Genoptagelse af sessionen
Formanden.
Jeg erklærer Europa-Parlamentets session, der blev afbrudt torsdag den 28. februar 2002, for genoptaget.

Formanden.
Vi går nu videre med arbejdsplanen.
Det endelige forslag til dagsorden, som det blev opstillet af Formandskonferencen på mødet den 7. marts i overensstemmelse med forretningsordenens artikel 110, er omdelt.
Onsdag:
Den Socialdemokratiske Gruppe har anmodet om, at betænkning A5-0062/2002 af Trentin om situationen i europæisk økonomi, der er opført på dagsordenen for onsdag, rykkes frem og opføres på dagsordenen for tirsdag.

Barón Crespo (PSE).
Hr. formand, forslaget lader sig inspirere af Deres vise råd i tråd med det, De foreslog om, at Parlamentet skulle tilrettelægge forhandlinger, der er forståelige. Og det er logisk, at vi, hvis der afholdes en forhandling om budgetretningslinjer, samtidig drøfter de store retningslinjer i den økonomiske politik.
I den nuværende situation ser det imidlertid ud til, at forhandlingen om Trentin-betænkningen passer ind, og jeg synes, det ville være meget mere logisk og fornuftigt, hvis forhandlingen blev afholdt på tirsdag. Det er den eneste grund, hr. formand.

Poettering (PPE-DE).
Hr. formand, jeg har virkelig ikke forstået det. Jeg vil meget gerne bede om overbærenhed. Ifølge oversættelsen blev det sådan til sidst, at emnet skal diskuteres på onsdag. Men hvis jeg har forstået det rigtigt, skal det diskuteres på tirsdag. Kan vi eventuelt få det afklaret endnu en gang? I den tyske oversættelse var det i hvert fald ikke særligt forståeligt.

Formanden.
Anmodningen går på at rykke den fra onsdag til tirsdag.

Barón Crespo (PSE).
Hr. formand, det er ikke en gruppepolitisk grund. Formanden insisterer på, at vi skal afholde forståelige forhandlinger, og det ved hr. Poettering godt, for han deltog sammen med mig i det seminar, som formanden inviterede til. Hvis vi skal afholde en forhandling om Unionens budget, er det logisk, at vi også drøfter de store retningslinjer i den økonomiske politik. Det er den eneste grund. Der ligger ikke noget andet bag forslaget.
Jeg håber ikke, hr. Poettering er forkølet, for jeg synes, han ser ud til at være varmt klædt på nu. Jeg håber, han har det godt.

Poettering (PPE-DE).
Hr. formand, for at lette proceduren vil jeg gerne sige følgende: Vores gruppe er meget engageret i sagen om Tjetjenien, og hvis vi tilslutter os forslaget i dag om at tage emnet for denne mødeperiode af dagsordenen, betyder det ikke, at vi ikke fortsat er engagerede i denne sag. Vi ønsker først og fremmest at afvente besøget af Europa-Parlamentets delegation i Moskva og så at tage dette emne op igen senest til maj i en udførlig forhandling. Jeg vil gerne sige det udtrykkeligt her. Vi er fortsat engagerede i sagen og retter hele vores opmærksomhed mod Tjetjenien. Hvis vi således går ind for at tage emnet på dette møde af dagsordenen, betyder det ikke, at vi reducerer vores engagement i sagen.

Dupuis (NI).
Hr. formand, jeg vil først og fremmest takke for Deres telefonopkald for to uger siden på tredjedagen af min sultestrejke for Tjetjenien. Jeg er i dag på min 18. dag. Jeg mener ikke, at hr. Poetterings forklaringer holder. Jeg mener, at Europa-Parlamentet holdes som gidsel for nogle stalinister, der altid spiller stærke over for de svage og svage over for de stærke. Man ønsker at tage beslutningen om Tjetjenien af dagsordenen med den begrundelse, at delegationen EU/Rusland skal til Moskva til april for at møde de russiske medlemmer af delegationen. Jeg mener, at den skal give stærkt udtryk for en yderst detaljeret og urokkelig holdning til et spørgsmål, der nu har været på dagsordenen i to og et halvt år, tæller 150.000 døde og 400.000 flygtninge ud af en befolkning på 1 million mennesker. Derfor anmoder jeg mine socialdemokratiske venner, og dem er der nogle stykker af, Den Socialdemokratiske Gruppe består ikke blot af hr. Sakellariou, jeg anmoder mine venner i PPE-DE om ikke at henvise en tragedie af i dag og i går, ikke af i morgen, ad calendas græcas.

Sakellariou (PSE).
Hr. formand, jeg vil sige til hr. Poettering, at jeg er fuldstændig enig i det forslag, han har stillet. Jeg mener, at hvis vi ønsker at føre en rigtig forhandling om Tjetjenien, skal vi ikke gøre det på en eller to minutter i forbindelse med en uopsættelig forhandling, men i forbindelse med en erklæring fra Rådet og Kommissionen om dette spørgsmål, hvor vi kan diskutere det seriøst. I øvrigt ønsker jeg ikke at svare på de konstante angreb fra hr. Dupuis og konsorter som f.eks. hr. Pannella, og hvem det ellers måtte være.

Frassoni (Verts/ALE).
Hr. formand, vores udtalelser om, at vi kan finde en anden måde at behandle spørgsmålet på end den uopsættelige forhandling, er efter min mening et grundlæggende problem, for hver gang vi siger dette, gør de kompetente udvalg af en eller anden årsag ingenting.
Efter min opfattelse er det netop i denne mødeperiode - hvor forskellige grupper i øvrigt fremlægger en række initiativer, der vedrører Tjetjenien, og hvor 400-500 mennesker samtidig sultestrejker til fordel for Tjetjenien - meget vigtigt, at vi afholder denne uopsættelige forhandling, som grupperne var blevet enige om i forvejen. Jeg tror i øvrigt ikke, at det betyder, at vi får en ny lejlighed om et par måneder, hvis ikke vi afholder den uopsættelige forhandling denne gang. Hvis det forholdt sig sådan, kunne vi måske godt blive enige, men desværre går fortilfældene så afgjort ikke i denne retning, og derfor beder jeg virkelig PSE-Gruppen og PPE-DE-Gruppen om at holde det løfte, de gav i sidste uge.

Poettering (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil gerne slå én ting fast: Egentlig ville min gruppe ikke forlange, at dette punkt blev taget af dagsordenen, men vi fik at vide, at De Europæiske Socialdemokraters Gruppe havde forlangt det, og så sagde vi, godt ?
(Tilråb)
Så hør dog på mig! Jeg hører da også altid på Dem! Vi sagde altså, at vi for at få et stort flertal i Parlamentet og for fortsat at være engagerede i emnet går ind for, at vi tager det af dagsordenen for denne uge, men i allernærmeste fremtid finder en egnet metode til at diskutere emnet på en meget rimelig måde, eventuelt også under tilstedeværelse af Rådet og Kommissionen. Kun på denne baggrund går vi ind for, at vi ikke behandler emnet i denne uge som en uopsættelig forhandling, men på et senere tidspunkt i en meget mere passende form. Det er vores betingelse herfor.

Ludford (ELDR).
Hr. formand, som en bemærkning til forretningsordenen havde jeg gerne set, at jeg havde fået ordet før afstemningen. Det er usædvanligt, at plenarforsamlingen tillader, at disse rystende etniske voldsomheder i sidste uge i Gujerat går ubemærket hen. Det er nogle af de værste eksempler på etnisk vold, i hvert fald i Indien, i meget lang tid. De sætter meget stort spørgsmålstegn ved Indien som sekulær stat. De giver også anledning til andre spørgsmål, som kunne påvirke Kashmir. Det er meget usædvanligt, at Parlamentet har forkastet muligheden for at markere sine synspunkter vedrørende dette spørgsmål. Det er meget usædvanligt, at vi drøfter klementiner og ikke etniske voldsomheder i Indien i lyset af deres store betydning.

Formanden.
Jeg skal hermed meddele Parlamentet, at hr. Balfe nu er medlem af Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater pr. 6. marts 2002.

Van Hulten (PSE).
Jeg har en bemærkning til forretningsordenen vedrørende Deres meddelelse om, at hr. Balfe er blevet medlem af PPE-DE-Gruppen. Forretningsordenens artikel 17 foreskriver, at "uanset om et medlem ændrer sit gruppetilhørsforhold, bevarer han i den resterende del af sin funktionsperiode på 2 1/2 år sit eventuelle medlemskab af Præsidiet eller Kvæstorkollegiet". Hr. Balfe er naturligvis i henhold til denne artikel berettiget til at bevare sit medlemskab af Kvæstorkollegiet, om end den ikke nævner noget om det at skifte politisk gruppe to gange i løbet af to måneder.

Ikke desto mindre, hr. formand, var hr. Balfe opstillet som Uafhængig. Jeg stemte ikke på ham, men det gjorde mange medlemmer af min gruppe i den tro, at han fortsat gik ind for socialdemokratiske principper, mens han var opstillet som Uafhængig. I betragtning af hans nye og uventede skift til de konservative vil jeg gerne spørge hr. Balfe, via Dem, hr. formand, om det ikke ville være mere passende, at han gør det eneste anstændige, nemlig nedlægger sit hverv som kvæstor og igen fremstår som britisk konservativ.
(Bifald)

Perry (PPE-DE).
Hr. formand, jeg har en bemærkning til forretningsordenen. Kan vi på baggrund af det indlæg antage, at alle øvrige medlemmer af den britiske Labour-delegation hylder socialdemokratiske principper?
(Latter og bifald)

Balfe (PPE-DE).
Hr. formand, jeg har en bemærkning til forretningsordenen. Det glæder mig altid, når andre kandidater fra London School of Economics kommer med kloge indlæg. Jeg vil gerne påpege, at jeg er medlem af denne gruppe for at assistere hr. Blair, hvis primære allierede i Europa, ifølge Labour-partiets presseafdeling, er hr. Aznar og hr. Berlusconi. Jeg kan i langt højere grad hjælpe hr. Blair fra denne gruppe end fra den anden!

Og enhver, der tror, at jeg har fremsat socialdemokratiske principper i Den Socialdemokratiske Gruppe i de sidste 2-3 år, har tydeligvis ikke lyttet til nuancerne i min holdning. Jeg stod opført som Uafhængig, og jeg er fortsat Uafhængig - hvilket enhver, der har haft med mig at gøre, ved!

Murphy (PSE).
Hr. formand, jeg har en bemærkning til forretningsordenen. Jeg vil gerne reagere på hr. Perrys udfordring og bekræfte, at alle Labour-medlemmer i Europa-Parlamentet er tilhængere af socialdemokratiske principper!
Van Orden (PPE-DE).
Hr. formand, jeg ønsker at gøre opmærksom på et for Parlamentet særdeles relevant spørgsmål, nemlig det nuværende næsten fuldstændige anarki, der hersker omkring indgangene til Kanaltunnellen ved godsdepotet. Siden lørdag nat har der været fuldstændig lukket for godstrafik.
Det er en direkte konsekvens af de illegale indvandrere fra Sangatte. Tunnellen var lukket i onsdags. Den har været på kvart drift siden november 2001. Det påvirker bl.a. arbejdspladserne i Det Forenede Kongerige. Det påvirker erhvervslivet. Ingen synes at bekymre sig om, hvad der sker. Myndighederne i Frankrig gør intet, Kommissionen gør intet. Jeg har anmodet Kommissionen om at se på sagen. Hvad med det indre marked og varernes frie bevægelighed mellem Frankrig og Det Forenede Kongerige? Ingen synes at bekymre sig om det. Det er en sag, der kræver snarlig opmærksomhed.

Formanden.
Vi drøftede dette i sidste mødeperiode. Jeg tager kontakt til Rådet og Kommissionen i lyset af Deres bemærkninger her i dag.

Posselt (PPE-DE).
Hr. formand, jeg bad om ordet på mødet den 20. for på alle mulige måder at protestere imod, at dette møde er blevet fastsat med kort frist. Da man fastsatte et sådant møde i december efter topmødet i Laeken, sagde man, at det ikke var noget præcedenstilfælde, men et undtagelsestilfælde på grund af Laekens betydning! Nu kan jeg imidlertid konstatere, at der åbenbart skal indskydes et sådant ekstra plenarmøde efter hvert rådsmøde. I hvert fald har jeg fået det indtryk, og det vil jeg gerne protestere imod, fordi jeg ser en systematisk forskydning af den møderytme her, som plenarforsamlingen har besluttet, og samtidig en udhuling af programmet for torsdag eftermiddag. Først blev forhandlingen efter den uopsættelige forhandling afskaffet og så også afstemningen efter den uopsættelige forhandling - jeg ser en systematisk forskydning af møderytmen her og anmoder om, at man opgiver det, eller at man gør det klart for resten af året, om vi fremover ønsker at afholde et sådant møde efter hvert topmøde, for så kan man afskaffe de øvrige miniplenarmøder i Bruxelles og regulere det i form af en udsættelse til ugen efter det pågældende topmøde.

Formanden.
Hr. Posselt, vi kan betragte ministerpræsident Aznar efter Barcelona som et problem eller som en politisk mulighed. Det er min overbevisning, at Formandskonferencen klart tilkendegav en vilje til at gribe den politiske mulighed og til at få en politisk debat så hurtigt som muligt efter Det Europæiske Råds møde i Barcelona. Vi enedes derfor om et ekstraordinært møde den 20. marts. Det tror jeg er fornuftigt, og det anbefaler jeg Parlamentet.

Gorostiaga Atxalandabaso (NI).
Hr. formand, jeg har en bemærkning til forretningsordenen. Den spanske presse rapporterer i dag i stort omfang om vedtagelsen af en erklæring i sidste uge i Repræsentanternes Hus og Senatet i Idaho i USA. De vedtog enstemmigt en erklæring til fordel for freden i Baskerlandet. Den lovgivende forsamling i Idaho angav, at man står sammen med baskerne i bekæmpelsen af al vold i Baskerlandet, og der opfordres til et snarligt møde om en proces, mellem den spanske og franske regering, med henblik på at skabe varig fred. Erklæringen støtter baskernes ret til selvbestemmelse.

Napoletano (PSE).
Hr. formand, jeg er ked af, at jeg er nødt til at henlede Deres opmærksomhed på nogle mere hverdagsagtige spørgsmål, men også de organisatoriske spørgsmål har indflydelse på vores politik. Jeg vil gerne gøre opmærksom på, at Parlamentets mødeperiode i september for første gang falder sammen med Det Europæiske Råds møde, og derfor har mange af vores kolleger allerede nu fået at vide af hotellerne, at der ikke er plads til dem. Hr. formand, jeg vil bede Dem om at undersøge sammen med Deres medarbejdere, hvordan denne mødeperiode bliver tilrettelagt, for ellers vil mange parlamentsmedlemmer ikke kunne opholde sig i Strasbourg i den tid, der er nødvendig for at følge og overvære arbejdet.

Formanden.
Tak for den tidlige og rettidige påmindelse om, hvor stor trængsel der bliver i Strasbourg under mødeperioden i september. Myndighederne i byen har forsikret os om, at de vil yde os al mulig støtte for at mindske generne. Men jeg vil foreslå, at De følger fru Napoletanos eksempel og bestiller hotel i god tid.

Gebhardt (PSE).
Hr. formand, i weekenden blev jeg i en tysk avis citeret forkert på en katastrofal måde. Jeg ville have gjort mig skyldig i en strafbar handling, hvis jeg virkelig havde sagt det, der blev trykt dér. Det er helt sikkert og er blevet efterprøvet: Avisen var ikke i ond tro. Fejlen skyldtes en omstændelig kommunikationskæde, som er opstået på grund af den overdrevne afsondring af Europa-Parlamentet. Wilfried Kuckelkorn gjorde Dem allerede den 17. januar skriftligt opmærksom på problemerne, som det foregivne behov for sikkerhed i Parlamentet, der er endt i det absurde efter den 11. september, medfører, og han manede til fornuft. Jeg har sammen med andre kolleger tilsluttet mig dette brev med min underskrift. Vi har endnu ikke fået noget svar i dag. Måske kræver oversættelsen tid. Derfor spørger jeg Dem i dag med direkte hjælp fra tolkningen i øret: Hvornår ophører parlamentsmedlemmernes buragtige holdning til beskyttelse mod deres nærmeste omgivelser og befolkningen?

Formanden.
Jeg kan forstå, at spørgsmålet netop nu er til behandling i Kvæstorkollegiet. Jeg vil selv undersøge sagen og enten forsøge at skaffe Dem et foreløbigt svar eller et endeligt svar, så snart det er muligt.

Banotti (PPE-DE).
Blot en bekræftelse, hr. formand. Spørgsmålet er på dagsordenen for denne uge, og vi vil uden tvivl kontakte fru Gebhardt direkte.

Maes (Verts/ALE).
I denne sammenhæng vil jeg gøre opmærksom på, hr. formand, at Kvæstorkollegiet afgør disse spørgsmål, som også har politiske aspekter. Jeg synes alligevel, at det er foruroligende, at Kvæstorkollegiet nu er sammensat af et stort flertal af PPE-DE-medlemmer.

Banotti (PPE-DE).
Hr. formand, Kvæstorkollegiet forsøger at være neutralt i forbindelse med tilkendegivelsen af politiske holdninger, og jeg kan forsikre Dem om, at det fortsat forholder sig således.

Patakis (GUE/NGL).
Hr. formand, den massakre, som Sharon-regeringen har indledt på den palæstinensiske befolkning, giver ikke anledning til optimisme med hensyn til udfaldet af konflikten. Optrapningen af de israelske angreb har tilsyneladende til formål at ophæve alle tidligere aftaler mellem Israel og palæstinenserne og gennemføre en politisk og fysisk udslettelse af den palæstinensiske ledelse. Sidste uge var den blodigste siden indledningen af den anden intifada. Der er talt over 100 døde palæstinensere og 35 israelere.
Det sidste døgn udgjorde kulminationen på blodbadet. De vedvarende og nådesløse israelske angreb fra luften, fra vandet og fra land jævnede Yassir Arafats hovedkvarter med jorden. De palæstinensiske områder står i brand overalt, blodet flyder, og klagesangen lyder uophørligt.
Vi kræver, at den palæstinensiske befolkning gives international beskyttelse, at folkedrabet øjeblikkeligt bringes til ophør, og at FN's resolutioner og aftalerne om oprettelse af en selvstændig palæstinensisk stat overholdes.

Bautista Ojeda (Verts/ALE).
Hr. formand, jeg vil gerne minde om, at netop i disse dage, hvor vi skal drøfte og stemme om Izquierdo Rojo-betænkningen "Kvinder og fundamentalisme" - og hvis vi ikke gør noget for at forhindre det - vil en nigeriansk kvinde på 30 år, som er anklaget for utroskab, blive dræbt ved stening. Den 18. marts - og jeg gentager, hvis vi ikke gør noget for at forhindre det - vil vi igen i fjernsynet se de barbariske billeder af en person, der begraves levende til taljen og bagefter stenes til døde.
Det er en uretfærdig, diskriminerende og barbarisk måde at anvende den islamiske lov sharia på. Derfor anmoder jeg Dem om at foretage de nødvendige skridt og tage initiativ til at lægge pres på den nigerianske regering og Nigerias præsident for at undgå dette mord og beskytte de nigerianske kvinders grundlæggende rettigheder.

Formanden.
Jeg har allerede korresponderet direktet med Nigerias præsident om det seneste tilfælde og givet udtryk for Parlamentets bekymring.

Bushill-Matthews (PPE-DE).
Jeg taler i min egenskab af medlem af Delegationen for Forbindelserne med Machrak og kan meddele Parlamentet, at Hans Majestæt Kongen af Bahrain siden sidste mødeperiode har meddelt, at landets parlament, som blev opløst i 1975, endelig vil træde sammen igen senere på året. Jeg tænkte på, om De, hr. formand, kunne lykønske myndighederne med dette og fortælle, at Europa-Parlamentet ser frem til at oprette direkte kontakt med landets parlament, når tiden er inde. I mellemtiden kan jeg bekendtgøre en anden nyhed i denne forbindelse. Jeg er sikker på, at det vil glæde alle at høre, at kvinderne for første gang får ret til at opstille ved dette første valg i oktober.

Wurtz (GUE/NGL).
Hr. formand, på vegne af min gruppe ville jeg ønske, at Kommissionen og Rådet - og dernæst Parlamentet - kunne få lejlighed til på dette møde at udtale sig om en sag, som vi først nu er blevet bekendt med.
Som De utvivlsomt er klar over, har New York Times i weekenden afsløret eksistensen af en hemmelig plan i Pentagon, der sigter mod at tillade brugen af atomvåben mod en "ondskabens akse", som er blevet betydeligt udvidet efter omstændighederne til lande som Kina og Rusland.
Det er en strategisk kovending, som er så uansvarlig, at man ikke har set noget lignende siden Hiroshima og Nagasaki, en kendsgerning, som er nærmest utænkelig og dog er blevet bekræftet af de amerikanske myndigheder. Det er årsagen til, at vi mener, at EU i rette forum bliver nødt til at melde meget klart ud om denne fuldstændigt uacceptable afsporing hos verdens førende militærmagt, som i øvrigt er den eneste, der nogensinde har vovet at anvende atomvåben.

