Forberedelse af Det Europæiske Råd den 10. og 11. december 2009 (forhandling) 
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er erklæringerne fra Rådet og Kommissionen om forberedelse af Det Europæiske Råd den 10. og 11. december 2009.
Cecilia Malmström
Hr. formand, hr. Barroso, mine damer og herrer! Det er dejligt at få lejlighed til at føre denne forhandling med Parlamentet inden næste møde i Det Europæiske Råd. Det er jo det andet ordinære møde, der afholdes under det svenske formandskab, og det bliver også sidste gang, det ledes af et roterende formandskab.
Lissabontraktaten træder som bekendt i kraft den 1. december, men i overensstemmelse med den erklæring, som blev vedtaget i Det Europæiske Råd i december 2008, fortsætter det roterende formandskab med at være formand for Rådet, indtil formandskabet udløber ved årets udgang. Alle medlemsstater har nu ratificeret traktaten og deponeret deres ratifikationsinstrumenter i Rom. Det er mig derfor en fornøjelse at kunne bekræfte, at Lissabontraktaten rent faktisk træder i kraft den 1. december.
Det har været en lang og besværlig vej at nå hertil - som Parlamentet så udmærket ved. Den nye traktat kommer på mange måder til at forandre den måde, EU fungerer på. Via traktaten får vi bedre muligheder for at tage fat på de vigtige spørgsmål, som EU står over for, og vi kan gøre det på en mere demokratisk, gennemsigtig og effektiv måde. Det indebærer også mange vigtige reformer, som berører Parlamentet.
Ved Det Europæiske Råds ekstraordinære møde i sidste uge blev stats- og regeringscheferne enige om at udnævne Herman van Rompuy til formand for Det Europæiske Råd. Han kommer til at lede Rådets arbejde og drive det fremad fra og med den 1. januar.
Der blev også efter godkendelse fra kommissionsformandens side opnået enighed om at udnævne Catherine Ashton til ny højtstående repræsentant for udenrigspolitiske anliggender og sikkerhedspolitik. I overensstemmelse med traktaten vil fru Ashton tiltræde sine funktioner den 1. december, herunder som næstformand i Kommissionen. Præcis som Parlamentet tager stilling til alle medlemmer, kommer Parlamentet naturligvis også til at afholde en høring med fru Ashton. Jeg forstår, at hun inden længe vil præsentere sig selv for Udenrigsudvalget og svare på spørgsmål.
Det Europæiske Råd nåede også til enighed om at udnævne Pierre de Boissieu til Rådets generalsekretær.
Arbejdet med at forberede Lissabontraktatens ikrafttræden kører videre ud fra de udgangspunkter, som formandskabet i oktober fremlagde i sin statusrapport til Det Europæiske Råd. Den 1. december skal der træffes en række beslutninger med henblik på at få Lissabontraktaten helt på plads, f.eks. om en revideret forretningsorden for Rådet og en forretningsorden for Det Europæiske Råd. På Det Europæiske Råds møde i december vil vi fremlægge en ny rapport, som sammenfatter status for de spørgsmål, vi har behandlet i forbindelse med Lissabontraktatens gennemførelse og praktiske anvendelse. Tjenesten for EU's Optræden Udadtil vil være et af punkterne. Rapporten vil også indeholde en køreplan, som viser vejen fremad for arbejdet på dette område.
På Det Europæiske Råds møde i december vil der først og fremmest være fokus på de økonomiske og finansielle spørgsmål. Virkningerne af krisen vil kunne mærkes i lang tid fremover - ikke mindst på arbejdsmarkedet. Men det er også vigtigt, at vi tænker langsigtet og tager fat på de store udfordringer på såvel mellemlang som lang sigt.
EU, medlemsstaterne og de europæiske centralbanker har truffet en lang række foranstaltninger, f.eks. garantiprogrammer for bankerne samt den europæiske økonomiske genopretningsplan. Disse foranstaltninger har bidraget kraftigt til at øge den finansielle stabilitet og mindske krisens indvirkning på vækst og beskæftigelse.
De økonomiske udsigter ser lysere ud, men der er fortsat store risici. Tiden er derfor endnu ikke inde til at trække de støtteforanstaltninger, der er iværksat, tilbage. Vi har internt i Rådet imidlertid indledt en drøftelse af, hvordan afviklingen af disse særlige kriseforanstaltninger skal se ud, og hvornår den kan indledes. Det Europæiske Råd vil gennemgå det arbejde, som Rådet har udført vedrørende exitstrategier. Vi vil også følge op på EU's økonomiske genopretningsplan.
For så vidt angår finansmarkederne, er det glædeligt, at situationen på det finansielle marked er blevet væsentlig forbedret. Finanssektorens behov for støtteforanstaltninger er mindsket. Vi skal derfor udarbejde strategier for, hvordan foranstaltningerne kan afvikles på en samordnet måde. Det er imidlertid vigtigt at understrege, at det stadig er for tidligt at indlede en generel afvikling af støtteforanstaltningerne på det finansielle område.
Det svenske formandskab sigter på at opnå enighed om en række vejledende principper om tidspunkt, samordning og rækkefølge for, hvordan støtteforanstaltningerne skal afvikles.
Jeg vil nu gå videre til spørgsmålet om finansielt tilsyn. Der hersker enighed om, at øget og forbedret samarbejde vedrørende finansielt tilsyn i EU er en nødvendighed, ikke mindst med de erfaringer, vi har høstet under finanskrisen.
Forslaget til udformning og indretning af arbejdet i Det Europæiske Udvalg for Systemiske Risici blev vedtaget af EU's finansministre på Økofin-mødet den 20. oktober. Formandskabet fik derefter mandat til at indlede forhandlinger med Parlamentet, hvilket vi også har gjort.
Hvad angår de tre "mikromyndigheder", er det formandskabets målsætning, at man ved det næste Økofin-møde den 2. december bliver enig om en generel indretning for disse myndigheder og dermed for hele tilsynspakken, således at vi kan aflægge beretning til Rådet i december.
Det at få en struktur på plads har stor betydning for finansbranchen, for EU's omverden og for vores medborgere. I pakken indgår det, at planen skal gennemgås om tre år. Vi vil så kunne rette op på eventuelle mangler, hvor tingene viser sig at være mindre velfungerende eller mindre effektive.
EU's nuværende strategi for jobskabelse og vækst, Lissabonstrategien, udløber næste år. Det er derfor bydende nødvendigt, at man i EU bliver enig om en ny strategi, som kan fremme en vision for langsigtet vækst og velfærd. Dette bliver et af de vigtigste spørgsmål i de nærmeste par måneder og et af de højt prioriterede spørgsmål for det kommende spanske formandskab.
Økonomi- og finanskrisen har skabt et pres for øjeblikkelige indgreb med henblik på at begrænse indvirkningen på væksten og arbejdsmarkedet. Samtidig er de strukturelle svagheder og de langsigtede udfordringer for vores økonomier blevet mere iøjnefaldende.
At bibeholde og styrke Europas konkurrenceevne på det globale marked, at bekæmpe klimaændringer og håndtere udfordringerne som følge af en aldrende befolkning er krævende opgaver for EU og dets medlemsstater på mellemlang og lang sigt. Her kræves fælles og samordnede løsninger, en fælles vision og en styrket europæisk reformdagsorden for de næste ti år.
Visionen handler om at vende udfordringerne til muligheder. Det handler om fuldt ud at indse det indre markeds potentiale og udnytte fordelene ved udenrigshandel og åbenhed. Det handler om at bekræfte de muligheder, som ligger i at forvandle Europa til en øko-effektiv eller klimasmart økonomi og skabe et arbejdsmarked med et højt beskæftigelsesniveau, holdbare offentlige finanser og en social sammenhængskraft.
Under det svenske formandskab foretages der en anden opfølgningsevaluering af EU's bæredygtighedsstrategi. Der er sket fremskridt på mange områder. Samtidig findes der flere områder med uholdbare tendenser. Det handler om, at efterspørgslen efter naturressourcer hastigt øges, at den biologiske mangfoldighed mindskes, at transportsektorens energiforbrug øges, og at den globale fattigdom fortsat består.
Vi har taget det op, hvordan vi kan overvåge og følge op på strategien på en bedre og mere effektiv måde, bl.a. om hvordan vi kan anvende de samordningsgevinster, der opstår i samspillet med andre EU-strategier, f.eks. Lissabonstrategien.
Den integrerede havpolitik skal også drøftes på Det Europæiske Råds møde. Kommissionen har for nylig forelagt sin situationsrapport. Det Europæiske Råd vil gennemgå rapporten og tilkendegive sin holdning til den fremtidige retning for dette vigtige tværsektorielle arbejde. I den sammenhæng vil jeg gerne understrege vores syn på holdbar økonomisk vækst og øko-effektivt arbejde og innovation.
Jeg vil nu gå videre til et andet særdeles vigtigt punkt på Det Europæiske Råds møde, nemlig vedtagelsen af et nyt femårigt arbejdsprogram på området med frihed, sikkerhed og retfærdighed. Stockholmprogrammet skal være en efterfølger til Haagprogrammet, som gælder på nuværende tidspunkt og blev vedtaget i 2004.
Visionen i Stockholmprogrammet er et mere trygt og åbent Europa, hvor den enkeltes rettigheder beskyttes. Programmet er et resultat af intensive kontakter og drøftelser i Rådet og med Parlamentet. Samtidig er der kommet værdifulde bidrag fra de nationale parlamenter, det civile samfund, EU's organer og en række agenturer og myndigheder.
Mine svenske kolleger justitsminister Beatrice Ask og migrationsminister Tobias Billström var her i går og præsenterede Stockholmprogrammet under en meget lang forhandling. Jeg vil derfor ikke gentage det, de sagde, men jeg vil gerne benytte lejligheden til at understrege, at Stockholmprogrammet fokuserer på konkrete foranstaltninger, som bidrager til at give en merværdi i medborgernes dagligdag. Det indbefatter samarbejde uden for EU. Et mere trygt og åbent Europa forudsætter ægte partnerskab med vores partnerlande.
Det fremtidige arbejde på dette område bør bygge på en balance mellem foranstaltninger, der er rettet mod at skabe et sikkert og trygt Europa, og foranstaltninger, der er rettet mod at beskytte den enkeltes rettigheder.
Det ambitiøse arbejde, der er blevet udført, og vores fremtidige arbejdsmåde med øget brug af den fælles beslutningsprocedure for Parlamentet bør være med til at give os en handlingsplan, hvormed man bedre kan håndtere disse store udfordringer.
For så vidt angår klimaændringer, vil klimaforhandlingerne jo finde sted i København samtidig med Det Europæiske Råds møde. Disse spørgsmål er vigtige for Europa og for hele vores planets fremtid. For to uger siden stod statsminister Fredrik Reinfeldt i Parlamentet i Bruxelles og præsenterede resultatet af Det Europæiske Råds møde i oktober, deriblandt de vigtigste elementer i EU's standpunkter inden konferencen i København. Det er nu bydende nødvendigt, at vi fortsat gør det klart for vores partnere rundt om i verden, hvor højt vi værdsætter dette, og at vi sørger for fremdrift i forhandlingerne. Det svenske formandskab vil lægge alle kræfter i dette arbejde.
Det Europæiske Råd vil i næste måned vurdere situationen i de forhandlinger, der pågår samtidig, med henblik på at træffe de beslutninger, der er nødvendige, for at vi kan opnå et godt resultat i København.
Der kan som sædvanlig også opstå en række udenrigspolitiske spørgsmål på Det Europæiske Råds møde, men det er lidt for tidligt at sige, hvad det kunne være.
Det svenske formandskabs vigtigste prioritetsområder har været at reagere på de krav, klimaændringerne stiller, og sikre, at EU beholder førertrøjen på under forhandlingerne i København, samtidig med at vi har ansvaret for fortsat at afhjælpe økonomi- og finanskrisen. Disse spørgsmål vil få allerhøjeste prioritet på dette sidste topmøde.
José Manuel Barroso
Hr. formand! Vi har ved mange lejligheder drøftet de store muligheder, Lissabontraktaten frembyder for EU, så lad mig atter udtrykke min tilfredshed med, at vi, når vi mødes næste gang, vil gøre dette på et tidspunkt, hvor Lissabontraktaten allerede er trådt i kraft. Og når traktaten er trådt i kraft, er tiden inde til endnu mere beslutsomt at bevæge sig ud over de institutionelle drøftelser og tale om politikker og resultater for borgerne.
Udnævnelserne i sidste uge, dvs. af Herman Van Rompuy til formand for Rådet og Catherine Ashton til højtstående repræsentant og næstformand i Kommissionen, er de første skridt i retning af fuld gennemførelse af Lissabontraktaten. Jeg ved, at både den nye formand, hr. Van Rompuy, og den nye højtstående repræsentant og næstformand, Baroness Ashton, er ivrige efter at få sat Lissabontraktaten i værk.
Valget af Herman Van Rompuy skete ved konsensus og blev truffet af stats- og regeringscheferne. Det er en beslutning, jeg glæder mig over og personligt støtter meget. Herman Van Rompuy har vundet enorm respekt som premierminister i Belgien. Han medbringer en kombination af den instinktive europæiske ånd i Belgien - der er en af grundlæggerne af vores Union, og et land, som altid har stået i spidsen for det europæiske projekt - og sine egne færdigheder som konsensusskaber, dvs. præcis de to mest værdifulde egenskaber for en formand for Det Europæiske Råd.
Jeg ser frem til at arbejde sammen med ham og møde op sammen med ham her i plenarsalen under forhandlingerne om Det Europæiske Råd. Det er helt afgørende, at vi alle, selv om hver institution skal arbejde med respekt for sine egne og andre institutioners kompetenceområder, samarbejder til det fælles gode for EU.
Jeg er særdeles stolt over og glad for, at Catherine Ashton er blevet udnævnt til den første næstformand/højtstående repræsentant. Det er en udnævnelse, jeg støttede og godkendte i Det Europæiske Råd, da den er nødvendig i henhold til traktaterne. Vi kender hende alle udmærket som en person, der har både de politiske evner og den retningsfornemmelse, der skal til for at påtage sig det krævende job som den første højtstående repræsentant og næstformand for Kommissionen. Jeg kan ud fra mine egne erfaringer med hende som medlem af Kommissionen forsikre om, at hun er dybt engageret i det europæiske projekt.
Som jeg sagde i går, er alle kandidaterne til Kommissionen nu blevet indstillet. Jeg er især glad for, at det i løbet af en uge lykkedes at tredoble indstillingen af kvindelige kandidater fra tre til ni. Så Kommissionen vil fremover have ni kvindelige medlemmer, dvs. én kvinde mere end Kommissionen i dag, og jeg vil endnu en gang gerne takke alle, der har støttet mig i forbindelse med den vanskelige opgave med at få i det mindste et rimeligt - ikke et ideelt, men et rimeligt - antal kvinder i Kommissionen fremover.
Jeg vil nu gå videre til tildelingen af porteføljer. Det er mit privilegium at forsikre Parlamentet om, at jeg vil gøre det med fuld respekt for de prioritetsområder, der er fastlagt i de politiske retningslinjer, jeg har fremlagt, og som blev godkendt i Parlamentet ved afstemningen, og jeg vil i den forbindelse også respektere alle mine forpligtelser over for Parlamentet. Derefter kan Parlamentet til januar afholde grundige høringer og stemme om det næste kollegium.
I næste måned giver Det Europæiske Råd os den første markante mulighed for at vise, at vi nu fokuserer på politik substans - at vise, at det vil gøre en forskel. Jeg vil gerne meget kort fokusere på tre centrale sagsområder, der vil være i søgelyset.
For det første er der klimaændringerne. Mødet i Det Europæiske Råd en uge inden afslutningen af topmødet i København ligger så afgjort på et godt tidspunkt. EU har vist sig at være foregangsmand med hensyn til initiativer vedrørende klimaændringer. Vi har været de første til at vise, at den fælles landbrugspolitik og handelen kan fungere. Vi har været de første til at bringe bindende, barske mål med henblik på at reducere emissionerne på forhandlingsbordet. Vi har været førende med hensyn til at præcisere, hvordan udviklingslandene kan yde et reelt bidrag til finansiering af omkostningerne i forbindelse med klimaændringerne i udviklingslandene.
Men efterhånden som forberedelsesarbejdet inden konferencen i København lakker mod enden, stiger presset. Vi er nødt til fortsat at stå sammen og holde fokus på vores mål om at nedbringe de globale emissioner og få den nødvendige finansiering på bordet; det er vores opgave. Vi er nødt til at sige det klart, at det ikke blot kan være EU's opgave. Det er nødvendigt, at andre, dvs. de store økonomier, også bidrager til de ambitiøse mål.
Hvad skal de centrale budskaber fra Det Europæiske Råd så være? For det første at vi gerne ser en ambitiøs og betydningsfuld aftale i København, hvor man først og fremmest får fastslået målsætningen om de 2° C. Det er uhyre vigtigt. Vi ser nogle gange politikere og diplomater forhandle med hinanden. De kan forhandle - vi kan forhandle - med hinanden, men vi kan ikke forhandle med videnskaben. Vi kan ikke forhandle mod naturvidenskaben. Vi kan ikke forhandle mod den videnskabelige rådgivning, og vi skal som minimum nå frem til en aftale, der er forenelig med målsætningen om de 2° C. Så vi skal fastsætte nogle reelle og effektive mål for nedbringelse af emissionerne i de udviklede lande såvel som væsentlige tiltag fra udviklingslandenes side, navnlig de hastigt voksende nye økonomier. Aftalen skal også være omfattende og dække hele viften af spørgsmål i Balikøreplanen.
For det andet skal der, også selv om det i København desværre ikke vil være muligt at indgå en ny endelig traktat, sikres en operationel aftale, der bygger på reelle forpligtelser for alle parter, og som alle væsentlige aktører bidrager til, og som også støttes på højeste politiske plan. Vi skal have en klar, enkel politisk tekst, der viser, at vi bevæger os væk fra kun at tale om at gøre noget ved klimaændringerne og rent faktisk gør noget ved dem. Og det skal formuleres udtrykkeligt, at denne aftale hurtigst muligt skal udmunde i en fuld færdig traktat.
Aftalen skal være præcis. Det indebærer konkrete individuelle tal for nedbringelse af emissionerne og en detaljeret finansieringspakke som hjælp til udviklingslandene både til udarbejdelse af programmer, der afdæmper klimaændringerne, og til tilpasning til klimaændringerne. Det vil navnlig være særdeles vigtigt med hurtig opstartsfinansiering.
