Libertatea informaţiei în Italia (dezbatere) 
Preşedintele
Următorul punct de pe ordinea de zi este declaraţia Comisiei privind libertatea de informare în Italia.
Viviane Reding
membră a Comisiei. - Dle Preşedinte, libertatea de exprimare şi libertatea de informare reprezintă un fundament al unei societăţi libere, democratice şi pluraliste. Aceasta este convingerea mea fermă ca fost jurnalist şi este şi convingerea fermă a Uniunii Europene. Din această cauză, toate instituţiile UE - Parlamentul, Consiliul şi Comisia - au semnat Carta drepturilor fundamentale a UE, al cărei articol 11 prevede că: "Orice persoană are dreptul la libertatea de exprimare. Acest drept cuprinde libertatea de opinie şi libertatea de a primi sau de a transmite informaţii sau idei fără amestecul autorităţilor publice şi fără a ţine seama de frontiere. Libertatea şi pluralismul mijloacelor de informare în masă sunt respectate.”
Aş dori să reamintesc faptul că la articolul 51 alineatul (1) din Carta UE se prevede, de asemenea, unde şi când se aplică aceste drepturi fundamentale. Citez din nou: "Dispoziţiile prezentei carte se adresează instituţiilor, organelor, oficiilor şi agenţiilor Uniunii, cu respectarea principiului subsidiarităţii, precum şi statelor membre”, dar "numai în cazul în care acestea pun în aplicare dreptul Uniunii”.
În cadrul sferei de competenţă a UE, pe care trebuie să o respectăm, Comisia Europeană a apărat întotdeauna libertatea mijloacelor de informare în masă, libertatea de exprimare, libertatea de informare şi libertatea presei, atât în interiorul UE, cât şi în relaţiile noastre externe cu ţări terţe. Reamintesc, în special, rolul important jucat de Directiva UE "Televiziune fără frontiere” care, începând cu 1989, a garantat faptul că cetăţenii din toate statele membre UE sunt liberi să recepţioneze, fără restricţii, programe de televiziune din alte ţări ale UE; o directivă a UE care a contribuit, în mod substanţial, la asigurarea liberei circulaţii a informaţiei dincolo de frontiere şi a unui peisaj mediatic mai pluralist în toate statele membre. În acest context, aş dori să mulţumesc Parlamentului European pentru ajutorul acordat Comisiei în vederea obţinerii unei versiuni modernizate a acestei directive care extinde libertatea de informare dincolo de frontiere, de la difuzarea programelor de televiziune, la alte servicii audiovizuale şi, în special, la cele transmise prin intermediul internetului.
Această directivă trebuie să fie pusă în aplicare de către toate statele membre ale UE până la sfârşitul anului şi va avea contribuţii importante în vederea asigurării unui peisaj pluralist şi în ceea ce priveşte mediul online. Permiteţi-mi să reamintesc, de asemenea, alte trei elemente foarte importante din această directivă.
În primul rând, promovarea producţiilor TV independente. Există o normă în directivă care prevede că staţiile de emisie trebuie să rezerve cel puţin 10% din timpul lor de emisie sau 10% din bugetul lor de programe pentru opere europene create de producători independenţi de staţiile de emisie.
În al doilea rând, directiva prevede în versiunea sa modernizată dreptul jurnaliştilor şi al agenţiilor de ştiri de a avea acces la scurte extrase pe teritoriul UE în vederea realizării de reportaje scurte.
În al treilea rând, şi acest lucru este de o importanţă covârşitoare, în noua directivă există o referire la necesitatea de a avea organisme independente de reglementare media la nivel naţional. Aceasta este o referire care a fost propusă de Comisie şi care a putut fi în cele din urmă adoptată datorită sprijinului puternic din partea Parlamentului European. Prin urmare, în ceea ce priveşte sectorul radiodifuziunii, directiva "Televiziune fără frontiere” modernizată poate fi văzută ca o cartă a libertăţii de informare transfrontalieră în UE.-
Permiteţi-mi acum să amintesc alt aspect important care intră în domeniul de competenţă al UE în care această instituţie poate să acţioneze şi a acţionat în sprijinul pluralismului mijloacelor de informare în masă. Este vorba de politica de gestionare a spectrului de frecvenţe radio. Ştiţi cu toţii că nu poate exista radiodifuziune fără acces la spectrul de frecvenţe radio, iar scopul politicii UE este de a garanta faptul că toţi actorii de pe piaţă beneficiază de acces nediscriminatoriu la spectrul de frecvenţe radio. Autorităţile naţionale nu au, prin urmare, dreptul să îngheţe, prin intermediul alocării spectrului de frecvenţe, situaţia competitivă de pe piaţa mijloacelor de informare în masă în beneficiul operatorilor deja activi pe piaţa respectivă. Curtea Europeană de Justiţie a confirmat, de altfel, acest principiu important, care decurge direct din libertatea de a furniza servicii, în hotărârea sa Centro Europa. Comisia a salutat hotărârea respectivă, considerând-o ca o contribuţie la concurenţa loială şi ca o bază importantă pentru consolidarea pluralismului mijloacelor de informare în masă. Pe această bază, Comisia a acţionat în mod repetat împotriva statelor membre în care sistemul de gestionare a spectrului de frecvenţă părea să fie în contradicţie cu acest principiu.
De exemplu, aş dori să reamintesc procedurile privind încălcarea dreptului comunitar din 2006 referitoare la alocarea spectrului de frecvenţe radio din Italia, pe care le-am iniţiat împreună cu colega mea, Neelie Kroes. Sub presiunea acestei proceduri, autorităţile italiene îşi modifică acum abordarea. Rezultatul acesteia va fi o deschidere substanţială a pieţei şi un câştig pentru pluralismul mijloacelor de informare în masă. Politicile de gestionare a spectrului de frecvenţe reprezintă un exemplu clar de domeniu în care UE poate acţiona în cadrul sferei sale de competenţe pentru a consolida concurenţa pentru resursele de care depind radiodifuzorii, şi, prin urmare, pentru a întări pluralismul mijloacelor de informare în masă.
În ceea ce priveşte presa scrisă, competenţele UE sunt în mod semnificativ mai limitate. Presa scrisă este unul din acele prime exemple de competenţe naţionale, sau chiar regionale, şi situaţia ei reflectă foarte des tradiţiile culturale variate din diferitele noastre state membre. Prin urmare, nu există legislaţie UE specifică privind presa scrisă, nici nu poate exista o astfel de legislaţie în temeiul tratatelor în vigoare. Cu toate acestea, în instituţiile UE şi, în special, în Comisia Europeană am urmărit întotdeauna evoluţiile din presa scrisă de pe teritoriul UE. Îmi amintesc că, în calitatea mea de comisar al UE pentru mass-media, am avut numeroase întâlniri cu redactorii şefi din întreaga Europă pentru a discuta probleme curente legate de libertatea şi pluralismul mijloacelor de comunicare în masă.
În iunie 2009, acestea au condus la adoptarea Cartei europene privind libertatea presei, redactată de jurnalişti din întreaga Europă. Am sprijinit pe deplin această cartă atunci când mi-a fost prezentat rezultatul final al acestei activităţi. Carta privind libertatea presei, iniţiată de comunitatea jurnaliştilor europeni, reprezintă o reafirmare importantă a valorilor principale consacrate în texte legale fundamentale, cum ar fi Carta drepturilor fundamentale a UE. Este vorba, de asemenea, despre o atenţionare pentru toţi factorii de decizie politică în sfera lor de competenţă în sensul că, pentru a avea libertate reală a presei, autorităţile publice au într-adevăr un rol de jucat: acestea trebuie să fie pregătite să protejeze libertatea de exprimare şi să încurajeze dezvoltarea acesteia. Carta constituie, prin urmare, un important pas înainte care consolidează aceste valori şi drepturi fundamentale, permiţând jurnaliştilor să le invoce împotriva guvernelor sau a autorităţilor publice politice ori de câte ori simt că libertatea activităţii lor este ameninţată în mod nejustificat.
Onorabilii membri vor vedea că instituţiile UE şi, mai ales, Comisia manifestă un puternic angajament politic faţă de drepturile fundamentale şi faţă de libertatea de informare, de exprimare şi a mijloacelor de informare în masă. Ne utilizăm competenţele pentru a susţine aceste drepturi şi libertăţi în activitatea noastră, pe baza tratatelor, şi vom continua să facem acest lucru.
Totuşi, permiteţi-mi să ating şi un alt aspect important, şi anume faptul că drepturile fundamentale care se aplică politicilor UE nu fac ca UE să fie competentă pentru toate aspectele legate de drepturile fundamentale într-un stat membru sau altul. Nu trebuie să uităm faptul că statele membre au constituţii, multe din ele cu tradiţii îndelungate, şi că în toate statele membre există tribunale, instanţe de recurs şi curţi constituţionale care garantează respectarea şi punerea în aplicare a drepturilor fundamentale atunci când autorităţile naţionale acţionează. Am avut un astfel de exemplu chiar ieri, în Italia.
Acesta este rezultatul faptului că avem o diviziune a muncii, întrucât Europa nu este un superstat, ci este alcătuită din 27 de state membre suverane şi ea va continua să funcţioneze astfel şi în temeiul noului Tratat de la Lisabona.
Prin urmare, v-aş ruga să nu folosiţi instituţiile UE pentru a rezolva probleme care ar trebui, conform tratatelor noastre, să fie rezolvate la nivel naţional. Nu ar trebui să pretindem un rol pe care nu îl avem, şi nu îl vom avea nici în temeiul Tratatului de la Lisabona. Să ne concentrăm aici pe punerea eficientă în aplicare a normelor, principiilor, drepturilor şi libertăţilor în domeniile în care UE este competentă. Aceasta poate să conducă la progrese foarte importante, şi am menţionat câteva exemple concrete în discursul meu.
Permiteţi-mi să mai adaug un exemplu de situaţie în care am putea acţiona. Paul Rübig, un membru al acestui Parlament, a propus recent într-un amendament la proiectul de buget un nou program UE denumit Erasmus pentru jurnalişti. Un astfel de program le-ar fi permis jurnaliştilor, în perioadele dificile pentru presa scrisă, să coopereze pentru o perioadă de timp limitată cu personalul editorial din alte state membre. Acesta ar permite, de asemenea, jurnaliştilor să descopere situaţia politică, economică şi socială din alte state membre şi să scrie despre aceasta. Ar permite jurnaliştilor să compare situaţia din întreaga Europă şi să o prezinte cititorilor, inclusiv situaţia privind libertatea presei. De aceea, încurajez Parlamentul European să aprecieze în mod foarte favorabil aceste propuneri, care vor beneficia cu siguranţă de sprijinul comisarului UE pentru mass-media.
Joseph Daul
Dle Preşedinte, dlor preşedinţi, doamnelor şi domnilor, dacă am cerut să iau cuvântul în numele Grupului Partidului Popular European (Creştin Democrat) în această dezbatere cu privire la libertatea presei în Italia, este în primul şi în primul rând pentru a denunţa folosirea nefericită a Parlamentului European pentru a dezbate probleme naţionale. Un alt motiv este pentru a denunţa un atac nedrept şi necinstit asupra guvernului unui stat membru european în care principiul statului de drept este aplicat la fel de riguros precum în restul Europei.
În ceea ce priveşte primul aspect, mă voi referi la preşedintele Republicii Italiene, pe care l-am citat deja ieri şi care şi-a exprimat opinia săptămâna trecută: "Parlamentul European” - citez - "nu poate fi o placă de rezonanţă pentru conflictele şi controversele politice care se petrec în mod curent în statele membre şi în parlamentele naţionale ale acestora.” Îl citez în continuare pe preşedintele Republicii Italiene: "De asemenea, Parlamentul European nu poate fi un fel de instanţă de recurs care hotărăşte în privinţa deciziilor parlamentelor naţionale sau a comportamentului guvernelor naţionale.” Nu vreau să îl jignesc pe preşedintele Napolitano, care este un prieten, atunci când spun că acesta nu urmează aceeaşi linie politică precum prim-ministrul Berlusconi, eu însumi sau grupul pe care îl reprezint.
(Exclamaţie a dlui Schulz)
Vă rog să-mi respectaţi libertatea de exprimare, dle Schulz! În această dimineaţă aş dori să se arate respect atât faţă de libertatea de exprimare, cât şi faţă de libertatea presei!
(Întrerupere a dlui Schulz)
Ştim cine sunt cei care provoacă probleme. Nu mă deranjează. Nu sunt stânjenit. Dle Preşedinte. Tot ceea ce vă cer este să mă lăsaţi să vorbesc. Acesta nu este un mod de a purta o dezbatere.
Totuşi, aceste cuvinte exprimă, în termeni clari, respectul care ar trebui manifestat faţă de instituţiile noastre democratice, indiferent dacă acestea sunt naţionale sau europene. De fapt, dezbaterea pe care o purtăm în această dimineaţă nu are absolut nimic de-a face cu motivul pentru care există Parlamentul European. Chiar aşa, despre ce este vorba? Li se interzice politicienilor italieni să organizeze o dezbatere cu privire la libertatea presei sau la orice alt subiect în parlamentul lor naţional? Nu cred. Li se interzice cetăţenilor italieni să îşi exprime dezaprobarea faţă de o anumită lege? Nu. Sunt instanţele italiene împiedicate să aplice legea? Nu, după cum am putut vedea cu claritate. Este Curtea Europeană de Justiţie incapabilă să sancţioneze o lege italiană care contravine tratatelor europene? Nu. Răspunsul la toate aceste întrebări este, în mod clar, nu.
În aceste împrejurări, dezbaterea care a fost organizată în acest Parlament nu este altceva decât un meschin aranjament politic şi partizan pentru a tracasa un oponent politic. Indiferent de ce ar putea să susţină unii dintre colegii noştri deputaţi, Republica Italiană funcţionează aşa cum ar trebui în Europa, în mod democratic şi în conformitate cu statul de drept. A susţine contrariul înseamnă a ignora realitatea lucrurilor; nimeni nu este păcălit de aceasta.
Rolul Parlamentului European, doamnelor şi domnilor, nu este de a deveni o cameră pentru reglarea conturilor între rivali politici naţionali. Acest Parlament nu este locul potrivit pentru a încerca să subminăm credibilitatea unui guvern care, aş adăuga, este răspunzător din punct de vedere politic faţă de cetăţenii săi. Din această cauză avem alegeri. Vă mulţumesc pentru atenţia acordată.