Dell'Alba (NI).
Hr. formand, jeg har også læst de amerikanske aviser i denne uge og især i weekenden. 10.000 cubanere har i overensstemmelse med den cubanske forfatning anmodet om en folkeafstemning om demokrati på Cuba. Det er en noget usædvanlig nyhed, som ikke er blevet spredt i Europa, men den er blevet spredt i de trykte medier på det amerikanske kontinent. Jeg opfordrer formanden og Europa-Parlamentet til at benytte denne lejlighed, som kræver vores opmærksomhed. Jeg spørger mig selv, hvordan det vil blive modtaget af den cubanske regering, men jeg opfordrer alligevel formanden til at støtte dette initiativ, der bryder med et 40-årigt diktatur på Cuba, med et telegram fra Europa-Parlamentet.

Alyssandrakis (GUE/NGL).
Hr. formand, jeg vil tale om det samme emne, som hr. Wurtz var inde på, nemlig det nye amerikanske atomvåbenudviklingsprogram, og understrege, at der ikke kun er tale om en ny optrapning af atomvåbenkapløbet med uoverskuelige konsekvenser for menneskeheden. Dette er et påskud for at ændre det traditionelle syn på brugen af atomvåben, og muligheden af, at atomvåben vil blive anvendt i et førsteslag, bliver tydeligere. Endvidere trues også lande, som ikke selv er i besiddelse af atomvåben, med et atomangreb, og Pentagon-rapporten foreslår endog, at konventionelle våbensystemer får atomvåbenmuligheder. De, som kalder sig selv bærere af civilisationen, viser sig endnu en gang som bærere af barbariet og som de farligste terrorister.
Hvis hele verdens befolkninger ikke standser dem i tide, er det meget sandsynligt, at det vil betyde vores klodes endeligt.

Formanden.
Til de kolleger, der har taget politiske spørgsmål vedrørende USA op, vil jeg gerne sige, at forhandlingen onsdag formiddag med den spanske udenrigsminister og rådsformanden, hr. Piqué i Camps, kommer til at omhandle transatlantiske forbindelser og vil, er jeg sikker på, omhandle vores store bekymringer i forbindelse med udenrigspolitikken.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er Kommissionens redegørelse om nye internationale styreformer efter World Social Forum i Porto Alegre og World Economic Forum i New York.

Solbes
Hr. formand, mange tak, fordi De har inviteret Kommissionen til at fremlægge vores tanker om begivenhederne i Porto Alegre og New York. Jeg synes, det er en god mulighed for også at fremlægge de initiativer, som Kommissionen de seneste uger har vedtaget om disse emner.
Som De ved, afholdes den internationale konference om finansiering af udvikling i Monterrey snarest, mens verdenstopmødet om bæredygtig udvikling i Johannesburg afholdes i september, og vi bør definere vores holdning til begge emner.
Der er skrevet meget om den antagonisme, der kunne fornemmes mellem World Social Forum i Porto Alegre og World Economic Forum i New York. I begge tilfælde samledes repræsentanter af forskellig kulturel og ideologisk oprindelse og fra forskellige miljøer. World Economic Forum har uden tvivl lagt et godt grundlag for en bred og velfunderet debat uden fordomme om de problemer, som bekymrer hele verden her og nu.
Nogle kommentatorer hævder, at mødet i Porto Alegre imidlertid var vigtigere end mødet i New York. Det blev sagt, at det virkelige civile samfund var i Brasilien og ikke i New York. Jeg vil ikke nægte deltagerne i World Economic Forum retten til at blive betragtet som en del af det civile samfund. Men det er rigtigt, at World Social Forum var et betydningsfuldt møde, en vigtig begivenhed, som de ansvarlige politikere klart bør regne med fra nu af.
Imidlertid kommer jeg til den konklusion, at ikke alle deltagere, der samledes i Porto Alegre, er imod globalisering. Jeg tror snarere, at de endog er en del af globaliseringsfænomenet, som takket være de nye teknologier har gjort det muligt for ngo'erne at få en global indvirkning. Noget andet er at kritisere en kapitalistisk model, som kan føre til en underminering af den sociale samhørighed og til en udtømning af naturrigdommene. I denne henseende ligger visionerne og bekymringerne fra Davos og Porto Alegre ikke så fjernt.
Det er et stort ansvar og en svær opgave at opnå en balance mellem den økonomiske og sociale proces på globalt niveau og bevare vores planets ressourcer, og det er ikke noget, som enkeltpersoner eller lande kan forvalte alene. Dertil er løsningerne for svære og indviklede. De lette løsninger er nogle gange populære, men de har en tilbøjelighed til at fortie bivirkningerne og de smertefulde valg og afkald, som politik mange gange indebærer. Det indviklede i de sande løsninger giver ofte anledning til en mangel på forståelse fra de sociale bevægelser og endog fra de ansvarlige politikere. Derfor mener vi, det er absolut nødvendigt at gennemføre dybtgående undersøgelser, som gør det muligt at klargøre og forklare tingene godt, og meddele dem klart.
Kommissionen har forsøgt at gøre sig netop sådanne bestræbelser i sin rapport "Svar på globaliseringens udfordringer". Vi forebygger alle former for fordomme, og undersøgelsen omfatter en række forslag til reform af den internationale finansielle arkitektur, sådan som de fremlægges i den akademiske og politiske debat i vores tid, og placerer den i det perspektiv, vi befinder os i.
Skønt det i rapporten indrømmes, at globaliseringen har mange andre nuancer, herunder den sociale og miljømæssige dimension, fokuseres der først og fremmest på det internationale finansielle og monetære system og på problemerne med finansiering af udviklingen. I udarbejdelsen af rapporten begyndte vi med at analysere udviklingen i den økonomiske globaliseringsproces og udpege nogle af udfordringerne forbundet med det finansielle og monetære system.
I rapporten anerkendes fordelene ved international økonomisk integration, men det konstateres også, at der findes systematiske mangler, og at bekæmpelse af fattigdom stadig er et stort problem. I rapporten bekræftes behovet for en større og mere effektiv officiel udviklingsbistand.
I rapporten anerkendes det, at mange lande har opnået en stigning i deres indkomst pr. indbygger og en forbedret livskvalitet, hvilket de ikke ville have opnået med en strategi, der indebar mindre integration. Rapporten beretter også om den store stigning i udenlandske direkte investeringer, hvilket er en grundlæggende faktor for øget vækst og følgeligt for bekæmpelse af fattigdom.
Rapporten undersøger flere eksisterende forslag om internationale skatter. Hvad angår den generelle anvendelse af disse skatter som en mulig finansieringskilde til udvikling eller offentlige goder, når vi frem til den konklusion, at selv om nogle af dem forekommer tiltalende for behovene på kort og mellemlang sigt, er der ikke mange alternativer til finansieringen fra de nationale budgetmidler. Konklusionen indebærer en tilpasning af prioriteter i forbindelse med de disponible budgetmidler.
Et andet interessant forslag er indførelsen af skat på monetære transaktioner. Rapporten overvejer to perspektiver. For det første vedrørende den såkaldte Tobin-skat som et redskab til at stabilisere valutamarkederne fører analysen os til den konklusion, at det er svært at forestille sig, at en sådan skat vil bidrage væsentligt til en stabilisering af vekselkurserne. Hvis vi imidlertid analyserer dette instrument som et redskab til at forøge de disponible midler til finansiering af udvikling, kan Tobin-skatten vise sig at være mere tiltalende.
Det er rigtigt, at det ville være besværligt at anvende denne skat, eftersom det ville kræve en næsten global dækning for at begrænse skatteunddragelse mest muligt, og der ville være brug for en solid international konsensus. Selv hvis det lykkedes at opnå en sådan politisk konsensus, ville der stadig være adskillige tekniske problemer, f.eks. i forbindelse med det passende beskatningsgrundlag og opkrævningsmekanismerne. Disse resultater falder i det væsentlige sammen med beslutningen om det internationale monetære system, som Europa-Parlamentet vedtog sidste efterår.
Et andet vigtigt aspekt i rapporten er en konstatering af, at den tekniske handelsstøtte og kapacitetsudviklingen er vigtige aspekter for, at mange udviklingslande kan udnytte de vækstmuligheder, der følger i kølvandet på handlen.
Mine damer og herrer, EU er udmærket i stand til at påtage sig førerrollen i forstærkelsen af den bæredygtige globale udvikling. EU er verdens største donor af udviklingsbistand og handelspartner og en vigtig direkte udenlandsk investeringskilde. På den anden side udvikler og fremmer EU - inden for rammerne af sin forpligtelse til at beskytte miljøet - anvendelsen og spredningen af teknologier, der respekterer miljøet både i og uden for EU.
Den europæiske integrationsmodel har i sin udvikling fulgt retningslinjerne for nogle strategier for fælles støtte til en stabil økonomisk vækst, social udvikling og beskyttelse af miljøet.
Kommissionen har taget udgangspunkt i disse fordele og taget hensyn til det kommende verdenstopmøde om bæredygtig udvikling i Johannesburg og har således udarbejdet meddelelsen "Mod et partnerskab om bæredygtig udvikling". Målet er at udpege de strategiske dele, som kan danne grundlag for en global aftale til Johannesburg med tanke på at opnå, at alle partnere både fra Nord og fra Syd samarbejder til gavn for en bæredygtig udvikling. Meddelelsen understreger flere nøgleprioriteter og stiller konkrete økonomiske, sociale og miljømæssige handlingsforslag.
Kommissionen og medlemsstaterne har forpligtet sig til at forhandle i en konstruktiv ånd inden for rammerne af WTO for at fortsætte processen med at etablere et retfærdigt og frit handelssystem i overensstemmelse med konklusionerne fra ministerkonferencen i Doha. Vores mål er at styrke levestandarden globalt via liberalisering og udvikling af handlen.
Fællesskabet fremmer aktivt udviklingslandenes og navnlig de mindst udviklede landes deltagelse i det internationale handelssystem. Alt undtagen våben-initiativet er et vigtigt skridt i denne retning, men det er ikke tilstrækkeligt, og vi opfordrer andre til at følge vores eksempel og forbedre de mindst udviklede landes adgang til markedet. Vi træffer også foranstaltninger for at bakke op om udviklingslandenes bestræbelser på at blive integreret i det globale handelssystem og drage fordel af det. I henhold til udviklingsdagsordenen fra Doha har vi ligeledes anbefalet medlemsstaterne at forøge bistanden forbundet med handlen.
EU bidrager også til den internationale bestræbelse for at styrke bæredygtigheden i det internationale finansielle og monetære system og mindske mulighederne for misbrug til finansiering af terrorisme, hvidvaskning af penge og andre ulovlige finansielle aktiviteter.
Unionen vil fortsat koncentrere sin udviklingspolitik om det grundlæggende mål om bekæmpelse af fattigdom. Følgelig vil EU bevilge sine midler og sikre sig, at den europæiske bistand anvendes effektivt. Der kunne opnås virkelige praktiske fremskridt i forbindelse med kvalitet og effektivitet i bistanden, hvis de bestemmelser, der regulerer politikkerne og procedurerne, var bedre harmoniseret både på fællesskabsniveau og i medlemsstaterne. Imidlertid mener Kommissionen, uden at glemme behovet for at forøge effektiviteten, at der findes et misforhold mellem de nødvendige midler til at nå år 2000-erklæringens udviklingsmål og de nuværende aftalte frister og disponible midler.
Derfor har Kommissionen med tanke på at opnå succes på Monterrey-konferencen om finansiering af udvikling forelagt Rådet en henstilling om at forøge omfanget af officiel udviklingsbistand. Vi foreslår, at alle lande, hvis bistandsprocentandel af BNP ligger under EU's gennemsnit på 0,33%, kommer op på dette niveau inden 2006. Hvis vi kunne opnå dette mål, ville Unionens gennemsnit stige til praktisk talt 0,4%, hvilket ville blive til en ny tærskel for de EU-medlemslande, som med denne stigning kunne bidrage betydeligt til at nå år 2000-erklæringens udviklingsmål. På den anden side ville en stærk forpligtelse over for denne gradvise fremgangsmåde konsolidere Unionens position i forhandlingerne om en frugtbar international fordeling af byrden.
Til sidst, hvad angår den globale beskyttelse af miljøet, foreslår Kommissionen at igangsætte et initiativ om bæredygtig vandforvaltning. Vi har forpligtet os til at lægge pres på vores partnere for at opnå en nyopsætning på op til 50% af "the global environment facility" før april 2002 og for at udvide mandatet. Vi fremmer anvendelsen af multilaterale miljøaftaler, herunder ratificeringen af Kyoto-protokollen, hvilket medlemsstaterne allerede gjorde i begyndelsen af denne måned. Generelt mener jeg ikke, at vi som industrilande har ret til at kræve, at udviklingslandene skal gøre sig større bestræbelser for at beskytte planeten, hvis vi ikke er villige til at overholde vores egne forpligtelser.
Mine damer og herrer, opbygningen af en bæredygtig fremtid for hele verden kræver et samarbejde fra alle parter. Imidlertid kan der kun opnås virkelige fremskridt, hvis de vigtigste partnere forpligter sig til at spille en afgørende rolle, og i den retning er jeg overbevist om, at vi som Europæisk Union bør og kan spille denne afgørende rolle.

Van den Berg (PSE).
Hr. formand, en ud af fem borgere i verden er afskåret fra adgang til rent drikkevand, grundlæggende skolegang og grundlæggende sundhedspleje. Den nyliberale model har ikke løst dette problem og har heller ikke gjort verden mere sikker og bæredygtig. Vi søger nu et alternativ, ikke som en fast plan, men som en retning, vi skal tænke og arbejde i for at realisere vores idealer om social retfærdighed og frem for alt sikkerhed.
Porto Alegre og verdensforummet i New York var begge steder, hvor nogle i hvert fald havde den opfattelse, at det er uopsætteligt og nødvendigt at optræde mere ansvarligt over for samfundet. Porto Alegre forekommer mere originalt, mere moderne og mere kreativt og omfatter også det civile samfund. Ministerpræsident Aznar kunne lære noget af Belgien og fremme den sociale dialog i Europa.
For os socialdemokrater står det fast, at globaliseringen giver fattige lande og udstødte grupper enorme chancer for at få adgang og for at modvirke social udstødelse. Men så skal frihandel ledsages af regler og kontrol - foretaget af regionale konkurrencemyndigheder - med alt for store magtkoncentrationer. Inden for disse regler passer beskyttelse af og støtte til svage regioner og drastisk åbning af rige markeder for udviklingslandene. Beskyttelse af de stærkeste gennem fuldstændig social kontrol med tværnationale virksomheder passer ikke deri, selv om sidstnævnte ville være udmærket. Tværnationale virksomheders eller stormagter såsom USA's ensidige handlinger passer heller ikke deri, ej heller en ensidig koncentration om et nyt våbenkapløb på bekostning af offentlige faciliteter såsom undervisning og sundhedsvæsen. Heller ikke manglende overholdelse af løftet om at halvere fattigdommen inden 2015 passer deri.
Hvad der udmærket passer deri, er fair trade med regler, demokratisk kontrol med de globale regler og tværnationale virksomheders sociale og ordentlige adfærd. Respekt for menneskelige værdier og samfund frem for kommercielle interesser passer deri. En moderne og åben verden og interesse og respekt for hinandens forskelle på grundlag af en fælles anerkendt retsorden passer deri. Til en sådan retsorden hører retten til en chance for at udforme ens eget liv.
Og så er vi tilbage i Monterrey, hr. formand. Skandalen, nemlig at det spanske formandskab i den forløbne uge ikke kunne omsætte vores udviklingsministres konkrete aftaler i en aftale om at udmønte 0,7% af BNI i konkrete handlinger. Hellere som en satellit at følge USA, som prioriterer penge og værdier, og først derefter at bygge bro over kløften, er uacceptabelt. Vi kræver bred sikkerhed, på verdensplan, og overholdelse af løftet om i 2015 at lade alle piger og drenge gå sunde og mætte i skole. Vi socialdemokrater i Europa-Parlamentet kræver, at det spanske formandskab overholder løftet. Det er vores bidrag til verdensfreden, og således vil vi omsætte det, vi har lært i Porto Alegre og New York, i en ny rolle for Europa i denne verden.

Watson (ELDR).
Her seks måneder efter de tragiske begivenheder den 11. september må tiden være inde til at gentage behovet for effektive internationale styreformer. Selv om jeg bifalder kommissærens redegørelse, beklager jeg, at Kommissionens arbejde ikke har været mere afbalanceret - og f.eks. anerkendt, at der også er en bagside til globaliseringen - og ikke har været mere ambitiøst. Hvorfor gik Kommissionen ikke ind for hr. Verhofstadts forslag om, at G8 ikke bør være baseret på rigdom og bestå af de rigeste lande, men baseret på befolkning og bestå af verdens førende regionale organer for derved at inddrage African Union, Mercosur, Den Sydasiatiske Sammenslutning for Regionalt Samarbejde (SAARC) osv.?
Globaliseringen har ført til en verden af forbundne samfund. Læren om teknologi og sprog har ændret vores evne til at kommunikere. Handel og investeringer har ændret vores økonomiske perspektiver og øget rigdommen enormt. Rejser har åbnet nye horisonter og muligheder for menneskelig kontakt. Men alt det har haft sin pris, for de kriminelle har organiseret sig i globale net, menneskets ødelæggelser af naturen truer det fremtidlige liv på jorden, og magtesløshed og fremmedgørelse begrænser mulighederne for alt for mange mennesker til at udvikle deres evner og forbedre deres og deres familiers skæbne. Historien, hr. formand, antyder, at hvis verden virkelig var en global landsby, ville langt flere være chokeret over elendigheden blandt de fattige. Ud af 6 milliarder mennesker lever halvdelen for mindre end 2 euro om dagen, og 800 millioner går sultne i seng hver aften.
Jeg vil derfor til vores venner på højrefløjen sige, at ja, markedsøkonomien er det mest magtfulde redskab, mennesket kender, til at løfte folk ud af fattigdom, hvis det administreres korrekt. At vi endnu ikke har lært at bruge det rigtigt, ses imidlertid i økonomiske kriser, miljøforringelser og den fortsatte spredning af sygdomme, som kan forebygges. Vores manglende evne til nå 0,7% af BNP i udviklingsbistand frarøver desuden de fattige 100 milliarder euro om året.
Jeg vil gerne sige til venstrefløjen, at vi er nødt til at reformere vores handelspolitik, da bistand og gældseftergivelse til udviklingslandene uden adgang til vores markeder kun er en lappeløsning.
Til De Grønne vil jeg gerne sige, at adgangen til videnskabelig udvikling også er vigtig. Det er nøglen til bedre ernæring, øget sundhed og forventet levetid og bedre levestandard. Vi må ikke hindre udviklingslandenes adgang til fordelene ved fornyelse.
Udfordringen for menneskeheden er at udarbejde effektive redskaber til international ledelse. FN, de internationale finansielle institutioner, NATO m.fl. har ikke haft så stor succes, som de burde. Men i EU har vi muligvis en model til styrkede internationale styreformer. Vi har fra de nuværende ledere brug for visioner og forpligtelser i stil med dem, som Unionens grundlæggere gav udtryk for. Det indebærer selvtillid til at give sig i kast med World Economic Forum og World Social Forum m.fl. og selvtillid til at sige til vores venner i USA, at deres berettigede følelse af sårbarhed efter 11. september ikke må lede dem i en ensidig retning - det være sig i spørgsmål om militær eller økonomisk sikkerhed, miljøet eller bekæmpelsen af kriminalitet. Globale problemer kræver globale løsninger.
Frassoni (Verts/ALE).
Hr. formand, det økonomiske verdensforum i Davos/New York drejede sig om ledelse i svære tider, mens titlen på det sociale forum i Porto Alegre var "En anden verden er mulig". Det er blevet sagt, at mødet i Davos var et samlingssted for ledere uden mandat og en slags skyggeregering af den globaliserede økonomi, og at Porto Alegre ikke var andet end et festligt og farverigt møde, der ikke førte til noget.
Jeg mener til gengæld, at der i år var en tale om en lille tilnærmelse. De store ledere følte sig sårbare og begyndte at overveje emner som gæld, fattigdom og bæredygtig udvikling. De 51.000 deltagere i Porto Alegre ønsker at gøre andet end bare at protestere, og de er ved at udarbejde forslag for at forsøge at få indflydelse på beslutningerne. Denne tilnærmelse og dette afkald på færdige løsninger og en ensidig tankegang - jeg vil gerne sige til hr. Watson, at vi Grønne ikke har en ensidig tankegang, og at vi går ind for innovation - burde give Europa-Parlamentet og EU i det hele taget en vigtig lejlighed til at tage nogle initiativer.
Vi er det eneste eksempel på en overstatslig lovgivende forsamling, som er direkte valgt. EU er et enestående eksempel på en potentielt innovativ styreform. EU skal dog tale med både de 51.000 deltagere i Porto Alegre og med den eksklusive klub i Davos. Vi skal være en innovativ Union, som ikke er konform, og det skal vi på mindst tre punkter. Det første punkt er den bæredygtige udvikling. Topmødet i Johannesburg nærmer sig, og vi er ikke tilfredse med de initiativer, som Kommissionen tager på dette område. Vi er desuden bekymrede over, at man på mødet i Barcelona kun kommer meget overfladisk ind på den bæredygtige udvikling.
Det andet punkt er det gamle og ynkelige spørgsmål om udviklingsstøtten. Det er meget trist, at vi ikke kommer til Monterrey med en fælles holdning fra EU's side, og vi er bekymrede over - og ikke glade for - at vi stadig står stille på de måske 0,4% af bruttonationalindkomsten, når det gælder udviklingsstøtten. Det er ikke sådan, at man styrker den globale styring!
Det tredje og sidste spørgsmål er demokratiet. Der er som bekendt hele stater, som styres af de multinationale selskaber, og politikken bliver i stadig større grad styret af forretninger, hvilket Bush-regeringen viser os hver eneste dag. Hvilken anden løsning kan vi komme med som europæere? Jeg tror, at det er vores ansvar at gøre dette!