Endelig mener jeg, at inddragelse af lederne vil blive afgørende, idet der skal træffes vanskelige beslutninger på allerhøjeste regeringsniveau. Det glæder mig at høre, at der efter statsminister Rasmussens indbydelse allerede er mindst ca. 65 stats- og regeringschefer, der planlægger at møde op i København. Jeg kommer også selv.
Et andet vigtigt område er Stockholmprogrammet for området med retfærdighed, frihed og sikkerhed. Folk vil gerne bo i et EU, hvor der er fred og velstand, hvor deres rettigheder respekteres, og hvor deres sikkerhed beskyttes. De vil gerne kunne rejse frit og slå sig midlertidigt eller fast ned i et andet europæisk land for at uddanne sig, arbejde, stifte familie, starte virksomhed eller tilbringe pensionisttilværelsen der.
Vi er kommet et langt stykke vej i de sidste 10 år. Da kontrollen ved de indre grænser i Schengenområdet forsvandt, gav det mulighed for, at mere end 400 mio. indbyggere i 25 lande kan rejse uden grænsekontrol fra den Iberiske Halvø til de baltiske lande og fra Grækenland til Finland.
Nu giver Lissabontraktaten os en ny mulighed for at komme et stykke videre. Vi ved alle, at frihed, sikkerhed og retfærdighed vil være de områder, hvor der kommer flest væsentlige ændringer som følge af traktaten. Den bringer dette politikområde fuldt ud på linje med omfanget af vores normale procedurer. Det præciseres, hvilke tiltag der kan iværksættes, og især udvides de demokratiske rammer for disse politikker i og med, at Parlamentet bliver inddraget fuldt ud.
Stockholmprogrammet, der i vid udstrækning bygger på Kommissionens input og forslag, vil være et afgørende instrument med hensyn til, at dette kommer til at ske. Det skal danne ramme om et omfattende, effektivt handlingsprogram, der medfører reelle forandringer og reelle fordele for borgerne.
Programmet skal, som det ser ud fra Det Europæiske Råds side, fastlægge de ledende prioritetsområder for retslige og indre anliggender i de kommende år og vise, hvordan de skal omsættes i praksis. Mere reel respekt for de grundlæggende rettigheder, bedre adgang til retsvæsenet, mere beslutsom indsats mod organiseret kriminalitet, menneskehandel og terrorisme samt effektiv håndtering af migration - dette er alle områder, hvor der i Stockholmprogrammet skal opstilles en række konkrete fremadrettede foranstaltninger. Der kræves også en stærk tilgang over for vores tredjelandspartnere, hvilket jeg er fast besluttet på at forfølge, når vi samarbejder om at maksimere vores globale interesser.
Endelig skal vi fortsat fokusere på at håndtere den økonomiske krise. EU's tiltag har i det sidste år spillet en væsentlig rolle. Vi skal nu bevare karakterstyrken og vores sans for fokusområderne. Vi skal holde et vågent øje med vores foranstaltninger vedrørende økonomisk genopretning, navnlig fordi arbejdsløsheden fortsat stiger. Det skal fortsat være vores højeste prioritet at holde folk i arbejde og hjælpe de arbejdsløse med at få et arbejde igen.
Vi skal desuden begynde at udarbejde en dagsorden for tiden efter krisen med henblik på at udnytte nye vækstkilder og finde nye jobmuligheder. Denne dagsorden har vi skitseret i 2020-strategien, dvs. det høringspapir, som Kommissionen rundsendte i går. Jeg ser meget frem til at høre om Parlamentets tanker, herunder synspunkter til det endelige dokument.
Det Europæiske Råd skal også bestå en prøve med hensyn til, hvor ambitiøs pakkeløsningen vedrørende finansielt tilsyn bliver. Jeg ved, at Parlamentet også har dette mål, og jeg opfordrer kraftigt til, at Parlamentet samarbejder med Rådet for at kunne få pakken endelig vedtaget inden midten af 2010, således at der inden udgangen af 2010 findes nogle effektive nye myndigheder.
Afslutningsvis vil jeg gerne sige, at klimaændringer, frihed, sikkerhed og retfærdighed samt reaktionen på økonomi- og finanskrisen er de tre områder, der har indvirkning på borgernes dagligdag, og de tre områder, hvor Det Europæiske Råd kan vise, at Lissabontraktaten faktisk har betydet, at der startes et nyt kapitel i historiebogen om det europæiske projekt.
For at opnå betydningsfulde resultater skal vi have samarbejde - samarbejde mellem Kommissionen og Parlamentet, som jeg takker for konsekvent støtte til de politiske ambitioner, Kommissionen har fremlagt på disse områder, samarbejde med det svenske formandskab, som jeg gerne vil rose meget for det intense stykke arbejde, og samarbejde med vores danske venner, der forbereder konferencen i København.
Lad os få mest muligt ud af det, der ligger foran os. Lad os samarbejde for det fælles gode i EU. Kommissionen og jeg selv er klar til at tage udfordringen op. Jeg er sikker på, at Parlamentet med de styrkede beføjelser som følge af den nye traktat også vil vise sin ansvarsfølelse og sin forpligtelse over for borgerne i EU.
Joseph Daul
Hr. formand, mine damer og herrer! Endelig er vi her.
Stats- og regeringscheferne har valgt Herman Van Rompuy som den første formand for Det Europæiske Råd og Catherine Ashton som højtstående repræsentant. Tak til Fredrik Reinfeldt, der blev den sidste regeringschef, som bestred det roterende formandskab i Det Europæiske Råd. Tak for at have sørget for konsensus om de to personer, der kommer til at bære den tunge byrde med at udfylde de nye funktioner som følge af Lissabontraktaten.
Jeg vil her i Parlamentet i dag gerne udtrykke glæde over de indledende erklæringer fra den nye formand, hr. Van Rompuy, for hvem, jeg citerer, "Rådets image vil blive skabt ud fra de opnåede resultater", og som går ind for en trinvis tilgang. Det er via denne metode - som jeg vil beskrive som "Jean Monnet"metoden, dvs. en måde, hvorpå man kan handle effektivt, men uden politiske spilfægterier - at Det Europæiske Folkepartis Gruppe (De Kristelige Demokrater) orienterer sig. Det er denne metode, der har ført os fra konflikterne i går og til meningsudvekslingerne i dag. Det er denne metode, der har bragt os væk fra lange ventetider ved grænserne i Schengenområdet, fra svingende valutakurser til en stabil euro. Takket være denne trinvise integration i EU er der faktisk sket betydelige fremskridt - og det kan ingen benægte.
Jeg vil gerne advare mod den letkøbte kritik, vi har lagt øre til i de seneste dage. Jeg tænker navnlig på dem, der blot for at kunne fyre en vittig bemærkning af har bragt sig selv i miskredit ved at komme med uansvarlige udtalelser.
Ligesom alle andre nærer medlemmerne i PPE-Gruppen også drømme, men forskellen mellem os og de andre er, at vi bestræber os på at gøre disse drømme til virkelighed. Vi gjorde det med integrationen i EU, vi gjorde det med genforeningen og vi gjorde det også med Lissabontraktaten, der til trods for skavankerne vil bringe os endnu et lille stykke i den rigtige retning. Det er disse ting og ikke blot sensationsprægede og flygtige udtalelser, som borgerne i EU forventer af os.
Vi er overbevist om, at den nye formand, hr. Van Rompuy, vil tage fat på sin opgave med den samme beslutsomhed og viljestyrke, han har udvist i sit eget land - egenskaber, der blev kronet med succes og høstede anerkendelse overalt. Hr. Van Rompuy har PPE-Gruppens fulde opbakning, og jeg tilbyder ham vores støtte i forbindelse med den opgave, som utvivlsomt vil blive særdeles vanskelig.
Jeg forventer faktisk, at Rådet vil udvikle sig. Jeg forventer, at det vil udvikle sig til en mere gennemsigtig institution og arbejde endnu tættere sammen med Parlamentet og Kommissionen. Jeg forventer, at ministre vil holde op med, når de lige hjemkommet fra Bruxelles, at erklære, at de har vundet en national sejr over deres partnere, og holde op med at beskylde EU for alt det, der går galt. Endelig forventer jeg, at Rådet vil holde op med skifte standpunkt, alt afhængigt af hvem der er formand. Jeg forventer sammen med PPE-Gruppen alt dette af Rådets første permanente formand. Dette gælder ikke fru Malmström, da man i hendes hjemland allerede har udnævnt hende til kommissær. Hun har således ikke længere noget valg. Hun bliver nødt til at tale om Europa.
På vegne af PPE-Gruppen ønsker jeg også Catherine Ashton, den nye højtstående repræsentant og næstformand for "Barroso I"Kommissionen tillykke. Vi ser positivt på udnævnelsen af hende og vil opmærksomt lytte til hendes svar på vores spørgsmål ved høringen i januar af medlemmerne i Kommissionen. Når denne proces er afsluttet, vil hun fuldt ud få tildelt sine opgaver som næstformand for "Barroso II"Kommissionen.
Det glæder mig, at vi ikke længere skal beskæftige os med personspørgsmål, og at vi med ro i sindet endelig kan komme i gang med de grundlæggende spørgsmål. Vi ved, at to væsentlige emner vil dominere Det Europæiske Råd i december. Det første er opsvinget i væksten, der ikke må ske uden et opsving i beskæftigelsen. På dette område forventer vi konkrete initiativer fra Det Europæiske Råd.
Det andet emne er klimaændringer. Rådet afholder jo møde under topmødet i København, hvilket ikke alene bør resultere i politiske målsætninger, men også i målelige forpligtelser. Det er uhyre vigtigt. Dette første møde i Det Europæiske Råd i henhold til Lissabontraktaten skal sætte EU i stand til at spille sin rolle fuldt ud. Jeg håber derfor, at EU vil kunne bruge sin indflydelse og gøre sine holdninger gældende med større beslutsomhed end hidtil.
Martin Schulz
Hr. formand, mine damer og herrer - både de tilstedeværende og de fraværende! I de sidste par dage efter mødet i Det Europæiske Råd har vi talt en del om personer og stillinger. Jeg vil i dag gerne endnu en gang komme med et par bemærkninger til hr. Barroso. Det er vigtigt for os at drøfte personspørgsmål og poster. For så vidt stillingerne angår, havde vores gruppe en klar prioritet. Vi sagde, at vi som den næststørste gruppe her i Parlamentet gerne ville have, at personen på den næsthøjeste post i Kommissionen, dvs. den højtstående repræsentant, der fungerer som næstformand i Kommissionen, kom fra vores parti. Dette skyldes, at vi mener, at Kommissionen, der ikke er en neutral organisation, men et politisk organ, skal afspejle virkeligheden her i Parlamentet. Vi har opnået det, vi har kæmpet for. Jeg ved, at hr. Barosso også har kæmpet for dette, og derfor vil jeg gerne sige ham hjertelig tak - til trods for den kritik, han normalt møder her i Parlamentet fra min side.
Dette sender et positivt signal, fordi det viser, at de krav, vi som Socialdemokrater stiller her i Parlamentet, tages alvorligt, for vi har stadig et stykke vej at gå inden den endelige afstemning om Kommissionen. Vi forventer også, at rammerne for de porteføljer, som hr. Barosso vil oprette for de enkelte medlemmer af Kommissionen, vil afspejle det indhold og de udfordringer, disse personer står over for. Dette er efter min mening langt vigtigere end forhandlingen om stillinger og personer.
Det glæder os naturligvis, at Cathy Ashton nu besidder posten som højtstående repræsentant. Der er sagt tilstrækkeligt om hr. Van Rompuy, og jeg er enig med de foregående talere. Langt vigtigere end dette er det dog, hvilke opgaver disse personer vil være ansvarlige for at udføre. Jeg tror ikke, borgerne i EU er seriøst interesseret i, hvordan hr. Van Rompuy og Baroness Ashton er blevet valgt. Men spørgsmålet om, hvordan vi kan nedbringe arbejdsløsheden i EU, der på nuværende tidspunkt stiger i stedet for at falde, er et vigtigt spørgsmål. Folk er interesseret i spørgsmålet om, hvorvidt vi i realiteten stadig kan afværge klimaændringerne, og hvorvidt topmødet i København bliver en fiasko eller en succes. Dette er imidlertid ikke nok. Vi taler efter min mening ikke nok om klimaændringerne. Vi fører ikke tilstrækkelig mange drøftelser om, at der f.eks. ved at overvinde klimaændringerne og investere i miljøvenlig teknologi i industrien er enormt potentiale med hensyn til jobskabelse, at grøn teknologi er et projekt for fremtiden, og at industripolitik og beskyttelse af miljøet ikke er indbyrdes uforenelige størrelser, men kan kombineres med hinanden.
De forestillinger, der her er fremlagt omkring Kommissionens struktur, peger i den rigtige retning. Dette er et spørgsmål, som nødvendigvis skal løses i København på samme måde som den globale sundhedspolitik, spørgsmålet om, hvorvidt Europa skal udvise solidaritet med et hendøende kontinent som f.eks. Afrika, bekæmpelse af aids og åbning af adgang til ressourcer for fremtiden. Kan Europas problemer med hensyn til energisikkerhed løses ad fredelig vej? Eller trues vi af skærpede konflikter ved Europas grænser som følge af køb af gas, olie og andre råvarer? Dette er en opgave for den højtstående repræsentant i EU. Spørgsmålet om at bringe finansmarkederne under kontrol er en primær målsætning i EU's politik, fordi den allerstørste skandale er, at "spillekasinoet" midt i den fase, hvor skatteyderne i EU fortsat skal bære omkostningerne ved krisen, er blevet åbnet igen, og spillefuglene endnu en gang er begyndt at rejse verden rundt. I det aktuelle tilfælde har vi ikke brug for en forhandling om tildeling af stillinger, men klare regler for finansmarkederne i EU. Det er langt vigtigere.
(Bifald)
Derfor siger jeg, at det er fint, at Herman Van Rompuy og Cathy Ashton er blevet valgt, men nu må de se at komme i gang med deres arbejde, og Kommissionen skal nedsættes nu. Jeg vil derfor gerne til slut gentage mine bemærkninger til hr. Barroso. Vi Socialdemokrater har drøftet vores forestillinger med ham. Et af vores krav er blevet opfyldt til vores tilfredshed, nemlig posten som den højtstående repræsentant. Vi går ud fra, at den miljømæssige, sociale og finanspolitiske struktur for Kommissionen vil være således, som Socialdemokraterne beder ham om, fortrinsvis under ledelse af socialdemokratiske kommissærer - og så vil alt være godt.
Guy Verhofstadt
Hr. formand! Jeg skal ikke vende tilbage til indstillingen af kandidater i sidste uge. Lad mig blot sige, at der var en god nyhed, og der var en dårlig nyhed. Den dårlige nyhed var, at det ikke var en liberal, der blev valgt som formand, men den gode nyhed var, at det var en belgier. Som kommissionsformanden nævnte, er Belgien faktisk et land præget af konsensus - og helt bestemt vedrørende EU-spørgsmål og EU's fremtid.
Så vi håber nu, at vi hurtigst muligt får Kommissionen på plads. Der vil forhåbentlig være en lang række liberale kommissærer i den - nogle siger, der er for mange, men efter min opfattelse vil en andel på 50 % være godt! Jeg mener, at næsten en tredjedel liberale kommissærer er et godt antal. Det glæder mig i hvert fald meget, at der ud af de otte liberale kommissærer, der er blevet præsenteret som kandidater til Kommissionen, er fire kvinder, så der er kønsbalance blandt de liberale medlemmer af i Kommissionen.
Med hensyn til prioritetsområder er der efter min mening tre vigtige prioriteringer for den nærmeste fremtid. Først og fremmest topmødet i København. Vi er nødt til at gøre det til en succes. Jeg mener, at der er to udestående spørgsmål, nemlig hvordan vi får taget fat på bekymringerne i udviklingslandene, og hvordan vi får indgået en traktat, der er juridisk bindende, fordi det jo er det afgørende spørgsmål. Hvad substansen er i traktaten vil være af stor betydning, men efter min opfattelse er det vigtigere, at aftalen får juridisk bindende karakter.
Det andet punkt er Stockholmprogrammet. For vores gruppe er det grundlæggende punkt her balancen mellem sikkerhed og frihed. Det er tydeligt, at vi er nødt til at beskytte borgerne mod terror og organiseret kriminalitet, men måske har vi efter den 9. september haft for stor fokus på sikkerhed og beskyttelse. Jeg mener, at man i Stockholmprogrammet - og også i filosofien bag hr. Barossos formandskab - skal genskabe en balance, der hælder imod respekt for de grundlæggende rettigheder og også større åbenhed i samfundet. Jeg mener, dette er den store ambition og det, Stockholmprogrammet skal gøre. Holdningen i vores gruppe, ALDE-Gruppen, er, at det er mere ambitiøst end Tampereprogrammet og Haagprogrammet - og har stor fokus på den enkeltes grundlæggende rettigheder. Det er godt at beskytte og sørge for sikkerhed, men man skal gøre det på en afbalanceret måde med respekt for de grundlæggende rettigheder.
Den tredje store opgave for den nærmeste fremtid er, som kommissionsformanden nævnte, finansielt tilsyn. Jeg mener, det muligvis bliver mere og mere åbenlyst, at det, vi i sidste ende har brug for, er en fælles europæisk finanstilsynsmyndighed. Vi er nødt til at have et godt tilsynsorgan for grænseoverskridende finansinstitutioner, der vil kunne forbinde tilsyn på mikro- og makronivau, og eventuelt sammenkæde tilsynsmyndigheden mest muligt med Den Europæiske Centralbank - hvorfor ikke? - og naturligvis også med det, der sker i Kommissionen.
Det vigtige lige nu er, at Rådet ikke udvander de forslag, som er på bordet. Det er min frygt i øjeblikket. Her i Parlamentet presser vi på for at få et mere ambitiøst forslag, men jeg tror, at Rådet i øjeblikket føler sig fristet til at gå i den modsatte retning. Det er derfor strengt nødvendigt, at der er en god forståelse omkring dette mellem Kommissionen og Parlamentet, hvilket indebærer, at Rådet får at vide, at der er en fælles beslutningsprocedure, så hvis der kommer nogle forslag, og Rådet kommer med forslag, der er ringere end Kommissionens forslag, vil det ikke komme til at fungere i Parlamentet. Vi vil gå i den modsatte retning.
Jeg tror, der her i Parlamentet er flertal for at gå i retning af en enkelt tilsynsmyndighed. Det er det, vi har brug for fremover, og jeg tror, det er et vigtigt budskab at sende til formandskabet, fordi der med sikkerhed bliver enorme diskussioner den 10. og 11. december på det næste møde i Det Europæiske Råd.
