at afgive en revisionserklæring. En almindelig virksomhed ville hermed være truet i sin eksistens.
Hvis Kommissionen i alt dette kunne skabe tillid til, at den kender sit politiske ansvar og i den henseende går i gang med arbejdet, ville jeg give decharge. Kommissionens optræden under Budgetkontroludvalgets høringer var imidlertid utilfredsstillende. Min tillid er desværre aftaget proportionalt, og derfor slår jeg til lyd for en udsættelse af dechargen.
Med undtagelse af hr. Patten, som tager sit politiske ansvar ved at standse støtten til IRELA, har især fru Schreyer og hr. Lamy vist, at de er meget gode til at tale uden egentlig at sige noget. Mens hr. Fischler erkender, at Kommissionens optræden i Fléchard-sagen ikke fortjener nogen skønhedspris, nægtede fru Schreyer at erklære, at en tilsvarende sag ikke tolereres i fremtiden. Jeg sætter pris på det, hun sagde i starten af dette eftermiddagsmøde, men afgivelse af en sådan erklæring under pres om udsættelse af dechargen er ikke troværdigt!
Kommissionen fik ved sin tiltrædelse Parlamentets tillid. Det er nu på høje tid, at vi i ord og handling ser, at den er tilliden værdig.
Det kan for fru de Palacio betyde, at hun skal gå af, hvis det viser sig, at hun rent faktisk havde kendskab til sviget med hør i Spanien. Hele Kommissionen kan gå i gang med de 10 punkter i forslaget til beslutning om decharge!

Bourlanges
Hr. formand, jeg glæder mig også over de betænkninger, som vi har fået fremlagt, især over den fremragende betænkning af hr. Blak, som fortjener ros for den blanding af alvor og positive tanker, som han har lagt i sit arbejde.
Vi må overbevise os selv om, at decharge ikke er et spørgsmål om populistisk angiveri, men at den, fra det øjeblik Kommissionen har fået fuldmagt fra os og således har vores tillid - indtil vi har kritiseret den - er en kollektiv forhandlingsopgave mellem aktører i god tro, der søger at forbedre Unionens budgetforvaltning. Vi må være bevidst om, at decharge er en fastlagt øvelse, begrænset i tid - nemlig af finansåret - og med en fastlagt rækkevidde. Vi kan give decharge, og vi kan udsætte den, men vi kan aldrig definitivt nægte den, medmindre vi helt vil afbryde en sammenkædning af saldiene. Endelig sigter dechargen ikke mod at gentage budgetgodkendelsen. Det er ikke en bekvem handling, men derimod en handling, der straffer uregelmæssigheden og eventuelt forvaltningens manglende succes. Det er en ramme, som vi må holde os til, hvis vi vil undgå flere psykologiske dramaer.
Personligt er jeg godt tilfreds med alt dette. Jeg vil komme med tre kommentarer til det, der er sket i år. For det første kan jeg konstatere, at der er et alvorligt problem, nemlig med ubalancen mellem Kommissionens og medlemsstaternes ansvar for dechargen. 80% af bevillingerne bruges af medlemsstaterne, og det er Kommissionen, vi giver decharge. Heraf opstår vanskeligheden, hvor vi står, ved at gennemføre et tilstrækkeligt effektivt krav om forbedring af en positiv revisionserklæring. Vi straffer nogen, der kun er delvist ansvarlige for, hvad der sker med dem. Jeg ville ønske, at euroskeptikerne rundt omkring ville acceptere en mere omfattende kontrol hos dem selv af den måde, hvorpå udgifterne forvaltes i medlemsstaterne, før de straffede Kommissionen.
Min anden kommentar - jeg skal nok skynde mig - angår forbindelserne mellem OLAF og Europa-Parlamentet, som ikke er blevet stabiliseret. Man må i denne sag forlige gennemsigtighedsprincippet med fortrolig behandling af visse oplysninger og indsigelsesrettighederne. Det sker ikke altid. Endelig lider vi under en meget stærk ubalance med hensyn til svig, som fastholdes mellem et hovedsageligt administrativt, undertrykkende apparat og et domstols- og retsapparat, som endnu er i sin vorden. Dette er den egentlige skandale bag Fléchard-sagen. Misforståelserne i Fléchard-sagen kan forklares med, at vi, EU og Kommissionen, var i stand til at straffe nogen administrativt, uden at tage hensyn til indsigelsesrettighederne. Det er tvingende nødvendigt at få rettet denne ubalance, når vi opbygger vores domstolskontrol.

Bösch
Hr. formand, kære kolleger, der var en sætning i hr. Blaks betænkning, som jeg syntes særligt godt om. På side 41 i sin begrundelse skriver han, at dechargeproceduren ideelt set bør ende i en såkaldt win-win-situation. Det vil sige, at alle involverede vinder, den kontrollerede Kommission såvel som det kontrollerende Parlament og dermed naturligvis skatteyderne, hvoraf nogle sidder deroppe i tilhørerlogen. Det forudsætter imidlertid, at man også indimellem overvinder sig selv. Det har Kommission desværre langtfra gjort på alle områder, men dog i det mindste på det område, som jeg beskæftiger mig lidt mere indgående med, nemlig bekæmpelsen af svig.
Det er ikke tre uger siden, at vi her i Strasbourg vedtog en beslutning, hvor vi forlangte indsigt i en hel række undersøgelsesrapporter fra OLAF, Kontoret til Bekæmpelse af Svig. Hidtil har man systematisk nægtet os indsigt i sådanne rapporter. I mellemtiden har hr. Brüner, direktør for svigbekæmpelseskontoret, givet os indsigt i dem alle sammen. Dermed har han også sat sig igennem over for de kræfter i Kommissionen, som vil køre Parlamentets information efter devisen "så lidt som muligt, og det så sent som muligt". Det har jo hidtil også være holdningen hos den juridiske tjeneste i Kommissionen, som nogle gange forekommer at være almægtig, og vi kan kun håbe, at den forestående udskiftning i toppen af denne tjeneste vil betyde starten på en nytænkning i denne henseende.
Hvad får vi så at vide i disse OLAF-rapporter? Selv for én, som har beskæftiget sig med dette område i lang tid, er det hver gang forbløffende at se, i hvilket omfang og hvor raffineret der organiseres svig mod EU-budgettet på tværs af grænserne i hele Europa. Lad os som eksempel tage det forfalskede smør. Det blev fremstillet af en blanding af oksetalg og kemiske substanser under kontrol af den italienske mafia, men det blev især markedsført af virksomheder i Frankrig, og til dels ad omveje, f.eks. via et firma i London, for at sløre denne stort anlagte svindel yderligere og slette sporene.
Alt det var så at sige forudsætningen for, at den i art og omfang hidtil usete svindel kunne fungere i årevis. Eller tag den såkaldte hørsag. Først drejede det sig kun om Spanien. Så måtte vi konstatere, at også andre medlemsstater er berørt, og at svindelen i Spanien i sidste ende kun kunne finde sted, fordi et firma i Belgien udstedte aftagercertifikater for fiktive leveringer. Jeg er glad for, at vi trods de heftige politiske diskussioner i Spanien om denne sag kan fastholde, at samarbejdet mellem de spanske myndigheder og OLAF åbenbart fungerer godt og er præget af viljen til at opklare sagerne og straffe de ansvarlige.
Svagest - og også det må man sige klart og tydeligt - er OLAF stadig ofte, når det drejer sig om at undersøge interne uregelmæssigheder. Det ser vi tydeligst i sagen med de angiveligt forsvundne protokoller i Fléchard-sagen. Denne sag har man kun rørt med fingerspidserne. Det kan jeg godt forstå. Hvis man undersøger denne sag konsekvent, kunne det jo komme frem, at højt- og højeststående embedsmænd slet og ret havde løjet. Det er en forklaring, men det retfærdiggør det ikke. Når OLAF efterforsker hurtigt og effektivt, som i sagen med delegationen i Stockholm, så har Kommissionen påfaldende svært ved at drage de nødvendige disciplinære konsekvenser. Derfor er kravet om, at man hurtigt kommer i gang med første fase af den europæiske anklagemyndighed, så vigtigt. Vi har brug for den såkaldte interne anklagemyndighed, så undersøgelserne i institutionerne kan blive ført med tilstrækkeligt eftertryk, og så der kan drages tilsvarende konsekvenser. Det handler ikke mindst om Kommissionens troværdighed. Derfor, fru Schreyer, beder jeg Dem om hurtigst muligt at præsentere et sådant lovforslag for Parlamentet.

Busk
Hr. formand, fru kommissær, må jeg først gratulere Freddy Blak med en særdeles god betænkning og samtidig sige tak for det gode samarbejde, vi har haft undervejs. Danmark har fået en anmærkning i dechargen, som er en sønderlemmende kritik af den måde, det danske ministerium for fødevarer, fiskeri og landbrug håndterer eksportstøttebetalingerne på. Det er ganske uhørt, at der i Danmark ligger sager helt tilbage fra 1996, hvilket betyder, at danske eksportvirksomheder i øjeblikket er stærkt hæmmet, og at der er tale om en kraftig konkurrenceforvridning i forhold til andre EU-lande. Det er uden sammenligning den groveste kritik, Danmark nogensinde har fået, og her er der vel at mærke tale om, at det er statsadministrationen, som svigter. Derfor skal jeg opfordre Kommissionen til at sørge for, at de danske eksportstøtteregler hurtigst muligt bliver normaliseret.

Theato
Hr. formand, Kommissionen skal i denne uge have decharge for 1999. Det anbefalede Budgetkontroludvalget i sidste uge med klart flertal. Udvalget følger dermed forslaget fra vores ordfører Freddy Blak, som jeg her gerne vil rose for hans fremragende arbejde. Anbefalingen blev imidlertid udsendt i sidste uge i den forventning, at nogle punkter ville blive præciseret umisforståeligt fra Kommissionens side. Jeg ved, at nogle kollegers afgørelse i plenarforsamlingen afhænger af dette, og det gør min egen også.
Hvad drejer det sig især om? Jeg har fire stikord. Det første er Fléchard-sagen. Fru Schreyer, De har netop tydeligt sagt, at Kommissionen ikke ville handle på samme måde i dag. Det noterer jeg med tilfredshed. Jeg vil imidlertid gerne minde om, at hvor godt det end var, at De alle kom til os i udvalget - det takker jeg udtrykkeligt for - så var det alligevel noget irriterende, at De ikke kunne komme med et så tydeligt svar allerede i udvalget. Det ville have gjort meget lettere for os, for begge parter. Alligevel må jeg sige, at vi ser fremad, at vi styrker tilliden bedre gennem åbenhed end ved at tale om det med store ord og i grunden ikke længere vide, hvad vi egentlig skal forstå ved det.
Mit andet stikord er revisionserklæringen. For sjette gang i træk har Revisionsretten afgivet en negativ revisionserklæring, trods visse forbedringer på nogle områder. Det er ikke nok, at Kommissionen efter Parlamentets gentagne krav om en reduktion af fejlprocenten forsikrer, at den vil gøre sit bedste. Nej, her vil vi have fakta. Revisionserklæringen skal være positiv senest i 2002. Parlamentet er indstillet på at arbejde på dette mål sammen med Kommissionen og Revisionsretten.
Det tredje stikord er adgang til informationer. De forhåbninger, som mange havde til rammeaftalen mellem Kommissionen og Parlamentet, er blevet skuffet. Jeg var skeptisk fra starten, men har som formand for udvalget holdt øje med, at aftalens bestemmelser nøje blev overholdt. Alligevel har Kommissionen langtfra udleveret alle de udbedte informationer. Den lange liste i bilaget til Blak-betænkningen over de rapporter, som man har anmodet om, men endnu ikke modtaget, taler for sig selv.
Som Kommission, fru Schreyer, saver De på den måde den gren over, De selv sidder på. I tvivlstilfælde kan De da ikke regne med, at Parlamentet vil stille sig op og beskytte Dem mod uretfærdige angreb, hvis De ikke først giver os de nødvendige informationer.
Sidste punkt er, at Parlamentet gentagne gange og med bredt flertal har opfordret Kommissionen til at stille forslag om omgående at oprette en europæisk anklagemyndighed. Denne anklagemyndighed skal i første omgang have kompetence til at behandle tilfælde af svig inden for de europæiske institutioner. De foregående talere har også nævnt dette emne. Under denne forudsætning ville anklagemyndigheden kunne indføres straks og uden ændring af traktaterne. Det har de fem eksperter anbefalet i deres rapport om Kommissionens reform, og også OLAF's overvågningsudvalg har anbefalet det. Parlamentet havde sat en frist for Kommissionen til udgangen af marts til at komme med en udtalelse om dette spørgsmål. Fru Schreyer, jeg stillede Dem samme spørgsmål ved sidste plenarmøde. Får jeg endelig en tydelig udtalelse fra Dem i dag?
Der foreligger fem andre betænkninger fra Budgetkontroludvalget til decharge. Jeg vil gerne lykønske alle ordførerne med deres fortræffelige arbejde. Fru Stauners følgebetænkning om dechargen 1998 fortjener særlig opmærksomhed. Vi må samvittighedsfuldt kontrollere, om vores krav fra sidste år er blevet opfyldt af Kommissionen, for at styrke den gensidige tillid, åbenhed og ansvar. Desværre er der stadig nogle uafklarede punkter, især det allerede omtalte spørgsmål om en positiv revisionserklæring, men også spørgsmålet om information til Parlamentet.
Ikke mindst har dette svage punkt ført til ordføreren fru Rühles anbefaling om at udsætte dechargen for udviklingsfonden, og med rette, mener jeg. Folias-betænkningen er gennemtænkt og kohærent. Betænkningerne af fru van der Laan og hr. Seppänen blev vedtaget positivt i udvalget.

Kuhne
Hr. formand, rammeaftalen om fremsendelse af informationer til Parlamentet er blevet nævnt i flere indlæg. Jeg kan klart pege på, at socialdemokraterne i Budgetkontroludvalget kan opvise et godt resultat i den afstemning ved navneopråb, som i sin tid fandt sted om Parlamentets informationsfrihed. Det gælder måske ikke for alle de grupper, der er til stede her i salen. Men jeg tror, det er på sin plads at pege på det.
Jeg har en bemærkning til Kommissionen. De bør gøre Dem klart, at vi tager det alvorligt, at vi forventer, at Kommissionen ikke skyr nogen anstrengelse for at sikre, at der i 2003 kan afgives en positiv revisionserklæring. I forventning om det, som man har hørt om nogle af ændringsforslagene for i morgen - de forelå endnu ikke skriftligt, da eftermiddagsmødet begyndte - kan jeg sige, at vi ikke vil være med til at indføre en automatik, som så at sige lader os som Parlament afgive vores egen ret som den afgørende instans i spørgsmålet om decharge og gør os til en slags sekretariat for Revisionsretten.
Her må PPE-DE-Gruppen efter min mening også blive enig med sig selv om, hvad den mener. Man kan ikke stille forslag, som går ud på at indføre en sådan automatik, og samtidig - som fru Theato har gjort flere gange - på udvalgsmøderne understrege, at der skal være plads til det politiske skøn, når der skal gives decharge. Det er en klar modsætning, som en gruppe bedes afklare med sig selv. Vi vil i hvert fald ikke aflevere Parlamentets ret til at træffe sin egen beslutning om dechargen i garderoben.
Jeg har en differentieret holdning til hr. Heaton-Harris' indlæg. Hvis Revisionsretten officielt ikke - hvilket han har gjort - offentliggør en fejlkvote, så kan man beklage det, man kan diskutere det med Revisionsretten. Men for Parlamentet som institution er det relevant, at den ikke har gjort det. Vi i Parlamentet er ikke opmænd for interne trakasserier i Revisionsretten og skal ikke bedømme, hvad enkelte medlemmer af Revisionsretten meddeler andre folk i korridorerne om, hvad fejlkvoterne er. Hvis sådanne findes, så forventer vi en klar udtalelse fra Revisionsretten om det.
Men hr. Heaton-Harris, De nævnte et punkt, hvor jeg er helt enig med Dem, og som Kommissionen bør bide mærke i. Dechargeprocedurens politiske karakter, som jeg netop henviste til, er ikke nogen garanti for, at der - nærmest uendeligt - findes en bunke, hvor Kommissionen bare kan lægge uindfriede løfter. Branden kan risikere helt ukontrolleret at bryde ud i lys lue på grund af en eller anden lille gnist. Her har De helt ret. Jeg er imidlertid ikke enig i Deres lille forsøg på at forføre Parlamentet ved at sige: I kan roligt nægte at give decharge, det har ingen retlige konsekvenser, det står der jo ikke noget om i traktaten! Også her må jeg minde Dem om, at der i Deres gruppe er forskellige opfattelser af dette emne. Jeg fik klar tilslutning fra Deres gruppe, da jeg sagde, at denne årlige dechargeprocedure har fået politisk karakter siden begivenhederne i 1998/1999. Det er nemlig en årlig politisk tillidsafstemning om Kommissionen, og derfor indebærer det lidt mere, hvis man nægter at give decharge, end at sige, det kan I roligt gøre, det har jo ingen retlige konsekvenser!
Jeg tror, at alle i salen er klar over, hvilke politiske konsekvenser det ville have, hvis dechargen blev nægtet under de nuværende omstændigheder. Netop af disse grunde vil vi efter de erklæringer, som i dag er blevet afgivet fra Kommissionens side, give dechargen i morgen.

Pomés Ruiz
Hr. formand, jeg vil indlede med at nævne Rådets fravær ved denne forhandling, som vores udvalgsformand, fru Theato, så rigtigt har gjort opmærksom på. Det er uacceptabelt, at Rådet ikke er til stede under en forhandling, hvor vi vil tale om det. Parlamentets generalsekretær er her, kommissæren, som repræsenterer Kommissionen, er her, men hvor er Rådet?
Jeg kan forstå, at denne forhandling finder sted samtidig med en budgetforhandling i Sverige, og måske har det svenske formandskab ikke meget at gøre med det pågældende regnskabsår, men jeg mener, at Rådet også har en generalsekretær. Hr. Solana siger altid til os, at han ikke alene er hr. FUSP, men også Rådets generalsekretær. Så må han da komme. Eller udnævne en hr. FUSP for at kunne være til stede her og høre, hvad vi siger. Jeg synes, at hans fravær er uacceptabelt, og jeg anmoder Dem om, hr. formand, at meddele hr. Solana, Rådets generalsekretær, at der burde være nogen til stede her, som repræsenterer Rådet, hvad enten det påhviler det svenske formandskab eller ej.
For det andet vil jeg lykønske alle ordførerne og også hr. Blak - vores gode ven Freddy Blak - for han har - som god cyklist og beundrer af den femdobbelte mester Indurain, min landsmand - forstået at føre denne betænkning sikkert i havn og skabe et godt teamwork, for der var bred enighed om hans betænkning i udvalget.
Jeg er enig i betænkningen, som er en seriøs, krævende og hård betænkning, og jeg er også enig i den sidste del, hvor der gives decharge, for, som det er blevet sagt her fra forskellig side, bestræber Kommissionen sig på at gøre tingene bedre. Og i regnskabsåret 1999, der, som hr. Heaton-Harris så rigtigt sagde, har været lidt specielt, et interregnum, viser den i praksis, at den forbedrer overvågningen af den finansielle forvaltning og også af personalepolitikken.
Men jeg må sige, at den efter min beskedne mening gør det meget langsomt, og det skaber usikkerhed og tilfælde af improvisationer, og det demotiverer også personalet. Jeg synes, at De skulle se at komme i omdrejninger og gennemføre den lovede reform på en lettere måde og med større ambitioner, for jeg er alvorligt bange for, at den forbliver en på næsten alle områder ikke særlig ambitiøs reform, og måske ikke den reform, som man havde tænkt sig at gennemføre fra starten.

Izquierdo Collado
Hr. formand, i eftermiddag forhandler vi heldigvis på grundlag af en enighed om, at hr. Blaks fremragende betænkning ledsages af den entusiasme, som han har videregivet til vores udvalg under udarbejdelsen, og det glæder vi os alle sammen over.
Fru kommissær, jeg havde tænkt mig at indlede mit indlæg med et spørgsmål: Har Kommissionen ikke noget at kritisere sig selv for? Efter at have hørt Dem sige, at Kommissionens optræden ikke ville være den samme som tidligere, og at det juridiske og komitologiske grundlag med henblik på samarbejde om god finansiel forvaltning skal forbedres, giver jeg min kollega van Hulten ret, for jeg tror, at vi er vidne til en ændring i Kommissionens optræden og holdning. Jeg fortolker Deres ord som en selvkritik af Kommissionen.
Jeg har nærmet mig denne betænkning på grund af spørgsmålet om hør. De utallige lækker, der er sket, får mig til at anmode om, at denne betænkning afklassificeres, og som et af de medlemmer, der har læst den, kan jeg forsikre Dem om, at det ikke ville få nogen negative følger, at den blev afklassificeret og kom til offentlighedens kundskab. Vi ønsker en tilbundsgående, uafhængig og effektiv undersøgelse, hvad enten der er ansvarlige medlemmer af Kommissionen eller ej, for i hr. Blaks betænkning er der en meget vigtig ting, og det er, at der anmodes om, at penge, som er blevet modtaget uretmæssigt eller svigagtigt, tilbagesøges, og at der iværksættes strenge sanktioner i sådanne tilfælde. Derfor kan vi uden skrupler sige, at vi går ind for afklassificering.

McCartin
Hr. formand, jeg vil gerne lykønske alle ordførerne og især hr. Blak med hans store indsats med denne betænkning. Jeg kan huske, dengang Budgetkontroludvalget bare var et underudvalg under Budgetudvalget. Hr. Aigner kæmpede som formand for, at det skulle være et egentligt udvalg, og han kæmpede også for oprettelsen af Revisionsretten, hvilket jo lykkedes. I årenes løb har vi fået reel kontrol og mulighed for at påvirke forvaltningen af EU's ressourcer.
Men vi risikerer at spille for højt spil. Jo mere vi råber op om svig og korruption, desto mindre alvorligt bliver vi taget, medmindre det er absolut nødvendigt, og medmindre vi ved nøjagtigt, hvad vi taler om. Jeg vil gerne advare mod det, for i Budgetkontroludvalget har vi altid ment, at vi samarbejdede med Kommissionen om at forbedre ressourceforvaltningen, men nu er der alt for mange, der mener, at vi modarbejder Kommissionen, og jeg vil gerne advare mod denne uheldige tendens.
Jeg vil også nævne spørgsmålet om revisionserklæringen og dechargen. Revisionsretten blev oprettet for at gennemføre regnskabsprocedurer. Den ser på, hvordan pengene bruges. Den ser på tallene, og den kommer frem til en konklusion om, at alt ikke er, som det skal være, og at den ikke kan give decharge. Vores ansvar er et helt andet. Hvis De ser på de lister, som blev nævnt før - om det så er italienske mælkekvoter, olivenolie i Middelhavsområdet, får i Det Forenede Kongerige og Irland eller antallet af kvæg på Korsika - så vil De se, at fejlen i hvert eneste tilfælde var medlemsstatens og ikke Europa-Kommissionens. Jeg siger ikke, at Kommissionen er perfekt, men vi kan ikke forvente, at bare Kommissionen knipser med fingrene, gør alle medlemsstaterne i EU, som de skal, for det sker ikke. Alle, der kender EU's korte historie og Europas lange historie, ved, at stolte stater ikke bare gør noget, fordi Europa-Kommissionen siger, at de skal. Men vi kan arbejde på det, og vi er da også tættere på målet.
Vi vil skabe en sammenhængende Union, men vi skal indtage en ansvarlig holdning til spørgsmålet om, hvor der forsætligt begås svig, og hvor der bare begås fejltagelser, som ikke kan undgås på kort sigt.

Blak
Hr. formand, jeg vil bruge mine sidste tre minutter på at tale om de store sager fra i år. Først vil jeg starte med de skandinaviske lande. Administrationen af Stockholm-kontoret har vist sig at være en skandale. Vi må vente på resultatet af disciplinærsagen, men jeg vil gerne spørge Kommissionen, hvornår den vil være afsluttet, og jeg vil gerne vide, om den har taget skridt til at suspendere ansatte efter modtagelsen af OLAF-rapporten? Der har også været store problemer, som Niels Busk sagde, i Danmark. Problemet med garantibetalingerne i Danmark, som endnu ikke er afklaret, er en skandale af dimensioner. Det er flovt, at jeg som dansk ordfører skal sige dette, men sådan forholder det sig.
Med hensyn til hørsagen i Spanien, er jeg utrolig glad for, at det er lykkedes at finde et kompromis. Jeg har ikke villet deltage i et internt spansk slagsmål. Jeg har undersøgt, om Kommissionen har svigtet sin kontrolfunktion, og det mener jeg ikke den har på dette område. Men jeg vil gerne takke de spanske kolleger i begge lejre for deres samarbejdsvilje og deres forståelse for synspunkterne.
Jeg vil gerne nævne "Fléchard-sagen", som har haft hovedinteressen i år. Vi får aldrig mere at vide, end vi ved nu. Vi har haft nedsat et særligt udvalg, vi har sendt flere spørgeskemaer til Kommissionen, vi har haft fem nye og gamle kommissærer til høring i udvalget. OLAF, ekspertudvalget, Revisonsretten har kigget på sagen. Og hvad har vi så fundet ud af? Vi har fundet ud af, at Delors-Kommissionen tog en beslutning, som der ikke var retsgrundlag for. Der var under ingen omstændigheder retsgrundlag for at nedsætte bøden fra seks til tre millioner, det har både Revisionsretten, ekspertgruppen og OLAF konkluderet. Kommissionen reagerede måske på pres fra den franske regering og foretog sig alle mulige krumspring for at redde et firma, der til og med efter al sandsynlighed har været involveret i svindelen fra starten. Det fandt man bare ikke ud af, fordi man ikke undersøgte sagen til bunds. Resultatet fra mødet, hvor beslutningerne blev truffet, er forsvundet og er aldrig blevet nedskrevet. OLAF har netop afsluttet en meget grundig efterforskning, og deres konklusioner er klare: De filer bliver aldrig fundet. Hvordan skulle medlemmer af Parlamentet så finde dem, hvis OLAF ikke kan?
Nu må vi kigge fremad, og jeg er utrolig glad for, at fru Schreyer har sagt så tydeligt, at "Fléchard-sagen" ikke gentager sig. Den nye Kommissionen har for første gang indrømmet, at man godt kunne kritisere beslutningen om at nedsætte bøden, og at man skulle have gennemført en grundigere undersøgelse. De har også lovet at lave om på reglerne, så den slags beslutninger ikke kan tages af embedsmænd fremover. Jeg synes derfor, vi skal overveje at lukke sagen, og så "bruge krudtet" på at holde Kommissionen fast på dens løfter.
Til sidst vil jeg gerne takke alle, der har være med til at lave et rigtig godt stykke arbejde, Kommissionen, de ansatte i Kommissionen, vores folk i Parlamentet, og specielt Asadbeg og Marina Buk Kristensen, har været fremragende i dette arbejde - det skal de have stort tak for.
Til de tre af mine kolleger, som ikke vil give decharge, vil jeg sige, at jeg var virkelig blevet nervøs, hvis de havde sagt, at de ville give decharge. Så havde min betænkning ikke været god nok. For nogle er det en livsstil at være imod og at være på tværs af det hele. Det er helt fint, det accepterer jeg, og jeg accepterer dem som rigtig gode kolleger. Det er helt OK, at tre grupper siger nej til dette, så tager vi andre ansvaret.

Folias
Hr. formand, med en taletid på et minut er jeg nødt til at gå lige til sagen. Jeg vil gerne komplimentere fru van der Laan for hendes betænkning og sige et par ord om Cedefop, der har hjemsted i Thessaloniki. Jeg vil gerne meddele, at en vedtagelse i morgen af denne betænkning er en anerkendelse af, at Cedefop nu fungerer, sådan som vi ønsker det, en anerkendelse af de positive data om dets funktion og resultater og en konstatering af den hastighed, hvormed opførelsen af Cedefop-bygningen er foregået, idet bygningen blev færdig før tiden og oven i købet med en besparelse på 1,2 millioner euro. Det, jeg gerne vil påpege, er, at vi bør sørge for, at de folk, der gør så positivt en indsats i Cedefop, ikke behøver være bange for, at de en dag bliver nødt til at flytte fra Thessaloniki til et andet sted, sådan som de for nogle år siden flyttede fra Berlin til Thessaloniki.

Turmes
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, jeg vil gerne ved afslutningen af denne forhandling endnu en gang komme ind på et delaspekt af 1999-budgettet, som også rækker ind i 2000 og 2001. Det drejer sig om projektet Synergy. Dette energiprogram blev i december 1999 stoppet af den nye generaldirektør for Generaldirektoratet for Energi og Transport. Der er uenighed om mindstebeløbet for dette program. Generaldirektøren vil kun godkende programmer på 400.000 euro og derover, Rådets faggruppe "Energi" har lagt sig fast på 200.000 euro.
På grund af denne strid har gennemførelsen af Synergy nu været blokeret i halvandet år. Sagen er ved at blive grotesk, fordi man nu ikke engang kan blive enige på de faste repræsentanters niveau, og emnet sågar er landet på udenrigsministrenes dagsorden den 9. april. Vi risikerer sågar at miste midlerne fra 2001, og så ville vi have den situation, at vi ikke havde gennemført to tredjedele af energibudgettet. Parlamentet bør opfordre Kommissionen til at sætte spørgsmålstegn ved den nye generaldirektør hr. Lamoureux' uhyggeligt stejle holdning og forsøge at nå frem til en mindelig løsning.

Schreyer
Hr. formand, mine damer og herrer, da det er blevet så sent, vil jeg her til slut kun komme med et par korte bemærkninger efter denne forhandling. For det første, hvordan vil Kommissionen behandle tilfælde af opdaget eller formodet svig? Til det formål har vi heldigvis siden 1999 haft OLAF, og det er naturligvis allerede en anden fremgangsmåde også for et sammenligneligt tilfælde, som det vi havde i 1991 i Fléchard-sagen. Jeg vil gerne endnu en gang understrege, at et sammenligneligt tilfælde ikke ville blive håndteret på samme måde, og der ville ikke blive truffet de samme beslutninger. De enkelte punkter er naturligvis også vigtige. Vi har lige talt om en sort liste. Her har vi den situation, at man hidtil kun har kunnet sætte virksomheder på denne sorte liste, når de er blevet dømt, og kun hvis medlemsstaterne sætter dem på listen. Det er naturligvis et svagt punkt, og her arbejder vi på et forslag om, at også Kommissionen skal have ret til at sætte virksomheder på denne liste. Men samtidig må jeg sige, at det er en forordning fra Rådet. Vi vil naturligvis følge debatten om det.
Så til spørgsmålet om, hvordan medlemsstaternes domstole agerer, når et tilfælde af svig er blevet opdaget, og der er blevet rejst anklage. Ja, vi ved det godt. Der ageres forskelligt, både hvad angår hurtighed, og hvad angår grundighed. Jeg vil ikke skyde nogen enkelt medlemsstat noget i skoene, det er kun en konstatering. Derfor står emnet anklagemyndighed naturligvis fortsat på dagsordenen. Jeg vil gerne gentage, at vi efter vores opfattelse ikke har noget retsgrundlag for at oprette en anklagemyndighed, medmindre traktaten bliver ændret. Vi vil fremlægge grønbogen, vi vil også forsøge at udøve et stærkere pres med et direktiv svarende til forordningen om beskyttelse af de finansielle interesser, vi vil altså holde emnet varmt. Jeg er endnu ikke pessimistisk med hensyn til, at man i det mindste for den næste regeringskonference - som forhåbentlig hedder noget andet til den tid, måske for den næste forsamling - opnår, at dette emne får en anden behandling og afgørelse.
Hvad der også er vigtigt i denne forbindelse, er, at vi har fremlagt en meddelelse om ændring af den disciplinære procedure, og jeg vil også gerne endnu en gang pege på, at Kommissionen under dechargeproceduren forelægger Parlamentet en liste over de disciplinære sager - inklusive resultaterne - som er blevet indledt eller afsluttet i et enkelt år. Jeg er ikke bekendt med, at man i nogen medlemsstat har en så vidtgående information til Parlamentet om sine egne problemer og behandlingen af dem, heller ikke nødvendigvis i de medlemsstater, som nogle gange bryster sig af at have stor gennemsigtighed.
Et andet punkt, som blev nævnt, er gennemførelsen af budgettet. Det blev fra flere sider nævnt, at det kniber med budgetgennemførelsen, altså med at omsætte budgetmyndighedens beslutninger til konkret politik, måske især på det udenrigspolitiske område. Sidste år var gennemførelsen f.eks. dårlig i strukturfondene. Det må jeg sige, fordi det nye program ikke kunne bevilges og gennemføres overalt. Inden for udenrigspolitikken er der sket store forbedringer, bl.a. fordi man f.eks. med genopbygningsagenturet for Kosovo i overensstemmelse med Parlamentets beslutninger har valgt en anden administrativ vej, som hidtil virkelig har vist sig at være positiv. Derfor er det naturligvis noget, som vi må inddrage i hele overvejelsen om reformer. I forbindelse med gennemførelsen af budgettet vil jeg gerne gentage, at vi nu vil forelægge Parlamentet data om gennemførelsen af budgettet hver uge, og heller ikke her kender jeg til nogen medlemsstat, som giver Parlamentet så aktuel information, som det så vil være tilfældet.
Nu til emnet positiv revisionserklæring. Som budgetkommissær med ansvar for dechargeproceduren så jeg naturligvis hellere en positiv revisionserklæring i dag end i morgen. Det er klart! Men jeg ved naturligvis også, at man ikke kan opnå en revisionserklæring fra Revisionsretten - og det er jo dens beslutning, og den har ikke lagt sig fast på, hvornår den vil give den - med en enkelt aktion eller et par småaktioner og forbedringer, men at der må arbejdes over en bred front, fordi vanskelighederne med at nedbringe svig og fejl på de enkelte områder kræver helt forskellige tiltag, om det nu er strukturfonden, landbrugspolitikken eller forskningspolitikken. Det viser Blak-betænkningen også meget tydeligt. Det er virkelig et meget bredt område, og også forbedring af budgetgennemførelsen, nedbringelse af fejl og forebyggelse af svig er nogle gange et minefelt, for nu at blive i sprogbrugen. Kommissionens handlingsplan og forvaltningsreformen er i den forstand også et minerydningsprogram, så budgetmyndighedens budgetbeslutninger fremover kan falde på frugtbar og ikke mineret jord.
Jeg kan endnu en gang på Kommissionens vegne love Parlamentet, at vi ikke vil læne os tilbage efter dechargebeslutningen, men tværtimod vil smøge ærmerne op og arbejde endnu hårdere.

Formanden
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.00.

Mund- og klovesyge
Formanden
- Næste punkt på dagsordenen er Kommissionens redegørelse om mund- og klovsyge.