Wurtz (GUE/NGL).
Hr. formand, denne forhandling kommer på rette tidspunkt, for Porto Alegre-effekten stiller store krav til EU, tror jeg.
Først og fremmest er der mange, der i dette internationale forum forventer af EU, at det fraskriver sig den ultraliberale model, som danner grundlag for den nuværende globalisering. Men samtidig har hr. Aznar i sin egenskab af formand for Det Europæiske Råd gentaget sin trosbekendelse for Europa i tre ord, som siger alt. Jeg citerer: "liberalisering, privatisering og konkurrence".
Vi er langt fra kravet om en bæredygtig udvikling og langt fra kravet om styrkelse af de menneskelige ressourcer både i Nord og Syd. Det står klart, at konsensus mellem De 15 om denne linje på det næste topmøde i Barcelona ville være det mest negative signal, som EU i dag vil kunne sende til det, jeg vil kalde "Porto Alegre-folket".
Man kan selvfølgelig stille sig skeptisk over for dette og være af samme formening som direktøren for Sun Micro Systems på forummet i New York, nemlig at "globalisering er godt, der er ikke noget, der skal ændres". Jeg tvivler imidlertid på, at fremtiden vil give ham ret.
Der har til alle tider været eksempler på en sådan politik fra en del af de herskende klasser, som er alt for fastlåste i deres egne overbevisninger og interesser til at acceptere, at der pludselig dukker en ukontrollabel strømning frem, som sætter spørgsmålstegn ved deres dogmer og status.
Vi kender det historiske tilfælde med kongen af Frankrig, Ludvig 16., som skrev følgende i sin dagbog under den 14. juli 1789: "Intet at bemærke". Jeg håber, at EU udviser større klarsyn.
Porto Alegre kræver også, at EU påtager sig et ansvar over for den bitre og farlige unilateralisme, som George Bushs Amerika står for. Man kan ikke på den ene side forvente, at hele verden giver udtryk for deres solidaritet, når man er offer for et barbarisk angreb, og på den anden side handle efter sit eget hoved i alle anliggender og ganske skrupelløst bryde med alle regler og principper.
I en globaliseret verden er det således, at jo mere magtfuld man er, jo flere forpligtelser har man over for de andre og over for jorden. Ellers er globaliseringen en ren jungle. I mine øjne er EU's ypperste kald netop at sætte sig op imod denne eksistentielle fare.
Men man har ofte det indtryk, at Europa er bange for sin egen skygge, hvad angår relationerne til USA. Således havde De 15 for nylig - den 8. februar i Caseres - knapt meldt ud med en klar holdning til Mellemøsten, før de hovedallierede i Washington ynkeligt ændrede mening to uger senere.
Vi må se at blive voksne, det vil sige selvstændige og ansvarlige. Det er, hvad fortsat nogle af dem, der med rette modsætter sig et røverisk og umenneskeligt system, forventer sig af Europa.
Endelig har Porto Alegre i år givet stærkt udtryk for et tredje krav, der, selv om det først og fremmest angår den militære supermagt, også omfatter EU og dets medlemsstater. Det er ikke acceptabelt, at krig på ny bliver en måde at løse verdens problemer på. Vi ved ikke altid, hvor banaliseringen af krigen begynder, men vi ved alle, hvor den kan ende.
Jeg henviser i den sammenhæng til det, jeg sagde ved mødets åbning om New York Times' lammende afsløring af en hemmelig plan i Pentagon, der sigter mod at tillade brug af atomvåben. Denne yderst alvorlige strategiske kovending går hånd i hånd med forhøjelsen af det allerede bulimiske amerikanske militærbudget, en forhøjelse, der svarer til samtlige OECD-landes samlede udviklingsbistand.
Europa skal handle, hr. formand, ikke ved at forsøge at efterligne modellen, men ved at samarbejde åbenlyst med vores medborgere om at definere det feltråb, som fremover skal være symbolet på Porto Alegre, nemlig at vi kan skabe en ny verden.

Bigliardo (UEN).
Hr. formand, kære kolleger, efter min mening viser det sociale forum i Porto Alegre og de initiativer, der gik forud for det, kun toppen af isbjerget. Der er tale om en meget kompleks analyse, som jeg ikke kan gå dybden med her, men jeg vil understrege det aspekt, der efter min mening er det mest interessante.
Jeg tror, at vi efter den socialistiske models sammenbrud i Østeuropa er vidner til, at et andet sammenbrud er på vej, nemlig for den uhæmmet nykapitalistiske tankegang, som ikke tager højde for de nye faktorer, der vender op og ned på det moderne samfund. Initiativerne fra demonstranterne i Porto Alegre går nemlig ikke i samme retning som nogle af Kommissionens initiativer - der trods alt er nyttige efter min mening - men går grundlæggende imod en måde at opfatte det moderne samfund på, hvor man ikke tager hensyn til den kendsgerning, at disse to modeller, som begge stammer fra det 19. århundrede, og er forældede og har spillet fallit, og at Europa og verden i dag skal finde en tredje løsning, som tager højde for visse faktorer. Engang skabte teknologien arbejdspladser, men i dag skaber den arbejdsløshed. I dag undersøger man, hvordan man kan gøre livet lettere for visse nykapitalistiske klasser ved at liberalisere energien, men man undersøger ikke, hvordan man kan løse problemerne i de forskellige sydlige dele af verden.
I dag har den historiske akse vendt sig, og efter at have givet os 50 års krig mellem øst og vest, giver den os nu en verdenskrise, som vedrører aksen mellem nord og syd. Hvis vi ønsker at forstå Porto Alegre-deltagernes budskab, er vi således nødt til at genskabe visionerne, værdierne og holdepunkterne, og vi er ikke mindst nødt til at genskabe evnen til at forstå, hvor komplekst vores samfund er, og finde en gylden og moderne middelvej for vores samfund mellem to udviklingsmodeller, som begge er forkerte og begrænsede.

Della Vedova (NI).
Hr. formand, hr. kommissær, verden er stadig et forfærdeligt sted at leve med sin store fattigdom, sult og ubeskrivelige lidelser for flere hundrede millioner mennesker. Men hvis vi ikke i de sidste 20 år havde oplevet en globalisering og en betydelig forøgelse af handelsstrømmene og strømmene af personer og kapital, ville verden være et endnu værre sted at leve. En milliard og 200.000 mennesker lever under fattigdomsgrænsen - eller med andre ord for under 1 dollar om dagen - og jeg tror, at det med rette er noget, som optager vores alle sammens samfundsmæssige og politiske samvittighed.
Man talte om udviklingsstøtte, og det er udmærket. 1 dollar om dagen er det, som vi giver kvæget i Europa. Jeg vil gerne gentage, at hvert stykke europæisk kvæg modtager 1 dollar om dagen.
Efter min mening burde man dog - såfremt støtten ellers får en større virkning, end den har haft tidligere - overveje at øge de enkelte rige landes støttebudget til 0,7% af BNP. Men jeg tror, at vi skal gøre noget andet først, nemlig åbne vores grænser for de fattigste landes varer. De nævnte med rette Alt undtagen våben-initiativet, hr. kommissær. Jeg vil dog gerne minde Dem og alle vores kolleger om, at barriererne for produkter som ris og bananer - bare for at komme med et konkret eksempel - først bliver ophævet i 2004 og 2009. Jeg minder om, at USA og Europa på WTO-mødet i Doha forlangte barrierernes opretholdelse inden for to sektorer, som er væsentlige for udviklingslandene, nemlig tekstil- og landbrugssektoren. Efter min opfattelse er det netop det, der skal gøres. Jeg kan godt forstå hr. Watsons udtalelser. Jeg mener ikke, at man bør ræsonnere ud fra ensidige tankegange, men jeg tror, at der under alle omstændigheder er så meget, der skal gøres, når det gælder liberaliseringen af handlen til fordel for de fattigste lande, at det måske først og fremmest er det, vi skal koncentrere os om.
I 2000 modtog Afrika syd for Sahara 14 milliarder i støtte fra de samme lande, som med deres toldtariffer har fået disse lande og befolkninger til at gå glip af 20 milliarder i handelsindtægter. Disse løsninger er efter min opfattelse de første, som Europa skal benytte sig af, og det skal vi endda gøre, inden vi øger udviklingsstøtten.
De nævnte Tobin-skatten, hr. kommissær. De ved udmærket, at Tobin-skatten heldigvis er umulig at gennemføre, men selv om den ikke var det, skal man huske på, at man øger handlen ved at sænke tarifferne og ikke ved at sætte dem op, og at kapitalinvesteringerne i udviklingslandene øges uden skatter og ikke med nye skatter. Disse lande har behov for nye investeringer, og de har ligeledes behov for juridiske infrastrukturer, nemlig en retsstats juridiske infrastrukturer. Det minder Hernando De Soto os om i en glimrende bog. Han er sydamerikansk økonom, og han forklarer os, at de fattige landes og udviklingslandenes største problem er, at de har "død kapital", nemlig en kapital, der - eftersom retsstaten ikke fungerer - ikke kan bruges til at fremme befolkningens velfærd, den økonomiske vækst, udviklingen og rigdommens omfordeling, om man vil.
Hr. formand, hr. kommissær, jeg er af den opfattelse, at EU skal komme med nogle løsninger på disse problemer og ikke begynde at tale om noget andet.

Goebbels (PSE).
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, ifølge Fidel Castro nytter det lige så lidt at være imod globaliseringen som at tvivle på tyngdekraften. Globaliseringen er utvivlsomt den mest tungtvejende tendens i tiden. I en verden, hvor landene bliver mere og mere indbyrdes afhængige af hinanden, kan man ikke andet end støtte denne udvikling, som er den eneste måde, hvorpå man på sigt kan skabe en mere retfærdig, mere solidarisk og mere fredelig verden. Problemet er, at den nuværende globalisering ikke er globalisering. Den er asymmetrisk, begrænser sig til nogle få områder som f.eks. transport, kommunikation og finansiering og omfatter reelt kun OECD-landene plus et dusin andre lande, som reelt er under udvikling, mens hovedparten af landene i den tredje verden fortsat er underudviklede.
To tredjedele af verdenshandlen foregår mellem landene i triaden. Det er også dem, der er genstand for hovedparten af de direkte udenlandske investeringer. Resten går til visse store lande som f.eks. Kina, Indien, Brasilien og nogle få andre. Hovedparten af de 190 lande i verden har hverken del i verdenshandlen eller de internationale investeringer. De multinationale selskaber mister interessen for langt de fleste udviklingslande og især de mindst udviklede lande, hvis indlemmelse i verdensøkonomien nødvendigvis kræver flere investeringer og teknologioverførsel, som skaber mulighed for en endogen udvikling. En sådan endogen udvikling kræver af og til beskyttelse af de spirende industrier og tjenester. Alle de udviklede lande har oplevet perioder med protektionisme, selv om protektionisme i det lange løb er en fjende af udviklingen. Åbningen af udviklingslandenes markeder og deres indlemmelse i en egentlig global økonomi skal ske i nogle omhyggeligt planlagte sekvenser. Det kræver først en intern konsolidering i de enkelte lande og dernæst, at deres markeder åbnes gradvist for verdensmarkedet.
Globalisering, liberalisering og deregulering er ikke synonymer. Liberalisering kræver nye og - her er jeg enig med hr. Watson - især bedre regler for de internationale finansielle strømme. I anden halvdel af det 20. århundrede blev verdens produktion seksdoblet og verdenshandlen 20-doblet. Det beviser, at international handel er nødvendigt for udviklingen.
Hr. formand, jeg ser, at min tid er ved at løbe ud. Jeg vil gerne slutte af med at understrege, at den største opgave i vores verden er at nå frem til en løsning på problemet med den tredje verdens gæld. Uden en løsning på dette smertelige problem får vi aldrig en bæredygtig udvikling.

Nogueira Román (Verts/ALE).
Hr. formand, hr. kommissær, den virkelighed, som blev synlig på World Social Forum i Porto Alegre, i et land, der er så exceptionelt som Brasilien, har bidraget til at så tvivl om det rigtige i en deterministisk opfattelse af globaliseringen - den ultraliberale og kapitalistiske opfattelse - hvor individernes og befolkningernes vilje, sådan som den kommer til udtryk gennem de politiske, sociale og demokratiske institutioner, underlægges og underordnes en påstået rationalitet, der i praksis gør gabet mellem rige og fattige, mellem overflod og elendighed, større og større. Det er os europæere, der må forholde os til denne nye virkelighed, og vi må ikke vende ryggen til de sociale udtryk, som den antager, sådan som premierminister Aznar desværre har gjort det i forhold til den demonstration, der i denne uge skal finde sted i Barcelona.
EU-landene udgør allerede den stærkeste økonomiske magt i verden, men på sin vej mod at blive en samlet politisk enhed må EU ikke udtrykke sin økonomiske magt som overherre på det sekteriske og blinde ultraliberale marked og heller ikke slavisk efterligne USA's militaristiske hegemoni, hvilket visse europæiske premierministre synes fristet til. EU må derimod forsvare de sociale og demokratiske værdier og landvindinger, der udgør det bedste i vores historie, og spille en international rolle til fordel for fred og fremskridt i kraft af en indsats, der - som kommissær Solbes jo godt ved - må være væsentlig mere ambitiøs end den, som Kommissionen i dag fremlægger. En sådan holdning til de internationale forhold bør også tjene til inspiration for EU's kommende forfatning.

Napoletano (PSE).
Hr. formand, det andet verdensforum i Porto Alegre viste denne bevægelses politiske karakter og ikke mindst dens fredelige karakter. Jeg vil gerne minde mange af vores kolleger om, at kvindebevægelsen i 1970'erne blev beskrevet som et folkloristisk fænomen, selv om den tværtimod var et dybt politisk fænomen. Man bemærker i øvrigt, at der netop er mange kvinder og mange unge, som deltager i denne bevægelse.
Desuden er der efter min mening grund til bekymring, for efter de første reaktioner på den 11. september lader de amerikanske politikere nu til at befinde sig lysår fra den bevidsthed, der tilsyneladende gjorde dem mere modtagelige over for de forskellige problemer i verden såsom miljøet, Kyoto, fødevaresikkerheden, handlen, våbenspørgsmålene og opfattelsen af, hvordan man bør gribe ind mod terrorismen, hvor man fortrinsvis anvender en militær løsning. Jeg mener, at vi bør overbevise det amerikanske samfund og de amerikanske politikere om, at denne linje ikke fører nogen vegne, og det er EU's opgave. Det er i øvrigt bemærkelsesværdigt, at der ikke var nogen parlamentsmedlemmer fra USA til stede.
Endelig tror jeg, at kommissær Solbes har ret, når han siger, at Alt undtagen våben-initiativet måske ikke er tilstrækkeligt, og jeg mener, at vi foruden spørgsmålene om handelsåbningen også bør tage et andet spørgsmål op til overvejelse. Vi kan ikke blive ved med at henvise til disse lande på en racistisk måde. Vi skal begynde at huske på, at landbruget også for dem er mere end bare eksport, for de har brug for det til deres marked, deres miljø, deres eksistens og deres forbrug. Hvis vi ikke ændrer denne holdning, tror jeg ikke, at vi når langt. EU kan gøre en stor indsats, men de kolleger, som siger, at EU er nødt til at være meget selvkritisk, har måske ret. EU skal ikke bare være selvkritisk, når det gælder den manglende udviklingsstøtte, men også når det gælder den manglende ændring af dets politikker.

Auroi (Verts/ALE).
Hr. kommissær, for at følge mine kolleger vil jeg gerne drage nogle sammenligninger mellem New York og Porto Alegre. Samtidig med at der i New York blev afholdt et stakåndet og fantasiløst topmøde for finansmænd og beslutningstagere, formodede vindere og kort sagt rige mennesker af enhver kaliber, blev der for anden gang i Porto Alegre, som er et reelt alternativ til Davos, afholdt tre fora fulde af vitalitet, nemlig et forum for byerne, et for civilsamfundet og et for kritiske parlamentsmedlemmer fra hele verden, og det er her - og jeg er ked af det på min liberale kollegas vegne, De Grønne føler sig som fisk i vandet - at fremtidens ledere henter deres inspiration.
Så i New York græd de alle krokodilletårer over attentaterne den 11. september, ikke så meget i øvrigt på grund af de ulykkelige, der mistede livet, men mere på grund af den økonomiske nedkøling, der fulgte efter, mens de i Brasilien alle sad i dybe overvejelser omkring de reelle risici for terrorisme og de fattige landes ulykke for at forsøge at finde frem til nogle solidariske løsninger.
Hvis vi skal genkalde os nogle mindeværdige øjeblikke, vil jeg huske Dem på, kære kolleger, at en gældsret, der tog udgangspunkt i den argentinske krise, har understreget omfanget af de skader, der er forårsaget af de strukturelle tilpasningspolitikker og af den tyngende gæld. Det er et spørgsmål, som Europa burde se nærmere på. Europa bliver nødt til at hjælpe de sydlige lande med at blive hørt i FN, således at man omsider tager de forgældede landes interesser i betragtning og ikke kun kreditorlandene.
Hvad os angår, venter vi stadig på, at EU unilateralt sanerer de sydlige debitorers gæld. Det ville være en stærk gestus, som ville give mening. Jeg tror, hr. kommissær, at De ville kunne udbrede tanken. Især var jeg, som var til stede i det parlamentariske forum for andet år i træk, glad for at konstatere, at vi var mange europæiske folkevalgte, der havde gjort denne rejse for at opbygge et verdensomspændende netværk af parlamentsmedlemmer, der stiller sig solidariske med de sociale bevægelser.
Jo flere vi er af forskellig politisk og geografisk oprindelse, jo bedre formidler vi borgernes holdninger, jo mere kan vi, der allerede ejer legitimitet i den almindelige valgret, lægge pres på de regeringer, som alt for ofte er mere optaget af at få et klapsæde på newyorkerudgaven af Davos-mødet end af at sætte sig ind i den samlede verdensbefolknings legitime krav.
Så De må tro mig, når jeg siger, at vi er blevet boostet af vores møder og kontakter med det sociale forum. Vi vil derfor fortsætte med at stille spørgsmål til Dem i Kommissionen såvel som i Rådet om de emner, der harmer os, nemlig gennemførligheden af Tobin-skatten, de rige landes tyngende ansvar for klimaændringerne, såvel det palæstinensiske som det israelske folks ret til at leve et frit og værdigt liv og alles ret til sikkerheden over alle sikkerheder, nemlig fødevaresikkerhed, som er retten til tilstrækkelige mængder af mad og adgang til drikkevand for alle.

