Den europæiske sikkerhedsstrategi (fortsat forhandling)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er fortsættelse af forhandling om betænkning af Karl von Wogau om gennemførelsen af den europæiske sikkerhedsstrategi i forbindelse med den europæiske sikkerheds- og forsvarspolitik.
Tunne Kelam
(EN) Fru formand! Jeg vil gerne takke ordføreren for at have fremlagt en omfattende analyse af de nuværende problemer med den europæiske sikkerhedsstrategi og for at evaluere truslerne mod den moderne verden. Et eksempel på disse trusler: I punkt 10 i betænkningen understreger man behovet for et stort EU-bidrag til fremme af regional nedrustning.
Jeg vil gerne henlede opmærksomheden på Kaliningrad-området, en svært militariseret russisk enklave i EU. Det vil være farligt og absurd at blive ved med at foregive, at denne sidste bastion for den kolde krig og den sovjetiske ekspansion er noget, som vi skal tage hensyn til. Derfor bør demilitariseringen af dette område, hvorefter Kaliningrad bør gøres til et pilotprojekt og åbnes for frihandel, være et af de emner, der tages op på det kommende topmøde mellem EU og Rusland. I von Wogau-betænkningen beskrives vores endemål helt tydeligt. Vi er på vej mod en sikkerheds- og forsvarsunion. Men den minder os også om, at EU stadig er fra dette mål. Vi noterer os blot fremskridtene, forøger kapaciteten og leder efter flere penge.
Der findes nogle problemer, som vi skal være helt klar over. Vi er nødt til at etablere et fælles marked på forsvarsområdet og oprette et europæisk budget, der skal dække både de militære og civile aspekter af sikkerheden, samt intensivere samarbejdet mellem EU's forsvarsministre med det endelige mål at oprette en post som EU-viceudenrigsminister med ansvar for EFSP. I den forbindelse er det vigtigt at undgå dobbeltarbejde og koordinere alle disse aktiviteter i forhold til NATO. Der er et presserende behov for at give alle medlemsstater adgang til rumbaserede efterretningssystemer på det fælles grundlag.
Libor Rouček
(CS) Fru formand, fru kommissær, mine damer og herrer, det siges ofte i Europa, at offentlighedens tillid til de europæiske projekter og europæisk politik er i krise. En sådan skepsis er der ikke, hvad angår sikkerheds- og forsvarspolitikken. Som offentlige opinionsundersøgelser har vist, støtter over to tredjedele af europæerne denne politik og mener, at risiciene og farerne forbundet med terrorisme, organiseret kriminalitet, regionale konflikter og spredning af masseødelæggelsesvåben kræver en fælles løsning på europæisk plan.
I hr. von Wogaus betænkning opfordres der til en fælles løsning og til, at dele af den europæiske sikkerheds- og forsvarspolitik styrkes. Jeg støtter fuldt ud denne opfordring og bestræbelserne på at skabe en sikkerheds- og forsvarsunion. Forslagene om at skabe et indre marked for udvikling, fremstilling og køb af våben, et fælles kommunikations- og mediesystem og europæiske civilforsvarsmekanismer er efter min mening nogle af de mange skridt i den rigtige retning. Europa må have en fælles tilgang til de sikkerhedsrisici og -trusler, som det står over for, og i hr. von Wogaus betænkning skitseres en sådan tilgang på en måde, der er både realistisk og fremragende.
Alexander Lambsdorff
(DE) Fru formand, mine damer og herrer! Den europæiske sikkerheds- og forsvarspolitik står over for store udfordringer. Det må EU ikke lukke øjnene for. Det står klart, at EU's internationale engagement vil blive styrket fremover. Den bekymrende udvikling i Mellemøsten, Nordkorea og Iran er tegn på denne tendens.
Vi har brug for effektive beslutningsmekanismer, en klar kommandostruktur, entydige kompetencer, kompetent personel, der kan indsættes hurtigt, og som har moderne udstyr til rådighed, og logistisk kapacitet til at flytte tropper hurtigt hen til de pågældende indsatssteder. Disse krav er indeholdt i von Wogau-betænkningen. Derudover indeholder den klare forslag til forbedringer. Derfor støtter vi også betænkningen.