David-Maria Sassoli
Dle Preşedinte, dnă comisar, doamnelor şi domnilor, fiecare dintre noi este influenţat de circumstanţele în care trăim şi, de asemenea, fiecăruia dintre dumneavoastră i s-a spus înainte de a veni aici, la Bruxelles: "amintiţi-vă că aveţi o mare responsabilitate, că avem o mare responsabilitate”, aceea de ne face ţara mai bună.
Ştim că ţara noastră va fi mai bună dacă Europa este mai puternică şi este capabilă să răspundă cu un simţ al dreptăţii aşteptărilor cetăţenilor săi. Suntem în mod evident conştienţi că acest lucru este posibil dacă acţionăm împreună; dacă suntem capabili să punem laolaltă resursele noastre cele mai preţioase, constituţiile noastre, acel set de valori şi norme juridice, de drepturi, care sunt adevăratele calităţi ale Europei. Atât de multe dispute afectează ţara mea, dar aş dori imediat să reasigur pe toată lumea că vorbim despre o mare ţară democratică, care are o Constituţie măreaţă. Ieri a fost o zi foarte importantă pentru noi, italienii, întrucât Curtea Constituţională, în faţa confuziei şi a cererilor de impunitate, a reafirmat un principiu simplu şi onorat în timp - cel conform căruia toţi cetăţenii sunt egali în faţa legii. Totuşi, ştim că până şi ţările mari pot înregistra derapaje, pot amesteca proprietatea publică şi interesele private. Cu toate acestea, nu putem permite statelor membre să devină slabe.
Dreptul la informare independentă, fără presiuni sau condiţii din partea autorităţilor guvernamentale, trebuie să fie garantat şi acesta reprezintă un bun public, un bun pentru fiecare persoană, în orice ţară. Acest bun trebuie să fie protejat fără ezitare de către Uniune. Trebuie să reuşim să oferim norme comune, să stabilim limite dincolo de care informarea nu mai este considerată ca fiind independentă. Este nevoie urgentă ca Uniunea să intervină, să adopte o directivă care să stabilească orientări privind pluralismul şi protecţia unui bun care trebuie să fie disponibil tuturor. Dnă Reding, nu uitaţi că suntem un Parlament, nu un muzeu în care lucrurile sunt lăsate să se descompună.
Mário David
(PT) În urmă cu trei sau patru săptămâni în Portugalia, Prisa - o companie spaniolă care este un cunoscut susţinător al partidului socialist şi acţionar majoritar al canalului de televiziune TVI - a dispus anularea programului de seară Jornal Nacional de Sexta-Feira. Dle Sassoli, aş dori să vă întreb dacă Grupul Alianţei Progresiste a Socialiştilor si Democraţilor din Parlamentul European are aceeaşi intenţie de a studia ce se întâmplă în alte ţări, sau dacă intenţiile sale nu valorează mai mult decât o şicană politică la care asistăm aici, în dimineaţa aceasta.
David-Maria Sassoli
Vă mulţumesc pentru întrebare, pentru că îmi oferă posibilitatea să mă explic. Nu am avut această ocazie în timpul care mi-a fost alocat.
(Preşedintele i-a rugat pe deputaţi să îi permită vorbitorului să continue).
După cum spuneam, mă bucur că mi-aţi adresat întrebarea pentru că aceasta îmi oferă ocazia de a spune că directiva pe care o solicităm Comisiei trebuie să fie pentru toate statele membre. Aceasta nu este o problemă italiană: este o problemă europeană. Aş vrea să spun, de asemenea, că dorim ca întrebarea pe care urmează să o trimitem la Strasbourg să fie rectificată. Dorim ca aceasta să cuprindă dezbaterea privind pluralismul în Italia şi în Europa. Vă mulţumesc foarte mult pentru întrebarea dumneavoastră.
Preşedintele
Stimaţi colegi, dacă va exista o astfel de discuţie în parlament, nu voi acorda permisiunea de a adresa întrebări prin intermediul procedurii "cartonaşului albastru”. Aceasta este decizia mea. Îmi pare rău, însă trebuie să fim mult mai calmi cu privire la întreaga problemă, altfel regula va fi "fără cartonaşe albastre”. Nu vreau ca şedinţa să fie perturbată. Vă rog să vă comportaţi în mod corespunzător.
Guy Verhofstadt
Dle Preşedinte, preşedintele Republicii Italiene, Giorgio Napolitano, are dreptate să afirme că Parlamentul European nu este locul pentru soluţionarea disputelor dintre partidele politice din statele membre, sau pentru contestarea deciziilor adoptate de parlamentele naţionale. Problema în Italia - şi cred că dl Napolitano, preşedintele Republicii, are dreptate - trebuie soluţionată în primul rând în Italia.
Totuşi - şi aceasta este problema, dle Daul - nimeni nu poate nega faptul că există o problemă în Europa şi în Italia. Problema pe care o am în legătură cu discursul dumneavoastră este că negaţi existenţa unei probleme.
(Aplauze)
Dl Napolitano are dreptate. Cred că şi dumneavoastră aveţi dreptate când subliniaţi ce a spus dl Napolitano, dar nu cred că este o idee bună să afirmi aici, în acest Parlament, că nu există o problemă. De ce spun acest lucru? Spun acest lucru pentru că Freedom House a publicat recent un studiu în care ţările lumii sunt împărţite în trei categorii ale libertăţii presei: libere, parţial libere şi lipsite de libertate. Ar trebui subliniat faptul că - şi cred că aceasta este o problemă uriaşă - trei ţări, nu doar una singură, nu doar Italia, ci şi România şi Bulgaria, au fost incluse în categoria "parţial libere”. Suntem cu atât mai îngrijoraţi, cu adevărat îngrijoraţi, din cauză că una din ţările fondatoare ale Uniunii Europene se numără printre acestea.
Având în vedere că noi am creat această Uniune Europeană pentru a susţine, odată pentru totdeauna, valorile noastre comune, democraţia, pacea şi libertatea, este datoria noastră să intervenim. Cum? Cred că trebuie să solicităm Comisiei, pe baza tratatelor noastre - şi, repet, aceasta este o solicitare care a fost făcută deja - să propună o directivă pentru apărarea pluralismului mijloacelor de informare în masă. Acest lucru trebuie să se întâmple şi este o competenţă care trebuie pusă în aplicare împreună cu Parlamentul European, conform tratatelor. Această directivă ar trebui să garanteze faptul că normele noastre constituţionale privind libertatea presei sunt respectate pe deplin şi în mod armonios în toate statele Uniunii Europene şi, desigur, în toate ţările în discuţie.
Trebuie să vă spun de asemenea, dle Preşedinte şi voi încheia aici, că am fost foarte dezamăgită de discursul Comisiei. Statele membre pot face orice doresc atâta timp cât acest lucru este compatibil cu constituţiile lor naţionale. Aceasta este ceea ce am auzit de la Comisie. Nu sunt deloc de acord. Protestez. Există valori, există libertăţi care trebuie apărate în acest Parlament dincolo de interesele naţionale, dincolo de constituţiile naţionale.
(Aplauze)
Există valori şi principii care fac într-adevăr ca Uniunea Europeană să fie ceea ce este. Prin urmare, solicit Comisiei să îşi revizuiască poziţia şi să propună o directivă cu privire la problema concentrării mijloacelor de informare în masă, cât mai curând posibil, şi să facă acest lucru pentru toate statele Uniunii Europene.
Cristiana Muscardini
(IT) Dle Preşedinte, doar pentru a urmări declaraţiile făcute de dl Sassoli - care a afirmat în acest Parlament că textul pe care îl vom vota la Strasbourg va fi amendat - cred că este inutil să dezbatem un text pe care chiar iniţiatorii au declarat deja că îl vor modifica.
Preşedintele
Dnă Muscardini, aceasta nu este cu adevărat o solicitare procedurală, astfel încât v-aş ruga să respectaţi Regulamentul de procedură.
Doamnelor şi domnilor, nu voi mai da cuvântul tuturor celor care ridică un cartonaş albastru. Am dreptul să fac acest lucru şi trebuie să continuăm dezbaterea noastră.
Judith Sargentini
din partea Grupului Verts/ALE. - Dle Preşedinte, oamenii ar putea crede că voi vorbi în italiană şi ar putea dori să facă din această dezbatere una italiană, dar eu sunt olandeză. Sunt o membră olandeză a acestui Parlament şi sunt foarte frustrată de ideea că discutăm aici de parcă această problemă ar fi o dezbatere internă italiană.
Problema nu este modul în care merg treburile în Italia - presiunea asupra jurnaliştilor, auto-cenzura pe care jurnaliştii încep să o aplice în Italia. Problema este că acest lucru este o ruşine pentru Europa. Cum le vom spune noilor state membre, statelor membre candidate, că trebuie să aibă mijloace de informare în masă pluraliste, că fiecare voce trebuie să fie auzită în ţara ei, că ar trebui să existe o dezbatere între toate culorile şi toate partidele politice, dacă nu dorim să spunem Italiei că trebuie să se trezească, că este greşit să oblige jurnaliştii să îşi schimbe atitudinea, că este greşit ca o singură persoană să conducă atât televiziunea comercială, cât şi pe cea publică.
Dl Verhofstadt a cerut acest lucru şi îl voi cere şi eu. Dnă Reding, aţi afirmat că Europa face tot posibilul, drepturile fundamentale sunt fundamentale, dar nu atunci când este vorba de un stat membru care este deja un stat membru. Acest lucru nu poate fi adevărat. Acesta este unul din criteriile de la Copenhaga. Toată lumea trebuie să respecte criteriile de la Copenhaga.
(Aplauze)
Pentru a ne asigura că aceasta nu este o dezbatere italiană, solicit şi eu o directivă privind concentrarea mijloacelor de informare în masă. Parlamentul European a solicitat acest lucru de două ori: când o va înainta Comisia? Această dezbatere aprinsă pe care o purtăm este una pe care Grupul PPE a încercat chiar să o elimine de pe ordinea de zi, argumentând că aceasta nu ar fi europeană. Această dezbatere aprinsă ne arată că se întâmplă ceva. Oamenii ţipă, oamenii sunt sensibili la acest lucru - ceea ce este bine, pentru că libertatea de exprimare, o presă pluralistă, sunt lucruri esenţiale pentru democraţia noastră.
În Italia, 80% din populaţie primeşte zilnic informaţii de la televiziune. Dacă acea televiziune nu transmite toate vocile, atunci oamenii nu au şansa de a lua propriile decizii. Acest lucru este fundamental pentru democraţie.
(Aplauze)
Suntem cu toţii oameni educaţi. Am învăţat cu toţii să operăm cu adevăruri variate şi să extragem din ele propriul nostru adevăr, iar oamenii din Italia au dreptul să procedeze astfel. Oamenii din Bulgaria, oamenii din Olanda, au dreptul să procedeze astfel şi eu susţin acest drept. Poate sunt olandeză, poate nu sunt italiană, dar îmi pasă de cetăţenii din întreaga Europă.
A încerca să scoateţi această dezbatere de pe ordinea de zi, a încerca să spuneţi că nu e problema noastră, este un lucru de care ar trebui să vă fie ruşine. Modul în care evoluează situaţia în Italia face ca această ţară să fie foarte vulnerabilă în privinţa democraţiei ei. Să facem ca ceva să meargă. Concentrarea mijloacelor de informare în masă, vă rugăm, dnă Reding.
(Aplauze)
Ryszard Czarnecki
Dle Preşedinte, dnă comisar, nu doar Italia este o ţară mare şi minunată. Reprezentanţii a 27 de ţări minunate stau în Parlamentul European - dacă pot doar să adaug la ceea ce a spus dl Sassoli.
Cred că este oarecum paradoxal faptul că eu, un activist al opoziţiei anticomuniste, care nu a presupus niciodată că ar putea fi de acord cu oricine îşi are originile în tabăra respectivă, va trebui să fiu de acord cu preşedintele Italiei, care ne avertizează în privinţa transferului disputelor interne în forumul Parlamentului European. Vorbesc despre standarde duble. Există anumite probleme care trezesc interesul anumitor grupuri politice din Parlamentul nostru. Aceste grupuri forţează discutarea problemelor respective în forumul Parlamentului nostru, în timp ce alte probleme sunt ascunse sub preş.
Poate au existat situaţii similare şi în alte ţări. Recent, în Polonia, un ministru în exerciţiu a făcut tot posibilul, utilizând toate instrumentele disponibile, pentru a-l menţine în funcţie pe preşedintele televiziunii de stat. În cele din urmă nu a avut succes însă, la data respectivă, nu am auzit ca vreunul din grupurile politice să fi solicitat vreo dezbatere în legătură cu acest subiect. Situaţii asemănătoare au existat şi în alte ţări.
Prin urmare, dacă nu vrem să ne acuze nimeni de aceste standarde duble, ar trebui să îi tratăm pe toţi în mod egal. În cazul în care există o problemă, ar trebui să o discutăm întotdeauna la momentul respectiv. Dacă nu facem acest lucru, înseamnă că există un anumit context politic în legătură cu aceasta, un fel de manevră politică.
Dl Verhofstadt a anunţat aici propuneri de a impune de sus în jos, cum ar veni, anumite soluţii formale, legale şi legislative anumitor state membre. Cred că acest lucru nu înseamnă altceva decât introducerea unei integrări excesive, cuprinzătoare a Europei, pe uşa din dos, cum ar veni şi ocolind voinţa cetăţenilor. Acest lucru ar fi, de fapt, contrar voinţei opiniei publice, astfel cum a fost aceasta exprimată în procesele electorale organizate pentru a alege guvernele.
Uniunea Europeană este încă o comunitate bazată pe naţiuni, pe state naţionale. Să evităm, totuşi, o astfel de scurtătură prin care, cum ar veni, contrar voinţei statelor naţionale, stabilim o anumită legislaţie pentru acestea.
Dle Preşedinte, în cele din urmă cred că aceasta este o problemă internă, italiană. Ar putea fi în acelaşi timp o problemă dificilă, dar italienii ar trebui să o rezolve ei înşişi. Parlamentul European nu este locul în care să fie rezolvate aceste probleme.
