Uniós válasz az észak-afrikai és dél-földközi-tengeri menekültáradatra, különös tekintettel Lampedusa szigetére - Az instabilitásból adódó migrációs hullámok: az EU külpolitikájának hatálya és szerepe (vita) 
Elnök
A következő napirendi pont a következők együttes tárgyalása:
a Bizottság nyilatkozata: uniós válasz az észak-afrikai és dél-földközi-tengeri menekültáradatra, különös tekintettel Lampedusa szigetére, valamint
a Fiorello Provera által a Külügyi Bizottság nevében kidolgozott, "Az instabilitásból adódó migrációs hullámokról: az EU külpolitikájának hatálya és szerepe” című jelentés.
Cecilia Malmström
a Bizottság tagja. - Elnök asszony, lehet, hogy egyes tisztelt képviselőknek kezd elege lenni belőlem, én azonban úgy gondolom, hogy a migrációs hullámokról szóló együttes vita rendkívül aktuális. Egyszerre biztosít lehetőséget a Provera úr jelentésében ismertetett, az uniós külpolitika szerepének és hatályának általános megvitatására, valamint arra is, hogy tájékoztassam önöket a dél-földközi-tengeri válságra adandó uniós válaszról.
Mindenekelőtt hadd mondjak köszönetet Provera úrnak a kiváló jelentéséért, amelyet nagy érdeklődéssel olvastam. Ez igen aktuális vitatéma, mint ahogy az is, hogy az EU külpolitikájának milyen szerepet kell játszania a migráció rendkívül összetett és sokrétű jellegének vonatkozásában.
Engedjék meg, hogy a dél-földközi-tengeri válságra adandó uniós válasz bizonyos elemeinek ismertetésével kezdjem, majd aztán térjek rá az EU külpolitikájának általánosabb szerepére. Amint az mindnyájuk számára ismeretes, az elmúlt hetekben igen kritikus helyzet alakult ki a dél-földközi-tengeri térségben az érintett migrációs hullámok tekintetében. Az Észak-Afrikában és Líbiában kirobbant változások óta több mint négyszázezren kényszerültek elhagyni lakóhelyüket. Többségben harmadik országok állampolgárai, akik Tunéziába, illetve Egyiptomba távoztak. Nagy részüket hazatelepítették, de pár ezren még ott ragadtak, és kis idő múlva vissza fogok térni hozzájuk.
Körülbelül 20 000 migráns, főleg Tunéziából és kisebb mértékben más afrikai országokból, Lampedusa és Málta partjait elérve illegálisan be tudott jutni az Európai Unió területére. Ennélfogva mindkét szigetre erőteljes migrációs nyomás nehezedik. Az Európai Unió három konkrét intézkedés megtételével már hatékonyan és gyorsan válaszolt e komoly, de különböző kihívásokra. Először is a Bizottság rendelkezésre bocsátott 30 millió eurót a Líbiával szomszédos országokban a migránsok és menekültek hirtelen beáramlása által előidézett humanitárius vészhelyzet kezeléséhez. A tagállamok és más nemzetközi adományozók által bilaterális alapon nyújtott pénzeszközök segítségével ideiglenes szálláshelyet lehetett biztosítani a migránsok és a menekültek számára, el lehetett látni alapvető szükségleteiket, valamint vissza lehetett küldeni őket származási országukba.
Másodszor, reagáltunk az a Földközi-tenger-szerte előforduló illegális és összetett migráns hullámokra. A Frontex - több tagállam támogatásával - elindította a Hermes közös műveletet, amelynek célja, hogy segítséget nyújtson Olaszországnak a migránsokat és menekülteket szállító hajók ellenőrzéséhez. Sőt, az Europol szakértői csoportot küldött Olaszországba, hogy segítséget nyújtson a bűnüldöző hatóságoknak az embercsempészetben potenciálisan részt vevő bűnszövetkezetek azonosításában.
Harmadszor, a Bizottság igen rövid időn belül megpróbálta biztosítani, hogy a menekültek és az illegális migránsok egyre növekvő áramlásának kitett tagállamok meg tudjanak birkózni a lakhelyelhagyás pénzügyi következményeivel. Gyorsan kijelöltünk 25 millió eurót, amely a Külső Határok Alap és az Európai Menekültügyi Alap keretében rendelkezésre bocsátható, ha és amennyiben a tagállamok ezt külön kérik. Eddig csupán egyetlen kérelmet nyújtottak be, de készen állunk arra, hogy megvizsgáljunk további sürgős kérelmeket.
Úgy gondolom, hogy ez az első válasz minden részletre kiterjedő volt; világos azonban, hogy még többet kell tennünk. Létre kell hoznunk egy strukturáltabb, fenntartható tervet, amely figyelembe tudja venni a jelenség különböző aspektusait, továbbá a tagállamok közötti szolidaritáson alapul, miközben hiánytalanul tiszteletben tartja az Unió nemzetközi kötelezettségeit.
A magyar külügyminiszterrel, Martonyi úrral látogatást tettem Egyiptomban, kollégámmal, Füle biztos úrral pedig - aki a szomszédságpolitikáért felelős - Tunéziában. Erre részben az Európai Tanács következtetéseire reagálva került sor, amely arra kérte a Bizottságot, hogy tartson fenn nagyon hatékony kapcsolatot ezzel a két országgal.
Az IB Tanács júniusi ülésére való felkészülés keretében májusban egy javaslatcsomagot szándékozom a Bizottság elé terjeszteni, amely a dél-földközi-tengeri országok tekintetében a migráció, mobilitás és biztonság területével kapcsolatos uniós megközelítéssel fog foglalkozni.
Rövid időn belül számos intézkedést meg kell tenni. A líbiai területről kiinduló menekültáradat folyamatos és potenciális növekedése mellett a következő intézkedéseket fogjuk fontolóra venni: továbbra is elegendő mennyiségű pénzeszköznek kell rendelkezésre állnia a humanitárius segítségnyújtás támogatásához. Ezzel összefüggésben pénzösszegeket kell majd elkülöníteni a menekültek alapvető szükségleteinek fedezésére, adott esetben a származási országba való visszatérésük elősegítésére, valamint a hazatérést követő sikeres társadalmi és szakmai visszailleszkedésük támogatására.
Ezen túlmenően a Líbiát elhagyó menekültek között egyre nagyobb számban vannak a harmadik országok állampolgárai, akik menekültként vagy menedékkérőként tartózkodtak Líbiában. Ezt a néhány ezer embert nem lehet visszaküldeni a származási országba. Fontolóra kell venni az áttelepítést. A Bizottság kész megkönnyíteni ezt a folyamatot, valamint felhívja a tagállamokat a felelősségvállalásra és az áttelepítéssel kapcsolatos erőfeszítésekben való részvételre. Ehhez pénzügyi támogatás is biztosított lesz, főleg az Európai Menekültügyi Alapból. Ezzel összefüggésben feltétlenül szükséges, hogy a Tanács és az Európai Parlament törekedjen arra, hogy gyorsan megállapodás jöjjön létre az európai letelepítési programról. Mindhárom intézmény egyetért e politikai célkitűzésben; meg kell találnunk a kiutat ebből az intézményi zsákutcából.
Ezenkívül sürgősen regionális védelmi programot kell kidolgozni, amely magában foglalja Egyiptomot, Líbiát és Tunéziát. A harmadik országokkal való tematikus együttműködési program keretében a Bizottság azt tervezi, hogy 3,6 millió eurót irányoz elő egy ilyen program támogatására. Az is megfontolás tárgyát képezi majd, hogy EASO-csoportokat küldjenek a menekültáradat által érintett tagállamokba annak érdekében, hogy segítsék a hatóságokat a menedékkérők vizsgálatában.
Végül, a lakóhelyüket elhagyni kényszerülők tömeges beáramlása esetén, és amennyiben az irányelvben előírt feltételek teljesülnek, a Bizottság készen állna arra, hogy megfontolja az átmeneti védelemről szóló 2001-es irányelvben elrendelt mechanizmusok alkalmazását, hogy e személyek számára azonnali védelmet biztosítson más uniós tagállamok területén. Feltett szándékunk, hogy lélegzetvételnyi időt hagyjunk a nemzeti menekültügyi rendszerek számára, és ösztönözzük a tagállamok közötti önkéntes szolidaritási intézkedéseket.
Ami a dél-földközi-tengeri térségből érkező illegális migránsok folyamatos beáramlását illeti, ami még növekedhet is, a Bizottság úgy véli, hogy a Frontex által koordinált Hermes közös műveletre további tagállami forrásokat kell fordítani. A Frontex készen fog állni arra, hogy logisztikai és pénzügyi támogatást nyújtson az érintett tagállamok megsegítéséhez, a visszaút megszervezéséhez, valamint a gyorsreagálású határvédelmi csapatok bevetéséhez, ha igénylik.
Elengedhetetlen, hogy gyorsan megerősítsük a Frontex hatásköreit, és hatékonyabb eszközöket bocsássunk a rendelkezésére. A Tanácsnak és az Európai Parlamentnek minél hamarabb el kell fogadnia a Frontex ügynökség létrehozásáról szóló, módosított rendeletet.
Az EU szolgálatai konkrét projekteket is összeállítanak, amelyeket rövidesen elindítanak az érintett országokkal - kezdve Tunéziával és Egyiptommal - való partnerségben. Az a célunk, hogy növeljük a saját határaiknak - az illetékes hatóságaikkal való együttműködésben történő - ellenőrzésére vonatkozó képességüket, hogy felvegyék a küzdelmet az embercsempészetet támogató bűnszervezetek ellen, hogy elősegítsék a visszafogadást, valamint a társadalmi és szakmai visszailleszkedést, továbbá azonosítsák és vegyék nyilvántartásba a területükre érkező migránsokat és a nemzetközi előírásoknak megfelelően bánjanak velük, nyújtsanak menedéket azoknak, akik nemzetközi védelemre szorulnak.
Ezen intézkedések azonnali választ jelentek a kialakult helyzetre. Ugyanakkor hosszú távú, fenntartható programokat is végre kell hajtanunk. Tunéziai és egyiptomi partnereimmel megvitattuk a mobilitási partnerség keretébe tartozó számos kérdésről szóló munkamegállapodások bevezetését. Ez egy új, személyre szabott uniós megközelítés formájában valósulhat meg, amely minden egyes országot a saját érdemei alapján vesz figyelembe, valamint tekintetbe veszi az EU-nak az adott országgal kialakított általános külpolitikáját.
A partnerségek mindenre kiterjedhetnek, többek között a bizonyos feltételek mellett történő és meghatározott kategóriákra vonatkozó vízumkönnyítésre, a munkaerő migrációjára, az illegális migrációs áramlások megakadályozására, a menekültügyi rendszerek létrehozására, a visszafogadásra, a bűnüldözésre, visszatérésre, stb. Megállapodtunk a két ország belügyminisztereivel, hogy munkamegállapodást hozunk létre, és hozzálátunk annak meghatározásához, mit is tehetünk közösen.
Meggyőződésem, hogy ez a koherens uniós külpolitikai szemlélet elő fogja segíteni a migrációs áramlások kezelésére szolgáló hosszú távú rendszer létrehozását, és ezzel el is jutottam Provera úr jelentéséhez. A jelenlegi beszélgetésünk tárgyát képezőhöz hasonló, elhúzódó, régi keletű regionális konfliktusok és humanitárius válságok a dél-dél irányú és az EU-ba irányuló migrációt tápláló fontos tényezők. Legfőbb globális kihívásaink, például a migráció, tökéletesen kiemelik egy átfogó, a biztonságot, stabilitást, válságkezelést és a fejlődést összekapcsoló megközelítés kidolgozásának fontosságát.
Ahogy azt a jelentés javasolja, egy ilyen megközelítésnek az emberi jogokkal kapcsolatos határozott felfogáson kell alapulnia, különösen ami a migránsok jogait illeti. Külön figyelmet kell fordítani a legveszélyeztetettebb csoportokra. Osztjuk azt a nézetet, miszerint döntő fontosságú, hogy hosszabb távú, fenntartható együttműködési programokat vezessünk be a harmadik országokkal, amelyek a migráció, a mobilitás és a biztonság kérdésével, valamint a demokrácia, a jogállamiság és a felelősségteljes kormányzás előmozdításával foglalkoznak.
E megközelítésnek egyedinek kell lennie, amely - amint azt már említettem - minden egyes országot a saját érdemei alapján ítél meg. Ez az átfogó megközelítés összhangban van más politikai módszerekkel, például a biztonság és a fejlődés közötti összefüggéssel, amelyről mind az európai biztonsági stratégia, mind az európai konszenzus a fejlesztési politikáról említést tesz.
Az összes politikát és eszközt mozgósítanunk kell, amelyek a szegénység felszámolása tekintetében rendelkezésünkre állnak, a korai előrejelző rendszereket és a megelőző diplomáciát, a humanitárius segítségnyújtást, a válságkezelésre szolgáló intézkedéseket, beleértve a szankciókat, a válságkezelő missziókat, valamint a konfliktus utáni újjáépítést és a béketeremtést.
Ennélfogva ez a jelentés rendkívül aktuális, mivel az EU-nak jelenleg éppen egy válsággal kell megküzdenie. Ugyanakkor lehetőséget kínál, hogy valami újat kezdjünk, hogy a helyszínen kibontakozó fantasztikus új demokratikus erők számára támogatást nyújthassunk: óriási a lelkesedés - különösen Tunéziában és Egyiptomban -, hogy reformot hajtsanak végre az adott országokban.
A migrációval kapcsolatos átfogó megközelítésnek - mint az EU migrációs politikája külső dimenziójának - a harmadik országokkal való valódi partnerségen kell alapulnia. Ezt a Stockholmi Program és a Stockholmi Cselekvési Terv is megemlíti, idén ősszel pedig további kezdeményezéseket fogunk előterjeszteni a migrációval kapcsolatos átfogó megközelítés vonatkozásában. Célunk az, hogy a megközelítés célkitűzéseit világosabban és még inkább stratégiai szempontból határozzuk meg. Prioritások, alapelvek és konkrét intézkedések előterjesztésére fog sor kerülni, ugyanakkor például a migráció és a fejlődés, valamint a migráció és az éghajlatváltozás közötti kapcsolat alaposabb vizsgálatára.
Tudom, hogy önök mindnyájan készek arra, hogy megvitassuk az ezzel kapcsolatos különböző tényezőket. Összetett és nagyon nehéz kérdésről van szó, amelynek gondos vizsgálata rengeteg időt és erőfeszítést igényel. Villámgyorsan követik egymást az események, és a helyzet szinte óránként változik. A Bizottság mindezidáig konstruktivitásra törekedett, valamint arra, hogy átfogó és inkluzív megközelítést alkalmazzon. Várom kérdéseiket.
Fiorello Provera
Elnök asszony, hölgyeim és uraim! Ez a szomorú aktualitású, saját kezdeményezésű jelentés először több mint egy éve készült el, hogy pragmatikusan és kiegyensúlyozott módon, politikai és ideológiai előítéletek nélkül megvizsgáljuk a bevándorlás jelenségét és annak strukturális okait.
Szerettük volna tanulmányozni a külpolitika szerepét, valamint azt, hogy a humanitárius és sürgős okokon túlmenően hogyan képes befolyást gyakorolni a bevándorlás mélyen gyökerező indítóokait. Háborúk, etnikai feszültségek, folytonos éghajlatváltozás, az emberi jogok megsértésének esetei, a polgári és gazdasági szabadságjogok hiánya, helyi korrupció, a polgárok igényeit képviselő intézmények - például a szakszervezetek, szövetségek, politikai pártok - hiánya: mindezen tényezők összessége alkotja az európai külpolitika alkalmazási területét, és az említett problémák megoldása sok olyan okot meg fog szüntetni, amelyek emberek millióit késztetik emigrálásra.
Egyetlen fejlesztési együttműködési politika sem lehet teljes mértékben hatékony anélkül, hogy foglalkozna a migránsok származási országában tapasztalható instabilitás okaival. Ez magában foglalja a származási országgal és a tranzitországgal kétoldalú megállapodások révén történő regionális együttműködést. A millenniumi fejlesztési célok nagyon ambiciózusak, de nyilvánvalóan nem valósíthatók meg politikai stabilitás hiányában, valamint a konfliktusmegelőzésre és békefenntartásra irányuló, hatékony mechanizmusok végrehajtása nélkül. E politika globális kiterjedése és holisztikus megközelítése világos elképzeléseket és jelentős pénzügyi forrásokat igényel, amelyekre nehezen lehet szert tenni a válság jelenlegi pontján.
Ezért ajánlatos összehangolni az Unió és a többi nagyhatalom, például az Egyesült Államok intézkedéseit, hogy elkerüljük a dupla finanszírozást ugyanazokon a területeken, illetve a pénzügyi források pazarlását, ahogy az korábban gyakran megtörtént. Egy globális jelenség esetében átfogó politikát kell alkalmazni. Értékeink és tapasztalataink rendelkezésre bocsátásával a demokrácia és a felelősségteljes kormányzás kialakítását kell előmozdítanunk a migránsok származási országaiban.