Byrne
Hr. formand, ærede parlamentsmedlemmer, det glæder mig at kunne ajourføre Dem om det igangværende udbrud af mund- og klovsyge. Udbruddet har indtil nu stort set været begrænset til Det Forenede Kongerige, hvor næsten 99% af de til dato registrerede tilfælde er opstået. Udbruddet begyndte med, at der blev konstateret to tilfælde den 20. februar. I de følgende uger steg antallet af tilfælde imidlertid eksponentielt, undertiden med 50 eller flere tilfælde om dagen. Netop nu er antallet af tilfælde i Det Forenede Kongerige oppe på over 900.
Situationen i de andre berørte medlemsstater er heldigvis ikke lige så alvorlig. Der har været to tilfælde i Frankrig, 12 i Nederlandene og et enkelt tilfælde i Irland, men vi skal fortsat være meget påpasselige. Alle medlemsstaterne bruger enorme ressourcer på bekæmpelsen af det nuværende udbrud. Det gælder især de medlemsstater, hvor der er registreret tilfælde, og navnlig Det Forenede Kongerige. Der har været udvist en høj grad af solidaritet og samarbejde mellem medlemsstaterne i den aktuelle vanskelige situation.
Kommissionens krisestrategi går ud på at handle beslutsomt og hurtigt. Det er vores mål at hjælpe medlemsstaterne med at udrydde mund- og klovsyge. Der er enighed om dette mål. Andre og meget vigtige hensyn som følge af krisen må vente, til dette mål er nået. Vi sørger for en høj grad af koordinering og samarbejde med medlemsstaterne. Eksempelvis har der været afholdt otte møder i Den Stående Veterinærkomité siden krisens start, og det niende møde afholdes netop nu i Bruxelles, ligesom der er afholdt to yderligere møder med laboratorieeksperter i mund- og klovsyge og dyr i zoologiske haver.
Der er utallige daglige kontakter og informationsudvekslinger med medlemsstaterne. Vi handler straks, når der kommer nye oplysninger. Kommissionen har f.eks. indført restriktioner på eksport og transport af dyr fra ramte medlemsstater og regioner inden for 24 timer efter, at et udbrud er konstateret. Kommissionen har truffet ikke mindre end 18 beslutninger siden krisens start. Vi tilstræber størst mulig åbenhed i vores handlinger. Ud over møderne i Den Stående Veterinærkomité er krisen blevet drøftet to gange i Rådet (landbrug) og fem gange i Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter, i Det Europæiske Råd, i COPA og med professionelle organisationer samt ved utallige pressekonferencer og tekniske møder. Det er nu tredje gang, at jeg ajourfører Parlamentet om situationen. Jeg har også bedt mine embedsmænd være til rådighed konstant for at holde Dem orienteret om, hvordan udbruddet udvikler sig.
Vi behandler så vidt muligt nye udbrud ud fra en regionaliseret synsvinkel for på denne måde at sikre, at handlen ikke går i stå, uanset hvor strenge sikkerhedsforanstaltninger der træffes for at forhindre, at sygdommen spredes yderligere. Kommissionen har arbejdet ihærdigt på at overbevise tredjelande om, at eksporten fra Fællesskabet er sikker og ikke udgør en risiko. Jeg mødtes med den amerikanske landbrugsminister Ann Veneman i Washington i sidste uge, og hun har lovet at se på situationen med jævne mellemrum. På grund af vores indsats begynder store eksportmarkeder som Japan at anerkende denne regionaliserede fremgangsmåde. Jeg er stadig overbevist om, at de sikkerhedsforanstaltninger, der er truffet, er tilstrækkelige til at forhindre eksport af denne virus til tredjelande, og jeg gentager min opfordring til at hæve unødvendige og uberettigede restriktioner.
Jeg vil nu gennemgå alle de fællesskabsforanstaltninger, der er truffet. Som jeg nævnte tidligere, har Kommissionen til dato truffet ikke mindre end 18 beslutninger, og den vil uden tvivl træffe flere. De kan deles op i to kategorier, nemlig EU-dækkende foranstaltninger og foranstaltninger, som dækker enkeltlande.
I den første kategori, det vil sige foranstaltninger, der dækker hele EU undtagen Det Forenede Kongerige, er der fortsat meget betydelige restriktioner på flytning af levende dyr og dyr, der kan være smittet. Med nogle få undtagelser kræves der tilladelse til at flytte dyr fra stald til slagteri eller en anden stald. I begge tilfælde skal transporten godkendes af de kompetente myndigheder både der, hvor de flyttes fra, og der, hvor de flyttes hen. Det har vist sig at være nødvendigt for at undgå mulig spredning af sygdommen på kontinentet. En anden vigtig foranstaltning var kravet om at slagte alle får, der blev importeret fra Det Forenede Kongerige mellem 1. og 21. februar. Dette har i kraft af det franske udbruds epidemiologi to uger senere, nemlig den 13. marts, vist sig at være den vigtigste beslutning for at undgå yderligere smitte på det europæiske fastland.
Der er også indført vigtige sikkerhedsforanstaltninger for at sikre, at transporterede dyr ikke kan komme i kontakt med dyr fra andre stalde, undtagen for at blive slagtet med det samme. Køretøjerne rengøres og desinficeres, der gives tilstrækkeligt varsel om transporter, og der er ikke flyttet dyr, der kan være smittet, til afsenderstalden inden for de foregående 30 dage.
Endelig er mellemstationerne nu suspenderet, uden at den maksimale transporttid forlænges. Disse mellemstationer er beregnet til, at levende dyr, som transporteres, kan hvile, drikke og æde, men de giver samtidig mulighed for, at dyr kan blive smittet af andre dyr.
Jeg vil nu gennemgå EU-foranstaltningerne over for enkeltlande. For Det Forenede Kongerige er der totalforbud mod eksport af levende dyr i risikogruppen, af ubehandlet kød og kødprodukter. Nordirland er imidlertid undtaget fra dette forbud fra i dag med to vigtige undtagelser. Levende dyr i risikogruppen må ikke eksporteres, og de nuværende restriktioner i Newry og Mourne ændres ikke. Det var her, det eneste tilfælde af mund- og klovsyge i Nordirland blev konstateret for næsten fem uger siden.
For Frankrig, Nederlandene og Irland er der forbud mod eksport af levende dyr i risikogruppen. Der er også forbud mod eksport af ubehandlet kød og kødprodukter, mælk og mælkeprodukter fra de ramte områder i Irland (et amt), i Nederlandene (fire provinser) og i Frankrig (tre departementer). Disse restriktioner tilpasses i takt med udviklingen. I Frankrig vil forbuddet mod eksport af dyr i risikogruppen derfor gælde til 12. april, mens restriktionerne på eksport af ubehandlet kød og kødprodukter fra i dag og efter grundige analyser af smittesituationen kun gælder de tre departementer, hvor det andet tilfælde blev konstateret den 23. marts.
De eksisterende restriktioner for Irland gælder indtil 19. april. Den Stående Veterinærkomité ser i dag og i morgen på situationen i Nederlandene, hvor der i alt er konstateret 12 tilfælde siden det første tilfælde den 21. marts. I begge disse medlemsstater er produktrestriktionerne begrænset til de regioner, hvor tilfældene er konstateret. Det er i korte træk situationen med hensyn til eksport og flytning af dyr.
Jeg vil nu se på to andre vigtige foranstaltninger, som er truffet i de seneste dage. Det drejer sig om Kommissionens beslutning om at godkende vaccination under klart definerede omstændigheder i Nederlandene og Det Forenede Kongerige. Beslutningen for Nederlandene gælder suppressiv vaccination.
Dette indebærer vaccination af dyr, inden de slås ned og destrueres, for at forhindre yderligere smittespredning. Det er en mulighed, når der ikke er tilstrækkelig kapacitet til at slå dyrene ned og slagte dem hurtigt nok til at forhindre yderligere spredning af sygdommen. Nederlandene befinder sig i denne uheldige situation, og Kommissionen og medlemsstaterne i Den Stående Veterinærkomité har forståelse for situationen. Det er derfor hensigtsmæssigt at tillade vaccination under disse omstændigheder.
Beslutningen vedrørende Det Forenede Kongerige er mere kompliceret. Den er begrænset til kvæg i amterne Cumbria og Devon. Andre arter skal ikke vaccineres, men slås ned inden for en vis sikkerhedsradius omkring det sted, hvor smitten er opstået. I modsætning til den nuværende politik i Nederlandene skal det vaccinerede kvæg ikke nødvendigvis slås ned og destrueres. Men der gælder meget strenge restriktioner for dette kvæg, først og fremmest malkekøer, som i realiteten holder det inden for de berørte områder. Der gælder også betydelige restriktioner for transport af mælk og mælkeprodukter fra disse dyr, og når de til sidst bliver slagtet, for kød og kødprodukter fra dem.
På grund af konsekvenserne af vaccination har Det Forenede Kongerige endnu ikke besluttet, om det vil benytte sig af Kommissionens beslutning under de foreliggende omstændigheder. Nederlandene overvejer i øjeblikket en anmodning om et revideret vaccinationsprogram i stil med det, der er godkendt i Det Forenede Kongerige. Den Stående Veterinærkomité drøfter anmodningen netop nu.
Jeg har fuld forståelse for, at vaccination er et meget følelsesbetonet emne. Det virker umiddelbart som et godt alternativ til at slagte og destruere dyr. Men virkeligheden er en helt anden. I virkeligheden er vaccinationsmulighederne meget begrænsede, og der er stadig ikke bred tilslutning til denne politik. Medlemsstaterne, herunder Nederlandene og Det Forenede Kongerige, har ikke bedt om en generel vaccinationspolitik. Det har Det Europæiske Råd, som drøftede krisen i Stockholm for nylig, heller ikke. Heller ikke landbruget har anmodet om en vaccinationspolitik, og jeg har heller ikke her tredje gang, jeg er i Parlamentet, hørt nogen anmode om, at der indføres en sådan politik.
I virkeligheden er det et meget kompliceret spørgsmål, som byder på enorme udfordringer. Jeg har før talt til Dem om nogle af disse udfordringer og vil gentage dem her. Der er ingen godkendt test, som kan skelne mellem individuelt vaccinerede dyr og smittede dyr. Det betyder, at sygdommen kan leve videre i bestanden. Der findes syv serotyper af mund- og klovsyge, som hver har flere understammer. Vaccination virker kun på den stamme, den er beregnet på, og kun i en begrænset periode. Da sygdommen ikke er endemisk i EU, er der ingen garanti for, at man vælger den rigtige vaccine. Der er i EU over 300 millioner dyr i risikogruppen - kvæg, får og svin - som i givet fald skal vaccineres for at opnå fuld dækning, og det vil skade handlen mellem medlemsstaterne og med visse lande, som insisterer på kun at importere fra lande, som er erklæret fri for mund- og klovsyge, og som ikke vaccinerer. På denne baggrund er der stadig enighed om, at man bedst bekæmper det nuværende udbrud uden at indføre en generel vaccinationspolitik.
Før jeg slutter, vil jeg gerne sige, at når dette udbrud er standset, vil vi foretage en meget grundig analyse af alle de faktorer, der har medvirket til det nuværende udbrud, samt konsekvenserne deraf. Det drejer sig f.eks. om følgende spørgsmål, som hører ind under mit eget ansvarsområde, nemlig problemer med at spore dyr, især får og svin, dyretransporter og navnlig foranstaltninger, som tillader smitte mellem levende dyr på tværs af landegrænser, vaccination, samt om der er behov for at gå bort fra den nuværende ikke-vaccinationspolitik, og i så fald under hvilke omstændigheder og betingelser den skal gennemføres, sanitære importkontrolforanstaltninger, idet vi skal huske på, at de eksisterende EU-bestemmelser er tilstrækkelige, hvis de overholdes, ikke blot til at holde virussen ude, men også til at sikre, at folkesundhedskravene overholdes fuldt og helt.
Der er dog andre mere generelle spørgsmål, som også skal overvejes. For omkostningerne gælder, at det nuværende udbrud allerede potentielt belaster EU-budgettet med op til 170 millioner euro alene til udryddelsesforanstaltninger. Dernæst kommer forskning i nye markørvacciner og test, som gør det muligt på en nem måde at skelne vaccinerede dyr fra smittede dyr, så forebyggende vaccination i højere grad bliver en mulighed. Der er allerede sket store fremskridt på dette område, og indsatsen skal intensiveres. Yderligere drøftelser i de relevante internationale instanser, især OIE, om den nuværende bekæmpelse af virussen, og måske det allervigtigste spørgsmål, der er rejst, nemlig de nuværende produktionssystemer i landbruget og deres interaktion med andre erhverv i landdistrikterne, som har lidt enorme tab i de seneste uger.
Disse spørgsmål kan dog først besvares, når den nuværende krise er bragt under kontrol. Jeg håber, at det snart sker. Jeg takker for Deres opmærksomhed og glæder mig til at høre Deres mening.

Maat
Jeg konstaterer, hr. kommissær, at De i hvert fald har bevæget Dem lidt i retning af en politik, hvor smitte og vaccination ikke fører til øjeblikkelig slagtning. Det er måske en begyndelse, men min gruppe og jeg mener, at det måske er utilstrækkeligt. Vi kan ikke benægte, at den nuværende fremgangsmåde til bekæmpelse af mund- og klovsyge med hensyn til effektivitet og økonomisk, samfundsmæssigt og etisk set er uacceptabel. Sygdommen breder sig fortsat i Storbritannien, hvilket forårsager store massegrave og store tab. I Nederlandene har 12 tilfælde i en bestemt region ført til slagtning af næsten 100.000 dyr. Samfundet i et stort område er endvidere blevet delvis forstyrret, og andre sektorer såsom de små og mellemstore virksomheder lider store tab. I mit land er der tale om mere end 100 millioner euro. Det gælder også for landdistrikterne langt fra den ramte region. Derfor kan man sige, at midlet imod sygdommen, nemlig bekæmpelse ved hjælp af destruktion, er værre end sygdommen. I den forbindelse har jeg følgende spørgsmål til Kommissionen. Hvorfor bruger Kommissionen og Rådet ikke erfaringerne fra bl.a. Sydafrika og Argentina, hvor en kraftig vaccination ved sygdommens udbrud gav resultat? Hvorfor bruger Kommissionen ikke den rapport, som blev offentliggjort i 1999, om testning af vaccinerede dyr?
Hvad vil Kommissionen gøre nu, hvor det klart fremgår, at den økonomiske skade uden for landbruget er meget stor, og befolkningen med rette er meget utilfreds med det uacceptable dyrplageri, med disse oplysninger med henblik på en grundig evaluering af den nuværende ikke-vaccinationspolitik? Mener Kommissionen, at det er acceptabelt, at der for hvert dyr med mund- og klovsyge slagtes og destrueres titusinder andre ofte sunde dyr? Mit spørgsmål passer inden for rammerne af BSE-bekæmpelsen, fordi det er velkendt, at vi taler meget om oksekød. Jeg vil gerne høre, om Kommissionen mener, at denne fremgangsmåde med hensyn til mund- og klovsygen absolut ikke har noget at gøre med BSE-politikken, hvor man går ud fra, at dyrene skal slagtes og destrueres.
Hr. formand, på grundlag af ovenstående mener jeg at kunne konstatere, at den nuværende bekæmpelsespolitik for mund- og klovsyge ikke længere kan forsvares, hverken etisk eller økonomisk, og jeg afventer Deres svar.

Adam
Hr. formand, jeg vil gerne takke kommissæren for hans meget detaljerede indlæg, som efter min mening, uden at jeg på nogen måde vil nedgøre de ødelæggende konsekvenser af dette udbrud, bør modvirke noget af det hysteri, vi har oplevet.
Der var fuldstændig enighed om, at nedslagtning og isolation var den mest effektive politik, da sygdommen brød ud. Hvis det ikke havde været for den britiske regerings hurtige indsats for at indføre eksportforbud og transportrestriktioner samt varsle de øvrige medlemsstater, ville situationen på kontinentet og i Storbritannien have været meget værre. Tv-indslagene har ikke just øget befolkningens forståelse for denne komplicerede sygdom, tværtimod, hvilket De måske oplevede for lidt siden, hr. kommissær. Vaccination er ikke så enkel en løsning, som nogle tror. Jeg lykønsker kommissæren, fordi han har gjort det så klart og dermed undergravet nogle af de herskende myter. Den Stående Veterinærkomité er kun gået med til vaccination med det forbehold, at karantæne, nedslagtning og destruktion fortsat er de mest effektive midler til at udrydde sygdommen. Det er det klare budskab, som Parlamentet bør udsende.
Der er ingen risiko for mennesker. Langt størsteparten af de britiske landdistrikter er sygdomsfri, og livet kan gå videre som normalt, hvis nogle fornuftige forholdsregler om at holde sig væk fra landbrugsjord og -dyr overholdes.
Dette udbrud vil forsætte et godt stykke tid endnu og skal, som kommissæren lige sagde, følges op af en fuldstændig undersøgelse. Der er ingen tvivl om, at virussens ondartethed og den omfattende transport af får lige inden udbruddet har medvirket kraftigt til sygdommens spredning. Men vi må vide mere om inkubationstiden, virussens epidemiologi, og hvordan landbrugsmetoderne har bidraget. Jeg er glad for kommissærens løfte om, at alle disse og andre faktorer vil blive undersøgt.
Doceren og lappeløsninger uden en egentlig undersøgelse nytter ikke noget.

Mulder
Hr. formand, i en række EU-medlemsstater og især i mit eget land Nederlandene er det den alvorligste landbrugskrise i mange år. Jeg vil gerne udtrykke min medfølelse for de ramte landbrugsfamilier og andre mennesker, som også rammes af følgerne.
Den Liberale Gruppe støtter politikken om nødvaccinationer, hvorved man kan begrænse udbrud og spredning af virussen. Vi mener, at det i sidste ende skal føre til udryddelse af mund- og klovvirussen i hele Unionen.
Vi kan ikke ignorere den store tvivl, som eksisterer i hele Europa om ikke-vaccinationspolitikken. Kommissærens indlæg i eftermiddags var godt, men det skal gøres mere klart for offentligheden. Hvilke følgevirkninger har det, hvis vi opgiver den nuværende politik? Hvilke følger har det for markederne i Europa? Hvilke følger har det for landbrugsfamiliernes indtægter, hvis vi afskaffer denne politik? Dette budskab skal videregives.
Et andet punkt er, at der i øjeblikket finder en meget streng kontrol sted i lufthavnene og andre indrejsesteder. Den kontrol skal ikke være midlertidig, men permanent. Vi skal tage ved lære af USA og Australien, hvor disse kontroller har eksisteret i årevis. Kommissæren sagde en række ting om transportpolitikken i Europa. Spørgsmålet er, om vi ikke kan oprette bestemte karantænezoner i hele Unionen, så dyrene ikke længere kan smitte hinanden på de såkaldte bestående hvilesteder.
Endelig et lille punkt. Landmænd i forskellige lande har ikke været i stand til at levere mælk i et par dage. Er det muligt, at Kommissionen reviderer sin beslutning om at trække dette fra landmændenes kvote? De skal have en ekstra mælkekvote, så de ikke lider større tab, end de allerede har gjort. De dage, hvor de ikke kunne levere, skal lægges til deres kvote.

Graefe zu Baringdorf
Hr. formand, hr. kommissær, De har meget tydeligt fortalt os, hvilke initiativer Kommissionen har taget. Det er vores indtryk, at det kommer noget for sent. Man skulle nok have taget disse initiativer i fredstid, hvis jeg må kalde det det. Kommissionens og nogle medlemsstaters sorgløshed med hensyn til smittefaren har været himmelråbende, og man har indtryk af, at der heller ikke har været sørget for at lægge en fælles bekæmpelsesplan. Man har indtryk af, at politikerne overbyder hinanden med radikale krav og anvisninger, men når det gælder bekæmpelse af sygdommen, har de efter min mening ikke været særlig effektive.
Men det egentlige spørgsmål er naturligvis, om man skal satse på at slå dyrene ned eller på vaccination. Jeg vil gerne gøre det klart her i Parlamentet, at der ikke er tale om at vende tilbage til en kontinuerlig profylaktisk vaccination, men om, hvorvidt sygdomsudbruddet nu kan indgrænses med nød-, ring- og forebyggende vaccinationer. Det næste spørgsmål er, hvad der så sker med dyrene. De har jo tilladt vaccinationen, men med den restriktion, at dyrene skal slås ned. Det vævede De noget rundt om i Deres indlæg i dag, men lad os sige det klart: Det er en skandale! De sunde dyr, som bliver vaccineret, behøver ikke slås ned for at inddæmme sygdommen, de kan anvendes. Der findes lande, som viser, at de driver eksportpolitik - som Argentina bl.a. med EU - selv om de har tilfælde af mund- og klovsyge i deres lande. Alligevel overfører de ikke sygdommen.
Vi forventer af Dem - og jeg håber, at beslutningen i morgen vil vise det - at De ikke bliver ved med at komme med argumenter for, hvorfor det er nødvendigt at slå dyrene ned - det har jeg allerede hørt fra Deres underordnede! Man opbyder al sin fantasi for at forklare, hvorfor det er nødvendigt, men man bruger meget lidt fantasi på at komme væk fra denne stive holdning om, at dyrene skal slås ned. Jeg forventer af Dem, at De forklarer, hvordan De vil forhandle på internationalt niveau, så vi når frem til en fornuftig sygdomsbekæmpelse og alligevel kan drive handel med tredjelande.
Denne modsætning skal ophæves, begge dele må være muligt, både handel og en fornuftig sygdomspolitik. Vaccination er ikke kun et følelsesmæssigt problem, ...
(Formanden afbrød taleren) (Bifald)

Fiebiger
Hr. formand, mund- og klovsygen, som raser i Storbritannien, og spredningen til kontinentet gør det klart, at sygdommens fremmarch åbenbart ikke kan standses med den hidtidige sygdomsstrategi. Jeg mener ikke, at vi er kommet over det værste.
Kommissionen gik efter det første tilfælde af mund- og klovsyge ind for slagtning af lam og brændende destruktionsbål og lod sig ikke begejstre for andre bekæmpelsesmetoder for mund- og klovsygen, som kunne have været besluttet nationalt. Et stort politisk teater - det mener jeg - eftersom det er svært at forklare costbenefitforholdet. Det rigtige ville have været at satse på økonomien fra starten. Vaccination i de første dage efter udbruddet af mund- og klovsygen ville have sparet mange penge, men især megen menneskelig lidelse. Det skønnes, at 200 millioner husdyr hvert år transporteres gennem Europa. Det er altid problematisk og usikkert at gå tilbage i denne handelskæde i den nødvendige rækkefølge. Allerede i normale år, uden BSE- og mund- og klovsygekrise, er fejlprocenten stor. Den fælles landbrugspolitik er en tung damper, som er vanskelig at standse, hvis den først er kommet i fart.
Derfor skulle man til bekæmpelsen af mund- og klovsygen have anvendt flere alternativer, som kunne gennemføres i praksis. Den nuværende form er udtryk for middelmådighed og ufornuft - det glæder mig, at det skal ændres!
Forbruget af oksekød er faldet til det halve. Priserne er helt i bund, og månedslønningerne kan ikke længere tjenes ind gennem oksekødsproduktionen. Hr. Fischlers kompensationsprogram bør suppleres med et punkt 8, nemlig en ophævelse af strafbonussen for mælkekvoten. Det vil være fornuftigt, eftersom kvægsalget er stoppet. Eksistensgrundlag og arbejdspladser står på spil i landbruget, i fødevaresektoren og i den forberedende sektor, og turismen i landsbyerne er gået i stå, også i de områder, der ikke er ramt af mund- og klovsyge. Selv slægtninge bliver hjemme. Det kommer til at tage år at rette op på alt det i et såkalt genopretningsprogram. Når alt kommer til alt, producerer man jo ikke en ko fra den ene dag til den anden.
Vaccinationen skal i hele Europa udnyttes bedre som et normalt instrument til bekæmpelse af sygdomme. Det skal naturligvis sikres, at vaccinerede klovdyr og deres produkter stadig kan handles, altså markedsføres, uden handelsbegrænsninger. Der skal arbejdes intensivt på at udvikle test, som kan skille vaccinerede dyr fra inficerede dyr. Så ville det også være lettere for Kommissionen at give nationalstaterne større frirum end hidtil i medbestemmelsen om beskyttelse mod smitsomme sygdomme og bekæmpelse af dem.

Berlato
Hr. formand, vi hørte kommissærens udtalelser om situationen i Storbritannien. Der har været 900 tilfælde, og det lader ikke til, at situationen er under kontrol. Det var den situation, man ridsede op for os. Derfor mener jeg ikke, at de initiativer, der er blevet taget hidtil, er tilstrækkelige. Desuden har vi hørt - også i Landbrugsudvalget - at de indgreb, man foretog i Det Forenede Kongerige, ikke var hurtige nok, eftersom der gik tre uger, fra man opdagede et tilfælde af mund- og klovsyge, til det syge dyr blev slået ned. Det er således nødvendigt at skabe betingelserne for, at Kommissionen kan bruge alle de metoder, den har til rådighed, til at gribe ind, sørge for en større hurtighed og sørge for, at man endelig forstår nødvendigheden af en vaccination, som ikke er nogen endelig løsning på problemet, men som uden tvivl er et tegn på, at man ønsker at ændre kurs og ikke bare nøjes med at slå dyrene ned. Derfor er det klart, at det er nødvendigt at skabe betingelserne for nogle mere omfattende kontroller, så vi kan undgå, at mund- og klovsygen også spredes til de andre lande.

Bernié
Hr. formand, det er på tide, at politikerne giver en klar udmelding om støtte til landbruget, som er hårdt ramt af de gentagne kriser.
Der peges fingre ad landmændene, men i virkeligheden er de ofre for systemet. Den massive aflivning - som gennemføres i henhold til det famøse forsigtighedsprincip - accepteres mindre og mindre, da dette offer ikke har været fulgt op af nogen form for genetablering af forbrugernes tillid. Tillid er ikke noget, man kræver, men noget, man gør sig fortjent til. Den burde genetableres via en effektiv oplysningskampagne.
Vores eksport er lammet af ikke-målrettede embargoer. Kommissionens forhandling med USA er slået fejl. Det er kun nogle enkelte regioner, der er ramt af mund- og klovsygen, men det er hele Europa, der straffes for det. Det er utilladeligt, og det skal vi have rettet op på. De russiske og japanske markeder har også lukket af for import. Hvor står vores forhandlinger?
Vi har brug for, at Unionen tager et fast standpunkt med hensyn til regionaliseringen. Hvorfor gennemfører vi ikke i lyset af denne økonomiske og sociale katastrofe en beskyttelsesvaccination uden af den grund at ty til fornyet aflivning? Systematisk aflivning fører både til, at de involverede opdrættere går konkurs, og at den genetiske arv forsvinder. Europa er rig på lokale racer, og vi bør give os selv mulighed for at beskytte dem ved at give tilladelse til vaccination.
Landmændene skal have fuld erstatning for at få mulighed for at genetablere besætningerne, og erstatningen skal falde hurtigt, for en langsommelig administration er utilgiveligt under denne krise. Erstatningen skal også omfatte fremtidige aktiviteter og andre landbrugsaktiviteter som f.eks. fjerkræ- og vildtopdræt samt de utallige turistaktiviteter. For selv om disse ikke er ramt af sygdommen, taber de alligevel markedsandele på grund af den omgivende psykose.
Endvidere har vi brug for hurtigst muligt at oprette psykologiske støtteafdelinger. Når man ser bort fra de finansielle aspekter, er der så nogen, der i dag bekymrer sig om de ulykkelige landmænd, som er blevet frarøvet en del af deres ejendom? Vi må, stillet over for et sådant menneskeligt drama, udvise fuldstændig solidaritet.

Martinez
Hr. formand, hr. kommissær med ansvar for forbrug, og jeg sagde forbrug, ikke landbrug, mund- og klovsygesagen, som optager os så voldsomt, er opstået på det rigtige tidspunkt. På det rigtige tidspunkt i forhold til udvidelsen mod øst og på det rigtige tidspunkt i forhold til WTO-forhandlingerne. I forhold til udvidelsen mod øst, først og fremmest fordi vi selvfølgelig har brug for at reducere vores landbrugsudgifter, på grund af at den årlige landbrugspulje skal fordeles på 21 lande i stedet for på 15, og den enkelte del derfor vil blive reduceret, medmindre man reducerer antallet af landmænd.
Og i forhold til WTO-forhandlingerne, fordi vi skal skabe plads på markedet til produkterne fra den sydlige halvkugle, til produkterne fra Cairns-gruppen - hvilket allerede er sket med vin, frugt og grøntsager - men der er også New Zealand og Australien, som tilfældigvis producerer får! Hvordan kan vi på en gang reducere landbrugsudgifterne til Østeuropa og skabe plads til produkterne fra den sydlige halvkugle? Ganske enkelt ved at reducere antallet af opdrættere og besætningernes størrelse! Hvordan kan vi reducere antallet af opdrættere og besætninger? Ganske enkelt ved at skabe et drama omkring en simpel mund- og klovsygesag, forstærket af medieshowet Apocalypse Now, med ligbål, massegrave, bulldozere, karantæneafspærringer, militærindsats og bjerge af brændende får, kvæg og grise.
FAO har i månedsvis været i beredskab imod mund- og klovsyge i Anatolien, Korea, Japan og endda Sydafrika, og sidste år var det i Grækenland. Advarselslamperne blinker rødt over hele verden, og EU har ikke rørt en finger! Mund- og klovsygen slår ned, og den slår som ved et tilfælde ned i Storbritannien, som har den største bestand i hele Europa. Man burde vaccinere. Men hvad gør man? Man undlader at vaccinere. Og det fordi vi skal holdes sygdomsfri, rent eksportteknisk, fordi der er 3 millioner høveder, fordi det vil koste 100 millioner euro, fordi man ikke længere vil kunne eksportere - på trods af, at der ikke er nogen eksport overhovedet - og epidemien spreder sig.
Konsekvensen er, at opdrættere på 55 år og opefter, hvis besætning er blevet slået ned, går på pension. Opdrætterne, som nødvendigvis har et likviditetsproblem, eftersom salget er styrtdykket, forsvinder. Men hvis opdrætterne således forsvinder, opnår vi de budgetbesparelser, som vi har behov for. Hvis den britiske bestand årelades, er der fri adgang for fårene fra den sydlige halvkugle, og i så fald er New Zealand og Australien rede til at underskrive WTO-aftalen.
Udvidelsen mod øst kan lade sig gøre rent budgetmæssigt, fordi landbrugsudgifterne er skåret bort.
Alt i alt har mund- og klovsygen skabt tre mirakler oven på BSE-krisen. Det første mirakel er, at der er færre budgetmæssige hindringer for en udvidelse mod øst. Det andet mirakel er, at Cairns-gruppen, som glæder sig over de europæiske opdrætteres offer, er rede til at underskrive WTO-aftalen. Det tredje mirakel er, at vi kan reformere den fælles landbrugspolitik bag ryggen på landmændene, som medierne har givet skylden for at forgifte køerne og smitte fårene.
Selvfølgelig er det alt sammen tilfældighedernes spil. Det er også tilfældigt, at Stephen Dorell i 1996 indrømmede, at BSE kunne overføres til mennesker, præcis samtidig med sagen om det amerikanske hormonkød! Det er tilfældigt, at man har ladet virussen sprede sig. Det er tilfældigt, at man igennem 10 år ikke har gjort noget som helst for at undgå BSE. Og det er tilfældigt, at de internationale medier er på amerikanske hænder. Så, hr. formand, vi må udnævne tilfældet til europæisk kommissær på lige fod med hr. Lamy. Det vil gennemføre WTO-forhandlingerne efter at have opgivet sojaen ved Blair House-forhandlingerne, og derefter bliver det opdrætternes tur.

Souchet
Hr. formand, hr. kommissær, jeg vil benytte lejligheden til under denne mund- og klovsygeforhandling først og fremmest at give udtryk for min dybeste medfølelse med alle aktører i de forskellige opdrætterbrancher, som allerede er voldsomt ramt af BSE-krisen, der har vendt op og ned på markedet, og især med alle kvægopdrætterne, der for langt de flestes vedkommende selvsagt arbejder efter strenge normer, som både respekterer miljøet og de dyr, de opdrætter, og som nu ser sig ramt på det voldsomste af denne nye krise, der har skabt totalt kaos.
Jeg vil gerne have, at man skelner nøje mellem på den ene side hasteforanstaltninger mod den aktuelle epidemi på et meget følsomt tidspunkt, set i lyset af EU's vaccinationsstop i 1991, og på den anden side de fremtidige foranstaltninger, der skal træffes, når den aktuelle epidemi er under kontrol, for at undgå, at en sådan katastrofe gentager sig.
Hvad skal der gøres? Først må vi iværksætte nogle grundige overvejelser om den udvikling inden for opdræt, som har gjort sådanne epizootier mulige. Har vi haft ret i at tillade en sådan koncentration af besætningerne, som er blevet stadig flere, stadig mere specialiserede og stadig mere kunstige? Har vi haft ret i at opfordre til en ekstrem koncentration af slagterierne, som, idet de har tvunget de lokale slagterier til at lukke, har fremmet koncentrationen af besætningerne og systematiseret dyretransporten på lange distancer?
Derefter må vi kulegrave de internationale regler fra Det Internationale Kontor for Epizootier, som i deres nuværende udformning forekommer absurde og forældede. Som reglerne er nu, fratager et levende dyr, som er vaccineret mod mund- og klovsyge i et land, dette land dets status som mund- og klovsygefrit og nedkalder derfor et totalt eksportforbud over landet. Hvem kan undgå at se, at denne vilkårlige regel favoriserer USA på det groveste?
Vi må ligeledes behandle de bilaterale aftaler, eftersom det står ethvert land frit for at forhandle eksportbetingelser med Rusland, Japan eller andre lande. Vi må også regionalisere. Der er ingen grund til, at en hvilken som helst medlemsstat og a fortiori EU i sin helhed betragtes som en homogen størrelse. Der er ingen grund til, at et tilfælde af mund- og klovsyge i Bretagne berører Alsace, eller at et land med 1.000 smittekilder, som f.eks. Storbritannien, og et land med to smittekilder, som f.eks. Frankrig, skal behandles ens.
Vi må desuden spørge os selv, om forbuddet mod den forebyggende vaccine, som har været gældende siden 1991 i Fællesskabet, virkelig var en god idé. Burde vi ikke tillade i det mindste vaccination af sjældne dyr, af avlsdyr, og hvorfor ikke af malkekvæg? For at gøre det muligt er det bydende nødvendigt at fremme forskning og udvikling inden for markørvacciner, der giver mulighed for at skelne et vaccineret dyr fra et inficeret dyr.
Endelig skal vi finde de nødvendige midler til at støtte bedrifterne og især de små og mellemstore bedrifter, der praktiserer ungdyropdræt og opfedning samme sted og derfor reducerer risikoen for spredning af epizootier, eftersom det at samle opdræt, husdyrhold og bearbejdning i samme bedrift udgør en væsentlig forebyggelsesfaktor. Deres rolle skal anerkendes fuldt ud inden for rammerne af den fælles politik.
(Bifald fra højre)

Böge
Hr. formand, hr. kommissær, det er helt klart, at der i dag ikke kan blive tale om total vaccination, alene af den grund, at der ikke findes nok vaccine. Jeg vil også tilføje, at manglende hygiejne og forebyggelse ikke må sløres med vaccination. Men lige så klart ser det i dag virkelig ud til at være, at den første store prøve for den nye mund- og klovsygepolitik siden indførelsen af det indre marked ser ud til at ende med en katastrofe. Jeg tilføjer i stor alvor, hr. kommissær, at internationale aftaler - bindinger, også bindinger, som man selv er gået ind på gennem OIE-kriterier - på den anden side betyder, at ingen i Europa kan holde til at videreføre den hidtidige politik, hverken Kommissionen eller de andre europæiske institutioner! Blot at fortsætte med at slå dyrene ned er på langt sigt hverken intelligent eller hensigtsmæssigt. Jeg vil tilføje, hr. kommissær, at man her kommer i berøring med spørgsmål om dyrebeskyttelse, princippet om ejendomsgaranti og også proportionalitetsprincippet, som er en konstant del af Domstolens afgørelser. Derfor synes jeg, det er godt, at de berørte begynder at få disse retlige spørgsmål afklaret ved domstolene.
Og, hr. kommissær, på spørgsmålet om, hvordan vi nu kommer videre med en ny strategi, som ikke bare giver køb på veldokumenterede profylaktiske elementer, følger automatisk spørgsmålet om, hvad Kommissionen har gjort for at gennemføre rapporten fra Det Videnskabelige Udvalg fra marts 1999 med hensyn til regionaliseringsforhandlinger på internationalt niveau, med hensyn til validering af testen og med hensyn til vurdering af kriterierne for, hvornår der er behov for nødvaccinationer i truede områder.
Som en sidste bemærkning vil jeg sige, at den generelle nedvurdering af vaccinationer i Europa og i verden må høre op! Det vil vi kæmpe for med al kraft og beslutsomhed!

Garot
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, under den sidste mødeperiode i Europa-Parlamentet talte jeg om min regions bekymring for en spredning af mund- og klovsygevirussen.
I dag vil jeg give udtryk for en generel lettelse over, at det er lykkedes os på lokalt plan at inddæmme smitten og at fastslå, at situationen er under kontrol med hensyn til den anden smittekilde, som er konstateret og behandlet i Frankrig, ca. 300 km fra den første.
Hvis vi kan nøjes med disse to tilfælde i mit land, kan vi uden tvivl konkludere, at fællesskabsstrategien til bekæmpelse af mund- og klovsygevirussen er effektiv og fint tilpasset, når den er baseret på ekstrem årvågenhed og yderst strenge krav til iværksættelse af den.
Jeg mener dog ikke, at denne tilfredsstillelse ved at have vundet det første slag af den grund giver os lov til at drage nogle endelige konklusioner. Jeg vil også understrege, at vi må afvente den totale udryddelse af virussen, før vi gør det meget omfattende regnskab op på alle områder, både med hensyn til sundhed, økonomi, sjæl og budget. Men uden at afvente disse etaper vil jeg gerne gøre opmærksom på de problemer, som vi må løse med det samme.
Opdrættere har fungeret som skjold ved at ofre deres besætninger for at sikre samfundets beskyttelse. Det europæiske og nationale samfund må også lette deres sjælelige lidelser og sørge for en total dækning af deres økonomiske tab. Branchen er destabiliseret og truet. Situationen skal hastebehandles efter behov af medlemsstaterne og EU.
Offentligheden viser ofte sin uforstående holdning over for de massive nedslagtninger af dyr, i betragtning af at virussen ikke er farlig for mennesker. Vi må således iværksætte en særlig oplysningskampagne for at informere vores medborgere om de sundhedsmæssige og økonomiske aspekter af kampen og om den mulige udvikling af sundhedsstrategien med fokus på den teknologiske udvikling inden for f.eks. vaccine.
Hr. kommissær, vi befinder os i en ekstraordinær situation, der kræver brug af ekstraordinære metoder.

Pesälä
Hr. formand, den foregående taler, hr. Garot, sagde, at sygdommen efterhånden er ved at være under kontrol. Jeg håber det. Vi skal altså se fremad. Dyresygdomme spredes via dyretransporterne, hvorfor vi bør undgå transport af dyr over grænserne i det hele taget. De bør i hvert fald ikke tilskyndes økonomisk på nogen måde. Desuden skal kontrollen af transporterne være i orden i alle EU's medlemsstater og ansøgerlande.
Der er ét problem, der er knyttet til auktion af dyr, kreaturer i særdeleshed. Jeg mener, at man fuldkomment skal opgive dem. Handel med dyr skal med den nuværende teknik ske direkte på gårdene eller fra gården til slagterhuset. Jeg påpeger også vigtigheden af en forebyggende politik. At overholde reglerne for hygiejne og transport nøje danner absolut grundlaget for hele landbrugshandlen og dermed også produktionskæden. Eventuelle vaccinationer skal foretages af EU, således at de lande, hvor der ikke findes smitte og sygdomme, ikke lider urimeligt under dette.

Wyn
Hr. formand, efter at vi har set, hvordan mund- og klovsygen har påvirket de lokalsamfund, som direkte og indirekte er berørt af udbruddet, er det afgørende, at vi lærer af de fejl, der er begået i forbindelse med håndteringen af det udbrud, som har haft så ødelæggende konsekvenser for mange dele af samfundet. Driftstabene for dem, der er direkte og indirekte berørt af sygdommen, har indtil videre været enorme. Det drejer sig om speditionsvirksomheder, slagterier, turisme, kulturbegivenheder, skoler og små virksomheder, som alle er hårdt ramt. Landmænd, hvis bestand ikke berøres direkte af mund- og klovsyge, men som ikke kan transportere dyrene til markederne, lider også store tab, som yderligere forværres af forbuddet mod salg af kvæg over 30 måneder efter BSE-krisen.
Hr. kommissær, i sidste uge hørte jeg fra en af mine kolleger, at hvis Det Forenede Kongerige tilbyder statsstøtte til dem, der er berørt af krisen, så er det ikke en overtrædelse af EU's konkurrencepolitik. Jeg vil gerne have, at Kommissionen redegør nærmere for dette. Vi må også igen opfordre til, at de lokale slagterier genetableres, og til, at dyretransporterne over lange afstande nedbringes, da de uden tvivl var stærkt medvirkende til den hurtige spredning.

Patakis
Hr. formand, den seneste udvikling, hvad angår mund- og klovsyge i en række EU-lande, beviser, at de systemer, som skal sikre en effektiv veterinærmedicinsk kontrol, er i en uacceptabel tilstand. Dette skyldes de multinationale selskaber i EU og deres krav om varernes absolut frie bevægelighed inden for Fællesskabet, et krav, der gennemfører det fælles indre marked. Inden for dette marked er den veterinære sundhedskontrol ved grænserne blevet afskaffet, så dyr og landbrugsvarer kan cirkulere mellem EU-landene. Dette har givet større mulighed for smitte fra det ene land til det andet og gjort det vanskeligt, for ikke at sige umuligt, at kontrollere sygdommene.
Samtidig er godkendelsen af de transporterede dyrs og landbrugsvarers sundhedstilstand blevet mere symbolsk end reel. Dette bekræftes ved at se på de uacceptable forhold inden for de veterinære tjenestegrene, som ikke engang er tilstrækkeligt organiseret på et grundlæggende niveau til at opfylde de større kvantitative og kvalitative krav inden for rammerne af det fælles indre marked. Dette er den naturlige konsekvens af de multinationale virksomheders krav om ophævelse af alle hindringer og om fleksibel kontrol, som i realiteten overlades til virksomhederne selv, sådan som vi har set det med de andre problemer, der har været for nylig, dioxin, BSE osv.
Den aktuelle situation er således prisen for den politik, der etablerer det fælles indre marked, og for kravene om stadig mindre kontrol. Dette beviser, at det er nødvendigt at genindføre kontrollen ved de indre fællesskabsgrænser, så man hindrer, at der opstår generelle epidemier, og at yde landmændene erstatning for de tab, de har lidt. Denne erstatning må ikke kædes sammen med nedskæringer af fællesskabsbudgetter for andre landbrugsprodukter, og slet ikke produkter fra lande, som ikke har noget ansvar for fremkomsten og omfanget af det aktuelle problem.