Patrick Le Hyaric
Dle Preşedinte, dnă comisar, doamnelor şi domnilor, libertatea presei şi de informare este un drept fundamental şi inalienabil, pentru că este parte a dezvoltării umane. În plus, aceasta este, după cum aţi menţionat dnă Reding, recunoscută de articolul 10 privind pluralismul din Convenţia pentru apărarea drepturilor omului şi a libertăţilor fundamentale şi de articolul 51 privind libertatea de exprimare din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene.
Parlamentul nostru consideră, atât pe baza acestei legi europene cât şi a recomandărilor Adunării Parlamentare a Consiliului Europei şi a OSCE, privind libertatea mijloacelor de informare în masă, că preşedintele Consiliului de miniştri al Italiei, şeful a ceea ce a fost, la urma urmei, un membru fondator al Comunităţii Europene, încalcă principiile libertăţii şi pluralismului presei în mai multe moduri. Acesta a transformat bunuri publice comune, cum ar fi informarea şi cultura în surse de profit prin construirea unui imperiu mediatic alcătuit din câteva televiziuni şi posturi de radio, edituri, agenţii de publicitate, companii de asigurări şi bănci.
În plus, preşedintele Consiliului italian are un cuvânt de spus cu privire la persoana numită în sectorul public al mijloacelor de informare în masă. Acest monopol virtual asupra informării şi finanţarea sa îi permite acestuia să domine, să controleze şi să conducă nu doar majoritatea presei scrise şi audiovizuale, ci şi conţinutul acesteia, exclusiv în avantajul său propriu. Un astfel de sistem de poliţie a gândirii este incompatibil cu dezbaterea democratică fundamentală, singura care poate garanta că există un pluralism real al presei şi al mijloacelor de informare în masă. Să mai adăugăm faptul că, întrucât acelaşi individ şi familia sa deţin atât puterea politică cât şi puterea mediatică, ne confruntăm cu un conflict evident de interese, care este incompatibil cu o democraţie majoră, o democraţie care este modernă şi vibrantă, datorită cetăţenilor săi activi.
În plus, dl Berlusconi vrea să limiteze publicarea informaţiilor juridice, îi dă în judecată şi îi ameninţă pe jurnaliştii care îl critică şi dă în judecată ziare italiene, precum La Repubblica, L'Unità, chiar şi cotidianul Avvenire, publicat de episcopii italieni. Ziarele europene, inclusiv revista franceză Le Nouvel Observateur sunt şi ele ameninţate. În cele din urmă, presa scrisă independentă este paralizată din punct de vedere financiar în două moduri: prin decretul "Tremonti” din 6 august 2008, care reduce ajutorul public pentru ziarele independente şi prin reduceri ale bugetului pentru publicitate. Poliţia gândirii a lui Berlusconi are în vedere acum şi Curtea Constituţională, magistraţii, Federaţia jurnaliştilor independenţi şi chiar acel parlament pe care dl Berlusconi îl discreditează.
În aceste împrejurări, dacă, din toate părţile acestui Parlament, dorim să acţionăm pentru a apăra ceea ce numim valori democratice ale Uniunii Europene, atunci trebuie să adresăm un avertisment solemn şi, dnă comisar, trebuie să aplicăm legislaţia europeană aşa cum aţi formulat-o şi să spunem, alături de miile de intelectuali, creatori şi jurnalişti italieni, că libertatea de informare şi libertatea de a fi informat trebuie să fie respectate necondiţionat în Italia, la ca în întreaga Uniune Europeană.
Din acest motiv, propun Parlamentului nostru înfiinţarea unui observator european al pluralismului mijloacelor de informare în masă şi al presei. Acest observator ar monitoriza respectarea principiului separării puterilor între puterea politică şi puterea mediatică în întreaga Uniune, punerea în aplicare a unui prag maxim al concentrării în privinţa mijloacelor de informare în masă, respectarea dreptului de a informa al jurnaliştilor şi respectarea dreptului de a publica al ziarelor independente.
Acesta ar face legătura între Parlamentul nostru şi parlamentele naţionale, editori şi producători, asociaţiile jurnaliştilor, cititori şi telespectatori. Acest observator ar putea pregăti un proiect de directivă care să militeze împotriva concentrării şi în favoarea pluralismului. Aceasta ar fi o cale, dle Preşedinte, de a menţine democraţia vie în Europa noastră.
Francesco Enrico Speroni
Dle Preşedinte, Uniunea Europeană este un spaţiu al libertăţii şi democraţiei: Italia nu constituie o excepţie, chiar în privinţa informării. În cazul în care nu ar fi suficient să ia în considerare nenumăratele publicaţii vândute în chioşcurile de ziare, sau să vadă numărul foarte mare al canalelor de televiziune disponibile, inclusiv canalele locale, cineva ar trebui să analizeze rapoartele organismelor independente, precum Observatorul din Pavia, care a stabilit că opoziţia deţine 60% din timpul de emisie al programelor de ştiri la televiziunea publică şi 49% din timpul de emisie în reţelele Mediaset. Cineva ar trebui să ia apoi în considerare faptul că, dintr-un număr de 455 de hotărâri pronunţate de Curtea drepturilor omului de la Strasbourg privind libertatea de informare, doar şapte se referă la Italia, comparativ cu 29 pentru Franţa şi 28 pentru Regatul Unit.
În ceea ce priveşte afirmaţia conform căreia mijloacele de informare în masă ar fi influenţate de faptul că prim-ministrul italian, exercitându-şi dreptul constituţional în calitate de cetăţean, a iniţiat proceduri legale împotriva unora dintre acestea, este foarte important să recunoaştem în acest context că, în Italia, începând cu hotărârile pronunţate în primă instanţă până la hotărârile finale şi definitive, judecătorii nu cedează cu siguranţă în faţa şefului guvernului. mai degrabă, uneori pare să fie adevărat contrariul.
Libertatea de exprimare este garantată în Italia: oricine pretinde altceva ar trebui să aibă curajul nu de a înainta propuneri generale de rezoluţii dintr-o perspectivă strict politică, ci de a iniţia procedura prevăzută de articolul 7 din tratat, care necesită dovezi justificative cu privire la o stare de lucru complet inexistentă.
Hans-Peter Martin
(DE) Dle Preşedinte, avem nevoie de o revoluţie în democraţie. Dle Preşedinte, aţi mai sta astăzi aici dacă în Europa Occidentală din anii '70 şi '80 condiţiile italiene ar fi pavat calea către Berlusconi-zare? Totuşi, ceea ce descoperim în acelaşi timp, este nu doar că Italia constituie o problemă, ci că are loc o Berlusconi-zare a Europei, iar acest lucru este foarte, foarte periculos.
Ca membru al Convenţiei care a redactat Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, am putut urmări cât de dură a fost lupta privind problema cheie a concentrării mijloacelor de informare în masă. Din nefericire, din cauza rezistenţei anumitor forţe, nu am reuşit să facem progrese în acel moment. După aproape 10 ani, plătim preţul. Este o evoluţie foarte periculoasă. Dacă aruncăm o privire doar asupra unei singure ţări în care am lucrat timp de mulţi ani: ce s-a întâmplat cu "tunul de asalt al democraţiei”, cum era denumită cândva revista Spiegel în condiţiile reale ale noii concentrări economice? În plus, de ce în aceste condiţii, în care Europa este într-adevăr solicitată în acest domeniu al libertăţii presei şi al libertăţii de exprimare, care este atât de important, nu am avut progresele pe care atât de mulţi europeni le-au aşteptat şi pentru care, de fapt, mulţi dintre ei au pornit revoluţii? Unde este această directivă? Dnă Reding, de ce vă este frică? Ce forţe acţionează aici? Aceste forţe se numesc Murdoch sau poartă alt nume?
Întorcându-ne acum la serviciul de televiziune publică - în Austria, unde 62% din populaţie se informează de la acest serviciu. Deci, cine îl controlează? Aproape integral partidele politice de guvernământ. Când privesc aparatul de conducere din Germania, pot observa că şi acolo se află la cârmă oameni nepotriviţi. Avem nevoie de libertatea presei - şi nu doar în Italia!
Mario Mauro
(IT) Dle Preşedinte, imaginile televizate ale acestui Parlament gol vor fi cel mai bun judecător al invenţiei şi păcălelii care este această dezbatere. De fapt, în 2004 a avut loc în acest Parlament o dezbatere privind libertatea de informare în Italia. Am aprobat o rezoluţie în care iniţiatorii s-au declarat îngrijoraţi faţă de situaţia din ţara mea. Exista un guvern de centru-dreapta şi exista un prim-ministru: Silvio Berlusconi. Ca urmare a victoriei stângii în 2006, problema a dispărut în mod miraculos. Nu au mai existat dezbateri dramatice în Parlamentul European, nici avertismente internaţionale şi nici strângerile de semnături atât de dragi socialiştilor "gauche caviar”.
Brusc, totuşi, după alte alegeri câştigate de dl Berlusconi, pericolul la adresa liberei circulaţii a ideilor a revenit în mod miraculos. Pe scurt, când guvernează centrul-dreapta, presa este în pericol, iar când guvernează centrul-stânga, nu există probleme. Este păcat, totuşi, că procentul acţiunilor civile şi penale introduse în ţara mea împotriva jurnaliştilor de către exponenţii stângii, precum Massimo D'Alema şi Romano Prodi, înregistrează un record absolut. Astfel de susţinători sunt responsabili de până la 68% din aceste acţiuni.
În final, mă întreb dacă este posibil ca libertatea presei să fi fost pusă în pericol de o singură acţiune în justiţie a dlui Berlusconi. Acest lucru ar putea fi probabil explicat mai bine decât am reuşit eu, de un interviu cu dl Cohn-Bendit, din care citez cuvânt cu cuvânt: "Este absurd ca dl Berlusconi să fie comparat cu un dictator: nu există nicio închisoare pentru dizidenţi, acesta are sprijinul majorităţii, iar centrul-stânga pur şi simplu a pierdut”. Pur şi simplu a pierdut.
Este o ofensă foarte serioasă pentru scumpa noastră Italie să fie supusă unei dezbateri suprarealiste şi burleşti condusă de către o mână de dezinformatori profesionişti. În plus, această jignire va costa scump, pentru că aceştia vor pierde încă o dată sprijinul italienilor, care vor vota într-un număr chiar mai mare decât astăzi pentru dl Berlusconi, nu în ultimul rând pentru că ei au credinţa că dumnealui luptă pentru binele Italiei. Dumneavoastră, pe de altă parte, doamnelor şi domnilor, se pare că aveţi intenţia - cu hotărâre - de a distruge imaginea ţării noastre. Totuşi, răul pe care îl faceţi Europei este probabil mai mare decât răul cauzat Italiei: pentru că ceea ce oferiţi publicului este o caricatură a Europei, în care vă înşelaţi singuri că acordaţi certificate de democraţie nu cu scopul de a sprijini drepturile omului, ci pentru a deforma realitatea într-un stil stalinist, care este astăzi în mod paradoxal caracteristica exponenţilor unui grup care se autointitulează liberal.
Negaţi dacă puteţi - doamnelor şi domnilor din partidul lui Antonio Di Pietro - că sunteţi comunişti. Istoria voastră vă urmăreşte şi este istoria celor care nu au renunţat niciodată să folosească minciunile ca metodă de etichetare a adversarilor politici drept periculoşi. Totuşi, adevărata ameninţare la adresa democraţiei este creată de cei care încearcă să ne confişte viitorul, refuzând să accepte rezultatul alegerilor libere şi invocând fantome.
Nu vom renunţa la acel viitor; astfel, vom lupta în timpul acestei legislaturi pentru a împiedica distorsionarea proiectului european, în care credem cu pasiune, prin confuzia dintre libertatea de exprimare şi înşelătorie, şi dintre justiţie şi manipularea puterilor. Să ştiţi acest lucru, voi aşa-zişii liberali: nu veţi slăbi determinarea noastră de a contribui la binele comun...
(Preşedintele l-a întrerupt pe vorbitor)
Martin Schulz
(DE)Dle Preşedinte, aş dori să îl întreb ceva pe dl Mauro. Pregătind această dezbatere, am discutat cu dumnealui de câteva ori. A fost ieri în biroul meu şi am avut o relaţie foarte, foarte cooperantă.
De aceea simt că pot să-i adresez următoarele întrebări fără un val de emoţii. Vă puteţi imagina că motivul acestei dezbateri complexe în Italia este acela că Italia este, din câte cunosc, singurul stat democratic în care cel mai mare operator media este şi şeful guvernului? S-ar putea ca această combinaţie de interese să fie chiar motivul pentru care avem această dezbatere?
(Aplauze)
Mario Mauro
(IT) Dle Preşedinte, îi sunt foarte recunoscător dlui Schulz. Aş dori să subliniez faptul că, dacă există vreo dezbatere din care nu numai că nu ne-am retrage, ci la care am lua parte cu plăcere, astfel încât să putem discuta şi rolul jucat de dl Murdoch, aceasta este, de exemplu, dezbaterea privind concentrarea mijloacelor de informare în masă în Europa. Şi, în primul rând, desigur, dorim să avem certitudinea că această dezbatere nu este utilizată în mod deliberat pentru a ataca o ţară.
În mod evident, trebuie să subliniez faptul că i-am răspuns de bună voie dlui Schulz pentru că îl consider a fi cea mai importantă creaţie politică a lui Silvio Berlusconi.
Claude Moraes
Dle Preşedinte, după cum Martin Schulz a precizat chiar acum, din perspectiva Grupului Socialist şi Democrat, această dezbatere nu priveşte doar Italia. Nici eu nu sunt un vorbitor de limba italiană. Grupul nostru crede că pluralismul mijloacelor de informare în masă nu este doar o problemă italiană. Toate statele membre sunt implicate şi toate statele membre ale Uniunii Europene ar trebui să garanteze aceste principii ale pluralismului mijloacelor de informare în masă.
Acest Parlament i-a solicitat de multă vreme Comisiei să ia măsuri pentru a garanta pluralismul mijloacelor de informare în masă. Comisia s-a angajat să elaboreze o abordare în trei etape pentru a defini indicatorii pluralismului, inclusiv un document de lucru, un studiu independent şi o comunicare.