Az európai szomszédságpolitika keretében olyan gazdasági programot kell kínálnunk, amely növelheti a foglalkoztatás szintjét, valamint olyan megállapodásokat, valódi, a piac törvényeivel összhangban álló gazdasági fejlődést képesek előidézni. Füle biztos úr és a főképviselő, Ashton bárónő a "többért többet” szlogennel hívta fel a figyelmet a segélyek feltételhez való kötésének elvére, aminek azon országok jutalmazása a célja, amelyek ténylegesen elindultak a demokratikus reformokhoz és az emberi jogok tiszteletben tartásához vezető úton. Ez összhangban áll európai értékeinkkel, hatékony a fejlődés szempontjából, és - hadd mondjam azt, hogy - tisztességes az adófizetőkkel szemben.
Végezetül szeretném elmondani, hogy a hatalmas migrációs áramlások kezelésére vonatkozó európai politikának együtt kell járnia a "tehermegosztás” elképzelés elfogadásával, a Szerződés 80. cikke szerinti tagállami szolidaritási kötelezettség elvével összhangban, mert önmagában egyetlen ország sem tud szembeszállni egy óriási mértékű emberáradattal.
Végezetül köszönetet mondok Malmström biztos asszonynak azért, hogy támogatta a jelentés bizonyos, illetve több pontját, továbbá remélem, hogy Európa valóban együtt tud működni Olaszországgal egy olyan jelenség kezelése érdekében, amelynek nemzetközi vonatkozásai vannak, és amely mindnyájunkat érint.
Corina Creţu
Elnök asszony, először is szeretnék köszönetet mondani az előadónak a jelentés elkészítése során tanúsított hasznos együttműködésért.
Ami konkrétan a mai vita tárgyát képező témát illeti, az embereknek a dél-földközi-tengeri térségből való tömeges kivándorlása nem a régió országai számára jelent problémát, mivel az egész Európai Unió felelősséggel tartozik e sürgős humanitárius helyzet megoldásáért. Olyan különleges helyzet alakult ki, amit nem feltételeztünk a jelentés elkészítésekor. A Fejlesztési Bizottságnak az a véleménye, hogy kiemelt jelentőségűnek kell tekinteni a humanitárius helyzet kezelését és a menekülteknek nyújtandó segítséget. Nem fogadhatjuk el azonban a javasolt, rendkívül populista megoldásokat, amelyek azt ígérték Lampedusa lakosainak, hogy 60 órán belül megszabadulnak a bevándorlóktól. Következett a szárazföldre történő evakuálás, de miután a célrégiók megtagadták, hogy helyet adjanak befogadó táborok számára, megindult a hazatelepülés.
Elfogadhatatlannak tartom, hogy Franciaország és Németország megtagadta, hogy fogadjon bizonyos számú menekültet, és hogy az olasz belügyminiszter azzal fenyegetőzik, hogy ideiglenes tartózkodási engedélyt ad ki, ami lehetővé tenné, hogy bevándorlók ezrei jöjjenek-menjenek az Európai Unióban. Ezek nem nevezhetők konstruktív és inkluzív válaszlépéseknek, amelyek megfelelnek a tagállami kötelezettségeknek. Az Európai Unió alapjául szolgáló értékek között sem az önzőség, sem a kikényszerített szolidaritás nem szerepel. Éppen ezért úgy gondolom, hogy minél határozottabban ragaszkodnunk kell a párbeszédhez és az együttműködéshez, hogy közös megoldásokat találjunk erre a súlyos problémára.
Franziska Keller
az Állampolgári Jogi, Bel- és Igazságügyi Bizottság véleményének előadója. - Elnök asszony! Nem csak arról van szó, hogy mindenhonnan Európa felé irányul a migráció. Valójában a migráció nagyobb része Európán kívül megy végbe, más földrészeken található országokon, illetve régiókon belül.
Jelenleg Pakisztán és Szíria fogadja be a legtöbb migránst - ezt nem hagyhatjuk figyelmen kívül! A migrációnak különféle okai vannak: háború, konfliktus, szegénység, megkülönböztetés, erőszak és üldöztetés, családi okok, éghajlatváltozás és még sok egyéb. Foglalkoznunk kell ezekkel a problémákkal, és a migránsok helyett inkább az indítóokokkal szemben kell felvennünk a harcot, megfelelő fejlesztési politikára van szükségünk és a feltételességi kritériumok nem sokat lendítenek a dolgon.
Felül kell vizsgálnunk azon politikáinkat, amelyek ellentétben állnak fejlesztési céljainkkal, ahogy az gyakran előfordul a kereskedelempolitikában és a mezőgazdaság terén. Ugyanakkor a demokráciával és az emberi jogok előmozdításával kapcsolatban is megfelelő politikát kell kialakítanunk. Korábban a Közösség és a tagállamok nem az emberi jogokkal, hanem a migránsok megállításával kapcsolatban folytattak együttműködést harmadik országokkal. A Bizottság olyan megállapodásról tárgyalt Líbiával, amelynek értelmében támogatást és segítséget nyújt Líbiának, hogy Kadhafi megállítsa a migránsokat. Ideje ezen változtatni. Nagy örömmel hallom, hogy ön egyetért velem abban, hogy sürgősen át kell állnunk egy olyan megközelítésre, amely nagyobb mértékben figyelembe veszi az emberi jogokat. Nem feledkezhetünk meg arról, hogy nem a stabilitás az egyetlen dolog, amit az emberek szeretnének, és amire szükségük van. Demokrácia nélkül a stabilitás nem tekinthető fenntartható előrelépésnek. A stabilitás a szegénységgel együtt nem kecsegtet semmilyen kilátással. A stabilitás fontos, de nem ez az egyetlen dolog, ami számít.
Nem csukhatjuk be az ajtót azon világviszonylatban kevés migráns előtt, akik Európa felé veszik az irányt. Olyan közös menekültügyi rendszerre van szükségünk, amely hatékony védelmet nyújt a rászorulóknak, és a konfliktusok elől menekülő migránsok védelmét is garantálnunk kell. A legális migráció tekintetében igazságos megközelítésre van szükségünk, ami megfelelő szociális jogokat biztosít a migránsok számára. Meg kell találnunk a az éghajlatváltozás miatt elmenekülő migránsok védelmének módját, mivel azért kell elmenekülniük, mert mi éghajlatváltozást idézünk elő. Emberi jogi szempontból felül kell vizsgálnunk vízum- és határpolitikánkat is.
Nem kellene félnünk a migránsoktól. Hozzánk hasonló emberek, gyakran nagy nyomorban élnek, jobb életet, békét és jólétet szeretnének. Nem éppen ezért jött létre az EU?
Tehát a következőket kérdezem a Bizottságtól: be fogják-e vezetni a közös menekültügyi rendszert? Történt valami is a kékkártyáról szóló rendelet terén? És hogyan fogják biztosítani, hogy a Lisszaboni Szerződés 208. cikkét teljes mértékben végrehajtsák, azaz azt az elvet, hogy a fejlesztési céljaink ne szenvedjenek hátrányt?
Mario Mauro
Elnök asszony, biztos asszony, hölgyeim és uraim! Mindenekelőtt megköszönöm önöknek, hogy elkötelezték magukat ezen intézkedéscsomag összeállítása mellett, amelyről azt gondolom, hogy azt az egyértelmű politikai üzenetet hordozza, hogy itt nem Málta, nem Olaszország vagy Spanyolország problémájáról van szó, hanem egy európai szintű problémával állunk szemben.
Azt gondolom, hogy ebből az okból kifolyólag hivatkozott ön a tagállamok közötti szolidaritásra és az európai szomszédságpolitikára, ebből fakad az a szándék, hogy megfelelő finanszírozást kíván biztosítani a humanitárius vészhelyzet, a segítségnyújtás, a hazatelepítés és a képzés számára, közbeavatkozni a menedékkérők ügyébe, kialakítani egy olyan programot, amely kimozdítja a helyzetet a holtpontról, ebből fakad a 2001/55/EK irányelv sérthetetlenségére való hivatkozás, és a Hermes-művelet megerősítésére irányuló szándék. Mindezek valóban azt jelzik, hogy Európa szeretne leszámolni az immár több hónapja tartó apátiával és következetlenséggel.
Ugyanakkor kérem engedjék meg, hogy kifejtsem, hogy mi is az aggodalmunk lényege. Elsősorban nem a Lampedusa szigetére érkezett 20 000 személy aggaszt bennünket. Minket az a politikai tény aggaszt, amit ez az esemény megjelenít. 1989-ben például a keleti rendszer összeomlása és a kommunizmus bukása komoly terhet jelentett Németország és Ausztria számára, de az európai szolidaritás akkor segítő kezet nyújtott. Kísérletet tettek, hogy politikai válaszlépést tegyenek a kihívásra, és egy olyan menetrendet javasoltak, amely sok olyan ország és nép integrációját eredményezte, amely most itt képviselteti magát a tisztelt Házban.
Nem várunk sokat. Nem lenne indokolt a Földközi-tenger térségének integrációja, indokolt viszont a megnevezést végre joggal is viselő szomszédsági politika, és a megnevezést végre szintúgy joggal viselő európai földközi-tengeri stratégia kialakítása. Ezt kérjük Európától. Azt gondolom, hogy az ön által elmondottak is ezzel vannak összhangban.
A 2001/55/EK irányelv kapcsán azt szeretném kérni, hogy az ön által tett hivatkozáson túlmenően például a Bizottságnak egy valódi javaslatot kellene a Tanács elé terjesztenie, amelyet a Tanácsnak minősített többséggel kell megszavaznia, és ezáltal az európai államok feltétlenül megértenék, hogy a bevándorlás európai szintű problémát jelent, és hogy a bevándorlók védelmének kérdése olyan európai szintű probléma, amely elől a továbbiakban már nem lehet kitérni.
Juan Fernando López Aguilar
Elnök asszony, biztos asszony! Én magam is részt vettem itt, az ülésteremben a témával kapcsolatos legutóbbi vitában, és csak sajnálni tudom, hogy mivel az ott elhangzott javaslatokból mindössze néhányat vettek figyelembe, most ilyen számokkal és helyzetekkel kell szembesülnünk, különösen Lampedusa szigetén.
Tisztában vagyunk a Malmström asszony által nyújtott segítséggel és a belügyekért felelős biztosként tett erőfeszítéseivel, hogy megerősítse a Külső Határok Alapot, az Európai Visszatérési Alapot, az Európai Menekültügyi Alapot, és természetesen az Európai Unió Tagállamai Külső Határain Való Operatív Együttműködési Igazgatásért Felelős Európai Ügynökség működését.
A mostani földközi-tengeri válság viszont világosan bizonyítja, hogy itt nem csupán a szavahihetőségről van szó, hanem a közös európai bevándorlási politika megvalósíthatóságáról is, amely az Európai Unió működéséről szóló szerződés 67-89. cikkével összhangban a szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló térség megteremtését tűzi ki célul. Ennek az a következménye, hogy az átmenet próbára teszi az európai külpolitikát, a földközi-tengeri stratégia, a mediterrán térségre vonatkozó társulás életképességét, különös kihívást jelent Európának a lakóhelyüket elhagyni kényszerült személyek, valamint a potenciális menedékkérők és a menekültek által kiváltott hatások kezelésével kapcsolatos jelenléte és jelentősége szempontjából.
Ebből következően ismételten szeretném kihangsúlyozni, hogy a mostani vita egyik feladatának azt kell tekinteni, hogy egyszer és mindenkorra felszámoljuk a menekültügyi csomaggal kapcsolatban kialakult patthelyzetet; egyszer és mindenkorra felhívjuk a figyelmet, hogy végre kell hajtani a 2001/55/EK irányelvet és biztosítani kell az annak való megfelelőséget a humanitárius vészhelyzetekben a lakóhelyüket elhagyni kényszerült személyekre, valamint a bevándorlók tömeges, előre nem látható beáramlására vonatkozó intézkedések tekintetében. Mindezek mellett és legfőképpen szolidaritási politikát kell létre hozni, amely az irányelven túlmenően megvalósítja a szolidaritási klauzulát, amely szintén szerepel az Európai Unió működéséről szóló szerződésben, és amelyet alkalmazni kell a mostanihoz hasonló helyzetekben.
Mert valóban tisztában kell lennünk azzal, hogy sem Olaszország, sem Spanyolország, sem Görögország és a Földközi-tengerrel határos egyetlen más ország sincs abban a helyzetben, hogy saját erejéből leküzdje ezeket a problémákat.
Megdöbbentő a számomra továbbá az, hogy egyetlen felhívás, egyetlen kérés sem hangzott el az irányelv 5. cikkének alkalmazását illetően, azaz hogy a Szerződéssel összhangban alkalmazni kellene a szolidaritási klauzulát. A mostani alkalmat nyilvánvalóan arra kell használnunk, hogy méltóságteljes és támogató módon adjunk választ egy olyan, határozottan európai szintű kérdésre, mint amilyen földközi-tengeri térség ügye.
Cecilia Wikström
Elnök asszony, halljuk, hogy ma sokan aggodalmukat fejezik ki a migrációval kapcsolatban. Az emberek egészen egyszerűen félnek az utóbbi időben Észak-Afrikában történt nagy horderejű eseményeket követő, Európába irányuló tömeges bevándorlástól. Az biztos, hogy ezeket az eseményeket migrációs hullámok fogják követni. A folyamat már elindult, és bizonyosan folytatódni is fog. Elkerülhetetlen, hogy az emberek ne meneküljenek el az instabilitás és az erőszak elől, különösen igaz ez a jelenlegi líbiai helyzetre. Mindeddig viszont a migrációs áramlások nem vertikálisak voltak, hanem inkább horizontálisak, és elsősorban Tunéziát és Egyiptomot érintették, de emberek ezrei érkeztek a kis olasz szigetre, Lampedusára is, és ez valóban próbára teszi a tagállamaik közötti szolidaritást. Eléggé aggasztó, hogy az EU tagállamai egyelőre nem mentek át ezen a szolidaritási vizsgán, és úgy tűnik, hogy nehéz időkben nem hajlandóak a többiek mellé állni
A Liberálisok és Demokraták Szövetsége Európáért Képviselőcsoport úgy gondolja, hogy a mostani időben a legfontosabb dolog, amit tehetünk, hogy alkalmazzuk a menekültügyi irányelvet. Valamivel hosszabb távon a közös európai menekültügyi politika elnevezést méltán viselő politika előkészítése jelenti a megoldást. Ezzel többek között lehetőség nyílna arra is, hogy átmenetileg leállítsuk a menedékkérők Dublin II szerinti átadását, amikor is egy tagállam bármilyen okból kifolyólag rendkívül túlterheltté válik. A szolidaritás felelősséggel is jár. Most minden egyes tagállamnak tiszteletben kell tartania és alkalmaznia kell a menekülők védelmének összehangolására irányuló irányelvet, és 2012 előtt ki kell dolgozni egy fenntartható európai menekültügyi rendszert. Elköteleztük magunkat ennek megvalósítása iránt, és most ezt meg is kell tennünk, mégpedig a szolidaritás szellemében, a mindnyájunk közös biztonságára és stabilitására vonatkozó nemzetközi kötelezettségek fegyelembevételével.
Jean Lambert
a Verts/ALE képviselőcsoport nevében. - Elnök asszony, nagyon örülök annak, hogy a biztos asszony emlékeztetett bennünket arra, hogy a térségben tapasztalható mozgások fő színtere maga Észak-Afrika. Az UNHCR becslése szerint több mint 400 000 ember hagyta már el Líbiát. A menekültügyi eljárásokról szóló irányelv korábbi vitáját hallva szerintem néhány tagállam jól tenné, ha nem feledkezne meg arról, hogy az emberek többsége Észak-Afrikán belül vándorol.
Nagyon örülünk az UNHCR és más, a lakóhelyüket elhagyni kényszerülteket támogató szervezeteknek nyújtott támogatásnak. Igen sok aggályt fogalmaztak viszont meg a Máltára és Lampedusára nehezedő nyomás kapcsán, nagyon is jogosan. Jelentős kérdésről van szó, de ez nem mérhető ahhoz, ami Tunéziában és Egyiptomban történik. Egyre nagyobb nyugtalanságra ad viszont okot, hogy mi történik a kiskorúakkal, a kísérő nélküliekkel, illetve az érkezéskor kísérőiktől elválasztottakkal. Aggasztó, hogy nem kapnak megfelelő támogatást, vagy nem helyesen állapítják meg személyazonosságukat. Reméljük, hogy a Bizottság megvizsgálja az ő helyzetüket, és azok helyzetét is, akik különösen veszélyeztetettnek számítanak a mostani helyzetben.
Üdvözöljük az átmeneti védelemről szóló irányelv alkalmazásának megfontolására mutatott hajlandóságot is. Körvonalazná a biztos asszony, hogy milyen feltételek mentén fogja azt eldönteni, hogy terjeszt-e elő ilyen ajánlást?