Désir (PSE).
Hr. formand, jeg tror, at vi i Porto Alegre deltog i et internationalt civilsamfunds fødsel, et civilsamfund, som allerede var begyndt at manifestere sig i Seattle og ved andre lejligheder. Det er i virkeligheden et civilsamfund, der sætter spørgsmålstegn ved globaliseringen i dens nuværende former og ved dens styrende kræfter. Jeg mener imidlertid ikke, man kan sige, at det først og fremmest drejer sig om en antiglobaliseringsbevægelse. Det er tværtimod en bevægelse, der higer efter en anden form for globalisering, en bevægelse, som begynder at organisere en globalisering af solidariteten, og som kræver en globalisering af rettighederne.
Endvidere er denne bevægelse mangeartet, og som det er blevet nævnt, kan man ironisere over dens heterogenitet. Det har man gjort over andre sociale bevægelser. Men i sidste ende er den dog mangeartet, fordi samfundet på verdensplan er mangeartet, og det er måske netop det, der gør den interessant i forhold til Davos, hvor man har indtryk af, at tilgangsvinklerne var mere eller mindre ensidige. Den er mangeartet, men den giver mere og mere udtryk for en konvergens, der giver sig til kende i en række fælles ønsker, som f.eks. for miljøet og imod risikoen for blind ødelæggelse af naturens ressourcer, biosfæren og den biologiske mangfoldighed, et ønske om nord-syd-solidaritet og imod det udbredte misforhold i udviklingen, et socialt ønske over for den kendsgerning, at alt økonomisk og socialt liv er underlagt børs- og finansverdenens eneste logik, og et ønske om demokrati og gennemsigtighed i de internationale institutioner, der spiller en mere og mere betydningsfuld rolle i den internationale samfundsorden. Europa skal tage afsæt i dette spirende civilsamfund og i denne bevægelse for at understrege sine opfattelser.
Efter den 11. september fik vi at vide, at intet længere ville blive som før. Og vi tænkte, at overbevisningen om, at man burde ofre den samme energi og de samme kræfter på at kæmpe imod det misforhold, der er mellem de forskellige udviklingstrin i verdens lande af i dag, som man bruger på at bekæmpe terrorgrupperne, nok skulle brede sig.
Desværre er der, som De fortalte os, mange industrialiserede lande inklusive EU-landene, der vil dukke tomhændede op i Monterrey, med munden fuld af løfter om omsider at overholde deres forpligtelser, men uden nye værktøjer. Derfor tror jeg, at vi bør se meget opmærksomt på de nye forslag.
Lad os f.eks. tage beskatningen af de internationale finansielle transaktioner, hvorom hr. Span, der er professor ved Frankfurts universitet og tidligere rådgiver for IMF, har forelagt en undersøgelse for den tyske regering. Jeg mener, at det udvalg, der har undersøgt emnet, burde se på de muligheder, der ifølge denne ekspert ville gøre det muligt at foretage omfordelingen via en form for Tobin-skat, som på internationalt plan kunne tænkes at begynde at finansiere adgangen til verdens fælles goder som f.eks. retten til vand, ren energi til alle, uddannelse og en fremtid. Jeg mener, at vi bør fremme idéen om internationale samhørighedsfonde, som vi gør det i Unionen, når vi byder velkommen til lande, der er forsinkede i deres udvikling. Vi siger ikke kun til dem: "Deltag i et stort marked". Vi siger til dem: "Deltag i et fælles projekt". Visionen om konkurrenter og konkurrence kan ikke være det eneste fremherskende. Vi skal også have en vision om at "leve sammen", om solidaritet mellem de rige og de mere fattige regioner, og om adgang for alle til en række grundlæggende rettigheder.
Her er, hvad EU burde vægte lige så vel som en multipolariseret verden, nemlig at støtte Mercosur i sine bestræbelser på at blive et mere selvstændigt demokratisk og folkeligt forum i forhold til USA og hjælpe den demokratiske regulering op til overfladen for at modvirke risikoen for, at civilsamfundene udslettes alene af kapitalmarkedets kræfter.

Pronk (PPE-DE).
Hr. formand, selv om vi har haft en meget interessant forhandling, synes jeg alligevel, at den er noget ensidig. Der er henvist meget til både New York og Porto Alegre. Jeg synes, at begge fora er ensidige. Hvis man kun lytter til New York, lægger man for stor vægt på denne verdens Enron, og så glemmer man de fattige. Hvis man lytter for meget til Porto Alegre, bringes økonomien hurtigt til stilstand, for så glemmer man, at der også skal drives handel, og at man ikke kan klare alt med Tobin-skatten og den slags mirakelløsninger. Det er nu engang umuligt. Et flertal her i Parlamentet har derfor gentagne gange afvist Tobin-skatten. Derfor er vi også tilfredse med Kommissionens konklusioner på dette punkt.
Er der da ingen problemer? Jo, det er der, hr. formand, men man må ikke se bort fra, at regeringsførelsen i landene selv er et af de vigtigste problemer. Vi har i øjeblikket to eksempler. Det ene er Afghanistan, hvor vi har set, at Taleban ikke ligefrem har bidraget til udviklingen af landet og ej heller til udviklingen af landets omgivelser. Men vi har også i øjeblikket valget i Zimbabwe, hvor hr. Mugabe heller ikke bidrager til udviklingen af landet. Man kan naturligvis ikke forvente af det internationale samfund, at det retter alle Talebans og Mugabes fejl med ét slag. Det er et stort problem. Statslederne i denne verden er desværre trods alt for størstedelens vedkommende diktatorer eller halvdiktatorer, og jeg synes, det er lidt trist, at dette sommetider lades ude af betragtning.
Hvis de lokale myndigheder således ikke duer, hvis retsordenen i et bestemt land ikke overholdes, kan man simpelthen ikke forvente nogen økonomisk udvikling. Det er absolut umuligt, og enhver, som tror det, tror efter min mening på eventyr. Hvad det angår, er der jo fortalt temmelig mange eventyr her, naturligvis ikke af alle, men dog af nogle. Hvis man antager det, ser man også de begrænsninger, som der nu engang eksisterer i forbindelse med internationale styreformer.
De nationale styreformer skal være i orden, ligesom vores egne nationale styreformer og vores europæiske styreformer skal være i orden. Derfor er Barcelona så frygtelig vigtig. Hvis vi opnår gode resultater dér, forbedrer vi vores bidrag. Det betyder derfor ikke nødvendigvis, at det automatisk går bedre med verden, men det betyder, at vi i hvert fald kan yde vores bidrag. Således bør vi se det, og mirakelløsninger som Tobin-skatten vil ikke virke, hr. formand, fordi vi så automatisk giver penge til Mugaberne i denne verden, og det er fuldstændig uacceptabelt, det er spild af skatteborgernes penge.

Solbes
Hr. formand, jeg takker alle eftermiddagens talere for deres bidrag. Jeg vil prøve at komme med nogle kommentarer, som nødvendigvis bliver generelle, til de forskellige bidrag, der er kommet i dag, for med den tid, vi har til rådighed, kan vi desværre ikke gå i detaljer.
For det første tror jeg, vi alle er enige om, at den nuværende model, vi bevæger os rundt i, afleder nogle fuldstændigt uacceptable, ensidige modeller. Vi bliver nødt til at insistere på dette punkt. Globaliseringen har regler, som absolut skal overholdes. I modsat fald nærmer enhver globaliseringsproces sig tydeligvis en fiasko, og de ensidige bevægelser vil få alvorlige problemer med at fremme fordelene ved globaliseringen.
For det andet har globaliseringsprocessen - det tror jeg, vi alle er enige om - været til gavn for den økonomiske udvikling. Problemet er, at der også er ulemper, og derfor består vores arbejde ikke i - eller burde ikke bestå i - at angribe globaliseringen, men en bestemt globaliseringsmodel eller de negative aspekter ved en bestemt globaliseringsmodel.
Da Kommissionen analyserede disse emner - hvilket er grunden til, at jeg fremlægger dens tre rapporter sammen - nåede den frem til den konklusion, at begrebet globalisering mindst bør omfatte de elementer, der vedrører eksistensen af et internationalt finansieringssystem, som fungerer effektivt, systemer til udviklingsbistand og elementerne forbundet med miljø og bæredygtig udvikling.
Når jeg nu har lyttet til Deres kommentarer, vil jeg henvise til hvert enkelt af disse emner. For det første udviklingsbistanden. Vi er alle enige om at koncentrere os om bekæmpelse af fattigdom som grundlæggende element i udviklingsbistanden. Vi er også enige om, at problemet med udviklingsbistanden ikke alene er et kvantitetsproblem, men også et kvalitetsproblem. I denne henseende går jeg fuldt ud ind for idéerne om en forbedring af styreformerne i nogle af disse lande, hvilket er et nøgleelement til en bedre funktion af den nævnte udviklingsbistand.
Imidlertid bør forbedringen af kvaliteten i udviklingsbistanden ikke få os til at glemme kvantiteten af bistanden, som, må vi anerkende, stadig er utilstrækkelig. Det er rigtigt, at vi risikerer ikke at få godkendt Kommissionens relativt pragmatiske forslag om i 2006 at nå mindst 0,33% for Unionens lande. Under alle omstændigheder er der andre tredjelande, der ikke accepterer dette forslag.
Vi glemmer et grundlæggende emne i hele den fremtidige udviklingsproces, nemlig kapitalinvesteringerne. Netop de direkte investeringer spiller en vigtig rolle i hele udviklingsprocessen, og elementer som styreformer spiller en afgørende nøglerolle her ligesom alle elementer forbundet med en bedre overførsel af teknologi og ethvert andet element, som muliggør den mest passende udvikling af disse lande, som en af Dem sagde.
Jeg har en meget konkret kommentar til gælden. Det er rigtigt, at EU har gjort nogle væsentlige anstrengelser med gældseftergivelse til AVS-landene. For indeværende ligger Unionens bidrag på over 1 milliard euro, så derfor går det den rigtige vej med det oprindelige mål.
Er det tilstrækkeligt? Muligvis ikke. Vi bliver sandsynligvis nødt til at forelægge nogle mere ambitiøse planer. I vores rapport om globaliseringen beskriver vi, hvilke mulige systemer der findes til at opnå flere midler til at klare udviklingsprocesserne. Jeg er uden tvivl enig i den omtalte påstand om, at løsningerne ikke bør være ensidige. Desværre har vi ikke fundet en enkelt løsning, som gør det muligt for os at løse alle problemerne.
Kommissionen mener, at vi skal gøre samlede og samtidige fremskridt i aspekterne om globaliseringen, udviklingsbistanden og miljøet uden at glemme et afgørende punkt, nemlig det, der udsprang af forpligtelserne fra Doha. Handlen spiller ligesom overførslen af investeringer en afgørende rolle for udviklingsbistanden, og det skal ske mere retfærdigt i fremtiden. For forhandlingen i Doha er det ikke alene væsentligt at forsvare vores synspunkter som Europæisk Union, men også at udviklingslandene forsvarer deres synspunkter.
Derfor har Kommissionen ud over Alt undtagen våben-initiativet foreslået initiativer om teknisk støtte til disse lande således, at de bedre kan forsvare deres interesser og i sidste ende nå frem til et langt mere retfærdigt system.
Alle disse elementer vil samlet gøre det muligt for os at forbedre os, men om nogle år vil vi fortsætte med at tale om globaliseringens nødvendige udfordringer. Vi bør slå ind på en vej, som gør det muligt for os at opnå et mere retfærdigt samfund, selv om det bliver et langsigtet mål.

Formanden.
Tak, hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0051/2002) af Andreasen for Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse, Medier og Sport om nye rammer for samarbejde om aktiviteter vedrørende informations- og kommunikationspolitikken i Den Europæiske Union.

Andreasen (ELDR)
Hr. formand, EU står over for store udfordringer i de kommende år, udfordringer som alle kræver et større engagement fra offentlighedens side. Derfor må EU over for sine borgere udvikle en ny informations- og kommunikationsstrategi med henblik på at øge kendskabet til og forståelsen for, hvad EU egentlig står for og foretager sig. Målsætningen for en ny informations- og kommunikationspolitik skal være at betragte information og kommunikation ud fra borgerens synspunkt, og her skal to forhold tages i betragtning: borgeren skelner i almindelighed ikke mellem institutionerne i EU - Rådet, Kommissionen og Parlamentet - for ham er det "Bruxelles" alt sammen; og borgeren ønsker sine informationer fra de kilder, der er ham nærmest, også fysisk. Derfor er de vigtigste budskaber i denne betænkning koordinering og decentralisering.
En koordinering institutionerne imellem af EU´s information til og kommunikation med borgerne og den højest mulige decentralisering af alle EU-institutionernes informations- og kommunikationsaktiviteter. Det er meget glædeligt, at Kommissionen og Parlamentet har genoptaget og forstærket deres samarbejde i den interinstitutionelle gruppe om information, og når gruppen holder møde i morgen, kan vi yderligere glæde os over, at Rådet for første gang deltager i denne vigtige koordinering af arbejdet.
Når det gælder decentralisering, er det vigtigt, at medlemsstaterne deltager mere aktivt i arbejdet. Med decentralisering skal forstås, at informationsopgaverne, ansvaret og de nødvendige midler lægges ud til repræsentanterne i medlemsstaterne, så opgaverne løses så tæt på borgerne som muligt, og sådan som borgerne i det land, i den region eller i det lokalsamfund ønsker det. I dag udsendes alt for megen information om EU i en generel form, eksempelvis den samme brochure oversat til 11 sprog. Men borgerne i Lapland og på Sicilien har ikke nødvendigvis de samme ønsker hverken til informationens indhold eller til den måde, hvorpå de får den.
Med koordinering forstås overordnet planlægning på højt niveau, det vil sige niveauet for den interinstitutionelle gruppe om information. I betænkningen forlanger Europa-Parlamentet, at Kommissionen udarbejder en årlig rapport over de samlede aktiviteter - også dem, der foregår i de respektive generaldirektorater, for der er tilsyneladende ingen, som har et samlet overblik over, hvad der sker her.
Denne betænkning handler om rammerne for information og kommunikation. Kommissionen kommer om nogle måneder med endnu en meddelelse om indholdet. Om rammerne, værktøjerne, ved vi, at over 60% af borgerne ønsker at få deres information i fjernsynet. Vi skal så overveje, om vi skal skabe en EU-fjernsynskanal, der beskæftiger sig med EU-politik. "C-span"modellen fra USA, "BBC Parliament" i England og den tyske parlamentskanal "Phoenix" samt DK4 i Danmark er forskellige modeller, som kan overvejes på EU-plan. Kommissionen og Parlamentet er gået sammen om oprettelsen af en service, som hedder "Europe Direct", hvor borgeren over internettet eller telefon meget hurtigt kan få svar på, hvor han eller hun skal henvende sig for at få de ønskede informationer. En service der allerede er blevet meget vel modtaget af Europas borgere - det er et fint initiativ.
Når vi kommer til indholdet af denne politik, skal vi også tage udgangspunkt i borgernes ønsker, og de ønsker information om det, der vedrører deres daglige liv, som f.eks. fødevaresikkerhed, beskæftigelse, miljø, trafik, humangenetik og så videre. Vi skal være meget opmærksomme på at undgå propaganda fra EU-institutionerne. Informationen skal være så pålidelig, upartisk, ansvarlig og pluralistisk som muligt, og når det gælder pluralismen, så kunne man jo gøre opmærksom på andre synspunkter end institutionernes egne ved at lave links på internettet fra institutionernes websites til skeptikeres, ngo'ers og andres websites.
At realisere denne betænkning vil koste penge. Vi spørger Kommissionen, hvor mange det bliver. Opgaven er på den anden side uhyre vigtig for demokratiet, og i dag er budgettet for information i EU på omkring en kvart euro pr. borger pr. år. Det er et lille beløb i forhold til opgaven ikke mindst i sammenligning med de beløb, der bruges i medlemslandene på oplysning fra nationale og lokale myndigheder.
Jeg har mange at takke for bistanden til denne betænkning, embedsmænd i Kommissionen, i Parlamentet og i Rådet, mange eksperter og ngo'er i et stort tal - men først og fremmest naturligvis mine kolleger i den interinstitutionelle gruppe om information og i Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse, Medier og Sport. Mange tak.

Ferber (PPE-DE)
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, Budgetudvalget har i mange år meget intensivt fulgt Kommissionens PR-arbejde, og jeg mener, at det er lykkedes os ved hjælp af forskellige instrumenter, som budgetlovgivningen gudskelov stiller til rådighed for os, at forbedre Kommissionens og alle europæiske institutioners informationspolitik betydeligt. Det viser egentlig os som Budgetudvalg, at vi alt i alt er på rette vej, hvad Kommissionens informationspolitik angår.
Vi skal dog også forholde os kritisk. Når man ser på, hvor stort et informationsbehov hos borgerne indførelsen af euroen har medført, når man også ved, hvor mange penge EU har stillet til rådighed i alt til denne foranstaltning, og når man så igen og igen, også nu, læser i meningsmålingerne, at mange borgere føler sig dårligt, slet ikke eller kun utilstrækkeligt informeret, rejser der sig spørgsmål om effektiviteten af vores informationspolitikker. Vi vil i de næste måneder og år stå over for en stor fælles opgave. Også det vil vi følge meget indgående i Budgetudvalget, når det handler om at gøre borgerne fortrolige med, at EU bliver større, får flere medlemmer og i fællesskab skal tackle nye udfordringer. Derfor Budgetudvalgets bøn - og jeg ved, at vi er i gode hænder hos hr. Andreasen og hos Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse, Medier og Sport - om, at vi i fællesskab fortsætter det strategiskifte, som vi for mange år siden begyndte på i fællesskab, således at EU's informationspolitik lever op til det krav, som det virkelig også skal stille, nemlig at borgerne skal informeres objektivt om aktuelle problemer og udviklinger i Europa. Hvad angår alt andet, er der efter min mening tilstrækkeligt med muligheder via grupperne, via de enkelte parlamentsmedlemmer. På denne måde kan man også sikre Europas pluralitet. Jeg mener ikke, at det er Kommissionens opgave.

Cashman (PSE)
Hr. formand, for det første går jeg ud fra den forudsætning, at information er det samme som magt, og vi skal ærligt talt give borgerne magt. Jeg vil også gerne lykønske hr. Andreasen med en fremragende og innovativ betænkning, der ser på problemerne, men, mener jeg, bidrager med nye, friske løsninger. Jeg vil gerne takke ham for hans støtte, og jeg vil også gerne takke Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender for dets støtte til min udtalelse, som udvalget stemte om og vedtog enstemmigt. Det er kedeligt, at jeg ikke fik samme støtte i min egen gruppe i Kulturudvalget, men jeg håber, at årsagerne til dette præciseres i løbet af forhandlingen.
Lad mig vende mig mod hr. Andreasens betænkning. Gennemførelsen af de eksisterende politikker og EU's fremtidige udvikling må baseres på borgernes aktive og informerede deltagelse. Jeg bifalder navnlig bestræbelserne på at koordinere institutionernes informationsaktiviteter og så vidt muligt formidle oplysninger i en "one-stop shop", så det ikke er nødvendigt for borgerne at kende til EU's institutionelle struktur for at få de oplysninger, de ønsker.
Et andet nøgleaspekt af EU-institutionernes informationspolitik er aktindsigt, og som jeg gentagne gange bemærkede i forbindelse med vedtagelsen af forordning 1049/2001 om aktindsigt i institutionernes dokumenter, kan dokumenter, og jeg understreger dette, ikke adskilles fra de oplysninger, de indeholder. Heraf følger, at institutionernes informations- og kommunikationspolitik bør koordineres med foranstaltningerne til gennemførelse af ovennævnte forordning. Det er derfor trist, at vi ikke evner at gribe den politiske mulighed for få Den Interinstitutionelle Gruppe om Information (IGI), der skal varetage samarbejdet om informationsaktiviteter, op at køre og engagere sig i aktiviteterne i artikel 15 i forordning 1049/2001. Jeg håber, at vi kommer tilbage til dette og benytter denne udmærkede lejlighed til at kombinere informationspolitik, åbenhed og aktindsigt.

Perry (PPE-DE).
Hr. formand, PPE-DE-Gruppen er helt enig med ordføreren, hr. Andreasen, om det, vi betragter som en fremragende betænkning. Kommissionens meddelelse tilskynder til samarbejde, hvilket er nøgleordet i denne sammenhæng. Der skal være samarbejde i kommunikationen. Vi har et ganske lille ændringsforslag, som går ud på, at Regionsudvalget og Det Økonomiske og Sociale Udvalg skal sidde med som observatører i den foreslåede institutionelle gruppe.
Vi kender alle til borgernes lille viden om organiseringen af og politikkerne i EU. Eurobarometer viste, at kun 6% af EU-borgerne mente, at de vidste meget om EU. 83% sagde, at de vidste lidt eller kun meget lidt. Det indvirker på den lave og faldende stemmeprocent ved valgene til Europa-Parlamentet, der var nede på 49% ved det sidste valg. Det er et problem for demokratierne i hele verden, ikke mindst i USA, men det er også et stort problem i EU.
Da befolkningen i Irland stemte nej til Nice-traktaten ved den seneste folkeafstemning, var det mest sigende slogan: "Hvis du ikke er sikker, så stem nej". Det var præcis, hvad befolkningen gjorde. Jeg skal være den første til at indrømme, at mit eget land, Det Forenede Kongerige, sandsynligvis er et af de værste. Ifølge Eurobarometer står vi nederst på listen, for så vidt angår viden, men ikke overraskende øverst, når det kommer til forbehold over for og modvilje mod EU.
Hr. Andreasen har så afgjort ret, når han siger, at EU skal fokusere på saglig information. Alsidig og afbalanceret information skal være fri for propaganda, men befolkningen i alle lande skriger på information om og forklaring på, hvad EU gør. Ifølge Eurobarometer ønsker 66%, det vil sige to tredjedele af EU-borgerne mere information. Der skal være passende omkostningsbegrænsninger, men igen, som det allerede er sagt, bruger vi på nuværende tidspunkt kun 25 cent om året - det er til englændernes orientering 15 pence pr. borger om året. Borgerne bedømmer os også mere ud fra det, vi gør, end det, vi siger. Betænkningen opfordrer Ministerrådet til at være mere åbent i beslutningsprocessen. Ministerrådets hemmeligholdelse gør Europa en stor bjørnetjeneste.
Vi i Parlamentet skal spørge os selv, om vi får noget for pengene. Vi er altid begejstret for at have besøgende i Parlamentet, men 43% af budgettet bruges på besøgstjenesten. Får vi virkelig noget for pengene? Vi er bestemt nødt til at satse på medierne og dem, der skaber information. Vi skal være mere positive over for Euronews. Vi må heller ikke glemme radioen som en god måde at modtage oplysninger på. It er tilstrækkeligt omhandlet i betænkningen.
Jeg ønsker blot at sige, at EU har skabt et stabilt og fremgangsrigt kontinent. Halvdelen af Europa står i kø for at komme med i EU, og dog spekulerer 48% af EU-borgerne over, om det er en god ting. Denne betænkning er ikke forud for sin tid. Den må ikke få lov at ligge og samle støv.