Hyland
Hr. formand, under sidste måneds nødforhandling om mund- og klovsyge sagde jeg, at der ikke var noget vundet ved at skyde skylden på andre, og at jeg virkelig følte med de britiske landmænd. Jeg har ikke skiftet mening i mellemtiden, men jeg må desværre konstatere, at den frygtede virus siden har spredt sig til mit land med ødelæggende konsekvenser for landmænd i kontrolzonen, som udgøres af Cooley-halvøen, og med foruroligende konsekvenser for Irlands landbrug og landdistrikter.
Når det drejer sig om så frygtet en virus, er man lidt tilbageholdende med at tale om succes, men jeg må sige, at takket være Irlands hurtige reaktion, der undertiden er blevet betragtet som overdreven, er det indtil videre lykkedes at begrænse sygdommen til et enkelt udbrud. Men Irland betaler en enorm pris for dette ene tilfælde. Det påvirker ikke blot landmændene, men også turismen og beskæftigelsen.
Jeg må dog stadig sætte spørgsmålstegn ved effektiviteten af kontrolforanstaltningerne op til udbruddet af det første sygdomstilfælde. Det er klart, at det første udbrud i Storbritannien stammede fra et sted uden for Fællesskabet, og jeg må nu sætte spørgsmålstegn ved, om tredjelande, som eksporterer til os, overholder de betingelser, vi har pålagt dem. Det er noget, som EU's Levnedsmiddel- og Veterinærkontor må se på i den nærmeste fremtid.
For det andet må vi spørge, om der svindles med mærkningen af kød, der importeres til EU. Er inspektionsprocedurerne og testordningerne ved import til EU tilstrækkelige? Jeg beder i dag kommissæren, som har gjort en fantastisk indsats, om til en begyndelse at overveje at øge testniveauet.
I mit indlæg i sidste måned opfordrede jeg til, at der blev nedsat en EU-specialgruppe, der skulle overvåge gennemførelsen og håndhævelsen af bestemmelser i de pågældende lande. I dag spørger jeg, om vi er sikre på, at der gøres nok. Hvad med destruktionsmetoden - er det videnskabeligt bevist, at det er nødvendigt at brænde døde dyr i stedet for at begrave dem på en sikker måde? Har vi en holdning til den psykologiske virkning, det har ikke blot på landmændene, men på hele EU's befolkning, unge som gamle, når fjernsynet uafbrudt viser billeder af lastbiler fyldt med døde og rådnende dyr?
(Formanden fratog taleren ordet)

Van Dam
Hr. formand, hr. kommissær, på et landbrug i min kommune konstaterede man i sidste uge mund- og klovsyge. I en radius omkring denne virksomhed finder der nu nødvaccination sted, og 90.000 dyr slagtes i de kommende uger. Det er en katastrofe af uhørt omfang, som rammer de 200 landmandsfamilier i landsbyen og mange andre. I betragtning af tilladelsen til nødvaccination havde jeg håbet, at Kommissionen var blevet opmærksom på den etiske side af landbruget. Men nødvaccinationen er kun en udsættelse af slagtningen af sunde dyr. Denne destruktion er uacceptabel, og der findes alternativer, f.eks. dem, der foreslås i beslutningsforslaget.
Køer, får og grise er mere end bare produktionsenheder. De er skabt af Gud, og derfor skal vi opføre os som ansvarlige forvaltere. De foranstaltninger, som Kommissionen træffer, er kun baseret på tvivlsomme økonomiske motiver, nemlig bevarelsen af fjerne eksportmarkeder.
Ikke-vaccinationspolitikken tog højde for et begrænset udbrud hvert femte eller 10. år. Den nuværende epidemi er ikke begrænset! Ikke-vaccinationspolitikken er baseret på falske scenarier og skal revideres.
Jeg anmoder Kommissionen om at revidere sin politik i etisk henseende. Sunde vaccinerede dyr kan anvendes på det indre marked.

Stevenson
Hr. formand, hr. Byrne er kommet med en meget klar udtalelse i dag om et emne, der krævede afklaring. I Cumbria, hvor udbruddet var ude af kontrol, fortalte vi landmændene, at de var nødt til at nedslagte sunde dyr som forebyggelse. De gik modvilligt ind på kravet, og nedslagtningen af sunde dyr er begyndt. Nu ser det ud til, at vi har skiftet mening, så vi nu, fordi vi ikke har tilstrækkelige veterinære ressourcer til at tage sig af alle de dyr, der skal slagtes og destrueres, siger, at vi vil finde andre løsninger og bruge disse dyrlæger til en massevaccinationspolitik.
Denne ubeslutsomhed har været kendetegnende for hele sygdomsforløbet. Det er noget sludder at sige, at den britiske regering har været beslutsom. Den kunne ikke beslutte sig til, om hæren skulle indkaldes. Den kunne ikke beslutte sig til, om man skulle brænde de døde dyr i stedet for at begrave dem. Og nu kan den ikke beslutte sig til, om der skal vaccineres. Jeg vil gerne sige her, at vaccination ikke er vejen frem. Efter hvad hr. Byrne har fortalt os, er det forbi med vores landbrugsøkonomi, hvis vi indfører vaccinationspolitikken. Vi ville afskære os fra al eksport af animalske produkter fra de områder, hvor der er benyttet vaccination.
Vaccination er ikke en fornuftig løsning på nuværende tidspunkt af epidemien. Vi ved, at man i Saudi-Arabien har vaccineret i de sidste to år, og alligevel har der været seks udbrud af mund- og klovsyge. Vi ved, at når man vaccinerer kvæg, kan det tage op til 14 dage, før de udvikler immunitet. For svin tager det syv dage. I den tid kan sygdommen spredes. Jeg vil gerne stille et enkelt spørgsmål til hr. Byrne, før jeg slutter. Han talte om hele områder i Holland og Frankrig og Irland, hvor restriktionerne bliver ophævet. Vil disse restriktioner også blive ophævet i de områder af Det Forenede Kongerige, som ikke er berørt af sygdommen?

Roth-Behrendt
Hr. formand, hr. Byrne, der er et væsentligt punkt, hvor jeg ikke er enig med Dem, nemlig at vi ikke allerede i dag taler om de initiativer, der skal tages, når krisen er overstået. Jeg mener det stik modsatte. Jeg mener, at hvis De ikke i dag, hvor alle medlemslande endnu bæver af angst for at der skal udbryde mund- og klovsyge, taler om, hvad der skal ske i morgen og i overmorgen, så får De igen den situation, at medlemslandene, når det hele er faldet lidt til ro igen, læner sig lettede tilbage. Derfor er det nu, De skal handle anderledes.
Det er f.eks. i dag, De sammen med Deres kollega Fischler bør arbejde for, at der indføres et opfølgningssystem for får og svin, og det skal ske med omgående virkning, så præmiebetalingerne ikke kobles til skæringsdagsbestemmelserne. Derfor er det ikke nødvendigt at transportere får og svin tværs gennem EU, så de på det rigtige tidspunkt kan være der, hvor de bliver talt, så der er penge til det.
Jeg mener også, at De nu må være modig og trække en streg i sandet. Hvorfor siger De ikke: Transport af levende dyr forbydes! Enhver transport af levende dyr skal ske med en undtagelsesordning. Hvorfor kan dyr ikke transporteres i slagtet tilstand? Prøv det! Hvorfor siger De ikke i dag, på dette tidspunkt: Vi har brug for en anden politik for smitsomme sygdomme! Sæt Dem ned sammen med OIE i Paris og sig, at den internationale politik for smitsomme sygdomme skal ændres i dag, sammen med alle de andre samarbejdspartnere i OIE.
Afslutningsvis: Hvad har De egentlig imod giraffer? Mange mennesker har spurgt mig: Hvad har kommissæren imod giraffer? Hvorfor forbyder han de zoologiske haver at vaccinere forebyggende? Hvorfor sørger han for, at alle zoologiske haver bliver lukket, eller at de zoologiske haver i EU skal gå og frygte et udbrud af hvad som helst, fordi vi ikke har ført nogen anstændig sygdomspolitik, og dyr pludselig må slås ned? Altså hr. Byrne, fortæl os, hvad De har imod giraffer. Jeg beder Dem, sæt initiativer i gang i dag. Vær mere modig i dag, lad være med at vente til i overmorgen!

Busk
Hr. kommissær, tak for Deres indlæg. Jeg må stærkt opfordre Dem til ikke at vakle med hensyn til den ikke-vaccinationspolitik, som Kommissionen har fulgt siden først i 90'erne. Jeg vil gerne spørge Dem, hr. kommissær, om det ikke er korrekt, at det, da vi gennemførte det indre marked i 1992, var en aftale, at de nationale veterinære grænser skulle være gældende i tilfælde af, at der udbrød sygdom i nogle af medlemslandene. Hvis det forholder sig sådan, vil jeg stærkt opfordre til, at Kommissionen, og dermed De og handelskommissæren, gør en langt større indsats for, at nogle af de lande, som virkelig er afhængige af eksport ud af EU - her tænker jeg først og fremmest på Danmark - igen kan komme til at eksportere til USA, Japan, Rusland og de mange andre lande, som har standset importen fra EU, hvilket egentlig er en teknisk handelshindring.

De Roo
Hr. formand, på grund af eksportinteresser slagtes i øjeblikket hundredtusinder sunde dyr. Det vil befolkningen i mit land ikke finde sig i længere. Dele af den resterende økonomi står også stille. Skaden er mange gange større. Hr. Byrnes holdning er utrolig ond. Han skulle have taget initiativ til at vaccinere dyr i zoologiske haver, men han gjorde ikke noget. Han kunne have taget initiativ til at vaccinere sjældne dyr i naturen. Det initiativ tog ministrene Künast og Brinkhorst. Hr. Byrne burde have taget initiativ til omfattende ringvaccination. Eksportinteresser er ikke hellige. Lad de ramte lande vaccinere deres dyr og ikke ofre dem unødigt.
Endelig anmoder jeg Kommissionen om at nedsætte tidsfristen for transport af levende kvæg fra 30 timer til højst 4 timer. Det vil indskrænke et fremtidigt udbrud af mund- og klovsyge til én region i stedet for, som det nu er tilfældet, at ramme halvdelen af Europa.

Fiori
Hr. kommissær, min kollega Böge har allerede sagt noget af det, jeg ville sige, eftersom han allerede har været inde på spørgsmålets metode.
Jeg vil gerne komme med tre meget korte bemærkninger. Min første bemærkning er, at den dyresundhedspolitik, som EU vedtog i 90'erne, efter min mening var en fornuftig politik. Det, som vi ser her i de første måneder af 2001, er så afgjort en usædvanlig begivenhed, der dog bør få os til at tænke efter. Vi troede ikke, at mund- og klovsygen var så udbredt, men efter de meldinger, vi har fået fra en stor del af hele kloden, bliver vi nu nødt til at ændre vores synspunkt. Situationen i Mongoliet er nemlig vanskelig, og der er visse problemer i Afrika og Argentina. Det betyder, at vi sandsynligvis bliver nødt til at gøre os nogle overvejelser og træffe nogle forholdsregler på sundhedsområdet inden for Verdenshandelsorganisationen.
Min anden bemærkning vedrører landbrugssektoren. Det er under alle omstændigheder altid landbrugssektoren, der bliver ramt af nogle forfærdelige begivenheder, som forårsager et - om jeg så må sige - svimlende og utroligt fald i landmændenes indtægter.
Min tredje bemærkning er, at vi har behov for nogle elastiske politikker. De zoologiske haver og de sjældne dyr bør efter min mening behandles som et problem for sig selv, når det gælder mund- og klovsyge.

Corbey
Hr. formand, mund- og klovsyge efterlader et dybt spor af sorg og magtesløshed. I bekæmpelsen af virussen skal alle våben anvendes. Den europæiske ikke-vaccinationspolitik er nu blevet et handicap, som vi har pålagt os selv. Det er meget vigtigt, at vi optræder i fællesskab i denne krise, og at vi holder os til en europæisk fremgangsmåde. Nu bliver skyggesiden af ikke-vaccinationspolitikken imidlertid synlig, f.eks. dyrenes velfærd. Destruktionen eller slagtningen af sunde dyr vækker stor modstand. Et andet eksempel er dyrene i de zoologiske haver. Det er uforklarligt, hvorfor dyrene i de zoologiske haver og i naturområderne ikke må vaccineres. De nævner desuden tvivl om effektiviteten. De omfattende slagtninger kunne ikke forebygge, at mund- og klovsygevirussen spredte sig til hele England. De drakoniske foranstaltninger i Nederlandene kunne ikke forhindre, at sygdommen brød ud stadig oftere, og at virussen nu har spredt sig til Tyskland. Hr. kommissær, situationen er meget alvorlig. Vi slår til lyd for en fælles fremgangsmåde, og derfor har jeg to spørgsmål til Dem.
For det første, hvornår erkender De, at den europæiske strategi er slået fejl? Jeg går ud fra, at De ikke venter, indtil hele kvægbestanden er blevet slagtet, men hvor sætter De grænsen? For det andet, er det muligt, at der hurtigt i et begrænset omfang gennemføres vaccinationer af malkekvæg, hvor identifikations- og registreringssystemet kan sikre, at kød- og mejeriprodukterne bliver inden for deres egen region og holdes uden for eksporten?
På langt sigt slår vi ikke uden videre til lyd for en tilbagevenden til politikken om forebyggende vaccination. Eksperterne slår til lyd for strategisk vaccination ved udbrud, selvfølgelig med vandtæt registrering.
Endelig, hr. kommissær, jeg modtog i dag 350 underskrifter fra børn i Amsterdam. De anmoder om, at dyrene i deres zoologiske have, Artis, bliver vaccineret. Jeg vil gerne give Dem disse 350 underskrifter, og jeg håber på et positivt svar på deres anmodning. Det vedlagte brev har jeg allerede givet Dem, og måske kan De bruge lidt tid på det.

Watson
Hr. formand, kommissæren har fortalt os, at ingen har bedt om vaccination. Der bliver bedt om det i dag her i Parlamentet. Det er ikke er nogen nem beslutning at indføre vaccination. Jeg kan forstå, at mange landmænd er utilbøjelige til at vælge vaccinationsmuligheden, men dette udbrud berører ikke blot landbruget, men også speditører, hoteller og en lang række turistaktiviteter, som lider under krisen uden at få kompensation. Kommissæren fortalte os, at sygdommen har kostet 170 millioner euro til udryddelsesforanstaltninger. Den koster meget mere på grund af mistede indtægter. Hvis videnskaben gør det muligt at skelne mellem dyr, som er vaccineret, og dyr, som er smittet, så skal vaccination tillades, når det ønskes.
Det, vi har set i Det Forenede Kongerige, er et utilstrækkeligt beredskab, et utilstrækkeligt antal dyrlæger på grund af nedskæringer samt en utilstrækkelig mængde arbejdskraft og materialer. Jeg vil gerne stille kommissæren tre spørgsmål. Er De tilfreds med Det Forenede Kongeriges håndtering af sygdommen? Kan De bekræfte, at De ikke hørte om sygdommen i Det Forenede Kongerige før den 20. februar, eller havde Deres tjenestegrene faktisk hørt om et muligt udbrud nogle uger tidligere?

Lucas
Hr. formand, kl. 12 i dag var der i London en stor protestdemonstration uden for ministeriet for landbrug, fiskeri og fødevarer mod den meningsløse nedslagtning af millioner af sunde dyr. Budskabet til den britiske regering var helt klart. For at hjælpe med at forhindre nedslagtning af millioner af sunde dyr og redde landmændene og turisterhvervet fra økonomisk ruin må regeringen hurtigst muligt standse sygdommen ved at iværksætte et program til "brandbæltevaccination".
På længere sigt skal EU's landbrug blive mere uafhængigt af international handel og i højere grad kunne klare sig selv. Det er det glade vanvid, at vi på samme tid eksporterer og importerer nøjagtigt samme produkt til og fra det samme land, og det er klart, at den britiske regering ikke prioriterer beskyttelsen af de små landmænd, dyrenes velfærd og turisterhvervet, men udelukkende kødeksporten.
Kommissær Byrne, De talte også om ikke at vaccinere for at sikre handlen, men denne dystre økonomiske begrundelse for storstilet nedslagtning af sunde dyr holder ikke. Ifølge den britiske landmandssammenslutning tjener Det Forenede Kongerige kun 633 millioner engelske pund om året på kød- og mejerieksport. Det tal skal sammenholdes med de skønnede udgifter til mund- og klovsygeepidemien på 9 milliarder engelske pund. Vi opfordrer derfor på det kraftigste kommissæren til at revidere EU-strategien, som går ud på for enhver pris at opretholde dets status som fri for mund- og klovsyge, og til at erkende, at destruktion af sunde dyr er både inhumant og ineffektivt.

Daul
Hr. formand, for at undgå gentagelser vil jeg blot sige, at jeg er enig med næsten samtlige andre talere, og i særdeleshed med hr. Böge. Men jeg vil gerne bede hr. Byrne om for det første at præcisere sit regionale synspunkt, for jeg tror, at det er et synspunkt, der skal forsvares og implementeres øjeblikkeligt. For det andet er der resultatet af undersøgelserne. Og her vil jeg gerne understrege, hr. kommissær, også over for Rådet, at mund- og klovsygen ganske rigtigt er en af de smitsomme sygdomme, der hærger hele verden. Vi vil opleve flere og flere smitsomme sygdomme, ikke blot hos dyr, men også hos mennesker, på grund af den samlede befolkning, der rejser mere og mere - hvilket er logisk, da billetter koster mindre og mindre. Det er, hvad mund- og klovsygekrisen fortæller os.
Hr. kommissær, er De rede til sammen med Verdenssundhedsorganisationen at overveje konsekvenserne af alle disse sygdomme, som vi vil komme til at opleve i fremtiden, fordi Europa bliver mere og mere åbent som følge af de beslutninger, der er truffet med hensyn til de mindst udviklede lande for 2006 og 2009, som giver fri bevægelighed for alle varer undtagen våben i hele Europa? Hr. kommissær, er De rede til at træffe foranstaltninger - og for en gangs skyld vil jeg ikke give udtryk for en grundlæggende antiamerikansk holdning - på linje med USA for at indføre en langt strengere lufthavnskontrol med samtlige produkter fra hele verden og fra de forskellige lande? Har De sammen med Rådet og Kommissionen overvejet, hvilke nye foranstaltninger der skal træffes for de rejsende og for lufthavnene? Jeg retter reelt en højtidelig appel mod Kommissionen, Parlamentet og regeringerne.
Og jeg vil gerne runde af med også at sige, hr. kommissær, at den europæiske ånd, der har bragt os her til Parlamentet, også byder os at anmode Rådet og Parlamentet om at træffe ekstraordinære foranstaltninger for opdrætterne og samtlige berørte økonomiske zoner og regioner i Europa, for ellers kan jeg ikke se, hvad den europæiske konstruktion skulle være til for.

Campos
Hr. kommissær, jeg er målløs over det, De lige har sagt, og jeg skal sige Dem hvorfor. Og så fører De Dem frem over for Parlamentet, som om De var selveste Hans Majestæt Kongen af Eksportlandbruget, når De siger, at De ikke kan gå med til at vaccinere, fordi De i så fald skader eksporten. Jamen, det hænger jo overhovedet ikke sammen! Det er nemlig ét af to, og De er nødt til at træffe et valg. Enten bakker De producenterne op, og så må De vælge at vaccinere i de områder, hvor der findes det største antal syge dyr, eller også tager de eksportindustriens parti, hvor De ofrer producenterne for industriens skyld. De kan ikke gøre begge dele på én gang, og jeg vil derfor gerne vide, på hvis side De står, om det er på eksportindustriens eller på producenternes.
Mit andet spørgsmål drejer sig om endnu en ting, der heller ikke hænger sammen. Holland har et dusin tilfælde, men Storbritannien har 900. Storbritannien har slået hundredtusindvis af dyr ned, og Holland har slået nogle få tusind ned. I det ene land bruger man vaccine, men hvad det andet angår, hvor det virkelig brænder på, kommer De her og vil ikke tage stilling for hverken det ene eller det andet! Det går bare ikke, hr. kommissær! De må fortælle os, om De mener, at der skal vaccineres. Nok et spørgsmål: Jeg vil gerne vide, hvorfor man slår dyr ned, efter at de er blevet vaccineret. Det må De forklare os. Hvilke tekniske eller videnskabelige begrundelser er der for at befale dyr slået ned, efter at de er blevet vaccineret? Jeg vil også gerne stille et sidste spørgsmål: Kender Deres Veterinærkomité en sikker vaccine, ved den, hvilken vaccinationstype det er? Hvorfor blive ved med at sprede forvirring og sige, at vi teknisk og videnskabeligt ikke kan klare denne katastrofe ved at vaccinere?

Sterckx
Hr. formand, hr. kommissær, jeg mener, at vi skal revidere vaccinationspolitikken. Fru Roth-Behrendt har ret. Vi skal gøre det nu og ikke i morgen. Jeg har læst en række udtalelser af virologer og dyrlæger, som siger, at manglende vaccination i denne verden er en tikkende bombe. Der er tilsyneladende en række sygdomme, som vi endnu ikke har kontrol over. Svinepest og nu mund- og klovsyge. Derfor skal vi undersøge alle elementer på ny. Der er de menneskelige aspekter. Man kan ikke sige til landmændene efter en vis række år, at de har arbejdet hårdt, men nu truer en sygdom, så vi er nødt til at lukke deres virksomheder. Vi skal se på dyrenes velfærd. De videnskabelige argumenter er tilsyneladende heller ikke helt færdige. Alle økonomiske argumenter skal gennemgås på ny, for ved hver eneste krise falder det interne forbrug også drastisk. Tag det med i beregningerne, omkostningerne ved alle disse kriser. Hvis man kun ser på det indre marked, sælges svin nu i Nederlandene til 50 francs pr. kg, i Belgien for 80 francs pr. kg. Hvornår kommer de første beretninger om smugling?
Alle disse sager skal altså undersøges. Befolkningen, især i mit land, har mindre og mindre forståelse for Deres politik. De skal altså endnu en gang tydeligt redegøre for, hvad det drejer sig om. De siger, at ikke et eneste land anmoder om vaccination, men ingen ministre tør i øjeblikket spørge, hvornår der startes en rigtig europæisk politisk debat herom. Holdningerne ændrer sig. Hvornår starter vi en debat herom på højeste plan?

Cunha
Hr. formand, den aktuelle kogalskabskrise må være en anledning til at tage EU's veterinære politik op til overvejelse. For det første forstår man ikke, hvorfor Unionen har så svært ved at reagere og finde en strategi til bekæmpelse af sygdommen. Den Veterinære Komité har således været længe om at tillade vaccination, Rådet (landbrug) har virket, som om det bekymrer sig mere om udenrigshandlen end om at få situationen under kontrol, og Det Europæiske Råd i Stockholm listede uden om krisen som katten om den varme grød og valgte at sende omkostningerne over i den finansieringsramme, der er blevet defineret i Berlin. For det andet kan man nu se, at visse lande har svært ved at finde midler til at bekæmpe sygdomme hos dyr. EU har aldrig haft nogen egentlig fælles veterinær politik, og i mit eget land har man kunnet konstatere en nedgang for sundhedspolitikken, med forsinkede udbetalinger til de af EU medfinansierede sundhedsforanstaltninger. Endelig vil jeg gerne fremhæve, hvor vigtigt det er, at vi træffer beslutning om den strategi, vi skal følge. Vi erkender, at det ikke er let, og at der er både fordele og ulemper ved såvel vaccination som ikke-vaccination. Sagen er imidlertid, at den vurdering, der blev foretaget for 10 år siden, og som førte til, at det blev besluttet ikke at vaccinere, nu må genovervejes i lyset af de store forandringer, der siden da er sket i det europæiske landbrug, ikke mindst den kendsgerning, at det er blevet en del af den globaliserede økonomi, hvilket mangedobler risikoen for smitte.
Præventiv vaccination i udvalgte områder eller afskærmende vaccination i visse regioner må være alternativer, som medlemsstaterne må kunne tillade afhængigt af situationen. Uden dét risikerer vi, at en fremtidig krise af større omfang kommer ud af kontrol, eller at vi mister uerstatteligt genetisk arvemateriale, således som det synes at ske i visse lande for bestemte lokale racer.

Whitehead
Hr. formand, kommissær Byrne, nogle af os har forståelse for Deres dilemma og Deres modvilje mod at træffe forhastede beslutninger. Hvis der fandtes en enkel løsning på denne tragedie, ville vi have fundet den nu. I Det Forenede Kongerige advarede vi tidligt Frankrig, Irland og Nederlandene, og de handlede omgående. Vi roste dem for deres indsats. Men i et minefelt kommer det tidlige varsel fra den første, der træder på minen, og det var Det Forenede Kongerige. Vi har lidt meget under dette.
Kan kommissæren bekræfte, at denne krise i alt væsentligt handler om transport? Vil han i modsætning til formanden for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter acceptere, at vaccinerede dyr kan være smittebærere? Ellers giver den beslutning, som Kommissionen endelig traf den 14. marts, om at udelukke argentinske landbrugsprodukter, ingen mening. Vil han sammen med Den Stående Veterinærkomité undersøge problemet med ikke-registrerede dyretransporter over lange afstande, hvor dyrene nærmest behandles som varer, og som har været den vigtigste årsag til spredningen af mund- og klovsyge? Måske skulle EU overveje handel med slagtekroppe.
Til sidst vil jeg gerne høre Den Stående Veterinærkomités holdning til de forskellige destruktionsmetoder i Det Forenede Kongerige, hvor 1 million dyr nu er slået ned. Kan han afvise de falske rygter, der har været i omløb i Det Forenede Kongerige, om, at Kommissionen oprindeligt nedlagde veto mod disse metoder?

Schierhuber
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, jeg vil sige helt åbent, at jeg ikke er særlig glad for, at vi endnu en gang vedtager en beslutning. Jeg synes, at situationen for alle de berørte er alt for alvorlig til, at vi kan bruge den til at føre daglig politik med. Forstå mig nu ret. Jeg vil på ingen måde forhindre, at den dramatiske situation for landmændene og landbefolkningen får den nødvendige opmærksomhed på europæisk plan, tværtimod! Min bekymring går mere på, at hvis denne diskussion ikke bliver ført seriøst, vil vores borgere blive endnu mere usikre. Denne tragedie for landmændene kræver mere end overskrifter. Der er tale om eksistensgrundlaget for et helt erhverv. Selv om landmændene i øjeblikket får op til 30% mindre for deres kvæg, koster 1 kg kød i butikkerne nøjagtig det samme, til dels mere. Og det sågar i mit medlemsland, hvor vi indtil nu heldigvis endnu ikke har haft nogen tilfælde af mund- og klovsyge. Situationen i de områder, hvor der har været tilfælde af mund- og klovsyge, er virkelig dramatisk. Ikke kun landmændene er berørt, det er alle mennesker i samtlige landdistrikter, inklusive turismen og tusinder af arbejdspladser.
Lad mig her udtrykke min medfølelse med de berørte landmænd og befolkningen, som må lide under denne epidemi. Jeg håber, at alle er klar over, hvilke tab der opstår for landmændene, og at det vil kræve mange års avlsarbejde at genopbygge disse kvægbestande.
Om vaccinationspolitikken vil jeg sige, at jeg støtter initiativerne til nødvaccination for at fratage virus muligheden for at sprede sig. Men vi må ikke bilde folk ind, at dyrene så er sunde, og at vi ikke behøver slå flere dyr ned. Det tror jeg, vi bliver nødt til at gøre, hvis vi fortsat vil have status som mund- og klovsygefrit område.
Jeg håber også, at ikke kun Kommissionen løser sine opgaver, men især også medlemsstaterne. Jeg må gang på gang konstatere, at der i dag i lufthavnene i hele EU ikke findes epidemitæpper. Dette hygiejneproblem accepteres af medlemsstaterne.

De Rossa
Hr. formand, det er nu klart, at det håb, vi alle nærede om, at mund- og klovsygen ville være midlertidig og kortvarig, ikke er blevet indfriet. I Republikken Irland har vi indtil videre været så heldige, at udbruddet har været begrænset til et enkelt område nær grænsen til Nordirland. Men selv om sygdommen kun er brudt ud i fire medlemsstater, kan vi ikke være sikre på, at den ikke spreder sig yderligere. På denne baggrund må vi sikre os, at de lokale restriktioner ikke påvirker andre vigtige erhverv og samfundet urimeligt. Det sagde jeg også i sidste måned. Jeg håber, at De lytter til det, jeg siger, i denne måned i betragtning af de vægtige udtalelser, vi har hørt her i dag.
De nuværende drastiske restriktioner på folks bevægelsesfrihed kan ikke fortsætte. Vi kan ikke med rimelighed forvente, at landbrugssamfundet skal kunne se så objektivt på dette spørgsmål, som det øvrige samfund kræver. Det er politikerne, der skal træffe disse objektive valg. Jeg tænker især på turisterhvervet i Irland, som er 4 milliarder euro værd. Den irske hotelsammenslutning har allerede rapporteret om et tab på 55 millioner euro i sidste måned med åbenbare konsekvenser for beskæftigelsen.
Det skal også gøres klart, at samvittighedsløse personers ulovlige transport af får ikke tolereres. Der må gøres en ende på sådanne transporter i grænseområdet mellem Nordirland og Republikken Irland, og de involveredes licens skal inddrages.
Jeg vil gerne til sidst støtte mine kollegers opfordring til, at der nedsættes en EU-specialgruppe, som ikke blot skal overvåge den aktuelle situation, men som også skal have til opgave at overvåge og godkende et EU-program til udryddelse af sygdommen.

Doyle
Hr. formand, der er blevet stillet mange spørgsmål i dag, og tiden tillader ikke, at jeg gentager dem, især de spørgsmål, som mine kolleger Liam Hyland og hr. De Rossa har stillet om håndteringen af situationen. Kunne dette udbrud have været forhindret? Vil forbrugerne miste tilliden til fødevarerne? Er vores regler om dyretransport og sporing af dyr, som de skal være? Har landmændene råd til at tilkalde en dyrlæge, hvis de er i tvivl, og har Europa-Kommissionens og de nationale myndigheders indsats været tilstrækkelig? Der bliver mere tid til disse spørgsmål senere.
Så er der det komplekse spørgsmål om vaccination, som ganske vist ikke er på den irske dagsorden. I de sidste 18 måneder har 34 lande rapporteret om udbrud. For at et land kan opretholde sin status som sygdomsfrit, må der ikke være udbrud af mund- og klovsyge i mindst 12 måneder, der skal findes et effektivt overvågningssystem, og alle de lovpligtige foranstaltninger til forebyggelse og kontrol af mund- og klovsyge skal være gennemført. Et program for strategisk vaccination i en ring omkring et udbrudsområde kan være hensigtsmæssigt under visse omstændigheder, selv om vi endnu ikke kan skelne kommercielt mellem inficerede og vaccinerede dyr.
Jeg kan godt se, at Nederlandene f.eks. har et særligt problem med at bortskaffe de døde slagtekroppe, så for dem er vaccination måske en mulighed for at inddæmme sygdommen. Her taler jeg udelukkende om "brandbæltevaccination". Efter tragedierne med mund- og klovsyge, BSE og svinepest er vi nødt til at revidere den fælles landbrugspolitik på en rationel måde. Vi ved, at mund- og klovsyge har eksisteret i 400 år, så vi kan ikke give de moderne landbrugsmetoder skylden for denne ondartede sygdom, men dyrenes mobilitet i dag giver anledning til større og hurtigere smittefare. Det bør principielt sikres, at dyr slagtes så tæt som muligt på produktionsstedet.
Sygdommen har enorme konsekvenser for Irland, og ligesom landmændene lider kraftigt under restriktionerne på transport og slagtning, lider andre erhverv, især turist- og transporterhvervet, også under krisen. Vi har allerede mistet turistindtægter på 200 millioner irske pund siden udbruddet af mund- og klovsyge i Det Forenede Kongerige for nogle uger siden. Vores oversøiske markeder er alvorligt truet, og der har endda kun været et enkelt tilfælde hos os.
Til sidst vil jeg nævne, at vi kun bruger 1% ud af de 1,2% af BNP, som er til rådighed. Der findes andre foranstaltninger til at kompensere sektorerne generelt på budgettet.

Keppelhoff-Wiechert
Hr. formand, hr. kommissær, i 1991 stemte jeg her i Parlamentet sammen med andre kolleger mod at afskaffe vaccinationen på daværende tidspunkt. Jeg tror, at vi på baggrund af udvidelsen mod øst generelt bliver tvunget til at overveje situationen. I sidste uge slog man i min region 4.000 dyr ned - forebyggende. Der var ankommet hollandske smågrise fra karantæneområder i Holland.
Siden kl. 14.00 i dag har mund- og klovsygen muligvis nået Tyskland - min hjemegn, Münsterland - ved den hollandske grænse. Hvis denne mistanke bliver bekræftet, hr. kommissær, så er sygdommen i Tyskland brudt ud i et område, som betragtes som Nordrhein-Westfalens kødbælte. EU's ikke-vaccinationspolitik er altid blevet begrundet med tredjelandseksporten. Mit spørgsmål lyder, hr. Byrne: Har denne strategi ikke virkelig spillet fallit nu? Jeg spørger Dem, hvad tjener Europa økonomisk på eksporten, og jeg spørger Dem, hvad koster denne epidemi Europa? Kommissionen bør lægge disse tal på bordet for Rådet. Det krævede jeg allerede for to uger siden i Landbrugsudvalget. Læg tallene på bordet, og det hurtigt! Så bør Rådet træffe en afgørelse, og så bør Rådet forsvare sin politik.
Europa-Parlamentet vil sikkert fastlægge sin opfattelse i beslutningen i morgen. Jeg går ind for nød-, ring- og forebyggende vaccination, og det straks. Jeg mener, at den nuværende situation er helt ubærlig for landmændene. Hvad er der blevet af det etiske ansvar i vores politik i Europa? Jeg beder Dem inderligt, hr. kommissær, giv os svar på de spørgsmål, der er blevet stillet, og lad være med at læse den færdige tekst op, som De har med, for ellers er hele denne debat nyttesløs! Mange tak!