Rui Tavares
Elnök asszony, biztos asszony! A Lampedusa szigetére érkező menekülteket döbbenetes körülmények között fogadták, étel és mellékhelységek nélkül: ezek tényleg embertelen körülmények A fogadóközpont jelenleg zárva van, civil szervezetek, újságírók és talán még parlamenti képviselők sem juthatnak be. Az olaszországi menekültügyi tanács azt kéri, hogy a 2001/55/EK irányelv értelmében adjanak ki a menekültek átmeneti védelmét biztosító határozatot, és ön, biztos asszony, jóváhagyta ennek az alkalmazását. Köszönöm a közbenjárását, mert az irányelv alkalmazása széles körű és átfogó volt. Vannak dolgok, amikkel egyetértünk, és vannak, amikkel nem. Mindazonáltal meg tudjuk nevezni azt a tényezőt is, ami hátráltatja az átfogó cselekvést, ez pedig a tagállamok képmutatása
Biztos asszony, ön szót ejtett a letelepítésről szóló együttdöntésről. A téma előadójaként elmondhatom, hogy a Parlament kész bármely olyan ötletet megvizsgálni, amit a Tanács letesz az asztalra. Várunk viszont immár másfél éve, de egyetlen egy letelepítéssel kapcsolatos ötletről sem hallottunk. A tagállamok említett képmutatása tette lehetővé, hogy Kadhafi ezredes éveken át a szőnyeg alá tudja söpörni a menekültek és a bevándorlók ügyét, miközben a tagállamaink fegyvereket adtak el neki. Ezért számít teljes képmutatásnak az is, ha valaki az erőforrások jelenlegi hiányáról beszél. Csak 2009-ben az Európai Unió országai 343 millió eurót kerestek a Kadhafi ezredesnek eladott fegyvereken, miközben az arab forradalmak következtében hozzánk érkező menekültek befogadására eredetileg ennek mindössze egy százalékát, 3 millió eurót szántak. Úgy gondolom, hogy a két összeg közötti különbség magáért beszél.
Mara Bizzotto
Elnök asszony, hölgyeim és uraim! Lampedusát észak-afrikaiak tízezrei árasztották el, ezt a tömeget a sziget sosem lesz képes befogadni. Olaszországot heteken keresztül az illegális bevándorlók hajóinak százai vették célba. Ha nem közös erővel reagálunk erre, ha az EU nem lép semmit, tovább fog folytatódni a lakóhelyüket elhagyni kényszerült személyek bevándorlási hulláma.
Az utóbbi hónapokban érkezett illegális bevándorlókat haza kell küldeni, nincs más lehetőség. A szolidaritást felemlegető néhány szót leszámítva az olasz kormány magára maradt, hogy megoldást találjon erre az előre nem látható mértékű, bibliai jellegű kivonulásra.
Hol van Európa? Brüsszel egészen mostanáig vétkes volt abban, hogy a háttérben lapított, országom polgárai pedig már ki nem állhatják ezt a szégyenteljes magatartást. Európa magára hagyta Olaszországot ebben a példátlan vészhelyzetben. Európának inkább segítenie kellene Olaszországot az illegális bevándorlók hazatelepítésében, és támogatnia kellene az olasz kormány azon erőfeszítéseit is, hogy megakadályozza emberek ezreinek további beáramlását, elsősorban Tunéziából.
A líbiai menekültek ügye más lapra tartozik: Európának támogatnia kellene Olaszországot az azonosításban és a logisztikai feladatokban, de mindenekelőtt annak biztosítására kell törekednie, hogy mindegyik tagállamban fogadjanak be menekülteket. A háború elől menekülők terhét nem viselheti egyedül Olaszország. Ideje, hogy befejezzük a szócséplést. Az Európai Uniónak éreztetnie kell a jelenlétét. Elfogadhatatlan, hogy Olaszország megtelik illegális bevándorlókkal, miközben Franciaország oly szégyenletes módon utasítja el őket. Az illegális bevándorlókat haza kell küldeni, a líbiai menekültek befogadására pedig most minden egyes tagállamnak el kell köteleznie magát.
Philip Claeys
(NL) Elnök asszony! Azt, aminek most Lampedusán szemtanúi vagyunk, még 1973-ban leírta és megjósolta egy francia író, Jean Raspail, A szentek tábora című profetikus regényében. Az egyetlen különbség az, hogy a valóság felülmúlja a képzeletet.
Európának irányítása alatt kell tartania ezt a helyzetet, nem csak hagyni történni a dolgokat. Abszurd dolog, hogy Európa először üdvözli a tunéziai és az egyiptomi hatalomváltást, azután meg azonnal bevándorlók tömegeit, pontosabban úgynevezett menekülteket fogad ezekből az országokból. Mindenki tudja, hogy a Lampedusánál horgonyzó hajókon gyakorlatilag senkit sem lehet politikai menekültként elismerni. Ezeket az embereket viszont most beengedik Európa területére, ők pedig különböző támogatott csoportok, embercsempészek és költséges ügyvédek segítségével meg fogják indítani az eljárásokat, addig húzzák az időt, ameddig csak lehet, és ha szükséges, el is bujkálnak, ha nem ismerik el őket menekültként.
A mostani eseményekből ítélve a Frontex nem védelmezi Európa külső határait, hanem egyfajta fogadóbizottságnak tekinti azokat. Ezeket a hajókat vissza kellett volna kísérni oda, ahonnan jöttek, és a valódi menekülteket, már amennyire lehetséges, a saját régiójuknak kell befogadnia, nem pedig Európának. Az is alapvetően fontos, hogy számos nemzetközi egyezményt a mai helyzethez kellene igazítani.
Agustín Díaz de Mera García Consuegra
(ES) Elnök asszony, azért kértem szót, és a mostani vitát arra szeretném felhasználni, hogy egy alapvető kérdésről beszéljek, mégpedig a vészhelyzetről. Az érintettek önerőből nem képesek ezt megoldani.
Mindenki számára ismeretes, hogy a probléma gyökere az, hogy bizonytalan a helyzet Egyiptomban és Tunéziában, Líbiában pedig háború zajlik. Azt viszont nem tudjuk, hogy meddig fog tartani ez a helyzet: sajnálatos módon a háború aggasztóan hosszú ideig el fog húzódni. Nekünk tehát el kell döntenünk, hogy miként alkalmazhatjuk a közös politikáinkat a válsághelyzet kezelése érdekében, mert az érintettek egyedül nem képesek erre.
Elnök asszony, biztos asszony, véleményem szerint fő prioritásunknak az áldozatokkal, valamint az érintett államokkal és régiókkal való szolidaritást kell tekinteni.
Vannak olyan eszközeink, amelyeket nem a megfelelő módon használunk. Négy alap áll a rendelkezésünkre. Malmström asszony világosan és erőteljesen olyan összegeket emlegetett, amelyek számomra nevetségesnek tűnnek. 30 millió euróról beszélt, kérelem alapján további 25 millióról stb. Ugyanakkor a pénzügyi terven belül a négy alapunk, az Európai Menekültügyi Alap, az Európai Visszatérési Alap, a Külső Határok Alap és az Integrációs Alap együttesen közel 3 milliárd dollárral rendelkezik.
Malmström asszony, nekem úgy tűnik, hogy ezeket az alapokat vészhelyzet esetén kellene felhasználni, mert rendelkezésünkre kell állniuk, és tudnunk kell változtatni is ezeken az alapokon. Az együttműködés és a szolidaritás területén meglévő korlátainkat az a határozatlanság jelképezi, amit az Európai Unió Tagállamai Külső Határain Való Operatív Együttműködési Igazgatásért Felelős Európai Ügynökség tanúsított a Hermes-művelettel kapcsolatosan. A háború és a kétségbeesés elől menekülők növekvő száma előtérbe helyezi, hogy milyen korlátozott is ez a kapacitás. Egyedül nem képesek boldogulni.
Ki az, aki képes megbirkózni a helyzettel? Az Európai Unióban megvan a kellő szolidaritás, hogy most, még időben megfeleljen a vészhelyzettel kapcsolatos követelményeknek.
Ana Gomes
(PT) Elnök asszony, a Provera-jelentés nem is készülhetett volna a mostaninál nehezebb pillanatban. Az óriási gazdasági problémákkal küszködő Tunézia és Egyiptom már megnyitották a határaikat több mint 400 000 líbiai menekült előtt. Mindezek ellenére az európai kormányok úgy döntöttek, hogy behunyják a szemüket és nem foglalkoznak a Lampedusán állati körülmények között összezsúfolódott 20 000 személlyel. Az észak-afrikai forradalmak még sürgetőbbé tették az Európai Unió tagállamai számára, hogy eleget tegyenek humanitárius kötelezettségeiknek, hogy befogadják a menekülteket, és hogy egy új, a szolidaritáson és az Európai Unió más alapvető értékein és elvein alapuló bevándorlási politikát alakítsanak ki. Az elmúlt pár évben bizonyos tagállamok a bezárt ajtók és a kitoloncolás politikáját alkalmazták földközi-tengeri szomszédaikkal szemben, ami talán az észak-afrikai kikötők szigorúbb ellenőrzése, a földközi-tengeren végzett fokozott ellenőrzések és néhány brutálisabb módszer, például az elektrosokk alkalmazása révén megakadályozhatott egyes migránsokat abban, hogy eljussanak Európába. Ezért viszont botrányosan magas árat kellett fizetni: odalettek a migránsok és a menekültek jogai, akiket erőszakkal visszakényszerítettek a Kadhafiéhoz hasonló rezsimekbe.
A mostani vészhelyzet szükségessé teszi egy olyan közös menekültügyi rendszer elfogadását, amelyben az átmeneti védelmet biztosító mechanizmust is beleértve közösen viseljük a felelősséget, és amely sokkal több lehetőséget biztosít a letelepítéshez. Új migrációs stratégiára van szükség, amely figyelembe veszi a migráció eredeti okait, többek között a szegénységet, a diszkriminációt, a konfliktusokat és a politikai elnyomást. E nélkül az embercsempészek mindig is meg tudják találni az alternatív lehetőségeket. Az emberi jogok, a demokrácia és a fenntartható fejlődés előmozdításának tehát tényleges stratégiai prioritássá kell válnia az Európai Unió külpolitikájában, valamint a Földközi-tenger térségére, és az azon túli területekre vonatkozó fejlesztési programokban is.
Sonia Alfano
(IT) Elnök asszony, hölgyeim és uraim, a vészhelyzet komoly leckét ad az európai menekültügyi és bevándorlási politika számára. Ismét nyilvánvalóvá vált, hogy az EU nem rendelkezik azzal a jogalkotási és működési kerettel, amely képessé tenné arra, hogy megbirkózzon rendkívüli, de nem előreláthatatlan eseményekkel, mint amilyenek például az elmúlt hónapokban Észak-Afrikában történtek.
Az olaszországi Lampedusa és Dél-Olaszország fizet most ezekért a hibákért, de a legtöbbet azok a menekültek fizetnek, akiket ilyen embertelen körülmények között fogadnak. Az EU működéséről szóló szerződés 80. cikke és a szolidaritás igazságos elosztásának elve ellenére valójában minden ország csak a saját ügyével foglalkozik, az Olaszországgal szomszédos Franciaország hozzáállása pedig elfogadhatatlan a jelenlegi európai helyzetben. Ezzel kapcsolatban arra ösztönzöm a Bizottságot, hogy vizsgálja meg azt a lehetőséget, hogy magyarázatot kér a francia kormánytól.
Az EU éveken át kötött megállapodásokat a diktátorok által irányított harmadik országokkal, finanszírozta a tevékenységüket, és az üzleti érdeket a demokratikus követelmények elé helyezte. Európa csendben maradt a líbiai fegyveres támadások előtt: a sátortáborok fenntarthatatlan helyzetét látva továbbra is csendben akar maradni?
Abban természetesen mindnyájan egyetértünk, hogy Kadhafi ezredessel nem köthetünk alkut, de alig pár hónappal ezelőtt egyetlen kifogást sem hallottam az Olaszország és Líbia közötti szerződéssel kapcsolatban, amely a bevándorlási kérdés legembertelenebb módon történő kezeléséhez vezetett. Berlusconi elnök a mai napon Tunéziával szemben ugyanezt a megközelítést próbálta alkalmazni, pénzt ajánlott fel. Az új tunéziai kormány viszont talán már megtanulta a leckét.
Tetszik vagy sem, mégis az EU és a 27 tagállam közös felelőssége, hogy cselekedjen, a nemzetközi szolidaritás és az emberi jogok védelmének elsődleges prioritását szem előtt tartva. Ezért remélem, hogy az Európai Bizottság javasolja az átmeneti védelemről szóló 2001/55/EK irányelvben megállapított sürgősségi eljárás minél hamarabbi bevezetését, és hogy a Tanács el is fogadja a javaslatot a közeljövőben, mert máskülönben hiábavaló lenne.
Ezenkívül kérem, hogy ne csupán képviselőcsoport-szintű, hanem parlamenti küldöttség látogasson el Lampedusára, hogy ellenőrizzék a bevándorlókat érintő humanitárius feltételeket és a visszaküldés tilalmának betartását is.
Malika Benarab-Attou
(FR) Elnök asszony, kényes kérdést tárgyaló jelentésről van szó, és bírálatot kell megfogalmaznom a címmel kapcsolatban. A "migrációs hullámok” kifejezés használata megadja az alaphangot: azt a látszatot kelti, mintha a bevándorlók árucikkek vagy megszállók lennének.
A mostani időszak történelmi jelentőségű a Földközi-tenger déli partvidékén élő népek számára és a mi számunkra is, de a tömeges bevándorlástól való félelem meggátolja az EU-t és a tagállamait abban, hogy új helyzetet teremtsenek.
A közelmúltban délen végbement demokratikus mozgalmak hozzájárultak ahhoz, hogy felismerjük belső ellentmondásainkat. Az események ismételten megmutatták, hogy a következetlenség és a jövőkép hiánya jellemzi az immár elavult és valóságtól elrugaszkodott együttműködési politikánkat. Ideje lenne, hogy az Európai Unió végre olyan bevándorlási politikát vezessen be, amely összhangban van az értékeinkkel, amely felismeri, hogy egy olyan világban élünk, ahol az emberek mobilisek, ahol utazni szoktak.
Abszurd dolog lenne továbbra is migrációs hullámokról beszélni, és ez szemben áll humanista értékeinkkel is. Ha mi, európaiak főszerepet akarunk játszani a világban, meg kell változtatnunk az eddig alkalmazott megközelítést, és a szolidaritáson alapuló Unió a Mediterrán Térségért létrahozására kell törekednünk; erre csak akkor lehetünk képesek, ha felülvizsgáljuk a mobilitásra vonatkozó politikánkat, illetve amit ma migrációs politikaként emlegetünk. Meg kell felelnünk a délen élő népek elvárásainak.
Nem szabad, hogy továbbra is a bevándorlástól való félelem határozza meg a politikáinkat. Az együttműködési megállapodások végrehajtásakor a továbbiakban nem lehet már a legfőbb cél a határellenőrzések megerősítése, amint az Líbia esetében történt.
Azért, hogy tiszteletben tudjuk tartani az emberi jogokat, minden esetben felül kell vizsgálnunk azokat a feltételeket, amelyek a személyek mozgásáról szóló megállapodások, többek között a visszafogadási megállapodások aláírásához szükségesek. A mobilitással kapcsolatos tetteinket még mindig a biztonság elsődlegessége vezérli, ez pedig szemben áll a az értékrendünkkel, és azzal a kívánalommal, hogy védelmeznünk kell a lakosságot. A Berlusconi és Guéant úr által képviselt botrányos álláspontot a leghatározottabban el kell utasítani.
Biztos asszony, milyen jellegű politikát kell elfogadnunk ahhoz, hogy létrejöhessen egy valódi Unió a Mediterrán Térségért, amelyben szolidaritást tanúsítunk azokkal a déli népekkel, amelyek most általunk megvetettnek érzik magukat?
Marie-Christine Vergiat
(FR) Elnök asszony, az Egységes Európai Baloldal/az Északi Zöld Baloldal Képviselőcsoportja nemmel fog szavazni a jelentésre. Kétségtelen, hogy a jelentés tartalmaz néhány pozitív elemet, ezekkel viszont következetesen szembe megy egyes tagállamok gyakorlata, beleértve saját hazámat is.
A jelentés nem hajlandó felismerni, hogy a migráció elsődlegesen dél-dél kérdés. E felismerés hiányának következtében a feszültségek csak tovább fognak növekedni, és számos ottani állam csak a még mélyebb szegénység irányába sodródik.
Való igaz, hogy az Európai Unió nem fogadhatja be a világ összes nyomorultját, de ennek nem is áll fenn a veszélye; a számok is ezt bizonyítják, függetlenül attól, hogy egyesek mekkora felhajtást csapnak a téma körül. Az Európai Unió nem fogadhatja be a világ összes nyomorultját, de gazdagságához, szükségleteihez, az általa korábban okozott kárhoz, valamint a néhány vállalata által jelenleg is az ezen országok erőforrásainak kizsákmányolása révén okozott kárhoz mérten segítő kezet kell nyújtania. A jelentés a befelé forduló Európa-erőd megszokott hagyományait követi, dacolva saját érdekeivel, különösen a demográfiai érdekekkel.
Nem, az Európai Unió nem tanult semmit az arab államokban végbemenő forradalmakból. Nem tanúsít szolidaritást. Alig néhány nap leforgása alatt a tunéziaiak több mint 100 000 líbiai menekültet fogadtak be mintaszerű körülmények között. Nem, biztos asszony, Európa szólamai nem képesek megoldani azokat a problémákat, amikkel a világnak szembe kell néznie. Csak egyes tagállamok idegengyűlölő politikájához szolgáltat táptalajt, és ez sajnálatos dolog.