Dna comisar Reding nu a menţionat că două din aceste etape au fost parcurse deja. În cadrul grupului nostru, membrii aşteaptă cu nerăbdare cea de a treia etapă, comunicarea privind pluralismul şi un set de măsuri legislative care să fie în măsură să garanteze acest principiu în Uniune - în întreaga Uniune, nu doar în Italia. Într-adevăr, perspectiva noastră se întemeiază pe faptul că Uniunea Europeană nu a fost doar o uniune economică şi monetară, sau o coaliţie largă de state membre, ci şi o colecţie de valori. Este extrem de important ca în această dezbatere să restabilim acea perspectivă.
Unul dintre aceste drepturi - libertatea de informare, definită de Carta UE ca dreptul de a primi şi de a transmite informaţii fără amestecul autorităţilor publice - este vital. Pentru Italia, şi poziţia specială exprimată de David Sassoli care face parte din grupul meu, aceasta constituie o îngrijorare reală; însă îngrijorarea mai amplă faţă de Uniunea Europeană este o provocare pentru grupul nostru: pentru toţi parlamentarii, inclusiv parlamentarii din Italia. Este o situaţie fără precedent în Italia, dar aceasta ar putea fi o situaţie periculoasă pentru întreaga Uniune Europeană, şi aceasta este perspectiva grupului nostru.
Sonia Alfano
(IT) Dle Preşedinte, doamnelor şi domnilor, aş dori mai întâi să mă adresez dnei comisar care a susţinut că nu este atribuţia acestui Parlament să rezolve anumite probleme. Aş dori să subliniez, totuşi, faptul că este atribuţia acestui Parlament să se asigure că tratatul şi constituţiile statelor membre sunt respectate. În urmă cu câteva luni, ministrul italian al justiţiei a declarat că a făcut demersuri pentru închiderea iminentă a unor părţi ale YouTube şi ale Internetului. Aş dori să arăt că doar în China se întâmplă astfel de lucruri. Articolul 21 din constituţia italiană prevede să presa nu poate fi supusă vreunei autorizări sau cenzuri.
După cum ceilalţi parlamentari au confirmat deja, Italia este singura ţară în care şeful guvernului are un monopol asupra canalelor de televiziune publice, iar acum şi private şi în care, din nefericire, se află în curs de aprobare o lege care le va interzice, în realitate, jurnaliştilor să mai publice chiar rapoarte judiciare. Aceasta pentru că, dacă aceste rapoarte ar fi publicate, italienii ar afla probabil informaţii cu privire la contribuţia dlui Berlusconi la masacrele din 1992, masacrele Mafiei în care au murit Giovanni Falcone şi Paolo Borsellino.
(Preşedintele a solicitat să se respecte regulile)
Dle Preşedinte, v-aş ruga să vă asiguraţi că avem linişte în acest Parlament, pentru că nu suntem într-o piaţă.
Indrek Tarand
Dle Preşedinte, în opinia mea, libertatea presei într-o ţară poate fi asigurată în mod corespunzător doar prin examinarea fiecărui aspect al problemei. Aceasta ar trebui să includă o analiză atentă a pieţelor, inclusiv a pieţelor de publicitate şi a obiceiurilor populaţiei, cum ar fi timpul mediu petrecut în faţa televizorului, distribuirea presei scrise şi nivelurile de alfabetizare etc. Am remarca unele diferenţe spectaculoase în privinţa acestor factori în Italia, comparativ cu multe alte state membre. Atât timp cât aceste diferenţe excepţionale cum ar fi, de exemplu, concentrarea proprietăţii asupra mijloacelor de informare în masă şi puterea partidelor politice asupra mijloacelor de informare în masă, nu sunt discutate în mod deschis, modelul italian va convinge în mod perfid multe persoane.
L-aş compara cu un virus - nu suficient de periculos pentru a-l ucide pe purtător, dar care cu siguranţă îl slăbeşte pe acesta şi are potenţialul de a-i infecta pe alţii. Deputaţii europeni prezenţi ar trebui să ştie că în Estonia un partid de centru-stânga a urmat în mod nesăbuit actualul model italian, concentrând toate resursele publice şi private sub comanda partidului şi răspândind mesaje unilaterale în tot oraşul Tallin, capitala ţării. Nu aş avea nimic împotriva unei discuţii europene şi cu privire la acest subiect.
De aceea, spre deosebire de Grupul PPE, cred că a venit timpul să discutăm despre libertatea presei şi să adoptăm o rezoluţie. O astfel de rezoluţie nu ar trebui considerată un fel de reglare de conturi între partidele politice dintr-un stat membru sau altul, ci mai degrabă ar trebui privită ca o oportunitate de a promova valorile pe care este construită Uniunea noastră.
Potito Salatto
(IT) Dle Preşedinte, am ridicat cartonaşul de trei ori până acum, dar nu mi-aţi acordat cuvântul, deşi dlui Schulz i l-aţi acordat.
De aceea, voi adresa acum întrebarea mea vorbitorului şi tuturor antevorbitorilor, indiferent de grupul politic din care fac parte: şi-au pus aceştia întrebarea dacă guvernele de centru-stânga au elaborat vreodată o lege care ar putea să împiedice concentrarea mass-media în mâinile prim-ministrului Berlusconi?
Indrek Tarand
Aceasta este o întrebare interesantă. Necesită cercetare istorică: au făcut guvernele de centru-stânga ceva în acest sens? În discursul meu, am subliniat faptul că partidul de centru-stânga face acelaşi lucru pe care dl Berlusconi îl face în Italia, astfel încât dezbaterea este despre Europa, despre libertatea de exprimare şi despre ameninţările la adresa libertăţii de exprimare provenind din oricare dintre părţi - stânga sau dreapta. Aceasta este părerea mea.
Preşedintele
Aş dori să îl informez pe dl Salatto că, din păcate, nu pot acorda cuvântul tuturor celor care doresc să adreseze o întrebare prin intermediul procedurii "cartonaşului albastru”. Acest lucru ar prelungi foarte mult dezbaterea. Îmi pare rău.
Oreste Rossi
(IT) Dle Preşedinte, doamnelor şi domnilor, în această dimineaţă am auzit toate reproşurile posibile la adresa prim-ministrului italian, cu excepţia faptului că, mulţumită activităţilor sale antreprenoriale, acesta oferă locuri de muncă pentru zeci de mii de oameni. Îmi cer scuze dacă acesta pare un factor neglijabil în astfel de vremuri.
Aceia care susţin că nu există libertate sau pluralism al informaţiei în Italia mint, şi ei ştiu acest lucru. Vă invit, doamnelor şi domnilor - nu doar pe italienii din rândul dumneavoastră, ci şi pe ceilalţi - să studiaţi articolele publicate, în oricare dintre lunile anului 2009, în cele trei ziare naţionale principale: Il Corriere, La Stampa şi La Repubblica. Astfel, veţi putea realiza că, în funcţie de lună, 60-70% din articolele respective sunt atât împotriva guvernului majoritar, cât şi împotriva miniştrilor care alcătuiesc guvernul.
Procentul articolelor critice la adresa guvernului şi, în acest caz, a ministrului Maroni, în luna următoare adoptării pachetului legislativ privind securitatea, a crescut la 80%. În ceea ce priveşte televiziunea, vă invit să urmăriţi programele lui Giovanni Floris, Michele Santoro şi Fabio Fazio: numai atunci veţi fi în poziţia de a vota această rezoluţie.
Frank Vanhecke
(NL) Dle Preşedinte, constat că, din fericire, nu sunt singurul care pune serios la îndoială această iniţiativă mai degrabă absurdă, al cărei scop aparent este acela de a cataloga Italia ca fiind o ţară în care libertatea de informare este serios ameninţată. Evident, socialiştii au destul de multe probleme generate de faptul că există cel puţin un stat membru al UE în care stânga corectă din punct de vedere politic nu controlează încă toate ziarele şi toată mass-media. Italia lui Berlusconi - şi îmi aleg cu grijă cuvintele, deoarece nu am legături cu acest om - este un model de libertate, de libertate de exprimare şi de diversitate a presei, comparativ cu multe alte ţări europene.
Colegul nostru deputat, dl Verhofstadt, care tocmai a lansat un atac nemilos, în acest Parlament, la adresa dlui Berlusconi, este faimos, sau mai degrabă infam în propria sa ţară - ţara mea - pentru ameninţările sale şi pentru intervenţia personală atunci când jurnaliştii i-au criticat guvernul; şi acest lucru a avut loc de curând. Dumnealui este probabil ultima persoană care ar trebui să vorbească despre aceasta. Ceea ce mi-ar fi plăcut să văd din partea Comisiei ar fi fost o iniţiativă de a restabili libertatea de exprimare şi de informare în toate statele membre ale UE, oriunde acestea sunt ameninţate în mod real de legislaţia opresivă, adesea sub pretextul presupusei combateri a rasismului. Sau ce aţi spune despre o iniţiativă a Comisiei atunci când, de exemplu - aşa cum s-a întâmplat recent - un politician olandez nu poate obţine nici măcar permisiunea de a intra pe teritoriul unui alt stat membru, Regatul Unit. Aş putea menţiona, de asemenea, exemplul foarte recent al propriei mele ţări, unde partidul meu, Vlaams Belang, al doilea partid ca mărime din Flandra, este discriminat de televiziunea publică susţinută financiar de banii contribuabililor; discriminare care, de curând, a fost descrisă de către cea mai înaltă instanţă belgiană, Consiliul de Stat, ca fiind o denaturare electorală. Este adevărat că există multe probleme legate de libertatea de informare în Europa, însă acestea nu se petrec, în niciun caz, toate în Italia lui Berlusconi; este adevărat tocmai contrariul.
Manfred Weber
(DE) Dle Preşedinte, doamnelor şi domnilor, în lumina discursului convingător al dlui Mauro, până şi dl Schulz a acceptat brusc că ar fi un lucru bun să vorbim acum despre Europa ca despre un întreg.
Din păcate, titlul dezbaterii de astăzi este Italia. Înţeleg perfect de ce mulţi dintre dumneavoastră nu sunt interesaţi să vorbească despre Europa ca întreg. Dacă, de exemplu, m-aş uita la interesele mediatice ale social-democraţilor din Germania, aş observa că aceştia deţin 90% din ziarul Frankfurter Rundschau şi că Partidul Social Democrat German (SPD) deţine 57% din ziarul Neue Westfälische şi este acţionar la grupul media WAZ. Cea mai importantă sursă de venit pentru SPD sunt astăzi profiturile sale din media. Prin urmare, înţeleg perfect de ce mulţi dintre dumneavoastră nu aveţi niciun interes să vorbiţi despre proprietate în alte cazuri şi în schimb tot ceea ce doriţi este să vorbiţi despre Italia.
Această dezbatere devine inutilă din cauza situaţiei din Italia şi a declaraţiilor pozitive pe care le auzim. Nu sunt italian, după cum vă puteţi da seama din felul în care vorbesc, însă cel mai convingător argument care îmi vine în minte este întrebarea legată de ceea ce s-a întâmplat între 2006 şi 2008, când Italia avea un guvern de stânga şi, bineînţeles, la acea vreme - aşa cum a subliniat dl Mauro - totul era bine şi frumos. Nu au existat propuneri legislative din partea guvernului de atunci pentru a pune în sfârşit capăt concentrării mijloacelor de informare în masă, deşi acesta avea puterea necesară.
Astăzi, când în Italia există din nou o majoritate clară în favoarea partidelor conservatoare, brusc au apărut din nou probleme. Această dezbatere nu trebuie să cedeze în faţa lipsei de onestitate. Atât timp cât socialiştii, membrii de stânga din acest Parlament, nu mai au argumente pentru a ne pune într-o situaţie proastă, pot continua cu cea mai mare plăcere această dezbatere!
Juan Fernando López Aguilar
(ES) Dle Preşedinte, dnă Reding, această dezbatere poate avea doar un singur scop: să transmită un mesaj politic puternic în favoarea libertăţii de exprimare şi a controlului calităţii sale, care este pluralismul informaţiei. De asemenea, este important ca mesajul să fie transmis în toată Europa şi, prin urmare, la nivel european.
Sunt de acord cu cei care au subliniat faptul că libertatea de exprimare şi pluralismul informaţiei reprezintă baze fundamentale ale proiectului european şi că acestea nu sunt niciodată definitiv cucerite sau confirmate. Dimpotrivă: acestea sunt permanent ameninţate, iar ameninţările nu vin doar din partea mediului politic, adică din partea autoritarismului sau populismului, ori din abandonarea sau negarea libertăţii şi pluralismului în scopuri politice, ci şi de pe piaţă, din partea concentrărilor, perturbărilor şi abuzurilor pieţei.
Prin urmare, consider că această dezbatere nu constituie problema unei singure ţări, ci ea are o dimensiune europeană, deoarece un proces de transformare a democraţiei are loc la nivel european.
În timp ce democraţia era reprezentativă când a fost introdus votul universal, făcând ca toate persoanele să fie egale - o persoană, un vot - pe piaţa comunicaţiilor nu suntem toţi egali, deoarece nu toţi avem acces egal la emisiuni radiofonice, la dezbateri televizate, la coloane în ziare sau la comentarii editoriale în mijloacele de comunicare în masă. Prin urmare, nu putem participa toţi în mod egal la construirea cadrului social care, totuşi, din punct de vedere democratic, ne aparţine tuturor în aceeaşi măsură în Europa.
Din acest motiv, această dezbatere este importantă, scopul fiind de a ne reaminti că anul acesta, în 2009, Comisia s-a angajat să prezinte în faţa acestui Parlament o comunicare în care să evalueze posibilele ameninţări la adresa libertăţii de exprimare şi a pluralismului informaţiei la nivelul Europei şi să atragă atenţia asupra importanţei elaborării unei directive care să garanteze pluralismul informaţiei în ceea ce priveşte noile tehnologii şi, în special, în privinţa televiziunii.
Este foarte important ca această dezbatere să aibă loc în Europa, întrucât este clar că există multe ţări în Uniunea Europeană care nu pot aborda în mod individual această dezbatere, având garanţia că aceasta se va desfăşura în mod corespunzător.
Dacă lucrăm de la nivelul Parlamentului European şi la scară europeană, vom transmite un mesaj puternic de angajament cu privire la permanenţa şi supravieţuirea libertăţii de exprimare în cadrul pluralismului informaţiei în secolul 21.