Vidal-Quadras Roca (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil gerne først og fremmest lykønske hr. Andreasen, ikke alene med, at hans betænkning kommer på et nødvendigt og belejligt tidspunkt, men også med den kvalitet, som har skinnet igennem i hans arbejde, og som har imponeret os alle glædeligt.
Denne betænkning skal fuldende, styrke og på positiv vis opveje de meddelelser, som vi allerede har modtaget fra Kommissionen, siden kommissær Vitorino overtog dette ansvar. Og jeg er sikker på, at kommissæren er enig med mig i, at Andreasen-betænkningen kommer på et meget passende tidspunkt til at berige den kommende meddelelse, som Kommissionen vil fremlægge for os i juni.
For indeværende tror jeg uden at være for optimistisk, at vi kan slå fast, at de europæiske institutioners informations- og kommunikationsmaskineri er velsmurt, manglerne er opsporet og instrumenterne er stemt. Det, som vi skal gøre, er at handle i henhold til de foreskrevne retningslinjer i Kommissionens dokumenter, som Andreasen-betænkningen nu så glimrende fuldender.
Jeg vil gerne over for Dem, hr. kommissær, nævne et bekymrende aspekt, som jeg er enig med ordføreren i. Budgetforslagene til de kommende år er aftagende på denne område. Og selv om det er rigtigt, at euroen har afsluttet sin kampagne med stor succes, og at vi oplever en usædvanlig start på møntens indførelse, er der andre store udfordringer som f.eks. den institutionelle reform og udvidelsen, som stadig vil kræve en stor bestræbelse de kommende år. Derfor tror jeg, at både Kommissionen, der forbereder budgetforslaget, og Parlamentet, der har budgetmyndigheden, burde være meget opmærksomme på disse behov.
Hr. formand, information og kommunikation er nøgleelementer for at opnå succes med det europæiske integrationsprojekt, og jeg synes, vi bør udsende idéen om, at Unionen er et værdifællesskab, en juridisk-politisk enhed uden fortilfælde i historien, som definerer et nyt begreb om den multinationale borger til hvert hjørne af De 15 og i fremtiden af alle medlemsstaterne. Det er det budskab, vi bør sende ud, og hvis vi opnår, at budskabet kommer frem til bestemmelsesstedet, vil vi gøre Europa til en vigtig og respekteret part på verdensscenen. Og i den henseende er Andreasen-betænkningen uden tvivl et glimrende bidrag.

Vitorino
Hr. formand, mine damer og herrer, først og fremmest vil jeg gerne hylde hr. Andreasens fremragende betænkning, som opfordrer os til at tænke over udviklingen i vores nye informationspolitik. Den betænkning, som De netop har behandlet, er en direkte gentagelse af Kommissionens arbejde for at opfordre samtlige institutioner til at udarbejde en global informationspolitik for EU. Kommissionen opfatter dette som en støtte til sine handlinger og glæder sig herover.
Jeg vil gerne som et svar på Andreasen-betænkningen og på den forhandling, der netop har fundet sted, fremlægge de store målsætninger for vores strategi og derefter komme nærmere ind på visse aspekter af dens iværksættelse.
Ud over den interinstitutionelle samarbejdsramme, som er defineret i meddelelsen af 27. juni 2001, spørger Kommissionen nu sig selv, hvilke målsætninger en egentlig informations- og kommunikationspolitik i EU burde følge. Som Andreasen-betænkningen meget vel understreger, er det interinstitutionelle samarbejde ikke et mål i sig selv. Det skal give os mulighed for at opnå en bedre forståelse af borgeren og af EU's eksistens og rolle som sådan. For at opnå dette resultat er det ikke tilstrækkeligt at sprede faktuel information. Målet skal efter min mening være at udvikle en reel kommunikation, som vil være i stand til at skabe en dialog med de nationale offentligheder. Jeg spørger endda mig selv, om ikke en reel global informations- og kommunikationspolitik i EU også burde stræbe efter større indflydelse for borgerne ved de europæiske forhandlinger.
Disse spørgsmål indbyder os til at blive mere bevidste om EU's behov for en bedre kontrol med sit eget image. Denne kontrol går via udarbejdelse af EU's eget tekstkorpus. Korpusset skal kunne tilpasses forskellige privilegerede eller specifikke informationshandlinger. Som Deres ordfører nævner, skal korpusset tilpasses de lokale omstændigheder og borgernes konkrete interesser. Det drejer sig om at definere en information på græsrodsplan, som er det mest troværdige.
Kommissionen deler fuldt og helt hr. Andreasens handlingsprincipper. Først og fremmest med hensyn til decentraliseringen. Den skal ikke kun gennemføres, når strategien skal iværksættes, men også når budskaberne skal tilpasses de forskellige former for behov hos publikum, hvad enten det er en tilpasning til forskellige nationale omstændigheder i de 15 medlemsstater eller en tilpasning af budskaberne til forskellige målgrupper for informations- og kommunikationspolitikken. Men decentralisering kræver også bedre koordination og en større informationskapacitet i vores institutioner. Jeg anerkender i den forbindelse fuldstændigt ordførerens idé om at styrke den koordinerende og informerende rolle hos Den Interinstitutionelle Gruppe om Information, der på Parlamentets vegne ledes af næstformanden hr. Vidal-Quadras, som jeg byder velkommen og takker for de henvisninger, han netop er kommet med til samarbejdet med Kommissionen.
Dernæst med hensyn til det interinstitutionelle samarbejde. Det burde på sigt kunne konkretiseres i et flerårigt handlingsprogram, der yder et bedre perspektiv og en større synlighed til vores informations- og kommunikationshandlinger. Kommissionen kan i den forbindelse kun lykønske sig selv med Deres forslag om at arrangere en årlig forhandling i plenarforsamlingen med deltagelse af Rådet om EU's informations- og kommunikationspolitik, og jeg glæder mig over, at Rådet har besluttet at deltage i møderne i Den Interinstitutionelle Gruppe om Information. Jeg håber, at også andre organer vil kunne deltage i IGI's arbejde som observatører.
Og endelig med hensyn til partnerskabet med civilsamfundet. Som De med rette kommer ind på, kræver en styrkelse af dette partnerskab en mere gennemgående rationalisering af de netværk og centre, som vi har opbygget i samarbejde med medlemsstaterne på nationalt, regionalt og lokalt plan. Som De ser, er overvejelser omkring selve strategien nyttig og nødvendig, men den skal gå hånd i hånd med en bedre tilrettelæggelse af vores aktionsmidler, hvilket er årsagen til, at Kommissionen er i færd med at udarbejde en evalueringsrapport om den reelle effekt af de værktøjer, som står til vores rådighed.
Det siger sig selv, at kohærensen i vores budskaber går via større synergi mellem vores forskellige aktionsmidler. Ordføreren understreger behovet for at oprette fælles "EU-huse" i ansøgerlandene såvel som i alle medlemsstaterne. Som De ved, er det lige netop Kommissionens politik. Deres idé om at oprette en slags "one-stop shop" for borgerne i de enkelte lande er helt i tråd med vores interesser i Kommissionen. I den forbindelse ser Kommissionen med interesse frem til den størst mulige koordinering, De kan tænke Dem, mellem institutionerne og medlemsstaterne. Den burde bidrage til et bedre samspil mellem deres respektive aktiviteter.
I samme forbindelse forsøger Kommissionen ligeledes at skabe bedre synergi hos netværk og centre via de kontorer og repræsentationer for vores institutioner, som De kalder "EU-huse". Jeg tror, at dette samarbejde allerede er blevet en realitet ude i felten. Desuden overvejer Kommissionen for at svare på Deres spørgsmål om disse fælles "EU-huses" synlighed, hvilke midler der skal til for at gøre EU-information mere letgenkendelig for modtagerne. Burde EU ikke ud over en afgrænsning af fælles temaer og budskaber søge at udvikle sin egen identitet omkring et logo eller en gennemgående præsentationslinje i de forskellige kanaler, en slags branding?
Endelig har De ret i at vægte behovet for at skabe en mere global og mere systematisk audiovisuel politik som foretrukken vektor for EU's information og kommunikation. Tillad mig først og fremmest at understrege, at ansvaret på dette område for en stor dels vedkommende påhviler medlemsstaterne selv. Det har også Rådet erkendt.
Tilbage står ikke desto mindre, at Kommissionen ikke undgår en dybere overvejelse af emnet med henblik på at systematisere sine partnerskaber med samtlige både nationale, regionale og lokale audiovisuelle medier.
Hvad angår Europe by Satellite, har Kommissionen altid satset på dette som et interinstitutionelt informationsværktøj, som den forsøger at udvikle afhængigt af størrelsen af de disponible midler på budgettet, som Kommissionen har til sin rådighed.
Hvad angår budgettet, henleder jeg Deres opmærksomhed på, at man er i færd med at afslutte eurokampagnen, hvilket frigør nogle finansielle reserver. Jeg mener, at vi for fremtiden bør blive enige om prioriteterne for de kommende år, nemlig uden tvivl Europas fremtid og globaliseringen samt en fortsættelse af udvidelseskampagnen. Jeg håber at kunne regne med Europa-Parlamentets støtte til at definere de nødvendige budgetmæssige prioriteter for at gennemføre de nye opgaver omkring EU's informations- og kommunikationspolitik.
I øvrigt har Kommissionen nøje noteret sig Deres ønske om at overveje oprettelsen af en offentlig europæisk kanal, der især skal levere relevante løbende informationer om EU's initiativer og institutioner. Kommissionen bestræber sig på at kunne forelægge Dem en første gennemførlighedsanalyse af projektet inden årets udgang.
Til slut, hr. formand, mine damer og herrer, vil jeg sige, at den opgave, som vi i fællesskab har påtaget os, er kolossal, men den er også spændende. Kommissionen glæder sig over den politiske vilje og den voksende bevidsthed, som præger vores institutioner i dag. Denne fælles politiske vilje gør det muligt for os at udvikle en kohærent og global informations- og kommunikationsstrategi i EU til glæde for vores borgere.
Jeg glæder mig over den fantastiske samarbejdsånd, der hersker ved udarbejdelsen af vores nye informationsstrategi. Denne bliver genstand for en ny meddelelse, som skal godkendes af Kommissionen i slutningen af juni. Det er med stor fornøjelse, at jeg efter forhandlingen i morgen i Den Interinstitutionelle Gruppe om Information, som bliver en brainstorm om prioriteterne for indholdet i informations- og kommunikationspolitikken, vil vende tilbage for at fremlægge vores konklusioner på mødet i juli.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0070/2002) af Inglewood for Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om anvendelse af internationale regnskabsstandarder (KOM(2001) 0080 - C5-0061/2001 - 2001/0044(COD)).

Inglewood (PPE-DE)
 ordfører. (EN) Hr. formand, med eftervirkningerne af Enron-skandalen er det fristende blot at sige, at tiden er inde til disse forslag om indførelsen af internationale regnskabsstandarder i Fællesskabet. Men det er forkert kun at se tingene i det lys, da det stikker dybere end som så. Hvis Europa skal matche USA økonomisk, er vi nødt til at oprette et fælles kapitalmarked, ellers bliver det dyrere at låne penge her, hvilket uundgåeligt vil være til gavn for USA. Et af de altoverskyggende imperativer for Europas økonomi skal være at konkurrere på det globale marked, og denne ændring er en nødvendig forudsætning i den henseende.
Under behandlingen af disse forslag i Udvalget om Retlige Anliggender blev der foretaget en omfattende omformulering af teksten, hvilket jeg kan forstå, at både Kommissionen og Rådet kan acceptere, og som også tager højde for udvalgets betænkeligheder. Jeg håber derfor, at vi, hvis Parlamentet som helhed er enigt, kan nøjes med en førstebehandling af dette forslag, hvilket til gengæld vil sende en vigtig besked til resten af verden. Der er især indført en række vigtige elementer, som bør nævnes.
De omfatter følgende: For det første, efter Prodis erklæring i Parlamentet i sidste måned om komitologiaspekterne ved Lamfalussy-forslaget er Kommissionen enedes om, at de relevante og hensigtsmæssige principper heri anvendes sideløbende i dette tilfælde. Det ville derfor glæde mig meget, hvis kommissæren kan bekræfte dette over for Parlamentet nu, da det er et vigtigt og afgørende punkt for medlemmerne.
For det andet, i det særlige tilfælde at virksomheder i Fællesskabet udarbejder et regnskab i henhold til US GAAP på et reguleret tredjelandsmarked, kan de udskyde gennemførelsen af de relevante bestemmelser i denne forordning til 2007 i modsætning til 2005.
For det tredje præciseres det, at de vedtagne internationale regnskabsstandarder offentliggøres i juridisk bindende form i De Europæiske Fællesskabers Tidende på alle de officielle sprog.
For det fjerde udelukker dette forslag udtrykkeligt den obligatoriske anvendelse af internationale regnskabsstandarder, for så vidt angår SMV. Medlemsstaterne kan naturligvis vælge at anvende dem nationalt, men det er op til dem og ikke os. Under alle omstændigheder kan jeg forstå, at IASC vil tage spørgsmålene om regnskab og SMV op, hvilket naturligvis sker helt uafhængigt at det, vi drøfter nu.
Det er også vigtigt at forklare Parlamentet, at denne forordning under alle omstændigheder er indeholdt i parametrene for de nuværende regnskabsregler i Fællesskabet, og at standarderne i sig selv kun kan vedtages af IASC efter en omfattende og åben proces, der er vedtaget af IASC i IASC's juridisk bindende forfatning. Det bør også præciseres, at Kommissionen spiller en vigtig rolle - og det gælder også de organisationer, der udarbejder standarder i medlemsstaterne - i forbindelse med udarbejdelsen af standarderne ifølge IASC's procedurer. Desuden har en lang række berørte sektorer i Europa et formelt forhold til Kommissionen i denne henseende via EFRAG (European Financial Reporting Advisory Group), som er oprettet til formålet.
Som jeg sagde i starten, er tiden inde til dette forslag med eftervirkningerne af Enron-skandalen i USA, da det er højst usandsynligt, at et sådant sammenbrud kunne være sket med disse tiltag til regnskabsstandarder, der er målrettede eller teleologiske i modsætning til foreskrevede. Men selvfølgelig er det i sig selv ikke tilstrækkeligt til at undgå svig og lovlige handlinger, der foretages chikanøst. Ordentlig håndhævelse er, som det til enhver tid gælder al lovgivning, særdeles vigtig, og faktorer til opnåelse heraf er forskellige fra, men tydeligvis forbundet med, udarbejdelsen af standarder. I en verden, hvor regnskabsstandarder generelt ligger lavt på Richter-skalaen for politisk nyhedsværdi, har de langt højere profil nu end normalt. Hvis Europa vedtager denne lovgivning og anvender internationale regnskabsstandarder, bliver den et meget stort skridt mod udarbejdelsen af regnskabsregler på verdensplan, og, hvad mere er, et regelsæt på verdensplan, hvor Europa kommer til at spille en vigtig rolle i udarbejdelsen. Hr. formand, dette er prisen. Det er nu, mener jeg, inden for vores rækkevidde. Hvis vi i Parlamentet støtter dette forslag, betyder det, at Parlamentet bliver betragtet som en instans, der tager erhvervslivet alvorligt, og det viser verden, at Europa mener det alvorligt, hvilket er formålet med handlingsplanen for finansielle tjenesteydelser.

Thyssen (PPE-DE)
Hr. formand, hvis kollegerne i plenarforsamlingen følger vores afstemning i Økonomiudvalget og Retsudvalget og også godkender denne betænkning næsten enstemmigt, og hvis også alle andre overholder deres aftaler, tror jeg, at vi kan afslutte dette forslag med én behandling, og det kan da kaldes et lille mirakel. Der var mange flaskehalse, men for de fleste har vi heldigvis fundet en løsning. Således er det lykkedes os at opnå, at de godkendte standarder vil blive oversat til hvert af EU's officielle sprog og også blive offentliggjort. Forslaget var på dette område absolut uacceptabelt. Hvis vi kan rette det, er det et meget stort fremskridt. Det er gennem forskellige andre ændringsforslag også lykkedes os at definere anvendelsen af komitologien og bedre at stille betingelser, det har lord Inglewood også nævnt. På grund af tidmangel, hr. formand, kan jeg ikke komme nærmere ind på andre forbedringer, men jeg tilslutter mig det, som den rådgivende ordfører for Retsudvalget har sagt her. Selv vil jeg nøjes med at bede Kommissionen om følgende: De små og mellemstore virksomheder ved endnu ikke, om og hvornår deres nationale myndigheder vil udvide anvendelsen af denne forordning til også at omfatte dem. De føler sig lidt forladt. Men jeg tror bestemt ikke, at det er overflødigt umiddelbart efter Rådets vedtagelse på en organiseret måde at være opmærksom på konsekvenserne af de forskellige muligheder, som medlemsstaterne kan vælge i medfør af artikel 5, og forsøge at koordinere disse.
I mangel af harmonisering af skattelovgivningen forekommer det mig heller ikke at være overflødigt at drøfte det nye forhold mellem lovgivningen om årsregnskaber, selskabs- og skatteret, der skal fastlægges i flere medlemsstater, og at undersøge, om der også på dette område er noget, der kunne koordineres på europæisk plan.
Må jeg få at vide af Kommissionen, om den agter at indlede drøftelser med de små og mellemstore virksomheder om denne problematik og sætte en debat i gang for at se, om der skal tages europæiske initiativer? For det andet vil jeg også spørge, om Kommissionen vil være så venlig at sørge for, at der, hvis regnskabslovgivningen skal tilpasses, tages passende hensyn til de små og mellemstore virksomheders interesser.

Lehne (PPE-DE).
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil først gerne takke de to ordførere hjerteligt for den måde, de med stor vilje til at indgå kompromiser har grebet dette emne an på, som har skabt mange problemer her i Parlamentet. Kommissionens oprindelige forslag sigtede mere eller mindre mod at placere alle kompetencer for IAS' regler uden for Parlamentet i form af en generalbemyndigelse, nemlig at lade det afgøre af andre institutioner, af private international bodies. Det var noget, som mange i Parlamentet havde store betænkeligheder ved. Jeg er derfor meget glad for, at det nu er lykkedes at finde en løsning og et ægte kompromis her, som von Wogau-betænkningen har givet os i form af forslag til Lamfalussy-rapporten, hvor de muligheder, som IAS giver, på den ene side udnyttes, men hvor det på den anden side også sikres, at Parlamentets rettigheder bevares. Jeg kan kun sige, at jeg hilser det overordentligt velkomment.
Jeg vil også ønske kommissæren held og lykke, når han nu rejser til USA og skal føre samtaler med Securities and Exchange Commission om den måde, som amerikanerne omgås IAS. For vores virksomheder ville det være en betydelig lettelse, og det ville være et stort fremskridt, hvis det også lykkedes for amerikanerne at acceptere IAS. Men ud fra tilfælde som Flow Tech, Holzmann eller senest i USA Enron bliver én ting også tydelig, og det vil jeg gerne formidle videre til Kommissionen: Jeg tror, at hvis IAS bliver vedtaget i den nuværende form, er der alligevel stadig meget at gøre inden for regnskabskontrol. Jeg mener ikke, at det kan være rigtigt, at der er få store internationale virksomheder, der på den ene side rådgiver meget indgående og på den anden side også selv kontrollerer det, som de har rådgivet om i virksomheder.
Jeg mener - og det er en af de lærer, som f.eks. Bush-regeringen i USA har draget - at det er nødvendigt her gennem yderligere lovgivning at sørge for, at de, der rådgiver, ikke også kontrollerer, og de, der kontrollerer, ikke kan rådgive i den samme virksomhed. Det er min bøn til Kommissionen at gøre sig tanker i den retning og snart at komme med konkrete forslag til Parlamentet, således at de finansielle markeder virkelig bliver sikrere og bedre.

Medina Ortega (PSE).
Hr. formand, det kan af de tidligere indlæg fra hovedordføreren og den rådgivende ordfører, ligesom af hr. Lehnes indlæg på Det Europæiske Folkepartis Gruppes vegne, udledes, at der findes en vis enstemmighed, som Den Socialdemokratiske Gruppe deler.
Vi mener, at Kommissionens forslag er passende, og at hr. Inglewoods betænkning varierer nogle af aspekterne, navnlig i henvisningen til komitologiproceduren og den tydelige henvisning til de forpligtelser, som kommissionsformanden påtog sig i februar måned i forbindelse med Parlamentets deltagelse i udarbejdelsen af reglerne om kapitalmarkederne.
For det andet består Fællesskabets vedtagelse af internationale regnskabsregler af en anden del, som hr. Lehne sagde, og det er forhandlingen med de ansvarlige myndigheder i USA - ikke USA's regering, men navnlig "Securities and Exchanges Commission" - om nogle regler, som forhindrer, at de europæiske virksomheder bliver nødt til at opfylde nogle dobbelte regnskabskrav for at medvirke i Europa og for at optræde på de amerikanske markeder.
Hr. Inglewood har stillet en række ændringsforslag, som efter vores synspunkt forbedrer direktivteksten inden for rammerne af den samarbejdsånd, der findes mellem Parlamentet og Kommissionen. Som hr. Inglewood sagde, forventer vi, at vi snarest kan indgå en aftale mellem Kommissionen, Rådet og Parlamentet, så direktivet kan vedtages meget hurtigt, uden at det bliver nødvendigt at anvende forligsproceduren.
Derfor vil Den Socialdemokratiske Gruppe i princippet stemme for alle ændringsforslagene. Vi ser visse problemer forbundet med nogle af dem, og vi må lige se, om de er kompatible med vores standpunkt, og vi afventer navnlig Kommissionens skøn i forbindelse med nogle aspekter i ændringsforslagene.