Mario Borghezio
(IT) Elnök asszony, hölgyeim és uraim! Mindenekelőtt szeretném megköszönni Malmström biztos asszonynak azt a heteken át tartó kemény munkát, amit e gigászi mértékű katasztrófa kapcsán végzett - mert valóban óriási mértékű katasztrófáról van szó.
Nem csak itt a Parlamentben, hanem máshol is elhangzottak olyan vélemények, amelyek kisebbnek akarták bemutatni a problémát, és el akarták bagatellizálni azt, amivel a kormányunknak, országunknak és népünknek kellett szembenézni. Humanitárius és egyéb szempontból is rendkívüli mértékű vészhelyzet volt ez, amely továbbra is fennáll. Úgy gondolom, hogy a kormányunk, de különösen az ország népe nagyon jól jött ki ebből a helyzetből, ami a nemzetközi közvélemény megítélését illeti. Lampedusa lakosai először kiválóan viselkedtek, amikor fogadták a bevándorlókat, saját pénzükből segítették őket, de azután egy ponton már azt kellett mondaniuk, hogy "képtelenek vagyunk ezt így tovább csinálni”, mert a Tisztelt Házban naponta a megbeszélések tárgyát képező emberi jogok mellett az emberek más jogait is figyelembe kell venni, például az identitás megőrzéséhez, a tevékenységük fenntartásához való jogot, és természetesen azt, hogy nem szállhatják meg őket.
A migránsok között vannak illegális bevándorlók, börtönből szabadult bűnözők is. Ez a tény joggal aggasztja azokat az országokat, amelyeknek be kell fogadnia őket. Továbbá, amikor a migráció eléri a megszállás, ismételten kijelentem, a megszállás mértékét, akkor már foglalkozni kell a kérdéssel.
Száz százalékig kiállunk a polgáraink mellett, feltételek nélkül. Az Európai Uniónak ki kell állnia, és figyelembe kell vennie a helyzetet, biztos asszony. Az emberi jogokon túl mérlegelni kell a saját jogainkat is, a helyi lakosok jogait. Ezért teljes mértékben támogatjuk az olasz kormány mostani, Tunéziával kapcsolatos erőfeszítéseit, mert a biztos asszony által bejelentett szerény számokkal ellentétben az olasz kormány jelentős összeget ajánl Tunézia számára. Sok mindent teszünk, és biztosak vagyunk benne, hogy kézzelfogható eredményeket fogunk tudni elérni.
Mindazonáltal a szavak után a tettek mezejére kell lépnünk, a Frontex pedig nem tölti be azt a szerepet, amit kellene, hogy megakadályozza ezt a gyűlöletes embercsempészetet, mert ez a Földközi-tenger térségének a szégyene, amiért részben az Európai Unió is felelős. Azt mondom ezért, hogy állítsuk meg az embercsempészetet, és támogatom az ezen országok számára létrehozandó Marshall-tervet.
Andreas Mölzer
(DE) Elnök asszony, Malmström asszony! Köztudott, hogy a túlnépesedett és kevésbé fejlett országok lakosai minden nap az életüket kockáztatják, mert az EU az álhumanitárius eszméivel nem tette egyértelművé, hogy a migránsokra vonatkozó szabályok nem azonosak a menekültekre vonatkozókkal.
A menekültek helyzetére vonatkozó genfi egyezmény értelmében - amint ezt mindnyájan tudjuk - menekültnek tekintendő minden olyan személy, aki faji, vallási okok, avagy politikai meggyőződése miatti üldözéstől való megalapozott félelme miatt az állampolgársága szerinti országon kívül tartózkodik. Ez a meghatározás nem vonatkozik viszont azoknak az embereknek a túlnyomó többségére, akik most naponta özönlik el Európát. A hazájukban tapasztalható helyzettől függetlenül egyszerűen csak el akarnak jutni valahova az EU-n belül - egy olyan földre, amely az elképzelésük szerint tejjel és mézzel folyó föld -, hogy itt próbáljanak szerencsét, és többnyire csak a szociális rendszerünkbe való bekerülés miatt teszik ezt. Ez talán ésszerű lépés a saját szemükben, de az Európai Parlament képviselőiként nekünk az európai emberek érdekeit kell képviselnünk. Ebbe semmiképpen nem tartozik bele az, hogy állandó támogatást nyújtsunk sok millió gazdasági migráns részére, akiknek a munkaerőpiacunknak megfelelő képzettség és végzettség nélkül egyszerűen szólva kevés hasznát tudjuk venni.
Rendkívül igazságtalan lenne ez különösen a Tunéziához és Líbiához hasonló országokkal szemben, amelyek éppen csak felszabadították magukat a diktatórikus uralom alól, és éppen csak elindultak a demokrácia felé vezető úton, és amely országoknak minden erőforrásukra szükségük lesz az újjáépítéshez. Ezeknek az embereknek a saját hazájuk fejlődésén kell munkálkodniuk.
A Ben Ali-féle diktatúra megszűnésével Tunézia szabad országgá vált. Ezt a helyzetet is figyelembe kell vennünk az EU-ban, amikor azt vitatjuk meg, hogy miként kezelhetjük az Észak-Afrikából érkező tömeges beáramlást. Így hát véleményem szerint minden gazdasági migránst haza kell küldeni, még azt megelőzően, hogy elérnék Európát. Nem is lett volna szabad hagyni, hogy megérkezzenek Lampedusára, az uniós Frontex ügynökségnek pedig megfelelő hatáskört kell biztosítanunk ahhoz, hogy szavatolni tudja az ilyen esetek megakadályozását.
Salvatore Iacolino
(IT) Elnök asszony, biztos asszony, hölgyeim és uraim! Egy sor intézkedésről és kezdeményezésről hallottunk, amelyek nagyon bíztatóak, és összhangban is állnak a múlt héten az olasz küldöttség által a küldöttség vezetője és Barroso elnök úr részvételével megtartott találkozón előterjesztett kérésekkel: nagyobb mértékű szolidaritás, több eszköz, több konkrétum és határozottabb cselekvés Lampedusa, Málta és valamennyi olyan tagállam érdekében, amely kivételes módon ki van téve migrációs nyomásnak, amit csakis európai szintű irányítással lehet kezelni.
Ezek a bíztató kijelentések természetesen összhangban vannak a 2001/55/EK irányelv 5. cikkének alkalmazásával kapcsolatos elképzeléseinkkel. Bízunk benne, hogy ez nagyon is ésszerű időn belül a Tanács elé kerülhet. Egy következetesebb, a konkrét eredményeken és a határ menti területek kiemelt kezelésén alapuló európai szomszédságpolitika, amely erőforrásokat is rendelkezésre tud bocsátani annak biztosítása érdekében, hogy a régió fiataljai munkához jussanak a saját hazájukban, és hogy helyben legyenek fejlődési lehetőségeik. Jobb és megfelelőbb műveleti terv a Frontex számára, amely most közös járőrszolgálat teljesítésével tudta hasznossá tenni magát ebben a rendkívüli időszakban. Úgy gondoljuk, hogy a migrációhoz biztosított finanszírozásról szóló rész lehetőséget teremt a további cselekvéshez, mert az események rendkívüliek, ezzel ma már mindenki tisztában van.
Malmström biztos asszony, nem tettünk még említést a kiegyenlítő intézkedésekről. Hahn biztos úr nincs most itt önnel, talán hasznos lett volna, ha ő is eljön. A strukturális alapok felülvizsgálata, egy olyan politika, amely figyelembe veszi a rendkívüli helyzeteket, az érintett területek vonzerejének csökkenése, a szicíliai régió vonzereje hátrányt szenved a halászat és a turizmus tekintetében: ezek azok a dolgok, amelyekért Lampedusa és Szicília számára valamiképpen kompenzációt kell biztosítani.
150 000 egyiptomi tért vissza Líbiába, de ez a migrációs kérdés nem ér itt véget. Nagyon eltökélten kell tehát cselekednünk egy erős és határozott európai politika mentén, és bízunk benne, hogy ön és Barroso elnök úr egy átfogó migrációs tervre alapozva ki fogják tudni dolgozni ezt a stratégiát. Nem várhatunk további intézkedésekre, és biztosak vagyunk benne, hogy e hónap végéig Európa a régóta várt szolidaritás érdekében elő fog állni egy olyan migrációs politikával, amelyet szeretnénk végre a gyakorlatba átültetve is látni.
John Attard-Montalto
Elnök asszony, megjegyezném először is, hogy amikor a mostani vitában néhány kollégám - nem mindenki - a migrációt említi, úgy beszél róla, mintha nem mostani jelenségről lenne szó, hanem valami olyasmiről, ami majd csak valamikor később következik be.
Ez idő szerint, miközben mi itt a Parlamentben beszélünk, emberi tragédiák történnek. Sok esetben arról beszélünk, hogy egyetértünk-e valamivel vagy sem, de egy dologban feltétlenül egyet kell értenünk, ez pedig az, hogy a tragédia, amely a közvetlen közelünkben - az Európai Unió déli határától pár száz kilométerre -, megy végbe, ebben a pillanatban is zajlik, és a helyzet tovább fog romlani. Mi pedig csak vitázunk annak ellenére, hogy van egy eszköz a kezünkben - a Tanács 2001/55/EK irányelve - amelyet a Tanács a Bizottság javaslata alapján életbe tud léptetni.
Hogyan állapítjuk meg majd, hogy a beáramlás mértéke nagy, nem nagy vagy elég nagy, hogyha már véget ért a folyamat? Az Európai Uniónak el kell döntenie, cselekedni is akar, vagy csak menni az események után. Ha a dolgok megtörténtek, akkor már csak az események után megyünk. Ne legyünk a tegnap emberei. Legyen a Parlament a jelen intézménye.
Sarah Ludford
Elnök asszony! Hatékony irányítás, következetesség, szolidaritás, felelősség: állítólag ezeken alapul az EU közös bevándorlási politikája. Vessük ezt össze az EU elmúlt évtizedben elért tényleges teljesítményével, amelyet egy tízes skálán nagyjából hármasra lehetne értékelni. Ez nem a Bizottság hibája, amely egy sor politikát dolgozott ki és jogszabályjavaslatokat terjesztett elő, ez leginkább a tagállamok hibája. Itt az idő, hogy feladjuk végre az események után kullogó és zűrzavaros védekező pozíciót, és elkezdjünk aktívan és megfelelően irányított módon cselekedni. Tanulhatnánk esetleg valamit például Kanadától, különös tekintettel az ottani legális migrációt szabályozó politikára.
Hazám, az Egyesült Királyság eddig a közös politikára vonatkozó minden elképzeléstől elhatárolta magát. Sajnálom, hogy így történt, de amikor a Lampedusához hasonló helyeken megkérdezettek közül ilyen sokan úgy nyilatkoznak, hogy gyorsan tovább akarnak utazni észak felé és gyakran kimondottan az Egyesült Királyságba, akkor ez nem igazán arra ösztönzi a bevándorlókat eddig amúgy is nagyon nagy számban befogadó hazámat, hogy megszüntesse az ellenőrzést a saját határain.
Hiszek a szolidaritásban. Úgy gondolom, hogy most alkalmazni kell az átmeneti védelemről szóló irányelvet. A felelősséget viszont minden egyes tagállamra ki kell terjeszteni - az északi államokra ugyanúgy, mint a déliekre -, hogy megfelelő módon végre lehessen hajtani a migránsok befogadásáról, valamint a pénzügyi és egyéb segítséget is magukban foglaló igények feldolgozásáról, továbbá az integrációról és a munkajog érvényesítéséről szóló uniós jogot. A szolidaritást és a felelősségvállalást nem lehet egyoldalúan megközelíteni.
Hélène Flautre
(FR) Elnök asszony, véleményem szerint nem tehetjük meg, hogy egyrészt üdvözöljük a tunéziai forradalmat, másrészt pedig azt követeljük az országtól, hogy a Ben Ali-féle diktatúra idején alkalmazott határellenőrzési politikát alkalmazza. Be kellene fejezni a nyomás gyakorlását azzal a tunéziai kormánnyal szemben, amelynek annyi más dolga van: ott vannak a saját menekültjei - amint erről már volt szó -, és a belső demokratikus átmenetet is felügyelni kell.
A helyzet tehát új és rendkívüli, és ez talán lehetőséget ad a számunkra, hogy megfelelő megoldásokat találjunk ki, miközben szolidaritást is tanúsítunk. Ludford bárónőnek igaza van - valóban ez hiányzik most leginkább az Európai Unióban. Úgy gondolom, hogy az Európai Bizottság és a Parlament tevékenységének elsősorban arra kell irányulnia, hogy moratóriumot hirdessenek a tunéziai menekültek visszaküldésének ügyében, mert egy valóban helytelen és alkalmatlan intézkedésről van szó. Ezenkívül kivételes tartózkodási engedélyt kellene adnunk azon tunéziaiak számára, akik már megérkeztek Franciaországba és Olaszországba, garantálni kell a védelmet kereső emberek számára hogy beléphessenek Európába, és tartózkodni kell az olyan lépésektől, illetve olyan megállapodások megkötésétől, amelyek ennek a védelemnek az útjában állhatnak, és amint erről már szó esett, alkalmazni kell a 2001-es irányelv rendelkezéseit mindazon személyek esetében, akik jogosultak az azokból származó előnyökre, és a letelepítési folyamat részeként be kell fogadni a jelenleg a tunéziai és a líbiai határnál tartózkodó menekülteket.
Úgy vélem továbbá, hogy gondolkodnunk kellene azon is, hogy együttműködési kapcsolatokat építsünk ki ezekkel az immár teljesen demokratikus államokkal, hogy a tunéziaiak teljesen legálisan jöhessenek dolgozni, tanulni és utazgatni, hogy ezáltal valódi csatornákat teremtsünk a Földközi-tenger két partja közötti mobilitás számára.
(Taps)
Willy Meyer
(ES) Elnök asszony, azt gondolom, hogy Lampedusa az Európai Unió bevándorlási politikáját jellemző embertelenségnek a szimbólumává vált. Itt nem csak egyszerűen egy sürgős problémáról, hanem egy strukturális problémáról van szó.
Emlékszem rá, amikor 2009. február 14-én, az előző parlamenti ülésszak idején a képviselőcsoportom küldöttségének tagjaként Lampedusán jártam. Pokoli út volt ez, maga a pokol fogadott bennünket! Ez a bevándorlási politika nem azon az elgondoláson alapult, hogy a bevándorlás nem bűncselekmény, hanem jog, és a politika semmit sem tett azért, hogy biztosítsa a menedékjog iránti kérelem benyújtásával kapcsolatos szent és sérthetetlen elv védelmét.
2009-ben Lampedusán semmi sem történt annak az érdekében, hogy azonosítsák az embereket, vagy hogy feldolgozzák a menedékkérelmeket egészen addig, amíg végül az emberek azt tették, amit tenniük kellett: felkeltek, zendülés tört ki, mert állatok módjára éltek ott.
2009 és 2011 között semmi sem változott. Tulajdonképpen elmondhatjuk, hogy valami azért mégis történt: Berlusconi elnök úr megállapodást írt alá Kadhafi ezredessel annak ellenére, hogy Kadhafi ezredes nem tartotta be a nemzetközi jogot és kiutasította az ENSZ menekültügyi főbiztosát az országból, tudva azt, hogy 9 000 menekült tartózkodik Líbiában; ugyanabban a Líbiában, amelyet egy humanitárius felhívás nyomán jelenleg is bombáznak.
Éppen ezt a képmutatást kell abbahagyni. Ennek kell alapvetően megváltoznia az Európai Unióban.
Gerard Batten
Elnök asszony, a Tanács határozatának értelmében elfogadásra került az ENSZ Biztonsági Tanács határozata. Hadd idézzek ebből: "Minden szükséges lépést meg kell tenni a polgári lakosság és a polgári lakosság lakta azon területek védelmében, amelyek a támadás veszélyének vannak kitéve Líbiában, mégpedig oly módon, hogy semmilyen formában sem léphetnek be megszálló idegen erők Líbia területének egyetlen részére sem”.
Ez az egy mondat önmagában két teljesen ellentétes elképzelést tartalmaz. Hogyan védhetnénk meg a polgári lakosságot a támadásoktól anélkül, hogy e célból belépnénk Líbia területére? Hogyan lehetséges, hogy hosszú és fényes katonai történelemmel rendelkező nemzetek, mint például Nagy-Britannia és Franciaország elfogadnak egy ilyen képtelen politikát? A válasz egyszerű: kénytelenek így tenni, mert a Lisszaboni Szerződés értelmében az Európai Unió közös kül- és biztonságpolitikája erre kényszeríti őket. Most már nem maguk rendelkeznek a saját külpolitikájuk felett.
A Tanács határozata azt is kimondja, hogy az Unió katonai politikájáért a közös kül- és biztonságpolitikai főképviselő felelős. Catherine Ashton bárónő tehát lehetőséget kap, hogy megvívja első háborúját, és feliratkozzon az olyan hadtörténeti nagyságok közé, mint Rommel, Montgomery és Eisenhower. Nos, sok sikert kívánok neki, de valószínűbb az, hogy ez az ostoba politika minden érintett számára katasztrófát fog előidézni.