Gianni Vattimo
(IT) Dnă preşedintă, voi încerca să fiu succint. Italia este cu adevărat o campioană a libertăţii, chiar a libertinajului - pentru a ne exprima astfel - după cum s-ar putea deduce dacă îi citim ziarele, pe care dl Berlusconi vrea să le reducă la tăcere, pe care le dă în judecată pentru că ele dezvăluie, printre altele, relaţiile sale personale prin intermediul cărora îşi selectează şi candidaţii politici. Femeile care îl vizitează sunt plătite fie cu bani, fie cu promisiunea că vor candida. Situaţia se prezintă astfel: Dl Berlusconi controlează presa italiană.
Este adevărat, nu există legi împotriva libertăţii presei - nu încă. Dl Berlusconi se pregăteşte să le introducă. De-abia recent am abrogat legea Alfano, care a fost concepută de dl Berlusconi pentru a se proteja de instanţe şi de toate procedurile aflate în curs de desfăşurare. Prin urmare, aceasta este situaţia în care ne aflăm. Este just să îi cerem Europei să rezolve această problemă? Desigur, pentru că noi nu o putem rezolva în Italia. Îi solicităm Europei să intervină din motive umanitare pentru a soluţiona problema libertăţii presei din Italia. Aceasta este ceea ce dorim să faceţi şi credem că este important şi pentru Europa, dacă nu vrem ca virusul să se răspândească mult prea rapid şi aici.
Mario Borghezio
(IT) Dnă preşedintă, aceasta nu a fost o zi palpitantă pentru Parlamentul European; ea a fost irosită într-o dezbatere fără rost, întrucât ştim cu toţii că nu există în Europa vreo ţară care să aibă mai multă libertate de exprimare şi de informare decât a noastră.
Totuşi, când stânga guverna Italia şi un partid ca al meu, în pofida faptului că era reprezentat în Parlamentul Italian, în Senat şi în Parlamentul European, deţinea 0,1% din timpul de emisie în cadrul programelor de ştiri ale televiziunilor, dumneavoastră, dle Sassoli - lucraţi la acele programe de ştiri ale televiziunilor - nu v-aţi sfâşiat hainele, nici nu aţi demonstrat pe străzi, fără a mai vorbi de renunţarea la salariul frumos de la RAI.
Campioni ai libertăţii presei împotriva cenzurii! I-am auzit pe belgieni: dar partidul Vlaams Belang din Belgia se bucură de această libertate a presei, acest acces la informaţie sau este cenzurat cum eram şi noi? În Italia l-au cenzurat chiar pe bunul dl Pannella şi au tăcut toţi - inclusiv voi cei din stânga. A trebuit să intrăm într-o grevă a foamei: ce bravi luptători pentru libertate! Uniunea Sovietică a jurnaliştilor. Ce libertate acordă minorităţilor Federaţia presei italiene? Ele trebuie să fie tăcute, nu au spaţiu tipografic sau timp de emisie. Ce bravi luptători pentru libertate!
Îmi pare rău, dar aceia dintre dumneavoastră care sunteţi suficient de curajoşi, mergeţi şi demonstraţi legându-vă unul de altul în Beijing, Cuba şi Teheran, acolo unde mor oameni pentru libertatea presei! Să vă fie ruşine, laşilor! Mergeţi la Teheran, mergeţi la Teheran, laşilor, laşilor, laşilor, laşilor! Trăiască libertatea, trăiască ţara noastră liberă şi democratică...
(Preşedintele l-a întrerupt pe vorbitor)
Carlo Casini
(IT) Dnă preşedintă, doamnelor şi domnilor, aş dori să justific un sentiment aparent ambiguu pe care îl am în urma acestei prime etape a dezbaterii, pentru că susţin pe deplin cuvintele puternice rostite de preşedintele meu, dl Daul, însă susţin în acelaşi timp şi cuvintele dlui Sassoli care ar trebui, în mod normal, să îmi fie adversar politic.
Daţi-mi voie să mă explic mai bine: sunt schizofrenic pentru că am astfel de senzaţii ambivalente, sau încerc în mod inutil să reconciliez faptul că în Italia stau în băncile opoziţiei în timp ce aici stau alături de partidul Poporul Libertăţii, în Partidul Popular? Cred că pot să răspund prin evidenţierea unui contrast evident între scopul şi importanţa subiectului libertăţii de informare, care este un subiect foarte important...Dacă Montesquieu ar fi trăit astăzi, el ar fi vorbit nu doar de puterile legislativă, executivă şi judecătorească, ci şi de alte puteri şi ar pus cea de-a patra putere, presa, pe primul loc, întrucât aceasta reprezintă o problemă de libertate, de luptă împotriva sclaviei mentale şi o problemă legată de democraţie.
Pe de altă parte, picătura care a umplut paharul, după luni şi luni de barbarizare a întregii prese italiene - trebuie spus - atât de dreapta cât şi de stânga; calitatea presei italiene este scăzută de luni de zile pentru că politica a atins într-adevăr un nivel scăzut - a fost recursul la justiţie al dlui Berlusconi. Vă rog să-mi permiteţi: Am fost patru ani un judecător specializat în cauze penale la secţia a cincea penală a Curţii de Casaţie, unde am statuat cu privire la infracţiunea de calomnie. Din acest motiv ştiu că dl Mauro are dreptate: Am văzut multe din aceste procese de calomnie şi nu a protestat nimeni. Cetăţenii au şi ei dreptul de a se apăra în astfel de situaţii.
Prin urmare, sper că, făcând o încercare sinceră de a reconcilia puncte de vedere aparent opuse, vom ajunge în cele din urmă la o metodă nouă şi mai bună de abordare a problemei pentru întreaga Europă şi nu doar cu privire la Italia.
Gianluca Susta
(IT) Dnă preşedintă, doamnelor şi domnilor, cei care vor să eticheteze drept anti-italian, subversiv şi comunist pe orice persoană care solicită un set de norme privind comunicarea şi libertatea de informare, care respectă pluralismul şi care este caracterizat printr-o separare clară între averile celor care îşi asumă răspunderi instituţionale importante şi veniturile pe care le obţin din activităţi antreprenoriale în domeniile editoriale şi ale informării, comit o greşeală serioasă care nu trebuie iertată, justificată sau permisă aici în Europa.
Nu o dată l-am menţionat pe prim-ministrul italian în discursurile noastre. Am fi putut menţiona numărul ziarelor pe care le deţine: 150 în Italia; şi aproximativ 40 de posturi de televiziune. Totuşi, nu aceasta este problema. Problema este că pluralismul informaţiei - şi de informare - reprezintă o piatră de temelie pentru orice democraţie liberă şi trebuie utilizat ca metodă de apărare împotriva oricărei filozofii monopoliste, oligopoliste şi împotriva conflictelor de interese.
Suveranitatea oricărui stat, reafirmarea faptului că Uniunea Europeană nu este un superstat, dnă comisar Reding, nu trebuie să ne facă să uităm că Uniunea Europeană are şi o Cartă a drepturilor fundamentale din care decurge un sistem legislativ pe care statele membre nu îl pot ignora. Cunoaşteţi, dle Speroni, că în numeroase ocazii Curtea de Justiţie a pronunţat - în cazul Italiei chiar cu privire la aceste probleme, nu la probleme legate de sistem - hotărâri care trebuie încă puse în executare.
Globalizarea pieţelor şi utilizarea crescândă a transportului aerian necesită acum o legislaţie europeană mai specifică, pentru a reglementa aceste probleme sensibile care au o influenţă atât de puternică asupra opiniei publice şi, prin urmare, şi asupra principiului suveranităţii populare - care stă nu doar la baza Republicii Italiene, ci şi a Uniunii Europene - şi asupra modalităţilor de exercitare a acestui principiu.
Nu ar trebui să mai fie posibil pentru nimeni să invoce drepturile sacrosancte ale majorităţii populare pentru a justifica ameninţări la adresa libertăţii presei în ceea ce a fost, până recent, o situaţie de inegalitate între reclamant şi pârât - indiferent dacă este vorba de Italia sau de Portugalia, după cum ni s-a amintit mai devreme - pentru că aceasta subminează bazele normelor de coexistenţă pe care este întemeiată Uniunea. Din acest motiv, există o nevoie urgentă pentru o directivă împotriva concentrărilor în domeniul informării care va reglementa afacerile celor care sunt implicaţi în politică şi, în acelaşi timp, va controla mijloacele de informare în masă foarte importante.
Sylvie Goulard
(FR) Dnă preşedintă, aş dori să subliniez rapid faptul că subiectul acestei dezbateri - şi discursul dnei Reding şi cel al dlui Daul au indicat clar acest lucru - este ideea noastră despre Europa. Nu ne concentrăm asupra unui stat membru: problema este să ştim dacă aplicăm tratatele, dacă aplicăm Convenţia europeană pentru apărarea drepturilor omului şi a libertăţilor fundamentale semnată la Roma în 1950 şi dacă aplicăm articolul 6 din tratat.
Dle Daul, atunci când îl citaţi pe dl Napolitano, citaţi-l integral. Preşedintele Republicii Italiene a subliniat faptul că au existat remedii legale şi a menţionat, în discursul său, articolul 7 din tratate. Acest articol ne permite astăzi ca, în mod legal, fără emoţie, să ridicăm problema riscului unei încălcări a drepturilor omului într-un stat membru - astăzi Italia, mâine altă ţară.
Ultimul punct foarte important este acela că, în orice ţară din lume, dictatorii şi cei care doresc să submineze drepturile omului se ascund în spatele suveranităţii. Pentru mine, Europa este continentul universalităţii drepturilor omului. Dacă nu vom admite că noi, cei care stăm în acelaşi Parlament, avem dreptul, avem datoria de a vedea ce se întâmplă într-unul din statele membre, cum le putem spune dictaturilor din ţările îndepărtate că noi apărăm o idee universală care este atât de importantă, mai ales pentru apărarea drepturilor femeilor?
Fiorello Provera
(IT) Dnă preşedintă, este ciudat că, atunci când discutăm în acest Parlament despre libertatea de exprimare în Italia, depăşim în mod constant timpul alocat şi astfel îl cenzurăm în mod indirect pe următorul vorbitor. Prin urmare, voi încerca să mă încadrez strict în timpul care mi-a fost alocat.
Trebuie să spun că aş considera mult mai potrivit să port această dezbatere în Parlamentul italian decât în Parlamentul din Bruxelles, cu excepţia situaţiei în care - după cum a menţionat deja cineva - intenţia noastră ar fi să dezbatem libertatea presei în general, adică în contextul continentului European. Lăsând părerile deoparte, cred totuşi că merită să menţionăm câteva date prezentate deja de dl Speroni şi cu privire la care ar trebui să reflectăm.
Pot confirma faptul că, din 455 de hotărâri pronunţate de Curtea Europeană a Drepturilor Omului pentru încălcarea articolului 10 privind libertatea de exprimare, 29 vizează Franţa, 28 Regatul Unit, 15 Grecia, 10 România, 8 Polonia şi doar 7 Italia. V-aş ruga să reflectaţi la aceste date.
Simon Busuttil
(MT) Nu învinovăţesc pe nimeni din cei care urmăresc această dezbatere dacă sunt de părere că acesta nu este Parlamentul European, ci Parlamentul italian. Totuşi, acesta nu este Parlamentul italian şi, prin urmare, nu este locul potrivit pentru a purta aceste dezbateri politice naţionale prin excelenţă. Suntem cu toţii îngrijoraţi cu privire la caracterul colorat al prim-ministrului italian. Totuşi, nu aceasta este problema aici. Problema este dacă noi, ca instituţie europeană, avem competenţa de a lua decizii în aceste domenii. Răspunsul la această întrebare este evident. Dna comisar Reding ni l-a oferit astăzi, când a spus că aceste probleme nu intră în sfera de competenţă europeană şi că nu ne putem asuma un rol care nu este al nostru.
Prin urmare, întrucât această problemă nu este de competenţa noastră, ea trebuie discutată şi rezolvată la nivel naţional. Dacă ne asumăm puteri care nu ne aparţin şi dacă vom interveni în probleme care nu intră în competenţa noastră, atunci ne vom submina legitimitatea în loc să ne-o întărim. Vom submina instituţia pe care o reprezentăm şi vom mări distanţa dintre noi şi cetăţenii noştri, în loc să o reducem. Dacă vrem să câştigăm respectul cetăţenilor noştri, atunci trebuie să începem prin respectarea limitelor competenţelor noastre.
Maria Badia i Cutchet
(ES) Dnă preşedintă, Uniunea Europeană are obligaţia de a garanta pluralismul mijloacelor de informare în masă. Dezbaterea cu privire la libertatea presei priveşte pluralismul deţinerii mijloacelor de comunicare, structura acestora şi procedurile de numire a managerilor, relaţiile dintre politică, afaceri şi media propriu-zise, precum şi accesul cetăţenilor la diferitele opinii. Cred că veţi fi de acord cu mine în privinţa faptului că situaţia mijloacelor de comunicare din Italia, care este problema ce ne îngrijorează astăzi, nu îndeplineşte normele fundamentale cerute pentru a garanta libertatea presei în această ţară.
Prin urmare, cerem Comisiei să răspundă solicitărilor formulate de acest Parlament în ultimii ani şi să prezinte o definiţie a criteriilor specifice de evaluare a posibilelor încălcări ale acestor drepturi şi libertăţi în fiecare dintre statele membre.
Scopul nostru, fără îndoială, este acela de a proteja drepturile cetăţenilor de a primi informaţii de diferite tipuri, după cum şi jurnaliştii au dreptul de a publica liber întrucât, cum au spus duminica trecută demonstranţii, informaţia ne oferă mai multă libertate.
Sarah Ludford
Dnă preşedintă, cu siguranţă nu este o coincidenţă faptul că, săptămâna trecută, conservatorii britanici au obţinut sprijinul lui Rupert Murdoch, iar ieri au votat pentru eliminarea acestei dezbateri cu privire la libertatea presei. În timp ce noile state membre ex-comuniste au realizat progrese importante către o presă liberă, dominarea mijloacelor de informare în masă de către Silvio Berlusconi l-ar fi făcut pe Erich Honecker verde de invidie.
Dar ameninţările, intimidarea şi abuzul pe care Berlusconi le îndreaptă nu doar împotriva presei, ci şi a preşedintelui şi judecătorilor, trec dincolo de o problemă pur naţională: ele reprezintă o îngrijorare europeană majoră. Dna comisar Reding a spus într-un mod foarte straniu că nu ar trebui să utilizăm instituţiile UE pentru a rezolva probleme naţionale. Atunci de ce mai avem legi şi tratate europene, inclusiv cele privind cerinţa drepturilor fundamentale şi statul de drept?