Den europæiske sikkerheds- og forsvarspolitik har opnået fremskridt i de seneste år. Kampgrupperne vil kunne indsættes fuldt ud fra den 1. januar 2007. Rådet (udenrigsministrene) konstaterede i går, at kvaliteten af udstyret i medlemsstaternes hære er blevet forbedret yderligere. Det Europæiske Forsvarsagentur yder et værdifuldt bidrag til harmonisering af våbenmarkedet og til koordinering af fælles forskningsprojekter på sikkerheds- og forsvarsområdet.
Den stadig mere omsiggribende planlægning af EU-missioner uden om budgettet er dog stadig bekymrende. Det stadig større antal indsatser forudsætter demokratisk legitimitet. En sådan kan imidlertid ikke garanteres, når den økonomiske planlægning går uden om Europa-Parlamentet. Således opstår der en uigennemsigtighed, der ikke kan retfærdiggøres. På dette område indeholder betænkningen nogle forfriskende klare forslag til, hvordan dette kan forhindres. Også dem giver vi vores fulde støtte til.
I øvrigt mener jeg, vi bør føre denne forhandling i Bruxelles og ikke i Strasbourg.
Raül Romeva i Rueda
(ES) Fru formand! Udarbejdelsen af den europæiske sikkerhedsstrategi blev påvirket af tre store debatter på internationalt plan, nemlig debatten om de nye trusler, som vi stod over for, og om hvordan vi skulle håndtere dem, især efter den 11. september, debatten om FN's vanskeligheder som et multilateralt og universelt forum for konfliktforebyggelse og -håndtering og debatten om de forpligtelser, som EU skal påtage sig for at blive en mere aktiv, handledygtig og kohærent spiller på den internationale arena.
Det understreges derfor i den europæiske sikkerhedsstrategi, at de største udfordringer, som EU og dets borgere i dag står over for, er den internationale terrorisme, udbredelsen af masseødelæggelsesvåben, de regionale konflikter, de fejlslagne stater og den organiserede kriminalitet.
Jeg er naturligvis enig i disse problemers betydning. Men jeg synes ikke, at listen lægger tilstrækkelig vægt på andre aspekter, der efter min mening er lige så vigtige som de nævnte, hvis ikke vigtigere. Jeg tænker f.eks. på fattigdommen, den manglende globale retfærdighed, den kollektive kriminalisering af grupper og samfund, den voksende militarisering i verden, de rige landes udplyndring af de fattigste landes eksistensgrundlag, miljøforureningen og ødelæggelsen af de sociale økosystemer.
I denne henseende synes jeg ikke altid, at EU kommer med det rette svar, hverken politisk eller strukturelt. Det er f.eks. længe siden, at vi har hørt nogen tale for oprettelsen af en fælles europæisk hær. En sådan hær plejer imidlertid at blive foreslået som et supplement til de allerede eksisterende 25 hære, og ikke som en erstatning, hvilket den burde være.
Selv om vi tilsyneladende er enige i, at der ikke længere er brug for de mange statslige hære for at håndtere de aktuelle udfordringer, har vi stadig 25 nationale hære i EU, som til sammen har ca. to millioner aktive, hvis første og vigtigste opgave er at forsvare staternes grænser og interesser, og som til sammen koster mere end 160 millioner euro om året. Det er et beløb, som mange af os hellere så anvendt til konfliktforebyggelse og -styring.
Det ser således ikke ud til, at regeringernes handlinger og beslutninger p.t. er i overensstemmelse med det paradigmeskifte vedrørende sikkerheden, som vi har set i den seneste tid, især på europæisk plan.
Diamanto Manolakou
(EL) Fru formand! I betænkningen beskrives EU i sin egenskab af en imperialistisk union af europæiske monopoler, der er ved at blive militariseret, på den klareste og mest afslørende måde.