Rebecca Harms
Hr. formand! Hr. Barroso vil forstå, at jeg som leder af en gruppe her i Parlamentet naturligvis er glad for, at det er lykkedes for os kvinder at gøre kvinderne i EU's top mere synlige. Vi lægger imidlertid vægt på, at der ikke alene tages hensyn til kvinder, for så vidt angår antalsmæssig repræsentation. Man kan regne med, at vi vil bidrage til at sørge for, at disse kvinder får indflydelsesrige poster i Kommissionen. Vi ønsker ikke, at der blot på skrømt tages hensyn til os.
Der har været en række skriverier i pressen om personerne i EU's top, Herman Van Rompuy og Baroness Ashton. Medlemmerne af Parlamentet kender bedre Baroness Ashton, end de kender Herman Van Rompuy. Vi vil få lejlighed til at lære dem endnu bedre at kende ved høringerne. Jeg anbefaler hr. Barosso at foreslå Herman Van Rompuy, at han mødes med grupperne her i Parlamentet, således at vi kan finde ud af noget mere om ham. Alle siger, at belgierne er meget stolte over ham. Hvorfor går han ikke ind i en frivillig dialog med grupperne her i Parlamentet, således at vi kan lære hinanden at kende noget bedre, nu hvor han begynder sin embedsperiode?
Det var mit tilbageblik på sidste uge. Det næste topmøde står lige for døren. Til hr. Schulz vil jeg sige, at jeg ikke mener, vi taler for lidt om København. Vi drager for få logiske konklusioner ud fra vores drøftelser. Parlamentet vil i denne uge stemme om en beslutning, der omfatter alt det, der ville være det rigtige ved mødet i København, hvis man tror på FN og forskerne. Europæerne har i tidens løb i stadig større grad givet køb på disse henstillinger. Min analyse af det centrale problem bag dette er, at man betragter klimabeskyttelse som en belastning og ikke erkender mulighederne ved en konsekvent klimapolitik.
Et andet punkt på dagsordenen ved det næste topmøde er Lissabonstrategien. En af de langsigtede opgaver i forbindelse med denne strategi har været at fremme bæredygtig udvikling, men vi har ikke kunnet opnå dette. De forskellige søjler i Lissabonstrategien er altid blevet vægtet forskelligt. Miljøet, social retfærdighed og bæredygtighed bliver altid trængt i baggrunden på bekostning af gamle og efter min mening utidssvarende industri-, erhvervs- og endog forskningspolitiske prioriteter. Hvis man på det næste topmøde har til hensigt at beslutte, at vi til forår skal indføre Lissabonstrategien i en revideret udgave, har vi ikke tid til at analysere svaghederne ved Lissabonstrategien, der - som jeg ser det - har slået fejl. Hvorfor havnede vi i sådan en forfærdelig økonomisk krise? Hvorfor har vi så mange sociale og arbejdsmarkedsmæssige problemer i EU? Vi mener ikke, det er nogen god idé at forberede Lissabonstrategien og at revidere den uden omhyggelig eftertanke, uden selvkritik og uden en ægte høringsproces, som f.eks. fagforeningerne og den sociale platform anmodede om, idet Lissabonstrategien er særdeles vigtig for os alle og for perspektiverne for EU.
Til sidst vil jeg gerne sige lidt om Stockholmprogrammet. Ligesom mange af disse store programmer lyder det jo meget godt, og det er også det, man konstant hører, og det folk i det store og hele tilsyneladende synes. I min gruppe har vi dog det indtryk, at der er en ubalance mellem frihed og sikkerhed. Vi er ikke enige i denne udvikling, og vi vil illustrere dette ved at bruge SWIFT som eksempel. Det var en alvorlig fejl ikke at sætte SWIFT på dagsordenen. Hr. Barroso forsøger at gå uden om Parlamentet med denne midlertidige SWIFT-aftale, samtidig med at man lader hånt om bekymringerne vedrørende databeskyttelse. Det er et tegn på, at der på nuværende tidspunkt ikke er balance mellem frihed og sikkerhed.
Timothy Kirkhope
Hr. formand! Først og fremmest vil jeg gerne ønske Van Rompuy og Baroness Ashton held og lykke i deres nye stillinger, og jeg håber, de formår at udarbejde en varig model for deres poster.
Hvis Det Europæiske Råd skal have en halvvejs permanent formand, bør det være en person, der har en afdæmpet, men praktisk tilgang til at skabe konsensus blandt medlemsstaterne, hvor dette er muligt og ønskværdigt. Hvis vi skal have en højtstående repræsentant for udenrigspolitik med et styrket mandat, bør det vigtigste være at arbejde tæt sammen med medlemsstaterne om at samordne fælles politikker, hvis der er fælles målsætninger.
Disse udnævnelser bør være en mulighed for en gang for alle at sætte en stopper for den mareridtsagtige vision om en mere og mere centraliseret og bureaukratisk europæisk udenrigs- og sikkerhedspolitik og i stedet få en politik, der bygger på velvilligt samarbejde blandt medlemsstaterne.
Udnævnelsen af Baroness Ashton må især, idet hun i øjeblikket er medlem af Kommissionen, have været en kilde til særlig tilfredshed hos hr. Barroso, men dette ikke skal give Kommissionen lejlighed til at tiltage sig større magt på bekostning af de demokratiske institutioner i EU.
Efter i ti år at have været totalt opslugt af sine egne institutioner må EU nu imidlertid se at komme tilbage til kernen. Det siges ofte, at borgerne i medlemsstaterne ikke forstår EU, og hvis de gjorde det, ville EU være mere populært. Men med den holdning er der en ting, man ikke har gjort sig klar. Borgerne forstår kun alt for godt EU's selvoptagethed. Det, de ikke forstår, er, hvorfor der ofres så megen tid samt så mange anstrengelser og ressourcer på de institutionelle processer og så lidt på de politiske resultater, der faktisk kunne gøre en forskel for deres liv.
Borgerne kan se, at vores økonomier er i krise, at arbejdsløsheden er stigende, at virksomhederne finder det vanskeligere at skabe vækst, at klimaændringerne bliver værre, og at andre dele af verden bliver stadig mere og markant mere konkurrencedygtige.
Men når de så kigger på EU, finder de en Union, som har brugt år på dette tovtrækkeri mellem institutionerne. Hvorfor skulle folk bekymre sig om detaljerne vedrørende afstemninger med kvalificeret flertal, hvis de har mistet deres job? Hvorfor skulle de være interesseret i finesserne omkring den fælles beslutningsprocedure, hvis deres børn står over for en usikker fremtid?
Jeg håber, at vi med udnævnelserne i sidste uge kan få sat et endegyldigt punktum for de seneste års indadvendthed. EU skal nu se at komme videre og fokusere på det reelle stykke arbejde, der forestår med hensyn til at opbygge dynamiske og konkurrencedygtige økonomier og skabe et stærkt globalt handelssystem og navnlig i løbet af de kommende uger sikre en virkelig effektiv aftale om klimaændringer.
Jeg indrømmer, at ordene fra det svenske formandskab og Kommissionens formand, hr. Barroso, er opmuntrende desangående. Lad os håbe, at der nu følger nogle praktiske resultater på andre områder, der er af afgørende betydning for alle borgere.
(Taleren indvilligede i at besvare et spørgsmål i henhold til forretningsordenens artikel 149, stk. 8)
John Bufton
(EN) Hr. formand! Efter hr. Kirkhopes fine ord om den situation, vi befinder os i, er mit spørgsmål til ham: Føler De ikke, at De skylder det britiske folk den folkeafstemning, som David Cameron lovede i Det Forenede Kongerige? De står nu her uden noget mandat, og slutresultatet er, at folk i Det Forenede Kongerige og de fleste dele af Europa ikke har haft noget at skulle have sagt om Lissabontraktaten.
David Cameron bør skamme sig. Hvad angår de Konservatives stemmeafgivning her i Parlamentet, trykker de grønt, grønt og grønt. Det er o.k., o.k. og o.k. hele tiden. De er jo EU-tilhængere. Jeg mener, det er på tide at tone rent flag og sige folk derhjemme, hvor man rent faktisk står.
Timothy Kirkhope
(EN) Hr. formand! Jeg beklager meget, at den britiske indenrigspolitik tilsyneladende er på programmet her til formiddag. Jeg vil gerne gøre det klart, at jeg overhovedet ikke skammer mig over noget, som lederen af det Konservative Parti siger eller gør, og nærmere bestemt er det for os alle klart, at vi altid har givet udtryk for, at hvis Lissabontraktaten ikke var blevet ratificeret, ville vi have foretrukket at lade afgørelsen være op til det britiske folk. Jeg synes, at det er et redeligt standpunkt at indtage.
Jeg mener, at de personer, der taler om uvirkelige målsætninger i forhold til EU, de personer, der som en refleks udtrykker sig i ekstreme vendinger, ikke udretter noget godt for de mennesker, jeg har talt om i mit indlæg - borgerne, ikke alene i Europa, men borgerne i mit hjemland, der ønsker sig velstand, og som ønsker sig sikkerhed i deres liv og fremtid. Denne institutionelle navlebeskuende holdning findes hos disse personer, lige så meget som den gør i alle institutionerne i Europa.
Lothar Bisky
Hr. formand! Jeg vil gerne på vegne af GUE/NGL-Gruppen byde de to kandidater velkommen. Vi glæder os frem for alt over, at der er blevet valgt en kvinde. Vi går ud fra, at de to kandidater til de høje embeder ikke alene vil fokusere på indholdet i deres ansvarsområder, men også vil pleje en samarbejdspræget stil over for Parlamentet.
Vi forventer, at Rådet beskæftiger sig nærmere med de sociale spørgsmål som følge af krisen og drager de rigtige konklusioner. Der er indtil nu udbetalt milliarder til bankerne, men der har praktisk talt ikke været nogen hjælp at hente for almindelige mennesker. Hr. Schulz har ret, når han siger, at spillekasinoet er åbent igen, men samtidig er fattigdommen og navnlig fattigdommen blandt børn stigende.
Der blev mistet fire mio. arbejdspladser i hele Europa som følge af krisen. I henhold til rapporter fra Kommissionen kan dette tal i løbet af det næste år stige til syv mio. Vi ved, at skøn af denne type ofte er sat lavere end tallene i virkeligheden. Der er f.eks. 1,5 mio. mennesker på arbejdsfordeling i Tyskland, og det er vigtigt at understrege dette.
Stigende arbejdsløshed og fattigdom er imidlertid de første tegn på endnu større chanceulighed, der vil få en alvorlig indvirkning på uddannelsesmulighederne. Vi er også nødt til at drøfte dette spørgsmål. Det spørgsmål, der opstår, er, om stats- og regeringscheferne vil finde nogle måder, hvorpå vi kan komme ud af krisen, der kombinerer det europæiske integrationsbegreb med sociale fremskridt, og som har en reel virkning for borgerne i Europa. I stedet for exitstrategier for programmerne til økonomisk genopretning og obligatorisk budgetkonsolidering har vi behov for en ændret politik. Jeg har lige tre bemærkninger omkring dette. For det første forventer vi, at Rådet fremlægger en redegørelse om sin holdning til planerne om 2020-strategien, der skal træde i stedet for Lissabonstrategien, som slog fejl. Innovation og viden, bekæmpelse af udstødelse, grønne økonomiske strategier, et digitalt Europa - som en liste over slagord lyder dette ikke så dårligt. Men vi har snarest muligt brug for konkrete forslag til, hvordan alt dette kan føres ud i livet.
For det andet skal Rådet omsider forpligte sig til at indføre et strengt kontrolsystem for finansmarkederne. Jeg har en række berettigede spørgsmål om, hvordan Rådet kan bringe dette i overensstemmelse med de eksisterende traktater, fordi det i nogle tilfælde ikke er tilladt eller ønskværdigt at sætte begrænsninger på den frie bevægelighed for kapital og betalinger. Vi er interesseret i at se, hvordan man vil opnå dette.
For det tredje vil jeg gerne endnu en gang betone, at Rådet efter mødet i København skal sende et klart signal om, at der er brug for en bindende aftale om klimaændringer. Med frivillige forpligtelser har man endnu aldrig kunnet nå det ønskede mål.
Nigel Farage
Hr. formand! Jeg synes alle hænger noget med næbet her til formiddag. Jeg troede, at dette skulle være et stort, stolt øjeblik! I otte og et halvt år har man været frembrusende, løjet og ladet hånt om demokratiske folkeafstemninger. Otte og et halvt år har det taget at få denne traktat igennem, og den 1. december lykkes det så.
Arkitekten bag alt dette, Giscard, ønskede naturligvis på baggrund af denne forfatningstraktat, at EU globalt skulle tale med én stor stemme, men jeg er bange for, at lederne kollektivt har fået kolde fødder. De har besluttet, at de selv gerne skal spille en rolle på den globale scene, ikke nogen fra EU, og vi har derfor fået udnævnt et par politiske pygmæer.
Kissingers spørgsmål om, hvem man skal ringe til i Europa, er i realiteten ikke blevet besvaret, vel? Jeg gætter på, at svaret kun kan være hr. Barroso, fordi han er den eneste, som man rundt omkring i verden nogensinde har hørt om, og han er formentlig den store vinder som følge af disse udnævnelser. Det er ikke så mærkeligt, at han ser så glad ud her til formiddag.
Og vi har en ny permanent formand for EU, Herman Van Rompuy. Det er ikke ligefrem et navn, der falder let på tungen, vel? Jeg kan ikke se ham sætte trafikken i stå Beijing eller Washington. Jeg tvivler på, at nogen i Bruxelles overhovedet ville ane, hvem han er. Og alligevel vil han få udbetalt en løn, der er større end Obamas, hvilket siger alt, hvad man behøver at vide om denne europæiske politiske elite, og hvordan man meler sin egen kage.
Men han er i det mindste en folkevalgt politiker i modsætning til Baroness Cathy Ashton, som i realiteten er det sande indbegreb af nutidens politiske elite. På en måde er hun ideel, ikke sandt? Hun har aldrig haft et ordentligt arbejde, og hun er aldrig i sit liv blevet valgt til noget. Så hun passer vel perfekt til dette EU.
(Formanden bad taleren om at afslutte sit indlæg)
Hun er aldrig blevet valgt til noget, og der er ingen, som ved, hvem hun er! Selv premierministeren talte om Baroness "Ashdown" i stedet for Ashton. Jeg mener bare, at ingen nogensinde har hørt om hende. Hun er endda mindre kendt end Herman Van Rompuy! Jeg mener bare, at det jo er noget af en bedrift, ikke sandt?
Hun er steget op til tinderne uden at efterlade sig spor. Hun er en del af denne postdemokratiske tidsalder. Hun giftede sig godt. Hun giftede sig med en mand, der var Tony Blairs rådgiver, ven og støtte, og fik en plads i House of Lords. Mens hun sad i House of Lords, fik hun tildelt en stor opgave, og den opgave bestod i at få Lissabontraktaten igennem House of Lords og i den forbindelse foregive, at den var helt forskellig fra EU-forfatningen. Så hun er god til at gøre gode miner til slet spil, og hun nedkæmpede ihærdigt ethvert forsøg i House of Lords på at lade det britiske folk få en folkeafstemning.
Og her hun så. Hun har aldrig været opstillet til noget offentligt embede, aldrig haft et ordentligt arbejde, og her får hun så en af de øverste poster i EU. Udnævnelsen af hende er en flov historie for Storbritannien.
(Tilråb fra salen)
Undskyld, men jeg er i det mindste blevet valgt - i modsætning til hende! Hun er ikke blevet valgt, og folket har ikke magt til at få hende fjernet.
Men hør så bare den næste detalje. Der er en ting, som er noget mere alvorlig end det. Cathy Ashton var aktivt medlem af kampagnen for atomnedrustning (CND). Hun var faktisk kasserer for CND på et tidspunkt, hvor organisationen modtog meget store donationer og nægtede at afsløre kilden. Man ved, at disse donationer blev skaffet af en mand ved navn Will Howard, der var medlem af det Kommunistiske Parti i Storbritannien. Vil Baroness Ashton benægte, at hun, mens hun var kasserer, modtog midler fra organisationer, der var imod vestlig kapitalisme og demokrati? Det spørgsmål skal frem i lyset.
Og har vi det i realiteten godt med, at en person, der vil få ansvaret for vores sikkerhedspolitik udadtil, for få år siden var aktivist i en organisation som CND? Hvis vi virkelig synes det, har vi oprigtig talt noget af et problem! Jeg mener ikke, hun er den rette person til dette job. Hun har ingen erfaring, og hun må svare på disse spørgsmål. Modtog hun penge fra Vestens fjender? Det spørgsmål skal vi have et svar på.
Men vi har altså vores to pygmæer. Vi vil have nogle karakterløse personer, der står i spidsen for de karakterløse, men det er ikke noget, jeg jubler over, fordi de vil presse på for en politisk union, og selv om vores ledere måske her og nu personligt har reddet ansigt internationalt, har de alle svigtet deres nationale demokratier. Den europæiske stat er her. Vi kommer til at se en lavine af nye love på grund af Lissabontraktaten, og der hersker ingen tvivl i mit sind om, at man bliver nødt til at holde en fuld, fri og fair folkeafstemning i Det Forenede Kongerige om, hvorvidt vi skal blive ved med at være i denne Union eller ej. Jeg håber og beder til, at vi stemmer for at forlade EU, men under alle omstændigheder skal folket ganske enkelt kunne tage stilling.
(Taleren indvilligede i at besvare et spørgsmål i henhold til forretningsordenens artikel 149, stk. 8)
Formanden
Jeg vil gerne sige et par ord til hr. Farage. Det ville være rigtig godt, hvis gemytterne kunne falde lidt til ro. Det er jo ikke alle ord og vendinger, der er lige nemme at goutere.
Edit Herczog
(EN) Hr. formand! Hr. Farage sagde, at de personer, der blev valgt i sidste uge, ikke er personer, som ville sætte trafikken i stå. Det er jo derfor, vi har valgt dem - fordi vi gerne ville vælge nogle personer, der vil få trafikken til at glide for alle borgerne i EU med henblik på at få et bedre liv, og det er netop, hvad de vil gøre.
Van Rompuy og Cathy Ashton arbejder for folket, og det vil de 480 mio. indbyggere i EU snart erfare. Dette er efter min opfattelse indsatsen. Vi er nødt til at gå i brechen for dem. Vi er nødt til at redde deres personlige integritet. Og så vil jeg gerne citere et ungarsk ordsprog, hr. Farage. Det er godt, at De er her, for hvis aben kravler op i træet, er det lettere at se dens bagdel!