Există, de fapt, o competenţă legală clară a UE de a acţiona pentru sprijinirea libertăţii de exprimare şi a drepturilor fundamentale în general. Această bază legală există şi trebuie completată de legislaţie privind diversitatea şi pluralismul mijloacelor de informare în masă. Pasivitatea dnei comisar este profund dezamăgitoare.
Salvatore Iacolino
(IT) Dnă preşedintă, dnă comisar, doamnelor şi domnilor, în Italia articolul 21 din Constituţie şi articolul 3 din Legea nr.102 din 2004 definesc scopul libertăţii presei şi îi stabilesc limitele: presa trebuie să fie obiectivă,completă, corectă şi imparţială, apărând întotdeauna demnitatea umană, conform principiilor stabilite de Uniunea Europeană. În era digitală şi a Internetului, în care continuă să apară noi ziare, serviciul public prezintă programe care sunt ostile în mod deschis faţă de şeful guvernului, în timp ce presa şi media sunt îngrozite de acţiunea în instanţă deschisă de Silvio Berlusconi împotriva a două ziare.
În realitate, 1 100 posturi de radio, 162 de ziare şi câteva sute de posturi private de televiziune nu ar fi suficiente pentru a garanta pluralismul mijloacelor de informare în masă, care se presupune că ar fi ameninţat de iniţiativa lui Silvio Berlusconi. Rămânem cu suspiciunea că din momentul în care o anumită putere mediatică devine restrictivă, aceasta are ambiţia de a deveni ea însăşi o putere politică. În alte părţi ale lumii, în acelaşi timp, operează acelaşi sistem atât timp cât ziare influente caEl País, The Sun şi Tarin par să îşi schimbe rapid culoarea politică.
Totuşi stânga italiană, în loc să îşi adopte propria strategie politică, se bazează pe elemente din federaţia naţională a jurnaliştilor pentru a da dovadă de cel mai incorect şi insistent asalt antidemocratic asupra guvernului în exerciţiu - printr-o serie de acţiuni orchestrate cu această ocazie. Totuşi, cetăţenii continuă să îl sprijine masiv pe dl prim-ministru, care a fost ales în mod liber de populaţia italiană, şi continuă să creadă că Parlamentul European va putea confirma - cum a făcut şi în 2004 - faptul că libertatea presei este o valoare recunoscută şi consolidată.
Rita Borsellino
(IT) Dnă preşedintă, dnă comisar, doamnelor şi domnilor, nu este intenţia mea, nici cea a grupului meu - care a dorit şi a sprijinit această dezbatere - de a transfera discuţiile contradictorii politice interne din Italia în spaţiul european. Problema libertăţii de informare ne îngrijorează pe toţi: îngrijorează Uniunea Europeană, care poate şi trebuie să reglementeze problema la nivel comunitar, astfel încât să se opună condiţionării economice şi politice şi să garanteze adevăratul pluralism al informării.
Anomalia italiană, unde primul ministru este şi proprietarul unora din cele mai importante reţele private, constă chiar în existenţa unei legături periculoase între media şi puterea politică şi cea economică. Acesta este şi motivul pentru care solicităm o măsură legislativă europeană, o măsură care - departe de a fi un act anti-italian - va ajuta la sprijinirea pluralismului informaţiei, împiedicând concentrările şi conflictele de interese. Prin urmare, cerem astăzi Comisiei să intervină cât mai rapid cu putinţă - întrucât acest Parlament a mai solicitat deja acest lucru în trecut - pentru a înzestra Uniunea Europeană cu norme comune în vederea sprijinirii libertăţii de informare pentru toţi cetăţenii europeni.
Sophia in 't Veld
Dnă preşedintă, trebuie să mărturisesc că am fost mai degrabă şocată de declaraţia dnei comisar Reding pentru că, într-adevăr, statele membre sunt responsabile în primul rând de asigurarea respectului pentru democraţie şi drepturile fundamentale. Însă greşiţi dacă afirmaţi că UE nu are niciun rol de jucat aici.
Mai întâi, există articolul 6 din Tratatul privind Uniunea Europeană, care prevede: "Uniunea se întemeiază pe principiile libertăţii, democraţiei, respectării drepturilor omului şi a libertăţilor fundamentale, precum şi ale statului de drept, principii care sunt comune statelor membre”. Şi pentru a demonstra că aceasta nu este doar o declaraţie lipsită de conţinut, Uniunea Europeană s-a înzestrat cu articolul 7 - instrumentul legal pentru punerea în aplicare a articolului 6.
În al doilea rând, dnă Reding, atunci când negociem cu statele candidate, insistăm ca ele să aplice cele mai înalte standarde ale libertăţii presei, altfel acestea nu pot adera la Uniunea Europeană. Această cerinţă a fost stabilită de criteriile de la Copenhaga - prin urmare de ce aplicăm ţărilor candidate standarde diferite de cele aplicate actualelor state membre, dnă comisar Reding? Sunt şi alte ţări în care există încălcări ale libertăţii presei sau a libertăţii de exprimare, cum ar fi Republica Cehă, care tocmai a adoptat o lege care restrânge libertatea presei sau Irlanda, care a adoptat o lege foarte dură împotriva blasfemiei. Dnă comisar Reding, închei prin a spune că, dacă suntem cu adevărat o Comunitate a valorilor, atunci Comisia Europeană trebuie să acţioneze.
János Áder
(HU) Dnă preşedintă, doamnelor şi domnilor, l-am auzit pe Dl Verhofstadt spunându-ne acum o oră că trebuie să ne unim pentru a proteja valorile libertăţii şi trebuie să vă spun că sunt de acord cu dumnealui. Libertatea de exprimare este un drept fundamental important. Până acum acesta a fost punctul de vedere exprimat în dezbatere. Sunt de acord, de asemenea, şi cred cu tărie că nu există un singur politician italian în acest Parlament care ar dori să restrângă libertatea de exprimare.
În timp ce ascultam dezbaterile, mi-am pus două întrebări. De ce deputaţii europeni socialişti şi liberali simt că este important să protejeze anumite drepturi politice fundamentale doar în cazul anumitor drepturi şi doar în anumite împrejurări? Este dreptul la liberă asociere un drept fundamental important? Este un drept fundamental la fel de important ca libertatea de exprimare? Este cu siguranţă. Totuşi, în urmă cu trei ani, nu aţi protestat atunci când guvernul socialist din Ungaria a împrăştiat o mulţime care se adunase să celebreze revoluţia din 1956.
Este dreptul de a utiliza propria ta limbă un drept fundamental important? Este un drept fundamental la fel de important ca libertatea de exprimare? Acesta este cu siguranţă un drept important. Totuşi, încă odată, nu aţi protestat atunci când autorităţile din Slovacia, un stat membru al Uniunii Europene, a vrut să limiteze dreptul minorităţilor de a utiliza limba lor proprie.
Este protecţia vieţii private un drept fundamental important? Acesta este cu siguranţă un drept fundamental important. Cred că oricine - fie el prim-ministrul italian sau oricine altcineva - are dreptul şi trebuie să aibă dreptul de a iniţia proceduri legale împotriva acuzaţiilor mincinoase şi a calomniei.
Libertatea presei este într-adevăr un drept important, însă de ce aţi tăcut în ultimii 20 de ani, când era evident că în fostele ţări socialiste mass-media a fost concentrată, într-o foarte mare măsură, în mâinile fostelor partide comuniste? Tot ceea ce cer de la dumneavoastră este să nu utilizaţi standarde duble.
Debora Serracchiani
(IT) Dnă preşedintă, doamnelor şi domnilor, ştiu că, la 30 septembrie, Comisia a prezentat un studiu privind indicatorii pluralismului mediatic în statele membre. Totuşi, în anul 2008, acest Parlament a adoptat un raport al dnei Marianne Mikko, în care Comisia Europeană şi statele membre erau îndemnate să garanteze, şi citez exact, " multitudinea de opinii în mass-media, să garanteze pluralismul mijloacelor de informare în masă şi să asigure accesul cetăţenilor UE la mijloace de informare în masă libere şi diversificate”.
Chiar mai devreme, în anul 2004, Parlamentul a adoptat un raport elaborat de dna Boogerd-Quaak privind riscurile încălcării libertăţii de exprimare şi informare în UE. În acest raport, Comisiei i s-a solicitat să prezinte o comunicare privind garantarea pluralismului mediatic în toate statele membre. Până în prezent, Comisia nu a oferit încă răspunsuri clare la solicitările Parlamentului.
Veţi observa, dnă comisar, că nu am menţionat nici ţara mea şi nici pe prim-ministrul acesteia. Totuşi, eu, ca cetăţean european, vă întreb în acest Parlament, care sunt măsurile pe care Comisia intenţionează Comisia să le întreprindă la nivel european pentru a asigura că pluralismul mediatic este garantat în toate statele membre.
Clemente Mastella
(IT) Dnă preşedintă, doamnelor şi domnilor, propunerea împotriva presupusului atac la adresa libertăţii presei în Italia reflectă, cred, alegerea unei căi politice strâmbe şi nesănătoase. În plus, unele cuvinte tari, nuanţate cu mânie şi o urmă de ură, mi se par în mod evident că au fost scăpate de sub control. Este foarte ciudat, totuşi, că acest declin (sau presupus declin) al democraţiei în Italia ar apărea de-abia acum şi într-un mod atât de izbitor, având în vedere că guvernele de centru-dreapta, dar şi de centru-stânga - din care şi eu am făcut parte - au alternat la conducerea ţării mele.
Dacă acest zid de intoleranţă şi anti-democraţie există într-adevăr în Italia, de ce, în atâţia ani de guvernare de stânga, nu a fost niciodată dărâmat? Discutăm despre neglijenţă, reticenţă, convenienţă sau - aşa cum mi se pare mult mai logic - despre simpla observaţie că standardele democraţiei din Italia sunt conforme cu cele ale Occidentului şi ale Europei?
Dacă dorim într-adevăr, ca o măsură excepţională - aşa cum este cea utilizată în acest caz, şi îmi cer scuze dnei Serracchiani, de a discuta despre o ţară şi nu despre Europa - să stabilim adevărul despre sănătatea democraţiei din ţara noastră, atunci ar trebui să îl întrebăm pe preşedintele republicii, Giorgio Napolitano, cu respectul datorat unei instituţii, dacă simte că este preşedintele unei ţări în care pluralismul informaţiei stagnează, libertatea este în vrie şi valul democraţiei se retrage. Totuşi, nu cred că, dacă situaţia ar fi aceasta, preşedintele Napolitano s-ar abţine de la denunţarea unei astfel de stări de lucruri, credincios cum este faţă de prerogativele sale de garant al Constituţiei noastre.
Întrucât problema atinge totuşi - doamnelor şi domnilor de la stânga, şi îmi pare rău să o spun - subiecte ale politicii italiene într-un mod foarte provincial, conferindu-le o dimensiune artificială europeană, şi acum internă, trebuie subliniat faptul că atât timp cât stânga italiană, care a fost odată cu mult mai puternică şi consistentă, se lasă condusă politic de comici şi demagogi, se va îndepărta treptat de putere. Nu cred că Woody Allen îi dictează preşedintelui Obama direcţia în care ar trebui să se îndrepte.
Anni Podimata
(EL) Dnă preşedintă, dnă comisar, ca fost jurnalist nu mi-am imaginat nici eu vreodată că astăzi, la 50 de ani după ce am început să construim Europa şi la scurt timp înainte ca Tratatul de la Lisabona să intre în vigoare, vom dezbate unele principii şi valori de bază pe care a fost construită şi fundamentată Uniunea Europeană.
Valori precum independenţa presei, pluralismul mijloacelor de informare în masă, libertatea de exprimare recunoscută pentru oricine, în special pentru jurnalişti, egalitatea tuturor în faţa legii şi chiar, dacă doriţi, principiul fundamental al separaţiei puterilor. Există separaţie a puterilor atunci când prim-ministrul unei ţări, cu alte cuvinte, cea mai înaltă autoritate executivă, deţine şi controlează cea mai mare parte a mass-media din ţara sa şi urmăreşte în instanţă cealaltă parte?
Ceea ce se întâmplă în Italia nu este o problemă italiană, ci este o problemă europeană, pentru că se află în pericol chiar credibilitatea Uniunii Europene atunci când aceasta controlează şi evaluează încălcări ale principiilor şi drepturilor fundamentale în state terţe şi tolerează încălcări ale aceloraşi valori şi principii în curtea sa proprie.
Alfredo Pallone
(IT) Dnă preşedintă, doamnelor şi domnilor, mulţi dintre dumneavoastră au citit "Procesul” lui Kafka: această carte este o operă de ficţiune, însă este ceea ce se întâmplă astăzi în ţara mea, o ţară a marilor tradiţii democratice, cu un guvern ales de poporul suveran, dar în care are loc o încercare de subminare a votului democratic printr-un atac fără precedent istoric din partea mass-media şi a instanţelor.
Dezbatem libertatea de informare în condiţiile în care 72% din presă este împotriva guvernului şi a prim-ministrului Berlusconi. 70% din acţiunile în justiţie împotriva ziarelor au fost deschise de liderii stângii, cu o sumă pretinsă ca despăgubiri pentru daune în valoare de 312 milioane EUR, dintr-un total de 486 milioane EUR care a fost pretins începând cu 1994. Această sumă este egală cu 32 milioane EUR anual. Ea echivalează cu o formă de finanţare suplimentară prin intermediul instanţelor.
Dumneavoastră, doamnelor şi domnilor care reprezentaţi democraţiile Europei, vă spunem şi susţinem că în Italia puterea instanţelor şi mass-media zdrobesc voinţa poporului suveran în numele intereselor politice partizane de clasă. Democraţia în Italia este, prin urmare, în pericol dacă guvernul este învins. Principala persoană care compromite acest concept, dintr-un punct de vedere semantic, se numeşte Antonio di Pietro. În încheiere, aş dori să îi mulţumesc dnei comisar Reding pentru deosebitul simţ al echilibrului şi democraţiei. dumneaei a întocmit un raport inteligent şi exact.