A Nyugatnak, és különösen az európai országoknak azt kellene prioritásnak tekinteni, hogy az észak-afrikai mérsékelt rezsimeket minden rendelkezésre álló diplomáciai eszközzel bátorítsák, és hogy megvédjék saját határainkat a tömeges migrációs hullámoktól. Talán nem ez a politikailag korrekt válasz, de józan nemzetállamoktól reális válasz lenne, ha azok saját maguk hozhatnák meg a döntéseiket.
Daniël van der Stoep
(NL) Elnök asszony! Múlt pénteken Olaszország szárazföldi területén több száz, a korábbi berber régióból érkezett, úgynevezett menekült tört ki a befogadó táborokból. Ezeket a bevándorlókat a túltelítettség miatt szállították át Lampedusáról. Elnök asszony, a rideg valóság a következő: kilátástalan észak-afrikai menekültek ezrei visszaélnek a régiójukban tapasztalható instabilitással, és arra használják a helyzetet, hogy egy jobb élet reményében a gazdag Európába jöjjenek.
A televízióban nyilatkozó bevándorlók azonnal megnevezték azokat városokat, ahová a legszívesebben mennének - Amszterdam és Róma, de nem is igazán ez volt a lényeges -, és talán csak még tovább súlyosbította ezt a helyzetet, hogy arra panaszkodtak, hogy kevés az olasz hatóságok által biztosított cigaretta és ital mennyisége. Néha majdnem megfeledkezünk arról, hogy emberek tudatosan választják az illegális életet, és szándékosan visszaélnek az európai szociális szolgáltatásokkal. Ezeket az úgynevezett menedékkérőket - én inkább potyázóknak nevezném őket - a saját térségüknek kell befogadnia. Az Afrikai Unió, az Arab Liga vagy a szörnyűséges Iszlám Konferencia Szervezete feladata, hogy menedéket nyújtson a számukra.
Az Európai Unió nem felelős ezekért a szerencsevadászokért. Mindazonáltal, ha mégis belépnek az Unió területére, nagymértékben gyorsítsuk fel az ilyen állítólagos menekültek ügyében indított menekültügyi eljárást, és a lehető leghamarabb küldjük haza őket az észak-afrikai és környékbeli országok területére. Viseljék csak a felelősséget azok az országok, ne mi és ne most.
(A felszólaló hozzájárul ahhoz, hogy az eljárási szabályzat 149. cikkének (8) bekezdésében meghatározott kék kártya eljárás értelmében kérdést intézzenek hozzá.)
Silvia Costa
(IT) Elnök asszony, hölgyeim és uraim! Szeretném megkérdezni az imént felszólaló európai parlamenti képviselőtársamtól, hogy valóban helyénvalónak tartja-e, hogy "potyázó” és "szerencsevadász” kifejezéssel illessük azokat az embereket, akik - ebben mindegyik képviselőcsoport egyetért - egy olyan komoly politikai feszültséghelyzet elől menekülnek, mint amilyen az észak-afrikai.
Rendkívül súlyos állításnak tartom ezt, és felkérem az elnök asszonyt, hogy valamiképpen nyilatkozzon erről, és hogy elfogadhatónak lehet-e tekinteni az elhangzottakat egy ilyen kényes témáról folytatott vitában, amely emberek szenvedését is érinti, akiktől egyértelműen elvitatják az élelemhez való jogot, amikor azt mondják róluk, hogy "ez a rengeteg potyázó még ételt is követel”.
Nagyon súlyosnak találom azt, hogy ilyesmi elhangzott itt a Házban, és remélem, hogy az európai polgárok elolvashatják ezt a rendkívül durva kijelentést, amely csak azt a célt szolgálja, hogy az illető politikai alkalmatlanságáról tegyen tanúságot.
Daniël van der Stoep
(NL) Elnök asszony, Costa asszony, önnek igaza van, kemény szavakat használok, de ezek a szavak nagyon is egyértelműek. Az Európai Unióban nekünk most menekültek óriási áradatával kell megbirkóznunk, a baloldal többsége pedig azt mondja, hogy csupa olyan szerencsétlen emberről van szó, aki saját hazájából menekül. Mindez rendben is van, de miért pont Európába kell jönni mindegyiküknek? Szerintem nehezebb hajón eljutni Európába, mintsem elérni Marokkót vagy Szaúd-Arábiát. Nyilvánvalóan a szociális szolgáltatásaink miatt jÖnnek ide, és mert az itteni kormánytól pénzhez juthatnak. Ön pontosan ezt kínálja fel!
Határozottan kell fellépnünk ezzel szemben, és európai parlamenti képviselőként nekünk az Európai Unió polgáraiért kell kiállnunk. Ha ön ragaszkodik ehhez a gondolatmenethez, ezzel a saját vesztünket fogja okozni. Ez után pedig a szubszaharai afrikai területek következnek, és végül már mindenki ide fog jönni. Ezt nem engedhetjük meg. Ez az ön világképe, de nem az enyém. Sok sikert kívánok önnek az elképzeléséhez, de ez nem azonos azzal, amit a polgáraink akarnak, Hollandiában legalábbis egészen biztosan nem.
Simon Busuttil
Elnök asszony, pár nappal ezelőtt az EU vezetői bejelentették, hogy készen állnak, hogy konkrét módon fejezzék ki a szolidaritásukat a migrációs nyomás által leginkább érintett tagállamokkal. Nos, eljött ennek az ideje, mert tömeges bevándorlási hullámok érték el az Európai Uniót. Felkérjük az Európai Tanácsot, hogy tartsa be a szavát. A konkrét szolidaritásról pedig annyit, hogy ennek azt kell jelentenie, hogy a Líbiából Európába menekülő, a lakóhelyüket elhagyni kényszerült emberek iránti felelősség viselésében minden egyes tagállamnak osztoznia kell.
Rendelkezésünkre is áll már a szükséges eszköz; csak alkalmazni kell. A 2001/55/EK irányelvben foglalt szolidaritási mechanizmusról van szó, amely két dologról rendelkezik. Először is átmeneti védelmet nyújt minden EU-ba érkező, a lakóhelyüket elhagyni kényszerült személy számára. Másodszor, a befogadásukra vonatkozó felelősség viselése tekintetében egységesen bevon minden tagállamot, nem csak azokat az államokat, ahová ezek az emberek történetesen megérkeznek. A mechanizmust egy tanácsi határozat lépteti életbe, amely kimondja, hogy tömeges bevándorlás helyzete alakult ki. Ehhez viszont, biztos asszony, a Bizottságtól, vagyis öntől származó javaslatra van szükség.
Nem vitás, hogy Líbiát tömegesen hagyják el az emberek. Több mint 400 000 ember menekült már el Líbiából, a legtöbben Tunéziába és Egyiptomba, de most már az uniós országokba is menekülnek. Az elmúlt héten alig huszonnégy óra leforgása alatt több mint 800 ember érkezett Máltára, főleg Szomáliából és Eritreából. Arányait tekintve ennek olyan hatása van, mintha egyetlen nap alatt 120 000-en érkeznének meg Franciaországba. Ez minden bizonnyal tömeges bevándorlásnak minősülne. Nem önmagukban a puszta számokat kell tehát csak mérlegelnünk, hanem arányaiban kell vizsgálnunk a helyzetet - az érkezési országra gyakorolt viszonylagos hatás számít.
Valóban önhöz fordulok, biztos asszony, hogy vegye kézbe a politikai kezdeményezést, és tegye meg ezt a javaslatot. A Tanácshoz is folyamodom, hogy tartsa be az ígéretét, és tanúsítson konkrét szolidaritást.
Claude Moraes
Elnök asszony, a Tanács 1999 óta nem volt hajlandó menekültügyi politikát és valódi, hivatalos tehermegosztást kialakítani. David Sassoli és a többi olasz kollégám nevében elmondhatom, Olaszországban most egy olyan vészhelyzettel állunk szemben, amelyre a jogszabályokban nem található tényleges megoldás. Mostanra már meg kellett volna találni a megoldást. A befogadási eljárásokat, a jogosultságot - ezek alkotják a mai vita tárgyát képező menekültügyi csomag lényegét - már régen be kellett volna vezetni. Akkor már a rendelkezésünkre állna a letelepítésre és a tehermegosztásra vonatkozó koncepció, de ez még sincs így.
Ezért képviselőcsoportom nevében kijelentem, hogy segítséget kell nyújtanunk ebben a vészhelyzetben. Felhívjuk különös tekintettel a Tanácsot - de önt is, biztos asszony -, hogy tanúsítsanak kellő politikai kezdeményezést, és alkalmazzák a 2001/55/EK tanácsi irányelvet. Ez olyan helyzetet fog teremteni a letelepítés tekintetében, amely a terheket legalább részben enyhítené.
Mindemellett - amint azt néhányan megjegyezték - nem feledkezhetünk meg a menekültügyi és a nemzetközi jogi kötelezettségeinkről sem. Rengeteg olyan embert érintenek ezek a kötelezettségek, akik ma kiszolgáltatottak és szenvednek. Mélyreható és alapos okok indokolják a menekültek befogadását - mégpedig a szegénység és az instabilitás. Mindazonáltal, itt van most ez a déli államokat érintő helyzet, és végre kell hajtani a 2001/55/EK tanácsi irányelvet.
Cornelia Ernst
(DE) Elnök asszony, három dologról szeretnék beszélni. Először is, egyértelművé kell tennünk, hogy valóban képesek vagyunk segítséget nyújtani az észak-afrikai menekültek, különösen a Tunéziából érkezők számára, és hogy ezt meg is akarjuk tenni. Örvendetesnek tartom ezért azt is, hogy a Bizottság életbe kívánja léptetni a 2001/55/EK irányelvet az átmeneti védelem megadása érdekében, ugyanakkor pedig szeretném felhívni az összes tagállamot, hogy ténylegesen alkalmazzák is az irányelvet, ne csak Olaszország, hanem Franciaország és Németország is - mindenekelőtt azok az országok, amelyek valóban megengedhetik maguknak, hogy befektessenek ebbe az ügybe.
Másodszor, egyértelmű nyilatkozatot várunk a Bizottságtól, hogy a Ben Alihoz és Kadhafihoz hasonló diktátorokkal kötött bármilyen, a migrációt megakadályozó megállapodás - én így jellemezném ezeket - semmis. Amint azt Malmström asszony említette, a harmadik országokkal kialakított valódi partnerség talán nem hasonlítható Olaszország elképzeléseihez, hogy 150 millió euróért majd hajlandóak lesznek visszafogadni a menekülteket. Ahelyett, hogy a menekültek elvándorlásának megakadályozásában tanúsítunk szolidaritást, inkább gyakorlati szolidaritást kellene mutatnunk az olyan észak-afrikai államok felé, mint amilyen például Tunézia, ahová 150 000-en menekültek.
Harmadszor, meg kell értenünk, hogy milyen törékeny alapokon is nyugszanak a menekültek bevándorlásának megakadályozására szolgáló uniós eszközök. A Frontexről és a Dublin II-ről van szó - ezek szerepét újra kellene gondolnunk. Liberális menekültügyi és migrációs jogszabályokra van szükségünk Európában, valamint egy másfajta, valóban fenntartható fejlesztési politikára.
Constance Le Grip
(FR) Elnök asszony, a vitánk ezen szakaszában elkerülhetetlen, hogy megismételjek, illetve alátámasszak néhány olyan dolgot, ami már korábban is elhangzott. Számos képviselőtársamhoz hasonlóan viszont én is azt akarom mondani, hogy az előttünk álló problémákat - amelyek olyan problémák, amelyekkel jelenleg az egész Európai Uniónak szembe kell néznie - egyetlen tagállam sem képes egyedül megoldani.
Egyetlen tagállamtól sem várható el, hogy egyedül szálljon szembe az őt ért kihívásokkal, és ismét hangsúlyozom, hogy szerintem ebben az Európai Unió egésze érintett. Az Európai Uniónak megvan a képessége a szerveződéshez, és hogy közös munkával, egységesen kezelje a helyzetet: tehát igazából ez az, amit kérek. Hiszem, hogy tényleg eljött az idő, hogy lerakjuk egy valódi európai bevándorlási és menekültügyi politika alapjait.
Már több mint egy éve elfogadtunk egy európai menekültügyi és bevándorlási megállapodást. Szerintem most itt az ideje, hogy nagyon is konkrét formában alkalmazzuk.
Hallottuk a biztos asszonyt, amint számos javaslatot előterjesztett. Szeretnék visszatérni ezekre, és nagyon határozott támogatásomat szeretném kifejezni a biztos asszony néhány javaslatával kapcsolatban. Igen, mindenképpen növelnünk kell a Frontex forrásait. Növelnünk kell a humán, az anyagi és a pénzügyi erőforrásait, valamint biztosítanunk kell, hogy az ügynökség nagyobb támogatást tudjon nyújtani a Hermes- és a Poseidon-művelethez.
Igen, azt mondanám, hogy további és rendkívüli forrásokat kell biztosítani azon tagállamok számára, amelyeket a jelenleg tapasztalt, megnövekedett mértékű migrációs hullámok elsődlegesen érintenek. Ezáltal pénzügyi eszközökkel juttatjuk kifejezésre szolidaritásunkat.
Igen, együttműködésen alapuló, szorosabb kapcsolatokat kell kialakítanunk a Földközi-tenger déli partvidékének országaival; természetesen támogatnunk kell őket, segítenünk kell őket, és meg kell találni ehhez az eszközöket. A biztos asszony említést tett a mobilitási partnerségről - azt hiszem, hogy Tunéziában járt, és ott tartott előadást a témában. Igen, ezeket az eszközöket a felelősség, a szolidaritás, de a valódi, konkrét cselekedetek szellemében is meg kell erősítenünk.
David-Maria Sassoli
(IT) Elnök asszony, biztos asszony, hölgyeim és uraim! Bizonyára tapasztalták, hogy a Parlament rendkívüli szolidaritással rendelkezik, ez azonban mégsem elég. Ahhoz, hogy bevezessünk és támogassunk egy európai bevándorlási politikát, együtt kell megtennünk azt, amit mások nem tudnak megtenni, azaz el kell érnünk, hogy a kormányok között konszenzus alakuljon ki.
Fogjuk és terjesszük az ön javaslatait a Tanács elé! Támogatni fogjuk önt, hiszen, és ez bizonyára nem kerülte el a figyelmét, néhány idegengyűlölő megjegyzés ellenére nagy tiszteletet is szolidaritást tanúsítanak az ön személye iránt a tisztelt Házban. A Parlament ezt holnap meg fogja erősíteni azzal, hogy nemet mond a visszaküldésekre és igent a 2001/55/EK irányelv és 25. cikkének végrehajtására.
Holnap megtesszük a Parlamentben azt, ami tőlünk telik. Másoknak is ki kell venniük azonban a részüket a feladatból; a kormányoknak fel kell adniuk önzőségüket; nekünk pedig meg kell mutatnunk, hogy készek vagyunk vállalni a szolidaritást, amely által megvalósulhat egy európai politika. Természetesen az önök munkája alapvetően fontos ehhez, hiszen kormányok nélkül Európa gyengébb lenne.
Carlos Coelho
(PT) Elnök asszony, Malmström biztos asszony, hölgyeim és uraim! Mindnyájan szót ejtettünk arról, hogyan szembesültünk a növekvő migrációs áramlással, ami annak mértékét és sokrétűségét illeti. Az Afganisztánban, Szomáliában és a Kongói Demokratikus Köztársaságban tapasztalható elhúzódó konfliktushelyzetek mellett aggasztó, hogy újabb és újabb konfliktusok alakultak ki, például Egyiptomban, Tunéziában és Líbiában, amelyek a helyzet drámai mértékű súlyosbodásához vezettek.
Azok a tagállamok, amelyeket földrajzi elhelyezkedésükből adódóan jobban érint a migráció hatása, szintén azt tapasztalják, hogy lényegesen korlátozottabbak a lehetőségük arra, hogy az adott helyzetre reagáljanak. A Lampedusa szigetén kialakult kaotikus helyzet, amelyről ma már többen is említést tettek, azt az esetet példázza, amikor a menekültek száma meghaladja a helyi lakosok számát. Azon tagállamoknak tehát, amelyek különösen érintettek, sürgősen szükségük van kellő támogatásra, pénzügyi, humán és technikai erőforrások formájában, hogy ezáltal megfelelően tudjanak fellépni tömeges migrációs áramlás esetén, valamint humánusan tudjanak reagálni az előttünk álló humanitárius kihívásra.
Ennélfogva támogatom a képviselőtársaim által előterjesztett, arra vonatkozó felhívást, hogy haladéktalanul indítsák be az Európai Unió szolidaritási mechanizmusát. Az is fontos, hogy kihasználjuk a meglévő infrastruktúrát és szerveket, például az Európai Unió Tagállamai Külső Határain Való Operatív Együttműködési Igazgatásért Felelős Európai Ügynökséget és az Európai Menekültügyi Támogatási Hivatalt, valamint talán újraértékelni és átdolgozni a Hermes-műveletet. Azzal is egyetértek, amit Tavares úr a menekültek letelepítésére vonatkozó folyamatról mondott. Fontos, hogy a Tanács, amely nincs jelen a vitán, fejezze be, hogy jogi kifogások mögé bújik, és a menekültek letelepítésének kérdését végül sikeresen meg tudja oldani. Végül, biztos asszony, úgy gondolom, hogy az uniós tagállamok között nagyobb szolidaritásra van szükségünk, az erőfeszítések hatékonyabb összehangolására, valamint a felelősségek és a terhek megosztására.