Byrne
Hr. formand, jeg vil prøve at besvare alle spørgsmålene på den tid, jeg har til rådighed, men jeg er ret sikker på, at det ikke kan lade sig gøre. De må tilgive mig, hvis det ikke lykkes.
Mange af Dem - ja, måske alle - har talt om vaccination og argumenteret for en mere udbredt vaccinationspolitik. Lad mig klart gentage, hvad jeg sagde tidligere. Kommissionen er enig i, at vaccination har en berettigelse. Jeg har sagt det ved flere tidligere lejligheder i Parlamentet og ved andre lejligheder andre steder. Det var vist endda mig, der først brugte udtrykket "brandbæltevaccination" her i Parlamentet! Jeg har haft dette i baghovedet lige fra starten. Det forklarer, hvorfor det allerede er godkendt som forebyggende foranstaltning i Det Forenede Kongerige og Nederlandene. Det er dog fortsat et faktum, at ingen medlemsstater har bedt Kommissionen tillade et generelt forebyggende vaccinationsprogram. Der er faktisk enighed om ikke at benytte denne mulighed, senest udtrykt på Stockholm-topmødet i sidste uge. Det skyldes en erkendelse af begrænsningerne ved vaccination, som jeg allerede har gjort rede for og ikke vil gentage.
Lad mig give Dem nogle specifikke eksempler på disse begrænsninger, som stammer fra den aktuelle situation. Sygdommen i Det Forenede Kongerige brød oprindeligt ud blandt svin. Så spredte den sig til får, og nogle af disse blev desværre eksporteret til andre medlemsstater, inden virussen blev opdaget. Det er disse får, der har været den største smittebærer. Men før man indførte ikke-vaccinationspolitikken i EU i 1991, var det kun kvæg, der blev vaccineret. Med andre ord ville skaden have været lige så stor, hvis vi havde haft en vaccinationspolitik som den, vi havde inden 1991. Svinene i Heddon i England, hvor sygdommen brød ud, ville stadig være blevet smittet. De ville stadig have overført smitten til fårene. Nogle af disse får ville stadig være blevet eksporteret til Frankrig og Irland, hvor de ville have overført smitten til kalve på vej til Nederlandene. Med andre ord ville sygdommen næsten helt sikkert være brudt ud i alle fire medlemsstater på grund af den måde, den begyndte på.
Hvis De endnu ikke er overbevist, kan jeg også spørge, hvad der ville være sket, hvis dyrene havde været vaccineret mod den forkerte virus. Det står helt klart, at det er næsten lige så svært at finde den rigtige vaccine som at vinde i lotteriet, som jeg sagde tidligere. Man kan være heldig at vælge den rigtige, men det er mere sandsynligt, at man vælger den forkerte, da der er syv at vælge imellem, som hver især har flere undertyper.
Ja, vaccination har en berettigelse, men kun brugt på den måde, jeg allerede har beskrevet, nemlig under veldefinerede omstændigheder for at bringe et udbrud under kontrol. Dette kan ændre sig, hvis der findes nye og mere effektive vacciner, og især hvis der udvikles en markørvaccine, som gør det muligt at skelne mellem vaccinerede og smittede dyr. En sådan vaccine findes ikke endnu. Der er flere af Dem, som har sagt dette tidligere, og de har helt ret. Jeg er helt enig i det. Indtil vi har en sådan vaccine, må vi bruge de begrænsede muligheder, vi har i dag.
Lad mig svare på nogle af de individuelle spørgsmål. Hvorfor udnytter Kommissionen ikke erfaringerne fra Afrika og Argentina? Der er ikke tale om fortilfælde her. I Argentina er situationen i øjeblikket den, at de har en vaccinationspolitik nogle steder, men ikke andre, og sygdommen er spredt til andre områder. Handel var tilladt fra de områder, der var erklæret sygdomsfrie. Handlen med USA, EU og andre lande er nu stoppet, så det er ikke nogen løsning. Jeg er enig i, at mund- og klovsyge skal håndteres anderledes end BSE. Det er på alle måder et andet problem.
Hvorfor har vi ikke indført suppressiv vaccination, som endeligt kan udrydde sygdommen? Som spørgeren sagde, stillede han sig meget tvivlende over for dette. Jeg sagde, at indførelsen af "brandbæltevaccination" ville have begrænset effekt under omstændigheder, hvor det ikke var muligt at slå et dyr ned eller destruere det inden for kort tid. Jeg sagde, at vaccinationen ikke ville være effektiv før efter 6-10 dage. Jeg tror, det var hr. Böge, som sagde 15 dage, og det kan meget vel være rigtigt, men det er i hvert fald noget i den størrelsesorden.
Det, jeg siger, og som jeg har sagt tidligere, er, at dyrene smitter i den periode. Så hvis De mener, at løsningen på problemet er i morgen at vaccinere et dyr, fordi det kan være smittet gennem kontakt med et andet dyr, og De så tror, at dyret ikke længere smitter, men frit kan komme i kontakt med andre dyr, så løber De en enorm risiko for, at sygdommen spredes til hele bestanden. Det er efter min mening en utilstrækkelig løsning, fordi den ikke tager højde for alle de situationer, der kan opstå. Men det kan være løsningen under visse omstændigheder, hvis man følger de samme retningslinjer, som anvendes i Nederlandene, og som er under overvejelse i Det Forenede Kongerige.
Men det kræver inddæmning. Det kræver meget streng overvågning, og det kan kun fungere under omstændigheder, hvor det udgør en slags brandbælte, som forhindrer sygdommen i at sprede sig yderligere til områder, der ikke er smitteramt. Jeg blev bedt om at overveje en reduktion af mælkekvoterne, men det hører jo ind under min kollega Franz Fischler, så jeg vil nævne for ham, at spørgsmålet blev rejst i Parlamentet i dag.
Det er også blevet sagt, at Kommissionen handlede for sent. Jeg kan forsikre Dem om, at det ikke er tilfældet. Vi fik oplysningen den 20. februar, og vi handlede, inden der var gået 12 timer. Kommissionen holdt faktisk møde næste dag. Vi fik besked tirsdag aften, og jeg tog det op på mødet i Kommissionen om onsdagen. Så det er forkert og urimeligt at sige, at Kommissionen ikke handlede med det samme. Kommissionen handlede faktisk meget hurtigt i denne sag
Medmindre det, De siger, er, at Kommissionen skulle have handlet før udbruddet. Hvis det er det, De siger, mener De altså, at der skulle have været indført en generel vaccinationspolitik for hele EU. Vi taler om 300 millioner dyr, syv forskellige vaccinationer hver sjette måned, og jeg tror ikke, at nogen virkelig mener, at det forslag skal gennemføres. Det blev også sagt, at vaccination kun er tilladt, hvis dyrene slagtes umiddelbart efter. Det er ikke rigtigt. Der er givet tilladelse i Det Forenede Kongerige uden krav om nedslagtning, hvis vaccinationerne gives til køer, som stadig malkes, og hvis mælk behandles på en sådan måde, at mennesker beskyttes. Deres kød kommer ikke ind i fødekæden, men kun i behandlet form under helt bestemte omstændigheder og under streng kontrol.
Hr. Berlato nævnte også, at Kommissionen ikke handler hurtigt nok, og jeg må gentage mit svar til hr. Graefe zu Baringdorf. Jeg har fået fortalt, at landmændene ønsker en vaccinationsordning. Uanset hvad jeg sagde før, er der en række andre landmænd, som siger det modsatte. De er kommet til mig og har sagt "vaccination - nej tak". Jeg har holdt møder med landbrugsforbundene. De har forskellige holdninger, men mange landmænd mener ikke, at der bør indføres en vaccinationspolitik. Jeg får mere at vide om dette spørgsmål om lidt. Jeg skal mødes med COPA igen om en halv time for at drøfte dette spørgsmål nærmere. Men landbrugssamfundet har ikke en fælles holdning til dette spørgsmål.
Som svar på hr. Wyns spørgsmål om statsstøtte kan jeg bekræfte, at hvis Kommissionen bliver opfordret til at yde den type støtte, kan der vedtages en pakkeløsning, og det er faktisk min opfattelse, at der allerede er vedtaget en pakkeløsning.
Hr. Hyland stillede mig tre spørgsmål om tredjelande og Levnedsmiddel- og Veterinærkontoret. Levnedsmiddel- og Veterinærkontoret gør naturligvis sit arbejde, og det er forpligtet til at gøre det omhyggeligt. Der var i dette tilfælde tale om ulovlig import af inficeret kød, som selvfølgelig aldrig ville være blevet opdaget ved Levnedsmiddel- og Veterinærkontorets inspektioner. Der var tale om en ulovlig aktivitet. Det er interessant, at den franske landbrugsminister også har sagt, at udbruddet i Frankrig var resultatet af en ulovlig aktivitet, og den irske landbrugsminister har faktisk sagt nøjagtigt det samme. Det betyder derfor, at lovgivningen findes, sikkerhedsforanstaltningerne er på plads, men folk overholder ikke loven, og derfor er sygdommen brudt ud i Det Forenede Kongerige, Frankrig og Irland. Udbruddet i Nederlandene er et direkte resultat af udbruddet i Frankrig. Alle disse udbrud kan spores tilbage til ulovlige aktiviteter i hvert fald i de tre lande og måske i alle fire.
To af Dem nævnte EU-specialgruppen, og jeg ved, at hr. Hyland har nævnt den tidligere. Der er noget, vi bør overveje. Jeg vil tage det op med mine rådgivere og se nærmere på spørgsmålet. Hr. Stevenson sagde noget meget vigtigt om vaccinationer, nemlig at Saudi-Arabien vaccinerer. Der er en række lande i verden, hvor mund- og klovsyge er endemisk, og hvor man vaccinerer. Men der kommer hele tiden nye udbrud af nye typer mund- og klovsyge i det land, så igen kan jeg sige, at vaccination ikke er løsningen. Til spørgsmålet om, hvorvidt restriktionerne vil blive ophævet i Det Forenede Kongerige, kan jeg sige, at en af restriktionerne allerede er ophævet i Nordirland, hvor omstændighederne tillod dette.
Jeg blev spurgt om, hvorfor zoologiske haver bliver lukket. Jeg kan kun konkludere, at det sker af forsigtighedshensyn. Jeg har forstået, at elefanter, kameler, antiloper og giraffer kan risikere at få sygdommen. Jeg går ud fra, at ejerne af de zoologiske haver så tænker, at de hellere må holde deres haver lukket under de omstændigheder. Jeg ved også, at dette spørgsmål drøftes med Den Stående Veterinærkomité i eftermiddag, og jeg forventer, at der træffes en beslutning i dag om betingelserne for vaccination af dyr i zoologiske haver.
Fru Corbey spurgte mig, om jeg mente, at EU-strategien var ved at slå fejl. Det mener jeg ikke, for hvis De ser på sygdommens udbredelse på kontinentet i øjeblikket, så er der kun to tilfælde i Frankrig, 12 i Nederlandene og et tilfælde i Irland. De restriktioner, der er indført i Irland, som er det land, der er tættest på hovedudbruddet i Det Forenede Kongerige, ser ud til at virke, og der bruges ikke vaccination. Derimod er der indført strenge sikkerhedsforanstaltninger, og da der kun har været et udbrud nogle få kilometer fra udbruddet i Nordirland, lader det til, at denne strategi virker.
Hr. Watson bad mig bekræfte, hvornår Det Forenede Kongerige informerede Kommissionen om udbruddet, og jeg kan bekræfte, at det skete den 20. februar. Den dag, udbruddet blev konstateret i Det Forenede Kongerige, blev Kommissionen straks informeret. Der var overhovedet ikke tale om, at Kommissionen fik noget at vide inden den dato, og som jeg sagde for lidt siden, reagerede Kommissionen inden for få timer på et møde i Kommissionen.
Som svar på hr. Dauls spørgsmål kan jeg sige, at jeg er helt enig med ham i, at vi skal udnytte erfaringerne fra dette udbrud i forbindelse med smitsomme sygdomme, som rammer mennesker.
Fru Lucas nævnte den britiske landmandssammenslutning. Så vidt jeg kan forstå fra mine kontakter med sammenslutningen, ønsker de ikke indførelse af en vaccinationspolitik i Det Forenede Kongerige. Det er i hvert fald det, de gav udtryk for, da jeg mødtes med dem for nylig, ellers skulle de da have skiftet mening i mellemtiden.
Hr. Campos spurgte så, hvorfor vi altid skal være afhængige af forskerne. Hvorfor kan vi ikke selv træffe en beslutning i dag og komme videre? Siden jeg tiltrådte denne stilling, har jeg så vidt muligt forsøgt at træffe mine beslutninger på et videnskabeligt grundlag. Hvis vi ikke gør det, er vi efter min mening fortabt. Vi ender med at træffe beslutninger på grundlag af subjektive analyser i stedet for objektive kriterier. Det er ikke vejen frem, og jeg mener ikke, det er den rette måde at håndtere en situation som denne på.
Jeg er enig i det, hr. Whitehead sagde om, at der er en krise i forbindelse med transport af dyr, og at også vaccinerede dyr kan være smittebærere. Det var netop det, jeg sagde tidligere. Det er en alvorlig sag, som der skal tages højde for, når vi overvejer vaccination. Det er ikke så enkelt at gennemføre vaccination af dyr som at vaccinere børn mod f.eks. polio. Det er mere kompliceret, og resultatet bliver slet ikke det samme.
Hr. De Rossa spurgte mig også om vaccination, og jeg spørger bare: Hvor skal vi vaccinere? Hvis vi indfører en vaccinationspolitik i Frankrig, Nederlandene eller Irland, hvor skal vi så begynde? Skal det være en generel politik, eller skal den være lokal? Hvor lokal? Hvilket område? På hvilket grundlag? I øjeblikket er en lokal form for vaccination faktisk tilladt i to medlemsstater. Er det tilfredsstillende? Er det det, De siger? Skal der mere til? Det er ikke så enkelt. Hvis De stiller spørgsmålet om vaccination uden at præcisere, hvad De har i tankerne, kan jeg faktisk hverken sige ja eller nej. Men ud fra det, jeg allerede har sagt, har De sikkert forstået, at jeg kan tilslutte mig en vaccinationspolitik under visse begrænsede omstændigheder, som jeg allerede har beskrevet, men ikke på et generelt grundlag, ligeledes af de grunde, jeg allerede har nævnt.
Endelig sagde fru Keppelhoff-Wiechert, at hun i 1991 havde den holdning, at vi skulle have en ikke-vaccinationspolitik, men at tiden nu er moden til at revidere den holdning. Som jeg sagde for et par timer siden i mit indlæg til Parlamentet, er jeg enig i, at det er noget, vi må se på, når krisen er overstået. Men det kan kun gennemføres, hvis vaccinationen og det videnskabelige grundlag er blevet mere effektivt, så vi kan få det bedst mulige resultat ud af at indføre en vaccinationspolitik. Derved undgår vi at skabe en situation, hvor vi har vaccineret en masse dyr, men når vi undersøger dem, kan vi ikke se, om de er positive eller negative, om de reagerer på vaccinationen eller på selve sygdommen. Her må videnskaben træde til, og når de har fundet en løsning, kan vi komme videre.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær.
Jeg har modtaget otte beslutningsforslag i medfør af forretningsordenens artikel 37, stk. 2.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted torsdag kl. 12.00.
Jeg giver ordet til hr. Böge, som har et indlæg til forretningsordenen.

Böge
Hr. formand, jeg vil ikke sinke tingene, men i lyset af det, der blev sagt til sidst, vil jeg indtrængende bede Kommissionen om ved det næste møde i udvalget at dokumentere, hvilke interne og eksterne aktiviteter den har foretaget sig for at forankre anbefalingen fra Det Videnskabelige Udvalg for Dyresundhed og Dyrebeskyttelse af 10. maj 1999 i såvel Kommissionens politik som på internationalt niveau. Jeg vil gerne bede om, at vi får en fyldestgørende rapport om det på det næste udvalgsmøde.

Formanden
Mange tak, hr. Böge.
Kommissionen tager det til efterretning og møder op i Landbrugsudvalget på et tidspunkt.

 
Formanden. Jeg giver ordet til hr. Posselt, som har et indlæg til forretningsordenen.

Posselt
Hr. formand, jeg vil bare spørge, hvornår den ordinære spørgetid med de forberedende spørgsmål begynder. Den var jo planlagt til kl. 18.00.

Formanden
Hr. Posselt, i dag er jeg virkelig bekymret, for vi er tre kvarter forsinkede. Jeg forstår Deres indlæg, og jeg vil forelægge spørgsmålet om de stadige forsinkelser af spørgetiden for Parlamentets Præsidium og Formandskonferencen.

Beretning om forberedelserne til indførelsen af sedler og mønter i euro
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er Kommissionens meddelelse om beretningen om forberedelserne til indførelse af sedler og mønter i euro.
Jeg giver ordet til hr. Solbes.

Solbes
Hr. formand, mine damer og herrer, euroen blev indført 1. januar 1999, og sedler og mønter bliver indført om 272 dage. Dermed fuldfører vi den historiske plan om at gå fra i hvert enkelt land at have en valuta til at være fælles om den samme valuta inden for Den Økonomiske og Monetære Union.
De to første år med euroen har konsolideret de gode økonomiske resultater og medført væsentlige fremskridt. Jeg vil ikke gentage tallene for vækst og inflation eller tale om, i hvilket omfang den monetære politik har bidraget til væksten eller til konvergensen af vores økonomier, ej heller om den beskyttelse, som euroen har givet mod kriser i tredjelande. Det er i hvert fald helt sikkert, at euroen har haft en stor indflydelse på den finansielle integration og har skabt betingelser for et omfattende europæisk marked med god likviditet.
Det er rigtigt, at denne nye situation giver os mulighed for at tage andre udfordringer op, f.eks. at undgå, at budgetpolitikken bliver procyklisk, at forberede os på de risici, som befolkningens aldring medfører, at fremskynde vores strukturreformer for at forbedre vores vækstpotentiale, at gøre fremskridt inden for finansiel lovgivning for at integrere markederne bedre eller at fuldføre den forhåbentlig succesfulde proces med indførelse af sedler og mønter den 1. januar næste år.
Der er ingen tvivl om, at indførelsen bliver en historisk begivenhed. Vi skal alle sammen, virksomheder, forbrugere og forvaltninger, vænne os til denne nye situation, og den meddelelse, der forelægges i dag, består af en beretning om, hvordan det står til med forberedelserne til indførelse af sedler og mønter, men ud over en status over den generelle situation indeholder den to andre elementer: For det første vurderes det, i hvilket omfang Kommissionens henstilling af 11. oktober 2000 er blevet efterkommet af medlemsstaterne, og for det andet fastlægges der en række eksempler på god praksis, som kan bidrage til at lette overgangen til den nye valuta.
Denne meddelelse bliver muligvis Kommissionens sidste meddelelse til Rådet. Og jeg siger muligvis, fordi vi ikke vil udelukke, at vi laver en i oktober i år, hvis der er noget, der taler for det. Jeg vil i hvert fald svare på de to spørgsmål, der rejses i dette dokument: Hvordan er situationen i dag, og hvilke nye praksisser foreslås der? Opgørelsen over forberedelserne afspejler en situation, som jeg vil betegne som uensartet. Situationen er hverken hvid eller sort, det er en grå situation, og i visse tilfælde er den grå farve for mørk, men det er nu kun i meget få tilfælde.
Hvad angår virksomhederne, har de store virksomheder som helhed gjort tilfredsstillende fremskridt med forberedelsen, men de små og mellemstore virksomheder halter stadig noget bagefter. Omtrent halvdelen af dem har allerede forbedret situationen, men den anden halvdel har stadig ingen handlingsplan for overgangen til euroen den 1. januar næste år. Og hvad værre er: Hver tredje af dem er stadig ikke klar over, at alle deres transaktioner skal foregå i euro fra den 1. januar 2002. Derfor er bevidstgørelsen af de små og mellemstore virksomheder stadig et af vores hovedproblemer i denne meddelelse.
Eurobarometeret for januar belyser forbrugernes syn på euroen, og det må erkendes, at det i visse tilfælde er temmelig forvirrende. F.eks. tror hver fjerde (25%), at sedler og mønter i euro, der udstedes af et land, kun vil være lovlige betalingsmidler i det pågældende land, hvilket viser, at noget så grundlæggende som eksistensen af en fælles valuta endnu ikke er forstået fuldt ud. Men hver femte ved f.eks. ikke, at indførelsen af euroen betyder, at de gamle sedler og mønter tages ud af omløb, og selv om der er sket fremskridt, hvad angår kendskabet til tidsplanen, kender 40% af borgerne stadig ikke den præcise dato for indførelsen af sedler og mønter i euro.
De mange informationskampagner har haft begrænset virkning, men det er svært at få forbrugerne til at interessere sig for en begivenhed, som de synes ligger langt ude i fremtiden. Der er masser af dokumentation, men det er sandt, at dokumentationen til tider ikke bliver læst. Vi er overbevist om, at denne situation vil ændre sig i begyndelsen af andet halvår, når fakturaer fra store virksomheder, bankkontoer og pengeløse betalingsmidler angives i euro. Det vil bidrage til, at de nye realiteter lidt efter lidt går op for forbrugerne. De offentlige forvaltninger er stort set velforberedte og giver borgerne mulighed for at bruge euroen ved en lang række transaktioner, men det er rigtigt, at de kunne spille en større rolle, der kunne få indvirkning på hele økonomien, hvis de f.eks. angav offentlige kontrakter eller tjenestemænds lønninger i euro, noget som nogle, men ikke alle, medlemsstater har gjort.
Bankerne samarbejder godt. De gennemfører overgangen i god tid, hvad angår kundekontakter, tilpasningen af pengeautomaterne i 2002 sker sandsynligvis meget hurtigt eller øjeblikkeligt i de fleste medlemsstater, de vil især sætte små pengesedler i omløb og på den måde bidrage til at mindske problemerne med byttepenge ved handelstransaktioner. Ombytningen af nationale sedler med euro bliver gratis og ubegrænset i de fleste deltagende stater i perioden med to valutaer i omløb. Bankerne er i praksis blevet en af drivkræfterne bag overgangen til euroen, og deres politik om overgang i god tid bidrager aktivt til at skabe bevidsthed om euroen hos de økonomiske aktører.
Vi har også udarbejdet en række eksempler på god praksis, der blot er en række simple, konkrete og enkle idéer, som allerede anvendes i nogle medlemsstater, og som formidles til de øvrige, så de også kan tage dem i anvendelse. I meddelelsen i dag foreslår Kommissionen 20 nye praksisser, 10, der skal iværksættes før indførelsen af sedler og mønter den 1. januar, og 10, der kan iværksættes senere. Foranstaltningerne er ikke anvendelige for alle Den Økonomiske og Monetære Unions medlemsstater, men det er en samling idéer, som de enkelte medlemsstater kan overveje at tage i anvendelse, hvis de finder det hensigtsmæssigt. Jeg vil nævne nogle af de, som sagt, forholdsvis simple idéer: uddeling til små forretninger af instrumenter til beregning af byttepenge i den periode, hvor der benyttes både national valuta og euro. Eller udvikling og uddeling af instrumenter til beregning af små virksomheders likviditetsbehov, noget, der er nødvendigt for at kunne anmode om front loading af sedler og mønter til sin tid. Udbetaling i slutningen af året af en del af lønningerne i møntpakker i euro efter aftale med forbrugerne og arbejdsgiverne, noget, som er muligt.
Efter indførelsen af sedler og mønter den 1. januar 2002 kan der gøres andre ting. F.eks. anbefaler vi, at udsalg ikke, som de plejer i nogle medlemsstater, starter den 2. januar, for det ville skabe en uhåndterlig situation for disse forretninger. Vi anbefaler f.eks. også, at det tillades at makulere de nationale sedler i visse virksomheder, således at vi på den måde nedbringer transportrisiciene. Vi foreslår f.eks. også, at der skabes specifikke forudtilpassede instrumenter til gamle mønter, som det er sket i Frankrig, således at indleveringen af de nationale mønter kan ske let og smertefrit.
Endelig er der en række efter vores mening nyttige idéer, som allerede er blevet taget i anvendelse i nogle medlemsstater, og som uden tvivl vil medvirke til, at indførelsen af sedler og mønter for 300 millioner europæere sker så problemfrit som muligt. Den logistiske operation er meget vigtig, og vi skal forsøge at løse størstedelen af problemerne før den 1. januar, så disse eventuelle praktiske problemer, der kommer i anden række og er mindre vigtige, ikke overskygger det, sagen drejer sig om, nemlig indførelsen af sedler og mønter i euro.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær.

Torres Marques
Hr. kommissær, det er altid nyttigt med anbefalinger om de praktiske sider ved euroen, men jeg sidder tilbage med det indtryk, at De ikke er bekymret. Jeg, derimod, er temmelig bekymret, for jeg mener, at der stadig er vigtige ting, som ikke er på plads. Folk har ikke viden nok om, hvad der skal ske i praksis, virksomhederne ved ikke nok, og den enkelte borger kender ikke den nye valuta. Mener De virkelig, at der ikke er behov for konkrete foranstaltninger? Jeg vil også gerne spørge, hvad der reelt foregår med overførslerne mellem landene i eurozonen. Hvornår skal vi ikke mere betale omkostningerne ved overførsler inden for eurozonen?

Karas
Hr. formand, hr. kommissær, som De ved, er dette et vigtigt anliggende for mig som ordfører for dette emne. I den meddelelse, De lige er kommet med, og som forhåbentlig er mere omfattende og differentieret i den skriftlige version end det, vi lige har hørt, ser jeg to centrale problemer. For det første, hvordan kontrollerer De, at EU-midlerne til informationskampagnen bliver anvendt effektivt og konstruktivt i medlemsstaterne i overensstemmelse med principperne og anbefalingerne og det grundlæggende politiske budskab? Jeg spørger Dem, fordi jeg har på fornemmelsen, at vi nærmest er blevet til en gennemgangsstation for EU-midler og under dække af subsidiaritetsprincippet har opgivet vores ledende rolle i informationskampagnen.
Det andet spørgsmål er, hvad De har tænkt Dem at gøre for bindende og ikke kun vejledende at involvere og overbevise de kompetente ministre, især ØKOFIN-Rådet, i denne nødvendige offensiv i informationskampagnen?

Solbes
Hr. formand, jeg vil sige til fru Torres Marques, at jeg har pligt til ikke at være urolig. Det er min opgave at løse problemerne og se vanskelighederne lidt på afstand.
Jeg tror, at vi kan have et fordrejet billede af virkeligheden. Når De læser meddelelsen, vil De kunne se, hvor langt de enkelte medlemsstater er nået med beslutningerne, og hvor mange informationer man råder over på nationalt plan. Jeg tror, at de borgere, som har ønsket at blive informeret, er blevet det, virksomhederne er forholdsvis velinformerede og de offentlige forvaltninger er også godt i gang.
Det er imidlertid rigtigt, at kampagnen om sedler og mønter ikke er gået i gang endnu, men den væsentligste del af den vil gå i gang i juni, og den vil blive intensiveret i september. Der vil være nationale kampagner, ligesom Den Europæiske Centralbanks kampagne, der uden tvivl vil være direkte møntet på sedler og mønter og disses tekniske karakteristika, herunder sikkerhedskarakteristika, hvilket vil ske i takt med, at vi nærmer os den sidste fase, og betyde, at alle får et overblik over situationen.
Et andet problem, som De nævner, er et temmelig komplekst spørgsmål, som De har et godt kendskab til, og som er behandlet på side 46 i vores meddelelse. Jeg kan stadig ikke give Dem en endelig løsning. Der vil De kunne se, hvordan vi gør fremskridt på de forskellige områder, og hvordan sammenslutningen af banker siden november 2000 allerede har lanceret STEP 1, som er det første projekt, der giver mulighed for et tværnationalt clearingsystem, som kan medvirke til at nedbringe udgifterne ved disse operationer, der for både Dem og os er et særligt problem.
Det bliver meget vanskeligt for borgere, der efter 1. januar anvender euro i forskellige lande, at forstå, at en check i portugisiske euro betalt i Portugal ikke koster det samme som en check i portugisiske euro betalt i Belgien eller omvendt. Derfor skal dette problem løses, men løsningen af det forudsætter, at der eksisterer et tværnationalt clearingsystem, der svarer til de nationale clearingsystemer. I meddelelsen vil De kunne se, hvilke vanskeligheder dette spørgsmål medfører, og vi er rede til at gøre alt, hvad der er nødvendigt for at gennemføre dette projekt, for vi er enige i, at det er et væsentligt problem.
Til hr. Karas vil jeg sige, at retningslinjerne er blevet fastlagt sammen med Kommissionen i de forskellige aftaler, der er indgået med de enkelte medlemsstater, og derfor er vi overbevist om, at der ikke vil opstå nogen problemer, hvis de aftaler, der er indgået om overførsler af ressourcer, overholdes.
Jeg ville sige det samme til de respektive ministre, hvad angår deres nationale programmer. De nationale programmer er alle sammen nævnt i meddelelsen. Der er henvisninger til de enkelte nationale programmer, også kommunikationsspørgsmål, herunder de enkelte medlemsstaters websteder, og via denne meddelelse kan man få nøjagtigt at vide, hvilke aktioner de enkelte medlemsstater har planlagt. Under alle omstændigheder står vi til rådighed med relevante oplysninger, hvis Parlamentet eller De selv har spørgsmål til et bestemt program.

Randzio-Plath
Hr. formand, hr. kommissær, to korte spørgsmål. For det første skal den 9. maj også overbevise de unge mennesker i EU om, at deres fremtid ligger i Euroland. Hvad gør De, hvad gør Kommissionen, hvad aftaler De med medlemsstaterne, for at der bliver afholdt en europrojektdag i alle skoler endnu i år? Vil De tage et bestemt initiativ her?
For det andet, i hvilken form kan man bidrage til, at forbrugertilliden bliver styrket, og der ikke er grund til at frygte, at der fra et forbrugerbeskyttelsessynspunkt opstår prisforvridninger ved omregningen og manglende gennemsigtighed ved priskalkuleringen?
For det tredje, vil De videreføre euroinformationskampagnen i det mindste i det første halvår af næste år sammen med medlemsstaterne, og i hvilken form?

Thyssen
Hr. formand, hr. kommissær, jeg er ikke så negativ som en række af mine kolleger. Jeg mener, at det i det store hele går godt. Vi har stadigvæk nogle måneder. Jeg tror, at især de almindelige forbrugere og små virksomheder ikke planlægger i så høj grad, og at informationen først forstås og trænger igennem hos dem, når de indser, at det er alvorligt, og at det er på tide at gøre noget. Vi kan naturligvis hjælpe dem lidt på vej, og det har jeg to forslag til.
Med hensyn til de små og mellemstore virksomheder mener jeg, at de skal have incitamenter, så de er færdige til tiden. Indtil nu er der rigtig mange små og mellemstore virksomheder, især de, der arbejder for det lokale marked, der kun kan se ulemperne. De skal investere for at kunne arbejde med euroen, men har ingen direkte fordele. Er det muligt, at Kommissionen kan opfordre medlemsstaterne til at give f.eks. små skattemæssige incitamenter til de små og mellemstore virksomheder, så de kan forberede sig og gøre det i tide.
Det er endvidere vigtigt, at forbrugerne informeres om, at mønterne ikke kan anvendes i alle medlemsstater. Fremmede mønter skal anvendes, og det er vigtigt, at befolkningen ved det, inden det bliver sommer. De skal altså underrettes i tide. For det andet skal der tages initiativ til på lokalt plan at indsamle alle mønter og måske give dem til et godt formål. Det er bedre end at smide dem i skraldespanden.

Solbes
Hr. formand, jeg vil sige følgende til fru Randzio-Plath:
For det første, hvad angår aktiviteterne den 9. maj, som De kender til, er vi sammen med formanden for Eurogruppen blevet enige om at give ØKOFIN i Malmø besked om initiativet for skoler den 9. maj, og Kommissionen vil trykke 400.000 små pas, som vores delegationer kan stille til rådighed for skolerne, så skolebørnene begynder at komme i berøring med denne situation.
For det andet, hvad angår forbrugernes vanskeligheder med priserne, anviser vi i denne meddelelse nogle nyttige metoder til at sikre, at afrunding af priser på varer ikke bliver til sælgers fordel. Vi opfordrer desuden til, at nationale forvaltninger, f.eks. ved betaling af skat, runder beløbene ned og ikke op - som den belgiske forvaltning har gjort det - så de kan være de første til at vise, at euroen ikke bør skabe inflation, men netop det modsatte.
For det tredje er det grundlæggende problem ved informationskampagnerne - som De ved - at de er nationale. Det betyder, at en del af midlerne for 2002 kan bruges til finansiering af nogle af de allerede eksisterende forpligtelser. Kampagnerne er ikke udelukkende blevet gennemført i henhold til kalenderårene. Men hvis der er noget tilovers af disse ressourcer, burde vi naturligvis seriøst overveje at anvende dem til at fremme det politiske budskab om, hvad euroen medfører, f.eks. ændring af vores vaner, og om den grundlæggende betydning, som den europæiske integrationsproces har.
Til fru Thyssen vil jeg først sige, at jeg er enig med hende i, at de små og mellemstore virksomheder og forbrugerne ikke vil tilpasse sig før i sidste øjeblik. Om der skal være skattefordele eller ej er op til de enkelte medlemsstater. På det område gælder subsidiaritetsprincippet, og vi kan ikke blande os i det.
I eksemplerne på god praksis har vi lagt vægt på, at den økonomiske fordel som følge af valutabyrden ved den debitering, som centralbankerne foretager over for forretningsbankerne, også delvist skal overføres til virksomhederne, så denne type transaktioner ikke bliver en ekstraudgift for virksomhederne.
Hvad angår mønterne, er det, De siger, indlysende. Vi har ikke tænkt over muligheden for indsamling af mønter, men det er det element, som til at begynde med vil blive anvendt hurtigst. Jeg vil huske på Deres forslag om, at der på lokalt plan bør tages et initiativ af denne art, der - som De siger - kan anvendes til et godt formål.

Gahler
Hr. formand, hr. kommissær, et enkelt spørgsmål. Behovet for denne informationskampagne er sikkert ikke begrænset til de 12 kommende eurolande. Især i Central- og Østeuropa har vi jo milliardbeløb i omløb især i D-mark, og også i visse dele af Balkan er D-mark enten officielt eller de facto-betalingsmiddel. Fra den ene dag til den anden bliver også menneskene dér konfronteret med euroen. Mit spørgsmål er, hvordan De vil formidle informationen dér. Samarbejder De med de lokale nationalbanker? Skal nationalbankerne måske også fungere som udleveringssteder? Hvordan vil De forhindre, at eventuelle ondsindede fidusmagere narrer folk med den måde, de veksler penge på? Jeg tror, der er et stort behov her.

Solbes
Hvis vi har ressourcer tilovers, vil vi arrangere en konference i Budapest for at oplyse ansøgerlandene om indførelsen af euroen.
Hvad angår det specifikke problem, De rejser, har Den Europæiske Centralbank imidlertid accepteret muligheden for front loading, også for europæiske bankfilialer i lande uden for euroområdet netop af hensyn til, at en stor del af de tyske pengesedler befinder sig uden for Tyskland. Der bliver arbejdet med det problem, og Den Europæiske Centralbank har ment, at det er den bedste måde at løse det på.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær.
Dette punkt på dagsordenen er afsluttet.

Spørgetid (Kommissionen)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er spørgetid til Kommissionen (B5-0163/2001).
Første del

Formanden


Avril Doyle
Spørgsmål nr. 29 af (H-0263/01):
Om: Vold mod kvinder i Sierra Leone Der er i de seneste måneder fremkommet tilrige beretninger om seksuel vold og voldtægt mod kvinder og piger begået af Den Revolutionære Forenede Fronts styrker i Sierra Leone. Kan Kommissionen redegøre for, hvilke foranstaltninger den har truffet for at holde øje med situationen i Sierra Leone, og hvilke aktioner den har gennemført?
Kan Kommissionen også bekræfte, at der gøres alt for at hjælpe Sierra Leones regering med at bekæmpe overtrædelserne af menneskerettighederne i landet?

Nielson
Europa-Kommissionen er opmærksom på beretningerne om Den Revolutionære Forenede Fronts vold mod kvinder og piger og deler det ærede medlems bekymring.
De Forenede Nationer har i år gennem Højkommissariatet for Menneskerettigheder etableret et informationssystem i Sierra Leone, der har til formål at samle oplysninger fra kvinder og piger i lejre for internt fordrevne i hele landet, for at fastslå omfanget af seksuel vold mod kvinder og piger. De oplysninger, der bliver indsamlet, vil blive brugt til at argumentere for bedre beskyttelse og bedre programmer på stedet. Der, hvor det er passende, kan disse oplysninger også deles med den sandheds- og forsoningskomité, som regeringen er ved at oprette, og den særlige domstol under FN, som der er stillet forslag om.
Kommissionen har via ECHO siden september 2000 støttet FN's Højkommissariat for Menneskerettigheder med en bevilling på 30.000 euro. Dette har til formål at øge den generelle opmærksomhed ikke blot i regeringen, men i hele samfundet, omkring menneskerettighederne i Sierra Leone og i særdeleshed problemet med vold mod kvinder og piger. Man er ved at skaffe midler i et omfang af 50.000 euro til træningskurser for nødhjælpsarbejdere om menneskerettigheder og international menneskerettighedslovgivning, herunder vold mod kvinder. Menneskerettighedsafdelingen af FN's fredsbevarende styrke er ved at sætte dette program i værk.

Doyle
Jeg takker kommissæren for det, han har sagt.
Jeg vil gerne specifikt spørge, om han eller Kommissionen har været i kontakt med Sierra Leones regering, og om de har anmodet dem om offentligt at fordømme de tilfælde af voldtægt og seksuel vold mod kvinder og unge piger, som RUF har begået? Er han ikke enig i, at det er nødvendigt at yde regeringen i Sierra Leone betydelig støtte fra det internationale samfund, i særdeleshed EU, for - blandt de ting, han har nævnt - at få plads til træning af hæren, politiet, anklagerne, dommerne og andre, der har med håndhævelsen af lov og orden at gøre i forbindelse med overholdelse af menneskerettighederne? Bør UNAMSIL-styrkerne ikke styrkes med udrustning og andet udstyr for at skabe sikkerhed for civile, i særdeleshed kvinder og børn?
Endelig vil De måske svare på et andet, men beslægtet spørgsmål, hr. kommissær, om de foruroligende beretninger om præsters seksuelle misbrug af nonner i 23 lande, særlig i Afrika, i særdeleshed Sierra Leone, og Vatikanets håbløst utilstrækkelige reaktion over en meget lang periode. Har Kommissionen i det mindste insisteret på en tilstrækkelig reaktion fra Rom på dette andet eksempel på seksuel misbrug af kvinder og piger?

Nielson
Jeg må besvare noget af dette skriftligt, hvis det er acceptabelt. Vi er i kontakt med regeringen i Sierra Leone. Jeg er enig i, at vi både kan og vil gøre meget mere. Et stort problem er stadig sikkerhedsspørgsmålet, der også kan være grunden til, at relativt få ngo'er har bedt om finansiering. Vi udgør ikke nogen flaskehals. Det er realiteterne på stedet og mangelen på ansøgninger fra ngo'er, der forårsager flaskehalsen.

Formanden


Olivier Dupuis
Spørgsmål nr. 30 af (H-0300/01):
Om: Humanitær bistand til befolkningen i Tjetjenien Uden at jeg her ønsker at gå til bunds i spørgsmålet om Kommissionens humanitære bistand til Tjetjenien, vil jeg dog bede den oplyse, om den, trods det den gentagne gange har understreget vanskelighederne ved at arbejde i Tjetjenien, er rede til at støtte gennemførelsen af humanitære projekter i Georgien og Aserbajdsjan - først og fremmest lægehjælp - til fordel for det tjetjenske folk?

Nielson
Siden udbruddet af den aktuelle krise i oktober 1999 har Kommissionen via ECHO bevilget mere end 25 millioner euro i humanitær bistand til ofrene for denne konflikt. ECHO lægger vægt på indgriben i den nordlige Kaukasusregion, hvor det store flertal af internt fordrevne tjetjenere befinder sig, fordi det er her, det største problem findes. Op til 360.000 internt fordrevne i Ossetien, Dagestan og selve Tjetjenien sammenlignet med et tal, der anslås til at ligge på 5.000 til 7.000 flygtninge i Pankisidalen i Georgien. Forholdene i det nordlige Kaukasus er stadig vanskelige, særlig med hensyn til sikkerhed. Men det samme gælder Georgien, hvor hjælp til de tjetjenske flygtninge i Pankisidalen måtte afbrydes i nogen tid sidste år som reaktion på bortførelsen af udstationerede nødhjælpssarbejdere.
Til dato andrager bevillingerne i forbindelse med den tjetjenske krise til gavn for tjetjenske flygtninge i Georgien i alt ca. 820.000 euro. De initiativer, der finansieres, drejer sig især om basal sundhedspleje. De har f.eks. bestået i distribution af nødvendig medicin til sundhedspersonale, instruktion af læger i fornuftig brug af medicin, genetablering af basale sundhedsfaciliteter og uddeling af hygiejnepakker.
I betragtning af mængden af internt fordrevne i det nordlige Kaukasus og de begrænsede ressourcer, der er til rådighed, vil ECHO fortsat koncentrere sin humanitære indsats om konfliktens ofre i dette område. Men afhængig af, hvordan situationen udvikler sig, kunne der stilles begrænsede midler til rådighed til at fortsætte et sundhedsprogram i Georgien.
Man forudser ikke nogen særlig humanitær bistand til Aserbajdsjan, da der i øjeblikket ikke er rapporter om noget væsentligt antal flygtninge fra Tjetjenien i Aserbajdsjan.

Dupuis
Hr. kommissær, jeg takker Dem for Deres svar, selv om jeg finder det en smule undvigende. Jeg kender nogle kvalificerede personer, i særdeleshed sundhedsministeren under Maskhadov-regeringen, hr. Oumar Khembiev, der personligt mener, at Georgien og Aserbajdsjan har nogle behov, der skal dækkes, hvilket ikke tager noget fra de behov, som De har afdækket i selve Tjetjenien og i den del af Rusland, der har taget imod andre tjetjenske flygninge. Når det er sagt, vil jeg gerne vide, om De er rede til at møde sundhedsministeren, hr. Oumar Khembiev, for sammen med ham at drøfte og aftale de konkrete muligheder for hurtig opbygning af to felthospitaler i Georgien og Aserbajdsjan.

Nielson
Vi har været meget omhyggelige med at afstemme og prioritere det, vi gør for at komme så tæt som muligt på de største nødlidende grupper, der er ramt af konflikten i Tjetjenien. Vi finansierer også distributionen af fødevarer og medicin til Tjetjenien. Det er de rigtige ting, vi prioriterer. Hvad De nævner i Deres tillægsspørgsmål lyder mere som sundhedsfremme, som ikke er specifikt rettet mod ofrene for konflikten. Under alle omstændigheder er de ting, som jeg i mit første svar nævnte, at vi prioriterer, det bedste svar, vi kan give nu.

Posselt
Hr. kommissær, jeg vil gerne spørge, om De nu via de russiske medier kan henvende Dem direkte til den tjetjenske befolkning, for jeg har læst rapporter fra ECHO, som siger, at den russiske regering ikke har givet denne adgang, især på radioområdet. Kan De det, og er dette til hjælp for Dem med hensyn til den humanitære bistand for at komme i direkte kontakt med civilbefolkningen? I tilknytning hertil vil jeg gerne spørge, om ikke De mener, det er nødvendigt, at Kommissionen officielt besøger flygtningelejre i Georgien og de øvrige nabolande og knytter kontakter her.

Nielson
Jeg vil ikke gentage antallet af flygtninge i de forskellige regioner. Det er ikke vores egne tal. De er fra forskellige internationale organisationer, der arbejder med dette. Realiteten er, at i selve Tjetjenien arbejder vi med 170.000 internt fordrevne, samme antal i Ossetien og et lille antal på 20.000 i Dagestan.
Vi retter vores hjælp mod de områder, hvor den største koncentration af nødlidende findes. Det er ikke let at finde de rette kanaler at gøre dette igennem. Det bør noteres, at Kommissionen via ECHO er langt den største donor af humanitær bistand i denne konflikt.

Formanden


Marie Anne Isler Béguin
Spørgsmål nr. 31 af (H-0260/01):
Om: Ikke-forurenende køretøjer Den tredje oliekrise, som Den Europæiske Union har været udsat for igennem det seneste kvartal, stiller os over for en række spørgsmål med hensyn til EU's transport- og energipolitik, dens følger og dens ubetydelige indvirkning på bekæmpelse af drivhusgas.
Hvad gør Kommissionen for at støtte og fremme konstruktionen af køretøjer, der ikke bruger oliebaseret brændstof?
Hvor mange undersøgelser er der blevet gennemført på dette område?
Er der endvidere blevet taget hensyn til alle patentprojekter vedrørende ikke-forurenende teknikker, og hvilke konklusioner kan der drages heraf?

Busquin
Mine damer og herrer, hvidbogen om den fælles transportpolitik vil meget snart gøre det muligt at åbne nye forhandlinger om bæredygtig udvikling. Her vil vi undersøge mulighederne for alternative brændstoffer. Vi er i færd med at udarbejde en meddelelse om biobrændstoffer for at afdække, i hvilket omfang de kan være et svar på politiske kerneproblemer som f.eks. transportsektorens afhængighed af olieprodukter og energiforsyningssikkerhed samt dens problemer i forbindelse med udslip af drivhusgasser og forurening.
Desuden vil Kommissionen inden sommeren 2001 stille et direktivforslag om indførelse af et forholdsmæssigt mindsteforbrug af miljøbrændstoffer på transportområdet. Kommissionen har igennem de sidste 20 år støttet et stort antal projekter om brændstoffer og alternative køretøjer via sine programmer for forskning og teknologisk udvikling. Disse projekter har omfattet omtrent samtlige alternative brændstoffer. På trods af denne massive støtte er disse brændstofformer og køretøjer indtil videre ikke rigtigt trængt igennem på markedet, hvor den største barriere som oftest er de ekstraomkostninger, som de medfører.
Hvad angår patenter, er der blevet anmeldt et stort antal patenter som et resultat af disse projekter, men de indgår i den intellektuelle ejendom, der tilhører de industrielle og universitære partnere, som har deltaget i de samfinansierede projekter.