Nigel Farage
(EN) Hr. formand! Med al respekt tror jeg, at pointen er gået helt hen over hovedet på min kollega, fordi hun to gange sagde "de personer, der blev valgt i sidste uge". De er ikke blevet valgt. Det er jo hele pointen, og for så vidt angår Baroness Ashton, er hun aldrig i hele sit liv blevet valgt til noget offentligt embede. Hun indtager en enormt magtfuld stilling, og befolkningerne i EU - i Storbritannien og i alle andre lande - har ikke magt til at stille hende til regnskab og fjerne hende, og det er dybest set det, der er galt med hele EU. Det er et spørgsmål om bureaukrati i forhold til demokrati. Tingene er gået gruelig, gruelig galt.
Men må jeg lige vende tilbage og stille formanden et spørgsmål? Han antydede vist, at jeg sagde noget, der var upassende eller forkert eller gik over stregen. Kunne jeg få en forklaring på, hvad det præcis var? Det kunne jeg godt tænke mig at vide.
Formanden
Den måde, hvorpå De beskriver udvælgelsen af personer, der er så betydningsfulde for EU, og det, De siger om hele spørgsmålet i den forbindelse, er efter min mening helt og aldeles upassende for hele situationen.
(Protester)
Det er min mening, kolleger.
Nigel Farage
(EN) Hr. formand! Da De blev valgt som formand, sagde De, at De ville optræde som neutral formand for at sikre, at alle forhandlingsparter fik en chance for at blive hørt. Hvis De kritiserer mig for det politiske indhold i det, jeg siger, udfører De jo ikke Deres job som neutral formand.
Andreas Mölzer
(DE) Hr. formand! Efter al den opstandelse skal vi måske se at komme ned på jorden igen. Energiforslugne nye vækstøkonomier og fråsende industrilande var end ikke rede til at gennemføre Kyotoprotokollen. Jeg tvivler derfor på, om der vil ske nogen ændringer efter konferencen i København. Formålet med certifikathandel er også tvivlsomt, men der bruges millioner på dette, mens de ægte alternativer såsom vedvarende energi bliver spist af med pebernødder. Dette skal bestemt ikke føre til, at kernekraftværker bliver fremhævet som et Kyotovenligt alternativ.
Det andet presserende kriserelaterede emne, nemlig tilskudskapløbet vedrørende den skrantende bilproducent Opel, er et lige så sprængfarligt spørgsmål. Forvarsler som f.eks. en faldende ordrebeholdning blev ikke taget alvorligt nok, og EU har formentlig bidraget til tilbagegangen for den en gang så blomstrende branche med sin syndflod af forskrifter. Det, man kan lære heraf, er, at vi i fremtiden for alle erhvervssektorer skal skabe grundlæggende betingelser, som man kan planlægge ud fra og forudsige, og indtil vi har færdigudviklede koncepter på plads, er det uansvarligt at smide milliarder af de europæiske skatteyderes penge efter problemet. Det er vigtigt at sørge for, at disse penge i det mindste ikke går til USA. Der skal desuden indføres tilbagebetalingsregler.
Om ikke andet bør det på det kommende møde være muligt at lægge fundamentet, så projektet vedrørende den "gennemskuelige" europæiske borger kan blive afsluttet. Stockholmprogrammet giver folk færre rettigheder, ikke flere, fordi de ikke har nogen kontrol med, hvordan dataene anvendes. Der er ingen tegn på, at man ophører med overvågningen af passagerer, det kontroversielle spørgsmål om databeskyttelse er endnu ikke blevet løst, og hvis vi skal indføre et europæisk asylsystem, skal vi efter min mening anvende de strengeste kriterier - sådan som i Danmark.
Cecilia Malmström
Hr. formand! Jeg vil gerne sige tak til gruppelederne for deres meget inspirerende indlæg. Ikke alle, men de allerfleste, ser ligesom det svenske formandskab ud til at være glade for, at vi kunne få disse to udnævnelser af Herman Van Rompuy og Catherine Ashton på plads. Begge disse personer bidrager til sammenhæng, stabilitet og øget samordning i EU, og det er nødvendigt, hvis vi skal kunne fokusere på de store udfordringer, der varer længere tid end de seks måneder, et formandskab varer. Jeg tror, det er rigtig godt.
Nu kan de, når de er blevet udnævnt, præcis som hr. Schulz sagde, fokusere på deres opgaver, og vi kan komme ud over denne debat. Når Lissabontraktaten nu endelig træder i kraft den 1. december, kan den britiske indenrigspolitik måske også blive drøftet uden for plenarsalen. EU har brug for moderne spilleregler, og Lissabontraktaten vil give os dette. Vi er bedre rustet til at tage fat på de store spørgsmål, vi står over for.
I den kommende tid frem til det europæiske topmøde er der frem for alt tre spørgsmål, hvor det svenske formandskab håber at kunne gøre fremskridt sammen med Parlamentet og med hjælp fra Kommissionen. Vedrørende klimaspørgsmålet gør vi vores yderste for at få en ambitiøs politisk aftale med en tidsplan, således at aftalen i sidste ende bliver juridisk bindende. Vi kommer til at leve med resultatet af mødet i København og det, der sker bagefter, i lang tid, og vi skal lidt efter lidt omstille vore samfund til at blive mere klimasmarte.
Vedrørende de økonomiske spørgsmål står vi, selv om det lysner på finansmarkederne, over for en høj arbejdsløshed i mange lande, og dette vil præge vores økonomier i mange år fremover.
For så vidt angår hr. Verhofstadts spørgsmål om tilsyn, er jeg glad for, at vi ikke desto mindre gør fremskridt på dette område. Problemet med det finansielle tilsyn, vi har haft hidtil, er, at der har været for stor fokus på individuelle virksomheder og for lidt fokus på hele det finansielle system. Samarbejdet mellem de forskellige tilsynsorganer har heller ikke fungeret. Når de nye europæiske tilsynsorganer er på plads, vil vi kunne afhjælpe dette. Der bliver et overordnet overblik og et styrket samarbejde. De bliver jo også ansvarlige over for Rådet og Parlamentet. De øvrige detaljer omkring dette vil blive drøftet på Økofin-mødet den 2. december, hvor vi forhåbentlig vil gøre yderligere fremskridt.
Til slut vil jeg vedrørende Stockholmprogrammet sige, at dette er en særdeles vigtig beslutning, som vi også kommer til at leve med i lang tid fremover, og hvor Parlamentet kommer til at få meget stor indflydelse i fremtiden. Det handler, præcis som mange af medlemmerne har sagt, om at finde løsninger på de frygtelige problemer, vi står over for, for så vidt angår grænseoverskridende kriminalitet, menneskehandel og terrortruslen, samt at afbalancere dette med en politik, som også sætter medborgerne i centrum og sikrer, at der er respekt for den enkeltes integritet.
Jeg håber, at vi kan komme frem til et langsigtet program, hvor der tages fat på disse spørgsmål i Stockholmprogrammet. Disse tre spørgsmål har sammen med en række andre spørgsmål været det svenske formandskabs prioriteringer, og det glæder mig meget at se, at vi forhåbentlig vil få dette i hus i december. Jeg får jo lejlighed til at tage ordet igen, når forhandlingen afsluttes.
José Manuel Barroso
Hr. formand! Der var dette konkrete spørgsmål om SWIFT, og jeg vil gerne præcisere min holdning til dette, fordi jeg tror, det er særdeles vigtigt. Det har også med Stockholmprogrammet at gøre.
SWIFT-programmet er helt klart et meget værdifuldt instrument for medlemsstaterne i forbindelse med terrorbekæmpelse. Det har sat medlemsstaternes myndigheder i stand til at forhindre terrorangreb i Europa. Vi taler her ikke om teoretiske sager. Vi taler om faktiske sager.
Det udkast til en aftale mellem EU og USA, der i øjeblikket bliver drøftet, er en midlertidig ordning med en maksimal løbetid på 12 måneder. Der er behov for den for juridisk at erstatte den eksisterende aftale, efter at datalagringen nu sker uden for USA.
Hvis den midlertidige aftale vedtages inden den 1. december, og retsgrundlaget ændres, vil man undgå et sikkerhedsmæssigt hul og et alvorligt tilbageslag for relationerne mellem EU og USA på dette område.
På det seneste møde, hvor EU og præsident Obama deltog, tog han som første punkt samarbejdet om terrorbekæmpelse mellem USA og Europa op. Han nævnte navnene på konkrete lande i Europa, der for nylig havde undgået terrorangreb på grund af samarbejdet på dette område mellem os og USA.
Jeg vil gerne komme med nogle oplysninger om dette. Mere end 5 450 sager, der er omfattet af programmet til sporing af finansiering af terrorisme, er til dato blevet videregivet til de europæiske regeringer, og de europæiske lande fik oplysninger om over 100 nye spor i perioden fra januar til september i år.
Jeg kan give konkrete eksempler. Disse oplysninger har været til væsentlig støtte for de europæiske regeringer i efterforskningen af de al-Qaeda-kontrollerede planer om at angribe transatlantiske fly mellem Storbritannien og USA.
I midten af september 2009 blev tre personer kendt skyldige, og hver især blev dømt til mindst 30 års fængsel. I starten af 2009 blev systemet anvendt til at finde frem til de finansielle aktiviteter, som en i Europa bosiddende al-Qaeda-sympatisør, der spillede en rolle i planlægningen af et angiveligt angreb på fly, stod bag. Oplysningerne blev videregivet til regeringer i Europa og Mellemøsten.
I sommeren 2007 anvendte man det samme system til at finde frem til de finansielle aktiviteter, som nogle i Tyskland bosiddende medlemmer af den islamiske Jihad Union stod bag. Disse oplysninger var til stor hjælp i forbindelse med efterforskningen og den endelige anholdelse af islamiske Jihad Union-medlemmer, som planlagde angreb forskellige steder i Tyskland. De tilstod efterfølgende disse aktiviteter.
Så dette system har allerede reddet mange liv i bl.a. Europa. Vi taler om en yderst alvorlig sag. Jeg er helt enig i, at hele terrorbekæmpelsen skal ske med fuld respekt for de grundlæggende rettigheder og garantier i vores åbne, frie samfund. Vi europæere var de første i verden, der sagde til præsident Bush, at han var nødt til at lukke Guantánamo. Og det står vi fast ved. Samtidig er vi er nødt til at sikre, at vi står sammen og er engageret i kampen mod terror.
Jeg vil derfor gerne forsikre alle om, at vi vil fremlægge et nyt mandat på baggrund af den nye Lissabontraktat præcis til håndtering af dette spørgsmål, hvor Parlamentet vil have sine fulde beføjelser.
Så i starten af 2010 vil vi komme med et nyt grundlag, der med respekt for Lissabontraktaten naturligvis vil give Parlamentet al habilitet til at handle på dette område, fordi vi også ønsker, at Parlamentet står i spidsen for indsatsen mod terror og for sikkerhed ved naturligvis fuldt ud at respektere vores grundlæggende rettigheder og vores retsgarantier.
Da så mange af medlemmerne talte - og jeg takker for kommentarerne - om kønsbalancen, der er så vigtig for mig, i Kommissionen og EU's institutioner, lad mig så til sidst markere, at det i dag er 10-års-dagen for den internationale dag for afskaffelse af vold mod kvinder. Dette er efter min opfattelse en dagsorden, hvor vi også skal gøre noget i Europa. Der er desværre stadig mange tilfælde i Europa, hvor kvinder bliver overfaldet af deres samlevere eller tidligere samlevere. Jeg vil gerne benytte lejligheden til at vise vores engagement med hensyn til denne særdeles vigtige dagsorden, der også er i vores europæiske samfund.
Mario Mauro
(IT) Hr. formand, mine damer og herrer! Med hensyn til kommentarer til udnævnelserne i forbindelse med starten på den nye periode i EU, har den internationale presse meget ofte anvendt udtryk som "kandidater, der ikke kan klare jobbet," eller "for dårlige kandidater".
Jeg vil gerne gå imod strømmen. Hr. Verhofstadt har aldrig sagt noget mere sandt, end da han sagde, at et glas kan siges at være halvt fuldt eller halvt tomt. Jeg spekulerer derfor over, hvad Rådets bevæggrunde var, da det valgte disse personer. Jeg tror, det var nogle fællesskabsbaserede bevæggrunde, og lad mig forsøge at forklare, hvad jeg mener med det. Valget af et afgående medlem af Kommissionen til posten som europæisk udenrigsminister sender et klart signal. Man signalerer, at det er hensigten at føre en fællesskabsbaseret udenrigspolitik og ikke en udenrigspolitik, der er hængt op på filosofierne i nogen bestemt nation. Efter min opfattelse er det interessante derfor ikke, at fru Ashton er britisk, men at hun kommer fra Kommissionen. Hun anlægger med andre ord en fællesskabsbaseret linje til udenrigspolitiske spørgsmål, som ikke er knyttet til noget lands bestemte synspunkt.
Hvad angår indstillingen af den belgiske premierminister som kandidat, er denne beslutning blevet anfægtet ved at sammenligne ham med højtprofilerede personer. Vi ønsker vist ikke, at formanden for Det Europæiske Råd, der vil blive i sit embede i to et halvt år, skal råbe højere end de andre eller gøre sine beføjelser mere gældende end de andre, men at han skal overtale de andre til at tale med én stemme. Jeg mener derfor, det var et godt valg at pege på hr. Van Rompuy.
Vi skal sikre fremdrift via en fællesskabsbaseret tilgang, fordi det, hvis vi virkelig gerne vil opbygge Europa, er rigtigt, at vi vælger disse personer på grundlag af dette kriterium. Vi vil kunne iagttage, hvor effektivt dette valg er, når vi ser dem i aktion, men jeg opfordrer kraftigt alle til at støtte dem i deres arbejde, fordi vi ellers i realiteten vil lade den bedste mulighed i vores liv gå tabt.
Juan Fernando López Aguilar
(ES) Hr. formand! Jeg havde ordet i går i mødesalen for at understrege betydningen af Stockholmprogrammet, der er på dagsordenen for Det Europæiske Råd den 10. december. Jeg gjorde dette for at henlede opmærksomheden på indholdet og navnlig opfordre til den bredest mulige parlamentariske støtte til at sikre fremdrift for den betænkning, der er udarbejdet af tre udvalg i fællesskab. Jeg refererer til Retsudvalget, Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender samt Udvalget om Konstitutionelle Anliggender. I går fokuserede jeg derfor på betydningen af at skabe et Europa for borgerne samt et marked.
Jeg mener, at tiden nu er inde til - på dagsordenen for Det Europæiske Råd den 10. og 11. december - at fremhæve betydningen af denne sag ud fra et forfatningsmæssigt synspunkt. Parlamentet vil immervæk blive styrket i henhold til Lissabontraktaten.
Parlamentet vil især blive styrket på området med frihed, sikkerhed og retfærdighed og via udarbejdelsen af den handlingsplan, der skal vedtages under det spanske formandskab. Dette skyldes, at et sådant samarbejde er påkrævet i henhold til artikel 17 i traktaten om Den Europæiske Union og artikel 295 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde. I disse artikler opfordres vi til at involvere os i et interinstitutionelt samarbejde, og det kræves, at vi når frem til enighed om det interinstitutionelle samarbejde med henblik på i fællesskab at udvikle en strategi til gennemførelse af Lissabontraktaten. Det kræves endvidere, at vi gør dette, samtidig med at vi overholder principperne om den størst mulige gennemsigtighed, subsidiaritet og samarbejde med de nationale parlamenter. Sidstnævnte vil således blive inddraget ved udviklingen af Lissabondagsordenen.
Dette indebærer, at vi må arbejde meget hårdere. Livet bliver ikke nemmere for os. Det bliver tværtimod mere kompliceret. Vi vil også være tvunget til at gennemgå en vurderingsproces for at lære af erfaringerne. Hovedformålet med øvelsen vil være at sikre, at vi overholder den europæiske model og de grundlæggende rettigheder. Parlamentet vil også blive inddraget mere vedrørende databeskyttelse. Jeg tænker her på opfølgningen på den SWIFT-aftale, der tidligere i dag blev henvist til, og som har så stor betydning i forbindelse med vores bilaterale relationer med USA.
Af størst betydning er det dog, at Parlamentet vil blive inddraget i evalueringen af og opfølgningen på resultaterne i agenturerne i EU's institutionelle struktur. Jeg tænker på Europol, Det Europæiske Asylstøttekontor, Eurojust og Frontex.
Af alle disse årsager ser jeg gerne, at dagsordenen for Det Europæiske Råd afspejler betydningen af et stærkere engagement med hensyn til at handle og arbejde sammen med Parlamentet, først og fremmest i relation til udarbejdelse af og opfølgning på den handlingsplan, der skal vedtages under det spanske formandskab i det kommende halvår.
Alexander Graf Lambsdorff
(DE) Hr. formand! Vi har gjort det - Lissabontraktaten er trådt i kraft. Jeg vil gerne takke Cecilia Malmström, det svenske formandskab og hele teamet, som alle har arbejdet meget hårdt. Dette er en stor præstation.
I den forbindelse vil jeg gerne kort nævne to punkter, der udgjorde emnet for denne forhandling. Det første punkt er Rådets formand. Hr. Barroso nævnte lige, at han gerne vil arbejde sammen med Herman Van Rompuy. Jeg tror, at dette er en rigtig god idé. Det er rigtigt at samarbejde med Rådet. Der er dog en ting, jeg gerne vil sige ganske tydeligt, nemlig at Rådets formand ikke står til ansvar over for Europa-Parlamentet og heller ikke over for noget som helst andet parlament. Heraf følger, at hr. Barosso som Kommissionens formand er den legitime demokratiske institution og den legitime demokratiske formand for EU. Man skal derfor ubetinget arbejde sammen, men sørg venligst for at sidde i førersædet, hr. Barroso.
Mit andet punkt er, at repræsentanten for Rådet sagde, at Cathy Ashton den 1. december 2009 ville begynde både som højtstående repræsentant og som næstformand i Kommissionen. For det første er der kun tale om ét embede - højtstående repræsentant/næstformand i Kommissionen - og for det andet kan hun ikke begynde i sit embede uden godkendelse i Parlamentet. Fra den 1. december befinder "Barroso I"Kommissionen sig i et juridisk tomrum mellem udløbet af Nicetraktaten og påbegyndelsen af Lissabontraktaten. Cathy Ashton vil først tiltræde sin stilling fuldt ud efter at være godkendt i Parlamentet i slutningen af januar 2010.
Et par afsluttende bemærkninger om forhandlingskulturen her i Parlamentet. Vi behøver blot at lytte til hr. Farage. Hvis han og hans parti nogensinde kom til magten i Det Forenede Kongerige, ville briterne virkelig komme til at sætte pris på etableringsfriheden i EU, fordi de i hobetal ville flytte til Frankrig, Tyskland, Spanien og Italien - og til Portugal, hr. Barroso.