Rosario Crocetta
(IT) Elnök asszony, biztos asszony, hölgyeim és uraim! Szomorú tudomásul venni, hogy időnként a Nyugat hatalmas szolidaritást tud kiváltani, ha bombázásról, társaságoknak a harmadik világ országaiba történő küldéséről és az olaj megszerzéséről van szó, de küzdelmesebbnek találja, hogy szolidaritásra késztessen és migrációs politikákat dolgozzon ki. A ma esti vita e kérdéseket érinti.
Hétfőn ellátogattam Lampedusára és 4 000-5 000 embert láttam a helyszínen összezsúfolódva, akik napsütésben és esőben a szabad ég alatt alszanak, ott végzik el a dolgukat, ahol esznek, és nem tudják lecserélni a vizes ruháikat - amelyek egyesek elmondása szerint márkás ruhák, de valójában hamisítványok -, amelyeket az átkelés során, siralmas körülmények között viseltek. Közöttük 4 500, 12-13 éves gyerek is volt, ugyanilyen rossz körülmények között, amelyekben Lampedusa lakói is osztoznak.
Tunézia most már 150 000, Líbiából érkezett migránsnak ad otthont, és szolidaritásról tesz tanúbizonyságot. Egy szegény országról van szó, amelyik szolidaritást vállal, míg a tehetős Európa nem képes elhelyezni 5 000 migránst. Ehelyett Európának szolidaritást kell vállalnia ezekkel a nagyszerű gyerekekkel, akik kirobbantották a Sidi Bouzidból induló "jázmin forradalmat”, amely megváltoztatja Észak-Afrikát és a világot.
Alfredo Pallone
(IT) Elnök asszony, biztos asszony, hölgyeim és uraim! Az önök által elmondottak összhangban vannak azzal, amit hallani akartunk. Nem szeretném azonban átpolitizálni ezt a vitát, amelyet olykor két párt határoz meg. Úgy gondolom, hogy nagyon komoly dolog egy humanitárius vészhelyzetről beszélni.
A következőt kérdezem magamtól és európai parlamenti képviselőtársaimtól is: "Humanitárius vészhelyzetről beszélhetünk és ennél a pontnál megállhatunk, vagy két kérdést kell feltennünk, egyet a vészhelyzetről, tehát a sürgős problémákról, egy másikat pedig a stratégiáról?”
Afrika és a Közel-Kelet problémája olyan, amelynek a dolog természetéből adódóan Európán kívül kell maradnia, és felvetődik az a kérdés, hogy lehet-e fejlődés demokrácia nélkül. Ne feledkezzünk meg arról, hogy a Közel-Kelet és a földközi-tengeri térség ezen országaiban a felkelések nem az ideológia, hanem a mindennapi kenyér miatt törtek ki, a demokráciáért a túlélés érdekében.
Fel kell tennünk magunknak bizonyos kérdéseket ezzel kapcsolatban. Biztos asszony, ez mind nagyon szép, hogy foglalkozunk a 2001/55/EK irányelv problémájával és mindennek, amit a Frontex tesz, de Európának meg kell kérdeznie magától, mit akar tenni a földközi-tengeri térséggel és egész Afrikával kapcsolatban.
Több képviselőtársam szót ejtett Líbiáról és más országokról is. Ez Dárfúrt juttatta eszembe, bizonyos helyzeteket, amelyek során a népirtás továbbra is mindennapos Afrikában. Ehhez csupán egyetlen kellemetlen megjegyzést fűznék: nem igaz, hogy Európa felelős a fosztogatásért. Természetesen részben egyes európai országok felelősek, de Afrikában számos kapitalista rendszer hat egymásra, amelyek nem a munkaerő szociális gazdaságán alapulnak, mint a miénk, hanem az államgazdaságon, az államkapitalizmuson. Erre a legjelentősebb példa Kína, amely államadósságokat vásárol és egész népeket zsákmányol ki. Nem mehetünk oda és nem kergethetünk el elnököket, akiket bűncselekmények hajtanak. Még az ENSZ sem teheti ezt meg.
Úgy gondolom, félre kell tennünk az ideológiai kérdéseket és a sürgős problémáról kell gondolkodnunk, és ez azt jelenti, hogy szívesen kell fogadnunk ezeket az embereket, mindnyájukat. Mindemellett holnap nem kerülhetjük el, hogy megvitassuk az Afrika egészére vonatkozó európai stratégiát.
Sylvie Guillaume
(FR) Elnök asszony! A felszólalások végére értünk, így kérdések formájában két pontra helyezem a hangsúlyt. Először is, a mediterrán térségben kialakult káosz az Európai Unión belüli hiányosságok, valójában a közös migrációs politika hiányának elkerülhetetlen következménye. Irreális pusztán az Európa felé irányuló migrációs hullámok elhárítására törekedni, és azt jelenti, hogy most egyedül a harmadik országoknak és az észak-európai tagállamoknak kell elszenvedniük a következményeket. Az olasz válaszlépés - a kollektív kiutasítás - elfogadhatatlan, ahogy a francia álláspont, a határok lezárása is; semmit sem old meg és egyszerűen figyelmen kívül hagyja a jelenlegi valós problémákat.
Első kérdésem a következő: számíthatunk valamilyen átszervezésre és egy kiegyensúlyozott európai migrációs politika kialakítására?
Második kérdésem az európai szolidaritást is érinti; nem tartom ezt egy üres szlogennek, hanem valami olyasminek, amire sürgősen és feltétlenül szükség van. Ezenkívül arra ösztönzöm a Tanácsot, hogy sürgősen válaszoljon, és léptesse életbe az átmeneti védelemről szóló irányelvben tömeges beáramlás esetére előírt szolidaritási mechanizmust, ugyanakkor a tagállamokat arra ösztönzöm, hogy reagáljanak az ENSZ Menekültügyi Főbiztosságának (UNHCR) a sürgős letelepítési mechanizmus alkalmazására vonatkozó kérésére.
Második kérdésem tehát a következő: számíthatunk konkrét intézkedésre a Bel- és Igazságügyi Tanács április 11-12-i ülésén?
Cristian Dan Preda
(RO) Elnök asszony! Úgy gondolom, hogy a Provera-jelentésről szóló mai vita igen jókor jött, tekintettel a földközi-tengeri térségben és Észak-Afrikában végbement legutóbbi eseményekre. Először is azt szeretném kihangsúlyozni, hogy az arab világban kirobbant forradalmi hullám által kiváltott migrációs áramlások kezeléséhez egy uniós szintű megközelítésre van szükség, mégpedig a Lisszaboni Szerződés 80. cikkében előírt szolidaritás szellemében.
Másrészt szeretnék gratulálni Provera úrnak a jelentéshez, amely kiemeli, hogy következetesen figyelembe kell venni a migrációs áramlásokat kiváltó instabilitás mélyen gyökerező okait. Jelenleg is rengeteg esemény zajlik, ami arra figyelmeztet bennünket, hogy sürgős cselekvésre van szükség. Elefántcsontparton a választásokat követő konfliktusok idején például több százezer elefántcsontparti keresett menedéket a szomszédos országokban, csak Libériába - amelyet szintén az instabilitás veszélye fenyeget - 94 000-en menekültek.
Úgy gondolom, hogy az instabilitási és migrációs spirál elkerülése érdekében mindenekelőtt a megelőzést kell kihangsúlyoznunk. Ez alatt elsősorban a konfliktusok megelőzését értem. A demokrácia és az emberi jogok előmozdítását is figyelembe kell vennünk, valamint természetesen azt, hogy hosszú távon javítani kell a gazdasági helyzeten.
Véleményem szerint viszont jobban ki kell használnunk a migrációval kapcsolatos átfogó megközelítés részeként rendelkezésünkre álló eszközöket, hogy előmozdítsuk a migráció és a fejlődés közötti szinergiát. Az Európa partnereivel folytatott párbeszédnek automatikusan magában kell foglalnia a migráció kérdését. Ezenkívül a származási és tranzitországokban fokozni kell a fejlesztési projektekkel kapcsolatos erőfeszítéseket, amely projektek javítják az életkörülményeket és ezen országoknak a migrációs hullámok kezeléséhez szükséges képességeit.
Carlo Casini
(IT) Elnök asszony, biztos asszony, hölgyeim és uraim! Az észak-afrikai helyzetet illetően minden bizonytalan. Nem ismerjük a líbiai polgárháború közvetlen kimenetelét, nem tudjuk, hogy a Maghreb-országok és Egyiptom új politikai rendszere elősegíti-e majd a demokrácia kialakulását, vagy még rosszabbak lesznek a körülmények a demokrácia és az Európával való kapcsolatok tekintetében.
Ami az afrikai partokról az európai kontinensre és különösen Lampedusa szigetére érkező, megállíthatatlan menekülthullámot illeti, még ebben az esetben is nehéz megkülönböztetni, hogy kik azok, akik az erőszak és a halálfélelem miatt menekülnek, és kik azok, akik például börtönből szöktek meg, és kik szeretnének egy olyan jövőt, amely jobb dolgokat tartogat számukra annál, hogy a saját hazájukban éheznek.
Mindazonáltal bizonyos dolgok felől biztosak lehetünk. Először is minden ember emberi méltóságát tiszteletben kell tartani. Másodszor Európának azt a felfogást kell követnie, hogy minden menekültet szívélyesen kell fogadni. Harmadszor, az Európai Uniót alkotó egyes államok határai egyben Európa határai. Negyedszer, az Unióhoz tartozó valamennyi európai országra vonatkozik a szolidaritási kötelezettség: ezt jóváhagyta, megerősítette és jogilag kötelező erejűvé tette a Lisszaboni Szerződés, amely a migrációs politikára, valamint a szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló térségen belüli migrációs áramlások kezelésére nézve is irányadó. Ötödször, a mostanihoz hasonló vészhelyzetek megoldásához szükséges eszközök már megvannak, idetartozik a 2001/55/EK irányelv, a Frontex és az Európai Menekültügyi Támogatási Hivatal (EASO). A jelenlegi azon helyzetek közé tartozik, amelyek világosan megmutatják, hogy Európa valójában realitásnak tekinthető-e.
Biztos asszony, nagyon élvezetes volt a felszólalása, de úgy gondolom, hogy a szavakat most már tetteknek kell követniük. Ezzel teljesen tisztában vagyok és tudom, hogy ön cselekedni is fog. Reméljük, hogy az ön javaslata meg fog valósulni. A lényeg, hogy a szavak nem elegendőek: tettekre van szükségünk, hogy Európa realitássá váljon. Most lehetőségünk van arra, hogy megteremtsük Európát.
Georgios Papanikolaou
(EL) Elnök asszony! Fordulóponthoz érkeztünk. Azért mondom ezt, mert meg kell fontolnunk, hogy a jelenlegi válságon túlmenően hogyan akarunk továbblépni. Az előző években sikerült határt szabni az Észak-Afrikából Dél-Európába, Olaszországba, Spanyolországba, Portugáliába, Máltára és Görögországba irányuló migrációnak az említett országok és a kapcsolódó észak-afrikai országok közötti kétoldalú megállapodások segítségével, és tényleg jelentős eredményeket értünk el. Éppen ezért most Törökországon keresztül nagyobb nyomás nehezedik Görögországra, mert Európa és Görögország képtelen volt hasonló megállapodásokat alkalmazni Törökországgal annak ellenére, hogy vannak ilyen kétoldalú megállapodások.
Ennélfogva kérdésem a következő: most, hogy e zavargások kirobbantak, mi legyen ezekkel a megállapodásokkal, biztos asszony? Összekapcsolhatjuk - és össze kell kapcsolnunk - e korábbi megállapodásokat, illetve más jövőbeni megállapodásokat az általunk biztosítandó finanszírozással? Az ön által bejelentett intézkedéscsomag nagyon jó, és segítenünk kell ezen országokat. Kötelességünk, hogy minden embertársunkon segítsünk; ennek azonban össze kell kapcsolódnia ezen országok azzal kapcsolatos kötelezettségével, hogy visszafogadnak mindenkit, aki Lampedusára érkezett, és mindenkit, aki a közeli vagy távolabbi jövőben más európai országba érkezik, mert minél nagyobb a nyomás, annál többen menekülnek más országokba.
Miközben a témával foglalkozunk, és mivel felvetődött a 2001/55/EK irányelv kérdése, talán felül kellene vizsgálni azt, amit egy éve mondogattunk; több tagállam említette a nevezetes újraelosztást, amit olyan türelmetlenül vártunk. Még mindig várunk a hazatelepítés és a letelepítés alkalmazására; kérem, mondja meg, mit kell még tennünk. Esetleg rögtön a menekültek belső letelepítésével kellene kezdenünk, hogy csökkentsük az azon országokra nehezedő nyomást, amelyek való problémával küszködnek?
Végül, mivel kifutottam az időből, határt kell szabnunk a tagállamok által alkalmazott különféle megközelítéseknek. Egyes országok, például Németország és Franciaország szelektív módon alkalmazza a Dublin II szerinti visszaküldéseket Görögország vonatkozásában. A közeli vagy távolabbi jövőben ugyanezen problémával találhatjuk szembe magunkat Olaszország esetében. A görög kormány egy másik részleges megközelítéssel állt elő és bejelentette, hogy védőfalat hoz létre Evrosban, de nincs átfogó megoldásunk a problémára. Annyira életbevágó kérdésről van szó, hogy valódi szolidaritásra és átfogó stratégiára van szükségünk, biztos asszony.
Jacek Protasiewicz
(PL) Elnök asszony, biztos asszony! A mostani vita az eredeti terv szerint sokkal szűkebb területről, kizárólag a Provera-jelentésben foglaltakról szólt volna. Az Elnökök Értekezlete úgy döntött, hogy kiterjeszti a vita kereteit, ezért foglalkozunk - nagyon is helyénvaló módon - a főleg menekültekből álló bevándorlók áradatával kapcsolatos jelenlegi reakciókkal. Nem nevezhetjük őket illegális bevándorlóknak, mert Szíriából, de leginkább Észak-Afrikából érkező menekültekről van szó, akik olyan országokból érkeznek, amelyeket éppen elborít a forradalmi zűrzavar. A mostani vitánk arra is hangsúlyt helyez, hogy összességében értékelje az Európai Unió jelenlegi menekültügyi és bevándorlási politikáját.
Mivel az Európai Néppárt (Kereszténydemokraták) Képviselőcsoportjának Provera-jelentéssel foglalkozó árnyékelőadója vagyok, ezért szeretnék visszatérni ehhez a dokumentumhoz. A jelentéssel kapcsolatban két, véleményem szerint alapvetően fontos kérdést szeretnék felvetni. Először is, szeretném elmondani, hogy mennyire örvendetesnek tartom, hogy a jelentés tárgyalja azt, hogy nagyobb mértékű szinergiára van szükség az európai politika két kulcsfontosságú pillére, azaz a fejlődés és a biztonság között. Az észak-afrikai forradalmi események azzal a tanulsággal szolgálnak most a számunkra, hogy a pusztán a hivatalos csatornákon keresztül biztosított és a diktátorok vezette kormányok minisztériumain keresztül elosztott segélyek nem oldják meg az EU segélyezési politikájában érintett országokban élő emberek szociális problémáit. Az európai uniós segélyeknek valóban a hétköznapi embereknek kell segíteni szociális problémáik megoldásában ahelyett, hogy az erre szánt pénz a diktátorok és hatalmon levők zsebébe kerül.
Nem csak a gazdasági reformot kell a fejlesztési segélyek biztosításának előfeltételének tekinteni, hanem a demokráciához és az emberi jogokhoz fűződő reformot is. Ma azt tapasztaljuk, hogy a világ azon részein élő fiatalok, amelyek az érdekkörünkbe tartoznak, és amelyekre kiterjed a fejlesztési politikánk, nem csupán kenyeret, hanem szabadságot és demokráciát is akarnak.
Másodsorban, az Európa előtt álló demográfiai kihívások tekintetében egyértelmű, hogy az Európai Unió egy következetes és valóban ésszerű bevándorlási politika nélkül nem fog tudni megbirkózni a láthatáron már megjelenő munkaerő-piaci problémákkal. Kizárólag azzal akadályozhatjuk meg, hogy a világban helyüket kereső, legkevésbé iskolázott és leginkább rászoruló migránsok özönöljék el Európát, ha olyan - a korábbi felszólalók által is említett - jól átgondolt és következetes bevándorlási politikával rendelkezünk, mint amilyen például Kanadában vagy Új-Zélandon működik.
Giovanni La Via
(IT) Elnök asszony, biztos asszony, hölgyeim és uraim! A Földközi-tenger medencéjében uralkodó mostani helyzet, valamint a jelenlegi és az előrelátható migrációs hullámok szükségessé teszik a Malmström biztos asszony által bejelentettől eltérő közép- és hosszú távú stratégia elfogadását.