Isler Béguin
Hr. kommissær, jeg har en kommentar til Deres sidste udtalelse om patenterne. Faktisk interesserer en stor del af vores medborgere sig for at reducere udslippet af drivhusgasser, og de foreslår os endda helt igennem interessante projekter i den henseende, men desværre er vi ikke i stand til at forstå og analysere disse projekter på et teknisk plan.
Jeg vil gerne vide, om Kommissionen har åbnet en slags rådgivningstjeneste, hvor disse personer kan henvende sig. Hvis disse personer ikke er videnskabsmænd eller tilhører et universitetsmiljø, har de reelt ikke mulighed for at vinde gehør for deres projekter.

Busquin
Hvad angår det direkte spørgsmål til transportområdet, vil jeg give det videre til fru de Palacio for at høre, om der virkelig findes en sådan rådgivningstjeneste, men angående alle forskningsforslagene kan jeg sige, at det er klart, at vi med jævne mellemrum modtager breve fra opfindere, fra mennesker, der mener, at de har fundet en løsning. Det siger sig selv, at vi lader disse breve gå videre til administrationen. Lad os dog ikke glemme, at der også findes et nærhedsprincip, og at det med hensyn til de forslag, der behandles via de europæiske projekter, selvfølgelig er nødvendigt med en struktur, der omfatter flere europæiske partnere. Vi er således af den overbevisning, at projekterne skal undersøges af de forskellige forsknings- og innovationsstrukturer, som findes på både regionalt og nationalt plan.
Jeg vil videregive Deres forslag til fru de Palacio for at undersøge, i hvor høj grad der findes et direkte svar på forslagene inden for disse områder.

Rübig
Hr. formand, mit spørgsmål vedrører grønbogen om effektive priser i trafikken. Da udledningen af skadelige stoffer er et vigtigt mål for, hvordan trafikken og mobiliteten skal reguleres fremover, har man så egentlig planer for inden for forskningen at overveje at gennemføre costbenefitanalyser af, på hvilke trafikområder et lavt indhold af skadelige stoffer eller ingen skadelige stoffer overhovedet ville gøre størst gavn?

Busquin
Der har allerede været gennemført utallige undersøgelser på området, og den grønbog, som fru de Palacio forelagde på vegne af Kommissionen, åbner op for en debat om alle disse spørgsmål. Vi har allerede finansieret undersøgelser om transportmekanismerne for at finde frem til de bedste mekanismer under de nuværende omstændigheder. F.eks. har vi via varme- og energiprogrammerne støttet løsningen af transportproblemer i byerne, og for øjeblikket støtter vi også et forsøg med busser, der kører på brændstofceller, i forskellige byer i Europa. Det er et forslag, som vi har støttet, og som nu er ved at blive iværksat.

Formanden


Marie-Arlette Carlotti
Spørgsmål nr. 32 af (H-0281/01):
Om: Den internationale handel og bekæmpelse af aids Da der ikke findes international mobilisering og koordinering med henblik på en samordnet indsats for at lette de sydlige landes adgang til behandling, er beskyttelsesklausulerne i de internationale handelsaftaler (TRIPS) (Trade Related Aspects of Intellectuel Proporty Rights) et uundværligt redskab med henblik på at nedbringe dødeligheden som følge af aids.
Den restriktive fortolkning af de internationale aftaler er imidlertid en trussel mod de nationale aids-bekæmpelsesprogrammer i visse lande, som de klager, der for nylig er indgivet mod Sydafrika og Brasilien, er et vidnedsbyrd om.
Hvad er Kommissionens holdning til dette spørgsmål? Hvilke foranstaltninger har Kommissionen til hensigt at træffe for at støtte de berørte lande?
Andel del
Spørgsmål til Philippe Busquin
Lamy
Offentlighedens opmærksomhed har ganske rigtigt igennem de seneste uger været rettet mod en sag i Sydafrika mod lægemiddelindustrien og den sydafrikanske regering samt mod en amerikansk anklage mod Brasilien.
Jeg vil ikke kommentere disse sager, som er under domsbehandling, men jeg mener, at det er nødvendigt at forklare Kommissionens politik på dette område, der dækker problemet omkring programmer for infektionssygdomme i udviklingslandene.
Vi har behandlet spørgsmålet siden sidste sommer, og vi har forsøgt at være både ambitiøse og generøse i vores behandling. Vi har organiseret en international rundbordskonference i Bruxelles i september, der resulterede i en række henstillinger med udgangspunkt i en diagnose, der fastslår, at spørgsmålet om adgang til livsvigtig medicin både omfatter de lokale behandlingssystemer, forebyggende foranstaltninger og selvfølgelig prisen og dermed finansieringen af medicinen.
Vi er blevet enige om en global indgangsvinkel, der hviler på tre søjler. Først skal vi styrke vores indsats på området igennem udviklingspolitikken. Dernæst skal vi sænke priserne på livsvigtig medicin. Og endelig skal vi genoptage forskningen på højt niveau, således at den offentlige forskning bliver et supplement til den private forskning på området. Vi har for meget kort tid siden vedtaget et præcist handlingsprogram, der hviler på disse aftaler, og som indgår i WHO's, FN's, UNICEF's, ONPI's (Det Nationale Institut for Intellektuel Ejendomsret) og WTO's samlede bestræbelser på området. Jeg tror, at vi fra nu af og allerede i dag ser de første konkrete virkninger i form af løfter om prissænkninger fra en række medicinalfirmaer.
Men hvilken plads indtager den intellektuelle ejendomsret i denne sag? I vores øjne indtager den en meget vigtig plads, for den intellektuelle ejendomsret er nødvendig for at stimulere både innovation og forskning. Det er WTO's aftale om intellektuelle rettigheder, der sørger for det, og vi har altid givet klart udtryk for, at vi forsvarede denne opfattelse. Men vi har givet og giver lige så klart udtryk for, at der er tilfælde, hvor det er tilladt at afvige fra patentretten - det, man kalder tvangslicenser - af hensyn til den offentlige sundhed og helbredsmæssige nødsituationer. Vi henleder opmærksomheden på denne fleksibilitet i WTO's aftale om intellektuelle rettigheder. Det samme gælder i øvrigt parallelimporten, eftersom aftalen overlader det til WTO's medlemmer at beslutte, hvad der kan eller ikke kan lade sig gøre på området. Vi er for øvrigt for vores vedkommende rede til på unionsplan at gå videre med spørgsmålet, hvis det kan lade sig gøre at komme videre med særbehandlingsproblematikken.
De juridiske bestemmelser, som fru Carlotti nævner, er således ikke nogen hindring. Derimod kan fortolkningen af dem visse steder volde problemer. Vi har givet klart udtryk for vores egen fortolkning. Måske er den en smule bredere, end visse andre WTO-medlemmer ønsker, men sådan er det, og vi har forpligtet os til under forberedelserne til mødet i Doha at fremme konsensus omkring EU's fleksible fortolkning af WTO's bestemmelser både i ONPI og i WTO.

Carlotti
Jeg takker kommissæren for hans meget nøjagtige svar og for hans tolkning af spørgsmålet. Jeg tror, at vi er enige herom.

Formanden
Da spørgsmål 33 og 34 vedrører samme emne, vil vi behandle dem under ét.

Christine De Veyrac
Spørgsmål nr. 33 af (H-0279/01):
Om: Det europæiske forskningsrum og luftfartssektoren Luftfartssektoren, som er Den Europæiske Unions største eksportindustri (22 mia euro), er også en central sektor, hvad beskæftigelse (400.000 direkte arbejdspladser og 1,5 millioner indirekte) og omsætning (65 mia euro i 1999) angår.
Skønt luftfartssektoren er et eksempel på integration på det industrielle niveau, er forskningen på dette område spredt mellem de forskellige medlemsstater. Denne industris konkurrencedygtighed afhænger imidlertid af forskning.
Europa kan ikke længere tillade sig at spilde sine ressourcer gennem overlapning og manglende koordinering af sine aktiviteter. Kommissionen har følgelig ønsket at træffe alle relevante foranstaltninger, for at luftfartsindustrien kan blive "et eksempel for gennemførelsen af det europæiske forskningsrum".
I det nye rammeprogram for forskning og innovation er "luftfartsindustrien og rummet" et af de syv prioriterede tematiske områder. Kan Kommissionen give mere konkrete oplysninger om, hvilke midler der er mobiliseret, og hvilken strategi der er valgt, for at luftfartsindustrien kan blive et eksempel for Den Europæiske Union på forskningsområdet?

Gary Titley
Spørgsmål nr. 34 af (H-0287/01):
Om: Europæisk luftfart Kommissionen har for kort tid siden offentliggjort en rapport om europæisk luftfart: Perspektiver for 2020 med detaljerede oplysninger om en forsknings- og udviklingsstrategi inden for civil luftfart. Kommissionen bedes anføre, hvilke konkrete skridt den agter at tage for at gennemføre denne strategi, hvorledes medlemsstaternes regeringer har reageret herpå, og om en sådan strategi er forenelig med WTO.
Spørgsmål til Antonio Vitorino
Busquin
Fru De Veyracs og hr. Titleys spørgsmål vedrører Kommissionens forsknings- og udviklingsstrategi for luftfartssektoren samt de påtænkte etaper og foranstaltninger til gennemførelse af denne.
Jeg vil derfor gerne forklare, hvilke initiativer vi har taget. Kommissionen betragter luftfartssektoren som et af de bedste eksempler på etableringen af et europæisk forskningsrum inden for en gren af den industrielle sektor. Set i lyset af den internationale konkurrence og luftfartens betydning for de europæiske borgere finder Kommissionen det nødvendigt at forbedre effektiviteten af den forskningsindsats, der ydes på luftfartsområdet. De initiativer, der iværksættes på forskellige niveauer - på nationalt, europæisk og privat niveau - bør koordineres bedre og integrationen øges med udgangspunkt i en fælles vision.
I andet halvår 2000 nedsatte jeg en gruppe, som fik til opgave at udarbejde denne vision. Gruppen talte repræsentanter for alle grene af luftfarten: fabrikanter og konstruktører, lufthavnsledelse, luftfartsselskaber, regulerende myndigheder, flyveledere og forskere.
Den omtalte rapport, Perspektiver for 2020, som er et resultat af dette arbejde, præciserer de overordnede teknologiske målsætninger, sektoren har sat sig for en 20-års periode, samt de foranstaltninger, der påtænkes iværksat for at opfylde disse målsætninger. Rapporten understreger ikke mindst behovet for en bedre samordning af den aktuelle forskningsindsats på forskellige niveauer. Rapporten anbefaler, at der oprettes et rådgivende europæisk forskningsråd for luftfartssektoren (Advisory Council for Aeronautic Research in Europe, ACAR). Forskningsrådet skal primært være sammensat af repræsentanter for de nationale forskningsprogrammer, industrien, forskersamfundet og Kommissionen. Rådet skal have til opgave at udarbejde en strategisk forskningsdagsorden, som alle aktører inden for luftfartssektoren kan tilslutte sig, og som skal afspejles i de forskningsmæssige prioriteringer, der foretages i forbindelse med de nationale og europæiske programmer.
Kommissionen vil gøre sit yderste for at sikre, at det omtalte forskningsråd oprettes allerede medio 2001. Medlemmerne af forskningsrådet skulle være udpeget inden udgangen af maj måned, idet rådets første møde planlægges afholdt i løbet af juni måned. Der ventes at foreligge en foreløbig strategisk dagsorden i begyndelsen af 2002. Høringen af medlemsstaterne og sektorens forskellige aktører vedrørende det omhandlede forskningsråds kompetencer og mandat er påbegyndt og har allerede vakt medlemsstaternes interesse. Alle landene ønsker at deltage i det omhandlede initiativ.
I det nye rammeprogram opereres med et budget på 1 milliard euro til luft- og rumfartssektoren. De fire prioriterede områder, nemlig konkurrencedygtighed, miljø, sikkerhed og lufttransportsystemets kapacitet, svarer allerede til de overordnede målsætninger, som anføres i føromtalte rapport, Perspektiver for 2020. Kommissionen agter primært at anvende tre instrumenter for at opfylde disse målsætninger. For det første ekspertnetværk. Den allerede eksisterende koordinering mellem forskningscentrene inden for luftfartssektoren skulle gøre det nemmere at få etableret disse netværk. For det andet samordnede projekter. Det drejer sig først og fremmest om at videreføre og udbygge den fælles aktion, der beror på den hidtidige model i form af teknologiske platforme. Og endelig som det tredje instrument EU's deltagelse i programmer, som gennemføres af flere medlemsstater i fællesskab, og som er af interesse for Fællesskabet, eksempelvis i henhold til traktatens artikel 169 som nævnt i forbindelse med vores drøftelser om det nye rammeprogram.
Kommissionens aktion har til formål også på længere sigt at fremme koordineringen af forskningsindsatsen på forskellige niveauer, idet rammeprogrammets instrumenter og disses samordnende virkning udnyttes. Aktionen er således fuldt ud forenelig med WTO-aftalerne, idet de omhandlede forskningsinitiativer er særdeles konkurrencedygtige.

Titley
Kommissæren besvarede faktisk ikke mit spørgsmål om, hvad præcis reaktionen har været fra medlemsstaternes regeringer. Desuden noterer jeg i forbindelse med WTO, at rapporten lægger stor vægt på, at USA yder et væsentligt bidrag til forskningen i indenrigsflyvning. Det er lige præcis det, der er det centrale i uenigheden om 1992-aftalen om bygning af store flyvemaskiner. Ser kommissæren dette program som endnu en mulighed for os til at få en konflikt med USA?
Er der endelig ikke chance for positiv indvirkning på forsvarsområdet fra dette forskningsprogram i betragtning af, at en så stor del af forsvarsudgifterne falder inden for luftfartsområdet?

Busquin
Forslaget til dette program bygger på føromtalte rapport, Perspektiver for 2020, som opstiller tre målsætninger, nemlig at mindske støjen, at øge sikkerheden og at reducere forureningen. Der er således tale om forskningsaktiviteter af almen interesse og aktiviteter, der, som anført i mit første indlæg, grundlæggende er konkurrencedygtige. Disse bør således ikke sammenlignes med udviklingsprogrammer om specifikke flytyper.
Jeg mener derfor ikke, der vil være problemer på dette felt. Programmet er i overensstemmelse med de aftaler, der er indgået i WTO, og målsætningerne er vigtige og har i øvrigt betydning for såvel livskvaliteten for alle EU's borgere som for sikkerheden i det europæiske luftrum. Det er således helt legitimt, at disse forskningsaktiviteter ses i dette perspektiv.

Formanden
Mange tak, hr. Busquin.

Formanden


Ole Krarup
Spørgsmål nr. 35 af (H-0266/01):
Om: Danmarks RIA-undtagelse TEF afsnit IV gælder ikke for Danmark. Ikke desto mindre gælder en række af de vedtagelser, der er truffet i medfør af afsnit IV, for Danmark, nemlig i kraft af mellemstatslige overenskomster. Danmarks regering har således tilkendegivet vilje til at deltage i EURODAC-forordningen, konkursforordningen, Bruxelles I & II-forordningerne samt forordningen om forkyndelse af dokumenter i civile og kommercielle anliggender. Den danske holdning er baseret på en forudsætning om dansk valgfrihed, idet beslutninger om deltagelse tages fra sag til sag.
Kan Kommissionen bekræfte, at Danmark har valgfrihed med hensyn til deltagelse i de vedtagelser, der træffes i medfør af TEF afsnit IV, således at f.eks. visse dele af de vedtagelser, der træffes inden for asyl- og indvandringsområdet - også i fremtiden - kan tiltrædes af Danmark, samtidig med at Danmark bibeholder nationale særordninger inden for andre dele af asyl- og indvandringspolitikken?

Vitorino
Hr. formand, som det fremgår af tillægsprotokollen til Amsterdam-traktaten, gælder de områder, der er omfattet af traktatens afsnit IV, ikke for Danmark. Samme protokols artikel 3, der integrerer Schengen-reglerne i EU, bestemmer, at Danmark med hensyn til afgørelser om udbygning af Schengen-reglerne kan beslutte, om det vil gennemføre disse afgørelser i sin nationale lovgivning, idet en sådan beslutning vil skabe en folkeretlig forpligtelse mellem Danmark og de øvrige medlemsstater. Hvad angår de fællesskabsretlige områder, har Danmark forbeholdt sig ret til i overensstemmelse med sine forfatningsmæssige bestemmelser og efter forudgående demokratisk debat at give afkald på at benytte sig af disse undtagelsesbestemmelser. Den danske regering har dog for nylig forespurgt Kommissionen om muligheden for at lade visse regler inden for det retlige samarbejde gennemføre via parallelle folkeretlige aftaler. Dette spørgsmål er under drøftelse på teknisk plan mellem Danmark og Kommissionens Generaldirektorat for Retlige og Indre Anliggender. Når den fase er overstået - og særlig når problemerne ved disse parallelle aftaler er blevet identificeret - er det min hensigt at forelægge Kommissionen, det samlede kommissærkollegium, hele sagen i lyset af de forberedende tekniske diskussioner, der nu pågår, og efter denne politiske debat at fastlægge Kommissionens fremtidige holdning i sin egenskab af traktaternes vogter.

Krarup
En meget begrænset tak, for jeg blev ikke så forfærdelig meget klogere. Der er en diskussion i Danmark om den danske holdning. Vi har som bekendt, som kommissæren også redegjorde for, denne undtagelse i artikel 5 og artikel 7 i protokollen om Danmarks stilling. Artikel 5 er en enkel regel, gående ud på, at hvis man blandt de øvrige medlemsstater, som er bundet af dette afsnit IV i traktaten, vedtager en udbygning af Schengen-reglerne, så kan den danske regering og det danske parlament i overensstemmelse med forfatningen inden for en frist på et halvt år beslutte, om man vil deltage eller ikke vil deltage. Spørgsmålet er, hvad udbygning af Schengen-reglerne betyder. Vi har et aktuelt spørgsmål om EURODAC-forordningen, som efter mine begreber hænger meget tæt sammen med Schengen-samarbejdet og Schengen-systemet, og på tilsvarende måde kan man jo sige, at asyl og indvandring er knyttet nøje sammen med Schengen-problematikken og Schengen-systemet. Spørgsmålet er så, hvor langt man vil gå i retning af at anvende denne artikel 5 i forbindelse med en udbygning af Schengen-reglerne.

Vitorino
Hr. Krarup, efter Kommissionens opfattelse baserer hverken EURODAC-forordningen eller den kommende fællesskabsforordning, der skal træde i stedet for Dublin-konventionen, sig på Schengen-reglerne, men derimod direkte på afsnit IV, artikel 63 i traktaten om Det Europæiske Fællesskab. Derfor er vi i færd med tekniske undersøgelser af, om EURODAC-forordningen og den kommende Dublin-forordning kan gennemføres på grundlag af en parallel aftale med Danmark, en folkeretlig aftale, men en aftale, der ikke baserer sig på Schengen-konventionen, men derimod direkte på afsnit IV og på muligheden af at gennemføre en parallel aftale som international ret.

Formanden


Jonas Sjöstedt
Spørgsmål nr. 36 af (H-0276/01):
Om: Pas for svenskere ved rejser i Norden Den 25. marts 2001 går Sverige og de øvrige nordiske lande med i Schengen-samarbejdet. De nuværende identitetskort i Sverige opfylder ikke kravene til identifikation ifølge Schengen­bestemmelserne. Et nyt nationalt identitetskort i Sverige kan erstatte det svenske pas næste år.
Hvad sker der i mellemtiden? I henhold til Rådets svar på mit spørgsmål H-0145/01 er tillempningen af Schengen-aftalen hverken i modstrid med eller til hinder for den nordiske pasunion. I Schengen-aftalens artikel 45 står der imidlertid, at hotelgæster i et Schengen-land skal kunne identificere sig og bevise sit statsborgerskab. Det eneste dokument, som en svensk statsborger er i besiddelse af, og som beviser hans statsborgerskab, er passet.
Mener Kommissionen, at svenske statsborgere efter den 25. marts 2001 er tvunget til at medbringe deres pas ved rejser i de nordiske lande, indtil de modtager de nye svenske identitetskort?

Vitorino
Hr. formand, for det første skal det fremhæves, at enhver EU-borger ifølge fællesskabsretten kan betræde en medlemsstats territorium og forlade det igen, hvis vedkommende er i besiddelse af et gyldigt identitetskort eller pas. Ifald passet er det eneste gyldige udrejsedokument, således som tilfældet er i flere medlemsstater, hvor der ikke findes identitetskort, må passets gyldighedsperiode ikke være mindre end fem år. Det tilkommer medlemsstaterne at fastsætte bestemmelserne for udstedelse og gyldighed af deres borgeres identitetsdokumenter. Integrationen af Schengen-reglerne i EU har ikke betydet nogen ændring i så henseende. Ifølge de oplysninger, som Kommissionen råder over, agter Sverige at udstede et identitetskort med status af rejsedokument, således som dette forstås i Fællesskabets direktiver.
For det andet skal der erindres om, at artikel 45 i Schengen-konventionen fastsætter, at personer, der ønsker at overnatte på et hotel, skal kunne identificere sig med et gyldigt identitetsdokument. Det bør her bemærkes, at Schengen-reglerne ikke definerer typen af nødvendigt identitetsdokument. Følgelig og som sammenfatning kan begrebet gyldigt identitetsdokument forstås således, at alle de identitetsdokumenter, der hidtil er blevet accepteret af de nordiske stater som identitetsbevisende, fremover kan benyttes, når man skal indskrives på et hotel.

Sjöstedt
Jeg takker kommissæren for svaret. Hvis jeg har forstået det ret, så skal en svensker ikke have identitetspapirer på sig, som viser, at han er svensk statsborger, på trods af at det af artikel 45 fremgår, at man skal kontrollere, om de rejsende er statsborgere i et Schengen-land. Følgelig er de svenske statsborgere altså i dag undtaget fra den regel, når de rejser i andre nordiske lande. Er det rigtigt?

Vitorino
Jeg er bange for, at situationen slet ikke er klar, formentlig på grund af oversættelsen. Der er ingen forandringer med hensyn til den status, svenskernes identitetsdokument har ved indskrivning på hoteller. Så hvis dokumentet var gyldigt ved indskrivning på et hotel i et nordisk land, vil det fortsat være gyldigt til samme formål.
Det, jeg sagde, var, at de svenske myndigheder, så vidt jeg ved, indtil nu ikke har givet meddelelse om noget særligt identitetskort, som skal anerkendes af alle medlemsstater som rejsedokument i henhold til direktiv 68/360. Jeg håber, det nu er klart, er der ikke er nogen forandringer med hensyn til muligheden for at benytte det nuværende svenske identitetskort ved indskrivning på et hotel.

Krarup
Vi husker vel alle sammen, at det under forhandlingerne om Schengen blev fremhævet som en meget vigtig forudsætning for de nordiske lande, at den næsten 50 år gamle nordiske pasunion, som sikrer, at nordiske statsborgere kan rejse frit uden at medbringe pas - og for den sags skyld andre identitetspapirer - ikke blev berørt af Schengen-samarbejdet. Nu må jeg altså forstå kommissærens svar på den måde, at det alligevel er nødvendigt at indføre pastvang for rejser mellem de nordiske lande indbyrdes, hvilket, sagt med andre ord, betyder, at den nordiske pasunion ikke længere eksisterer. Den pasfrihed, vi har haft i snart 50 år, gælder ikke længere.

Vitorino
Jeg er bange for, at jeg ikke deler Deres synspunkt. Deres frihed er blevet udvidet, idet vi nu har et område med fri bevægelighed i hele Schengen-området, hvilket er grunden til, at f.eks. Norge og Island, som udgjorde en del af det nordiske område for fri bevægelighed, har underskrevet en parallel aftale med Unionen for at garantere, at de også kan drage fordel af dette område med fri bevægelighed, som Schengen-området udgør. Jeg kender Deres politiske mening om dette spørgsmål, og De kender min.

Sacrédeus
Jeg håber, at kommissær Vitorino ikke føler sig besværet med alt for mange spørgsmål om Schengen-aftalen og den nordiske pasfrihed, men jeg ville gerne følge op på det, der blev sagt af kollegerne Sjöstedt og Krarup.
Svenske identitetspapirer angiver ikke statsborgerskab, men har trods dette kunnet anvendes inden for Norden. Indebærer Schengen-aftalen, at de svenske identitetspapirer for fremtiden ikke er relevante og anvendelige inden for Schengen-området? I så fald medfører dette en forandring og en forværring for svenske statsborgere. Har jeg forstået dette korrekt? Jeg kan ikke tolke Vitorinos svar på nogen anden måde.

Vitorino
Det eneste, jeg gerne vil sige, er, at nogle afgørelser falder ind under Kommissionens kompetence, andre under den svenske regerings. Hvad jeg sagde, og hvad jeg gerne vil gentage, er, at de svenske myndigheder indtil nu ikke har givet meddelelse om noget særligt identitsdokument, der skal anerkendes af alle medlemsstater som rejsedokument i henhold til direktiv 68/360, hvilket ikke betyder, at den svenske regering har til hensigt at indføre ændringer af deres identitetskort af den grund, som De har nævnt. Der er ikke nogen særlig angivelse af nationalitet på dette dokument. Min vurdering er, at acquis communautaire om Schengen ikke indfører nogen ændring af nationale rejsedokumenter, fordi det, så vidt jeg ved, fuldt ud forbliver under medlemsstaternes ansvarsområde. Derfor håber jeg, at vi inden for de nærmeste måneder vil være i stand til at få opklaret den svenske regerings hensigter med hensyn til identitetskort og den bedste fortolkning af acquis communautaire om Schengen.
Jeg kan forsikre Dem om, at det politiske mål med dette er at lette den frie bevægelighed for personer, ikke at vanskeliggøre den.

Formanden


Karin Riis-Jørgensen
Spørgsmål nr. 37 af (H-0311/01):
Om: Attest for medbringelse af medikamenter ved rejser mellem lande i Schengen-området Den danske regering har for nylig fremsat et lovforslag vedrørende behovet for at indhente en attest, når man ønsker at medbringe medikamenter til privat forbrug ved rejser inden for Schengen-området. I den forbindelse hersker der stor tvivl om, hvad der kræves i EU-lovgivningen, og hvad der blot er udtryk for et krav i den danske nationale lovgivning.
Hvorledes fortolker Kommissionen reglerne for at medbringe medikamenter til privat brug inden for Schengen-området? Endvidere, findes der i EU-lovgivningen et krav om en sådan attest, og hvorledes er reglerne på dette område i de øvrige EU-lande?

Vitorino
Artikel 75 i konventionen til gennemførelse af Schengen-aftalen skal sikre, at rejsende har mulighed for at medbringe narkotika og psykotrope stoffer, som er nødvendige af hensyn til den rejsendes medicinske behandling. Den rejsende skal i så fald medbringe en attest udstedt af en kompetent national myndighed. Eksekutivkomitéen under Schengen-aftalen har ved sin afgørelse af 22. december 1994 godkendt form og indhold af omhandlede attest og vilkår for dennes udstedelse. Det er følgelig Kommissionens opfattelse, at et dansk lovforslag med det af spørgeren anførte indhold er i overensstemmelse med førnævnte aftales bestemmelser.

Riis-Jørgensen
Tak, hr. kommissær. Kunne De svare på de to andre spørgsmål, jeg har stillet, om, hvordan reglerne i de andre lande er blevet fortolket? Det vil jeg meget gerne høre, da den danske debat og de forslag, der er blevet fremsat i Danmark ligner "en aprilsnar". Det var den 1. april i søndags, men nu må vi se at komme videre, så derfor er jeg interesseret i at høre, hvordan andre lande har tacklet det her spørgsmål med artikel 75.

Vitorino
Jeg må over for spørgeren påpege, at fortolkningen af artikel 75 i Schengen-aftalen er fastslået ved en afgørelse truffet den 22. december 1994 af eksekutivkomitéen under Schengen-aftalen. Afgørelsen skal gennemføres på ensartet vis i alle Schengen-landene og står at læse i dokumentet SCH/Com-ex (94) 28 rev., offentliggjort i De Europæiske Fællesskabers Tidende af 22. september 2000. Reglerne er således identiske i alle lande, og den fælles formular skal anvendes for at godtgøre den rejsendes behov for medicinsk behandling og heraf følgende behov for at medbringe de af spørgeren omtalte stoffer. Der er tale om ensartet gennemførelse af en afgørelse truffet af eksekutivkomitéen under Schengen-aftalen.

Krarup
Det er bemærkelsesværdigt at høre kommissærens svar. Jeg vil gerne have bekræftet, at der på dette punkt, med hensyn til artikel 75, er tale om en udbygning af Schengen-reglerne. Vi er altså inde i protokollen om Danmark, artikel 5, stk. 2, og jeg forstår kommissærens svar på den måde, at de regler, som er truffet med hensyn til medbringelse af attester, skal besluttes enstemmigt, at hvis man ikke kan blive enige, hvis Danmark har en anden holdning, så må parterne optage forhandlinger. I princippet er der tale om en udbygning af Schengen-reglerne, hvilket jeg gerne vil have bekræftet, og når man siger, at der er tale om en udvidelse af friheden, så er det for mig personligt et ironisk apropos, for efter min mening bliver det en meget stor byrde for os, der rejser rundt med mange euforiserende stoffer i rejsetasken af hensyn til vores skrøbelige helbred.

Vitorino
Jeg respekterer fuldt ud Deres synspunkt. Det er imidlertid min opfattelse, at en dansk lov med det af spørgeren anførte indhold ikke er i modstrid med Schengen-reglerne. Jeg ser i denne sammenhæng ingen grund til at henvise til protokol 5. Der er intet modsætningsforhold mellem den afgørelse, der er truffet af eksekutivkomitéen, og Kongeriget Danmarks frie og suveræne afgørelse. Der er ikke tale om en undtagelse, men om sikkerhed for ensartet gennemførelse af den omhandlede bestemmelse.

Formanden


Bernd Posselt
Spørgsmål nr. 38 af (H-0320/01):
Om: EU-grænsebevogtning Er Kommissionen indstillet på at gennemføre en forundersøgelse vedrørende etablering af en EU-grænsebevogtning ved de ydre grænser, og hvor langt er man på nuværende tidspunkt kommet med den administrative etablering af det europæiske politiakademi?
Spørgsmål til Chris Patten
Vitorino
Hr. formand, som det vil være Europa-Parlamentet og i særdeleshed hr. Posselt bekendt, er principperne om kontrol og bevogtning af EU's ydre grænser for medlemsstater, som er omfattet af afsnit 4 i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, fastlagt i fællesskabsretten i overensstemmelse med protokollen om integration af Schengen-reglerne i EU, som bestemt ved Amsterdam-traktaten.
Det er min og Kommissionens opfattelse, at flere forhold i dag taler for, at vi overvejer at oprette et europæisk korps til varetagelse af bevogtningen af EU's ydre grænser. Flere medlemsstater ønsker i øvrigt en udvikling i denne retning med henblik på at styrke indsatsen mod ulovlig indvandring.
Ansøgerlandene ønsker - på længere sigt - at overtage Schengen-reglerne og EU's acquis fuldt og helt, herunder de afsnit, der vedrører kontrollen ved EU's ydre grænser og den frie bevægelighed for personer uden kontrol ved de indre grænser. Også set i lyset af udviklingen af fællesskabsretten kan det konstateres, at kontrollen ved grænserne ikke udelukkende har til formål at sikre kontrol med indvandringen. Kontrollen har også til formål at sikre EU's ydre grænser med henblik på bekæmpelse af kriminalitet, gennemførelse af toldbestemmelser eller overholdelse af visse tekniske forskrifter, som finder anvendelse på køretøjer eller på farlige eller ulovlige varer.
Jeg kan således bekræfte, at den italienske regering har anmodet Kommissionen om støtte til at undersøge, hvorvidt det vil være muligt at oprette et europæisk korps til bevogtning af grænserne. Initiativet støttes i øvrigt af flere andre medlemsstater, og Kommissionen ser herpå med velvilje. Som De ved, træffes alle afgørelser af forvaltningskomitéen, når det gælder et sådant program, der støttes af Odysseus-programmet. Jeg kan imidlertid oplyse, at Kommissionen støtter det italienske initiativ.
Hvad angår det europæiske politiakademi, som oprettes i henhold til Rådets afgørelse af 22. december 2000 - hvortil Europa-Parlamentet i øvrigt bidrog med en betænkning udarbejdet af hr. Posselt - kan jeg om de organisatoriske forhold oplyse, at akademiets forretningsorden vil blive forelagt Rådet til orientering. Placeringen af akademiets sekretariat vil blive fastlagt på grundlag af den afgørelse, Rådet snarest ventes at træffe desangående. Ligeledes skal driftsbudgettet fastlægges. Jeg kan oplyse, at akademiets bestyrelse den 23. marts godkendte et udkast til finansregulativ. Dette skal nu forelægges Rådet til godkendelse.
Hvad angår akademiets arbejdsprogram, tager man udgangspunkt i den omstændighed, at politiakademiet ikke skal finansiere eksisterende nationale aktioner, men skal koncentrere sig om visse prioriterede områder, som man allerede er i gang med at fastlægge.

Posselt
Hr. formand, hr. kommissær, jeg takker for det meget præcise og gode svar. Jeg har kun et enkelt tillægsspørgsmål. Hvornår tror De, der kan fremlægges en realitetsundersøgelse om et europæisk grænsepoliti? Som De ved, stillede Parlamentet for tre år siden på grundlag af en betænkning af mig forslag om at oprette et sådant politi.

Vitorino
Ja, jeg er helt enig. Jeg husker udmærket Europa-Parlamentets forslag. Det er mit håb, at det italienske forslag snarest vil kunne godkendes. Forslag skulle, som De vil vide, være fremsat senest 31. marts. Forvaltningskomitéen skal nu afholde et møde og træffe sin afgørelse. Jeg håber, forslaget bliver godkendt, således at det kan gennemføres i løbet af 2001. Forhåbentlig vil den italienske regering kunne fremlægge resultaterne af feasibility-undersøgelsen inden dette års udgang. Det sker i øvrigt i nært samråd med adskillige andre regeringer, som allerede har tilkendegivet, at de støtter tankerne om at etablere en fælles bevogtning af EU's grænser.

Formanden


Mihail Papayannakis
Spørgsmål nr. 39 af (H-0249/01):
Om: Krisen på Balkan Som det fremgår af den seneste udvikling i Balkankrisen, er der fortsat en del tvivl, både direkte og indirekte, omkring anerkendelsen af grænserne mellem mange stater i området. Dette er for eksempel tilfældet med grænserne mellem Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien (FYROM) og Serbien, som de to stater er blevet indbyrdes enige om, men som albanske kredse i selve Den Tidligere Republik Makedonien og i Kosovo nægter at anerkende.
Hvordan vurderer Kommissionen den hidtidige udvikling, og hvordan imødegår Kommissionen spørgsmålet om anerkendelse af grænserne, der er et af elementerne i stabiliseringen af krisen på Balkan?

Patten
Hr. formand, jeg glæder mig meget over muligheden for at besvare dette spørgsmål, og jeg er taknemmelig for, hvad De sagde for et øjeblik siden. Mit afrejsetidspunkt er for en stor del bestemt af, at det tog mig lige indtil kl. 5 i morges at komme tilbage fra Makedonien, som er emnet for dette spørgsmål.
Som det ærede medlem ved, nåede regeringerne i Skopje og Beograd for nylig til enighed om grænsedragningen mellem Forbundsrepublikken Jugoslavien og Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien. EU glæder sig meget over denne aftale. Siden de bevæbnede albanske ekstremister dukkede op, har Unionen gjort det klart, at den meget stærkt støtter Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedoniens suverænitet og territoriale integritet, og vi har ligeledes gjort det klart, at vi støtter grænsernes ukrænkelighed. Vi har fordømt vold, og vi har lidenskabeligt argumenteret for, at man må tage fat på problemerne via de demokratiske institutioner, som det f.eks. skete ved Det Europæiske Råds møde i sidste weekend. Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien er på vej imod Europa. Som det ærede medlem vil vide, ser vi frem til underskrivelsen af en stabiliserings- og associeringsaftale med de makedonske ledere i begyndelsen af næste uge.
EU har været intensivt involveret i forsøget på at håndtere og forhindre denne krise. Vi har alle arbejdet meget tæt sammen - formandskabet, den højtstående repræsentant, medlemsstaterne og Kommissionen - og vi har også arbejdet tæt sammen med NATO. Min seneste rejse til Skopje fandt sted i går. Jeg tog af sted for anden gang på ca. 10 dage sammen med den højtstående repræsentant. Det var hans tredje rejse i denne periode. Vi har endnu en gang gjort det klart, at den albanske befolkning må se den reelle mulighed for at forfølge målene med politiske midler. Vi er meget glade for det forsøg, præsident Trajkovski har gjort på at få en dialog i gang i Skopje. Det første møde mellem de politiske ledere, som han samlede, fandt sted i går. Vi er parat til at hjælpe med denne dialog, men jeg har gjort det klart, at vi ikke betragter det som vores rolle at mægle. Det er vores rolle at hjælpe folk til at få tingene i bevægelse, men det er ikke vores opgave at fratage dem ansvaret.
Vi appellerede i går til partiet PDP om i fremtiden at tage til møder under denne dialog. Vi havde individuelle møder med alle partiledere. De fleste gav udtryk for deres faste demokratiske overbevisning. De gav alle udtryk for, at de ville forpligte sig til at indgå i en dialog. De gav alle udtryk for, at de var fast besluttede på at slutte sig til den europæiske familie. Så vi ser nu hen til, at de skal indfri de løfter, de gav os i går. Vi håber, at de vil tale sammen via de kanaler, som præsident Trajkovski har etableret. Vi håber, at de alle, inklusive oppositionen, vil deltage i ceremonien i anledning af underskrivelse af stabiliserings- og associeringsaftalen i næste uge.
Vi har sagt, at vi i Kommissionen er parate til at støtte processen med at opbygge et succesrigt multietnisk samfund via vores Cards-program osv. Vi har gjort det klart for de albanske ledere i Kosovo, at donorsamfundets tålmodighed ikke er ubegrænset, og at de klart må vise, at de selv helt og holdent afskyr vold under forsøget på at bevæge sig bort fra ekstremisme. Jeg tror, vi har gjort alt, hvad vi kan, men de politiske ledere i Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien må nu vise det lederskab, der er nødvendigt, for at de kan få deres land igennem denne vanskelige periode.

Papayannakis
Mange tak, hr. kommissær, for Deres detaljerede svar. Jeg vil gerne sige, at jeg er enig i den måde, De har fremlagt tingene på, men der er følgende problem: Som De selv sagde: "... forfølge målene med politiske midler ...".
De ved jo godt, at der findes det scenario, som man taler meget om, nemlig at der med institutionelle og forfatningsmæssige ændringer i Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien, helt konkret dens omdannelse til en form for føderation eller konføderation, vil kunne opstå et pres fra politisk hold - og navnlig i dårlige tider som de nuværende - for en efterfølgende løsrivelse. Det er en model, som vi, desværre, har set visse lande støtte i det tidligere Jugoslavien. Derfor kunne jeg godt tænke mig, at De gjorde det helt klart - De har ganske vist sagt det allerede, mener jeg, men hvis De kunne understrege det lidt mere - at der ikke kan være tale om en sådan udvej for yderligtgående holdninger i dette land og, hvad De udmærket godt ved, uden for landet, for politiske kræfter i Kosovo.