Jill Evans
(EN) Hr. formand! Mødet i Rådet vil finde sted mindre end to uger efter, at Lissabontraktaten træder i kraft, og vi har, som ministeren nævnte, været igennem en lang og vanskelig proces for at nå frem til dette punkt. Men mange af os føler, at vi har forpasset en afgørende chance. Der er stadig et "missing link", et absolut nødvendigt demokratisk element i forholdet mellem EU og befolkningen i Europa, og det er et understatsligt eller regionalt regeringsniveau.
Mange vælgere føler, at Europa er lige så fjern som altid, og vi er nødt til snarest muligt at tage fat på det problem. Vi har ikke alle haft en folkeafstemning og lejlighed til at give vores mening til kende om den fremtidige udvikling i Europa, men alligevel sker der noget på EU-plan, der har direkte indvirkning på vores arbejde som følge af de udfordringer, vi står over for, og alle de politiske spørgsmål, der allerede er blevet nævnt - beskæftigelse, sociale rettigheder, økonomisk regulering, terrorbekæmpelse, fred og retfærdighed - og jeg er stolt over at tage ordet, mens jeg tilfældigvis er formand for kampagnen til atomnedrustning i Wales.
Der er kun få uger til topmødet i København, som er en af de allerstørste udfordringer. Op til 80 % af politikkerne vedrørende begrænsning af og tilpasning til klimaændringerne vil blive gennemført på lokalt og regionalt niveau. Og mange regionale regeringer har ligesom regeringen i Wales banet vejen med hensyn til at vedtage radikale politikker til bekæmpelse af klimaændringerne. Det er her, at enhver indgået international aftale vil blive omsat i praksis. Så vi skal se ud over medlemsstatsniveauet og se på befolkningerne i Europa.
På søndag den 13. december afholder over 150 kommuner i Catalonien folkeafstemning om uafhængighed af Spanien. Hvordan reagerer EU så på det? Vil det være med på Rådets dagsorden? Jeg tvivler meget, men det burde det være. Europa gennemgår en forandring, og den nye formand vil forhåbentlig erkende dette og reagere på det.
Peter van Dalen
(NL) Hr. formand! Først og fremmest vil jeg gerne rose det svenske formandskab for indsatsen i løbet af sidste par måneder. Formandskabet har gjort sig fortjent til særlig anerkendelse for den måde, hvorpå man har løst den gordiske knude med udnævnelsen af hr. Van Rompuy og Lady Ashton.
Jeg er meget glad for disse udnævnelser, fordi hr. Van Rompuy allerede har sagt, at hans personlige synspunkter er fuldstændig uvedkommende. Hans ord vidner om klogskab og god indsigt. Jeg vil rose hr. Van Rompuy for denne EU-realistiske tilgang og vil foreholde ham det fremover, uanset om det er forventeligt eller nødvendigt.
Desværre har jeg også hørt mishagsytringer fra dem, der er bange for, at den første permanente formand for Rådet ikke har tilstrækkelige kompetencer til jobbet. Nogle havde tydeligvis håbet på en form for europæisk supermand. Jeg er så afgjort ikke enig i sådanne synspunkter, og hr. Van Rompuys første erklæringer har beroliget mig. Han har aldrig givet udtryk for, at han ønsker at blive en europæisk supermand af den type.
På det kommende rådsmøde skal de europæiske regeringschefer finpudse deres strategi til mødet i København med henblik på at kunne opnå det bedst mulige resultat. Jeg ønsker den nye formand, hr. Van Rompuy, og den nuværende formand for Rådet, hr. Bildt, al mulig teknisk succes med denne særdeles vigtige opgave. Jeg håber desuden for os alle, at det bliver et positivt og frem for alt fremadrettet resultat.
Takis Hatzigeorgiou
(EL) Hr. formand! Rådet vil inden længe stå over for en stor problemstilling, nemlig spørgsmålet om udvidelse. Når vi taler om udvidelse, fremgår det, at Tyrkiet udgør et stort kapitel i forhandlingerne. Vi, både Cypern og mit parti - og jeg vil gerne sige dette meget tydeligt her i Parlamentet - går helt og fuldt ind for Tyrkiets tiltrædelse af Den Europæiske Union. Men vi bliver ved og ved med at gentage, at denne tiltrædelse ikke kan finde sted, hvis Tyrkiet ikke leverer varen - ligesom alle de andre lande, der har tilsluttet sig EU - med hensyn til alle de tilsagn, landet har givet Cypern og EU.
Der er nogle forhandlinger på vej i Cypern mellem de to ledere, og hvis man finder en løsning, vil det være et symbol på sejr for hele EU. Denne sejr vil tilskynde EU til at indtage sin plads i den moderne verden. Men vi må bringe sandheden tilbage på banen, og sandheden er, at Tyrkiet holder halvdelen af Cypern besat med 40 000 tropper - angiveligt til beskyttelse af 80 000 tyrkisk-cyprioter. Det svarer til, at der er to tyrkiske soldater uden for hvert tyrkisk-cypriotisk hus. Jeg kender ikke til nogen parlamentsmedlemmer her, der er omgivet af så mange sikkerhedsforanstaltninger. Så vi taler om isolering af tyrkisk-cyprioter, og vi går offentligt ind for at afskaffe besættelseshærens isolering af tyrkisk-cyprioter.
Afslutningsvis vil jeg gerne påpege, at Cypern, selv om vi går ind for Tyrkiets tiltrædelse, ikke kan gå med til at åbne energikapitlet, inden Tyrkiet har opfyldt sine forpligtelser over for EU og Cypern, og inden landet har afskaffet de hindringer, man lægger i vejen for Republikken Cypern i forbindelse med bestræbelserne på at udvide sidstnævntes økonomiske område.
Zoltán Balczó
(HU) Hr. formand! Der er i overensstemmelse med Lissabontraktaten for ganske nylig truffet to vigtige personalemæssige beslutninger. EU har nu en permanent formand og en højtstående repræsentant for udenrigsanliggender. Har disse personalemæssige beslutninger så egentlig noget med os at gøre? Ja, det har de så sandelig. Vi taler her i Parlamentet en hel del om balancen mellem Kommissionen, Rådet og Parlamentet. Der er efter min opfattelse en ubalance, idet EU's regering, Kommissionen, har monopol på lovgivningsinitiativet. I nogle tilfælde fungerer den næsten som dommer. Den kontrollerer hovedledningen, mens vi her i Parlamentet blindt giver den det demokratiske stempel. I Lissabontraktaten står der ikke noget nærmere om den permanente formands opgaver. Disse vil selvsagt afhænge af, hvor karismatisk og beslutsom den person er, som ender med at få denne post. Man kan ud fra beslutningen tolke, at magten og kontrollen skal forblive - med kommissionsformandens ord - hos Kommissionen, der repræsenterer de overstatslige fælles interesser. Men det, vi siger, er, at magten fortsat ligger i hænderne på lederen af et imperium, der centralt kontrollerer 500 mio. menneskers liv.
På den anden side vil det også være særdeles vigtigt at sikre sig, at vi reagerer resolut med hensyn til vores umiddelbart forestående opgaver, når vi taler om klimakonferencen. Dette indebærer imidlertid et afgørende skridt over for USA. Jeg er næsten sikker på, at hr. Barroso lige er gået ud, fordi han skulle foretage et telefonopkald desangående.
Marietta Giannakou
(EL) Hr. formand! Det er vigtigt, at Lissabontraktaten endelig er trådt i kraft. Borgerne i EU har jo måttet se til i ti år, hvor EU ikke har kunnet finde måder, hvorpå vi sikrer, at institutionerne fungerer effektivt efter udvidelsen med de 12 nye medlemsstater. Men i dag har tingene ændret sig. Vi har en permanent formand for Rådet - og alle forsikrer os om, at dette er en person, der vil søge konsensus og enighed - og vi har også en højtstående repræsentant for udenrigspolitiske anliggender.
Forhåndskommentarer om, hvorvidt de er egnet i sammenligning med dem, der forinden gik rygter om, eller dem, der formodentlig er specialister på området, er uden betydning. Det vigtige er, hvordan traktaten bliver anvendt. Samarbejde mellem Kommissionen og Parlamentet er enormt vigtigt. Parlamentets rolle er blevet styrket, men for at den reelt bliver styrket, og for at borgerne i EU fornemmer dette, bliver Kommissionen snarest muligt nødt til at stille nogle spørgsmål, eftersom den har initiativretten i Det Europæiske Råd.
Rådet vil formodentlig fungere hurtigere, da det ikke længere vil fungere som hidtil under systemet med de roterende formandskaber, og regeringerne vil ikke have mulighed for at manipulere på de forskellige rådsmøder og argumentere for, at alt godt kommer fra regeringernes side, og alt skidt og irriterende kommer fra Bruxelles.
Det er indlysende, at der vil komme nogle spørgsmål til Rådet i december om udvidelse, men hverken ministeren eller kommissionsformanden har givet os nogen detaljer. De har kun informeret os generelt om andre spørgsmål. Det er en kendsgerning, at udvidelsen til Vestbalkan og Tyrkiet på baggrund af forslagene fra Kommissionen bliver mødt med en lang række betænkeligheder og spørgsmål - til trods for målet om at integrere disse lande i EU.
Catherine Trautmann
(FR) Hr. formand, fru kommissær! I torsdags udnævnte EU hr. Van Rompuy som sin første permanente formand for Rådet og fru Ashton som ansvarlig for europæisk diplomati. Jeg vil vende tilbage til de forhandlinger, som har fundet sted i vores institutioner, siden disse udnævnelser blev bekendtgjort.
Ud over spørgsmålet om navne og funktioner er der efter min mening faktisk det centrale spørgsmål om staterne. Lad mig forklare, hvad jeg mener. Vi er vidne til det, der kan vise sig at være det værste mareridt for dem, der har udtrykt, at Det Europæiske Fællesskab er idealet, og at de ønsker en union. På det pågældende tidspunkt troede man, at EU's rødder skulle findes i statslegitimitet, og at Unionens fremtid lå i at overskride national egoisme. En spænding mellem to indbyrdes uforenelige størrelser, der nogle gange er smertelig, og som ofte frembringer originale mekanismer, men der frem for alt tjener som en politisk tilgang, der er unik i verden.
Dette mareridt er et Europa, der ville være begrænset til et samfund med mellemstatslige opkøb. Resultatet, som vi kan se i dag, ville være mistanke om inkompetence, formodning om illegitimitet og spænding mellem politiske familier.
Meningen med dette indlæg er, som man nok har forstået, ikke at vende tilbage til at afsige domme blot baseret på hensigt. Jeg foretrækker at minde om de rettigheder og opgaver, vi som parlamentsmedlemmer har. Det er vores pligt at stille spørgsmålstegn ved de uigennemsigtige studehandler omkring udnævnelserne til posterne som følge af Lissabontraktaten. Det er i fremtiden vores pligt at tvinge Rådet til at ophøre med denne udemokratiske, forældede udnævnelsesmetode, der fremmer opfattelsen af, at EU i sin opbygning er afskærmet fra befolkningerne.
Det er vores pligt at anvende alle vores nye parlamentariske beføjelser til at påvirke de politikker, der er en følge af de nye beføjelser, vi er sikret i henhold til Lissabontraktaten.
Parlamentet skal midt imellem Kommissionen, der er svækket, og et mellemstatsligt centrum, som er styrket, blive det institutionelle ligevægtspunkt. På dette område vil næstformanden i Kommissionen forhåbentlig være omfattet af den samme høringsproces i Parlamentet som de øvrige medlemmer af Kommissionen. Vi har faktisk ret til at gennemføre denne proces. Det fremgår af traktaterne. Jeg støtter også forslaget fra fru Harms, der har foreslået et møde mellem den nye formand og grupperne som helhed.
Det er vores pligt at kickstarte den europæiske integration, hvor det står rigtig slemt til. Ingen kan med rimelig grund ønske, at de mandater, hr. Van Rompuy og fru Ashton har fået, skal blive en fiasko, og helt specifikt vil jeg gerne ønske fru Ashton held og lykke, fordi jeg er stolt over, at en kvinde er blevet udnævnt til denne stilling som højtstående repræsentant.
Marielle De Sarnez
(FR) Hr. formand! Først og fremmest vil jeg gerne sige tak til det svenske formandskab, fordi det ved årets udgang forlader os med det bedste af sig selv. Dette er en god nyhed for Kommissionen og en god nyhed for Parlamentet.
Når det så er sagt, vil jeg gerne tage et par punkter op. For det første er der spørgsmålet om udnævnelser. Jeg anfægter ikke personspørgsmålet, men procedurerne. Desuden håber jeg virkelig, at det er sidste gang, at det sker på denne måde. EU's borgene forventede gennemsigtighed, demokrati og klarhed i forhandlingerne, og det, de i bund og grund fik, var uklarhed og forhandlinger i sidste øjeblik bag lukkede døre i Det Europæiske Råd. Dette må ikke gentage sig, og jeg tror, det vil være op til Parlamentet at foreslå nye procedurer og nye regler for fremtiden.
For så vidt angår klimaændringerne ser jeg gerne, at EU taler med én stemme og optræder samlet efter mødet i København, uanset hvad resultatet af konferencen bliver. Lad os se at komme videre! Lad os sigte mod en faktisk reduktion i udledningen af drivhusgasser på 30 %! Når jeg siger "faktisk", indebærer dette, at det i sidste ende en dag vil være nødvendigt at stille spørgsmålet om undtagelser og emissionshandel. Lad os komme videre og på ny komme med et fast økonomisk tilsagn over for udviklingslandene. Det skylder vi dem.
Endelig må vi, for så vidt angår den økonomiske og sociale situation, arbejde på at etablere en ny økonomisk model, der giver høj prioritet til beskæftigelse, social udvikling og langtidsperspektivet, dvs. bæredygtighed i alle dens former. Vi har derfor brug for tilsyn og regulering, en politik, der er mere fordelagtig for små og mellemstore virksomheder, samt en fælles tankegang vedrørende skatteforhold, hvor der er mere fokus på langtids- end korttidsperspektiver.
Gerald Häfner
(DE) Hr. formand, mine damer og herrer! Hvilken position befinder vi os i nu op til dette topmøde i Europa? Nogle indlæg får det til at lyde, som om alt ville være fint, forudsat vi bare havde nok socialdemokratiske eller liberale - ja, hr. Schulz - kommissærer. Jeg mener, at det er en fejl. Alt er fint, når vi er enige om de store opgaver, som EU står over for.
For 20 år siden rev vi Jerntæppet ned her i Europa, og det synes for mig at være væsentligt, at det var folket, borgerne, som formåede det - og ikke militæret, regeringerne eller efterretningsvæsenet. Jeg tror, at vi også i fremtiden kun vil kunne opbygge Europa sammen med borgerne.
For det andet er der andre vægge, som skal rives ned, bl.a. i vores hoveder. Mange tror f.eks. stadig, at vi kan spille frihed og sikkerhed ud mod hinanden, selv om vi ved, at frihed kun er en realitet, når vi beskytter den. Men denne beskyttelse må ikke ske på bekostning af vores grundlæggende rettigheder og må ikke føre til en overvågningsstat - hvor vi bl.a. har eksemplet med SWIFT.
Mange tror også, at det er muligt at spille EU og demokratiet ud mod hinanden. Men kun et demokratisk EU kan blive en succes på lang sigt. Mange tror, at miljøet og økonomien er modsatrettede begreber, mens den eneste måde, hvorpå vi kan sikre langsigtet velstand, er ved hjælp af en miljøbaseret økonomi.
Endelig vil jeg gerne lige sige, at vi nu skal i gang med Stockholmprogrammet, og hvis vi ikke gør alt, hvad vi kan der, uanset omkostningerne - og mange bruger hundredvis af millioner på at redde bankerne, men er smålige vedrørende klimaet - hvis vi ikke handler hurtigt og konsekvent, går det menneskeheden ligesom det går mig som taler nu, nemlig at tiden er forbi.
Roberts Zīle
(LV) Hr. formand! I sidste uge var der to store begivenheder i Europa. De fodboldinteresserede så, hvordan en dommer valgte et hold, der skal deltage i World Cup-finalerne, men samfundet som helhed kunne ikke se eller forstå, hvordan og hvorfor visse dommere valgte de ledende figurer til EU's embeder. Men hvis man spørger om, hvem beboeren i Det Hvide Hus eller Kreml skal ringe til i fremtiden, er svaret stadig, at de vil ringe til de samme personer, de ringede til inden. Med hensyn til Rådets foranstaltninger i december anmoder jeg i betragtning af den økonomiske, finansielle og beskæftigelsesmæssige situation det svenske formandskab om ikke at glemme den velkendte situation i de baltiske lande på disse områder. Set i lyset af de aggressive investeringer i disse lande har man været tvunget til desperat at holde fast i sin ufravigelige og investeringsvenlige fastkurspolitik over for euroen. Det betyder i virkeligheden en devaluering af deres økonomier, således at de baltiske lande er i førerposition med hensyn til arbejdsløshed, samtidig med at de demografiske forhold får samfundene til at forbløde. Hvilken type europæisk solidaritet kan vi informere vores borgere om, hvis de socialt og økonomisk ender med at være sakket endnu længere bagud i forhold til det europæiske gennemsnit, end inden de kom med i EU?
Andrey Kovatchev
(BG) Hr. formand! Lissabontraktatens ikrafttræden bør indebære større gennemsigtighed, mere demokrati og større effektivitet i forbindelse med beslutningsprocessen. Men som vi udmærket ved, går effektivitet og demokrati ikke altid hånd i hånd, navnlig når der er manglende samordning mellem institutionerne og ringe relationer til borgerne. Det er utvivlsomt mere demokratisk at finde en passende måde, hvorpå EU's borgere kan blive inddraget i valget af rådsformanden, således at EU virkelig kan komme tættere på borgerne. Jeg tror, det vil være en opgave for fremtiden. På trods af alt dette ønsker jeg de personer, der er udnævnt som formand for Rådet og højtstående repræsentant held og lykke.