Úgy gondolom, hogy olyan demokratikus életkörülményeket és fejlődési feltételeket kell teremteni a Földközi-tengerrel határos afrikai országokban, amelyek meg tudják gátolni a most tapasztalhatóhoz hasonló migrációt. Ezért úgy vélem, hogy egy speciális rövid távú tervre van szükségünk - páran ezt Marshall-tervként emlegetik -, amely a fejlődés folyamatát segíti elő és valósítja meg az észak-afrikai országokban. Csak így állíthatjuk meg és előzhetjük meg a jövőbeni migrációt.
Szeretném hangsúlyozni, hogy kompenzációs intézkedésekre is szükség van az érintett területeken. Mindegyik felszólaló tett említést Lampedusáról, de én inkább arra kérném önöket, hogy azon gondolkodjanak el, hogy a jelenlegi migrációs folyamat vajon milyen tényleges hatást gyakorol egy olyan szigetre, amelynek megélhetését a turizmus és a halászat adja. Az utazásszervezőknél hónapok óta nem regisztráltak egyetlen foglalást sem, kizárólag visszamondások érkeztek hozzájuk. Európának megfelelő kompenzációs intézkedésekkel kell demonstrálnia támogatását.
Barbara Matera
(IT) Elnök asszony, hölgyeim és uraim! Dél-Olaszország képviseletében és büszke európaiként szólalok fel azzal a meggyőződéssel, hogy a tagállamoknak hozzá kell járulniuk egy szilárd és hosszú távú Unió építéséhez.
A partjainktól mindössze 70 mérföldre kialakult vészhelyzettel szembeni felkészületlenségünk a 27 tagállamból álló rendszer gyengeségeit mutatja, valamint azt, hogy nagyobb felelősségérzetre és szolidaritásra van szükség. Az individualista hozzáállás gyengítheti Európát, és visszavetheti az elmúlt évtizedek alatt oly nagy gonddal felépített integrációs folyamatot.
Európa minden zegzuga Európához tartozik. Lampedusa is Európa része, és ez igaz mindegyik terület, és mindegyik politika tekintetében. Abszurd dolog látni, hogy mindössze két tagállam foglalkozik a mostani vészhelyzet kezelésével. Azért döntöttünk úgy, hogy összefogunk, hogy ezáltal erősebbek legyünk, és csakúgy, mint a legjobb házasságokban, az egyesülés után a helyzet vagy jobb lesz, vagy rosszabb.
Sergio Paolo Francesco Silvestris
(IT) Elnök asszony, biztos asszony, hölgyeim és uraim! Köszönetet mondok az elhangzottakért. Hajlunk arra, hogy teljes mértékben támogassuk önt, amikor a tagállamok közötti szolidaritásról beszél, és amikor azt hangsúlyozza, hogy a Bizottság fel fogja szólítani a tagállamokat, hogy teljes felelősséget vállaljanak a menedékkérők tekintetében. Köszönöm, mert ön ezzel megerősítette bennünk, hogy minden eddig hiányzó dolog most végre megvalósul.
A holnapi szavazás alkalmával erőt kívánunk adni az ön intézkedéseihez, nyomatékot kívánunk adni az ön szavainak, teljes körű felhatalmazást adva önnek ahhoz, hogy most biztosan meglegyen mindaz, ami eddig hiányzott.
Sajnálatos módon nem minden európai kormány gondolkodik így. Vannak, akik Olaszország tengeri határait Olaszország, és nem az Európai Unió határának tekintik, és a leghatározottabban úgy nyilatkoznak, hogy nem kívánnak osztozni abban a teherben, amit jelenleg egyedül Olaszország és Dél-Olaszország visel.
Ennélfogva maximálisan helyeseljük az ön által elmondottakat, de abban a hitben tesszük ezt, hogy azáltal, hogy a Bizottság határozottan lép fel a Tanács előtt, a tagállamok Olaszországgal szembeni szolidaritása valós és konkrét formát fog ölteni, és hogy a vészhelyzettel kapcsolatban mind a 27 tagállamnak demonstrálnia kell a saját felelősségét, és a vészhelyzet kezelésében való részvételét.
Raffaele Baldassarre
(IT) Elnök asszony, biztos asszony, hölgyeim és uraim! Üdvözlöm az ön felszólalását és a felsorolt bejelentett intézkedéseket, és nem fogok belebocsátkozni a migránsok átmeneti védelmét és a Szerződés 80. cikkének alkalmazását érintő jogi és szabályozási kérdésekről folytatott vitába.
Miközben mi itt beszélünk, a Földközi-tengeren folyamatosan hajóznak a tengeri közlekedésre alkalmatlan eszközök Olaszország partjai felé, és utasaik gyakran az életükkel fizetnek. A nemrég végrehajtott átszállítások ellenére Lampedusán továbbra is totális vészhelyzet uralkodik, az emberek pedig azóta is folyamatosan özönlenek Manduria sátorvárosába.
Olaszország továbbra is teszi a dolgát és fogadja be a kétségbeesett embereket, miközben más országok csak a rendőrőrseiken történő kiutasítások magas száma miatt tűnnek ki. Kormányunk Tuniszban tárgyal, hogy megpróbálja mérsékelni ezt az áradatot, de ezt nem tudjuk egyedül véghezvinni. Szükségünk van az Európai Unióra, szükségünk van segítségre, és szükségünk van Európa politikai szerepvállalására egy új szomszédságpolitika és egy hatékonyabb migrációs stratégia megtervezésében, amely abból a felismerésből indul ki, hogy a dublini rendszer kudarcot vallott, és hogy Lampedusa nem csupán Olaszország határa, hanem egyben Európáé is.
Mario Pirillo
(IT) Elnök asszony, biztos asszony, hölgyeim és uraim! Dél-Olaszország választott képviselőjeként csatlakozom azon előttem szóló európai parlamenti képviselőtársaimhoz, akik felhívtak arra, hogy megfelelő intézkedést kell tenni Lampedusa polgárai és a migránsok kritikus helyzete megoldásának az érdekében.
A szigeten tapasztalható egészségügyi és higiéniai helyzet már túllépte az illendőség minden határát. Az olasz kormány felelősségérzetére számítok, hogy valóban alkalmazzon minden rendelkezésére álló eszközt, és felkérje az Európai Bizottságot, hogy hajtsa végre a bevándorlók átmeneti védelméről szóló uniós irányelvben foglalt intézkedéseket.
Az Európai Tanács belügyminisztereinek következő, április 11-re tervezett ülésén meg kell hozni a szükséges intézkedéseket, hogy biztosítsuk, hogy sem a migránsokat, sem pedig Lampedusa polgárait nem hagyjuk ebben a kétségbeejtő helyzetben. Egy olyan komoly vitát kell kezdeményeznünk ezért az európai szomszédságpolitikáról, amely a demokrácia irányába vezető út támogatását szolgáló kezdeményezésekre helyezi a hangsúlyt, különösen a Földközi-tenger déli partvidékén található országokban. Gratulálok Provera úrnak.
Ilda Figueiredo
(PT) Elnök asszony! Tudjuk, hogy a bevándorlási problémák megoldása érdekében támogatni kell a bevándorlók származási országának fejlődését, külső beavatkozás nélkül, ugyanakkor konkrét tettekkel elősegítve a szolidaritást, az emberi jogok tiszteletben tartását és a béke védelmét, legyen szó Tunéziáról, Egyiptomról, Líbiáról vagy bármely más országról. Mindazonáltal nem ez történik, és ennek a szomorú megnyilvánulása a Lampedusa szigetén kialakult helyzet. Jelentős intézkedések sürgős meghozatalára van szükség; szolidaritási intézkedésekre, olyanokra, amelyek véget vetnek ennek a tragédiának. Biztos asszony, szeretném külön felhívni a figyelmet a bevándorló nők helyzetére. Különösen a nőket és a gyerekeket érintő emberkereskedelem elleni küzdelem miatt is biztosítani kell ezeknek a nőknek, hogy joguk legyen saját útlevélhez és tartózkodási engedélyhez hozzájutni; ehhez kapcsolódnia kell a menekültek letelepítéséhez nyújtandó támogatást is. Végezetül, felszólítom a Bizottságot, hogy mielőbb vizsgálja felül a visszatérési irányelvet: olyan irányelvről van szó, amely a háborúk, az éhínség és a szenvedés elől menekülő bevándorlók érdekeivel ellentétes, akiknek az az egyetlen vágya, hogy boldogan élhessenek a családjaikkal, és akik megérdemlik a szolidaritásunkat.
Nikolaos Salavrakos
(EL) Elnök asszony, Provera úr kiváló munkát végzett, szeretnék gratulálni neki. A jelentése valósághű áttekintést ad a problémáról, a javaslata pedig, miszerint a bevándorlás terheit meg kell osztani, a szükséges megoldást jelenti.
Azt javaslom tehát, hogy hozzunk tető alá egy megállapodást, amely hasznos változtatásokat idéz elő a dublini rendelet tekintetében, és aktualizálja azt. Az események arról tanúskodnak, hogy nem fogjuk tudni megoldani a bevándorlási kérdést, és hogy a bevándorlás folytatódni fog. Nem szüntethetjük meg a bevándorlást, de kézben kell tartanunk. Görögország, Olaszország és Spanyolország egymagukban nem képesek megoldani a helyzetet, mert súlyos nyomás nehezedik rájuk. 1990 óta nem voltunk képesek megoldani ezt a problémát. Úgy gondolkodunk, hogy a probléma nem létezik, sorsukra hagyjuk a tagállamokat, ezeket a szegény embereket pedig kihasználják, az európai lakosok meg szenvednek ettől a tehertől. Nem feledkezhetünk meg arról, hogy Európában ma 7 millió munkanélküli van, közülük 3 millió a 19 és 24 év közötti.
Corneliu Vadim Tudor
(RO) Elnök asszony! Sztálin egykori titkára, Borisz Bazsanov "A sztálinizmus születése” című emlékiratában felidéz egy jelenetet, amely 1923 decemberében történt a Kremlben. Az örmény gyilkos az elvtársaival folytatott vita során egy felbolydulást okozó kijelentést tett: nem az számít igazából, hogy kik és hogyan szavaznak a pártban. A legfontosabb az, hogy ki is számolja össze a szavazatokat. Így aztán egyáltalán nem meglepő a számunkra, hogy Kazahsztánban Nurszultan Nazarbajevet nemrég a szavazatok több mint 95%-os többségével választották újra.
Ugyanez a helyzet Romániában, ahol tényleg minden egyes választást elcsalnak. Ezt a demokratikus kitalálós társasjátékot a helyi maffia rendezi meg, amely a Romániai Amerikai Nagykövetség közvetlen védelmét élvezi, amely szervezet tulajdonképpen eldönti, hogy mi is lenne jó a román emberek számára. Valóban, ezt támasztják alá a WikiLeaks-táviratok, amelyek szerint sajnos Románia a Sztálint démoni színben feltüntető, de sztálinista eszközöket alkalmazó CIA előőrsévé vált. Micsoda szégyen!
Marco Scurria
(IT) Elnök asszony, biztos asszony, hölgyeim és uraim! A vita jelenlegi szakaszában tulajdonképpen minden elhangzott már, és talán épp ez a dolog lényege. Egyre csak beszélünk, és közben folyamatosan szállnak partra az emberek és haldokolnak a tengeren, emberek körülmények között vannak összezsúfolódva az olasz és máltai partszakaszokon, amelyek nem csupán Olaszország és Málta partjai, hanem Európa határát alkotják, az Európai Unió kapuját, amelyen keresztül a 27 közül bármelyik tagállam elérhető.
A szavak ideje lejárt, ezt üzenik az uniós polgárok és a migránsok, akik szabadságot kerestek és táborokba zárva találják magukat. Biztos asszony, ideje cselekedni. Felszólítom, felszólítjuk önt, hogy már holnap, a szavazás után ragadja magához a kezdeményezést, és továbbítsa a Tanácsnak a 2001/55/EK irányelv végrehajtására, valamint a földközi-tengeri térség jövőjével kapcsolatos valódi stratégia közös létrehozására vonatkozó kérést, mert nem csupán Európa szavahihetősége, hanem közvetlen sorsa forog kockán.
Elena Băsescu
(RO) Elnök asszony, erre a vitára az európai szomszédságpolitika jövője szempontjából kritikus időpontban kerül sor. Ebben az összefüggésben úgy vélem, hogy azon incidensek, amelyekkel Olaszország Lampedusa szigetén szembe találta magát, kiemelik, hogy ki kell alakítani a következő területeket középpontba helyező uniós migrációs politikát.
Először is, az EU-nak elsősorban a migrációs áramlások okaival kell foglalkoznia. Ez alatt a származási országok ingatag gazdasági helyzetét és labilis politikai körülményeit értem. Az említett országokon belüli munkahelyteremtéssel és a beruházások növelésével az Unió arra ösztönözné az ottani embereket, hogy legyenek résztvevői saját közösségüknek.
Másodsorban úgy gondolom, hogy meg kell védeni a migránsok jogait. Főleg a Frontex ügynökség kötelessége a menekültek helyzetére vonatkozó genfi egyezmény és az egyéb nemzetközi egyezmények e területen történő végrehajtása.
Mairead McGuinness
Elnök asszony, a ma esti vitát a "szolidaritás” szó használata jellemzi A képviselők túl gyakran a saját nemzeti érdekeik képviseletében szólalnak fel a tisztelt Házban, de jobb lenne, ha közülünk többen beszélnének más országok problémáiról, hogy ezáltal szolidaritásról tegyenek tanúbizonyságot.
Azért kértem szót, mert nagyon mély benyomást tettek rám a kollégám, Simon Busuttil által említett számadatok, azaz, hogy ha 800 ember érkezik Máltára, az ugyanolyan, mintha 120 000-en érkeznének Franciaországba egyetlen nap alatt. Málta és Lampedusa problémái egyben az Európai Unió problémái.
A Lisszaboni Szerződés vitája során alaposan kifejtettem nézeteimet a szolidaritással kapcsolatos elképzelésről. Meg kell vitatnunk a szolidaritás kérdését itt a Parlamentben, mert attól tartok, hogy jelenleg a szolidaritás bomladozik az Európai Unióban, nem csupán ebben a nehéz kérdésben, hanem sok más egyéb ügyben is. Ideje, hogy a Parlamentben megbirkózzunk ezzel a problémával, és az európai uniós szolidaritás ismét valósággá váljon.
Cecilia Malmström
a Bizottság tagja. - Elnök asszony, valóban nagyon nehéz helyzettel állunk szemben. Észak-Afrika nyilvánvalóan kihívás előtt áll. Az ottani emberek - különösen Tunéziában és Egyiptomban arra törekszenek, hogy új és demokratikus országot építsenek, ahol tiszteletben tartják az alapvető jogokat és a jogállamiságot. Készülnek a nyárvégi választásokra. Mindent meg kell tennünk, hogy támogassuk őket ezen a fantasztikus úton.
Amint azt önök is tudják, a Bizottság jelenleg készíti a szomszédságra vonatkozó, felülvizsgált stratégiát, amelyet majd a Tanács elé terjeszt. Ki fog terjedni a demokrácia, a gazdasági fejlődés, a növekedés és a munkavállalási lehetőségek támogatására, és a mobilitás is szerepel majd benne. Ez olyan feladat, amelyet támogatnunk kell.
Líbiában is kihívás vár ránk, ahol a növekvő erőszak nagyon bizonytalan helyzetet idéz elő, és sokakat menekülésre kényszerít. Az európai migrációs politika számára ez a helyzet kihívást jelent. Hosszú távon átfogóbb megközelítést kell kidolgoznunk ezzel kapcsolatban, ami nagyon is összhangban áll Provera úr jelentésével, amelynek részleteit figyelembe fogjuk venni.
Rövid távon természetesen be kell fejeznünk a menekültügyi csomagot. Keller asszony, higgye el nekem, hogy erre törekszünk. Még mindig reménykedem abban, hogy az Európai Parlament segítségével és a különböző előadóknak a csomag összeállítására irányuló erőfeszítései révén év vége előtt véglegesíteni tudjuk a dolgot.
Lampedusa és Málta is kihívással néz szembe. Szeretném visszautasítani azon állításokat, hogy a Bizottság, illetve "Brüsszel” nem vett részt Olaszország megsegítésében. Valójában segítséget ajánlottunk Olaszországnak. A jelenlegi hosszú távú költségvetésben a nemzeti kereten belül 171 millió euró áll Olaszország rendelkezésére a fennmaradó időszakra. Ezen összeg bizonyos részét még nem használta fel Olaszország, és szinte napi kapcsolatban vagyunk az olasz hatóságokkal, hogy megtaláljuk a módját, hogyan lehet újra elosztani a programfinanszírozást, hogy felhasználható legyen a lampedusai helyzet megoldására.
Olyan formában is segítséget ajánlottunk Olaszországnak, hogy a migránsok belső szállításával kapcsolatos költségek bizonyos részét megtérítjük. Aztán ott van a Frontex Hermes-művelete, de szeretném emlékeztetni önöket arra, hogy a Frontex a tagállami hozzájárulásoktól függ, és közben mindjárt kifutok az időből. Megvan a válaszunk: az Europol a helyszínen tartózkodik. Tárgyalásokat folytatunk Tunéziával, hogy megoldást találjunk azon emberek szervezett, méltóságteljes, önkéntes visszatérésére, akiknek nincs szükségük nemzetközi védelemre. Segítséget nyújtunk Tunéziának a csempészettel foglalkozó hálózatok elleni küzdelemhez, és vizsgáljuk, hogyan segíthetünk a határellenőrzés megerősítésben. Ez egy szélesebb körű mobilitási partnerség részét képezi.