Den såkaldte europæiske sikkerhedsstrategi har intet med en sikkerhedsstrategi for folket at gøre, den er en utilsløret aggressiv og imperialistisk politik, som bevæger sig i to retninger. For det første hen imod fuldt ud at ledsage USA og NATO i kriminelle handlinger mod folket og for det andet hen imod oprettelsen af EU's egne mekanismer med henblik på at styrke dets militære magt, så det også er i stand til at foretage militære aktioner og intervenere på egen hånd. Målet er at sikre sig en større andel, når markederne bliver delt op. Denne politik er baseret på princippet om forebyggende krig, på vedtagelsen, i alt væsentligt, af NATO's nye militære doktrin for imperialistiske interventioner over hele verden under påskud af bekæmpelse af globale trusler, terrorisme og afbrydelse af de naturlige ressourcers strøm, indførelse af demokrati, krisestyring og princippet om forebyggende angreb.
I strategien erklæres det, at der ikke længere er nogen grænser for EU's aktioner i forbindelse med imperialistiske interventioner. Deres omfang strækker sig over hele verden. Indirekte godkendes modellen for imperialistiske interventioner i Jugoslavien, Afghanistan og Irak, med andre ord imperialistisk krig under forskellige påskud som f.eks. masseødelæggelsesvåbnene i Irak, som aldrig blev fundet, efterfulgt af besættelse og genopbygning. Dette beriger imperialisterne, men berøver befolkningerne deres rigdom.
I strategien fremmes hurtige interventionsstyrker, og militære og civile missioner kædes bevidst sammen, idet militære interventioner betegnes "humanitære". EU's eksterne sikkerhed kædes endog sammen med oprettelsen af en europæisk politistyrke, med militariseringen af grænserne og en militær tilgang til indvandrere og flygtninge. Finansieringen til militære formål øges endog gennem skjulte budgetter. For arbejderne er der imidlertid sulteløn og evig nøjsomhed. Når denne strategi fremmes, intensiveres og optrappes EU's aggressivitet både mod tredjelande og internt. Folket er fjenden.
Bestræbelserne på at styrke EU's militære magt er kædet sammen med bestræbelserne på at styrke det i den imperialistiske konkurrence og inden for rammerne af konkurrence mellem krigsindustrierne. Bestræbelserne på at vise, at EU tilsyneladende distancerer sig fra USA's imperialistiske politik i Iran, er et skamløst bedrageri af folket. Ophidselsen over Guantánamo, CIA-flyvninger og bortførelser på europæisk territorium er hyklerisk, eftersom EU fører en tilsvarende imperialistisk politik og samtidig styrker det operationelle samarbejde med NATO.
Folket skal bekymre sig over og reagere på imperialisternes bevæbning, militarisering og terrorisme.
Konrad Szymański
Fru formand! Jeg ønsker hr. von Wogau hjerteligt tillykke med betænkningen om den europæiske sikkerhedspolitik. Det er en glimrende betænkning, som efter min opfattelse ikke kræver yderligere ændringsforslag. Den kræver især ingen ændringsforslag, der ville forhindre EU i at få nogen militær betydning i verden.
Hvis EU ønsker at spille en større rolle i verden må det kunne have en effektiv militær tilstedeværelse, ikke kun ved dets egne grænser, men også i andre dele af verden. Dette opnås ikke ved blot at oprette et forsvarsagentur og harmonisere bevæbningen. Vi må også have den europæiske offentlighed til at støtte større forsvarsudgifter, som ville være i overensstemmelse med vores ambitioner.
Europa har bevist, at det ikke misbruger militærmagt, så pacifisters frygt på det område er ubegrundet. Vi burde snarere frygte for vores politiske og militære evne til at tage ansvar for global sikkerhed.