For så vidt angår det kommende møde i Rådet den 10. og 11. december, håber jeg i høj grad, at der bliver vedtaget et ambitiøst program med hensyn til de institutionelle spørgsmål vedrørende Lissabontraktaten. Jeg tænker her på Tjenesten for EU's Optræden Udadtil. Vi skal have nogle klare informationer om, hvordan den er sammensat, og hvad den retslige status og beføjelserne er. I den forbindelse stemmer vi her i Parlamentet om vores holdning til hr. Broks betænkning. Jeg forventer også at få en tydelig forklaring fra Rådet vedrørende resultaterne af de samordnede exitstrategier, der anvendes og foreslås i forbindelse med krisen, herunder eventuelle pakker med økonomiske og finansielle foranstaltninger. Jeg vil især gerne vide, hvad Rådets holdning er til fremtiden for de europæiske finansielle tilsynsmyndigheder, der fremover skal reducere risikoen for finansielle lovovertrædelser, der ret beset har bidraget til den aktuelle krise.
Et andet vigtigt punkt, jeg forventer at høre Rådets stillingtagen til, er f.eks. den integrerede strategi efter Lissabon, som vi har hørt, forventes at blive vedtaget i marts 2010. Jeg håber, at Parlamentet kommer til at spille en aktiv rolle i forbindelse med denne strategi. EU's borgere skal stå i centrum i denne strategi. Skabelse af arbejdspladser via investering, forskning, innovation, grønne teknologier og øko-effektivitet skal være en faktor, der bidrager til at fastholde den økonomiske udvikling - og ikke omvendt. For så vidt angår Stockholmstrategien, ønsker jeg naturligvis Schengenområdet udvidet til hurtigst muligt at omfatte Bulgarien og Rumænien. Jeg ønsker held og lykke med mødet.
Glenis Willmott
(EN) Hr. formand! Først og fremmest vil jeg gerne sige, at jeg hilser nyudnævnelsen af hr. Van Rompuy velkommen, og jeg er især stolt over, at vi har en særdeles dygtig og talentfuld britisk kvinde i Cathy Ashton som den første højtstående repræsentant.
Vedrørende rådsmødet i december har vi i denne uge oplevet virkningen af dårligt vejr i Cumbria i det nordvestlige England, som har været udsat for alvorlige oversvømmelser, og det er ikke blot i Europa, at vejret skaber uventede genvordigheder. Dårligt vejr forårsager også andre uforudsete menneskelige tragedier overalt i verden.
Benægtelse af fakta er den nemme løsning, men jeg gik ikke ind i politik for at kæmpe for de nemme løsninger. Jeg ønsker ikke, at mine børn eller mine børnebørn skal spørge om, hvorfor jeg ikke gjorde noget. I min region er det britiske Konservative Parti repræsenteret af Roger Helmer, der beskriver de menneskeskabte klimaændringer som en myte. Til trods for påstandene fra det Konservative Partis leder, David Cameron, om, at det er et miljøbevidst parti, står hr. Helmer for det farlige og upålidelige ved den konservative miljøpolitik.
Vi er nødt til at handle, men at gå enegang i denne kamp dur ikke. Vi har på alle niveauer brug for nogle initiativer, der involverer en reduktion af den mængde CO2, vi producerer, med mindst 2 %. Jeg støtter dem, der ligesom vores premierminister har forpligtet sig til at skære CO2-emissionerne ned med 80 % inden 2050. Labour-regeringen i Det Forenede Kongerige ønsker en aftale, der er ambitiøs, effektiv og rimelig, og at hjælpe de fattigste lande med at reducere deres emissioner og tilpasse sig til klimaændringerne.
Enhver aftale om finansiering i forbindelse med klimaet skal være en yderligere finansiering i tillæg til målene for den eksisterende udviklingsbistand, og den må ikke komme fra de eksisterende budgetter. Enhver finansiering, der bliver aftalt i København, skal specifikt vedrørende klimaændringernes indvirkning på udviklingslandene og må ikke træde i stedet for andre værdifulde kilder til bistand. For øjeblikket fokuseres der tilsyneladende på kortsigtet, hurtig startfinansiering, men vi har også brug for langsigtede forpligtelser. Kan hr. Barroso garantere, at han vil give de finansieringsmæssige forpligtelser efter 2012 høj prioritet i en eventuel aftale i København?
Diana Wallis
(EN) Hr. formand! Vi står på tærsklen til en nye æra, og vi burde måske stille os selv tre spørgsmål: hvem, hvordan og hvad? Hvem, det skulle være, blev mere eller mindre besvaret i sidste uge, og ingen kunne være mere tilfreds med resultatet end mig. I en uge, hvor vi begyndte med at have blot tre kvinder i Kommissionen, ender vi nu med ni.
Jeg kan oplyse, at nogle af de magtfulde kvindelige parlamentsmedlemmer er fratrådt nu, men de vil være tilbage om fem års tid, hvis processen ikke bliver bedre. Kan vi ikke godt næste gang få en proces, hvor alle medlemsstaterne nominerer en kvinde og en mand som kandidat, således at vi ikke får den her panik før lukketid.
Og så vil jeg også gerne tale om, hvordan processen forløb. Denne proces var uigennemsigtig. Det har været nævnt, at vi nu skal tænke over de praktiske konsekvenser af Lissabontraktaten. Lad os gøre gennemsigtighed til nøgleordet for vores tre institutioner og for, hvordan vi behandler hinanden, samt hvordan vi er åbne over for offentligheden. Gennemsigtighed skal fremover være reglen.
Med hensyn til, hvad vi skal fokusere på, er det borgerne, der skal være i centrum. Stockholmprogrammet er en god begyndelse, meget mere borgercentreret end alle forgængerne, men vi skal fortsat beskytte borgernes rettigheder ved at give dem beskyttelse - men også sikre, at deres dagligdag bliver lettere i hele Europa.
Mirosław Piotrowski
(PL) Hr. formand! Det kommende topmøde i Det Europæiske Råd vil stadig blive domineret af det nylige valg af formanden for Rådet og lederen af EU's diplomati. For mange var ikke alene valget af disse specifikke personer en overraskelse, men også fraværet af en tydelig tilkendegivelse af deres ansvarsområder. Vi har i lang tid fået at vide, at Lissabontraktaten vil forbedre EU's funktionsmåde, men nu viser det sig her fra begyndelsen, at der opstår konflikter over personalemæssige spørgsmål. Ingen af kandidaterne har fremlagt et program - i modsætning til f.eks. hr. Barroso, der præsenterede et program forud for valget af ham.
Vi er på vej ind i en eksperimentel fase, hvor en hel del kommer til at afhænge af de nye lederes personlighed og forestillinger. Vi kan kun håbe, at de, når de behandler spørgsmål som f.eks. omrokeringer i Kommissionen og cykliske forandringer i naturen, som i vid udstrækning er uafhængige af menneskelig aktivitet, også vil beskæftige sig med at løse EU-borgernes specifikke problemer, som f.eks. den økonomiske krise, bistand til de fattigste regioner i EU og terrorbekæmpelse.
Gunnar Hökmark
(EN) Hr. formand! Jeg tror, at det efter Lissabontraktatens ikrafttræden, mødet i Det Europæiske Råd i sidste uge og udnævnelsen af medlemmerne af Kommissionen er på tide at opstille nye fremtidsperspektiver og tage fat på de nye udfordringer, vi står over for.
En af udfordringerne er helt åbenlys, og den består i, at arbejdet efter mødet i København vil være lige så udfordrende som arbejdet inden. Det vil fortsat være en af de vigtigste opgaver for EU og Kommissionen. Men vi skal tænke over, at det nu også er på tide at gå væk fra de gamle begreber med øst og vest i Europa eller nye og gamle medlemmer og tænke på kontinentet som ét Europa.
Og så er det også på tide at se, at tiden nu efter alle drøftelserne om Lissabontraktaten er moden til at sikre ny fremdrift med hensyn til udvidelsesprocessen.
Kroatien og Island - jeg vil gerne have dem til at konkurrere om at blive medlem nummer 28. Men vi skal også tage Vestbalkan og naturligvis forhandlingerne med Tyrkiet med i vores overvejelser. Dette er forestående problemstillinger og er en måde, hvorpå vi kan øge EU's styrke i en ny verden, hvor vi er nødt til at være stærke og føre an, for så vidt angår idéer og værdier.
Men det er også et spørgsmål om nu at sikre, at vi får en ny dagsorden for et socialt Europa - dvs. arbejdspladser, innovation og velstand - og den eneste måde, hvorpå vi kan opnå det, er ved at sikre, at vi efter krisen kan blive en konkurrencedygtig og toneangivende økonomi.
Og jeg vil gerne understrege, at Kommissionen har et ansvar for at sikre, at vi undgår protektionisme, at det er let for små og mellemstore virksomheder at vokse, udvikle sig og drive forretning i hele Europa, samt at vi kan sikre, at Europa er en dynamisk økonomi. Dette er vigtigt, og jeg vil gerne sige til kommissionsformanden og alle kommissærerne, at vi skal sikre, at vi har en konkurrencedygtig europæisk økonomi, for at vi kan have et socialt Europa.
Csaba Sándor Tabajdi
(HU) Hr. formand, fru Wallström! Lissabontraktatens ratifikationsproces er nu overstået, og stats- og regeringscheferne har valgt kommissær Catherine Ashton som EU's første udenrigsminister, skønt dette ikke er hendes officielle titel.
Den næste opgave vil nu være at få etableret EU's udenrigstjeneste. Der er en overvejelse, som jeg synes, det er vigtigt at holde sig for øje ved etableringen af denne tjeneste - og jeg anmoder det svenske formandskab og især Cecilia Malmström om at sikre, at der ofres opmærksomhed på dette i udenrigstjenesten - nemlig at der er en særdeles ringe antalsmæssig repræsentation af nye medlemsstater i generaldirektoraterne for eksterne forbindelser og for udvidelse. Når der anvendes nationale kvoter for medlemsstaterne, skal det tages i betragtning, at de nye medlemsstater faktisk knap nok er repræsenteret i disse to generaldirektorater. Man skal derfor - idet der ikke må være forskelsbehandling, hvis udenrigstjenesten skal opnå troværdighed i befolkningen - være opmærksom på dette spørgsmål om proportionalitet. Det er særdeles vigtigt at sørge for proportionalitet og ligebehandling i udenrigstjenesten. Dette er i vores fælles interesse.
Jeg opfordrer kraftigt Kommissionen og Rådet til også at se nærmere på dette aspekt. Ud af EU's 143 udenrigsrepræsentationer er der kun en enkelt ambassadør fra en ny medlemsstat. Dette faktum taler for sig selv.
Charles Goerens
(FR) Hr. formand! Det, jeg gerne vil sige, vedrører ikke det svenske formandskab, som har været fremragende, og jeg vil gerne rose det udførte arbejde, men mine bemærkninger vedrører nærmere bestemt hele kollegiet i form af Det Europæiske Råd.
Hvad er der ikke blevet gjort for at redde Lissabontraktaten? Vi har i årevis kæmpet for at gøre EU mere gennemsigtigt, mere effektivt og mere synligt samt bringe EU tættere på borgerne.
Ud fra vores logik ville man på det ekstraordinære møde i Det Europæiske Råd den 19. november 2009 ikke have forrådt ånden i Lissabontraktaten ved først at udnævne formanden for Rådet og den højtstående repræsentant, når den nye traktat er trådt i kraft. Vi har kæmpet i 10 år for at få denne traktat, og Rådet ville ikke vente i 10 dage med at udøve de nye bestemmelser angående udnævnelsen til de to poster.
Ånden i Lissabontraktaten, som vi har kæmpet så hårdt for, ville ikke være blevet forrådt, hvis Jean-Claude Juncker, en ærkeeuropæisk, udmærket lærer og EU-entusiast med fremragende erfaringer og ekspertise, var blevet betroet posten som formand. Det er sjældent at støde på nogen, der rummer så mange kvaliteter. Vi har endnu ikke fået nogen forklaring på, hvorfor hans ubestridelige kvaliteter udgjorde en hindring for hans udnævnelse - hvilket faktisk synes at være tilfældet. Jeg er ikke den eneste, der gerne vil have det opklaret.
Fra det ordinære møde i Det Europæiske Råd til det ekstraordinære møde i Det Europæiske Råd var man på mødet i torsdags ikke i stand til at tilsløre de bagvedliggende skel mellem den mellemstatslige ånd og fællesskabsmetoden. Jeg er ikke den eneste, der beklager denne tingenes tilstand. Selv om mange efter folkeafstemningen i Irland troede, at der var pustet nyt liv i EU, har præcis lige så mange beklaget den lidet overbevisende begyndelse på denne valgperiode.
For lige at runde af kan jeg ikke andet end at håbe, at den udnævnte formand, hvis menneskelige kvaliteter og politiske kunnen er velkendt, hurtigst muligt formår at sikre den nye fremdrift for EU, der så hårdt er brug for.
Simon Busuttil
(MT) Hr. formand! Vi bliver undertiden så opslugt af vores daglige arbejdsrutiner, at vi ikke helt forstår at værdsætte de historiske øjeblikke, vi gennemlever. Lissabontraktatens ikrafttræden er en sådan lejlighed, der vil gå over i historien, og som vores børn og kommende generationer i sidste ende vil lære om i skolen. Ved lejligheder som disse skal vi dog også reflektere over betydningen af et sådant historisk øjeblik. Jeg vil gerne gøre mig et par overvejelser.
For det første vil vi takket være traktaten endelig få sat en stopper for det, der efter min mening er frugtesløse debatter om EU's institutioner og om EU's forfatning. Vi vil i stedet nu bedre kunne tage fat på de reelle problemer, EU skal tage sig af, som f.eks. den økonomiske situation, beskæftigelse, klimaændringer og indvandring. Dette er de udfordringer, vores vælgere vil have os til at gøre noget ved.
Den anden overvejelse drejer sig om Parlamentets rolle. Det er sidste gang, Parlamentet mødes i denne mødeperiode med de hidtidige beføjelser. Parlamentet blev født for 50 år siden, og medlemmerne blev udnævnt af de nationale parlamenter. I dag er det Parlamentet, der sammen med Ministerrådet deler magten til at træffe afgørelser, lovgive og udarbejde love. Jeg mener, at dette vil resultere i, at der bliver udarbejdet EU-love, som bedre afspejler borgernes interesser. Parlamentet skal være engageret i at varetage borgernes interesser i de love, vi vedtager.
Jeg spår, at Rådet, som mødes i næste uge, vil dvæle ved den historiske betydning af dette øjeblik, og at vi sammen vil arbejde i retning af at løse de udfordringer, vi kæmper med.
Jörg Leichtfried
(DE) Hr. formand, mine damer og herrer! Der er en klar førsteprioritet for mig, for os alle og for hele EU i fremtiden, nemlig arbejdsmarkedet. Vi skal være meget, meget opmærksomme på at skabe nye arbejdspladser og sikre de allerede eksisterende jobs. Dette yderst vigtige område kan være nøglen til et succesfuldt og bæredygtigt Europa, og det har efter min mening været særdeles forsømt i de sidste par måneder. Vi skal være klar over, at en lav arbejdsløshed har en positiv indflydelse på mange andre områder. Lad os sikre, at vi tager fat i håndtaget på rette sted.
Desuden forstår jeg ikke mange af de talere her i Parlamentet, der beklager, at en række europæiske politikere ikke allerede inden, de blev valgt, er verdenskendte. Hvorfor skulle de være det? Vi skal som europæere være selvsikre nok til at sige, hvem vi kan lide, og hvem vi mener, er egnet, og derefter vælge disse personer og ikke træffe afgørelsen på baggrund af, om andre mennesker har hørt om dem eller ej, eller om de nu passer til vores partnere i hele verden. Alt andet ville være latterligt, præcis ligeså latterlige som mange af indlæggene fra mange af dem, der - hvis de overhovedet er her - gemmer sig bag deres spraglede flag.
Tunne Kelam
(EN) Hr. formand! Dette er en god start på adventstiden - nu hvor vi kan se frem imod Lissabontraktatens ikrafttræden.
Alt kommer dog ikke som gode gaver fra oven. Vi skal beslutsomt gøre en indsats for at opnå en merværdi for vores europæiske projekt. Først og fremmest ligger vejen nu åben for fælles europæiske politikker. Der er ikke længere nogen formelle undskyldninger for ikke at have dem. Det er nu op til Rådet at iværksætte nogle robuste fælles politikker vedrørende udenrigssikkerhed og energi, som kunne blive virkelig troværdige for vores partnere. En af de mest presserende opgaver vil være fuldførelse af det indre energimarked, udvikling af fælleseuropæiske energiforsyningsnetværk og oplagringsanlæg samt gennemførelse af en energisolidaritetsbestemmelse.
Det andet problem udspringer af den økonomiske krise. Faktisk har landene uden for euroområdet lidt mest som følge af den dramatiske nedgang i investeringerne og den stigende arbejdsløshed. De har også været mere sårbare på grund af konkurrencemæssige ulemper i forhold til euroområdets medlemmer. Der er således helt klart brug for EU-overgangsforanstaltninger såsom yderligere lånefaciliteter til støtte for SMV'er og energi- og infrastrukturprojekter. Desuden kunne adgangen til EU's midler gøres lettere ved midlertidigt at slække på kravene om national samfinansiering.
Mit hjemland, Estland, gør sig jo store anstrengelser for at kunne tilslutte sig euroen inden 2011. Estland er et af de lande, der har den laveste udenrigsgæld og har formået at få budgetunderskuddet under kontrol. Den seneste anerkendelse af Estlands indsats fra OECD's og kommissær Almunias side er opmuntrende tegn på, at vi er på rette spor.
Zoran Thaler
(SL) Hr. formand! I december tager Det Europæiske Råd fat på nogle særdeles vigtige spørgsmål. Det bliver det første rådsmøde efter ratifikationen af Lissabontraktaten, og mine kolleger her i Parlamentet har allerede talt om, hvad disse spørgsmål bliver.
Personligt vil jeg gerne gøre opmærksom på et særdeles vigtigt spørgsmål, der nogle gange har en tendens til at blive overset, men som drejer sig om stabiliteten i Europa og EU som helhed, nemlig spørgsmålet om Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien (FYROM).
FYROM har været ansøgerland i de sidste fire år, og i de sidste 18 år har landet befundet sig i en så at sige fastfrosset konflikt med Grækenland, naboen mod syd og mangeårigt medlem af EU. Man kan sådan set sige, at der er en fastfrosset konflikt i hjertet af Europa.
Dette år har været et meget fremgangsrigt år for FYROM. I 2009 gjorde FYROM betydelige fremskridt. Der kom en positiv rapport fra Kommissionen, som henstillede, at Rådet gav landet startsignalet til at indlede forhandlinger om et fuldgyldigt medlemskab. Den 20. december ophæver landet sit visumkrav, og for kort tid siden havde vi valg i Grækenland.
Jeg opfordrer repræsentanterne i Rådet og Kommissionen på den ene side og medlemsstaterne på den anden side til at yde opbakning til de to premierministre Papandreou og Gruevski, disse modige mænd, således at de langt om længe kan finde en løsning, og således at FYROM kan komme med i den store familie, som EU udgør.