Wallis (ELDR).
Hr. formand, jeg vil også gerne lykønske ordføreren og den rådgivende ordfører med den konsensus, de har opnået. Da denne betænkning første gang så dagens lys, syntes den at omhandle et lille teknisk spørgsmål, men det er faktisk et lille teknisk spørgsmål, som kan gøre en fantastisk forskel. Som det allerede er blevet sagt, har betænkningen stor betydning for handlingsplanen for finansielle tjenesteydelser og for, at det indre marked fungerer bedre.
Som lord Inglewood allerede har sagt, er det et forslag, som politisk set kommer på det rigtige tidspunkt. Sammenbruddet i en virksomhedsgigant som Enron og følgevirkningerne af et sådant sammenbrud for de ansatte, små investorer og pensionister overbeviser os om, at vi naturligvis skal stræbe efter at hindre, at noget tilsvarende sker for vores borgere, hvis det overhovedet er muligt. Disse internationale regnskabsstandarder stiller et sådant løfte i udsigt både i og uden for EU. Det håber jeg bliver tilfældet.
Jeg håber også, som andre talere har sagt, at systemet med et kontroludvalg - et teknisk udvalg under institutionerne - giver den åbenhed og vigtigst af alt den demokratiske ansvarlighed, som Parlamentet tilstræber. Samfundet og borgerne stiller meget på højkant for de store virksomheders succes og sundhed. Det er naturligvis vores pligt at sikre, at de standarder, i henhold til hvilke virksomhederne ledes eller reguleres, opnår den bedst mulige virksomhedsledelse. Denne betænkning er et vigtigt skridt i den forbindelse, og jeg kan forsikre ordføreren om, at han har ELDR-Gruppens fulde støtte.

Bolkestein
Hr. formand, jeg vil gerne takke for, at De lader mig få ordet i forbindelse med dette særdeles vigtige emne, om end det måske ikke tiltrækker den offentlige opmærksomhed, som det fortjener. Jeg vil gerne starte med at takke Parlamentet for den interesse, det har vist denne betænkning, og især Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked samt ordføreren, lord Inglewood, og også fru Thyssen, for deres fremragende arbejde.
Der er sket hurtige fremskridt, og jeg håber, at det foreliggende forslag vedtages ved førstebehandlingen. Flere medlemmer har allerede henvist til den mulighed, og Kommissionen håber, at det bliver tilfældet. Hvis dette lykkes os, sender det et kraftigt politisk signal om, at EU ikke alene mener oprettelsen af et integreret kapitalmarked i 2005 alvorligt, som Det Europæiske Råd anmodede om i Lissabon for to år siden, men også er rede til at føre an i udarbejdelsen af internationale regnskabsstandarder. Sammenlignelig, gennemsigtig regnskabsaflæggelse er en vigtig byggeklods i realiseringen af integrerede, konkurrencedygtige og attraktive kapitalmarkeder i EU, der supplerer den fælles valuta og dermed styrker den europæiske økonomi. Det vil også vise, især i vores forhold til USA, hvor beslutsomme vi er omkring den måde, vi ønsker at se tingene udvikle sig på fremover. Det bør bane vejen for, at USA accepterer internationale regnskabsstander med henblik på børsnotering. Jeg vil så afgjort presse på, når jeg kommer til Washington i anden halvdel af maj.
Efter Enrons sammenbrud er bekymringen vokset især i USA, men også i Europa, over kvaliteten af de børsnoterede selskabers regnskabsaflæggelse. Man skal naturligvis altid undgå dominoeffekter, som kan føre til faldende optimisme blandt investorer, aktionærer og andre interessenter, herunder medarbejderne, i forbindelse med kapitalmarkedernes funktion. Længe før Enron blev forsidestof, traf Europa valget om internationale regnskabsstandarder af høj kvalitet med mulighed for at blive globale standarder. Regnskabsstandarder af høj kvalitet er fundamentet for god regnskabsaflæggelse, og den principbaserede fremgangsmåde i de internationale regnskabsstandarder (IAS) sikrer, at regnskaberne afspejler økonomiske realiteter, og genskaber derved investorernes tillid til, at tingene virkelig er, som de ser ud. Formålet hos IASB (International Accounting Standards Board) med at minimere de detaljerede regler og undtagelser vil bekæmpe en kultur, der kan sammenfattes til "hvor står der, at jeg ikke må?", en kultur, som de mange tusinde sider regelbaserede standarder i US GAAP har fremmet.
IAS giver også de relevante og pålidelige informationer, som investorerne og andre interessenter har brug for til at foretage betydningsfulde sammenligninger på tværs af grænser og sektorer i EU. De børsnoterede europæiske virksomheder har længe ventet på det signal, som Parlamentet nu er rede til at sende, og for virksomhederne i EU betyder det selvsagt, at tingene for alvor er startet, og at de skal til at forberede sig på et skift til internationale regnskabsstandarder uden yderligere tidsspilde. Dette flotte resultat viser også, at institutionerne kan arbejde tæt sammen, når det virkelig gælder, og det glæder mig i høj grad. I den henseende og i forbindelse med lord Inglewoods og fru Thyssens bemærkninger og, tror jeg, hr. Lehnes, vil jeg gerne understrege, at de forpligtelser, Kommissionen påtog sig den 5. februar 2002 i kommissionsformand Romano Prodis redegørelser til Parlamentet om gennemførelsen af lovgivningen om finansielle tjenesteydelser, også fuldt ud gælder de foreliggende forslag. Det gælder nu og fremover.
De forpligtelser gælder også det foreliggende forslag, og der er en klar henvisning til dette i ændringsforslag 4, som Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked vedtog den 26. februar 2002. Kommissionen kan acceptere alle ændringsforslag, der er vedtaget enstemmigt i Udvalget om Retlige Anliggender, trods ophævelsen af ændringsforslag 6, som mere eller mindre er en gentagelse af en betragtning.
Før jeg slutter, vil jeg gerne svare på tre specifikke bemærkninger, som er fremsat her til aften. For det første er det vigtigt, at de internationale regnskabsstandarder, der vedtages af EU, foreligger på alle de officielle sprog - i øjeblikket 11, men meget snart 19 - og derefter bliver en del af fællesskabslovgivningen.
For det andet vil Kommissionen indgå i en drøftelse om regnskabskravene til de små og mellemstore virksomheder, et punkt, som blev nævnt af fru Thyssen, i forbindelse med moderniseringen af regnskabsdirektiverne, hvilket Kommissionen officielt vil stille forslag om inden sommeren.
Endelig er der spørgsmålet om konsekvenserne af Enron-skandalen. Jeg agter at indgå i en drøftelse om følgerne af denne skandale for revisionen, og vi drøfter på nuværende tidspunkt med medlemsstaterne et dokument om revisionsuafhængighed, hvilket jeg er sikker på, at hr. Lehne vil være interesseret i at læse. Så snart det foreligger, bliver det tilgængeligt for parlamentsmedlemmerne.
Afslutningsvis, hr. formand, vil en massiv stemme for dette forslag være et stort bidrag til den internationale og europæiske harmonisering på regnskabsområdet i form af fremme af et enkelt sæt regnskabsstandarder, nemlig IAS. En vedtagelse af IAS vil for Europa betyde større sammenlignelighed mellem finansielle informationer til investorer og aktionærer og vil bidrage til en genskabelse af tilliden til de finansielle markeders effektivitet. Det er en mulighed for europæisk ledelse, som jeg er sikker på, at Parlamentet ønsker at gribe, og det samme gælder Kommissionen og Rådet.

Formanden.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted tirsdag kl. 12.00.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er indstilling ved andenbehandling (A5-0058/2002) fra Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme om Rådets fælles holdning (14091/1/2001 - C5-0642/2001 - 2000/0139(COD)) fastlagt med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af direktiv 97/67/EF for så vidt angår yderligere åbning af Fællesskabets marked for posttjenester (Ordfører: Ferber).

Ferber (PPE-DE)
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, endnu en gang har vi - ikke helt så sent som ellers i Europa-Parlamentet - mulighed for at diskutere den fortsatte udvikling af posttjenesterne i EU. Faktisk har vi i de seneste år, man har næsten lyst til at sige årtier, når jeg tænker på det tidspunkt, hvor Kommissionen fremlagde den første grønbog om den fortsatte udvikling af posttjenesterne, opnået en gradvis åbning af markedet for posttjenester i EU.
Den vej, som vi er gået i fællesskab før i tiden, var en god vej for borgerne som brugere af posttjenesterne, men også for postleverandørerne, som kunne videreudvikle sig til konkurrencedygtige virksomheder.
Det, vi skal afgøre og diskutere i dag, er Rådets fælles holdning fra oktober sidste år. Vi diskuterede Kommissionens forslag om udviklingen af posttjenesterne meget indgående under førstebehandlingen, og vi kunne også på mange punkter overbevise Rådet om, at vores argumenter var rigtige. Jeg vil blot gøre opmærksom på, at annulleringen af definitionen af særtjenester, herunder eksprestjenester, var Parlamentets idé, som blev overtaget af Rådet. At vægt- og prisgrænserne for udgående post blev bevaret i Rådets tekst, som Parlamentet havde krævet, er en stor succes for os. At vi i høj grad er trængt igennem, hvad angår særtakster og krydssubsidiering samt en yderligere tidsplan, vil jeg sætte på Europa-Parlamentets plusside.
I de seneste uger og måneder er der naturligvis mest blevet diskuteret vægt- og prisgrænser. Jeg mener, at Rådet har fundet et fair kompromis mellem Kommissionens forslag og resultatet af Europa-Parlamentets førstebehandling. Kommissionen havde foreslået 50 g, Parlamentet 150 g, og Rådet havde besluttet sig for den gennemsnitlige værdi, nemlig 100 g. Jeg synes, at det er et fair kompromis for en yderligere åbning af markedet for posttjenester.
Vi har diskuteret Rådets fælles holdning meget indgående i udvalget. Jeg mener, at vi i den forbindelse er kommet frem til et godt resultat på tværs af alle grupper. Det gode resultat lyder som følger: Der er ikke nogen forsinkelser i den fortsatte liberalisering af postområdet. Der er, sådan som det forholder sig for øjeblikket - og jeg håber, at mit forslag, som det blev vedtaget i udvalget, også vil blive bekræftet i plenarforsamlingen på onsdag - ikke nogen forligsprocedure, og det betyder klarhed for markedet og for de nationale lovgivere i forbindelse med gennemførelsen af de europæiske bestemmelser.
Jeg vil gerne udtrykkeligt takke det belgiske rådsformandskab, under hvis ledelse det er lykkedes at komme frem til et kompromis, det spanske rådsformandskab, som har samarbejdet meget konstruktivt med mig for at finde frem til en løsning, som gør en forligsprocedure unødvendig, og naturligvis også Kommissionen og Dem, kommissær Bolkestein. Jeg mener, at vi i meget indgående samtaler i de sidste uger og måneder har opnået, at Parlamentets berettigede anliggender er kommet ind i en fornuftig bane sammen med de politiske muligheder i Rådet via Kommissionen. Jeg synes, at det er fint, at vi, som ved telekommunikation, bliver informeret hvert andet år om, hvordan udviklingen i postsektoren generelt går.
Det var en stor sag for kollegerne, og som ordfører lå det mig meget på sinde, at vi præcist følger det, der sker i denne sektor, som naturligvis er en vigtig bestanddel i vores alle sammens liv, for enhver glæder sig da, når han eller hun hver dag får forhåbentlig behagelig post og ikke kun regninger.
Det er vigtigt at sikre, at posttjenesterne bevares i alle områder i EU, i de afsidesliggende områder, i landdistrikterne, og at det ikke kun er rosinerne fra et interessant marked, der vælges ud, men at alle borgere konstant har fuld adgang til posttjenesteydelserne. Det skal vi altid være opmærksomme på, og i den forbindelse ønsker vi at forpligte Kommissionen, idet den hvert andet år skal forelægge en passende beretning for os.
Vi ønsker også - og det lægger jeg stor vægt på - at blive inddraget, når det handler om at udvikle postsektoren yderligere. Kommissionen vil gennemføre en undersøgelse i 2006. Det vil der stå i direktivet, og det er vores sag at blive inddraget i forberedelserne, ved udarbejdelsen af de spørgsmål, de emner, som skal betragtes og studeres. Også en stor tak til Kommissionen for det, for dens vilje til at gå denne vej sammen med Parlamentet. Jeg mener, at vi er godt på vej, og jeg håber, at posttjenesterne i slutningen af dette årti har nået målet, nemlig at være konkurrencedygtige virksomheder, som stiller deres tjenesteydelser til rådighed til fordel for borgerne i Europa.

Hatzidakis (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil gerne komplimentere hr. Ferber for den fremragende indsats, han har gjort, for hans tålmodighed og gode vilje og viljen til at samarbejde med alle Europa-Parlamentets fløje, med Rådet og med Kommissionen.
Takket være hr. Ferbers indsats er vi nået frem til det - efter min opfattelse - absolut fremragende resultat inden for et emne, som ellers forekom yderst vanskeligt. Vi så alle, da drøftelserne indledtes, og under førstebehandlingen, at der er mange store problemer og en meget stor uenighed mellem Europa-Parlamentets forskellige fløje. I hvert fald i vores udvalg viste afstemningen for et par dage siden, at det store flertal af Europa-Parlamentet kan tilslutte sig de synspunkter, som formanden netop har gjort rede for.
Der er to behov, som vi er nødt til at opfylde. Det ene er behovet for at sikre befordringspligten, befordringspligten for øområderne, for bjergområderne og for EU's afsidesliggende områder, og det andet er behovet for, at der er et frit marked og konkurrence, og for at enhedsmarkedet sikres også på dette område med flere valgmuligheder til forbrugeren. Og jeg mener, det er lykkedes os at gennemføre en konstruktiv forening af de to behov. Vi har opnået et godt resultat, som både de, der frygtede, at det ville gå ud over befordringspligten, og de, der ville fremme det fælles marked og øge forbrugerens valgmuligheder, kan være tilfredse med. På denne måde kan vi også opfylde de krav, der tidligere er stillet i Det Europæiske Råd, f.eks. Det Europæiske Råd i Lissabon, som talte om behovet for at fremme en udvidelse af markedet for posttjenester.
Jeg mener, at de tre ændringsforslag, som vores udvalg har stillet, betyder en forbedring, og jeg tror, at både Kommissionen og Rådet kan acceptere disse ændringsforslag.

Simpson (PSE).
Hr. formand, jeg vil for det første takke ordføreren, hr. Ferber, for hele hans arbejde og bestemt også kommissæren for hans arbejde. Nogle vil muligvis finde det en smule overraskende, da det er almindeligt kendt, at kommissær Bolkestein og jeg ikke altid har haft samme syn på dette spørgsmål. Det, vi nu har fra Rådet, er imidlertid resultatet af et godt stykke arbejde over hele linjen.
Jeg vil gerne understrege det, vi som Parlament anmodede om ved førstebehandlingen, og det, vi rent faktisk fik ud af det. Vi anmodede om en kontrolleret og gradvis liberalisering. Var Rådet enigt i det? Ja, det var. Vi anmodede om fælles beslutningstagning med Europa-Parlamentet angående de fremtidige skridt mod fuld liberalisering. Fik vi det? Ja, vi gjorde. Vi anmodede om, at særtjenester udgår af direktivet. Var Rådet enigt i det? Ja, det var. Vi anmodede også om en garanti for befordringspligten. Gav det os det? Ja, det gjorde.
Det eneste, vi ikke fik, var et udgangspunkt på 150 g til den kontrollerede og gradvise liberalisering. Som ordføreren sagde, kom de med et kompromis på 100 og derefter 50 g. Det er ikke så tosset af Europa-Parlamentet at stille fem krav til Rådet, få fire af dem opfyldt helt og holdent og det sidste delvist. Jeg vil derfor gøre dem, som ønsker at holde fast i de 150 g, opmærksomme på, hvad deres handlinger medfører, hvis de følger den politik.
Hvis vi går efter de 150 g, fører det til, at aftalen går i vasken. Rådets fælles holdning trævles op og kollapser. Alle vores mål, herunder fælles beslutningstagning om fremtidige skridt, går tabt, og Kommissionen går ind under artikel 80 - hvilket jeg er sikker på, at den er ivrig efter - og giver os snarere før end senere fuld liberalisering.
Det ville under alle omstændigheder også komme til at gå ud over de mennesker, der går ind for 150 g.
Endelig vil jeg gerne via Parlamentet fremsætte en bøn til Postcomm, den britiske posttilsynsmyndighed. De har nu mulighed for, via dette direktiv, at afslutte den krig, De har erklæret mod det britiske postvæsen og den britiske befolkning. Vi er alle imponeret over Deres macho image, som De tydeligvis har fra at have set for mange kampe i World Wrestling Federation. Men Europa har vist Dem, hvordan man opretholder et bæredygtigt postvæsen, der tilbyder befordringspligt af fremragende kvalitet og til en fornuftig pris. Derfor, Postcomm, kom ned fra tinderne, og se fornuften!

Sterckx (ELDR).
Jeg vil gerne takke ordføreren, også fordi han har henvist til det belgiske formandskab. Jeg er stolt over, at det i sin tid lykkedes en fra mit parti, Rik Daems, med sit forhandlingstalent at få skrevet den fælles holdning, hvilket jo ikke var så let. Jeg synes, at det er en meget afbalanceret holdning. Det gjorde hr. Simpson også opmærksom på. Der er måske stadig nogle, der synes, at posttjenesten fortsat skal være et nationalt offentligt monopol. Dem hører jeg ikke til. Der er måske nogle, som synes, at man ikke må sige noget om offentlige tjenester. Dem hører jeg bestemt heller ikke til. Den fælles holdning ligger midt imellem. Den tager hensyn til kundernes ønsker, dem, der bruger posttjenesten, og jeg synes, at det skal være vores vigtigste opgave. Vi skal sørge for, at posttjenesterne kan og skal gøre det. Vi har aftalen mellem 15 medlemsstater, vi har aftalen mellem 15 posttjenester. Det er meget vigtigt. Det betyder, at vi meget hurtigt kan modernisere den slags tjenesteydelser, og at vi kan sørge for, at det bliver virkelig gode virksomheder, hvis de ikke er det i forvejen. Der er også mennesker, som vil gå hurtigere end den fælles holdning, mennesker, som vil gå langsommere, som vil have flere gram osv. Jeg synes ikke, at det er klogt. Hr. Simpson har allerede sagt, at hvis vi trækker i tråden nu, falder hele pakken fra hinanden, og så har vi et dårligt resultat. Vi må sørge for, at det i hvert fald ikke sker. Vores gruppe vil således godkende ordførerens tre ændringsforslag, men ikke de andre.
Det forslag, som vi har nu, giver posttjenester en chance for at blive moderne virksomheder inden for en realistisk frist, senest i 2009, med et tydeligt arbejdsområde og med et tydeligt regnskab, virksomheder, som ikke tager hensyn til sig selv, men først og fremmest til deres kunder, og det giver dem samtidig en social opgave. En opgave i tyndt befolkede områder, i øde områder, en opgave over for de svage i vores samfund, hvilket efter min mening er væsentligt. Og vi sørger for et direktiv, hvori hver medlemsstat, hver posttjeneste kan udføre denne opgave. Jeg synes, hr. formand, at vi, hvis vi følger ordføreren, og hvis det lykkes os - og jeg tror, at det er tilfældet - også at få Rådets og Kommissionens godkendelse, sammen har virkeliggjort noget, som er umagen værd, og som vi kan være stolte af.