Udformningen af en europæisk sikkerhedspolitik bør ikke tage sigte på at kopiere NATO, vores vigtigste, afprøvede forsvarspolitiske instrument. Vores strategiske selvstændighed bør heller ikke forstyrre vores politiske og tekniske samarbejde med NATO's magter. Faktisk har den vestlige verden, som strækker sig langt ud over EU's grænser, ret til at forvente, at vi virkelig bidrager til samarbejde og synergi i forbindelse med vores fælles aktiviteter. Dette fremlægges på en god måde i betænkningen, og derfor støtter vi den med glæde under afstemningen i morgen.
Andrzej Tomasz Zapałowski
(PL) Fru formand! Debatten i dag om gennemførelsen af den europæiske sikkerhedsstrategi er en af de vigtigste debatter for EU's fremtid. Den er et skridt i retning af at vedtage nogle af de løsninger, der er indeholdt i den afdøde forfatningstraktat. Forslaget om at oprette en stilling som europæisk udenrigs- og forsvarsminister er en trussel mod mange medlemsstaters interesser.
Tysklands aftale med Rusland var et fint eksempel på europæisk solidaritet på energiområdet. Det er meget typisk og skal ses som et advarselssignal. Det giver mening, at EU har brug for et instrument til udøvelse af militær indflydelse på dets nærmeste omgivelser. Men ethvert forsøg på at påtage sig militært ansvar for global sikkerhed ville repræsentere et forsøg på at erstatte NATO eller mere præcist at svække USA's indflydelse i Europa og verden.
Der bør ikke være nogen konkurrence mellem NATO og EU på det sikkerheds- og forsvarspolitiske område. Det skal understreges, at NATO har en betydeligt vigtigere rolle og flere kapaciteter end de væbnede styrker, som EU råder over. Der er naturligvis medlemmer af EU, som ikke er NATO-medlemmer, og vi må finde ud af, hvordan vi kan involvere dem i spørgsmålene om europæisk sikkerhed. Denne form for samarbejde bør foregå mellem medlemsstaternes væbnede styrker.
Vi behøver ikke at oprette nye kommandohovedkvarterer, men blot at allokere dele af de nationale væbnede styrker til samarbejde under specifikke aktioner. Det er imidlertid afgørende at skabe et sammenhængende europæisk system inden for efterretning, kriseindsats og overvågning af økonomiske trusler. Det er op til de nationale regeringer og EU at overvåge, hvordan de enkelte medlemsstater er forberedt på terrorangreb, eller om de har et tilfredsstillende territorialt forsvarssystem. Desuden bør EU tage sig af sikkerhed i dets umiddelbare nærhed og ikke forsøge at udøve global indflydelse og involvere sig i lokale konflikter rundt omkring i verden.
Geoffrey Van Orden
(EN) Fru formand! Jeg har været en konsekvent modstander af, at EU skal blande sig på forsvarsområdet. De europæiske lande er ansvarlige for deres sikkerhed gennem deres egen individuelle indsats og gennem NATO kollektivt, og sådan bør det blive ved med at være. EU har bevæget sig ind på forsvarsområdet, ikke fordi den bidrager med forsvarskapacitet, for det gør den ikke, men fordi der er nogen, der ønsker, at EU antager en mere statslignende karakter og bliver en global aktør, der forfølger sine egne, selvstændige forsvarspolitiske mål. For at gøre dette ønsker man at have hele rækken af udenrigspolitiske instrumenter til rådighed, herunder væbnede styrker.
Denne betænkning går imidlertid et godt stykke videre end de umiddelbare ambitioner selv hos dem, der promoverer EFSP i øjeblikket. Man taler for en sikkerheds- og forsvarsunion og ønsker, at EU skal have sit eget forsvarsbudget. Himlen hjælpe os, hvis de ansvarlige for den fælles landbrugspolitik, den fælles fiskeripolitik og al den indblandende og ineffektive overregulering af vores hverdag skal spille en rolle i tilrettelæggelsen af vores forsvar.