Andrzej Grzyb
(PL) Hr. formand! Det Europæiske Råd den 11. og 12. december vil sammenfatte de gode resultater af det svenske formandskab. Jeg vil gerne ønske ministeren og hele regeringen tillykke med, at de fik afsluttet den meget vanskelige ratifikationsproces. For det andet er gennemførelsen af Lissabontraktaten ved at tage sin begyndelse. Der indføres også nye institutioner som f.eks. den permanente formand for Det Europæiske Råd og den højtstående repræsentant for udenrigspolitiske anliggender. Vi ved, at disse udnævnelser har givet anledning til diskussioner og kontroverser, bl.a. her i Parlamentet.
Vi ønsker de indstillede kandidater held og lykke, men vi vil gerne sige, at den virkelige prøve bl.a. vil bestå i kvaliteten af politikken mod øst og forløbet med oprettelsen af Tjenesten for EU's Optræden Udadtil. Vi beklager imidlertid, at der ikke er nogen på holdet, som repræsenterer Central- og Østeuropa. Jeg mener, at en yderligere omrokering givetvis kunne opfylde dette behov fremover.
På klimatopmødet i København skal vi bl.a. have vedtaget de ambitiøse mål, som EU har fastsat. Dette skal også på dagsordenen på det kommende rådsmøde. Det samme skal Stockholmprogrammet, der er af stor betydning for sikkerheden og borgerne, og de nye bestemmelser i Lissabontraktaten. Desuden er der alle problemerne i forbindelse med den økonomiske krise.
Vores forventninger i forbindelse med indførelsen af Lissabontraktaten er frem for alt et mere effektivt EU, der er i stand til at gennemføre yderligere udvidelser og være til nytte for både borgerne og medlemsstaterne. Vi forventer, at Lissabontraktaten vil betyde en ny start for det indre marked, når man får fjernet kløften mellem politisk og økonomisk integration. Vi så også gerne, at udnævnelsen af Kommissionen skete under hensyntagen til Parlamentet og dets rettigheder, samt at de nationale parlamenters nye rolle bliver gennemført, samtidig med at nærhedsprincippet bevares, og det drøftes, hvordan EU skal opbygges efter Lissabon. Praktisk gennemførelse af Lissabontraktaten indebærer dog en anerkendelse af, at solidaritet og energipolitik også er anliggender, der fastlægges i den aktuelle lovgivning, som f.eks. bestemmelser om gasforsyningssikkerhed.
Ivari Padar
(ET) Hr. formand! Jeg vil gerne starte med at tale om den højtstående repræsentant, der blev udnævnt i sidste uge. Nogle af de foregående talere har kritiseret både formanden og den højtstående repræsentant, hvilket jeg mener, er ganske upassende. Ingen er nogensinde helt tilfreds, men personligt ser jeg positivt på udnævnelsen af begge repræsentanter, eftersom der er fundet en balance mellem alles interesser, dvs. mellem små og store lande, mellem mænd og kvinder samt mellem de forskellige politiske lejre.
Det eneste, der måske kan irritere mig personligt, er, at ingen repræsentanter fra de nye medlemsstater fik nogen af disse poster - men dette vil muligvis kunne lade sig gøre næste gang. Jeg vil under alle omstændigheder gerne takke alle kandidaterne fra min del af Europa, navnlig den estiske præsident, Toomas Hendrik Ilves, og den lettiske præsident, Vaira Vīķe-Freiberga. Jeg synes dog, at vi nu skal komme videre med det yderst vigtige arbejde og holde op med at bruge tiden på personspørgsmål.
Det andet punkt, jeg gerne vil tale om, vedrører finanskrisen, som Rådet formodentlig har givet høj prioritet. Borgerne i EU forventer, at vi gør noget ved problemerne med arbejdsløshed og lovpakken vedrørende finansielt tilsyn. I den forbindelse er det særdeles vigtigt, hvordan Kommissionen viser sig at være, og hvor effektiv den er. Dette gør sig også gældende for mit hjemland, Estland, fordi det mest indlysende mål for os er at sikre ny økonomisk vækst med henblik på at blive et stemmeberettiget medlem af euroområdet - og dette mål er inden for nær rækkevidde, idet der er stor sandsynlighed for, at vi kan opfylde Maastrichtkriterierne.
Alojz Peterle
(SL) Hr. formand! Det glæder mig, at det første rådsmøde i henhold til bestemmelserne i Lissabontraktaten er nært forestående. Jeg ønsker Herman Van Rompuy, den første permanente formand for Rådet, held og lykke. Vi deler i stor grad synspunkter med hensyn til, hvordan vi skal handle i fællesskab, samtidig med at der tages hensyn til vores mangfoldighed.
De nye institutionelle ordninger er blevet indført for at bringe beslutningsprocessen tættere på borgerne og gøre den mere enkel, mere demokratisk, mere gennemsigtig og mere effektiv. Der har i den forbindelse været megen snak om et magtfuldt Europa. Men det helt afgørende spørgsmål, man må stille her, er, hvilket magtbegreb vi skal udvikle, eller på hvilke grundlæggende elementer vi kan opbygge et magtfuldt Europa. EU's magt og succes hidtil udspringer af to centrale idéer hos EU's grundlæggere, nemlig respekt for den menneskelige værdighed og samarbejde. Det indebærer, at vi, mens vi arbejder på at sikre vores interesser, også skal tage hensyn til andre, det være sig privatpersoner, folkeslag, minoriteter eller lande.
I dag skal vi endnu en gang i al oprigtighed spørge os selv om, hvad det betyder at respektere den menneskelige værdighed, og hvad det betyder at placere mennesket i centrum af vores anliggender. Dette spørgsmål er meget tæt knyttet til Stockholmprogrammet. Mange af mine kolleger har gjort opmærksom på de grundlæggende frihedsrettigheder og behovet for at beskytte dem, men vi har tilsyneladende ganske divergerende opfattelser af, hvor menneskerettighederne egentlig begynder. Jeg håber, vi i det mindste kan blive enige om, at menneskerettighederne begynder, inden en person får tildelt statsborgerskab i et givet land.
Jeg er enig med dem, der er fast overbevist om, at artikel 1 i det europæiske charter om grundlæggende rettigheder bør finde anvendelse på mennesker i hele livsforløbet, dvs. fra vugge til grav. Vi skal især beskytte dem, der ikke kan beskytte sig selv. Inden vi kan beskytte menneskets frihedsrettigheder, må vi beskytte menneskets liv.
Jeg var glad for at høre, at der var så mange, som benyttede ord som "handle sammen" og "handle i fællesskab". EU's magt ligger i den fælles indsats, uanset om vi taler om den humanitære eller den mellemstatslige metode. Vi står måske over for stadig større udfordringer, der kræver, at vi udviser fælles politisk vilje, men mere samarbejde betyder ikke, at vi mister vores identiteter.
Göran Färm
(SV) Hr. formand! Vi hører kritik af, at to ganske ukendte politikere er blevet udnævnt til topstillinger i EU. Jeg mener, at denne kritik er urimelig. Vi her i Parlamentet har i hvert fald lært fru Ashton at kende som en fremragende leder. Men man er dog nødt til at tage kritikken alvorligt, for mange konkluderer nu, at medlemsstaterne gerne ser, at EU blot fungerer som et mellemstatsligt samordningsorgan, snarere end som et separat politisk niveau med den opgave at finde fælles løsninger på store udfordringer som f.eks. vækst, arbejdspladser, fred og miljøet. Hvis det var sandt, ville det være helt absurd.
Det er derfor foruroligende, at Kommissionen og Rådet har haft så svært ved at vise handlekraft med hensyn til en af de største interne udfordringer, som EU står over for, nemlig at reformere EU's langtidsbudget. Vi må nu få tilvejebragt de nødvendige ressourcer for at kunne investere i det indre marked. Det handler om transport og energiinfrastruktur. Vi må få tilvejebragt de ressourcer, der er nødvendige for at sætte handling bag ordene i Lissabonstrategien med sigte på 2020. Vi skal løse spørgsmålet om klimafinansiering - i hvert fald til dels via EU's budget - og vi skal forberede kommende udvidelser.
Så mit spørgsmål til formandskabet og Kommissionen er derfor: Hvornår kommer vi til at se konkrete forslag om en midtvejsevaluering, der har en indvirkning på de ikkeeksisterende budgetmargener for de resterende tre år af dette finansielle overslag, hvor de nuværende maksimumsgrænser forhindrer alle rimelige initiativer med hensyn til at gøre noget ved de udfordringer, der ikke kan vente indtil efter 2013, og også et forslag, som skitserer retningslinjerne for en langsigtet budgetreform?
Seán Kelly
(GA) Hr. formand! Jeg vil på vegne af Irland gerne sige et par ord ved denne for EU så historiske lejlighed.
(EN) Lissabontraktaten, der nu træder i kraft, er - navnlig med afsæt i de 67 % af den irske befolkning, der stemte for traktaten - et stort skridt fremad for alle i EU. Dette afspejler efter min opfattelse den opbakning, der er blandt borgerne til det gode arbejde, som det europæiske projekt har resulteret i så mange år.
Desværre har udnævnelsen af formanden og den højtstående repræsentant medført en hel del kritik, hvilket jeg mener, er temmelig urimeligt.
For det første skal de nyudnævnte have lidt tid til at finde sig til rette og skal dømmes ud fra resultaterne og ikke på baggrund af forudfattede meninger om deres evne til at udføre arbejdet.
For så vidt angår hr. Van Rompuy, har det været nævnt, at han er konsensusskaber og en effektiv forhandler - som om dette skulle være negative egenskaber. Dette er særdeles vigtige egenskaber i den tid, vi lever i. Hvad er det, vi vil have? En præsidentagtig guru, der fører sig frem i verden og skaber ballade? En person, der skaber ødelæggelse og forstyrrelse? Nej, det, vi har brug for nu, er en god, effektiv, fornuftig formand, og det synes jeg, vi har fået. Jeg ønsker ham held og lykke.
Hvad angår Baroness Ashton, har det været nævnt, at hun aldrig er blevet valgt til noget embede, og det er sandt, men det i sig selv siger ikke på nogen måde noget om hendes kvaliteter som person eller som effektiv politiker. Jeg har kun set hende i aktion her, siden jeg kom ind i Parlamentet, og helt specifikt spurgte jeg hende om handelsaftalen med Sydkorea, og hun klarede sig efter min mening ganske godt.
Jeg synes, at nogle af de kommentarer, hr. Farage desværre kom med i dag, gik over stregen, men det er nu ved at gå op for mig, at hr. Farage er ligesom en lp-plade. Han bliver ved med at gentage den samme politiske dagsorden og vender tilbage til tiden med "Rule, Britannia!" og magtkampe mellem landene. Den tid er forbi. EU er det største fredsprojekt, man nogensinde har set. Det skal det blive ved med at være, og vi må som parlamentsmedlemmer arbejde hårdt på at sikre, at det er sådan, det bliver fra nu af.
Diogo Feio
(PT) Hr. formand! Dette er en vigtig forhandling, da det formodentlig er den sidste, hvor vi drøfter navne. Det er faktisk på tide at vende et nyt blad, drøfte politikker og drøfte de udfordringer, EU står over for. Jeg vil gerne fremhæve en af disse udfordringer, nemlig spørgsmålet om, hvordan vi håndterer krisen. Det er et af de spørgsmål, som de europæiske politiske institutioner har stået mest samlet om.
Tiden er inde til at rose Rådet - og navnlig det svenske formandskab - for dets engagement. Tiden er inde til at rose Kommissionen og dens formand, der altid har været meget optaget af at håndtere krisen, og understrege, at Parlamentet selv har udvist stor villighed til at drøfte dette spørgsmål ved at nedsætte et særligt udvalg.
Det er imidlertid også en tid, hvor der har været uoverensstemmelser mellem det, de politiske ledere siger, og det, centralbankcheferne siger - på både nationalt og europæisk niveau.
For det første skal vi være varsomme med hensyn til, hvornår krisen er slut. Tiden er ikke inde til at trække støtteforanstaltningerne til nationaløkonomierne og virksomhederne tilbage. Det er også på tide at få fastlagt vejen fremad. Centralbankcheferne har varslet regeringerne om, at der skal iværksættes en ambitiøs plan for at rette op på budgetunderskuddene.
Tiderne ændrer sig. De har desuden i en meddelelse til adskillige regeringer vist deres modstand mod en række politikker, som f.eks. de politikker, der sigter mod at sænke skatterne. Jeg beklager, at den portugisiske regering ikke er med på at sænke skatterne. Vi skal sikre konkurrenceevnen, og budskabet er klart: større konkurrenceevne, større incitament, større vækst, større støtte til virksomhederne, større inddragelse af EU, som skal støtte vækst og jobskabelse.
János Áder
(HU) Hr. formand! Konferencen i København står som fjerde punkt på Det Europæiske Råds dagsorden. Der er to vigtige kontroversielle punkter, som hindrer EU i at nå frem til en fælles holdning til dette. Det ene punkt drejer sig om salg af CO2-kvoter efter 2012. Kommissionen og nogle af de gamle EU-medlemsstater vil gerne forbyde salg af kvoter efter 2012. Men ni lande - Den Tjekkiske Republik, Polen, Ungarn, Rumænien, de tre baltiske lande, Slovakiet og Bulgarien - insisterer på at måtte sælge deres kvoter også efter 2012.
De nævnte lande, herunder Ungarn, har opfyldt, undladt at opfylde og mere end opfyldt deres forpligtelser i henhold til Kyotoprotokollen. Ungarn, der forpligtede sig til en reduktion på 8 %, har f.eks. opnået en reduktion på 23 %. Ungarn finder derfor Kommissionens holdning fuldstændig uacceptabel og insisterer mest muligt på at måtte sælge sine CO2-kvoter også efter 2012. Jeg vil også gerne opfordre mine kolleger fra Bulgarien, Polen, Den Tjekkiske Republik, Slovakiet og de baltiske lande til selv, uanset partitilhørsforhold, lige så resolut at holde fast i dette synspunkt.
Othmar Karas
(DE) Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg vil først gerne lykønske fru Malmström med hendes, om man så må sige, skift fra parlament til regering og fra regering til Europa-Kommissionen. Jeg ønsker Dem alt det bedste.
Dette er vores sidste møde, som afholdes efter Nicetraktaten, og vi er i gang med at drøfte det første møde, der vil blive afholdt efter Lissabontraktaten. Dette kvantespring, denne overgang, dette nye kapitel skal være mærkbart på det første topmøde. Europa har forandret sig. Forhandlingerne om institutionerne er slut, og det gælder også udnævnelsesforhandlingerne, håber jeg. Vi skal til at tage politiske beslutninger på et nyt grundlag. Borgernes rettigheder og parlamenterne vil blive styrket, EU og institutionerne vil få større handlekraft, og vi, de tre institutioner, vil få rettigheder, der gør det lettere for os at repræsentere Europa ude i verden.
Man kan skrive, hvad man vil, på papir. Hvorvidt vi er i stand til at overbevise borgerne om, at vi har den politiske vilje til at handle, fastlægge nye målsætninger og inddrage borgerne i projekter, vil imidlertid afhænge af de kommende ugers mange møder. Jeg forventer, at dette topmøde vil skabe en ny dynamik, en ny ansvarsfølelse og en mere seriøs tilgang til håndteringen af forskellige emner. Det, som vi har oplevet i de seneste dage, var en søgen efter laveste fællesnævner, nemlig en nationalisering og politisering. Lissabontraktaten er derimod en opfordring til europæisering og politisk handling.
Jeg har derfor en forventning om, at vi ved, hvad vi vil gøre med den sociale markedsøkonomimodel. Hvordan griber vi den finansielle og økonomiske krise an? Vi kan ikke gøre det ved at forsvare eksisterende rettigheder, men ved at forsøge at finde globale løsninger. Jeg forventer også, at vi foretager en finansiel revision. Det er afgørende for os at vide, hvor mange penge vi skal bruge på vores politikker. På topmødet bør ansvaret for denne finansielle revision overdrages til Kommissionen. Vi skal tage en alvorlig, ærlig og åben debat om de forskellige emner og sætte nye mål for os selv. Jeg ønsker Dem alt det bedste.
Jean-Pierre Audy
(FR) Hr. formand, fru kommissær! Vi burde glæde os i dag, for vi er på vej ud af en institutionel krise. Vi har fået Lissabontraktaten, vi har fået ligestilling, og vi har fået sat ansigt på folk, men hvordan kan det så alligevel være, at jeg føler mig utryg?
Jeg fornemmer intet liv i dag i dette næsten tomme Parlament. Vi deltager i en skuffende forhandling om forberedelsen af Det Europæiske Råd. Jeg kan ikke sætte ord på denne følelse af utryghed i forbindelse med forberedelsen af dette sidste Europæiske Råd under et roterende formandskab.
Sikken en forskel i forhold til befolkningernes glæde i 2004, da de tidligere kommunistiske lande tiltrådte EU! Sikken en forskel i forhold til fejringen af markeringen af 20-året for Berlinmurens fald! Ja, vi ved nu, at løsningen ikke vil komme fra medlemsstaterne. Løsningen vil komme fra befolkningerne, den vil komme fra Europa-Parlamentet.
Jeg regner derfor med Kommissionen, som ikke bør vælge side, men etablere en politisk alliance med Parlamentet, så alliancen med befolkningerne gør det muligt for os at drømme om det, som vi ønsker for denne europæiske union, befolkningernes union.
Andreas Mölzer
(DE) Hr. formand! Jeg er enig med flertallet af de foregående talere i, at Lissabontraktatens ikrafttræden udgør en ny historisk fase i den europæiske integration. Befolkningen, borgerne i hele Europa, er imidlertid ikke altid i humør til at fejre, når de tænker på det. Mange er bange for, at Lissabontraktaten kan føre til øget centralisering i Europa.
Mange frygter, at de små EU-medlemsstater, f.eks. mit hjemland, Østrig, vil få mindre indflydelse, fordi de store medlemsstater vil kunne beslutte alt som følge af de nye afstemningsprocedurer. Folk har også en følelse af, at valget af personerne til EU's topposter var baseret på den svageste og laveste fællesnævner. Dette er ikke en kritik af hr. Van Rompuy og baronesse Ashtons personlige kvaliteter. Befolkningen indså imidlertid, at der ikke var tale om et demokratisk valg.
Hvis vi ønsker at føre EU ind i en frugtbar fremtid, skal vi i Parlamentet presse på for mere demokrati, også i forbindelse med udnævnelsen af personer til topposterne.