Cătălin Sorin Ivan
Libertatea presei nu este niciodată suficient protejată în faţa abuzurilor. De fiecare dată când un preşedinte de stat sau un prim ministru dintr-un stat membru al Uniunii Europene atacă jurnaliştii, doar pentru că aceştia nu sunt de acord cu el, Comisia Europeană, Parlamentul European şi fiecare dintre noi trebuie să reacţionăm.
În Italia, un prim ministru încearcă să intimideze presa de opoziţie prin toate mijloacele. În România, un preşedinte încearcă să decredibilizeze presa şi jurnaliştii care îl critică. În ambele cazuri vorbim de excese ale unor politicieni care se consideră deasupra legii. În România, cele mai recente ştiri ne arată nu doar un preşedinte care jigneşte, tâlhăreşte şi calomniază ziariştii, dar şi alte abuzuri ale unei puteri care în preajma alegerilor prezidenţiale pare că ar fi dispusă la orice, inclusiv la încălcarea legii pentru a-l ajuta pe actualul şef al statului să fie reales.
Tocmai de aceea cer Comisiei Europene, la fel cum am făcut şi pe 23 septembrie, să condamne public aceste comportamente, atât ale preşedintelui României, cât şi ale premierului Italiei.
Elisabetta Gardini
(IT) Dnă preşedintă, doamnelor şi domnilor, aş dori să confirm faptul că în Italia libertatea presei există şi este mai puternică decât oricând. Acestea sunt cuvintele unui mare jurnalist, Giampaolo Pansa care, timp de mulţi ani, decenii, a fost unul dintre cele mai prestigioase nume care au scris pentru ziarul La Repubblica, parte a grupului Espresso-Repubblica, de unde a trebuit ulterior să demisioneze pentru că managementul grupului l-a acuzat de revizionism, ceea ce în Italia, după cum ştiţi, este de departe una din cele mai grave infracţiuni, atunci când este comisă de intelighenţia dominantă, de cultura dominantă în Italia, care este în totalitate de stânga: priviţi doar la originile Partidului Democrat, unde toată lumea, de la bancheri până la cei mai importanţi actori, directori şi jurnalişti din ţara noastră, stă la rând.
Totuşi, libertatea de informare nu înseamnă libertatea de a insulta sau de a defăima; cu excepţia faptului că dreptul la un proces echitabil este întotdeauna acordat stângii: dacă dl Prodi dă în judecată, este în regulă; dacă dl D'Alema dă în judecată, este în regulă; dacă dl Di Pietro dă în judecată, este în regulă. Dl Di Pietro este doborâtorul de recorduri - întâmplător, magistraţii dau presa în judecată mai des decât o fac politicienii - întrucât, conform informaţiilor publicate în La Repubblica, acesta a depus 357 de plângeri şi a primit deja 700 000 EUR despăgubiri. Am auzit informaţia pusă la dispoziţie de colegii noştri deputaţi. Pentru a încheia, dacă există o problemă de realiniere - şi cred că această problemă există în Italia - singurul partid politic care are dreptul să o invoce este cel de centru-dreapta.
Licia Ronzulli
(IT) Dnă preşedintă, doamnelor şi domnilor, în 2008, guvernul Berlusconi a acordat o sumă totală de 206 milioane de euro drept contribuţii directe către presă, posturi de radio şi televiziune. Din nefericire, cele mai multe din aceste milioane au mers la cele mai importante patru ziare de stânga.
Libertatea presei în Italia are, în guvernul Berlusconi, cel mai generos susţinător. Stânga a lansat în Italia şi în Europa o campanie prin care pretinde că libertatea presei este ameninţată, o campanie bazată pe falsuri scandaloase şi minciuni sfruntate. Şi, inevitabil - tot din nefericire - ea a lansat această campanie doar după ce prim-ministrul Berlusconi a adresat o cerere legitimă de acordare de despăgubiri din partea celor două ziare de stânga care l-au defăimat, acuzându-l de comportament dezonorant, acuzaţii bazate pe falsuri absolute, nedemne de orice formă de jurnalism care îşi merită numele.
Prim-ministrul Berlusconi este primul care afirmă că libertatea presei este foarte importantă, însă libertatea de a insulta, de a înşela, de a defăima şi de a calomnia este ceva cu totul diferit. În acest caz, orice cetăţean - prin urmare, inclusiv prim-ministrul Berlusconi - are dreptul de a se putea apăra utilizând mijloacele democratice pe care le are la dispoziţie, solicitând instanţelor civile să examineze acuzaţiile formulate în scris împotriva sa, ceea ce, aş adăuga eu, au făcut şi alţi lideri ai stângii.
Victor Boştinaru
(IT) Dnă preşedintă, doamnelor şi domnilor, acesta nu este doar o dezbatere între italieni: această dezbatere este, în primul şi în primul rând, despre Europa.
Domnul Berlusconi nu este în mod sigur singurul caz care încalcă regulile elementare în relaţiile cu mass-media. Traian Băsescu are în mod frecvent un comportament agresiv, nedemocratic, de intimidare a mass-media, utilizând un limbaj imposibil de reprodus în Parlamentul European.
Carta europeană a libertăţii de informare va deveni doar o altă simpatică piesă de hârtie, dacă şefii de guvern şi de stat din Europa vor continua să se comporte de această manieră. Noi, Uniunea Europeană, vom deveni ridicoli analizând şi criticând libertatea de informare în diverse ţări din Asia şi Africa, atâta timp cât în Uniunea Europeană acestea nu sunt apărate şi respectate.
Propun, în consecinţă, combaterea prin mijloacele şi autoritatea Comisiei a monopolului şi aplicarea cu autoritate europeană a Cartei libertăţii de informare.
Cecilia Wikström
(SV)Dnă preşedintă, cu mult timp în urmă, un scriitor suedez bine cunoscut, August Strindberg, spunea: "Tu ai putere, eu am cuvinte, eu am cuvinte în puterea mea”. Totuşi, nu aceasta este situaţia în momentul de faţă pentru scriitorii şi jurnaliştii din Italia cărora li se interzice în mod sistematic dreptul de a se exprima liber.
În ultimii trei ani, 200 de jurnalişti au fost ameninţaţi din cauza a ceea ce au scris. Totuşi, ce se întâmplă în Italia ne afectează pe toţi. Libertatea de a vorbi, de a scrie şi de a-ţi publica liber cuvintele este un drept fundamental al tuturor celor 500 de milioane de cetăţeni europeni.
Ceea ce se întâmplă în Italia arată că libertatea de exprimare este uneori mai periculoasă decât armele pentru un regim care preia puterea asupra acestei libertăţi. Astăzi, Parlamentul are ocazia unică de a exprima şi de a dezvălui cele mai bune calităţi ale noastre. Aici arătăm că în joc se află libertăţile fundamentale. Problemele Italiei sunt şi ale noastre.
Sergio Paolo Francesco Silvestris
(IT) Dnă preşedintă, doamnelor şi domnilor, dezbaterea de astăzi este într-adevăr incredibilă, pentru că în Italia libertatea de informare este un drept constituţional garantat şi recunoscut. Alţi vorbitori care au luat cuvântul înaintea mea au oferit informaţii cu privire la numărul şi parţialitatea politică a ziarelor publicate în Italia.
Pentru a face un lucru în beneficiul deputaţilor care nu sunt italieni, îmi voi permite să fac o revistă a presei. Acestea sunt câteva din ziarele independente pe care le-am cumpărat ieri pe aeroport: acesta este Il Manifesto, un ziar comunist; aceasta este L'Unità, un ziar fondat de Antonoi Gramsci, al Partidului Democrat-Partidul Democraţilor de Stânga; şi aceasta este L'Europa, ziarul partidului Margaretei, care a fuzionat cu Partidul Democrat. Apoi, Partidul Democrat are şi o facţiune D'Alema-Letta, care are ziarul ei propriu, Il Riformista. Există după aceea Partidul Reînnoirea, care are ziarul său, Liberazione. Anul trecut Reînnoirea s-a scindat, iar partidul dizident şi-a înfiinţat propriul ziar, L'Altro.
Există în cele din urmă subiectul politic al acestei dezbateri: Il Fatto quotidiano. Ştiţi cui îi este subordonat acest ziar? Este subordonat partidului dlui Di Pietro, care este forţa motrice din spatele acestei dezbateri de astăzi. Acesta este un partid care pretinde în acest Parlament că nu există libertate de informare, în condiţiile în care a înfiinţat un ziar în Italia în urmă cu zece zile.
Pentru a încheia, dnă preşedintă, este ca şi cum v-aş spune aici că în Italia este sărăcie şi foamete când, la sfârşitul săptămânii trecute, eram în ţara mea la festivalul cârnaţilor, mâncând friptură şi bând vin. Acesta este paradoxul unei stângi care deţine atât de multe ziare, dar care nu are cititori sau voturi. Aceasta va trebui să vină cu argumente mai serioase dacă vrea să îi recâştige.
Mary Honeyball
Dnă preşedintă şi eu aş dori să mă alătur apelurilor pentru o directivă europeană privind libertatea de informare, libertatea presei şi pluralismul mijloacelor de informare în masă. Deşi aceasta a fost o dezbatere privind libertatea de informare în Italia, aşa cum au afirmat alţi vorbitori, există probleme serioase în alte ţări ale Uniunii Europene.
Una dintre ele este Regatul Unit. Rupert Murdoch a fost amintit deja, şi unul dintre motivele pentru care cred că avem nevoie de această directivă este legat de Rupert Murdoch. Rupert Murdoch nu este un şef de stat, însă este un mogul internaţional al mass-media având o agendă proprie foarte specială. Acesta nu este democrat şi trebuie să adoptăm legi pentru cei ca Rupert Murdoch, precum şi pentru cei ca Silvio Berlusconi.
David Casa
(MT) Eu vin din Malta şi, prin urmare, după cum vă puteţi imagina, Italia este o ţară vecină pe care o urmărim de mulţi ani. Şi în ceea ce priveşte problemele privind libertatea de exprimare, ţara mea priveşte spre Italia, pentru că aceasta este un exemplu clar de democraţie. Prin urmare, amestecul în această problemă internă, ceea ce doresc de fapt socialiştii italieni, este, în opinia mea, o formă ruşinoasă de politică pentru ţara lor. Nu m-aş fi gândit niciodată că italienii ar recurge vreodată la atacarea ţării lor în acest Parlament, într-un mod atât de nedrept. Cred că pot să înţeleg mai bine de ce italienii nu au încredere în stânga pentru a guverna Italia mai mult decât câteva luni, motivul fiind că, în urma analizei politicii acestui partid, este evident că ea se poate potrivi doar celor care doresc să atace însuşi conceptul de democraţie, iar din această cauză cred că ei ar fi trebuit să îl asculte pe preşedintele italian, şi doresc să îl felicit de aici, atunci când acesta a spus că această dezbatere nu îşi are locul în acest Parlament, ci ar trebui purtată în Parlamentul italian.
Stanimir Ilchev
(BG) Vă mulţumesc, dnă preşedintă. Voi vorbi în limba uneia din ţările criticate astăzi în acest Parlament, Bulgaria. Dacă aş fi jurnalist în Bulgaria astăzi, aşa cum am fost cândva, aş alege probabil una din cele două declaraţii diametral opuse ca titlu pe prima pagină a oricărui ziar. Una din ele este că nu trebuie să transformăm acest Parlament într-o placă de rezonanţă, cu atât mai puţin într-o instanţă supremă. Cealaltă, făcută de un vorbitor din partea grupului socialist, ne sfătuieşte să nu tratăm acest Parlament ca pe un muzeu ce conţine obiecte vechi care nu trebuie mutate.
Cred că adevărul este undeva la mijloc şi este reflectat în propunerea făcută de dl Verhofstadt privind elaborarea unei directive care trebuie să creeze un sistem mai modern şi mai democratic pentru reglementarea tuturor problemelor discutate astăzi privind libertatea şi pluralismul mijloacelor de informare în masă. Totuşi, în afară de abordarea problemelor legate de pluralism, libertate şi protecţia jurnaliştilor, această directivă trebuie să includă şi să acorde o importanţă deosebită, de fapt, deconcentrării resurselor mass-media, inclusiv în interiorul sistemelor mass-media naţionale.
Viviane Reding
membră a Comisiei. - Dnă preşedintă, cred că această dezbatere a fost foarte importantă pentru că a demonstrat foarte clar că există un acord puternic în acest Parlament, un acord puternic cu privire la faptul că libertatea presei nu are un "dacă” sau un "când”, întrucât aceasta este fundamentul Uniunii noastre Europene. Trebuie să o apărăm, este o valoare fundamentală, trebuie să luăm atitudine atunci când nu este respectată şi trebuie să acţionăm în cazul în care există o problemă care trebuie rezolvată.
(Preşedintele a cerut să se facă linişte în sală)
Există şi un consens în acest Parlament cu privire la faptul că libertatea mass-media este o problemă care trebuie urmărită în toate statele membre. Mulţi dintre dumneavoastră nu aţi mai fost în acest Parlament înainte, astfel încât îmi voi reaminti doar acţiunea jurnaliştilor europeni de a elabora o Cartă europeană a libertăţii presei. Aceasta a fost întocmită pentru a-i ajuta în primul rând pe jurnaliştii din noile state membre, iar aceştia au cerut acest ajutor din partea comunităţii jurnalistice.
Doresc doar să reamintesc acest lucru pentru că s-a spus în acest Parlament că există probleme cu televiziunea publică în multe din statele noastre membre. Îmi amintesc că am fost într-unul din aceste state membre - era Ungaria - pentru a susţine cauza salvării televiziunii publice şi cred că acest lucru ar trebui făcut în toate statele membre atunci când există o problemă.
Din acest motiv am adoptat noua Directivă "Televiziune fără frontiere”, cu ajutorul Parlamentului, pentru înfiinţarea de autorităţi independente de reglementare pentru mass-media în toate statele noastre membre. Pot asigura acest Parlament că oricând va exista o problemă în legătură cu instituirea acestor autorităţi independente pentru mass-media, Comisia va acţiona.
Acum există în acest Parlament un dezacord cu privire la modul în care se pot reuni competenţele UE cu politicile mass-media. Cred că mulţi dintre deputaţi nu au auzit declaraţiile mele introductive în care am citat din Carta drepturilor fundamentale, care este foarte clară. De asemenea, am citat şi articolul 51 alineatul (1) din Carta drepturilor fundamentale, care prevede, de asemenea, foarte clar momentul în care carta se pune în aplicare, precum şi normele de punere în aplicare a acesteia. Aşadar, cred că oricine le poate citi şi îşi poate reaminti.