A menekültek többsége Tunéziában és Egyiptomban tartózkodik. Amint mondtam, több mint 400 000-en menekültek el Líbiából. Nagy részüket hazatelepítették. Főleg tunéziaiakat és egyiptomiakat, de körülbelül 30 különböző, elsősorban afrikai országból menekültek el emberek. Ezenkívül Bangladesből, Irakból, Afganisztánból stb.
Többségüket európai segítséggel telepítették haza, aminek során a tagállamok a valódi szolidaritás szellemében működtek együtt Tunéziával és Egyiptommal. Vannak azonban, akik maradtak. Alig néhány napja látogattam el ezekbe a menekülttáborokba. A tunéziaiak lenyűgöző munkát végeznek a nemzetközi szervezetekkel, például az UNHCR-rel együtt. Vannak azonban néhány ezren, akik az országban vesztegelnek. Nem térhetnek haza. Segítenünk kell ezeknek az embereknek. Európában kell letelepedniük. Nehéz elmagyarázni ezeknek a szomáliaiaknak, hogy nem jöhetnek Európába, mert nem fogadtunk el felhatalmazáson alapuló jogi aktusokat vagy nem hajtottunk végre jogi aktusokat. Tehát arra ösztönzöm önöket és a Tanácsot, hogy jussunk megállapodásra ebben a kérdésben, mert tényleg teljesíthetnénk az európai letelepítési program célját és segíthetnénk ezeken az embereken, mert nincs hová menniük.
Ezenkívül Európába - Lampedusára és Máltára is érkeznek menekültek. Tudatában vagyok, hogy nagyságához képest Máltára hatalmas nyomás nehezedik. Előfordulhat, hogy még többen jönnek. Lehet, hogy közülük sokaknak nemzetközi védelemre lesz szüksége. Amíg folytatódik az erőszak Líbiában, növekszik annak a veszélye, hogy még többeknek kell elmenekülniük.
Ezek az emberek valóban kihívást jelentenek Európa számára. Valószínűleg menedékre lesz szükségük. Vannak bizonyos pénzeszközeink. Vannak ügynökségeink. Vannak bizonyos politikáink, hogy megpróbáljunk segíteni nekik. Amint már említettem, vizsgáljuk az átmeneti védelmi mechanizmus alkalmazásának lehetőségét. Ez akkor léptethető életbe, amikor tömegesen áramlanak be olyanok, akik nem térhetnek haza. E mechanizmus életbe léptetéséhez azonban minősített többségre van szükség a Tanácsban. Jelenleg nincs meg ez a többség. Természetesen nagyon szorosan nyomon követjük ezt, és a jövő héten ismét a Tanács elé terjesztjük a dolgot. Mielőtt életbe léptetnénk ezt a mechanizmust, felszólítom a tagállamokat - és nem fogom abbahagyni -, hogy vessék be a szolidaritást: ne csak szép szavakat hangoztassanak, hanem cselekedjenek.
Megoldásokat kell találnunk arra, hogy segítséget nyújtsunk Olaszországnak és Máltának, valamint esetleg más országoknak is, akikre nyomás nehezedik. Erre ösztönzöm a tagállamokat. Szolidaritási alapok állnak azon európai országok rendelkezésére, amelyek reagálnak erre a felhívásra. E kérdést a jövő héten vitatja meg a Bel- és Igazságügyi Tanács. Ezt követően örömmel beszámolok majd önöknek.
Elnök asszony, nagyon köszönöm ezt az igen fontos vitát.
Mario Mauro
(IT) Elnök asszony, hölgyeim és uraim! Némi pontosítást szeretnék kérni Malmström biztos asszonytól. A biztos asszony azt mondta, hogy a 2001/55/EK irányelv alkalmazásának vitájára a Tanácsban kerül sor. Jövő héten fogja ezt megvitatni a Tanáccsal, mert - ha jól értem - jelenleg nem rendelkezünk minősített többséggel.
Cecilia Malmström
a Bizottság tagja. - Elnök asszony, lehet, hogy pontatlanul fogalmaztam ezzel kapcsolatban. Mindent, amit önökkel közöltem, beleértve néhány egyiptomi és tunéziai tapasztalatot is, a jövő héten fogunk megvitatni a Tanácsban.
Természetesen a legfontosabb napirendi pont az észak-afrikai helyzet. Beszédemben szerepel utalás az átmeneti védelmi mechanizmusra, de nem tudom, hogy sor kerül-e határozatra vagy valami ilyesmire. Nagyrészt az elnököktől függ, hogy mennyire szeretnék ezt nyomon követni, de mi óránként ellenőrizzük a helyzetet. Csak azt szerettem volna közölni, hogy eddig nincs meg a minősített többség a védelmi mechanizmus életbe léptetéséhez.
Fiorello Provera
Elnök asszony, hölgyeim és uraim! Mielőtt rátérek a jelentésre, szeretnék válaszolni Meyer úrnak és Tavares úrnak. Tényleg tisztelem mindenkinek a véleményét, de úgy tűnik, hogy a Lampedusával és a Lampedusán történtekkel kapcsolatos nézeteik aligha nevezhetők jóindulatúnak.
Szeretném tájékoztatni őket, hogy három éjszaka alatt 12 000-en érkeztek Lampedusára. Lampedusa egy kis sziget 6 000 lakossal, és hirtelen három éjszaka alatt 12 000 ember érkezik, aminek következtében a lakosság száma eléri a 20 000-et. Úgy gondolom, hogy bármelyik országnak nehézséget okozna ennyi ember fogadása, akik ilyen rövid időn belül egy kis szigetre érkeznek, ahol nincsenek meg a feltételek a nagyszámban érkezők fogadásához. Jelenleg 1 400 migráns tartózkodik Lampedusa szigetén. Sok intézkedésre sor került, és amint a tengerviszonyok lehetővé teszik, a migránsokat más, főleg az ország déli részén található központokba szállítjuk át.
És ezzel el is jutottunk a jelentéshez. Szeretnék köszönetet mondani a különböző képviselőcsoportok árnyékelőadóinak, hogy különböző meglátásaikkal igen hatékonyan hozzájárultak a jelentés elkészítéséhez. Lényeges mértékben közreműködtek, teljesen átlátható módon, ugyanabban a szellemben, ami kezdetben mindnyájunkat inspirált. Malmström biztos asszonynak is köszönetet mondok azért a tehermegosztás kérdésében mutatott lelkesedésért, ami minden bizonnyal befolyásolni fogja a Bizottságon és a Tanácson belüli munkáját is. Ha továbbra is ugyanilyen lelkes marad, szerintem nem maradnak el az eredmények.
Azzal fejezem be, hogy nagyon nehéz a helyzet összegzése. Már amennyire összegzésre lehetőség van, azt szeretném elmondani, hogy minden politika eredménytelen és tökéletlen lesz, amíg hatalmas különbségek tapasztalhatók a világ északi és déli részének fejlődési szintjei között, amíg hatalmas különbségek tapasztalhatók a demokratikus intézmények minősége és az emberi jogok tiszteletben tartása tekintetében. A stratégiai együttműködés és segítségnyújtás jelentősebb politikájának részeként kell cselekednünk, ami hatást gyakorol azon strukturális okokra, amelyek az észak és dél közötti óriási egyenlőtlenségek kialakulásához vezettek. Ha megoldást találunk a strukturális okokra, a többi magától jön, és talán a világ is jobb lesz, amelyben mindnyájan élünk.
Elnök
A közös vitát lezárom.
A szavazásra 2011. április 5-én, kedden kerül sor.
Írásbeli nyilatkozatok (az eljárási szabályzat 149. cikke)
Giovanni Collino
Rendkívül kritikusan szemlélem az EU migrációval kapcsolatos fellépését. Németország, Franciaország, Spanyolország és a többi - Észak- és Dél-Európa között elhelyezkedő - tagállam eltérő érdekei nagyon kellemetlen helyzetbe hozzák Olaszországot. Az olasz kormány jól tenné, ha nem húzná olyan sokáig az időt és inkább cselekedne, elutasítaná a migránsokat mindaddig, amíg Európa nem áll elő egy valódi közös bevándorlási politikával. Az Európai Uniónak közös menekültügyi politikára van szüksége annak biztosításához, hogy a szolidaritás és tehermegosztás elvei ne pusztán papírra vetett ígéretek maradjanak. Ez lenne a helyzet, ha Olaszországnak kellene felvennie az Észak-Afrika és az egész földközi-tengeri térség arculatát megváltoztató szituáció terhét. Olaszország már nem fogadhat be líbiaiakat, tunéziaiakat és egyiptomiakat, amíg Franciaország, Németország és Ausztria nem hagyja abba, hogy mindenkit elutasít, aki Észak-Afrikából érkezik a területére. Amíg Brüsszel össze nem hangolja a migrációs áramlások irányítását a párizsi, berlini és bécsi, valamint a római kormánnyal és más tagállamok kormányaival, Olaszország jól tenné, ha a jelenleginél sokkal rendíthetetlenebb álláspontot fogadna el.
Robert Dušek
A migrációról szóló jelentés megoldással szolgál a migrációs áramlások elhárítására Az előadó úgy gondolja, hogy azáltal kell megelőzni a migrációt, hogy beruházásokat hajtunk végre azon országokban, ahonnan kiindulnak a migrációs áramlások. Gazdasági és pénzügyi válság idején azonban nincs arra lehetősége az EU-nak, hogy hatalmas méretekben "finanszírozza” a harmadik világot az európai polgárok életszínvonala fenntartásának rovására. Voltak, vannak és továbbra is óriási gazdasági különbségek lesznek az EU és Afrika között. Ha ezek a különbségek megszűnnének, és a harmadik világ polgárainak nem lenne oka az EU-ba kivándorolni, az azért lenne, mert hozzájárultunk az uniós országok életszínvonalának csökkenéséhez. Nem szabad azzal álltanunk magunkat, hogy a migrációt csupán az alapvető emberi jogok megsértése idézi elő. A migránsok nagy százalékban pusztán a "jobb” élet reményében érkezik az EU-ba. Szociológiai kutatás bizonyítja, hogy minél nagyobb a migránsok százalékos aránya az EU-ban, a helyiek annál elégedetlenebbek saját életükkel. Ha migránsok száma meghalad egy bizonyos százalékarányt, többé nem érdekük, hogy az európai társadalom részévé váljanak, éppen ellenkezőleg, létrehozzák saját társadalmukat az EU-n belül. Az EU-nak kizárólag az emberi jogok megsértésének eseteire kellene hangsúlyt helyeznie a migrációs politikája keretében. A migránsok származási országai és az EU közötti pénzügyi és gazdasági különbségek nem indokolhatják ezen országok finanszírozását. A migráció megakadályozására irányuló politikának össze kell kapcsolódnia a migrációnak az EU külső határainál történő megakadályozására irányuló politikával.
Ville Itälä
Az észak-afrikai események új migrációs hullámot idéztek elő Európa déli határánál. Miközben e sürgős probléma megoldásait latolgatjuk, az okokat is meg kell vizsgálnunk.
Az arab diktatúrák bukása a vasfüggöny mintegy 20 évvel ezelőtti leomlása óta eltelt időszak világpolitikájának egyik jelentős fordulópontja lehet. Mindenekelőtt óriási lehetőséget rejt magában a demokrácia és a polgári jogok tekintetében. Mint ahogy az összes forradalom, ez is kockázattal jár. Az a legkritikusabb helyzet, amikor a hatalmukkal visszaélő diktátorok saját népüket fenyegetik, ahogy most Líbiában is.
Európa és szövetségesei nem ülhetnek tétlenül, nem szabad tétlenül ülniük, miközben zavargások tapasztalhatók a határoknál. Közös feladatunk van: amikor senki más nem léphet fel, minden tőlünk telhetőt meg kell tennünk az ártatlan polgárok, köztük a nők és gyermekek védelme érdekében. Észak-Afrika demokratizálódási folyamata, az emberi jogok tiszteletben tartása, valamint az ezekhez kapcsolódó, kialakuló gazdasági növekedés a legjobb módja annak, hogy Európa déli határánál visszatartsuk az emberáradatot.
Véronique Mathieu
Most már hetek óta több ezer migráns köt ki a Földközi-tenger partjainál, különösen Máltán és Lampedusa szigetén, elmenekülve a hazájukban kialakult helyzet elől, ahol példátlan politikai instabilitás uralkodik. A Frontex helyesen járt el, amikor elindította a Hermes-műveletet, hogy segítséget nyújtson az olasz hatóságoknak, hogy megbirkózhassanak az olasz partoknál kikötő migránsok tömeges beáramlásával. E humanitárius válság kezelése nem hagyható kizárólag az olasz hatóságokra. Az EU külső határainak ellenőrzését közösen kell elvégezni, mivel ez közös feladat. A harmadik országok állampolgárainak tömeges beáramlása azt fogja előidézni, hogy sok tagállamba illegális migránsok áradata lép be. Elég, ha csak azt vesszük, hogy a francia hatóságok nap mint nap hogyan tartóztatnak fel több száz illegális migránst, akik közvetlenül Olaszországból érkeznek. Teljesen tisztában vagyunk azzal, hogy a menedékkérők között sok a gazdasági migráns, akik "besomfordálnak” e vegyes összetételű migrációs áramlásokba. Továbbá fokozni kell az európai erőfeszítéseket. A tagállamoknak biztosítaniuk kell a Frontex számára a feladatai elvégzéséhez szükséges erőforrásokat. Ezenkívül a tunéziai hatóságokkal is jobban együtt kell működnünk. Tunéziának teljesítenie kell visszafogadási kötelezettségeit.
Edward Scicluna
írásban. - A jelenlegi líbiai helyzet igen bizonytalan. Az azonban biztos, hogy humanitárius válságot idézett elő. Amint azt a jelentés is ismerteti, a fegyveres konfliktusok, különösen, ha az emberi jogok megsértésének eseteivel járnak együtt, a szomszédos országokba irányuló migrációs hullámok óriási növekedését idézik elő. Tekintettel arra, hogy ez milyen hatalmas méreteket ölthet, az EU Frontex programja nem tekinthető a legjobb eszköznek az ilyen mértékű migráció kezeléséhez. Az EU-nak mostantól megfelelő választ kell kidolgoznia és megterveznie, beleértve a menekültek összehangolt áttelepítésének elősegítésére irányuló részletes tehermegosztási cselekvési tervet. Ennek az EUMSZ 80. cikkében foglalt szolidaritási klauzulán kell alapulnia. Lehet csűrni-csavarni, hogy konkrétan mennyi menekült esetében beszélhetünk "vészhelyzetről”. Rendelkeznünk kell azonban egy részletes tervvel, amely országonként egyértelmű küszöbértékeket határoz meg, hogy az EU kormányai és a Bizottság is készen álljanak és jól felkészültek legyenek egy fenyegető válság leküzdésére. Máltai európai parlamenti képviselőként nagyon elkeserítőnek tartom, hogy a Bizottság nyilvánvalóan annyira felkészületlen egy olyan válságra, amelyről már régóta tudjuk, hogy biztosan bekövetkezik.
Joanna Katarzyna Skrzydlewska
írásban. - (PL) Az állásfoglalásra irányuló indítvány egy igen jelentős és fontos témát emel ki. Nem csupán középpontba helyezi a vidéki térségekben élő nők és férfiak közötti egyenlő bánásmódot, hanem közvetlenül rámutat arra, hogy a vidéki térségekben élő nők számára esélyegyenlőséget kell teremteni, hasonló feltételeket, mint amelyek napi szinten adottak városi központokban élő nők számára. Úgy gondolom, hogy eddig a Parlamentben túl kevés figyelmet fordítottunk a vidéki térségekben élő nők társadalmi és szakmai fejlődésére. A vidéki térségekben élő nők nap mint nap rengeteg - egyrészt gazdasági, másrészt infrastrukturális vonatkozású - akadályba ütköznek, amelyek jelentős mértékben korlátozzák lehetőségeiket az oktatáshoz, az egészségvédelemhez és - ami a legfontosabb - a munkaerőpiachoz való hozzáférés tekintetében. Hiszen a vidéki térségekben nem sok álláslehetőséget kínálnak, aminek főleg az az oka, hogy e térségek lényegesen fejletlenebbek gazdasági szempontból. Éppen ezért olyan fontos támogatni a vidékfejlesztési politikákat a fejlett infrastruktúrához való hozzáférés javítása, illetve a rendkívül fejlett információs és kommunikációs technológiákból származó előnyök kiaknázására vonatkozó lehetőségek révén. Biztos vagyok abban, hogy az európai parlamenti képviselők is sokat tehetnek annak biztosítása érdekében, hogy a vidéki térségek szert tehessenek a civilizáció előnyeire. Elvégre különböző képzéseket, illetve workshopokat tudunk szervezni, amelyek során tényleges segítséget nyújthatunk a vidéki térségek fejlesztésére elkülönített uniós pénzeszközökhöz való hozzáféréshez.