Rachida Dati
(FR) Hr. formand, fru Malmström, fru kommissær, mine damer og herrer! EU oplevede vækst på ny i tredje kvartal 2009, hvilket kunne få os til at tro, at det værste er ovre.
Eksplosionen i arbejdsløsheden er imidlertid stadig bekymrende, og vi skal derfor fortsat være yderst forbeholdne. Desuden anfører Kommissionen i en rapport af 23. november, at finanskrisen fra andet kvartal 2008 og frem til midten af 2009 kostede 4 mio. arbejdspladser.
Det er yderst vigtigt, at beskæftigelsesspørgsmålet bliver drøftet på det næste Europæiske Råd i forbindelse med debatten om Lissabonstrategien efter 2010. Sidstnævnte bør så absolut omfatte ambitiøse mål og nyskabende foranstaltninger.
Jeg mener, at debatten fra nu af skal fokusere på en tilpasning af Lissabonstrategien til denne urolige periode. Vores medborgere forventer - vi oplever det hver dag - at EU finder løsninger på beskæftigelseskrisen. Lad os ikke skuffe dem!
Min opfattelse og min skuffelse ligner imidlertid min kollega hr. Audys i lyset af et næsten tomt parlament og i lyset af en yderst bekymrende situation for vores europæiske medborgere.
Aldo Patriciello
(IT) Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg vil først og fremmest gerne takke det svenske formandskab for dets store indsats i de seneste måneder, som bl.a. har ført til Lissabontraktatens vedtagelse.
EU kan med styrkelsen af den fælles beslutningsprocedure efter 10 års institutionelt dødvande omsider fortsætte sin kurs mod vækst, som for nogen tid siden uventet blev afbrudt.
Til stor forskel fra alle forhandlingerne om de udnævnte personers kvaliteter har de seneste dages udnævnelser klart vist, at udnævnelsesprocedurerne langt fra overholder de principper om gennemsigtighed og ansvarlighed over for borgerne, som EU værner om. Parlamentet må forsvare sin kommende større inddragelse i disse forhandlinger, som landene i Rådet hverken kan eller må føre i hemmelighed.
Endelig håber jeg, at vi kan slutte 2009 af med en ambitiøs aftale på klimakonferencen i København, hvor vi som EU skal tale med én stemme, når vi udtrykker vores holdning til klimaændringer.
Czesław Adam Siekierski
(PL) Hr. formand! Det svenske formandskabs allervigtigste opgave var Lissabontraktaten, som åbner nye muligheder for Europa. Vi er nødt til at udarbejde en køreplan for dens indførelse. Udnævnelsen af personer er kun det første skridt. Vi skal for det andet vedtage en plan for økonomisk reform. Vi må huske på, at vi ikke kun skal hjælpe bankerne, men også hjælpe almindelige mennesker, især ved at begrænse arbejdsløsheden. For det tredje arbejder vi i øjeblikket på en strategi for bekæmpelse af klimaændringer - og det er godt. Vi er i gang med at beslutte, hvad der skal gøres på dette område, men lad os med hensyn til finansiel støtte huske på, at bekæmpelsen af krisen kommer i første række. For det fjerde er Stockholmprogrammet ensbetydende med et sikkert og åbent Europa, et Europa med frihedsrettigheder - først da kan vi tale om et forenet Europa. Det er i den forbindelse vigtigt at sikre en vis form for balance mellem disse vigtige værdier. Endelig kræver udviklingen i Østersøområdet et større samarbejde mellem medlemsstaterne i regionen, og Sverige har gjort en stor indsats i den forbindelse.
Petru Constantin Luhan
(RO) Hr. formand! Jeg vil gerne starte med at takke det svenske formandskab for dets håndtering af forberedelserne til overgangen til Lissabontraktaten. Denne prioriterede opgave på det svenske formandskabs dagsorden er blevet løst med succes. Jeg mener, at Det Europæiske Råd i december skal arbejde på at finde løsninger, der kan imødegå den dobbelte udfordring, som Europa står over for, nemlig den økonomiske krise og klimaændringer.
Lige nu skal tilliden til finansmarkederne genskabes gennem indførelsen af en tilsynsordning, så vi kan få hånd i hanke med markederne og forhindre, at en lignende krise opstår i fremtiden. Med hensyn til klimaændringer mener jeg ikke, at udformningen af miljøbeskyttelsespolitikken må påvirke andre politikker eller bevillingen af EU-midler til f.eks. regionaludviklingspolitikker.
Cecilia Malmström
Hr. formand! Jeg vil besvare nogle få korte spørgsmål. Der var et spørgsmål om Tyrkiet. Det glæder os naturligvis, at europæisk integration fortsat er et overordnet mål for Tyrkiet. Der sker fremskridt i forhandlingerne med Tyrkiet - det går måske ikke så hurtigt, som vi havde ønsket, men der sker fremskridt, og vi håber at kunne indlede forhandlinger om energikapitlet ved udgangen af året.
Vi støtter naturligvis også forhandlingerne mellem Tyrkiet og Cypern, og de forhandlinger, der føres på øen for at finde en løsning på dens deling. Det er de berørte parter, der er ansvarlige for denne proces, og FN yder assistance, men EU støtter naturligvis processen, og jeg var i Cypern for ganske nylig for at tale med de forskellige parter i sagen, og det ville være fantastisk, hvis der kunne findes en løsning snart. Her i eftermiddag afholdes desuden en udvidelsesforhandling vedrørende Tyrkiet og andre kandidatlande med deltagelse af den svenske udenrigsminister, Carl Bildt, hvor medlemmerne vil få mulighed for at stille spørgsmål om denne og andre sager.
Jeg vil sige nogle få ord om Østersøstrategien. Jeg vil endnu engang gerne takke Parlamentet for dets opbakning til det svenske formandskab i forbindelse med dette spørgsmål. Det var naturligvis her i Parlamentet, at idéen til Østersøstrategien blev født, så det glæder os meget, at den nu er på plads og er trådt i kraft. Den bliver en særdeles vigtig faktor i forbindelse med håndteringen af regionens miljøproblemer, men også i forhold til at øge samarbejdet om at skabe bl.a. velstand, innovation og sikkerhed.
Tjenesten for EU's Optræden Udadtil er en af de største og vigtigste ændringer, der følger af Lissabontraktaten. På topmødet i oktober godkendte Det Europæiske Råd en overordnet ramme for denne tjeneste. Fru Ashton vil nu fortsætte arbejdet med denne ramme sammen med Parlamentet og fremsætte et endeligt forslag inden april næste år. Tjenesten for EU's Optræden Udadtil vil naturligvis blive indfaset gradvist, og det er vigtigt, at det sker på en fornuftig og konstruktiv måde. Parlamentet vil få lejlighed til at drøfte, hvordan det skal ske.
Med hensyn til budgetrevisionen, hr. Färm, er jeg fuldstændig enig med Dem i, at nu hvor vi om en uges tid omsider får Lissabontraktaten på plads med dens nye moderne spilleregler for EU, vil vi naturligvis også få behov for et moderne budget, som kan leve op til de udfordringer, der er forbundet hermed. Jeg håber, at den nye Kommission vil være i stand til at fremsætte et sådant forslag snarest muligt. Jeg mener også, at hr. Barroso nævnte dette i går under spørgetiden.
Otte år efter Laeken står vi nu på tærsklen til en ny traktat. Det er et historisk øjeblik, starten på en ny æra for EU. Det glæder mig meget, at det svenske formandskab har været i stand til at spille en rolle i den forbindelse. Vi kan nu til en vis grad lægge de institutionelle spørgsmål bag os og koncentrere os om de store politiske udfordringer, som, vi ved, bekymrer de europæiske borgere - for det er naturligvis de europæiske borgere, som vi alle kæmper for.
Mange af disse spørgsmål vil blive drøftet på Det Europæiske Råds møde i december. Med hensyn til klimaet - det vigtigste spørgsmål for vores generation - afholdes Det Europæiske Råds møde samtidig med klimakonferencen i København, og topmødet vil give os mulighed for at finindstille vores forhandlingsposition i København, de steder, hvor det er nødvendigt.
Med hensyn til de finansielle anliggender og den økonomiske krise kan vi indføre en række instrumenter og også udarbejde langsigtede retningslinjer for, hvordan vi atter kan gøre Europa konkurrencedygtigt og skabe velstand og social samhørighed og navnlig se frem mod den nye Lissabonstrategi, som på lang og mellemlang sigt kunne blive meget nyttig for Europa i den forbindelse.
Endelig vil Stockholmprogrammet give de europæiske borgere sikkerhed og tryghed, og det er yderst vigtigt, at vi får dette program på plads. Alle disse spørgsmål vil også være der efter topmødet, og vi får behov for et meget tæt samarbejde med Parlamentet om alle disse spørgsmål. Den svenske statsminister, Fredrik Reinfeldt, vil være til stede på mødet i december og forelægge resultaterne af topmødet og i overordnede træk se tilbage på det svenske formandskab. Jeg vil gerne takke Dem for en særdeles god og konstruktiv forhandling.
Margot Wallström
Hr. formand! Samme dag, som vi fejrer, at der tilsyneladende bliver mindst ni kvinder i den nye Kommission - hvilket jeg i øvrigt betragter som en sejr for alle os, der aktivt har kæmpet for dette - hører vi her til morgen forlydender om, at alene i Frankrig blev 156 kvinder sidste år dræbt som følge af vold i hjemmet. Da det i dag er den internationale dag for bekæmpelse af vold mod kvinder, er dette noget, som bør få os til at standse op og tænke og forhåbentlig fremover også handle på både europæisk og internationalt plan. Vi skulle måske også tage dette op på forskellige møder i løbet af resten af dagen.
Det er et vigtigt skridt fremad. Det siger også meget om proceduren fremadrettet, som bør blive mere åben i forbindelse med udnævnelsen af kommissærer. Jeg håber, at medlemsstaterne og regeringerne i fremtiden vil indstille både en mand og en kvinde. Det, synes jeg, er en fremragende idé.
Lad mig også kommentere udnævnelsen af en ny højtstående repræsentant og en ny formand for Rådet. Fru Ashton blev indstillet til Kommissionen med fuld opbakning fra den britiske regering. Her i Parlamentet godkendte De hende faktisk for et år siden med et meget stort flertal - 538 stemmer for, hvis jeg husker rigtigt. Som flere af Dem har påpeget, har hun haft et meget tæt samarbejde med Parlamentet og har altid søgt at inddrage Parlamentet i forskellige spørgsmål. Hun blev udnævnt enstemmigt af de 27 stats- og regeringschefer, så jeg tror, at hun har den fornødne legitimitet til at udfylde posten og vinde respekt hos EU's udenlandske partnere. Jeg kunne godt lide den metafor, der blev brugt tidligere, nemlig at i stedet for at have en person, som vil standse trafikken eller signalerer rødt lys, skulle man have en såkaldt "smooth operator", en, som rent faktisk kunne være med til at få trafikken til at glide eller sikre, at beslutninger vedtages på en demokratisk og hensigtsmæssig måde i EU. Hun er for mig blevet en rigtig god kollega, og jeg vil beskrive hende som en overbevist europæer. Det er bestemt et vigtigt udgangspunkt.
Vi har allerede hørt nogle gode kommentarer i denne forhandling. Jeg synes, at det har været en givtig og konstruktiv debat, og takker for alle Deres bidrag. Jeg vil også gerne kommentere det direkte spørgsmål fra hr. Färm vedrørende budgetrevisionen. Jeg kan kun gentage, hvad kommissionsformanden allerede har sagt, nemlig at dette spørgsmål vil blive overdraget til den nye Kommission. Det skyldes for det første, at den nye Lissabontraktat indeholder bestemmelser, der kræver en ny institutionel struktur, og traktaten danner på den måde også et godt grundlag for budgetbeslutninger. Den nye Kommission vil for det andet skulle fastsætte de politiske prioriteter og efterfølgende bevilge penge i overensstemmelse hermed, således at budgettet reelt følger de politiske prioriteter. Jeg vil gerne sige, at det er en vigtig fornyelse og en mulighed for den nye Kommission, som vi også alle med glæde giver fru Malmström. Det, som Kommissionen kan sige, er, at budgetrevisionen vil finde sted i starten af næste år og bliver den nye Kommissions umiddelbare opgave.
Jeg vil gerne kommentere en enkelt ting vedrørende Stockholmprogrammet. Vedtagelsen af Stockholmprogrammet falder sammen med Lissabontraktatens ikrafttræden, så Parlamentet vil få en afgørende rolle i udviklingen af disse politikker. Det vil også styrke den demokratiske legitimitet af de vigtige beslutninger, der skal træffes på området for retlige og indre anliggender. Det er godt nyt for de europæiske borgere og for alle EU-institutionerne ligeså.
Med hensyn til klimaændringer kan jeg høre, at der er enighed om den aktive rolle, som EU bør spille i København og fremover.
Så endnu engang mange tak for denne forhandling! Med den nye Lissabontraktat får vi nu en tekst, som vil hjælpe os med at løse alle de vigtige spørgsmål, der er blevet rejst her - klimaændringer og kampen mod finanskrisen, herunder de sociale konsekvenser heraf - og så skal vi naturligvis sikre, at vi har et demokratisk EU i fremtiden.
Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Skriftlige erklæringer (artikel 149)
João Ferreira  
Det er hensigten, at grundlaget for den nye Lissabonstrategi om vækst og beskæftigelse skal fastlægges på det kommende Europæiske Råd. Det vil ske på et tidspunkt, hvor arbejdsløsheden i Europa er ved at nå historiske højder, og økonomien er i knæ og i dyb krise. Her otte år efter må vi bøje os og indse, at de erklærede mål er slået fuldstændig fejl. Årsagerne til denne fiasko er, hvad der hurtigt viste sig at være den sande dagsorden for denne strategi, nemlig deregulering af arbejdsmarkedsforholdene og den dermed forbundne nedprioritering af arbejde, et angreb på sociale rettigheder, afvikling af vigtige offentlige tjenesteydelser, privatisering og liberalisering af økonomiens nøglesektorer samt frit spil for markedskræfterne på flere og flere offentlige områder. Arbejdstagerne og befolkningen har al mulig grund til at håbe på en radikal ændring af denne dagsorden, et retningsskifte, som det er afgørende at få gennemført. En sådan ændring kræver bl.a. en anerkendelse af uddannelse som en rettighed, ikke en tjenesteydelse eller blot endnu en markedssektor, en demokratisering af adgangen til viden og kultur, en værdsættelse af arbejde og arbejdstagerrettigheder, beskyttelse af produktionssektorerne samt mikrovirksomheder og små og mellemstore virksomheder, sikring af offentlige tjenesteydelser af høj kvalitet til alle og en mere retfærdig fordeling af velstanden.
András Gyürk  
På det kommende møde i Det Europæiske Råd ventes medlemsstaterne at blive enige om de grundlæggende principper, der skal forelægges på klimakonferencen i København. Jeg mener, at det er vigtigt, at spørgsmålet om energieffektivitet ikke køres ud på et sidespor af emissionskvoter og finansiel støtte til udviklingslandene. EU synes med andre ord at glemme at undersøge den billigste pris. Grunden til, at det vil være særdeles skadeligt, er, at den billigste måde at nedbringe emissionsniveauet på i visse europæiske regioner er ved at forbedre energieffektiviteten. Der kan drages to konklusioner af ovennævnte. EU skal for det første bestræbe sig på at sikre konvergerende standarder for energieffektivitet på globalt plan gennem vedtagelsen af den nye klimabeskyttelsesordning. For det andet skal støtte til energieffektiviserende foranstaltninger tillægges større betydning i EU's nye langsigtede budget under særlig hensyntagen til de tidligere socialistiske landes programmer for bygningsrenovering, fordi det på dette område er muligt at opnå meget store besparelser med relativt beskedne finansielle midler.
Marian-Jean Marinescu  
Det vigtigste emne i Stockholmprogrammet er opbygningen af borgernes Europa. Det, mener jeg, betyder, at de europæiske institutioner sammen med medlemsstaterne fra nu af skal skabe fremskridt i forhold til at afskaffe EU's indre grænser, eftersom borgerne stadig står over for administrative og juridiske barrierer, som synes at forhindre dem i at udøve deres ret til at bo og arbejde i den medlemsstat, de ønsker. Stockholmprogrammet skal således sikre, at denne vigtige opgave føres ud i livet, og at der udvikles klart definerede instrumenter til fremme af adgangen til Fællesskabets arbejdsmarked for alle arbejdstagere i EU, hvilket er et vigtigt symbol på unionsborgerskabet.
Den aktuelle økonomiske krise fremhæver desuden i endnu højere grad behovet for at fremme den fulde udøvelse af retten til fri bevægelighed. Ved at forbedre mobiliteten i EU inden for et fælles område med frihed, rettigheder og forpligtelser sker der en konsolidering af Schengenområdet, og dermed opstår der et behov for hurtigst muligt at integrere de resterende medlemsstater. Det kræver også en god kontrol med EU's ydre grænser, som skal udføres på en måde, der er så ensartet som mulig.
Sirpa Pietikäinen  
Jeg vil gerne takke det svenske formandskab for dets indsats i forbindelse med udarbejdelsen af det nye arbejdsprogram på området for retlige og indre anliggender.
Takket være Stockholmprogrammet vil EU kunne forbedre alle EU-borgeres dagligdag. Tryghed, trivsel og ligestilling er resultatet af en konsekvent håndhævelse af retsstaten, solidaritet og ikkeforskelsbehandling på forskellige politikområder og i forbindelse med udarbejdelsen af lovgivning.
Jeg så gerne, at der blev lagt langt større vægt på at forbedre dagligdagen for indvandrere, mindretal og dem, som af den ene eller anden grund forskelsbehandles. Der er ikke kun tale om et marginalt fænomen, for ifølge en ny Eurobarometerundersøgelse gav en ud af seks europæere udtryk for at have været udsat for forskelsbehandling inden for de seneste fem år.
Jeg vil i den sammenhæng gerne understrege betydningen af direktivet om forbud mod forskelsbehandling i forbindelse med levering af varer og tjenesteydelser, som i øjeblikket drøftes i Rådet. Det går desværre meget trægt med at skabe fremskridt med dette direktiv i Rådet, og det er blevet mødt af modstand fra visse medlemsstater. EU's grundlæggende værdier er bygget op omkring respekten for menneskerettigheds- og ligestillingsprincipperne. Disse principper skal også gennemføres fuldt ud i EU-lovgivningen.
(Mødet udsat kl. 11.40)
(Fra kl. 11.45 til 12.05 samledes medlemmerne til uddelingen af LUX-prisen)
(Mødet genoptaget kl. 12.05)