Din păcate, nimeni nu ascultă acum, cu toate că este foarte important.
(Preşedintele a cerut din nou să se facă linişte)
În discursul meu introductiv, am subliniat de asemenea acţiunile foarte clare, exemplele concrete cu privire la locul în care UE poate acţiona, precum şi unde aceasta a acţionat, şi am evidenţiat problemele care trebuie rezolvate la nivel naţional. Curtea constituţională din Italia, care a acţionat ieri, a arătat clar ce înseamnă acest lucru.
Au existat câteva solicitări clare ale Parlamentului şi aş dori să le răspund, dacă Parlamentul îmi va permite şi va asculta.
(Preşedintele a cerut încă odată să se facă linişte)
Este solicitarea acestui Parlament de a continua abordarea pluralismului mediatic care a fost promisă. Activitatea privind pluralismul mediatic a înregistrat deja progrese substanţiale şi am publicat cea de-a doua etapă privind indicatorii de risc ai pluralismului mediatic. Poate mulţi parlamentari nu i-au văzut. Aceştia sunt disponibili pe Internet; aceştia pot fi analizaţi şi reprezintă un element foarte important care este necesar pentru a putea desfăşura această activitate obiectivă privind pluralismul mediatic pe care a solicitat-o Parlamentul.
Trebuie să spun că am fost foarte dezamăgită pentru că am avut un atelier de lucru public pe această temă şi nici măcar un singur deputat nu a participat la acesta. Ei bine, indicatorii de risc au fost publicaţi acum şi pot fi analizaţi. Aceştia vor constitui bazele pentru activitatea noastră viitoare.
Cea de-a doua întrebare: de ce nu activează Comisia articolul 7 din Tratatul UE în cazul Italiei? În primul rând, articolul 7 este o prevedere cu caracter excepţional. Până acum nu a fost niciodată activat de instituţiile UE. Această clauză s-ar aplica doar dacă ar exista o prăbuşire completă a ordinii juridice naţionale şi a sistemului drepturilor fundamentale într-un anumit stat membru. Nu cred că am ajuns într-o astfel de situaţie în niciunul din statele noastre membre. Dar - şi acest lucru este foarte interesant - articolul prevede că Parlamentul European însuşi are posibilitatea de a activa articolul 7 din Tratatul UE. Prin urmare, invit Parlamentul European, în cazul în care consideră într-adevăr că există dovezi suficiente, să activeze articolul 7 din Tratatul UE.
Cea de-a treia întrebare: mulţi deputaţi din toate partidele politice - şi cred că este o relativă unanimitate în acest Parlament, au solicitat o directivă UE privind pluralismul mediatic şi concentrarea mijloacelor de informare în masă.
(Preşedintele a cerut încă odată să se facă linişte)
Aceasta este o întrebare fundamentală care trebuie discutată în profunzime. V-aţi putea aminti că în anii '90 Comisia Europeană a început să lucreze la proiectul pentru o astfel de directivă şi vă veţi aminti, de asemenea, că toate statele membre, fără excepţie, au fost împotriva unei astfel de directive la vremea respectivă pentru că s-a considerat că aceasta nu ar intra în sfera de competenţă a UE.
Poate situaţia s-a schimbat astăzi şi va exista o largă majoritate a statelor membre care cred că aceasta se încadrează în competenţele UE. Desigur, ar fi posibil să ajungem la o interpretare deosebit de generoasă a tratatului, pentru a permite UE să abordeze problema. Însă, încă înainte de a începe să se gândească la acest lucru, Comisia ar trebui să aibă susţinerea puternică a întregului Parlament European. Şi aş dori ca Parlamentul European să identifice clar care sunt problemele pieţei interne pe care vrea să abordeze cu o astfel de directivă.
Ştiţi că eu personal nu sunt genul de comisar care are o problemă cu reglementarea. În ultimii cinci ani, am reglementat atunci când a fost necesar. Însă pentru a face acest lucru avem nevoie de dovezi clare cu privire la întrebările la care dorim să oferim răspuns. Ar rezolva legislaţia problemele la care vă gândiţi astăzi? Am putea să o justificăm conform competenţelor existente ale UE? Există o dimensiune transfrontalieră clară? Există o dimensiune clară privind piaţa internă pentru că - amintiţi-vă - legislaţia pe care am prezentat-o deja s-a bazat integral pe temeiul legal al pieţei interne.
Toate acestea vor trebui să fie clarificate înainte de a putea începe procesul legislativ. Prin urmare, invit Parlamentul să discute serios acest lucru şi invit Parlamentul să răspundă la această întrebare într-un raport din proprie iniţiativă adoptat de o majoritate a membrilor. Atunci Comisia va considera acest lucru ca un pas înainte.
Între timp, Comisia şi-a făcut temele prin stabilirea indicatorilor de risc care ne vor ajuta să analizăm această problemă în toate statele membre pe o bază obiectivă. Cred, în final, că asta este ceea ce doreşte Parlamentul. Asta este şi ceea ce doresc celelalte instituţii, pentru că nu vrem folosirea politică a libertăţilor noastre fundamentale. Vrem ca aceste libertăţi să fie un drept; vrem ca aceste libertăţi să fie o valoare fundamentală şi să fie tratate ca atare.
(Aplauze)
Preşedinta
Dnă comisar, vă rog să acceptaţi scuzele mele în numele Parlamentului pentru zgomotul din timpul discursului dumneavoastră, ca răspuns la observaţiile deputaţilor.
Martin Schulz
(DE) Dnă preşedintă, înainte de a prezenta observaţiile mele personale, aş dori să încep cu o solicitare de respectare a Regulamentului de procedură. Cred că niciun membru al Comisiei sau al Consiliului, sau chiar al acestui Parlament, nu ar trebui să ia cuvântul în Parlament în condiţiile pe care dna Reding le-a întâmpinat chiar acum. Este pur şi simplu inacceptabil!
(Aplauze)
Prin urmare, voi cere Biroului să examineze cum am putea pune capăt acestei stări de lucruri dezonorante în care, în partea finală a dezbaterilor şi în timpul rostirii discursurilor, pot fi purtate aici conversaţii, precum cea dintre vicepreşedintele Vidal-Quadras şi fostul său coleg de acolo, care nu sunt interesaţi de absolut nimic altceva decât de relaţiile lor bilaterale. Nu cred că acest lucru este acceptabil. Aş cere încă odată Biroului să acorde atenţie acestui lucru.
Aş dori acum să fac o observaţie cu privire la un lucru pe care l-a spus dl Weber. Dl Weber mi s-a adresat personal în dezbaterea cu privire la libertatea presei în Italia şi a adus în discuţie interesele mediatice ale Partidului Social Democrat German (SPD).
(Agitaţie)
Ca membru al acestui Parlament, dar şi ca membru al conducerii partidului meu, aş vrea să spun că am o oarecare înţelegere pentru dl Weber. Oricine a pierdut atât de multe voturi ca Uniunea Creştin-Socială (CSU) în Bavaria şi partidul meu trebuie să se asigure că atrage atenţia.
(Agitaţie)
Aş dori doar să subliniez faptul că interesele mediatice ale SPD în forma lor actuală sunt rezultatul restituirii mass-media germane după exproprierea acesteia de către nazişti şi de către comunişti în RDG. Noi, social democraţii germani, suntem mândri de interesele noastre mediatice!
Joseph Daul
(FR) Dnă preşedintă, vreau să ridic doar o singură problemă, care priveşte întreg Parlamentul: în ziua de marţi, 18 septembrie, dna Niebler a fost atacată cu brutalitate după ce a părăsit Parlamentul European, la ora 23.00. dumneaei a fost doborâtă la pământ. I-au fost furate telefonul, banii, cărţile de credit şi toate actele. Ceea ce este mai grav este faptul că un proprietar belgian al unui restaurant a venit să o ajute şi a chemat ambulanţa şi poliţia. Ambulanţa a venit să o trateze pe dna Niebler după o jumătate de oră. Foarte bine. După încă o jumătate de oră, poliţia încă nu sosise. O aşteptăm în continuare. Prin urmare, îi solicit Preşedintelui să intervină aici, în Parlament, pentru că acesta este de acum cel de-al treilea atac pe care poliţia nu îl urmăreşte. Siguranţa personală nu este garantată în acest oraş...
(Aplauze)
... nici răspunsurile din partea autorităţilor. Solicit o intervenţie foarte puternică a Preşedintelui Parlamentului pentru a primi un răspuns cu privire la acest atac.
(Aplauze)
Preşedinta
Dle Daul, din nefericire, cum spuneaţi, au existat de multe ori episoade de acest fel şi le consider în mod evident drept inacceptabile.
Dezbaterea a fost închisă.
Votul va avea loc în cea de-a doua mini-sesiune din octombrie.
Declaraţii scrise (articolul 149 din Regulamentul de procedură)
Véronique Mathieu  
Este foarte greu pentru un deputat european să vadă o democraţie precum cea a Italiei arătată cu degetul, aşa cum intenţionează să facă această dezbatere. Libertatea presei este o libertate fundamentală, prevăzută la articolul 21 din Constituţia Italiei. În Italia există ziare publice şi private care reflectă toate tendinţele politice.
Din respect pentru miile de oameni care suferă persecuţii şi o lipsă a exprimării libere în multe ţări ale lumii, este obscen să descrii regimul italian ca un regim care distruge libertatea. În plus, una din caracteristicile fundamentale ale oricărui stat constituţional este accesul la justiţie oferit oricărui cetăţean care se simte nedreptăţit. Prin urmare, faptul că prim-ministrul republicii, care a fost calomniat în ziarele naţionale, a ales calea legală pentru a-şi ataca detractorii şi nu căi paralele caracteristice regimurilor nedemocratice, confirmă sănătatea democraţiei italiene.
În cele din urmă este foarte important să subliniem faptul că Parlamentul European nu trebuie să devină o cameră în care sunt soluţionate toate problemele naţionale litigioase fără nicio legătură cu competenţele Comunităţii. Dezbaterile naţionale trebuie soluţionate la nivel naţional!
Iosif Matula  
în scris. - Libertatea de exprimare se înscrie în rândul criteriilor democratice pe care le-am plasat la baza Uniunii Europene. Fiecare stat membru trebuie să-şi asume, cu responsabilitate, respectarea criteriilor de la Copenhaga, inclusiv criteriul politic. Consider, însă, că instituţiile europene nu trebuie folosite, sub nicio formă, ca teren de rezolvare a disputelor politice interne. Discutăm astăzi despre chestiuni care ţin de politica internă a unui stat membru, atâta timp cât acesta dispune de instituţii democratice funcţionale. Personal, îmi declar sprijinul necondiţionat pentru libertatea absolută a presei, libertate corelată, totodată, cu o maximă responsabilitate a fiecărei redacţii faţă de corecta informare a publicului. În această adunare s-au cerut reglementări mai stricte privind concentrările media şi pluralismul la nivel comunitar. Să nu uităm, însă, că statele membre s-au pronunţat împotriva unei astfel de directive, pe motiv că nu face parte din competenţele UE. Comisia Europeană a publicat, însă, o listă cu indicatori privind pluralismul media, pe baza unui studiu independent. Cred că este important să acordăm mai multă greutate acestor criterii, să le folosim ca punct de plecare pentru o viitoare directivă în domeniu, să încercăm să găsim soluţii în loc să acuzăm.
Tiziano Motti  
A declara că libertatea de informare este negată în Italia este o ofensă instrumentală şi oportunistă împotriva uneia din cele mai mari democraţii occidentale. Libertatea de informare este negată în acele ţări în care regimurile dictatoriale îi împiedică pe cetăţenii lor să-şi dezvolte cunoaşterea evenimentelor zilnice prin alegerea a ceea ce aceştia cred a fi sursele cele mai relevante. În ţările cu tradiţie democratică precum Italia, internetul are astăzi meritul de a demola orice barieră politică, geografică, economică şi socială din calea informării. În unele ţări, totuşi, Internetul este filtrat şi multe situri web, considerate antiguvernamentale, sunt interzise. Acolo, drepturile civile precum libertatea de exprimare, de a întemeia o familie şi de întrunire, drepturi cărora, noi în Occident, nici măcar nu le mai realizăm importanţa pentru că suntem obişnuiţi cu ele, nu sunt nici vag apropiate de conceptul de inalienabilitate garantat de constituţia noastră pentru că, pur şi simplu, ele nu există. Parlamentul European trebuie să fie un loc al dezvoltării, al dezbaterii şi al schimbului de bune practici între statele membre. Acesta nu poate fi redus la un teatru de elită unde sunt jucate gratuit premierele oricăror teatre mici de provincie învechite. Dacă dezbaterea cu privire la libertatea presei, în Europa, trebuie purtată în Parlamentul European, atunci aşa să fie, însă aceasta ar trebui să fie constructivă şi demnă de instituţia prestigioasă de care suntem mândri să aparţinem.
Daciana Octavia Sârbu  
în scris. - "Libertatea presei este vitală pentru o societate democratică. Autorităţile statului trebuie să o susţină şi să o protejeze, să respecte diversitatea mass-mediei, atât în formele sale de diseminare, cât şi în misiunile sale politice, sociale şi culturale”, aşa sună primul articol din Carta Europeană a Libertăţii Presei. Domnul Berlusconi se pare că nu numai că încalcă una dintre valorile esenţiale ale democraţiei, dar se foloseşte de influenţa pe care o are pentru a manipula opinia publică. In Italia şi nu numai, o bună parte din ziare sunt proprietatea unor indivizi aflaţi la mâna unor oameni politici, care le impun o linie de conduită de care nu se pot îndepărta. În alte ţări, jurnalele sunt finanţate din banii contribuabililor, plătiţi de către guvern, care se serveşte de acestea în interes propriu. În Uniunea Europeană, campioană a democraţiei şi promotoare a valorilor democratice în lume, nu trebuie să lăsăm ca libertatea presei să fie îngrădită. De aceea, solicit Comisiei Europene ca, în viitorul apropiat, să propună o directiva referitoare la libertatea presei, mai ales pentru a limita imixtiunea politicului în mass-media, dar şi pentru a evita monopolizarea în acest domeniu