Patten
Jeg vil gerne gå endnu videre, hvis jeg må.
For det første må det være vejen frem for Sydøsteuropa, at de en gang for alle vender ryggen til vold og forsøget på at opnå politiske ændringer ved blodsudgydelse, ødelæggelser, bomber og kugler. Det er vejen til Europa. Det er det, jeg igen i morgen vil drøfte, når jeg er i Kroatien, hvor de efter min mening har vendt ansigtet mod demokrati og ryggen til vold. Det er det, jeg vil fremhæve i Albanien på torsdag, når vi har møde i den højtplacerede styringsgruppe, som skal drøfte stabiliserings- og associeringsprocessen for Albanien. Jeg vil gerne her udtrykke min anerkendelse af de utvetydige udtalelser, som de politiske ledere af den albanske stat har fremsat i de sidste dage. Men jeg vil gå endnu videre.
De, der tror, at vi kan sikre fred og velstand i Sydøsteuropa ved at pille lidt ved grænserne her og der, narrer sig selv, og det ganske alvorligt. Der er ikke bare én Presevodal i Sydøsteuropa. Der er, for at sige det politisk og billedligt, adskillige. Så hvis man begynder at pille ved grænserne her, ender man med at pille ved grænserne overalt. Hver gang, man gør det, opmuntrer man dem, der tror, at de kan nå deres egne politiske mål ved at sprænge huse, busser og uskyldige kvinder og børn i luften eller skyde politifolk, som varetager deres lovlige forpligtelser.
Jeg er enig i, hvad det ærede medlem siger, men jeg vil gerne gå et skridt videre. Der har været glædelige tegn i Sydøsteuropa i de sidste 18 måneder på, at folk bevæger sig tilbage mod den demokratiske familie. Jeg glæder mig i særdeleshed over at se på radiostation B92's hjemmeside i weekenden, hvor man havde overskriften "Slobo i spjældet". Jeg tænkte, at vi er nået meget langt i det sidste par år. Jeg ved, at der af og til er problemer, og at ikke alt forløber glat, men jeg håber meget, at vi ikke taber det, vi har nået i de sidste 18 måneder.

Titley
I hvilken grad er kommissæren enig med mig i, at oprindelsen til den nuværende krise i Makedonien ganske simpelt skal findes i det, som kriminelle bander foretager sig for at beskytte deres smugleraktiviteter og drage fordel af den ringe sikkerhed ved grænserne til Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien, og at det, der er brug for, er at slå hårdere ned på de forbrydere, der har benyttet udstedelsen af mindretalsrettigheder som brændsel til at holde deres bål af utilfredshed i gang for at dække over deres aktiviteter? Det, der står på spil her, er, at gangstere forsøger at underminere demokrati og fred og stabilitet for at berige sig selv. Vi må først og fremmest gå hårdt til værks for at forhindre denne ulovlige aktivitet, så den politiske situation kan stabiliseres.

Patten
Jeg hørte engang i en anden del af Europa, hvor jeg ledede et udvalg om overvågning og sikkerhed, hvad der forekom mig at være en besynderlig skelnen mellem, hvad de beskrev som "god gammeldags ærlig kriminalitet", og politisk ekstremisme med bomber og kugler. Det er en kendsgerning, at der ikke findes nogen god gammeldags ærlig kriminalitet, men der er masser af eksempler på, at organiseret kriminalitet og organiseret kriminel adfærd bliver sammenvævet med politisk ekstremisme og dens manifestationer i form af organiseret vold.
Vi har set det i så mange dele af Europa, og nu ser vi det igen i det sydøstlige Europa, herunder uden tvivl ved grænserne mellem Kosovo og Makedonien og mellem Kosovo og Serbien. Der er utvivlsomt nogle, der tilslutter sig politisk ekstremisme af politiske grunde, men der er andre, der ser det som en fordel, fordi det kan sløre kriminelle aktiviteter - narkotikahandel, handel med smuglercigaretter og mennesker. De ser politiske mærkesager som en måde, hvorpå de kan skaffe sig et værn til at beskytte denne kriminalitet. Hvad det end skyldes, så er det forkert, det må holde op, det er sådan, fortiden har været i Sydøsteuropa. Vi må gøre alt, hvad vi kan i EU, for at sikre, at fremtiden bliver meget anderledes.

Purvis
Er kommissæren overbevist om, at KFOR i tilstrækkelig grad kontrollerer grænsen mellem Kosovo og Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien og har held med at forhindre, at guerillaer og våben kan bevæge sig over denne?

Patten
Jeg havde mulighed for at drøfte dette spørgsmål med den svenske udenrigsminister, Anna Lindh, i Rådets formandskab, og den højtstående repræsentant for KFOR i Pristina for ca. 10 dage siden, og med den særlige repræsentant, hr. Hækkerup, der gør sådan et udmærket arbejde, og også med KFOR og KFOR's øverstkommanderende. De forsikrede os, at de var ved at skærpe sikkerheden ved grænsen.
Det er, som ved en masse andre grænser, vanskeligt at give nagelfaste sikkerhedsgarantier for muligheden for at gå fra den ene side til den anden. Det er meget bjergrigt terræn, som det ærede medlem sandsynligvis ved, men ikke desto mindre er jeg sikker på, at KFOR fortsat må gøre mere. De sætter flere tropper ind. De gør sig større anstrengelser. Det er helt afgørende, at de gør dette, for der er slet ingen tvivl om, at folk har bevæget sig frem og tilbage over grænsen, og de politiske konsekvenser i Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien af, at ekstremister bevæger sig fra Kosovo ind i Makedonien, gør det, som har været en vanskelig krise for dem at se i øjnene, endnu mere politisk og derfor mere vanskeligt.
Så, ja, jeg håber, at KFOR vil kunne gøre mere. Vi har i hvert fald haft en dialog med dem om dette, og jeg håber meget, at de forsikringer, de har givet, vil manifestere sig på stedet. Det er en vanskelig opgave, men jeg håber, at de vil blive i stand til at løse den endnu bedre.

Formanden
Da spørgeren ikke er til stede, bortfalder spørgsmål nr. 40.

Formanden


María Izquierdo Rojo
Spørgsmål nr. 41 af (H-0274/01):
Om: Den kvindefjendske fundamentalisme i Saudi-Arabien Den gældende lovgivning i Saudi-Arabien forskelsbehandler kvinderne. Utro kvinder dræbes ved stening, og kvindelige religionsfornægtere idømmes dødsstraf. Siden 1990 er 28 kvinder blevet henrettet, andre diskrimineres eller ringeagtes af staten. Kvinder udelukkes fra det offentlige liv, arresteres og fængsles vilkårligt, sættes under overvågning af komitéen for sædelighedskontrol eller det religiøse politi al Mutawa, osv.
Hvilke foranstaltninger vil Kommissionen foreslå med henblik på at forbedre menneskerettighedssituationen for kvinderne i Saudi-Arabien?

Patten
Situationen for kvinder i Saudi-Arabien giver anledning til betydelig bekymring. EU har rejst dette spørgsmål ved flere lejligheder inden for rammerne af den samlede menneskerettighedssituation i Saudi-Arabien. Det har vi gjort ved diplomatiske henvendelser, vi har gjort det i politisk dialog, og vi har gjort det i udtalelser om menneskerettighedspolitikken. I nogle år har der fundet en udveksling af synspunkter om menneskerettighederne sted mellem EU og landene i Golfstaternes Samarbejdsråd, herunder Saudi-Arabien. Situationen for kvinder er blevet nævnt af EU inden for rammerne af den politiske dialog mellem EU og Golfstaternes Samarbejdsråd.
Spørgsmålet er også blevet rejst af Kommissionen under forhandlinger om en frihandelsaftale med landene i Golfstaternes Samarbejdsråd, hvori der vil blive medtaget en artikel om menneskerettigheder og demokratiske principper. Desuden har EU rejst spørgsmålet om menneskerettighedssituationen i Saudi-Arabien i FN's Menneskerettighedskommission. Sidste år førte det til nogle beskedne, men dog positive skridt fra Saudi-Arabiens side, som jeg kan vende tilbage til, hvis det ærede medlem vil have det. Jeg håber, at disse relativt positive signaler på menneskerettighedsområdet, som vi har set fra Saudi-Arabien sidste år, vil blive fulgt op af positiv handling i den saudiarabiske lovgivning, men jeg må sige, at efter at jeg f.eks. har læst rapporten fra Amnesty International og andre rapporter om situationen, kan jeg udmærket forstå, hvorfor det ærede medlem har stillet dette spørgsmål.

Izquierdo Rojo
Hr. kommissær, kunne De konkretisere Deres svar lidt mere og fortælle mig, om Kommissionen har stillet et konkret forslag på området? Jeg vil også gerne vide, om Kommissionen i den eksisterende politiske dialog er rede til at rejse spørgsmålet om overholdelse af de saudiarabiske kvinders menneskerettigheder.

Patten
Hvis jeg ikke fik gjort det helt klart, hvad jeg mener, så lad mig understrege, at Kommissionen er overordentlig bekymret over visse tilfælde af overtrædelser af menneskerettighederne, herunder situationen for kvinder. Jeg nævnte f.eks. den særlige rapport fra Amnesty International. Jeg kunne også have nævnt EU's udtalelse i FN's Menneskerettighedskommission. Men vi har ingen repræsentation i Saudi-Arabien eller i Golfen. Vi har heller ingen kompetence til at træffe særlige foranstaltninger eller tage stilling på individuelt plan i disse sager. Men vi deltager i EU's démarches, som man enes om vedrørende menneskerettighedsspørgsmålene inden for rammerne af FUSP.
Så det ærede medlem gør ret i at rejse dette spørgsmål. Jeg gentager, at det er et spørgsmål inden for rammerne af den politiske dialog, som vi har med Saudi-Arabien og landene i Golfstaternes Samarbejdsråd, og sådan vil det også være fremover.

Formanden


Lennart Sacrédeus
Spørgsmål nr. 42 af (H-0277/01):
Om: Opstilling af russiske atomvåben i Kaliningrad I henhold til flere på hinanden følgende oplysninger i velrenommerede nordiske medier, f.eks. den svenske radios nyhedsprogram "Ekot" samt dagbladet "Aftenposten" i Oslo, har det russiske militær planer om eller allerede opstillet et betydeligt antal atomvåben i Kaliningrad-området.
En sådan russisk foranstaltning ville i alvorlig grad påvirke den militære afspænding i hele Østersøområdet, fordi den ville indebære en radikal ændring af det militære trusselsbillede for en række af EU's medlemsstater og flere af ansøgerlandene.
Den russiske udenrigsminister, Igor Ivanov, har afgivet højtidelig forsikring til Chris Patten, medlem af Kommissionen, om, at man hverken har opstillet eller påtænker at opstille russiske atomvåben.
På hvilken måde følger Kommissionen udviklingen i dette for hele Østersøområdet så vigtige spørgsmål, og hvilke oplysninger har EU i den seneste tid modtaget fra Ruslands ansvarlige politiske repræsentanter, såsom præsidenten, udenrigsministeren eller forsvarsministeren?

Patten
Kommissionen deler den opfattelse, at hvis der blev opstillet russiske atomvåben i den russiske enklave Kaliningrad, ville det have meget alvorlig indvirkning på samarbejdet i Østersøområdet, særlig for vores politik vedrørende den nordlige dimension. Det ville også stride mod den politik, Rusland har sagt, det vil føre i det pågældende område.
Under det besøg, vi aflagde i februar i Moskva og Kaliningrad - jeg tog af sted sammen med formandskabet, med udenrigsminister Anna Lindh - blev spørgsmålet rejst. Russerne benægtede kategorisk de påstande, der er blevet offentliggjort i medierne. Russerne afgav forsikringer om, at der ikke var nogen planer om opstilling af atomvåben i Kaliningrad. Jeg har set de presse- og nyhedsrapporter, som det ærede medlem henleder opmærksomheden på. Det er grunden til, at vi tog spørgsmålet op med Rusland, men jeg gentager de forsikringer, de har givet os.

Sacrédeus
Jeg må takke kommissær Patten for hans tydelige svar. Jeg har i en anden og mere uformel nordisk sammenhæng haft den glæde at kunne drøfte dette alvorlige problem med kommissæren. Jeg opfatter det således, at Kommissionen fra højeste russiske niveau er blevet forsikret om, at der ikke har fundet nogen anbringelser sted. Jeg ville dog gerne følge op på dette med to spørgsmål. Hvordan er disse oplysninger nået ud til medier med en meget stor troværdighed, og var dette overhovedet på dagsordenen ved forhandlingerne med præsident Putin på Det Europæiske Råds møde i Stockholm?

Patten
Hr. Putin sagde en hel masse på Det Europæiske Råds møde i Stockholm, herunder at han gav de makedonske ledere det råd at gøre, som han havde gjort i Tjetjenien, hvilket jeg nødvendigvis må sige ikke forekommer mig at være et særlig klogt råd at give dem. Det forekommer mig, at det sidste, nogen bør gøre, er at forsøge at få Tetovo til at se ud som Groznyj. Jeg var ikke enig i disse bemærkninger fra præsident Putin.
Kommissionen har naturligvis ikke midler til at overvåge, at Rusland lever op til de forsikringer, vi har fået, men jeg forventer, at medlemsstaterne kommer frem med alle oplysninger, der tyder på det modsatte, i de rette fora i EU. Vi vil sideløbende med mødet i Rådet (almindelige anliggender) i begyndelsen af næste uge have en drøftelse af den nordlige dimension på basis af de forslag, der er blevet stillet af Kommissionen. Denne drøftelse vil ikke kun involvere medlemsstaterne i EU, men også lande, der påvirkes af vores politikker og planer vedrørende den nordlige dimension, herunder naturligvis Den Russiske Føderation. Og jeg håber, at Den Russiske Føderation endnu en gang vil gøre det klart, at disse forlydender i pressen og medierne ikke er sande.
En central del af politikkerne for vores nordlige dimension er at forsøge at finde veje til både at hjælpe Kaliningrad til at håndtere konsekvenserne af udvidelsen - det vil sige at være omringet af Polen og Litauen som medlemmer af EU, og vi har også foreslået noget lidt andet, nemlig måder, hvorpå man kan hjælpe Kaliningrad til at håndtere problemer, der ikke har noget med udvidelsen at gøre, men som påvirker hele området. Vi er ivrige efter at yde vores del af hjælpen til Kaliningrad, og det ville slet ikke være til nogen nytte, hvis disse forlydender i pressen viste sig at være bare den mindste smule sande.

 Formanden
Vi takker hr. Patten for hans samarbejde og ønsker ham held og lykke på Balkan.
Da den tid, der var afsat til spørgetid til Kommissionen, er udløbet, besvares spørgsmål nr. 43-74 skriftligt.
Hermed er spørgetiden afsluttet.
(Mødet udsat kl. 20.00 og genoptaget kl. 21.00)

Handicappede personer
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0084/2001) af Hermange for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender om meddelelse fra Kommissionen til Rådet, Europa-Parlamentet, Det Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget - På vej mod et Europa uden barrierer for handicappede (KOM(2000) 284 - C5-0632/2000 - 2000/2296(COS)).

Hermange
Hr. formand, kære kolleger, fru kommissær, kære venner og repræsentanter for de forskellige foreninger, som nu tager plads i tilhørerlogen, jeg håber, der vil være forståelse for, at jeg i dag taler lidt langsomt, idet Europa-Parlamentets forhandlinger i dag for første gang tolkes til tegnsprog. Jeg kan endvidere meddele Kommissionen, at jeg har foranlediget den foreliggende betænkning oversat til punktskrift. Det er første gang, en parlamentarisk forsamling tager initiativer af denne art. Betænkningen vil via Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender blive fremsendt til alle berørte foreninger i medlemsstaterne.
Jeg finder det glædeligt og tilfredsstillende og i øvrigt også løfterigt i aften i Europa-Parlamentet at kunne forelægge denne betænkning, som er udarbejdet som svar på Kommissionens meddelelse. Jeg finder det glædeligt, eftersom jeg føler, denne betænkning i højere grad end andre, eller i alt fald mere direkte har betydning for den europæiske integration, som jeg inderligt ønsker må blive det menneskelige Europa, vi alle er involveret i og alle ønsker at skabe. Vi ved, at vi i det 21. århundrede skylder at skabe et sådant Europa, nu hvor den frie samhandel og det monetære Europa er en realitet. Arbejdet med udarbejdelsen af den foreliggende betænkning har bestyrket mig i min opfattelse. Vi kan ikke sikre et mere menneskeligt Europa, medmindre vi bygger på solidaritet, retfærdighed og respekt for den enkelte.
Jeg finder det også tilfredsstillende at kunne forelægge denne betænkning, fordi den, om end den bærer mit navn, er resultatet af en ny arbejdsmetode, som har omfattet talrige, frugtbare kontakter til handicaporganisationerne. Disse har medvirket til udarbejdelsen af betænkningen i særdeleshed via det europæiske forum for handicappede, og jeg vil gerne benytte lejligheden til at takke for det særdeles værdifulde bidrag, dette forum har ydet til arbejdet. Jeg finder det endvidere tilfredsstillende, at kollegerne her i Europa-Parlamentet har vist så stor interesse for arbejdet. Der er således fremsat mere end 100 ændringsforslag til det oprindelige udkast. Jeg kan i denne sammenhæng oplyse, at jeg, når det gælder de senest fremsatte forslag, kan acceptere to ændringsforslag, som er fremsat af Den Socialdemokratiske Gruppe. Jeg vil endvidere gerne takke Kommissionens generaldirektorat for Uddannelse og Kultur samt Det Europæiske Agentur for Udvikling af Specialundervisning, som har hjemsted i København.
Endelig finder jeg den foreliggende betænkning løfterig. Vedtages den af Europa-Parlamentet, vil den åbne mange døre for de 37 millioner handicappede medborgere. Betænkningen tager udgangspunkt i fire temaer, nemlig for det første mainstreaming og ret til forskellighed. For det andet familie og handicap, eftersom enhver handicappet, hvad enten det drejer sig om et spædbarn eller en olding, altid er barn af eller slægtning til nogen og henter sin væsentligste støtte inden for familiens rammer. For det tredje spørgsmålet om at overvinde blokeringer og adgangsproblemer. For det fjerde samordning og oplysning.
Med udgangspunkt i disse nøgleområder har vi formuleret en række forslag. For det første har vi selvsagt beskæftiget os med 2003, der som drøftet i forbindelse topmødet i Nice påtænkes udråbt til europæisk handicapår. Vi har arbejdet med forslag til, hvorledes dette udmøntes i praksis. Endvidere finder vi det vigtigt, at der træffes forskellige foranstaltninger med henblik på at sikre adgang til ydelser. Såfremt en italiensk, fransk, belgisk eller græsk arbejdstager rejser til et andet land for at arbejde, skal han fortsat kunne opnå de ydelser, han har ret til som følge af sit handicap. Det er endvidere et spørgsmål om at sikre gensidig anerkendelse af handicapkort overalt i Europa. Adgang drejer sig også om adgang til undervisning. Vi ved alle, at den undervisningsmæssige integration ikke gennemføres på fuldt tilfredsstillende vis, når det gælder handicappede. Det er baggrunden for, at der den 26. november 2001 i Paris, i det franske senat, for første gang afholdes et møde på europæisk plan om emnet undervisning og handicap i samarbejde med det europæiske medicinske akademi.
Adgang er også et spørgsmål om adgang til offentlig transport og offentlige bygninger. Vi har alle hørt Brian Crowleys vidnesbyrd i forbindelse med indvielsen af denne bygning. Vi kan i denne forbindelse oplyse, at der eksempelvis inden længe vil blive udarbejdet et direktiv om elevatorer. Det er mit ønske, at direktivet fastsætter bindende standarder, når det gælder foranstaltninger for handicappede.
Dette var i al korthed mine bemærkninger til den betænkning, som i dag forelægges for Europa-Parlamentet, idet jeg vil understrege, at den både betegner en afslutning og en begyndelse. Der tales ofte om lobbyvirksomhed, og det er mit håb, at jeg med henblik på handicapåret 2003 sammen med de mange foreninger kan påvirke alle instanser i tilknytning til Kommissionen og Rådet til at omsætte disse anbefalinger, eller i det mindste nogle af disse, til direktiver og dermed sikre, at der udvikles en europæisk handicappolitik.

Mantovani
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, først vil jeg gerne lykønske fru Hermange med det arbejde, hun har udført, når det gælder et Europa uden barrierer for handicappede. Det er efter min mening nødvendigt at udbygge strategien for medtagelsen af de handicappedes rettigheder i EU-politikkerne, navnlig hvad angår transportsektoren, adgangen til bygninger, informationssamfundet og forbrugerpolitikken. Jeg er dog overbevist om, at spørgsmålet om en konkret integration af de handicappede ikke alene skal løses ved at overvinde de klassiske hindringer, f.eks. de arkitektoniske barrierer på offentlige steder eller transportproblemet, men også og ikke mindst ved, at almindelige mennesker får et nyt syn på de handicappedes dagligdag. I disse tilfælde er der ingen tvivl om, at det psykologiske aspekt og folks fordomme kan udgøre nogle meget større hindringer end dem, som de arkitektoniske barrierer skaber.
Et andet vigtigt emne, der skal understreges, og som også var medtaget i formandskabets konklusioner fra Stockholm, er de handicappedes integrering på arbejdsmarkedet. Vi skal gå bort fra virksomhedernes pligt til at ansætte et vist antal handicappede og i stedet fremme de handicappedes ansættelse ved hjælp af en betydelig reduktion eller en afskaffelse af udgifterne, både bidrags- og skatteudgifterne. Det ville have den positive virkning, at vi kunne benytte os af hele dette samfundsmæssige potentiale, som kun bliver delvist udnyttet i dag, og det ville være en fordel for hele økonomien. Der er i øjeblikket 37 millioner europæiske borgere, som lider af en eller anden form for invaliditet, og deres ledighedsprocent er tre gange større end gennemsnitssatsen. Vi må desuden ikke glemme, at målsætningen om fuld beskæftigelse i Unionen ikke kun er ensbetydende med, at vi skal koncentrere os om at skabe nye arbejdspladser, men også, at vi skal koncentrere os om at skabe bedre arbejdspladser for alle, også for de handicappede.
Endelig er det efter min mening nødvendigt, at EU's forskning spiller en væsentlig rolle i kraft af sine centre, så der udvikles nogle teknologier, der kan forbedre de handicappedes livskvalitet. På denne måde lykkes det os måske at indhente USA's forspring.
Til sidst vil jeg gerne lægge vægt på den rolle, som medlemsstaterne skal spille, idet de skal fremme uddannelsen og den specifikke faguddannelse af de mennesker, der gør en indsats inden for frivilligt arbejde og i sociale foreninger, så de får en passende faguddannelse, som svarer til de forskellige former for invaliditet.

Howitt
Hr. formand, i lørdags deltog jeg i et møde for handicappede på Trafalgar Square i London, som blev kaldt "Rettigheder nu", hvor handicappede talere fortalte os om, hvordan hospitalslæger nægtede dem lægebehandling, fordi deres livskvalitet ikke var lige så god som hos folk uden handicap. Den nye prispolitik for sociale ydelser forhindrer dem effektivt i at drage nytte af disse helt nødvendige tjenester. Sexisme og racisme er velkendte termer, men diskrimination mod handicappede nævnes så at sige ikke i den offentlige debat.
Jeg vil indlede mit indlæg med denne dystre vurdering, for under vores berettigede ønske om at støtte Kommissionens meddelelse om et Europa uden barrierer for handicappede, og fru Hermange i hendes udmærkede svar, risikerer vi at glemme den helt reelle udelukkelse fra ethvert aspekt af det offentlige liv, som er en daglig realitet for handicappede i vores samfund. I den stærke enighed, vi har nået om at støtte de fleste af disse forslag, bør vi huske, at vi vil møde virkelige konflikter, hvis vi skal leve op til de mål, vi er enedes om.
Vi glæder os over forslaget fra Kommissionen om at gøre 2003 til de handicappede medborgeres år, men virkningen heraf vil blive formindsket, hvis ikke Kommissionen i samme år udsteder et generelt direktiv mod diskrimination af handicappede, som giver omfattende borgerrettigheder til de handicappede i Europa på samme måde som i den amerikanske handicaplov på den anden siden af Atlanten.
Det glæder os, at Sokrates-programmet giver ekstra støtte til handicappede deltagere, men vi må påpege, at der er lang vej, før de ekstra omkostninger ved handicap, tilvejebringelse af særlig transport, personlig bistand og tegnsprogstolke bliver stillet til rådighed i alle almindelige europæiske programmer for at virkeliggøre den lige deltagelse. Jeg glæder mig over, at der foregår tegnsprogstolkning både her i salen og i tilhørerlogen. Jeg ønsker bare, at dette skete regelmæssigt i Europa-Parlamentet.
Vi understreger, at de særlige og generelle bestemmelser kan gå hånd i hånd og supplere hinanden, at tabet af bindingerne ved forsknings- og udviklingsprogrammet ikke fuldt ud er erstattet af mainstreaming, og at der inden for rammerne af det sjette rammeprogram, der nu er til drøftelse, bør bevilges en særlig afdeling for handicapområdet.
Vi påpeger, at de smukke ord om fri bevægelighed ikke fuldt ud kan realiseres, før man kan tage fat på vanskelige spørgsmål for medlemsstaterne, herunder beskyttelsen af sociale ydelser til handicappede arbejdstagere, der krydser vores grænser. Vi holder omhyggeligt øje med situationen, når snakken om samarbejde mellem Kommissionens afdelinger, f.eks. om offentlige indkøb, viser stædig modstand fra Generaldirektoratet for Det Indre Marked mod at give offentlige kontrakter med fuld hensyntagen til, om firmaerne har skabt lige beskæftigelsesmuligheder.
Vi beder kommissæren for beskæftigelse om at fastsætte en klar tidsplan for indførelse af bindende normer for handicappedes adgang til bygninger mv. og ligeledes om at sikre problemfri adgang for handicappede til alle former for offentlig transport.

Lynne
Hr. formand, jeg vil gerne komplimentere fru Hermange for en udmærket betænkning. Jeg vil også gerne komplimentere hende for, at hun har gjort den tilgængelig i braille og via tegnsprogstolke. Det er sådan en god betænkning på grund af hendes tværpolitiske samarbejde, der minder om det tværpolitiske samarbejde, der var om artiklen om antidiskrimination, og på grund af bidraget fra de handicappedes egne organisationer. Vi har haft 97 ændringsforslag i udvalget, og vi har kun fem her til plenarmødet. Det viser, at vi alle har samarbejdet, og i særdeleshed at fru Hermange har lyttet til det, der er blevet sagt til hende, og har medtaget det i betænkningen.
Jeg håber også, at denne betænkning vil virke som et springbræt til 2003, de handicappedes år, men forhåbentlig kan vi få vedtaget det handicapdirektiv, som hr. Howitt lige har nævnt, i det år, så vi faktisk forpligter os til et positivt handicapdirektiv.
Denne betænkning drejer sig om at nedbryde barriererne for de handicappede, at slippe af med de fordomme, som handicappede står over for i deres daglige tilværelse i hele EU. Det er det, vi søger at opnå. Det er skammeligt, at vi har brug for denne betænkning, at handicappede ikke bliver behandlet som andre mennesker. Vi må sikre os, at de handicappede bliver en del af det almindelige samfund, at de ikke bliver kørt ud på sidelinjen, at man tager hensyn til dem i alle sektorer - i informationssamfundet, ved offentlige indkøb, ved beskæftigelse. Som hr. Mantovani har sagt, er arbejdsløshedsprocenten tre gange højere for handicappede. Lad os håbe, at denne betænkning sammen med beskæftigelsesdirektivet vil tage fat på dette spørgsmål. Vi må tage fat på alle problemerne.
Afslutningsvis vil jeg gerne igen sige til fru Hermange, at hun har fremlagt en glimrende betænkning, men en betænkning, som vi må sikre os, at vi omsætter til praksis. Smukke ord er en ting, at sikre, at handicappede i praksis behandles på nøjagtig samme måde som alle andre, er noget andet.

Lambert
Hr. formand, i morgen skal vi drøfte topmødet i Stockholm, der delvis koncentrerer sig om social integration. Denne meddelelse og betænkningen er meget vigtige i denne forbindelse, og også jeg vil gerne takke ordføreren for det fremragende arbejde, hun har gjort, og for omfanget af de rådslagninger, hun har taget del i. Disse dokumenter er, som mange har sagt, et kærkomment supplement til direktivet under artikel 13 om ligebehandling på arbejdspladsen, hvilket naturligvis forudsætter evnen til at få arbejde, eller rettere at få tilbudt arbejde, og en mere åben holdning i samfundet. Derfor glæder jeg mig over erkendelsen af behovet for adgang til uddannelse i denne betænkning og den brede forståelse og nedbrydning af barrierer, som vi håber vil ledsage den. Jeg føler, at mange af os, der er voksne, også kunne trænge til en sådan uddannelse.
Integration burde selvfølgelig begynde med adgang til informationerne her, adgang til alle dele af bygningen, og som andre har sagt, men hvad jeg gerne vil gentage, det er nødvendigt, at vi udstrækker integration til bevægelsesfrihed. Jeg vil i særdeleshed anbefale punkt 22 og 23 om dette vedrørende gensidig anerkendelse af nationale kort, som handicappede bærer. Det er et spørgsmål, der ofte bliver gjort til genstand for bønskrifter og korrespondance til mange af os her i Parlamentet.
Jeg vil også, som De kunne forvente af Parlamentets ordfører om den relevante forordning, nævne behovet for, at handicapydelser til personer kan medtages fra en medlemsstat, ikke mindst så man har mulighed for at leve op til de finansielle krav, der gælder for folk med ophold i visse medlemsstater. Grunden til den nuværende praksis er ikke klart forstået, og denne praksis er yderst uretfærdig i og med, at den fjerner den valgfrihed, andre borgere har haft. Jeg tilslutter mig efterlysningen af et yderligere direktiv, som virkelig får dette integreret i en tilgang, der fuldt ud baserer sig på rettigheder.

Figueiredo
Hr. formand, det spørgsmål, som vi her diskuterer, er overordentlig vigtigt. Ikke kun fordi der er tale om, at handicappede skal sikres den grundlæggende rettighed at få et værdigt liv i alle dets aspekter, som dette må sikres for alle mennesker, handicappede eller ej, men fordi det er endnu vigtigere, når man ved, at der i EU er mere end 37 millioner med en eller anden form for handicap. Det haster derfor med at træffe de nødvendige foranstaltninger for at sikre alle reel fri bevægelighed, ikke kun muligheden for at rejse i særligt indrettede transportmidler, men også muligheden for at studere, arbejde, blive integreret og leve i værdighed i alle EU's medlemsstater.
Det er særlig vigtigt at skabe de nødvendige betingelser for, at alle kan få adgang til beskæftigelse med rettigheder, hvor handicappedes adgang til uddannelse skal fremmes gennem tilskyndelsesforanstaltninger og udvikling af positive tiltag til at nedbringe arbejdsløsheden, der for handicappede er tre gange højere end gennemsnittet i EU. Det er ligeledes meget vigtigt, at der lægges vægt på at forebygge ny social udstødelse, ikke mindst i form af information, hvorfor der må formuleres en handlingsplan for handicappedes faktiske deltagelse i informationssamfundet, ligesom de handicappedes adgang til elektroniske kommunikationsfaciliteter må sikres, også gennem en mere aktiv rolle hos de europæiske forskningscentre, hvad angår teknologisk forskning, der kan forbedre de handicappedes livskvalitet.
Bekæmpelsen af forskelsbehandling af handicappede kræver konkrete foranstaltninger i form af støtte til familier med en eller flere handicapppede, og at der gennemføres en skole for alle, der sikrer, at børn med handicap integreres, men også al nødvendig støtte gennem særligt uddannede lærere og særlige redskaber, når der er behov for dét. Der må ligeledes gøres en indsats for i lovgivning og i konkrete aktioner på de forskellige politikområder at integrere de handicappede og disses organisationer i arbejdet med at definere, opfølge og evaluere de forskellige politiske tiltag.
Vi er således grundlæggende enige i de forslag, der er indeholdt i fru Hermanges betænkning, som vi takker hende for, og som vi også har givet vores bidrag til, herunder i form af et forslag, som vi fremlægger nu, idet vi håber, at Kommissionen og Rådet anerkender, at denne sag må vies større opmærksomhed, og at de handicappede integreres fuldt ud i de forskellige livsforhold, hvor vi må tage afsæt i, at 2003 er udråbt til Europæisk År for Handicappede Borgere for at øge bevidstheden generelt i medlemsstaterne og skabe større synlighed omkring dette spørgsmål.

Crowley
Hr. formand, hvis jeg havde en time i stedet for et minut, kunne jeg måske berøre nogle af de vigtigste punkter, men her i Parlamentet må vi nu engang arbejde inden for de givne rammer. Til at begynde med vil jeg gerne komplimentere og takke fru Hermange for hendes indlæg for handicappede og i særdeleshed for hendes vilje til at medtage nye idéer om at skabe et Europa uden grænser.
Ethvert charter med rettigheder, enhver forfatning fortæller én, at alle er født lige, men ikke desto mindre bliver handicappede i EU hver eneste dag behandlet som ulige. Faktisk bliver de inden for mange områder behandlet som mindreværdige væsener i forhold til resten af samfundet. Jeg kan give hundreder af eksempler på diskrimination og uvidenhed, tusinder af eksempler på fordomme. Når vi taler om et Europa uden grænser for handicappede, fokuserer vi især på lovgivning, på nye initiativer til bygninger eller adgang til transport. Det er alt sammen vigtige og afgørende elementer, men den første barriere, vi må forcere, er en psykologisk barriere og fordommene hos os alle sammen. Når vi ser nogen med et handicap, så lad os i stedet for at fokusere på dette handicap behandle dem som ligestillede, fokusere på deres evner og give dem redskaber til at få information, oplæring, uddannelse og mulighed for virkelig at vise, hvilke evner de faktisk har.
Jeg anbefaler denne betænkning til Parlamentet og vil anmode om, at den ikke blot skal give udtryk for gode hensigter eller for samvittigheden hos medlemmerne af Parlamentet eller Kommissionen, men føre til praktisk handling før 2003, så vi, når vi fejrer det europæiske handicapår, faktisk kan sige, at vi har gjort fremskridt og bevæget os ud over nogle af disse grænser.

Pérez Álvarez
Hr. formand, jeg vil indlede med at lykønske fru Hermange med kvaliteten af hendes betænkning og også med hendes vilje til at acceptere de ændringsforslag, der blev stillet i udvalget, som har bidraget til at forbedre betænkningen, men især med hendes vilje til at inddrage de forskellige holdninger til foranstaltninger til bekæmpelse af en mulig situation med ulighed: den, der skyldes handicap.
Selv om vi måske ikke lægger mærke til det, kan vi uden at være bange for at tage fejl konstatere, at antallet af personer i EU, der er berørt af en eller anden form for handicap, er omkring 10% af den samlede befolkning, og det er en procent, der for nærværende svarer til ca. 37 millioner mennesker, og vi kan også konstatere, at de handicappede ikke udgør en ensartet gruppe.
Vi kunne sige, at der ikke er handicap, men handicappede personer, og dermed synlige eller skjulte, svære eller milde, enkelte eller multiple, kroniske eller periodisk tilbagevendende handicap, som påvirker bevægelsen, hørelsen, synet eller talen, men de personer - jeg gentager: personer - der er berørt af en af disse begrænsninger, støder alle sammen på barrierer, der er vanskelige at forcere, når de forsøger at få adgang til alle aspekter eller områder af samfundslivet.
Jeg vil særligt nævne beskæftigelsesområdet i den politik, som tager sigte på at skabe et Europa uden barrierer og desuden et Europa med et højt beskæftigelsesniveau. Og derfor er det nødvendigt, uden at det er udtømmende, at tale om tilpasning af undersøgelses- og prøveprocedurerne til handicappede ansøgeres behov, adgang til særlig uddannelse for handicappede ansatte i almindelighed og måske tjenestemænd i særdeleshed, fastholdelsesforanstaltninger for personale, der er blevet handicappet under udførelse af arbejdet, reorganisering af arbejdet og fleksibel arbejdstid, deltidsansættelse osv.
Jeg mener, at det er meget vigtigt, at 2003 bliver udråbt til Europæisk År for Handicappede Borgere. Jeg mener, at det er lige så vigtigt - hvis ikke vigtigere - at vi hver dag styrker hinanden i bevidstheden om, at alle handicappede personer er nogle borgere mere, nogle europæere mere af de næsten 400 millioner europæere, der er omfattet af artikel 13 i EF-traktaten, og at de forventer specifikke initiativer, samordning af politikkerne i EU og bevidstgørelse, begrebsdannelse og dannelse måske, fordi den første barriere meget vel kan være begrebsmæssig.

Andersson
Hr. formand, jeg vil begynde med at takke ordføreren for en god betænkning og for den lydhørhed, hun har udvist ved at inddrage argumenter fra de forskellige politiske grupper og lytte til handicapbevægelserne og handicaporganisationerne. Hun har udført sit hverv som ordfører forbilledligt.
Handicappede bliver diskrimineret i vore dage. Den frie bevægelighed, som er et grundlag for vores samarbejde, er betydeligt sværere at udnytte for handicappede personer, hvad angår at søge arbejde og for de unge mennesker at studere i udlandet. Diskriminationen på dette område er tydelig. Det samme gælder arbejdsmarkedet. Arbejdsløsheden blandt handicappede er meget høj. Den adgang til information, som vi så ofte diskuterer i dag, er også sværere at opnå for handicappede.
Vi må indtage en offensiv holdning. Alt dette kan nemlig forhindres. Handicap er ikke et statisk fænomen. Det er det omgivende miljø, som svigter, og det kan man ændre på. I dag har vi f.eks. tolkning til tegnsprog. Vi kan udforme bygninger anderledes, og vi kan udforme arbejdspladser anderledes og gøre dem mere tilgængelige for handicappede. Dette kan gennemføres, eftersom det handler om ændringer af miljøet. Vi kan ændre forholdene.
Ændringen skal desuden ramme alle de politiske områder. Vi kan ikke blot ændre socialpolitikken, transportpolitikken eller arbejdsmarkedspolitikken, vi må ændre på alle områder. På arbejdsmarkedsområdet, hvor arbejdsløsheden er ca. tre gange så stor for handicappede, er det vigtigt, at vi, når vi udarbejder indikatorer for at forbedre forskellige gruppers muligheder for at få arbejde - ældre, kvinder og andre - også inkluderer handicappede.
Mange har sagt, at et vigtigt led i integrationen er at ændre samfundets holdninger. Jeg kommer selv fra skoleverdenen. Det er vigtigt, at handicappede ikke gemmes væk, men befinder sig i skolemiljøet, således at alle kan få undervisning og uddannelse på lige vilkår, og således at vi ser, at personer med forskellige forudsætninger kan fungere sammen. Det er yderst vigtigt for at ændre holdningerne.
Endelig er det vigtigt at integrere handicaporganisationerne og de frivillige organisationer i arbejdet. Lad handicapåret blive et udgangspunkt for en offensiv, hvor vi udarbejder nye direktiver og et nyt handlingsprogram, så vi kan få et Europa uden hindringer og med lige muligheder for alle.