Flautre (Verts/ALE).
Hr. formand, revisionen af postdirektivet er uholdbar set fra vores synspunkt. Det er en uholdbar revision set i forhold til de europæiske borgeres generelle interesse, og en afstemning om den i dag ville være en uansvarlig politisk handling. Uansvarlig, fordi vi alle er klar over, hvilket socialt bindeled postvæsenet er i de dårligst stillede byområder, i landområder og i randområder. Og som ethvert seksårigt barn ved og forstår vi udmærket godt, at nedsættelsen af grænsen for eneretsområderne underminerer operatørernes muligheder for at fastholde de økonomiske udligninger, som er grundlaget for solidariteten. En solidaritet, der også gør det muligt at gennemføre de moderniseringer, som er nødvendige for at kunne yde kvalitet til alle. Vil vi i morgen bede skatteborgerne om at spytte i kassen for at finansiere de befordringspligtige virksomheder som i Nederlandene? Vil vi efter afstemningen demonstrere vores støtte ved lukningen af postkontorer og til de postfunktionærer, der bliver afskediget? Går vi med i demonstrationerne efter vedtagelsen af den fælles holdning? Afgjort nej, det er uholdbart at vedtage en fælles holdning i dag, som fortsat ligner den fra førstebehandlingen for meget. Der er intet nyt i forhandlingen. Jeg har ikke hørt nogen sige, at de nye operatører overvejede en enhedspris for det europæiske frimærke. Nej, der er afgjort intet nyt. Vi afventer stadig de evalueringer fra Kommissionen, som blev fastlagt i 1997, og som Parlamentets to beslutninger og hr. Ferbers betænkning har anmodet om.
Jeg opfordrer parlamentsmedlemmerne ...
(Formanden afbrød taleren)

Ainardi (GUE/NGL).
Hr. formand, efter at have åbnet op for konkurrence i posttjenesterne - i 1997 - har Kommissionen stillet nye forslag i 2000, der indeholdt en målsætning om deregulering fra 2003 med henblik på en total liberalisering i 2009.
Jeg understreger, at Kommissionen bl.a. foreslog nedsættelsen af pris- og vægtgrænserne fra 350 g til 50 g og fra 5 gange standardtaksten til 2,5 gange standardtaksten, oprettelse af særtjenester med høj værditilvækst, som er åbne for konkurrence, progressiv liberalisering af den udgående grænseoverskridende post og postomdelte forsendelser samt fastlæggelse af præcise datoer for den endelige liberalisering.
Under førstebehandlingen modsatte Europa-Parlamentet sig med stort flertal at følge Kommissionen på alle punkter. Det foreslog, at nedsættelsen af pris- og vægtgrænserne kun blev på 150 g og 4 gange standardtaksten, det forkastede liberalisering af den grænseoverskridende post og postomdelte forsendelser, det udsatte særtjenesterne og datoen for den endelige liberaliseringsetape, og endelig krævede det en egentlig konsekvensanalyse.
Ministerrådets holdning adskiller sig - ligegyldigt hvad en række kolleger siger - betydeligt fra dette flertalskompromis i Europa-Parlamentet. Selv om det også forkaster oprettelsen af særtjenester - hvilket jeg glæder mig over - genoptager det Kommissionens indledende forslag om nedsættelse af grænserne, og på trods af tilbageholdenhed i annonceringen af etapedatoer vurderer jeg, at det reelt stadfæster den totale liberalisering af sektoren. Jeg har således svært ved at forstå, hvorfor det, vi fandt negativt i går, er positivt i dag.
Rådet og Kommissionen har ikke taget hensyn til Parlamentets holdning, for de pålægger os en ny betydningsfuld etape på vejen mod liberalisering af postsektoren. Hr. Ferbers betænkning - jeg vil også gerne takke for hr. Ferbers bestræbelser - som den blev vedtaget af Transportudvalget, har lagt sig op ad Rådets holdning. Den har ganske vist suppleret holdningen med nogle ændringsforslag, som jeg for mit eget vedkommende finder yderst utilstrækkelige, og som utvivlsomt ikke kræver noget forlig.
Som mindretallet af parlamentsmedlemmer fra GUE/NGL-Gruppen, Gruppen De Grønne og EDD-Gruppen i det parlamentariske udvalg giver udtryk for, er der ikke stillet nogen garanti for de sociale og økonomiske konsekvenser og for den sociale samhørighed. I modsætning til ånden og teksten i Langen-betænkningen er der ikke gennemført nogen forudgående seriøs, gennemskuelig og pluralistisk undersøgelse.
Så betydningsfulde spørgsmål som betingelserne for adgang til de nye operatørers netværk eller for finansiering af de befordringspligtige virksomheder ligger hen i det uvisse. Det er mig magtpåliggende at sige, at forslagene vækker stor bekymring hos både mig og min kollega hr. Flautre over deres konsekvenser for arbejdsvilkårene, for beskæftigelsen og for kvaliteten af de tjenester, som udbydes med lige adgang for alle befolkningsgrupper, det vil sige for selve de offentlige tjenesters fremtid.
Derfor anmoder min gruppe om at forkaste Rådets fælles holdning ved en afstemning ved navneopråb og foreslår desuden et præcist ændringsforslag, der kræver en evaluering.

Saint-Josse (EDD).
Kære kolleger, i denne uge skal vi stemme om Ministerrådets forslag om at fortsætte liberaliseringen af postsektoren med en brutal indsnævring af monopolet fra 2003.
Som et andragende fra de franske postfunktionærer gør opmærksom på, vil vi gerne præcisere, at brevmonopolet i Frankrig har gjort det muligt at opbygge en offentlig kvalitetstjeneste, som alle er glade for, og som sikrer en meget omfattende territorial dækning med 90.000 postbude og 17.000 postkontorer, samtidig med at den tilbyder nogle af de laveste priser på markedet takket være takstudligning. I alle landene i Europa lider den offentlige posttjeneste under de samme virkninger af liberaliseringen. Der vil blive lukket 400 postkontorer næste år i Belgien og halvdelen af de 1.600 kontorer i Nederlandene, der vil blive nedlagt 30.000 arbejdspladser i England, og taksterne for private vil blive hævet, som det er sket i Sverige. I Frankrig vil virkningerne af liberaliseringen også kunne mærkes, kvaliteten af tjenesterne er dalende, og man bruger ikke vikarer ved fravær. I sommer blev utallige postkontorer lukket, og 4.000 privatretligt kontraktansatte arbejdede ved postvæsenet på lønvilkår, som var ringere end for dem, der allerede var ansat ifølge vedtægterne. I 2002 planlægger man 12.800 pensioneringer og ca. 2.000 nyansættelser, hvilket betyder, at man nedlægger 10.000 arbejdspladser.
Denne idéologiske målsætning er resultatet af en kortsigtet økonomisk aflæsning af det indre marked. Der bliver flere og flere eksempler på, at de alternative systemer bryder sammen, med lavere kvalitet, højere takster og endda lukning af tjenesten til følge. Brugerne lider således alvorligere skade end den, som De mener at påvise hos statsmonopolerne. Vi nægter at lade en social og territorial samhørighedsmodel, som er baseret på borgernes lighed, forsvinde, selv om tingene selvfølgelig altid kan gøres bedre.
Vi nægter at ofre en kvalitetstjeneste blot for at åbne markederne for kapital, som intet i øvrigt tyder på bliver europæisk kapital. Der skal handles hurtigt, og jeg glæder mig over at høre fra flere sider, at nogle kolleger forbereder sig på at undvige de instrukser, som er givet ovenfra, eller at disse instrukser ligefrem er ved at gå i opløsning.
Så kære kolleger, vi må stemme for en forkastelse af den fælles holdning, det vil sige for nogles vedkommende have mod til at overholde sine forpligtelser og for andres respektere mangfoldigheden og en model, som vi gerne vil beholde på grundlag af en tilfredsstillende erfaring.
Endelig er der to ting, man bør gøre opmærksom på over for dem, der forklarer og frygter, at Kommissionen i tilfælde af en forkastelse af den fælles holdning søger tilflugt i artikel 86, som sjovt nok tillader funktionærer at lovgive direkte. Er Kommissionen i stand til efter selv at have svigtet at påpege de andres mangler? Faktisk er konsekvensanalyserne på trods af de gentagne løfter partiske, uformelle og ufuldstændige. Selv Domstolen kunne finde indvendinger imod dem. Og hvis Kommissionen alligevel vover at gøre det, må konventet ændre Europas målsætninger i fuld bevidsthed om sine handlinger.
Ved en sådan konstatering beder vi Dem om at forkaste nærværende forslag til direktiv, som blot ville fremskynde forringelsen af den offentlige tjeneste.

Berthu (NI).
Hr. formand, Rådets fælles holdning af 15. oktober om åbningen af medlemslandenes posttjenester for konkurrence er et godt kompromis, siger vores ordfører og i øvrigt også medlemslandenes regeringer inklusive den franske socialdemokratiske regering, som alle opfordrer os til at godkende den. Imidlertid forekommer det os, at denne tekst bygger på en række tvetydigheder, som kan skjule en hel del farer.
Først og fremmest foregiver hr. Piret, den franske statssekretær med ansvar for dette anliggende, at mindre end 10% af postvæsenets omsætning vil blive berørt af konkurrencen i 2009, mens kommissær Bolkestein på sin side anslår denne del til 50% af det europæiske marked fra 2006. Hvem har ret? Det er rigtigt, at førstnævnte taler om Frankrig og sidstnævnte om hele Unionen, men det enorme spænd, der er imellem de to, giver alligevel anledning til at overveje, om ikke der skulle foreligge en misforståelse eller en fortielse et eller andet sted.
Dernæst er der den tvetydighed, at vi får at vide, at det nye direktiv gør det muligt at foretage en gradvis og kontrolleret åbning. Men hvis vi undersøger de foreslåede betingelser nærmere, kan vi godt tvivle på kvaliteten af denne kontrol. Faktisk bliver den mellemliggende etape den 1. januar 2006, som omfatter nedsættelsen fra 100 til 50 g og dermed en halvering af vægten af de breve, som er uden for konkurrence, en automatisk etape, som allerede er forudbestemt i dagens tekst, uden at man har analyseret konsekvenserne på en reel og ordentlig måde.
Under disse omstændigheder risikerer den prospektive undersøgelse, der planlægges gennemført fra 2006, at nå til det resultat, at de centrale beslutninger allerede er truffet, og at de allerede ligger bag os, og vi vil endnu en gang have handlet i blinde uden at vide præcis, hvornår og under hvilke omstændigheder vi overså de vigtigste signaler. Det bliver på sin vis et nyt eksempel på Monnet-metoden i mindre målestok.
Afslutningsvis vil jeg sige, at vi støtter en åbning, der gør det muligt at prikke lidt til posttjenesterne, men vi vil ikke smide barnet ud med badevandet. Vi vil ikke risikere, at den dårligt kontrollerede åbning ødelægger de befordringspligtige virksomheder, hvilket ville være endnu mere katastrofalt for brugerne især i et land som Frankrig, hvor store landområder kunne opleve en mere og mere udtalt forringelse af postomdelingen. Derfor mener vi ikke, at 2006-etapen skal være automatisk, men derimod at der forud for denne etape skal gennemføres en både seriøs og kontradiktorisk konsekvensanalyse samt en klarlæggelse af de forpligtelser, der påhviler offentlige tjenester, og som skal pålægges alle operatører. Og bedre endnu ville det være, om det blev ført til protokols, hr. formand, at samtlige offentlige tjenester som helhed og som hørende under de enkelte medlemsstaters kompetenceområde frit kan tilrettelægge detaljerede krav til deres posttjenester.

Lisi (PPE-DE).
Hr. formand, vi må ikke blot lykønske ordføreren med det glimrende arbejde, han har udført ved denne lejlighed og ikke mindst ved førstebehandlingen, men også EU-institutionerne i det hele taget, for de har i dette tilfælde gjort et godt stykke arbejde.
Som vi alle husker, var vores holdninger i begyndelsen meget langt fra hinanden og i nogle tilfælde stik modsat hinanden, men det lykkedes os - Parlamentet, Rådet og Kommissionen - at nå frem til et kompromis, der efter vores mening virkelig er i stand til at forene selv de mest radikale krav, som nogle af vores kolleger har givet udtryk for her i aften, med et andet ufravigeligt krav, som vi deler og støtter, nemlig kravet om en liberalisering af de offentlige tjenester, fordi det er i borgernes og forbrugernes interesse, og således ikke fordi vi har en uvane med eller en tendens til at liberalisere det hele.
Når man ønsker at liberalisere, gør man det for at tilbyde forbrugerne en større kvalitet i de tjenester, der henvender sig til dem. Det er klart, at der er nogle tjenester, hvor man skal være særligt forsigtig, og posttjenesterne er en af dem. Vi har udvist denne forsigtighed ved at sørge for, at man i højere grad går gradvist frem, og ved at tage nogle efterfølgende skridt, og vi har virkelig opnået et prisværdigt resultat. Vi er overbeviste om, og vi håber, at denne tekst - som forhåbentlig ikke bliver genstand for noget forlig - kommer til at udgøre et klart og utvetydigt retsgrundlag. Der er ikke nogen uklarheder, og selv om der alligevel skulle være uklarheder i teksten, er indholdet trods alt klart, hr. kommissær. Vi anmoder om og forventer, at Kommissionen gør sit arbejde i den forbindelse. Vi håber ligeledes, at de samme retningslinjer vil blive fulgt af de andre generaldirektorater og af Deres kolleger, navnlig af Deres konkurrenceansvarlige kolleger, og vi håber, at de på baggrund af det, vi beslutter i dag, også vil se på de stridsspørgsmål, der stadig er uløste, og på nogle af de problemer, vi har taget med os fra tidligere. Fra i dag er der ingen tvivl om, hvilken retning vi skal gå i, og vi forventer, at De alle følger denne retning med den nødvendige opmærksomhed og deltagelse.

Mastorakis (PSE).
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, i den første betragtning til den fælles holdning, vi behandler her, gentages og fremhæves hovedformålet med Fællesskabets politik for posttjenester, nemlig at fremme en gradvis og kontrolleret liberalisering af markedet for posttjenester kombineret med fortsat tilstedeværelse af befordringspligttjenester. Jeg kommer fra et land med mange små øer, men også mange bjergområder inde i landet, og mener derfor, jeg er berettiget til og har ret til at nære bekymring over, hvilke konsekvenser åbningen af markedet kan få for kvaliteten af befordringspligten.
Denne bekymring burde imidlertid være forsvundet med de positive konklusioner af den undersøgelse, som Kommissionen har fremlagt. Men er konklusionerne positive for alle de "problematiske lande", heriblandt mig eget? Og den påkrævede oversigt over situationen bliver nu til et senere tilbageblik, som skal følge de første skridt af den planlagte liberalisering, så de næste skridt kan fastlægges.
Lad os derfor koncentrere os om og lægge hovedvægten på denne proces, som vi - i hvert fald på det nuværende stadium - betragter som nødvendig på baggrund af traktatens artikel 80. For at undgå at modsige os selv bør vi huske på, at direktiv 96/67, som ændringen vedrører, sikrer de europæiske borgere og virksomheder på nationalt og europæisk plan befordringspligttjenester på et højt kvalitetsniveau uden forskelsbehandling.
Og desuden kan vi ikke på den ene side sætte himmel og jord i bevægelse for at bevare samhørighedspolitikkens fortsatte effektivitet og på den anden side sætte et postkontor i en landsby, hvor det udgør stedets livsnerve, på spil.

Bordes (GUE/NGL).
Under overskriften "En ny fase i liberaliseringen af posttjenesterne" vil Rådet have Europa-Parlamentet til at stadfæste et direktiv, som er endnu et skridt mod afviklingen af den offentlige posttjeneste. De nationale regeringers og de europæiske institutioners politik er reaktionær og skadelig for såvel brugere som arbejdere i denne sektor, der er truet af arbejdspladsnedlæggelser.
Vi forkaster Rådets forslag, fordi Rådet forsøger at tjene private interesser hos virksomheder, der deler de rentable områder inden for postsektoren imellem sig og overlader de stumper, der ikke er i stand til at opfylde selskabernes behov tilstrækkeligt, til den offentlige sektor. Vi forkaster ligeledes de kompromisændringsforslag, der forsøger at pakke hykleriet og kapitulationen over for de private interesser ind.
Vi vil gerne endnu en gang understrege, at posttjenesterne fortsat skal være en offentlig tjeneste, som giver alle lige muligheder for adgang på de samme betingelser, ligegyldigt hvor de befinder sig, og hvilken social situation de befinder sig i.
Vi vil ikke have et postvæsen i to hastigheder og privat fortjeneste på brugernes bekostning, men derimod ønsker vi at aflyse alle åbninger af posttjenesten for private tjenesteydende virksomheder.

Van Dam (EDD).
Hr. formand, hr. kommissær, sagen om posttjenester har været langvarig og følsom. Mange stræber efter mere frie markedsvilkår, andre var meget ængstelige for nedbrydningen af posttjenesternes sociale tjenesteydelser. Denne modsætning var så stærk, at det ikke lykkedes at nå frem til et kompromis, der var acceptabelt for begge parter.
Posttjenester er ligesom andre tjenester opstået, fordi de opfylder et samfundsmæssigt behov. Under indflydelse af alle mulige udviklinger, navnlig teknikken, ændrer disse behov sig. Nye kommunikationstjenesters opkomst har betydet en stærk konkurrence for de traditionelle posttjenester. Følgerne af disse udviklinger mærkes både i virksomhederne som helhed og blandt deres personale. Jeg mener, at virksomhederne godt kan opfange disse stød med en sund dosis iværksætterånd, navnlig er mekaniseringen og automatiseringen af behandlingen af post et eksempel herpå. For posttjenesternes personale er det ikke så nemt. Ingen kan benægte, at de to udviklinger, konkurrence og tekniske ændringer, har en negativ indflydelse på beskæftigelsen. Den kendsgerning må vi erkende. Imidlertid stadig inden for rammerne af sagens kerne, nemlig skabelse af samfundsmæssigt ønskværdige tjenester.
Den fælles holdning peger efter min opfattelse i den rigtige retning, nemlig at der fortsat skal produceres markedsorienterede tjenester, også i områder, hvor det er mindre nærliggende. Vi må jo fortsat være klar over, at ansvaret herfor - og de betingelser, hvorpå det sker - ligger hos medlemsstaterne. Det er også udmærket. Situationen i de forskellige medlemsstater er jo i høj grad forskellig. For at garantere tjenesteydelser, der er hensigtsmæssige for hver medlemsstat og region, er det formålstjenligt, at medlemsstater anvender et bevillingssystem med mulighed for præstationskriterier.
Om denne fælles holdning kan garantere dette hensigtsmæssige tjenesteydelsesniveau i alle regioner, vil vise sig. En grundig, bred evaluering skal give et klart svar herpå. På grundlag af denne evaluering skal diskussionen fortsættes på et senere stadium.
Hr. formand, sammenfattende mener jeg, at den fælles holdning inklusive ændringerne fra Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme kan betegnes som en afbalanceret holdning vedrørende markedsudvikling af posttjenesterne. Vores delegation vil derfor støtte den.

Sudre (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, de væsentligste politiske grupper i Parlamentet er nået til et kompromis i Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme om Rådets fælles holdning om liberalisering af posttjenesterne i Unionen, og det vil jeg gerne lykønske hr. Ferber med.
Posten er en forsyningsydelse, men også en økonomisk aktivitet. Posttjenesternes resultater bidrager til resultaterne for den nationale økonomi og visse sektorer, herunder især bank- og forsikringssektoren og fjernsalg. På et tidspunkt, hvor vi er ved at lægge sidste hånd på det indre marked for finansielle tjenester med den fælles mønt, og hvor vi forsøger at skabe en favorabel ramme for elektronisk handel i Europa, kan vi ikke fortsat vende det døve øre til kravene fra disse sektorer om forbedrede ydelser og reducerede omkostninger for posttjenesterne. En vis dosis konkurrence ledsaget af skærpede krav om kvalitet i tjenesterne fremmer omkostningernes gennemsigtighed og bidrager til større konkurrenceevne i posttjenesternes forbruger- eller brugerrettede virksomheder ved at åbne potentielle markeder for dem. Jeg er imidlertid stærkt imod enhver form for fuldstændig liberalisering, for tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse spiller en rolle i Unionens økonomiske, sociale og territoriale samhørighed. Det europæiske charter om grundlæggende rettigheder anerkender princippet om adgang til tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse som fastlagt i de nationale love og i retspraksis. Betydningen af adgang til posttjenesterne er ikke den samme for et land med 17.000 postkontorer som for et land med knap 1.000 kontorer. Der skal derfor stilles garanti for, at åbningen for konkurrence ikke får negative konsekvenser for adgangen til posttjenesterne i de mest isolerede og afsidesliggende områder.
Med andre ord forekommer det mig, at moderniseringen af posttjenesterne under konkurrencens spore nu er nødvendig for udviklingen af disse tjenester og i et bredere perspektiv for vores virksomheders konkurrenceevne. Men liberaliseringen skal fortsat foregå gradvist og kontrolleret for at fastholde deres tilpasningsevne og økonomiske levedygtighed og garantien for adgang til de befordringspligtige postvirksomheder på hele Unionens territorium. Jeg mener, at det kompromis, som her er under behandling, forener denne dobbelte målsætning, og derfor vil jeg stemme for det i morgen.