Disse uacceptable forslag om en sikkerheds- og forsvarsunion, om et EU-forsvarsbudget er i sig selv nok til at sikre modstand fra de britiske Konservatives delegation, men den internationale sammenhæng, hvori betænkningen diskuteres, gør det dobbelt så tvivlsomt. NATO er i øjeblikket engageret i en meget vigtig operation i Afghanistan. Det er ikke nogen overdrivelse at sige, at denne missions succes er af helt afgørende betydning for NATO's fremtid og for vores egen sikkerhed på lang sigt. Alliancen har gentagne gange opfordret til en styrkelse af denne mission i Afghanistan med kamptropper, taktiske transporthelikoptere og ligeledes med en fremadrettet civil genopbygningsindsats for at konsolidere de opnåede militære gevinster. Med nogle hæderlige undtagelser har responsen fra de europæiske allierede været begrædelig. Jeg er slet ikke i tvivl om, at ESFP er et skridt væk fra NATO, og det er en del af problemet.
På dette tidspunkt, hvor demokratierne er truet, hvor der er behov for solidaritet, er det katastrofalt, at europæerne og amerikanerne har konkurrerende strategiske opfattelser eller endda har to forsvarsorganisationer med overlappende medlemskab, der begge gør krav på de samme begrænsede ressourcer.
Ana Maria Gomes
(PT) Fru formand! Jeg takker for hr. von Wogaus ambitiøse betænkning. Det anerkendes heri, at der trods fremskridt i den europæiske sikkerheds- og forsvarspolitik stadig er meget at gøre. Jeg er enig i det, ordføreren har sagt her i dag, nemlig at opbygningen af en sikkerheds- og forsvarsunion kan medvirke til igen at bringe Unionen tættere på borgerne.
Eurobarometers tal er tydelige. 77 % af europæerne støtter en europæisk sikkerheds- og forsvarspolitik. Selv i Storbritannien, som hr. van Orden og nogle af Parlamentets mest højlydte euroskeptikere kommer fra, er støtten på 59 %.
Betænkningens ambitioner har dog sine grænser. Selv om det modigt foreslås, at der oprettes et europæisk budget også for Unionens militære aktiviteter, og at Europa-Parlamentets og de nationale parlamenters rolle i undersøgelse af den europæiske forsvars- og sikkerhedspolitik skal styrkes, og det med rette betones, at de fremskridt, som forfatningstraktaten udgjorde på dette område, ikke bør tilsidesættes, begrænser betænkningen sig til udtryk for støtte til Rådets og Kommissionens initiativer på afgørende områder som industriel integration og et europæisk marked for forsvarsudstyr.
Jeg beklager, at betænkningen ikke går længere, og jeg er klart for at indføre princippet om europæisk præference, når der anskaffes forsvarsudstyr. På lang sigt er det EU's strategiske autonomi, der står på spil, og Parlamentet har endnu ikke været i stand til at fremlægge sin egen vision på dette felt.
Fru formand, vi bør ikke lade os forblinde af markedsdogmet. Det er særdeles vigtigt ikke at glemme det, som ingen af vores venner og partnere i hele verden glemmer, nemlig denne industrisektors afgørende politiske og strategiske betydning.
Andrew Duff
(EN) Fru formand! Dette er den første seriøse gennemgang af den europæiske sikkerhedsstrategi fra Parlamentets side, men vi udtaler os langt mindre tydeligt om NATO. Vi siger, at NATO har ansvaret for vores kollektive forsvar og er et forum for transatlantiske forbindelser. Vi siger ikke, hvad vi vil gøre, hvis det ikke lykkes NATO at skabe fred i Afghanistan. Man formoder ikke, at NATO lider nederlag. NATO har lidt under manglen på en klar strategisk vurdering siden afslutningen på den kolde krig og lider fortsat under et ringe samarbejde med EU. Parlamentet skal ikke være så nervøs for en kritisk gennemgang af NATO, for uden en sådan vil vores hold i udviklingen af den europæiske sikkerheds- og forsvarspolitik alligevel forblive ren fantasi.