Ainardi
Hr. formand, Hermange-betænkningen er et godt holdepunkt for den oplysningskampagne, Kommissionen har foreslået iværksat i 2003, der er udråbt til europæisk handicapår. Der er behov for en holdningsændring, men jeg tror, det er vigtigt at stille forslag om en række konkrete foranstaltninger med henblik på en antidiskriminationspolitik, sådan som fru Hermange også har gjort. Anerkendelse af såvel forskelligheder som retten til lige behandling er den tankegang, der ligger til grund for samtlige forslag om bl.a. uhindret adgang til arbejdssteder og offentlige steder samt mulighed for at overføre handicapydelser medlemslandene imellem, når det gælder arbejdstagere og personer uden for arbejdsstyrken, eller forslaget om gensidig anerkendelse af nationale handicapkort.
Betænkningen lægger endvidere vægt på kravet om solidaritet, når det gælder lige behandling på arbejdsmarkedet, i forhold til erhvervsuddannelserne og skoleundervisningen. Den erhvervsmæssige integration ses således i sammenhæng med den sociale integration. Betænkningen anfører i denne sammenhæng, at værdien af handicappedes arbejdsindsats ikke udelukkende bør måles i konkurrenceevne.
Disse overordnede holdninger er efter min opfattelse ambitiøse. De vidner klart om det berørte parlamentariske udvalgs fælles overvejelser og afspejler handicaporganisationernes ønsker. Jeg finder det i øvrigt særdeles positivt, at der foreslås opfølgning og evaluering af de foranstaltninger, der iværksættes, ligesom der stilles forslag om en overgang fra den rent mellemstatslige politik til en fællesskabspolitik på dette område.
Betænkningen har efter min opfattelse blot to svagheder. For det første vidner betænkningen om en holdning til virksomhederne, som efter min mening ikke er tilstrækkelig forpligtende, når det gælder disses ansættelse af handicappede. Endvidere er forslaget utilstrækkeligt, når det gælder aflønning af handicappede, som er i beskæftigelse, idet betænkningen taler om "en indtægt, der som minimum svarer til ydelserne til personer uden arbejde". For det andet bør punkt 20 efter min opfattelse præciseres, hvad angår den del af teksten, der vedrører forskning i behandlingsmuligheder ved livets begyndelse. Dette er baggrunden for det ændringsforslag, der er stillet af GUE/NGL-Gruppen. I øvrigt var der behov for denne betænkning, og jeg finder som mine kolleger, at det foreliggende resultat er særdeles tilfredsstillende.

Fatuzzo
Hr. formand, da jeg lyttede til talerne før mig, som jeg er helt enig med, skiftede jeg mening og blev nødt til at ændre indholdet i det indlæg, jeg havde forberedt til denne forhandling.
Kan De se, hvor enige vi alle sammen er om dette spørgsmål, hr. formand? Der ingen uenighed, eftersom vi alle ønsker, at samfundet skal give de handicappede det, som det er rimeligt, at de får. Nu har jeg dog hørt på denne snak i de sidste 35 år, og vi har stadig ikke gjort nogen konkret indsats. Hvem er efter Deres mening ansvarlig, kommissær Diamantopoulou? Det kan vi tydeligt se, eftersom de pladser, Rådet normalt sidder på, er tomme. Det er regeringerne, som ikke vil give de handicappede det, som det er rimeligt at give dem. EU's Ministerråd har beføjelse til at gøre noget ved det, og det viser det ved sit fravær her i aften. Og det er endda det svenske formandskab, som vi alle anser for at være et af de mest klarsynede! Derfor vil jeg gerne sige til Dem, kommissær Diamantopoulou - jeg er nemlig sikker på, at De er den bedste ambassadør for og en stærk tilhænger af de handicappedes rettigheder - at det er regeringerne og EU's Ministerråd, der skal gennemføre det, som vi alle ønsker at få gennemført. Når det ikke er sket hidtil, er det, fordi vores 15 landes regeringschefer er døve, blinde og stumme. De er de egentlige handicappede i det europæiske samfund!

Koukiadis
Hr. formand, meddelelsen er et udtryk for Europa-Kommissionens hensigt om aktiv opretholdelse og yderligere fremme af politikken for en Europæisk Union uden barrierer. Nu må vi blot se, i hvor høj grad den lever op til de alvorlige intentioner frem til 2003. En sådan politik kan kun realiseres, hvis det sker med et konkret handlingsprogram med evaluering af mål, med statistiske beskrivelser og konkrete tidsmæssige forpligtelser. Fru Hermanges betænkning er uden at overdrive et dokument af ganske særlig betydning, fordi det med den største klarhed beskriver problemet i hele dets omfang og foreslår en samlet politik på alle niveauer og med alle mulige udvidelser, idet der opstilles konkrete mål.
I denne grundlæggende holdning bør der lægges særlig vægt på handicappede personer, uanset hvilket handicap der kendetegner dem, og på samtlige deres behov som borgere, som producenter og som forbrugere. Vi er enige i, at initiativerne i dette nye tiltag ikke er en indrømmelse eller udtryk for rundhåndethed, og de vurderes ikke kun som en udgift, men indgår i vores produktionssystem, som de fremmer, og i vores samfundsmodel, som de styrker. Dette er den nye idé, som også bør karakterisere de tilsvarende politikker i medlemsstaterne. Spørgsmålet er, i hvilken udstrækning medlemsstaterne er parate til at se sagen fra denne synsvinkel. Det er et vanskeligt arbejde. Hvis det skal lykkes, må vi vende faste, modstridende opfattelser og mobilisere de ansvarlige inden for offentlige indsatsområder for at bevise, at en politik for uddannelse, kultur, sport, beskæftigelse og andre områder kun er vellykket, hvis den inddrager handicappedes problemer.
Budskabet er derfor, at vi tager udgangspunkt i vores bevidsthed om det, der er nødvendigt, og at målet er at sikre disse personers fulde deltagelse i det økonomiske og sociale liv. Når det kommer til stykket, betyder det voksende antal personer, hvis handicap skyldes færdselsuheld eller arbejdsulykker, at vi alle potentielt tilhører denne kategori af personer, og at spørgsmålet ikke kun vedrører et antal på forhånd definerede ulykkelige personer, men os alle.

Laguiller
Hr. formand, betænkningen vender sig med rette mod den forskelsbehandling, EU's 37 millioner handicappede borgere udsættes for. Ønsker vi at skabe et Europa uden hindringer for handicappede, ønsker vi at sikre disse mulighed for at leve og arbejde som alle øvrige borgere, kræver det andet og mere end gode hensigter.
Når indsatsen på undervisningsområdet er klart utilstrækkelig, når de mest elementære faciliteter mangler på offentlige steder og på transportområdet, for nu blot at nævne disse eksempler, skyldes det, at staterne ikke afsætter de fornødne midler til denne helt grundlæggende form for solidaritet, men i stedet anvender midlerne til støtte og tilskud til arbejdsgiverne. Hvordan kan vi acceptere, at forsikringsselskaberne nægter at forsikre handicappede eller opkræver tillægspræmier af handicappede, hvilket også er en form for forskelsbehandling?
Når man i betænkningen blot anmoder Kommissionen om at foreslå medlemsstaterne, at de tilskynder virksomhederne til at ansætte handicappede, må det betegnes som et fromt ønske. Imidlertid kan man konstatere, at selv i medlemsstater, hvor der er fastsat økonomiske sanktioner, såfremt arbejdsgiverne ikke opfylder en vis ansættelseskvote, foretrækker virksomhederne at betale bøden frem for at ansætte handicappede. Når det gælder kommercielle aftaler, er man imidlertid i stand til at fastsætte præceptive lovregler. Bestemmelser, der vedrører arbejdsgivere, som nægter at ansætte handicappede, eller som ikke tilvejebringer de fornødne faciliteter for handicappede, bør håndhæves med tilsvarende konsekvens.

Diamantopoulou
Hr. formand, jeg vil gerne rose fru Hermange for hendes fyldige betænkning og gøre opmærksom på, at den, i lighed med mange medlemmer, fremhæver to grundlæggende og centrale sider af problemet. Den første er forebyggelse, som vedrører kulturelle og politiske ændringer, og den anden er nødvendigheden af lige muligheder og lige adgang til aktiviteter af enhver art. Det andet af disse mål, lige adgang, betyder konkrete politikker for 12% af Europas borgere. For at give et konkret talmæssigt billede kan vi sige, at de 37 millioner handicappede svarer til ca. 9 lande af Danmarks størrelse. Både i Kommissionens meddelelse og i fru Hermanges betænkning fremhæves den horisontale behandling af handicapspørgsmålet, det vil sige nødvendigheden af at inddrage denne synsvinkel i alle politikker og tage dette aspekt i betragtning i alle former for beslutninger. Derfor omtaler meddelelsen konkret handicappedes behov for adgang til bygninger, det arkitektoniske aspekt, beskæftigelse, kommunikation, forskning, teknologi, uddannelse og sundhed.
Jeg må gøre opmærksom på, at vi i det korte tidsrum, der er gået fra Kommissionens meddelelse til betænkningen, har set tre interessante eksempler. For det første den indsats, der er gjort for flyselskabernes passagerer og disses rettigheder. Dels en høring på europæisk plan, som skal godkendes, hvor både flyselskaberne, Kommissionen og handicapforeningerne deltog, og som skal munde ud i, at vi får konkrete, bindende forpligtelser, der befæster alle passagerers rettigheder, også handicappede. Et andet interessant eksempel er initiativet eEurope, som på konkret vis og med fem forskellige indfaldsvinkler fastslår nødvendigheden af, at handicappede har adgang til alle de nye teknologier og alle informatiksystemer. Og det tredje eksempel er det forsknings- og teknologiprogram, som blev annonceret for nylig, og som ligeledes omfatter særlige forpligtelser, hvad angår de særlige teknologier, der anvendes til de maskiner og apparater, som er hjælpemidler for handicappede, såvel som samfundsundersøgelser og -studier.
Som det ganske rigtigt er blevet påpeget, er der brug for konkret handling, og naturligvis bør vi tage i betragtning, at der på europæisk plan er mulighed for at øge værdien af nationalstaternes politikker, eftersom dette område stadig, næsten udelukkende, hører under medlemsstaternes jurisdiktion. Til trods herfor finder jeg det interessant, at vi omtaler konkrete spørgsmål som lovgivningen. For nylig lykkedes det os takket være den rolle som katalysator, som Parlamentet spillede, på rekordtid at vedtage direktivet, der forbyder forskelsbehandling af handicappede på arbejdspladsen. Dette direktiv er virkelig en historisk beslutning truffet af EU-organerne, og den store udfordring består nu i at gennemføre det på den rette måde. Endvidere er der i alle de handlingsprogrammer, som netop nu er under udvikling, og som Kommissionen har annonceret, en særlig henvisning til og forpligtelse, hvad angår handicappede, og dette gælder både for fællesskabetsinitiativet Equal, programmet mod forskelsbehandling og programmet mod udstødelse, men også det femte program om kvinder. Jeg synes også, det er af interesse at omtale politikken for beskæftigelsesstrategien. Sidste år accepterede Kommissionen Parlamentets forslag om at opstille mål for handicappedes deltagelse i uddannelse og i beskæftigelsesstrategien, men dette blev ikke accepteret af Rådet. Vi vender tilbage i år og opstiller konkrete kvantitative mål på europæisk og nationalt plan for handicappedes deltagelse i programmet for beskæftigelsesstrategien, hvad enten der er tale om uddannelse, livslang uddannelse, adgang til de nye teknologier eller støtte til arbejdspladser. Dette er også noget, vi selv vil prioritere højt næste år. Desuden må jeg gøre opmærksom på, at Kommissionen er ved at udarbejde en meddelelse om virksomhedernes sociale ansvar. I denne meddelelse lægges særlig vægt på - og til dette formål samarbejder vi på nuværende tidspunkt med særlige virksomhedsnetværk - det individuelle særlige ansvar, som den enkelte virksomhed har for at gennemføre sociale politikker og politikker for integrering af handicappede.
For nylig aflagde jeg besøg på de virksomheder, som Kommissionen sidste år belønnede for at have inddraget handicappede i deres menneskelige ressourcer, og det var faktisk en meget positiv overraskelse. Her kan man opleve i praksis, hvordan en lille eller mellemstor virksomhed øger sit overskud ved at anvende de højt udviklede særlige muligheder hos handicappede. Jeg vil gerne komme ind på det konkrete problem med overførsel af sociale ydelser til alle andre lande og påpege, hvor vanskeligt det er at løse dette problem, eftersom der er voldsomme forskelle, både hvad angår ordningernes struktur, og hvad angår ydelsernes størrelse. Forordning 1408/71 giver faktisk ikke mulighed for at overføre ydelser eller drøfte spørgsmålet om overførsel af handicappedes ydelser. Og jeg må sige, at der for øjeblikket er stor modstand i mange lande mod overførsel af disse ydelser, da det ville indebære enorme økonomiske omkostninger.
Til sidst må jeg påpege, at 2003 bliver en stor udfordring. Lige nu drøfter vi de politiske rammer for 2003. Vi vil naturligvis tage det op med Parlamentet, så vi kan få et samlet forslag, men 2003 bliver en stor udfordring for os alle, eftersom vi skal fremvise resultater og ikke kun ord.

Formanden
Mange tak, fru kommissær Anna Diamantopoulou.
Jeg vil gerne på vegne af Europa-Parlamentets medlemmer takke vores tegnsprogstolk for hendes fremragende indsats under dette møde, der har muliggjort en mere lige adgang til vores forhandling for alle.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.30.

Program for Fællesskabets indsats for folkesundheden
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0104/2001) af Trakatellis for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse om vedtagelse af et program for Fællesskabets indsats for folkesundheden (2001-2006) (KOM(2000) 285 - C5 - 0299/2000 - 2000/0119(COD)).

Trakatellis
Hr. formand, det program for sundhed, som skal vedtages, er EU's første fuldstændige indsats på dette område. Det fremlægges på et gunstigt tidspunkt, dels på grund af den store udvikling af teknologi til indsamling og spredning af information, og dels fordi de europæiske borgere er mere opmærksomme på livskvalitet, som beskyttelsen af sundheden har en afgørende indflydelse på. I det nye program antages en global opfattelse både af sundhedsbeskyttelsen og af midler, mekanismer og fremgangsmåder til at håndtere problemerne på.
Således opstilles der i programmet tre målsætninger, som opfyldes med et snævert samarbejde mellem medlemsstaterne, både globalt og bilateralt. Første mål er indsamling, bearbejdning og formidling af medicinske data, informationer, fremgangsmåder og viden fra alle kilder. Andet mål er udvikling af en mekanisme til direkte, hurtig og koordineret reaktion fra Fællesskabets side i forbindelse med trusler mod sundheden. Tredje mål er behandling af faktorer, som har afgørende indflydelse på sundheden og er forbundet med livsstil, socioøkonomiske forhold og miljøet.
Undersøgelsen af disse mål skal føre til udformningen af en strategi og politikker med henblik på at sikre kvaliteten af de enkelte aktioner og gøre sundhedsbeskyttelsen mere effektiv. Den store svaghed i programmet ligger imidlertid i, at der ikke findes et koordineringscenter, hvilket er absolut uundværligt i en indsats, som er så omfattende og kompliceret, og som inddrager de nationale tjenester i medlemslandene, ikke-statslige organisationer, internationale instanser, Kommissionens tjenestegrene, net med eksisterende programmer, net, som skal udvikles i henhold til programmets forslag, og mange andre elementer. Denne mangel har jeg været særlig opmærksom på, og jeg er efter studier og en række forhandlinger nået frem til et forslag om oprettelse af et Europæisk Koordinerings- og Overvågningscenter for Sundhedsområdet. Det foreslås, at dette center skal fungere inden for Fællesskabets, det vil sige Europa-Kommissionens, og programmets rammer og bistås af et udvalg bestående af repræsentanter for medlemsstaterne. Dette er den bedste måde til at sikre, at alle målene nås.
Ud over koordinering er der tilføjet en række karakteristiske elementer, som vedrører indførelse af en integreret strategi for sundhedsområdet gennem udvikling af en tværsektoriel politik ved fastlæggelsen og gennemførelsen af alle Fællesskabets politikker og aktioner. Til indholdet af programmet for behandling af de faktorer, der har afgørende indflydelse på sundheden, foreslås desuden udvikling af strategier og foranstaltninger for de genetiske, prænatale og biologiske faktorer, som uden tvivl har indflydelse på sundheden. Desuden udgør støtte til aktioner med henblik på at finde frem til og fastlægge god praksis og retningslinjer for sundhedsområdet et grundlæggende element ved sikringen af et højt sundhedsbeskyttelsesniveau og for forebyggelse af sygdomme hos mennesker. Det er indlysende, at hvis oplysningerne ikke er sammenlignelige, elementerne ikke er kompatible, og de systemer og net, som findes, eller som vil blive udviklet inden for rammerne af programmet, ikke kan fungere indbyrdes, vil effekten af aktionerne være begrænset, og Fællesskabets indsats vil ikke kunne blive effektiv. Af denne grund indføres bindende bestemmelser med henblik på udvikling af sammenlignelige sundhedsdata og kompatible informationssystemer, og der fastsættes streng beskyttelse af oplysninger af personlig karakter.
Et andet element, som jeg finder er meget vigtigt, er budgettet. Der bør altid være overensstemmelse mellem de mål, som fastsættes, og de midler, der er til rådighed med henblik på at nå dem. Denne overensstemmelse er efter min mening ikke sikret i det foreslåede program af to grunde: For det første er de aktioner, som beskrives i programmet, usædvanligt omfattende og ambitiøse, og for det andet optager den forlængelse af de eksisterende programmer på sundhedsområdet, som blev vedtaget i december sidste år, allerede ca. 80 millioner euro af det oprindelige budget på 300 millioner euro.
På baggrund af ovenstående stilles ændringsforslag, som skal gøre det muligt at nå programmets mål. Det må i øvrigt heller ikke et øjeblik glemmes, at folkesundheden efter de på hinanden følgende kriser - BSE, dioxin, mund- og klovsyge - udgør et af EU's vigtigste prioriterede områder, endog i forhold til alle de andre politikker.
Dette program fremlægges på et meget passende tidspunkt samtidig med den kolossale udvikling, der foregår på informatikområdet, og de overraskende resultater inden for molekylærbiologi og gen- og bioteknologi. Disse ting vil medføre radikale ændringer af det medicinske forebyggelsesarbejde og vil være af afgørende betydning for forebyggelse af sygdomme.
Til sidst vil jeg gerne sige, at konsolideringen af grundlaget for opbygningen af Europa forudsætter konvergens, ikke kun på strategisk niveau og inden for politikker på det økonomiske og det udenrigs- og sikkerhedspolitiske område, men også på specifikke områder som sundhed, uddannelse osv. Det drejer sig om nye former for integration, som jeg kalder nye former for konvergens, som udvider og uddyber integrationsprocesserne. Jeg finder derfor, at det nye program udgør begyndelsen til en sådan konvergensprocedure på det livsvigtige område, som sundhedsområdet er.

Jöns
, rådgivende ordfører for Udvalget om Kvinders Rettigheder og Lige Muligheder. (DE) Hr. formand, kære kolleger, allerførst vil jeg gerne takke hr. Trakatellis for hans fremragende betænkning. Takken gælder imidlertid også det ordførende udvalg, som har overtaget alle 16 ændringsforslag fra Kvindeudvalget. Det viser, at Parlamentet endnu en gang er kommet meget længere, end nogle medlemsstater er kommet med deres sundhedspolitik.
Selv om vi kvinder udgør flertallet af befolkningen, og selv om den dobbelt eller tredobbelte belastning af kvinderne gennem erhvervsarbejde, familie og pleje af familiemedlemmer beviseligt kræver en høj helbredsmæssig pris, er man stadig ikke opmærksom nok på kvindespecifikke aspekter i sundhedspolitikken. Vores sundhedssystemer er i reglen blinde for kønsforskelle. I de nationale afrapporteringer mangler der for det meste en inddeling efter køn. Selv om det burde mane til eftertanke, at flertallet af alle de mennesker, der er afhængige af medicin i Europa og andre steder, er kvinder, i Tyskland er det beviseligt 70%.
Vi har altså stærkt brug for et mere solidt datagrundlag i hele Europa og især for en overordnet sundhedsbetragtning. Kønspolitik skal fremover også have en central plads i sundhedspolitikken inden for forskning, forebyggelse og behandling. Det nye program for en indsats for folkesundheden kan her vise vejen.
Hvert 20. minut dør en kvinde i Europa af brystkræft. Hver niende kvinde rammes af sygdommen. Sandsynligheden for at blive ramt stiger for hvert år. Brystkræft kan imidlertid helbredes, hvis sygdommen opdages rettidigt og bliver behandlet rigtigt. Derfor er der også her behov for at anvende bedste praksis. Vi må sørge for, at det ikke kun er fremskridt inden for tidlig konstatering, som udbredes i hele EU. Efter at der er udarbejdet europæiske principper for mammografi, drejer det sig nu om også at udforske og udbrede bedste praksis for behandlingen.

Schleicher
Hr. formand, mine damer og herrer, Kommissionens forslag til et program for Fællesskabets indsats for folkesundheden for perioden 2001-2006 er et velment forsøg på at overvinde den hidtidige opsplitning af den europæiske sundhedspolitik i mange enkeltstående programmer. Mange kollegers bestræbelser på at komme med talrige supplerende anliggender i Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik, forsøg på at forbedre Kommissionens tekst, og vores ordfører hr. Trakatellis' ærlige og arbejdskrævende bestræbelser på at tage hensyn til alle disse ønsker har ikke kun givet os mange ændringsforslag, de har efter min mening også ført til en tekst, som ikke er bæredygtig som Parlamentets udtalelse i den foreliggende form. Der er utallige gentagelser, dobbelte formuleringer, uoverskuelige passager, selvmodsigende udsagn, krav, som er i modstrid med subsidiaritetsprincippet, selv om man bedyrer det modsatte.
Indholdsmæssigt har jeg betænkeligheder ved Kommissionens prioritering, som bl.a. dokumenteres af inddelingen af midler. Her kan jeg støtte ordførerens ændringsforslag. Men jeg har fortsat de allerstørste betænkeligheder ved det sikkert velmente forslag, hvor Kommissionen opfordres til at oprette, udvikle og drive et center for koordination og overvågning af sundhedsvæsenet. Jeg vil stemme imod alle disse ændringsforsalg og protesterer også udtrykkeligt imod, at vi behandler denne betænkning i plenarforsamlingen i denne uge, selv om oversættelsen først forelå mandag i denne uge.
Et rammeprogram ville kunne skabe den nødvendige gennemsigtighed for Fællesskabets sundhedsmæssige aktiviteter og sikre den nødvendige fleksibilitet til at foretage prioriteringer i aktuelle situationer. På den måde ville man kunne anvende de begrænsede midler fornuftigt og målrettet. Dette forudsætter imidlertid et klart og umisforståeligt opdrag til Kommissionen, som efter min mening ikke foreligger med denne tekst.

Malliori
Hr. formand, i dag har vi et af de vigtigste af de spørgsmål, som optager de europæiske borgere, til førstebehandling, nemlig handlingsprogrammet for folkesundheden. For første gang beskrives udviklingen i den europæiske politik på sundhedsområdet, resultater og svagheder påpeges, og der dannes et første billede af de vanskeligheder, der er forbundet med gennemførelsen af en sammenhængende fællesskabspolitik.
Europa-Parlamentet bør med en vedtagelse af den relevante betænkning bevise sit engagement i indsatsen for at fremme sundheden, i princippet om forebyggelse og i forbedringen af de lægelige ydelser på alle planer. Det står klart, at områder som forskning og miljø hænger direkte sammen med folkesundheden og bør tages alvorligt i betragtning i handlingsprogrammerne. Også samarbejdet mellem EU og de globale organisationer og ikke-statslige sundhedsorganisationer betragtes som uundværligt, hvis der skal være en kontinuerlig strøm af oplysninger og udveksling af erfaringer med henblik på direkte respons på de alvorlige trusler. Det bør ligeledes understreges, hvor vigtigt det er, at offentligheden engageres og deltager aktivt i sundhedsspørgsmål. For at genvinde de europæiske borgeres tillid til fællesskabspolitikkerne på områder, der vedrører dem, bør særlige problemer, der har direkte eller indirekte tilknytning til sundhed, tages op i god tid til rettidig og gennemsigtig behandling. I det nye handlingsprogram erstatter tre globale mål de otte programmer, som er i gang nu. Vi håber, at valget af de nye særlige mål ikke sker løsrevet fra sammenhængen og ud fra et pres, men på grundlag af de prioriteter, som opstilles af Verdenssundhedsorganisationen og andre organisationer, der beskæftiger sig med dette område.
Hvad angår oprettelsen af et europæisk overvågningscenter for folkesundheden, mener jeg, at det bør fungere inden for rammerne af Kommissionen og gennemføre programmer for prioriterede områder på sundhedsområdet, idet der tages højde for de internationale omstændigheder. Desuden skal det indsamle, overvåge og evaluere de relevante informationer med henblik på at foreslå strategier og foranstaltninger, som det også skal koordinere. Jeg vil gerne understrege, at indsamlingen af data bør foregå under overholdelse af fortrolighedsprincippet, hvad angår personlige data om enkeltpersoner og grupper af personer. Jeg finder det meget vigtigt, at den mentale sundhed for første gang omtales som indsatsområde i et folkesundhedsprogram. Jeg vil gerne takke kommissæren, fordi han engagerede sig personligt i dette emne og imødekom vores opfordring til at inddrage emnet i forslaget. De videnskabelige fakta viser helt klart de neuropsykologiske sygdommes omfang og alvor, og vores respons skal være direkte og effektiv, selv om den kommer med forsinkelse.
Endelig, hvad budgettet angår, mener jeg ganske vist ikke, at finansieringen skal være sparsom på dette område, men da jeg er bekendt med de objektive budgetvanskeligheder, mener jeg, at forhøjelsen på 80 millioner euro, som svarer til det beløb, der bruges til forlængelsen af de eksisterende programmer, er meget realistisk. Jeg nærer en optimistisk tro på, at Europa-Kommissionen og Rådet trods alle vanskeligheder vil blive enige om nævnte forhøjelse, og til sidst vil jeg gerne takke ordføreren for det arbejde, han har gjort for at finde kompromiser, som virkelig har forbedret det oprindelige forslag.

Hautala
Hr. formand, jeg siger varmt tak til vores ordfører, professor Trakatellis for, at han meget dygtigt har navigeret betænkningen gennem udvalget. Betænkningen har vakt stor interesse, den er meget vigtig, og den bliver derfor udsat for flere hundreder ændringsforslag, som vi har stillet.
Jeg vil specielt gerne påpege, at det er sjældent, at der under udvalgsarbejdet samarbejdes så meget mellem de politiske grupper, og ordføreren skal have en uforbeholden tak for det. Når hr. Schleicher kritiserede denne betænkning for, at den ikke koncentrerer sig tilstrækkeligt om væsentlige aspekter, og at den har for mange velmenende aspekter, kan jeg til gengæld konstatere, at slutresultatet meget vel kunne have været mere broget. Betænkningen kunne have omfattet mange flere forskellige ønsker. Jeg mener, at ordføreren har sørget for, at den alligevel udgør en helhed. Hvad angår hr. Schleichers egen gruppe, tilføjede den her f.eks. et helt nyt prioriteringsområde. Hans gruppe kræver, at der indføres et femte specialmål med tilknytning til genterapi og diagnosticering af genetiske sygdomme, kloning osv. Min gruppe mente virkelig ikke, at denne tilføjelse var nødvendig.
Folkesundhed er absolut et essentielt arbejdsområde for Unionen af den grund, at Amsterdam-traktaten faktisk forpligter Unionen til at tage hensyn til sundheden på alle arbejdsområder. På den måde bliver vi stillet over for meget krævende udfordringer. Min gruppe vil specielt gerne fremhæve vigtigheden af denne integration, og Kommissionen vil få en stor opgave med at tilpasse landbrugspolitikken efter sundhedskravene. Tænk f.eks. på den mad, vi spiser. Det vil sikkert betyde, at vi i fremtiden producerer og spiser lidt mere vegetarmad og lidt mindre kød. I industripolitikken betyder det, at når vi laver strategier for kemikalier, skal vi have meget klare udgangspunkter med hensyn til folkesundheden. Det betyder, at fødevareindustrien skal acceptere, at der er strammere bestemmelser for f.eks. fødevarernes saltindhold. Mange konflikter er på vej, og vi kan håbe, at Kommissionen bearbejder disse forslag videre, og så kan Ministerrådet og Parlamentet afklare situationen ved andenbehandlingen.

González Álvarez
Hr. formand, det kan synes overraskende, at vi fra venstre side af salen lykønsker ordføreren og bifalder hans betænkning, men det er fordi, den overbeviser os. For hr. Trakatellis taler om et princip, som vi er enige i: Sundhed er ikke en vare, man kan handle med. Og han taler om to mål: sundhedsfremme og sygdomsforebyggelse, og hele hans forslag drejer sig om disse to mål, og det er absolut nødvendigt, at de nås med et sundhedsprogram. I begyndelsen taler han om den nødvendige samordning, ikke kun i de netværk, der beskæftiger sig med sundhed, men med medlemsstaterne og også med de ikke-statslige organisationer. Og i slutningen taler han også om et forslag, som vi er enige i: forslaget om at oprette et Koordinerings- og Overvågningscenter for Sundhedsområdet.
Vi er også enige i, at der bør være en mulighed for at reagere hurtigt på trusler mod sundheden, der har været for nylig og fortsat eksisterer. Og ulighederne skal også overvindes. Der er stadig uligheder mellem medlemsstaterne og inden for medlemsstaterne, og ordføreren og Miljøudvalget minder om, at disse uligheder bør overvindes, og de lægger meget vægt på vedvarende uddannelse af læger og sundhedspersonale, men også på sundhedsmæssig uddannelse og undervisning af skolebørn. Og det mener vi er afgørende.
Og han undlader ikke at tale om risici, der i dag bekymrer befolkningen meget, og som har at gøre med mobiltelefoners og mobiltelefonis indvirkning på helbredet, med de høje master, der skyder op i byerne i øjeblikket og udsender elektromagnetiske bølger. Og også om risici ved radioaktivitet og konkret om det, der også blev talt om - og det er en diskussion, der ikke bør høre op - om sundhedsrisiciene ved forarmet uran og andre risici. Jeg synes, at det er en god betænkning, og at den fortjener at blive vedtaget af Parlamentet i morgen.

Fitzsimons
Hr. formand, jeg glæder mig over denne betænkning og de tre hovedelementer i den, som vi allerede er opmærksomme på. Jeg støtter fuldt ud den holdning, som kommissæren for sundhed og forbrugerbeskyttelse, hr. Byrne, indtager, når han siger, at det er farligt at antage, at en medlemsstat kan beskytte sine borgeres sundhed ved egne anstrengelser alene. Han har helt ret heri. Vi ved, at der er et fælles marked, hvor der er fri bevægelighed for varer, personer, tjenesteydelser og kapital inden for Den Europæiske Unions territorium. Smitsomme sygdomme, der påvirker vores borgeres sundhed, standser ikke ved grænserne.
Borgere i hver enkelt medlemsstat må have adgang til de mange informationer om faktorer, der påvirker deres sundhed, og om den måde, hvorpå det offentlige sundhedssystem i det pågældende land dækker deres behov. Forslaget dækker også vigtige lovgivningsmæssige initiativer på områder såsom sikkerhed for blod og blodprodukter samt gennemførelsen af mere vidtspændende antirygningskampagner.
Kommissionen må have en central, koordinerende rolle inden for folkesundheden for at håndtere sygdomme, lige fra at opdage deres begyndelse til praktisk behandling. Det er meget vigtigt, at homøopati også medtages som en medicinsk behandling inden for Fællesskabets handlingsplan for folkesundhed. Endelig bør EU også bevilge flere finansielle ressourcer til undersøgelse af årsagerne til og en mulig kur mod Alzheimers sygdom.

Blokland
Hr. formand, sidste år afsluttede jeg mit indlæg i debatten om forlængelsen af de europæiske folkesundhedsprogrammer med at sige, at udviklingen på folkesundhedsområdet i Unionen går for vidt. Folkesundhed er national politik, og det skal den fortsat være. Jeg er derfor imod folkesundhedsprogrammer, som bruges til at angribe de nationale politikker, mens de foreliggende programmer faktisk ikke har nogen merværdi i forhold til medlemsstaternes anstrengelser.
Nu, hvor der diskuteres et nyt folkesundhedsprogram, bliver jeg endnu mere bekymret. Formelt siger man, at subsidiaritetsprincippet skal overholdes, men det er et tomt løfte. Miljøudvalget har udvidet og pyntet programmet med alt, hvad der kan vedrøre folkesundheden. Derudover er budgettet hævet fra 300 til 500 millioner euro, hvormed der bl.a. skal oprettes et Europæisk Koordinerings- og Overvågningscenter for Sundhedsområdet. Sådan et koordineringscenter er ikke blot unødvendigt, men endvidere uønskeligt, fordi jeg forventer, at det vil blive brugt til at udvikle en europæisk i stedet for en national folkesundhedspolitik.
Hvis Unionens institutioner vil sende et klart signal med hensyn til folkesundhed, skal de fjerne støtten til tobaksdyrkningen helt. Det giver Unionen penge, i stedet for at den bruger penge på projekter, som medlemsstaterne selv kan gennemføre og finansiere. Med hensyn til alkohol og narkotika er det medlemsstaterne, som skal føre en restriktiv politik.
Desuden kan EU inden for rammerne af fremme af folkesundheden gøre mere for ansøgerlandene, hvor sågar basissundhedsplejen er mangelfuld. Med relativt få penge kan forskellige sygdomme bekæmpes effektivt.

Bowis
Hr. formand, jeg formoder, det er passende, at denne foranstaltning er nået frem til dette plenarmøde i verdenssundhedsugen, med dens særlige vægt på den mentale sundhed. I forrige uge offentliggjorde vi her i Parlamentet hvidbogen om epilepsi. Ca. 15 millioner af vores europæiske medborgere vil blive ramt af denne sygdom i løbet af deres liv, og det vil koste ca. 20 milliarder euro om året plus omkostningerne for den enkelte og dennes familie i form af tabt indkomst og omkostningerne for medlemsstaterne i form af mistede skatteindtægter. Hvis man ganger dette med alle sygdomme og forstyrrelser af fysisk og mental art og dertil lægger virkningen af afslutningen på det kommunistiske system i Østeuropa og det forhold, at sundhedsproblemerne krydser grænserne i begge retninger, lige fra miljøforurening til seksuelt overførte og narkotikarelaterede sygdomme, vil man se, at den økonomiske virkning af sundhedsproblemerne er kolossal.
EU har ingen kompetence, hvad angår sundhedssektoren, men har altid haft kompetence med hensyn til sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen samt folkesundhed og smitsomme sygdomme, der ikke respekterer nationale grænser. På det sidste har EU fået kompetence til fremme af sundhed og forebyggelse af sygdomme og vurdering af sundhedsmæssige risici. Nu må vi gå videre med dette sammen med reformen af vores handlingsprogram for sundhed, som denne betænkning lægger op til. Jeg anbefaler betænkningen, ordførerens arbejde og det, Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik har tilføjet til dette arbejde. Vi skal hæve sundhedsstandarderne i EU, ikke ved hjælp af direktiver, men ved hjælp af forskning og uddannelse og ved at finde frem til, hvad der er god praksis, samt ved at udbrede kendskabet hertil. Det vil ikke koste skatteyderne det hvide ud af øjnene, kun 83 millioner om året, hvis vores fælles holdning godkendes - en ringe sum i forhold til en massiv udfordring.
Man fortæller os, at Rådet ikke vil acceptere 83 millioner euro om året i seks år, men 63 millioner euro om året er det, der blev brugt under det gamle program. Hvis man blot lægger ca. 5% til i seks år, bliver det 83 millioner euro. Hvis man tager Kommissionens forslag om 50 millioner euro og reducerer det med samme beløb, kan man beskære sundhedsbudgettet til 37 millioner euro i faste priser for dette nye ansvarsområde.
Hvis de gør det, så lad det komme over deres samvittighed, at de har stemt imod 20 millioner euro om året til sundhed, samtidig med at de har godkendt et årsbudget på over 1 milliard euro til støtte for tobaksdyrkning.

Stihler
Hr. formand, dette forslag til et handlingsprogram om folkesundhed er noget, som Parlamentet i høj grad må hilse velkomment. Sundheden er et spørgsmål, som meningsmåling efter meningsmåling viser, er det, som vores borgere i hele EU prioriterer højest. Dette spørgsmål har betydning for almindelige mennesker. Folk forstår det, når man taler om sundhed. Det bør vi ikke et øjeblik glemme, mens vi drøfter denne betænkning her til aften. Vi taler ofte om at komme tættere på borgerne, og med en elendig valgdeltagelse i hele Unionen ved de sidste valg til Parlamentet bør vi ikke glemme, hvad der er vigtigt for vores borgere.
Som vi alle ved, tillægger artikel 152 folkesundheden større betydning end nogensinde før, så der nu skal tages hensyn til sundheden under overvejelsen af alle EU's politiske områder. Med dette program kan vi direkte forøge livskvaliteten for borgerne i EU. Ved at anlægge en horisontal tilgang til folkesundheden kan vi drage den bedste nytte af de begrænsede ressourcer. Med en hurtig varslingsenhed til at håndtere smitsomme sygdomme kan vi handle langt mere effektivt. Med en vurdering af de sundhedsmæssige virkninger kan vi opdage, hvad der virker, og hvad der ikke gør det. Med mere oplysning om sundhed til vores borgere vil deres livskvalitet bestemt blive forbedret.
Selv om jeg støtter meget af det, ordføreren foreslår, er jeg stadig bekymret over det centrale spørgsmål. Jeg frygter, at dette spørgsmål kan forsinke hele programmet på grund af de juridiske spørgsmål, der indgår i det. Derudover er jeg også bange for, at et sådant center vil sluge meget af budgettet og kun efterlade meget lidt til det arbejde, der faktisk effektivt har forbindelse til vores borgere.
Afslutningsvis vil jeg sige, at sundhed har at gøre med borgerne. Vi må garantere, at dette forslag, der skal gælde for de næste fem år, bliver effektivt. Vi må levere varen med hensyn til sundhed og trivsel. Vi må jo tænke på, kære kolleger, at valget til Europa-Parlamentet ikke er så langt borte!