Hélène Goudin
(SV) Fru formand! I mine to år her i Parlamentet er jeg stødt på mange betænkninger, som har handlet om alt mellem himmel og jord. Den betænkning, vi drøfter nu, er dog det værste, jeg har set hidtil. Hr. von Wogau foreslår først det ene og så det andet, men det centrale er at militarisere EU gennem en udbygning af FUSP. Han vil øge rækkevidden for den europæiske sikkerhedsstrategi. Dette åbner op for præventive krige af den type, som vi ser netop nu i bl.a. Mellemøsten.
Desuden mener hr. von Wogau, at militær indgriben som led i krisestyring skal finansieres af EU's budget. Med andre ord er det skatteyderne, i bl.a. det neutrale Sverige, som skal bekoste militære operationer rundt om i verden. Til de mere fantasifulde forslag hører, at der skal etableres en permanent flådestyrke i Middelhavet, som skal tage vare på EU's sikkerhedsinteresser i regionen. For at afrunde det hele, så understreger ordføreren også behovet for en forfatning, da den vil kunne fremskynde skabelsen af en forsvarsunion.
Da Sverige kom med i EU i 1995, var mange svenske borgere skeptiske. Et spørgsmål, som blev fejet væk af EU-tilhængerne som en umulighed, var netop spørgsmålet om en militarisering af Unionen. I dag, godt 10 år senere, ser vi, at det slet ikke er en umulighed, snarere tværtimod. Jeg ønsker ikke at se mine tre sønner og andre unge europæere deltage i en EU-hær og opfordrer derfor mine kolleger til at stemme imod betænkningen ved afstemningen i morgen.
Bogdan Klich
(PL) Fru formand! Hr. Solanas strategi fra 2003 er et glimrende dokument, hvor de sikkerhedstrusler og -udfordringer, som Europa står over for, beskrives præcist i lighed med den særlige europæiske reaktion, som er blevet kendetegnende for en europæisk sikkerheds- og forsvarspolitik.
På dette punkt synes det ikke at være nødvendigt at opdatere dette dokument. NATO har jo også anvendt det samme strategiske koncept siden april 1999. Dette er det eneste punkt, hvorpå jeg ikke støtter Karl von Wogaus forslag.
Denne betænknings værdi ligger i noget andet, nemlig i de perspektiver, der skitseres for ESFP. Det er resultatet af en reel vurdering af EU's eksisterende civile og militære kapacitet, og Karl von Wogau erklærer, at " EU i dag kun råder over begrænsede ressourcer til civile og militære operationer". Karl von Wogau drager også de rigtige konklusioner af denne vurdering. For det første opfordrer han til snævert samarbejde mellem EU og NATO. For det andet opfordrer han til, at EU koncentrerer sin kapacitet om det geografiske nabolag.
Ordføreren er opmærksom på årsagen til disse begrænsede ressourcer, eftersom han nævner manglen på strategisk luft- og søtransport, integrerede telekommunikationssystemer og efterretningskapacitet, navnlig i forbindelse med satellitter. Disse observationer er på ingen måde nye, eftersom disse mangler har eksisteret i hvert fald siden den første kapacitetskonference i 2002.
Efter min opfattelse ligger betænkningens største værdi i det langsigtede perspektiv, som Karl von Wogau skitserer for ESFP. Han går ud over grænserne for operationelle mål, dvs. ud over 2010, og ud over forfatningstraktatens bestemmelser. Dette perspektiv omfatter oprettelsen af en sikkerheds- og forsvarsunion. Vi må ikke tabe dette mål af syne. Det er og bør være ledestjernen for de næste skridt, der skal tages til at udvikle ESFP.
Józef Pinior
(PL) Fru formand! Jeg vil indlede med at henvise til Eurobarometer-undersøgelsen, som viser, at 70 % af de europæiske borgere går ind for en europæisk sikkerheds- og forsvarspolitik. EU's borgere lader til at have en bedre forståelse af vor tids udfordringer end Rådets repræsentanter, som ikke er til stede i mødesalen i Strasbourg i aften.
Den europæiske sikkerhedsstrategi bør fokusere på de vigtigste mål med at skabe en fælles sikkerheds- og forsvarspolitik for EU. Vi bør især opfordre til, at en ny generation af satellitsystemer integreres i det europæiske system, og til, at de indsamlede data bliver stillet til rådighed for militæret, politiet og katastrofeberedskabet under anvendelse af satellitcentret i Torrejón. Efterretning er fortsat et af denne strategis vigtigste områder. Desuden skal de hurtige indsatshold, der oprettes nu, udstyres med efterretnings- og kommunikationsudstyr, der svarer til eller i det mindste er foreneligt med det, som NATO anvender.
Alexander Stubb
(EN) Fru formand! Jeg lykønsker kommissær Frattini, fordi han er blevet så længe. Måske er han spændt på den næste sæson hos Ferrari, hvor Kimi Raikkonen skal køre for dem. Beklager, hr. Duff, jeg ved, at De ikke følger med i formel 1! Jeg vil sige fem ting.
Første punkt: Jeg støtter betænkningen. Jeg synes, at den er fremragende. Der er kun en enkelt ting, der efter min mening er lidt for vidtgående, og det er tanken om en europæisk forsvarsminister, der skal supplere vores udenrigsminister. Vi vil vente, til forfatningen starter med den ene og så måske få den anden.
Andet punkt: Det drejer sig om hr. Van Orden, som desværre allerede er gået. Han kom ind på en masse problemer om forholdet mellem NATO og EU. Jeg siger altid til hr. Van Orden, at han skulle få sig et liv. Hvis vi får forfatningen, vil alle disse problemer blive løst, men han er nok desværre ikke tilhænger af forfatningen.
Tredje punkt: Jeg mener, at de strategiske interesser hos EU og USA er præcis de samme, og det fremgår ganske klart af denne betænkning. Derfor mener jeg, at vi skal forsøge at løse vores problemer hånd i hånd, som hr. von Wogau foreslår.
Fjerde punkt: Jeg mener, at det største strukturelle problem, vi har mellem ESFP og NATO, er, at vores samarbejde ikke rigtig fungerer efter planen. Som tidligere embedsmand tror jeg, at forholdet er alt for meget medarbejder-til-medarbejder, med andre ord for mange embedsmænd, der er i kontakt med andre embedsmænd. Måske skulle vi gøre forholdet politisk og dermed opnå resultater.
Mit sidste punkt er, at jeg tror, at styrken ved ESFP ligger i dens mangfoldighed. Hvis vi kun fokuserer på de civile aspekter af krisestyring, stikker vi os selv blår i øjnene. Spørgsmålet er, om man f.eks. vil acceptere etnisk udrensning? Hvis svaret er nej, har vi også behov for et militært aspekt af krisestyring. Så derfor støtter jeg betænkningen helhjertet. Jeg synes, at den er fremragende.
Hubert Pirker
(DE) Fru formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Jeg vil gerne rette en tak til Karl von Wogau for betænkningen, fordi den er omfattende, fordi den er pragmatisk, og fordi den også er modig.
Jeg er enig i - hvilket også gælder for 70 % af den europæiske befolkning og en stor del af Europa-Parlamentet - at det eneste brugbare svar på de store trusler, der rækker lige fra terrorisme til fejlslagne stater, i sidste ende er en fælles europæisk sikkerhedsstrategi. Denne skal - og her deler jeg også ordførerens opfattelse - tilpasses til stadighed, hvis Europa ønsker at vedblive med at være et område med sikkerhed, frihed og velstand.
Eftersom der fremover næppe vil være støtte til større militærudgifter, er vi nødt til at anvende de til rådighed stående midler og ressourcer mere effektivt end hidtil. Derfor er der brug for fælles standarder, fælles forskning og udvikling og et fælles indkøbssystem til den europæiske sikkerheds- og forsvarspolitik. Vi har brug for et fælles system til luft- og rumbaseret opklaring og fælles telekommunikationsstandarder.
Vi har brug for et tæt strategisk samarbejde mellem indsatsstyrkerne inden for hhv. den ydre og den indre sikkerhed. Den aktuelle indsats i Congo viser, at de engagerede tropper godt nok har haft succes, men at der samtidig er tale om et stort underskud, der skal udlignes.