Byrne
Hr. formand, jeg er ordføreren, professor Trakatellis, og medlemmerne af Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik og andre involverede udvalg meget taknemmelig for alt deres arbejde med dette vigtige og ambitiøse program, som er et afgørende element i Fællesskabets samlede sundhedsstrategi.
Programmet repræsenterer et afgørende fremskridt med hensyn til udvikling af en effektiv europæisk sundhedspolitik. Det er vigtigt, fordi beskyttelse og forbedring af folkesundheden er det helt centrale for vores borgere og for vores forventninger og det, der optager os. Som vi alle er opmærksomme på, er relevansen af sundhedspolitikken hurtigt ved at blive en lakmusprøve på EU's troværdighed over for vores borgere. Programmet vil tage fat på disse hensyn ved at tilvejebringe yderligere støtte og flere initiativer på disse områder, hvor Fællesskabet kan gøre en virkelig forskel, sådan som det er planlagt i artikel 152 med ændringsforslag fra Amsterdam-traktaten.
Det program, vi har til overvejelse i dag, giver et omfattende svar på de bekymringer, som Parlamentet, Kommissionen og Rådet er fælles om, og hvor de tidligere har udtalt sig om manglerne ved de hidtidige programmer. Som følge deraf bevæger vi os bort fra fortidens fragmenterede, sygdomsfokuserede og projektcentrerede foranstaltninger, hvor ressourcerne blev spredt over et stort område, så virkningen for folkesundheden blev forringet, og kravene til økonomisk styring blev mangedoblet. I stedet arbejder vi hen imod at forbedre fokus for sundhedspolitikken og gøre projektstyringen mere strømlinjet, hvilket vil minimere bureaukratiet, forbedre koordineringen, forøge gennemskueligheden og maksimere virkningen. Dette programs nye opbygning vil også sikre en vis fleksibilitet, så vi kan reagere på uforudsete sundhedspolitiske problemer, når og hvis de opstår. Den giver en horisontal ramme, som vil gøre det muligt i fremtiden at basere sig på politiske initiativer på grundlag af en bred vurdering af folkesundheden. Med andre ord vil programmet yde uvurderlig støtte til udformningen af sundhedspolitikken i Fællesskabet.
Dette program peger på tre handlingsstrategier, som tilsammen sætter os i stand til at finde frem til og håndtere de væsentligste sundhedsproblemer, som vi står over. For det første ved at forbedre kendskabet til folks helbred samt til sundhedsmæssige indgreb og den måde, sundhedssystemet fungerer på. For det andet ved at forudse og reagere hurtigt på de væsentligste trusler mod sundheden. For det tredje ved at tage fat på de afgørende underliggende årsager til dårligt helbred, der ikke alene har forbindelse med personlig livsstil, men også andre afgørende årsager: sociale, økonomiske og miljømæssige faktorer osv.
Det glæder mig at se, at særdeles mange af de ændringsforslag, De drøfter, er på linje med dette generelle syn på folkesundheden og den måde, vi på fællesskabsplan bør håndtere den på. Vi kan derfor fuldt ud acceptere 61 ændringsforslag. Der er yderligere 24 ændringsforslag, der indeholder værdifulde idéer, som vi kan tilslutte os, men som ikke er helt acceptable i dens nuværende form. Det skyldes enten, at de indeholder specifikke og substantielle enkeltheder, der er i konflikt med programmets holdning, eller at de rejser vanskelige spørgsmål. Med så mange ændringsforslag er det ikke muligt for mig at kommentere hvert enkelt af dem. Jeg vil derfor koncentrere mig om fire afgørende områder, hvor der er adskillige ændringsforslag, som vi ikke kan acceptere, og hvor jeg tror, at det vil være særlig nyttigt at gøre Kommissionens holdning klar.
For det første vedrørende programmets rækkevidde og struktur. Selv om de fleste ændringsforslag respekterer og styrker programmets horisontale eller politikbaserede tilgang, er der adskillige, såsom ændringsforslag 12, 65, 66, 85, 91, 100, 111, 112 og 113, der går imod denne holdning. De indfører i beslutningen henvisning enten til særlige sygdomme og betingelser eller til meget præcise initiativer, der skal tages.
Det kan være nyttigt at give en illustration af nogle væsentlige sundhedsbyrder og aktiviteter i en betragtning, men man må være meget forsigtig med at sikre, at programmet ikke bliver så overfyldt med prioriteringer og aktioner, at det ikke blot mister sin generelle orientering, men også den nødvendige fleksibilitet til effektivt at reagere på nye udviklinger og trusler, efterhånden som de opstår. Begivenheder fra de senere år har klart vist behovet for at bevare en sådan fleksibilitet. Derfor er det vigtigt at fokusere på nøgleområder, hvor der kan opnås reelle forbedringer. Aktiviteter, der gentager andre fællesskabsprogrammer, bør undgås, og herved vil man også undgå unødvendig brug af sparsomme ressourcer. Af denne grund er ændringsforslag 86, 88, 89, 92, 94 og 110 ikke acceptable. De berører alle emner, der dækkes af andre fællesskabsprogrammer, såsom etablering af programmer i Østeuropa, vold mod kvinder, risiko ved mobiltelefoner, supplerende behandlingsmetoder og forskning.
Parlamentet har bestræbt sig på ikke at overtræde subsidiaritetsprincippet, det vil sige medlemsstaternes ansvar inden for sundhedsområdet. Programmet har en klar rolle i relation til information om, hvordan sundhedssystemerne virker, men det bør ikke fortolkes sådan, at Fællesskabet har en rolle at spille ved driften af specifikke sundhedstjenester. De henhører under medlemsstaterne. Derfor er ændringsforslag 79, 99 og 102, der drejer sig om at beskytte patienters rettigheder og etablere videnscentre for miljøtoksikologi og genterapi og kloning, ikke acceptable. Og selv om jeg tilsluttede mig, at patienters ret til enkel, klar og videnskabeligt pålidelig information om deres sygdom i sig selv er et værdifuldt mål, har Fællesskabet desværre begrænset kompetence under artikel 152 i EØF-traktaten.
Jeg går nu over til et andet spørgsmål i forbindelse med programmets grundlæggende struktur og rækkevidde. Ændringsforslag 106, som vi har fået forelagt i dag, formulerer nogle aktioner, der har til hensigt at bygge bro mellem programmet og andre politikker. De idéer, det indeholder, f.eks. om vurdering af de sundhedsmæssige virkninger, må man hilse velkomne, men så vidt jeg kan se, bør man ikke tage fat på dette arbejde for sig selv, isoleret fra de andre initiativer i programmet. Faktisk er sundhedsaspektet af andre politikker et grundlæggende træk i hele den samlede sundhedsstrategi. Aktiviteter, der har at gøre med vurdering af de sundhedsmæssige virkninger, bør derfor placeres sikkert inden for den struktur, der er foreslået i programmet, og ikke hægtes på som et yderligere særligt handlingsområde. For at være konsekvent bør inddragelse af sundhed i andre politikker udgøre en del af kernen i vores tre programmer. Derfor er ændringsforslaget kun delvis acceptabelt.
For det andet vil jeg sige noget om gennemførelsen. Forudsætningen for, at alle disse mål kan nås, er, at kapaciteten til at gennemføre dem er til stede. Lad mig straks sige, at jeg fuldt ud accepterer, at Kommissionen i øjeblikket ikke har den tekniske kapacitet til at møde udfordringen fra gennemførelsen. Der er ingen tvivl om, at vi kommer til at gøre os væsentlige bestræbelser på at få koordinering, overvågning og implementering af kapaciteten på plads på en måde, der svarer til den tekniske udfordring, som programmet udgør. Uden tvivl er spørgsmålet af afgørende betydning for de tre institutioner i denne proces.
Programmets succes vil i høj grad afhænge af vores evne til at kombinere de nødvendige ressourcer og den nødvendige ekspertise på fællesskabsniveau, inden for medlemsstaterne og i internationale organisationer. Kommissionen vil gøre alt, hvad den kan, for at sikre, at programmet fungerer gnidningsløst, ved at skabe en effektiv koordinering og overvågningskapacitet, som er af afgørende betydning for, at programmet kan få succes.
I øjeblikket er jeg ved at undersøge forskellige muligheder for at sikre denne kapacitet, f.eks. måder, hvorpå man kan styrke den indre kapacitet, eller de nye muligheder, som eksternaliseringsinitiativet frembyder for at etablere et eller flere specialiserede organer til forskellige gennemførelsesopgaver. Men ændringsforslagene indbefatter en stor mængde henvisninger til oprettelsen af sundhedskoordinering og overvågningscentre i beslutningen om programmet.
Lad mig helt klart give udtryk for vores holdning til dette. Som jeg har sagt, er jeg helt enig i nødvendigheden af en mekanisme, der kan sikre effektiv koordinering og overvågning, for at programmet kan få succes. Jeg er også enig i, at det må ske under Kommissionens auspicier. Men Parlamentets forslag om at etablere et center inden for Kommissionen, som nævnes i en række ændringsforslag til beslutning om programmet, rejser en række alvorlige juridiske og institutionelle vanskeligheder. I særdeleshed er det i konflikt med Kommissionens ret til selv at bestemme, hvordan den skal organiseres. Derfor kan jeg ikke acceptere ændringsforslag 11 og 49 og heller ikke de dele af andre ændringsforslag, der indeholder en henvisning til et "Koordinerings- og Overvågningscenter for Sundhedsområdet".
For at opsummere vores holdning, mener jeg, at vi stort set er enige om, hvad det er nødvendigt at gøre, men vi må tænke omhyggeligt over, hvordan vi kan nå dette, under hensyntagen til de juridiske, institutionelle og budgetmæssige implikationer. Lad mig i overensstemmelse med disse mål, som der er enighed om, bekræfte, at jeg føler mig forpligtet til at arbejde aktivt sammen med Parlamentet og Rådet i de kommende uger for at finde frem til løsninger, så der kan være tilstrækkelige strukturer, ekspertise og ressourcer til rådighed til en ordentlig gennemførelse af programmet.
Det bringer mig til det tredje punkt, nemlig budgettet. Kommissionens forslag er et totalt budget på 300 millioner euro over en periode på seks år. Der er to ændringsforslag til overvejelse i dag om at forøge dette beløb til henholdsvis 500 millioner euro - ændringsforslag 72 - og 380 millioner euro - ændringsforslag 109. Afgørelsen om dette er op til Rådet og Europa-Parlamentet som budgetmyndighed. På dette stadium vil jeg simpelthen sige, at Kommissionen holder sig til sit oprindelige forslag. Det blev udformet på basis af en vurdering af omkostningerne ved de initiativer, der er medtaget i programmet, og stemmer overens med de finansielle overslag. Det er klart, at ethvert forslag om at føje noget til de initiativer, der er lagt op til, vil have budgetmæssige implikationer.
Jeg kan derfor ikke acceptere ændringsforslag 37, 72 og 109 om det samlede budget til programmet. Derudover forsøger ændringsforslag 72, 103 og 109 at sætte grænser for, hvordan vi kan anvende budgettet til programmet. Ændringsforslag 72 og 109 fastslår, at hvert enkelt delprogram skal have mindst 25% af budgettet. Ændringsforslag 103 foreslår en begrænsning af anvendelsen af licitation og hæver derudover loftet for den procentdel af et projekts omkostninger, der kan dækkes ved støtte. Sådanne restriktioner underminerer det centrale princip, at programmet skal være fleksibelt og i stand til at reagere på nye udfordringer, nye risici og bekymringer i offentligheden, der måtte vise sig i de kommende seks år.
Derfor kan jeg heller ikke acceptere et minimumsbeløb for udgifterne til hvert enkelt delprogram eller en begrænsning af brugen af licitation. Jeg er dog parat til at hæve grænsen for støtte til de 70%, der er tilladt under de finansielle regler, Kommissionen har fastlagt, men jeg kan ikke gå derudover.
Endelig er der med hensyn til komitologi en række ændringsforslag, der drejer sig om, hvilken type udvalg der skal nedsættes. Vi havde oprindelig foreslået et rådgivende udvalg, da det ville minimere det bureaukrati og proceduremæssige arbejde, der var nødvendigt. Ændringsforslag 42 og 73 lægger op til et udvalg, der skal kombinere forvaltnings- og rådgivningsproceduren. Fra vores eksisterende sundhedsprogrammer har vi erfaring med at arbejde med et udvalg med blandet procedure. Desuden er dette på linje med Rådets afgørelse 1999/468. Derfor kan Kommissionen acceptere disse ændringsforslag.
Men i ændringsforslag 74 specificeres en lang række opgaver, som udvalget skal udføre i sin egenskab af forvaltningsorgan. Selve antallet af disse opgaver ville virke mod deres hensigt, hvad angår fleksibilitet, når man skulle gennemføre programmet og sikre, at udvalget fungerer ordentligt. Derfor er der nogle af bestemmelserne i dette ændringsforslag, f.eks. om årsbudgettet og arrangementer og procedurer til at udvælge og finansiere projekter, jeg ikke kan gå ind for, da Kommissionen i henhold til artikel 234 i EØF-traktaten er ansvarlig for gennemførelsen af budgettet. Derfor kan jeg kun acceptere det delvis.
Desuden kan Kommissionen ikke acceptere ændringsforslag 105 om forelæggelse af et årligt arbejdsprogram for Parlamentet til udtalelse. Men jeg kan acceptere at forelægge det til underretning, som det er formuleret i ændringsforslag 46.
For at opsummere er 28 ændringsforslag af de grunde, jeg har nævnt, ikke acceptable. Det er ændringsforslag 33, 36, 37, 41, 62, 65, 66, 71, 72, 83, 85, 86, 88, 89, 91, 92, 94, 97, 99, 100, 102, 104, 105, 109, 110, 111, 112 og 113. Jeg kan kun delvis acceptere ændringsforslag 6, 11, 12, 14, 27, 29, 32, 44, 48, 49, 50, 51, 54, 57, 63, 70, 74, 76, 77, 79, 80, 93, 103 og 106. På den anden side kan jeg, som jeg har antydet, fuldt ud acceptere de øvrige 61 ændringsforslag.
Jeg gentager min påskønnelse af alt det konstruktive arbejde, som ordføreren og udvalget har lagt i dette. Mange af ændringsforslagene vil forbedre forslaget. Med hensyn til de punkter, hvor der er vanskeligheder tilbage, er Kommissionen parat og villig til at hjælpe med hurtigt at finde løsninger. Jeg er sikker på, at vi kan arbejde sammen om at løse de tilbageværende problemer under samrådsproceduren. Faktisk viser det forhold, at Kommissionen delvis kan acceptere 85 af de 113 ændringsforslag, vores vilje til at tage Parlamentets væsentlige politiske bidrag med og vores tillid til, at vi sammen vil være i stand til at få gang i dette vigtige program så hurtigt som muligt.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær David Byrne.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.30.

Golden Share
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende mundtlige forespørgsler:
B5-0166/2001 af Galeote Quecedo m.fl. for PPE-DE-Gruppen til Kommissionen om "Golden-share";
B5-0167/2001 af Gasòliba i Böhm og Huhne for ELDR-Gruppen til Kommissionen om "Golden-share".

Galeote Quecedo
Hr. formand, i 1997 vedtog Kommissionen en fortolkende meddelelse - og jeg understreger fortolkende - om EU-interne investeringer, som den hverken forelagde for Europa-Parlamentet eller Rådet. Og på baggrund af den meddelelse har Kommissionen anlagt sag mod indtil videre ni af de 15 medlemsstater, hvis vi ikke tager meget fejl.
Ingen sætter spørgsmålstegn ved Kommissionens ansvar for at retsforfølge formodede overtrædelser af fællesskabsretten. Det, som PPE-DE-Gruppen kritiserer, er, at Kommissionen under henvisning til den fortolkende meddelelse ensidigt har fastsat spillereglerne på et meget vigtigt område, og det bevises af det faktum, at Det Europæiske Råd i Stockholm har beskæftiget sig med det og efter vores mening på den måde har frarøvet Parlamentet og Rådet lovgivningskompetence.
Jeg går ud fra, at kommissær Bolkestein husker, at Domstolen allerede har skabt præcedens for ophævelse af en lignende fortolkende meddelelse om pensionsfonde, netop fordi Kommissionen overskred sine beføjelser. Men sagen er, hr. kommissær, at denne meddelelse fra 1997 desuden er blevet forældet på grund af den seneste økonomiske udvikling. Af disse årsager er det vigtigt for Parlamentet, at kommissæren svarer klart på, om han agter at gøre brug af sine beføjelser og stille Parlamentet og Rådet et forslag til retsakt om EU-interne investeringer. Min gruppe mener naturligvis, at det er helt nødvendigt i lyset af de nuværende omstændigheder, og jeg er forvisset om, at kommissæren ved afslutningen på denne forhandling vil være overbevist om, at langt størstedelen af Parlamentet mener det samme.
Efter at have talt om disse interessante omstændigheder vil jeg gå over til at tale om åbningen af nationale markeder på nøgleområder inden for økonomien, hvor der stadig inden for EU er monopolsituationer, som skaber en asymmetrisk virkelighed. Visse medlemsstater har faktisk fulgt Fællesskabets retningslinjer og gjort sig store bestræbelser på at åbne deres telekommunikationsmarkeder eller andre markeder for konkurrence. Andre medlemsstater har imidlertid ikke truffet lignende foranstaltninger, og deres markeder er derfor stadig lukkede for konkurrence udefra.
Det er set i den sammenhæng, at PPE-Gruppen mener, at der bør indføres forebyggende mekanismer som "Golden Share", for ellers ville der være forudsætning for objektiv forskelsbehandling. Og derfor spørger jeg kommissæren, hvad Kommissionen agter at foreslå for at gøre det muligt for de medlemsstater, der er i gang med at privatisere og åbne deres økonomier for fri konkurrence, at fastholde målet med den privatisering.
Hr. kommissær, på torsdag vil Parlamentet stemme om en beslutning, der afspejler dets holdning ved forhandlingens afslutning. Jeg er overbevist om, at Kommissionen til enhver tid vil henholde sig til den interinstitutionelle aftale, som knytter os sammen, og at De, hr. kommissær, vil handle derefter og benytte Deres lovgivningsinitiativ, og at De derfor vil stille Parlamentet et konkret forslag øjeblikkeligt.

Gasòliba i Böhm
Hr. formand, hr. kommissær Bolkestein, mine damer og herrer, vores gruppe har i sit forslag, der tilslutter sig PPE-DE-Gruppens bekymring, givet udtryk for dens utilpashed ved den konkurrenceforvridende situation, der eksisterer i praksis, og som - det er blevet nævnt - på en eller anden måde bringer netop de områder, hvorpå visse medlemsstater har åbnet op for konkurrence, har liberaliseret deres virksomheder, i en forsvarsløs situation, og så står vi over for en uligevægtig situation, hvor virksomheder, der stadig nyder godt af at være offentlige virksomheder med det deraf følgende monopol i en medlemsstat, benytter sig af åbningen af det eksterne marked og udøver illoyal konkurrence over for virksomheder, der har underkastet sig det, vi kunne kalde markedskræfternes frie spil.
Som hr. Galeote sagde, har der været og er der retssager i gang mod Belgien, Frankrig, Italien, Spanien, Portugal og Det Forenede Kongerige, og der er iværksat overtrædelsesprocedurer mod Danmark, Tyskland og Holland. Det er altså en generel situation, der viser, at principperne for meddelelsen fra 1997, som der er blevet henvist til, ikke længere er gyldige. Derfor forlanger vi, at der sker en ajourføring på det relevante lovgivningsplan med Parlamentets behørige deltagelse, og at denne lovgivning ajourføres for på den ene side at fjerne disse privilegier og på den anden side give garantier til de medlemsstater, der har handlet i overensstemmelse med processen for åbning af markederne. De er ved at liberalisere dem, og de skal have de tilsvarende garantier, således at virksomheder, som træder ind på dette europæiske indre marked, får alle de garantier, som deltagelsen i det indebærer.

Bolkestein
Hr. formand, jeg vil gerne begynde med at takke både hr. Galeote Quecedo og hr. Gasòliba i Böhm for de spørgsmål, de har stillet, og som berører et vigtigt aspekt af det indre marked.
Må jeg begynde med at sige, at meddelelsen af 19. juli 1997 om visse juridiske aspekter af investeringer inden for EU, som begge talerne har henvist til, ligesom en række andre meddelelser blev vedtaget af Kommissionen på basis af dens enekompetence, der er afledt af dens rolle som traktaternes vogter. Som det er specificeret i selve meddelelsen, er målet med den at angive over for de nationale myndigheder og erhvervsdrivende i medlemsstaterne, hvordan Kommissionen fortolker traktatens bestemmelser om kapitalbevægelser og retten til etablering for at reducere risikoen for divergerende juridiske fortolkninger.
De principper, der er formuleret i denne meddelelse, bygger basalt på Domstolens jura, og den er naturligvis fortsat den eneste kompetente institution, der kan give definitive fortolkninger af fællesskabslovgivningen.
I overensstemmelse med artikel 56 i EØF-traktaten er alle restriktioner for kapitalbevægelse mellem medlemsstaterne forbudt, hvad enten de er diskriminerende eller ikke-diskriminerende. Meddelelsen, der drejer sig om investeringer inden for Fællesskabet, går dybere ind i spørgsmålet om respekt for dette fundamentale princip, hvad angår to former for kapitalbevægelse: erhvervelse af indenlandske værdipapirer og direkte investeringer. Alle restriktioner, der drejer sig om disse kapitalbevægelser, kan frembyde problemer med kompatibilitet, i særdeleshed med artikel 56, der handler om fri bevægelighed af kapital, og artikel 43, der drejer sig om fri etableringsret. Den meddelelse, jeg henviste til for lidt siden, siger, at borgere fra andre medlemsstater i EU i overensstemmelse med selve idéen om direkte investeringer skal have ret til at opkøbe aktiemajoriteter og udøve den stemmeret, der knytter sig hertil, og forvalte virksomheder i en anden medlemsstat på samme betingelser, som gælder for dennes egne borgere.
Mens den frie etableringsret og frie kapitalbevægelse er blandt de fundamentale frihedsrettigheder i traktaten, er der visse undtagelser fra de generelle regler, som tillader medlemsstaterne at indføre visse restriktioner. Hvad angår den frie etableringsret, kan disse restriktioner være motiveret med udøvelsen af offentlig myndighed eller hensyn til national politik, offentlig sikkerhed eller folkesundhed - artikel 46. Hvad angår den frie bevægelighed for kapital, kan de retfærdiggøres på grundlag af nødvendige foranstaltninger på skatteområdet af hensyn til god overvågning eller anvendelsen af anmeldelsesprocedurer eller af overvejelser, der drejer sig om national politik eller offentlig sikkerhed - artikel 58. Endelig kan medlemsstaterne træffe foranstaltninger, som de finder helt nødvendige af hensyn til deres sikkerhed i forbindelse med forsvarssektoren - artikel 296.
I overensstemmelse med de juridiske fortolkninger fra Domstolen er det nødvendigt at fortolke disse undtagelser snævert for at tilfredsstille kriteriet om proportionalitet. Alle fortolkninger, der er baseret på økonomiske kriterier, bør udelukkes. En undtagelse må ikke være et middel til arbitrær forskelsbehandling eller en skjult restriktion over for de frie kapitalbevægelser. I lyset af de principper, jeg lige har skitseret, og under hensyntagen til at traktaten er neutral over for, om virksomheder er offentlige eller private, er det klart, at alle restriktioner, der har til formål at forhindre senere opkøb fra investorer i andre medlemsstater af en aktiemajoritet i privatiserede selskaber under påskud af, at disse investorers kapital i forskelligt omfang er offentligt ejet, ikke kan retfærdiggøres ud fra de undtagelsesbestemmelser i traktaten om kapitalbevægelser eller etableringsret, som jeg skitserede for et øjeblik siden.
Må jeg afslutningsvis sige, at som medlemmerne af Parlamentet måske ved, vil Kommissionen inden længe holde en debat om restriktioner for investeringer inden for Fællesskabet.

Von Wogau
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, den beslutning, som vi taler om i aften, giver anledning til to spørgsmål. Først er der problemet med Fællesskabets lovgivning. Hvis vi ser på Fællesskabets retskilder, har vi på den ene side den oprindelige lovgivning i traktaten, og på den anden side direktiver og forordninger, som udstedes under Rådets og Parlamentets medvirken. Men mellem de to har der indlejret sig noget, som ofte betragtes som retskilde, nemlig meddelelserne. Det er en af disse meddelelser, vi taler om i dag.
Hr. kommissær, De gjorde med rette opmærksom på, at denne meddelelse kun er en fortolkning og også er baseret på Domstolens domspraksis. Men ofte kan det se ud, som om det var Kommissionen, som fortolkede lovgivningen alene, uden medvirken fra Rådet og Europa-Parlamentet. Kommissionen optræder som enelovgiver, sådan som det var tilfældet i det gamle Byzans på kejser Konstantins tid. Min juralærer i Freiburg betegnede engang denne fremgangsmåde fra Kommissionens side som den kejserlig-byzantinske lovgivningsmetode.
Derfor tror jeg, at det i den slags vigtige sager er absolut nødvendigt, at der virkelig også fremlægges direktiver eller forordninger, som udstedes under medvirken af Parlamentet og Rådet, som det sig hør og bør.
Det problem, vi taler om, bringer et andet spørgsmål op, nemlig spørgsmålet om konkurrence i EU. Liberaliseringen, altså afskaffelsen af monopolerne, er en af EU's succeshistorier. Inden for telekommunikationen har vi set, at nedsættelsen af omkostninger og priser rent faktisk har medført fordele for borgerne. Men her er der en meget stor risiko. Vi står over for den situation, at nogle liberaliserer og åbner konkurrencen, mens andre ikke gør det. Vi kan så iagttage, at de, som ikke har gjort det, nogle gange sågar vinder med monopol, idet de opkøber de andre, indtil der i stedet for det gamle, offentlige monopol er trådt et privat monopol. Borgeren står så nu som før over for et monopol, og fordelene ved liberaliseringen kommer ham ikke til gode. Jeg tror, at Kommissionen fremover bør være mere opmærksom på dette forhold, når den agerer.

Katiforis
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer. Jeg er ikke sikker på, at Konstantin var byzantiner, han befandt sig vist på grænsen mellem Byzans og Romerriget. Hvis det var Justinian, ville det naturligvis have været noget andet. Men under alle omstændigheder er det spørgsmål, vi beskæftiger os med i aften, i hvilken udstrækning en medlemsstat har lov til i henhold til en traktat at indføre restriktioner for borgere i andre medlemsstater eller, formoder jeg, for egne borgere med hensyn til at foretage investeringer inden for EU's økonomiske område.
Spørgsmålet er særlig relevant for de investeringer i privatisering, som medlemsstaterne foretager. Spørgsmålet er af fundamental betydning for det europæiske indre markeds korrekte funktion, og jeg vil gerne takke kollegerne for, at de har bragt dette emne på bane ved denne lejlighed, i betragtning af det antal sager, som Kommissionen har henvist til Domstolen i de seneste år.
Som nævnt af hr. Bolkestein skaber den traktat, som etablerer De Europæiske Fællesskaber, i artikel 43 om etableringsret og artikel 56 om fri kapitalbevægelse helt klart en ordning, ifølge hvilken borgere i en hvilken som helst medlemsstat har ret til at investere i andre medlemsstater. Det en ret, som et meget stort antal enkeltpersoner og virksomheder har benyttet sig af, efterhånden som EU har udviklet sig.
Investeringerne inden for EU er vokset i et enormt omfang i de seneste år. I 1998 beløb denne slags investeringer sig i alt til over 132 milliarder euro, og i 1999 var det vokset med over 80% til over 240 milliarder euro. Vi kan med rimelighed forvente, at disse tal let vil blive overgået, og at tempoet i forøgelsen vil blive opretholdt, efterhånden som etableringen af euroen reducerer antallet af transaktioner inden for EU samt eliminerer kursrisiko og vekselgebyrer for virksomhederne, samtidig med at det forøger investeringsmulighederne inden for Fællesskabet. Så stor er den succes, det europæiske økonomiske projekt og etableringen af euroen har haft.
Men vi kan altid tilstræbe forbedringer. Der er stadig mange opgaver for færdiggørelsen af det europæiske indre marked, og en af disse er naturligvis den gradvise afvikling af statslig involvering i virksomhederne. Denne afvikling har kun kunnet forfølges med stort politisk mod og alvorlige politiske risici. Ofte har man nået den gennem juridiske garantier, som regeringerne har givet om deres fortsatte overvågning af og særlige interesser i den strategiske styring af de foretagender, der privatiseres. Sådanne juridiske garantier er kommet i mange former såsom golden share, så der formodentlig kan argumenteres for, at den gyldne aktie ikke altid har været en forhindring, men faktisk politisk har fremmet privatiseringsprocessen.
I sin meddelelse fra 1997 fastlagde Kommissionen sine retningslinjer for udstedelsen af disse juridiske garantier. Det gjorde den på en meget lidt gennemskuelig måde via en meddelelse, der hverken blev drøftet i Parlamentet eller af Rådet. De juridiske garantier, som regeringerne havde givet, blev på den anden side fastlagt i offentlighedens fulde lys og med den offentlige debat, som nødvendigvis må eksistere under privatiseringsprocessen. Det er virkelig en ubehagelig situation, at der er opstået en sådan forskel mellem etableringen af de grundlæggende fællesskabsregler og medlemsstaternes statslige lovgivning.
Kommissionen har siden med udgangspunkt i sin meddelelse anlagt sag mod seks medlemsstater ved Domstolen og indledt overtrædelsesprocedure mod de andre. Ingen af disse sager er endnu afsluttet. Det kan ikke være rigtigt, at Kommissionen har etableret sit eget regelsæt, i henhold til hvilket den har anlagt sag mod medlemsstaterne, der har gennemgået enorme vanskeligheder for at fremme de nødvendige privatiseringsprogrammer.
Jeg er enig med Kommissionen, når den siger, at argumentet om, at nationale interesser kan bruges til at retfærdiggøre sådanne juridiske garantier fra medlemsstaternes side, som det ofte er sket, ikke kan accepteres som en tilstrækkelig begrundelse for sådanne foranstaltninger. Argumentet om nationale interesser er simpelthen ikke tilstrækkelig gennemskueligt, eftersom det kan dække en lang række økonomiske og/eller ikke-økonomiske kriterier. Men jeg kan også være enig med de af vores kolleger, der argumenterer for, at også Kommissionen har handlet på en ikke særlig gennemskuelig måde, hvad angår nedbrydningen af de interne barrierer for investeringer inden for EU. Jeg tilslutter mig dem, når de anmoder om, at Kommissionen opdaterer sin politik på dette område med et direktivforslag, ikke bare af hensyn til intrainstitutionel gennemskuelighed, men også for at vejlede medlemsstaterne, så man kan undgå langtrukne retssager ved Domstolen.

Della Vedova
Hr. formand, hr. kommissær, med de indlæg, jeg har hørt, og ikke mindst med vores kollega hr. Galeotes indlæg, tror jeg, at vi risikerer at skabe en misforståelse, nemlig at Parlamentet på en måde beder Kommissionen om at styrke golden share, det vil sige styrke statens særlige magt, så det på en måde bliver muligt at beskytte de liberaliserede markeder mod de markeder, hvor monopolvirksomheder, der risikerer at sætte sig på de liberaliserede markeder, opererer med en betydelig likvid kapital. Det ville efter min mening være en misforståelse. Jeg er tværtimod af den opfattelse, at Parlamentet skal give kraftigt udtryk for sin modstand mod golden share og alle de instrumenter, som forhindrer, at der opstår et sandt og dynamisk indre marked inden for de sektorer, som staten traditionelt har siddet på i Europa i de sidste årtier.
Jeg taler på vegne af de radikale parlamentsmedlemmer fra Italien. I 1997 udskrev vi i Italien en folkeafstemning om afskaffelsen af den lov fra 1994, der indførte de særlige golden share-beføjelser i Italien. Ved denne folkeafstemning stemte 80% af vælgerne - næsten 10 millioner italienere - ja til afskaffelsen af denne lov. Sådan som vi ønskede, bad de om en ophævelse af de bestemmelser, der forhindrede - og stadig forhindrer - at der opstår en ægte konkurrence på markedet for kapital til de privatiserede virksomheder. Ligesom det tit er tilfældet, gik disse stemmer desværre i glemmebogen i Italien, hvor situationen er sådan, at forfatningen og borgernes ord ofte bliver tilsidesat.
I 1998 blev den regering, som den nuværende kommissionsformand Romano Prodi var regeringschef for, genstand for en overtrædelsesprocedure, som blev indledt af den tidligere kommissær for det indre marked, professor Mario Monti, på grund af brugen af denne golden share. I 1999 blev der udstedt et dekret, som ændrede den italienske version af golden share uden at ændre det egentlige indhold af denne. Jeg mener dog, at traktatens artikler må være tilstrækkelige til at udelukke, at en statsejet virksomhed, der opererer i en monopolsituation, opkøber en virksomhed på det liberaliserede marked. Der er tale om misbrug af en dominerende stilling og om statsstøtte. Det er ikke nødvendigt at sørge for, at virksomheder får en golden share for at forhindre, at de blive opkøbt af en statsejet virksomhed i en anden medlemsstat. Ellers giver man med dette alibi - sådan som det tit er tilfældet - i virkeligheden medlemsstaternes regeringer og flertalspartierne vetoret, når det gælder offentlige virksomheders frie salg på markedet. Man forhindrer, at det bliver finansmarkederne, som fastlægger den bedste, mest effektive og optimale placering af kontrollen og dermed af ledelsen af virksomheder inden for nogle meget betydelige, afgørende og strategiske sektorer for Europa. Her drejer det sig især om telekommunikations- og energisektoren. Med en golden share giver de virksomheder, der bliver sat til salg, desuden færre penge til de offentlige budgetter, eftersom man køber en virksomhed, hvor folk, der ikke har investeret så meget som en krone, kan træffe beslutning om de strategiske valg. Man mister penge ved at privatisere golden share. Med en golden share risikerer man ligeledes at nationalisere den private opsparing. Borgerne og investorerne køber virksomheder, som staten, regeringerne - og således partierne - bevarer kontrollen med.
Golden share skaber en særlig interessekonflikt mellem den stat, der forbliver administrator og på en måde ejer af de liberaliserede virksomheder, og den stat, der tværtimod udelukkende bør være en konkurrencesikrende reguleringsmyndighed for at beskytte borgernes interesser. Det er en af de måder, hvorpå nogle af EU-landene - og her tænker jeg på Italien - rent faktisk bliver ved med at administrere store dele af landets økonomi og forhindrer, at vi inden for disse sektorer - nemlig telekommunikation og energi - får nogle konkurrencedygtige og effektive virksomheder og markeder, det vil sige virksomheder, der kan klare sig i den internationale konkurrence. Det, at Enel i Italien, Deutsche Post i Tyskland eller France Télécom udnytter deres monopolstilling til at sætte sig på liberaliserede områder på andre landes markeder, skal bekæmpes, fordi der er tale om en dominerende stilling og om statsstøtte, men det må ikke være et alibi for, at lande, der åbner deres markeder, får lov til stadig at have noget at skulle have sagt i de virksomheder, som man tværtimod ønsker at privatisere.
Golden share var og er faktisk en hindring for oprettelsen af ægte europæiske virksomheder inden for offentlige tjenesteydelser. Golden share hindrer således virksomhederne i at være underlagt markedsmekanismerne, og regeringerne bliver ved med at blande sig og tro, at de ved bedst, hvem der skal købe en virksomhed. Dette er en tankegang, hvor der ikke er taget højde for markedseffektiviteten, og det går således ud over borgerne. Man kunne tro, at regeringerne er nødt til at forskanse sig bag en golden share for at forhindre, at virksomhederne bliver købt på markedet, og for at lade de private virksomheder blive opkøbt af venligtsindede koncerner. I det lange løb fører sådan noget nemlig til markeder, hvor der er meget lidt konkurrence.
Jeg er derfor lidt i tvivl om det beslutningsforslag, vi skal stemme om på torsdag. Parlamentet bør efter min mening give sin mening kraftigt til kende - og om muligt undlade at indgå et kompromis - så der opstår en diskussion mellem liberaliseringstilhængere og -modstandere. Parlamentet skal sige højt og tydeligt, at traktatens artikler om kapitalens bevægelighed og etableringsfrihed skal gennemføres fuldt ud i lyset af de økonomiske markedsbetingelser, som de er i dag, og ikke som de var for 40 år siden.
Der er risiko for, at de statsejede monopolvirksomheder, som eksisterer endnu, spiller herskere på de liberaliserede markeder i Europa, og denne risiko skyldes statsstøtte og misbrug af en dominerende stilling. Det er det, vi skal gøre noget ved.

Bolkestein
Hr. formand, må jeg igen takke Dem, fordi De har givet mig mulighed for at svare på nogle af de kommentarer, medlemmerne har fremsat.
Hr. von Wogau sagde, hvis jeg forstod det korrekt, at den meddelelse, som medlemmerne har henvist til, og som jeg selv nævnte, er en retskilde. Sådan ser jeg det ikke. Retskilden er traktaten. Traktaten er klar. Kommissionen er traktatens vogter og overalt anerkendt som sådan. Den udsendte meddelelsen i 1997 for at opklare visse misforståelser i forbindelse med de relevante artikler i traktaten.
Det gjorde den ikke uden grund. Jeg vil nævne to tilfælde. Først forsøgte Det Forenede Kongerige i 1991 at bruge golden share for at modvirke, at aktier i visse britiske selskaber, der var blevet privatiseret, blev opkøbt af offentlige organer, offentlige selskaber, i andre medlemsstater. På det tidspunkt, i 1991, blev dette omtalt som "Lilley-doktrinen". Kommissionen greb energisk ind. Det Forenede Kongerige ændrede sin politik.
Det andet eksempel er af nyere dato. På internationalt plan måtte min kollega, hr. Lamy, modsætte sig et lignende amerikansk initiativ, der blev taget mod visse offentlige europæiske selskaber på telekommunikationsområdet. Så i begge disse tilfælde ser man, at Kommissionen har grebet ind over for forsøg på at blokere for private eller offentlige udenlandske virksomheders investeringer i privatiserede selskaber i hjemstaten, hvad enten disse forsøg er gjort af en medlemsstat eller, som det er tilfældet med USA, af tredjepart.
For at vende tilbage til det væsentligste punkt, der er til drøftelse, så har Kommissionen ikke gjort andet end at fortolke de relevante artikler i traktaten - grundlæggende artikel 56 og 43.
Det er, hvad der er fastlagt i fortolkningen i meddelelsen. Så man kan ikke, som hr. Katiforis gjorde tidligere her til aften, sige, at Kommissionen er ved at opbygge sit eget regelsæt. Lad mig for syvende og sidste gang gentage, at Kommissionen har fået betroet det hverv at virke som traktatens vogter. I årene op til 1997 var der usikkerhed om, hvorledes artikel 43 og 56 skulle fortolkes. Det er grunden til den fortolkende meddelelse. Den endelige instans til at afgøre, hvad der er rigtigt eller forkert, lovligt eller ulovligt, er Domstolen. Naturligvis er det i sidste instans ikke Kommissionen, der afgør, hvordan det juridisk forholder sig. Det er Domstolens ansvar. Men før Domstolen kan tage stilling til sagen, må nogen henlede dens opmærksomhed på den. Det er det, Kommissionen har gjort. Kommissionen har spillet en vis rolle her og har anlagt sag mod en række medlemsstater for at benytte golden share.
Så jeg må afvise den bebrejdelse, man kommer med over for Kommissionen, om, at den har tiltaget sig en vis kompetence, som den ikke har, at den er ved at oprette sit eget regelsæt. Nej, Kommissionen fortolker bare og fortæller, hvad loven siger. Det er grunden til, at den har anlagt sag mod nogle medlemsstater. Forhåbentlig vil vi snart få at se, hvad Domstolen har at sige.
Jeg blev spurgt, om jeg ville udstede et direktiv. Der er ikke behov for noget direktiv. Vi har en traktat. Kommissionen fortolker traktaten, og Domstolen bestemmer. Så vi behøver ikke noget direktiv. Når det er sagt, skal Kommissionen inden længe have en debat om hele dette spørgsmål. Efter at den har fundet sted, kan jeg måske fortælle Parlamentet noget mere. Men i øjeblikket ser jeg ingen grund til at ændre den udtalelse, som jeg lige er kommet med.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær Frederik Bolkestein.
Jeg har i overensstemmmelse med forretningsordenens artikel 40, stk. 5, modtaget fire forslag til beslutning.
Afstemningen finder sted torsdag kl. 12.00.
Forhandlingen er afsluttet.
(Mødet hævet kl. 23.15)