EU er - det ved vi alle - en kæmpe rent økonomipolitisk, men stadig en dværg sikkerhedspolitisk. Hvis EU ønsker at blive en politisk union, er det nødt til at opgive dværgrollen på det sikkerhedspolitiske område og feje nationale animositeter til side til fordel for et bedre hele.
Derfor har vi brug for en EU-sikkerhedspolitik, der også skal finansieres i EU-regi, medvirken og kontrol fra Europa-Parlamentets side og en politisk repræsentant for den europæiske sikkerhedspolitik i form af en viceudenrigsminister. Det er også den vej, der anbefales i betænkningen. Den er derfor ikke blot modig, men også fremtidsorienteret, fordi den ønsker et sikkert Europa for Europas borgere.
Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen.
Skriftlige erklæringer (artikel 142)
Alexandra Dobolyi
(EN) Jeg hilser betænkningen velkommen, idet den er en korrekt afspejling af vores synspunkter om ESFP's fremtidige udvikling.
ESFP bør styrke sin civil-militære karakter yderligere; de bedste kombinationer af alle aktiver og instrumenter kan give os det optimale stabiliseringsresultat på dette område. Målet er at stabilisere et krisestyringsområde med et bedre perspektiv på længere sigt.
På denne måde skal vi ikke lade os inspirere af NATO's militære model, men være i stand til at udvikle vores egen metode som i forbindelse med Congo. De krigsførende stoler mere på os, fordi EU ikke styres af en førende nation med politiske bagtanker, og vores beslutninger træffes i henhold til åbenhedsregler.
En hurtig reaktion med hensyn til bevægelse og transport er en fælles udfordring ved alle EU-operationer uanset deres art. Europa bør undersøge, hvordan man bedre kan udnytte og opnå synergi med sine civile transportaktiver. Europæerne er førende inden for civil luft- og søtransport, og denne fordel kan også bruges til at reagere hurtigt i krisesituationer. Multimodal planlægning, en optimal kombination af forskellige typer af aktiver (luft, vand, helikoptere, jernbane) og en bedre udnyttelse af civile aktiver skal integreres i vores principper for, hvordan vi gennemfører vores operationer.
Bogdan Golik
(PL) Om de mål, der indgår i sikkerhedsstrategien, nås, afhænger i høj grad af EU's evne til at gennemføre dette dokument, som til gengæld vil give EU troværdighed, hvad angår en seriøs sikkerhedspolitik, og gøre det til et organ, der kan træffe afgørende foranstaltninger i krisesituationer. For øjeblikket står vi over for mange udfordringer på det udenrigspolitiske område, f.eks. konflikterne i Mellemøsten, militære missioner med deltagelse af soldater fra medlemsstaterne og nye verdensmagter som Kina og Indien. I disse tider er det absolut nødvendigt at styrke vores fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik.
For at gøre vores fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik mere effektiv må vi tage afgørende skridt i dag og besvare de grundlæggende spørgsmål, som den forkastede forfatningstraktat stillede. Vi må også have mennesker og institutioner til at føre denne politik. Det indebærer oprettelse af en stilling som EU-udenrigsminister, flere finansielle midler, bedre analyse af vigtige problemer og koordinering af medlemsstaternes politikker. Det er vigtigt, at vi samler vores evner i forbindelse med humanitære operationer, fredsbevarende missioner og krisestyring. EU's medlemsstaters sikkerhed kan garanteres ved, at vi har et effektivt, mangesidigt system og en stabil region.
Om strategien gennemføres, vil i høj grad afhænge af medlemsstaternes vilje og af, om de påtager sig det ansvar, som de er blevet pålagt. Tiltag som f.eks. vedtagelsen af en retlig ramme, en tidsplan for gennemførelse og forpligtelser på området for eksterne forbindelser vil ikke i sig selv være nok til at skabe et effektivt system til forebyggelse og bekæmpelse af trusler.