Savary (PSE).
Hr. formand, hr. kommissær, efter resultatet af den fælles holdning bør vi faktisk lykønske os selv med, at Parlamentets første demokratiske tilkendegivelse er mundet ud i, at Kommissionen og Rådet fastholder en række af dets forslag som f.eks. forslaget om særtjenesterne, den gradvise åbning med en ny forhandling i Parlamentet i 2009 og også forslaget om at bevare direct mail i den offentlige tjeneste. Vi må imidlertid konstatere, at der i dag mangler to ting, og vi har at gøre med et af de sjældne liberaliseringsdirektiver, der ikke præciserer dem nærmere.
Den første er finansieringen af de befordringspligtige virksomheder. Faktisk er det sådan, at vi, når enerettighederne og eneretsområdet uundgåeligt bortfalder og svinder ind, ikke længere ved, hvordan man vil sikre finansieringen af de befordringspligtige postvirksomheder. Og det er ikke en bagatel, vi taler om.
Den anden ting er adgangsbetingelserne for netværket. Ved man, om det franske postvæsen stiller sit netværk til rådighed for det tyske postvæsen og for sine store konkurrenter og omvendt? Det er også et af de sjældne liberaliseringsdirektiver, der ikke fastlægger de nærmere detaljer omkring denne side af sagen.
Jeg vil gerne beklage, at Kommissionen og i sidste ende Parlamentet ikke har villet uddybe disse forhandlinger og spørgsmål. Kommissionen påstår, at den ønsker gennemsigtighed på alle områder. Samtidig nægter den at udarbejde en undersøgelse af, hvad der er sket i bl.a. Sverige og Holland, hvor et allerede skummet marked har oplevet en prisstigning for gennemsnitsforbrugeren. Kommissionen nægter at fortælle os sandheden om omkostningerne, som trods alt er, at det ikke er det samme at betjene samtlige kunder i Grækenland som at betjene samtlige kunder i Nederlandene. Alt i alt har man lagt forhandlingen for had og ladet, som om forlig var en slem ting. Jeg tror, at vi kunne have nået til en afslutning på forhandlingen, der havde resulteret i en mere afbalanceret holdning.

Cocilovo (PPE-DE).
Hr. formand, hvad den fælles holdning angår, vil jeg nøjes med at sige, at jeg er enig i alt det, som ordføreren, hr. Ferber, siger, og som flere af vores kolleger også har gentaget. Efter min mening er der ikke tale om et kompromis, som gør resultatet ringere, og som således ikke kan undgå at gøre alle utilfredse. Der er snarere tale om et positivt kompromis, og det er der ikke mindst på grund af de garantier, som det giver, nemlig garantierne for et gradvist og ansvarligt liberaliseringsforløb, hvor man på ingen måde giver afkald på kravet om universelle tjenester, og garantierne for, at der er nogle holdepunkter, også når det gælder de processer, som tager sigte på at omlægge produktionen og tjenesterne, en omlægning, der ikke mindst har til formål at sikre forbrugerne kvalitetstjenester til en lavere og under alle omstændigheder konkurrencedygtig pris.
Jeg tror snarere, at problemet i dag er at undgå en overfortolkning og forkert anvendelse fra Kommissionens side, som rokker ved den balance, vi har fået skabt, og som ikke mindst krænker Parlamentets beslutningsbeføjelser. Det gælder navnlig for EU's konkurrencelovgivning og de tjenestegrene i Kommissionen, som er ansvarlige for dette område. I de overtrædelsesprocedurer, som er indledt over for Italien og det belgiske postvæsen, ignorerer man tilsyneladende ikke blot, at særlovgivningen gælder frem for den generelle lovgivning, men også den grundregel, som kommer bedre til udtryk i direktivet, og som udelukker en vilkårlig liberalisering af de såkaldte specielle tjenester eller ekstra tjenester. Her gælder på fuldstændig samme måde de samme pris- og vægtgrænser, som er medtaget i direktivet. Men problemet vedrører også Kommissionens holdning til adgangen til terminalbrug, som er omtalt i REIMS II-aftalen.
Det forekommer mig snarere, at Kommissionen er bagud, når det gælder forslaget om en regulering af adgangen, som er omhandlet i artikel 11 i det gamle direktiv, og denne forsinkelse skal indhentes, uden at man foreslår en ændring af den ligevægt, der er opnået mellem udbyderne på baggrund af løfter om gensidighed, hvor det i bund og grund er muligt for private at nyde godt af fordelene uden at skulle afholde udgifterne.

Piecyk (PSE).
Hr. formand, posten, posttjenesterne er ikke bare en eller anden vare og ikke bare en eller anden tjenesteydelse, men de er derimod et meget følsomt gode, som også kræver en følsom behandling. I første omgang har Kommissionen efter min mening ikke opfyldt dette krav. Parlamentet har ordnet det, og den fælles holdning med Rådet er efter min mening et godt kompromis, som lever op til disse forhold, nemlig både borgernes interesser og med henblik på de mennesker og ansatte, der er berørt heraf.
Hvad angår den skepsis, som er kommet til udtryk, må vi også sige klart, hvad vi egentlig stemmer om i denne uge! Det bliver først spændende fra 2006! Så vil vi vide fra Kommissionen, hvordan universaltjenesterne skal finansieres. Der er ikke nogen blankocheck her, men vi får derimod en undersøgelse. Der er ingen automatisme her, men vi vil derimod meget gerne vide - for det er det afgørende - om, som hr. Mastorakis f.eks. gav udtryk for, folk i landdistrikterne på øerne stadig får en god posttjeneste. Det vil først blive tilfældet i 2006. Min tak går til ordføreren, Markus Ferber, for efter min mening har han allerede forenet Parlamentets og Rådets interesser, således at vi i denne uge, tror jeg, får et godt flertal med på et godt kompromis.
Torres Marques (PSE).
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, Europa-Parlamentets holdning under førstebehandlingen af direktivforslaget om åbning for konkurrence inden for posttjenester har været af afgørende betydning. Rådet har således fulgt os i fire af vores fem principielle standpunkter, og vi har egentlig kun tabt i spørgsmålet om mindstegrænsen for almindelig post, der er blevet sat ned fra 150 til 100 g, hvor vi skal huske på, at den mindstegrænse, som Kommissionen havde foreslået, var på 50 g.
Hvad er det væsentlige i denne sag? Efter min mening er det helt afgørende at sikre, at der opretholdes posttjenester med befordringspligt, som alle borgere i EU har ret til, uanset hvor de bor. Det er ligeledes afgørende, at posttjenesterne stadig kan opfylde deres helt uerstattelige sociale funktion, men uden at det skal forhindre dem i at blive konkurrencedygtige og i stand til at yde service, der er up to date. Hvad drejer det sig så om? Det drejer sig om, at det monopol, som hidtil har været muligt, forsvinder ved dette års udgang, og at Kommissionen, hvis vi ikke når frem til en fælles holdning mellem Rådet, Parlamentet og Kommissionen, i 2003 på et andet retsgrundlag kan behandle dette problem som et spørgsmål om konkurrence inden for det indre marked, hvilket er Kommissionens eksklusive kompetenceområde.
Det forslag, som vi nu har på bordet, er derfor det sikreste under de nuværende omstændigheder. Den fælles holdning er ikke blot fornuftig og er blevet accepteret af posttjenesterne i vores lande, men den gør også enhver yderligere liberalisering afhængig af Rådets og Parlamentets medbeslutning. Vi går derfor ind for, at vi stemmer for Ferber-betænkningen med de ændringer, som blev vedtaget i Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme.

Bolkestein
Hr. formand, dette emne har i mange år været drøftet mange steder og har stor betydning, hvorfor jeg bifalder, at så mange talere har tilkendegivet deres mening.
Jeg er helt bevidst om, at jeg ikke endnu en gang behøver at understrege posttjenesternes betydning for den europæiske økonomi og de europæiske borgere. Jeg vil imidlertid gerne endnu en gang bekræfte behovet for at gøre fremskridt med den sociale reform, som er iværksat, og komme videre mod gennemførelsen af det indre marked for posttjenester. Det glæder mig i den sammenhæng, at de dybtgående forhandlinger i Europa-Parlamentet og Rådet afstedkommer hensigtsmæssige løsninger på de centrale udfordringer, som i vid udstrækning er blevet drøftet. Jeg er EU-institutionerne taknemmelig for sammen at planlægge en strategi for støtten til den igangværende modernisering af postsektoren, samtidig med at befordringspligtens aktiv fastholdes. Jeg vil især gerne rose ordføreren, hr. Ferber, og skyggeordføreren, hr. Simpson, som jeg især takker for de venlige ord. Jeg vil gerne takke både ordføreren og skyggeordføreren for deres støtte og konstruktive attitude, som i høj grad har bidraget til at gøre alt dette muligt. Det har været en udfordring at håndtere et så vanskeligt emne, men de har klaret opgaven flot takket været støtte fra deres kolleger.
Rådets fælles holdning angiver en klar vej fremad mod en gradvis og kontrolleret gennemførelsen af det indre marked for posttjenester. Den giver alle markedsdeltagere tid nok til at forberede sig og til at garantere, at befordringspligten fastholdes. Det belgiske formandskab - hr. Sterckx henviste til formandskabet i det land, han er borger i - har fundet et godt kompromis, der opfylder en tredobbelt udfordring. For det første forener det de splittede medlemsstater om en fælles fremgangsmåde, for det andet afspejler det Europa-Parlamentets holdning ved førstebehandlingen - hr. Simpson opregnede de fem punkter, hvoraf han sagde, at Parlamentet havde fået opfyldt fire et halvt, og for det tredje vinder det bred tilslutning blandt interessenterne i sektoren, herunder enstemmig støtte fra de 15 etablerede posttjenester.
Europa-Parlamentet kan, om jeg så må sige, hr. formand, absolut være stolt af sin store indflydelse på den fælles holdning. Lad mig nævne fire punkter. For det første udgik definitionen af særtjenester, som hr. Simpson nævnte. For det andet blev tidsplanen og vægtgrænserne markant ændret for at opfylde kravet om en mere gradvis og kontrolleret fremgangsmåde. For det tredje bliver det muligt med undtagelser vedrørende liberaliseringen af udgående grænseoverskridende korrespondance i det omfang, det er nødvendigt for at opfylde befordringspligten.
For det fjerde involveres Europa-Parlamentet før eventuelle efterfølgende afgørende trin for derved at bekræfte, hvis det er hensigtsmæssigt, den fuldstændige gennemførelse af det indre marked i 2009, eller afgøre eventuelle yderligere skridt i lyset af resultaterne af en særlig undersøgelse. Parlamentet har derfor tilsyneladende haft markant indflydelse på den fælles holdning og fortjener derfor et stort tillykke.
Desuden er det lykkedes ordføreren og skyggeordføreren at holde fast i dette kompromis, som får stor støtte. Det er lykkedes dem at styrke den fælles holdning ved at opdatere overvågnings- og kontrolbestemmelserne for at sikre, at aktørerne holdes ordentligt orienteret og fuldt involveret i processen. Kommissionen støtter kravet fra flertallet af parlamentsmedlemmerne om regelmæssige rapporter om anvendelsen af direktivet. Jeg anerkender bestemt deres ønske om at blive holdt orienteret om udviklingen. En tilsvarende proces har vist sig vellykket i andre sektorer, f.eks. telekommunikation og transport, som hr. Sterckx påpegede. Parlamentets krav er ikke blot berettiget, det er også gavnligt, da det sikrer, at den næste fælles beslutningsprocedure kan blive lige så vellykket som denne i form af bred støtte blandt aktørerne til en så vigtig fællesskabspolitik.
Kommissionen anerkender også Parlamentets forbedringer i forbindelse med nøjagtigheden af udarbejdelsen af den fælles holdning. Kommissionen kan i den ånd acceptere, og jeg støtter personligt, alle kompromisændringsforslagene, der er udarbejdet under denne andenbehandling for at styrke den fælles holdning yderligere. Det gælder ændringsforslag 1, 2 og 3.
På den anden side - og i samme ånd - er det ikke overraskende, at Kommissionen ikke kan støtte andre ændringsforslag, som afviger fra den bredt støttede fremgangsmåde i den fælles holdning. Det gælder de resterende ændringsforslag til den fælles holdning.
Endelig har jeg allerede omtalt det punkt i den foreslåede lovgivningsmæssige beslutning, hvor Kommissionen opfordres til at "inddrage alle relevante aktører inden for sektoren samt Europa-Parlamentet og Rådet så snævert som muligt i forberedelsen, gennemførelsen og opfølgningen af den nævnte undersøgelse". Jeg vil gerne endnu en gang anføre, at jeg bestemt agter at opfylde dette ønske fra Europa-Parlamentet, når tiden er inde, ved hjælp af de mest hensigtsmæssige midler og under fuldstændig hensyntagen til de gældende aftaler mellem Kommissionen og Parlamentet om opfølgningsprocedurer for Europa-Parlamentets beslutninger.
Afslutningsvis vil jeg gerne endnu en gang takke Parlamentet for holdningen til denne betænkning. Det ventede resultat, takket være bidraget fra alle dem, der har været inddraget i udarbejdelsen, er godt for postmarkedet som helhed og vil, er jeg sikker på, give topmødet i Barcelona om et par dage et løft, når man der gennemgår udviklingen for vores ambition om at blive den mest konkurrencedygtige og dynamiske økonomi i verden i 2010. Denne betænkning viser på en tydelig og praktisk måde, at de europæiske institutioner kan omsætte forpligtelser til handling.

Formanden.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted onsdag kl. 12.00.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0054/2002) af Paciotti for Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender om forslag til Europa-Parlamentets, Rådets og Kommissionens afgørelse om statutten og de almindelige betingelser for udøvelse af hvervet som Europæisk Tilsynsførende for Databeskyttelse (KOM(2001) 411 - C5-0384/2001 - 2001/2150(ACI)).

Paciotti (PSE)
Hr. formand, det forslag til afgørelse, som vi beskæftiger os med, er - det håber jeg i det mindste - den sidste retsakt, der er nødvendig for, at vi kan udnævne en europæisk myndighed, som konkret sikrer beskyttelsen af privatlivets fred for de europæiske borgere, også over for Fællesskabets institutioner og organer. I Amsterdam-traktatens artikel 286 stod der, at dette ville ske fra 1999. Vi er bagud, og derfor skal vi undgå yderligere tøven. Heldigvis vedtog vi under førstebehandlingen efter et omfattende samarbejde Europa-Parlamentets og Rådets forordning 45/2001, som fastlagde principperne og reglerne for EU-institutionernes og EU-organernes behandling af personoplysninger, og disse principper og regler svarer til dem, som EU-direktiverne foreskriver for medlemsstaterne.
Med forordningen oprettede man også en uafhængig kontrolmyndighed, nemlig en Europæisk Tilsynsførende for Databeskyttelse, som bistås af en assisterende tilsynsførende, der sikrer forordningens gennemførelse. I forordningen fastlagdes den tilsynsførendes opgaver og funktioner - efterforskning, rådgivning, regulering og konfliktløsning - og betingelserne for udnævnelsen. Nu mangler vi kun to punkter, som ikke er fastsat i forordningen, nemlig den tilsynsførendes og assistentens vederlag og organets hjemsted.
Eftersom der er tale om et organ, som er sikret fuldstændig uafhængighed, og som har beføjelse til at kontrollere alle EU-institutioner og EU-organer, er det efter min mening meget hensigtsmæssigt, at man med hensyn til vederlaget foreslår, at den tilsynsførende får samme vederlag som Ombudsmanden og Domstolens dommere. Hvad angår den assisterende tilsynsførende, der udnævnes efter samme procedure og for samme periode som den tilsynsførende, og som er dennes stedfortræder i tilfælde af fravær eller forfald, foreslås det samme vederlag, som Domstolens justitssekretær modtager.
Hvad hjemstedet angår, foreslås det med rette - eftersom størstedelen af EU-institutionernes og EU-organernes afdelinger for behandling af personoplysninger ligger i Bruxelles - at den tilsynsførendes hjemsted placeres i Bruxelles.
Efter drøftelserne i udvalget blev der godkendt nogle ændringsforslag, som jeg ikke er enig i, og det gælder f.eks. dem, der vedrører tvivlsspørgsmålene i forbindelse med den finansielle dækning. Det er tvivlsspørgsmål, som ikke længere har noget grundlag, nu hvor budgettet er vedtaget. I andre ændringsforslag henvises der til gengæld til vedtagelsen af en anden vigtig forordning, nemlig 1049/2001, der drejer sig om aktindsigt i Europa-Parlamentets, Rådets og Kommissionens dokumenter.
Disse ændringsforslag kan efter min mening godt godkendes, for så vidt som de medtager nye betragtninger og ikke nye bestemmelser, som ville være uacceptable på grund af det manglende retsgrundlag. De to vigtige forordningers vedtagelse samme år viser, at databeskyttelseskulturen og gennemsigtighedskulturen i den offentlige sektor i Europa udvikler sig i takt med hinanden i stedet for at modvirke hinanden. De står til gengæld begge i modsætning til den autoritære og bureaukratiske kultur, hvor man på den ene side ikke respekterer de enkelte borgeres ret til fortrolig behandling af deres oplysninger, og hvor man på den anden side forlanger en hemmeligholdelse af de offentlige organers procedurer og administrative aktiviteter.
Med vedtagelsen af denne afgørelse tror jeg, at vi tager et afgørende skridt i retning af et system, hvor vi sikrer de europæiske borgeres grundlæggende ret til fortrolig behandling af personoplysninger, en ret, som i dag er stadfæstet i artikel 8 i EU's charter om grundlæggende rettigheder.

Buitenweg (Verts/ALE)
Vi befinder os i en lidt mærkelig situation. Officielt skal vi nu bedømme statutten for Den Europæiske Tilsynsførende for Databeskyttelse, og det kan man godt sige forskellige ting om, og det vil jeg også gøre om lidt. Men egentlig vil mange af os drøfte indholdet af hvervet som Tilsynsførende og arbejdsmåden, men denne beslutning er som sagt allerede truffet, og jeg er bange for, at vi dengang kollektivt simpelthen ikke passede på. Nu har vi et organ, som beskæftiger 15 personer, og som desuden assisteres af endnu 20 personer, som arbejder internt i de forskellige institutioner. Og det er endda et organ, som kun fører tilsyn med EU's data, som EU råder over i forbindelse med den første søjle. For netop de følsomme områder, hvor der kunne forventes meget arbejde, såsom Europol og Schengen, falder ikke ind under Den Tilsynsførendes arbejdsområde. Jeg undrer mig således meget over, hvad alle disse mennesker, 35 i alt, foretager sig hele dagen, og over, om skabelsen af denne bureaukratiske beskæftigelse fremmer gennemsigtigheden og åbenheden over for borgerne, og også over, hvordan samarbejdet vil blive med Ombudsmanden. Jeg synes, at der er en reel risiko for, at der opstår en slags konkurrence mellem Ombudsmanden og Den Tilsynsførende, fordi opgaverne overlapper hinanden. Hvilken nytte har det endvidere for skattepenge at oprette en ny særskilt institution med et så begrænset arbejdsområde? Men som sagt kan vi i dag kun tale om statutten for Den Tilsynsførende og Den Assisterende Tilsynsførende, og også den sætter jeg spørgsmålstegn ved. Et er, at Den Tilsynsførende får samme status som Ombudsmanden, men det forekommer mig at være spild af penge og egentlig uacceptabelt at give Den Assisterende Tilsynsførende samme særlige status. Den Assisterende Tilsynsførende hører simpelthen til i stillingsfortegnelsen. Kommissionen har hele tiden understreget analogien med Ombudsmanden. Men Ombudsmanden har ikke nogen assisterende Ombudsmand, og han har ikke nogen som helst anden tjenestemand, som bliver betalt lige så godt som Den Assisterende Tilsynsførende. Mens Ombudsmanden og Den Tilsynsførende naturligvis skal være uafhængige, bør tjenestemandsstillingerne simpelthen falde ind under budgetmyndighedernes ansvar og således ikke fastlægges i en statut. Jeg håber, at vi i hvert fald kan træffe de rette bestemmelser herom.

Harbour (PPE-DE)
Jeg kan kun støtte det, min kollega, fru Buitenweg, har sagt på Retsudvalgets vegne. Jeg må sige, at det er ret skuffende, at de to holdninger i udvalgene stort set er blevet ignoreret i Udvalget om Borgernes Friheder. Det er vigtigt, at vi her og nu giver udtryk for, at det, at vi i høj grad bifalder principperne om databeskyttelse, og at vi ønsker at komme videre, samt at det skal ske hurtigt, ikke fritager os fra arbejdet med at gennemgå dette forslag grundigt. Normalt, og det ved hr. Bolkestein, støtter jeg i høj grad det, hr. Bolkestein laver, men i dette tilfælde mener jeg ikke, at Kommissionen på nogen måde over for os har retfærdiggjort løn og status for det personale, som Kommissionen foreslår administrerer dette arbejde. Jeg er enig i det, fru Buitenweg har sagt.
Hvis dette gennemføres som foreslået, at udføre den opgave, som vi har fastlagt, udpeger vi en person, der er i en betydeligt højere lønklasse og bedre betalt end en person, der leder en stor institution i Fællesskabet, f.eks. Trade Mark Protection Office i Alicante - en stor selvstændig institution. Som fru Buitenweg sagde, ved vi endnu ikke, hvor meget personale, der inddrages i denne proces. Jeg anmodede Kommissionen om yderligere oplysninger om etableringen, organisationen og Den Assisterende Tilsynsførendes ansvarsområder og især rolle. Kommissionen foreslår imidlertid, at vi udpeger en assisterende tilsynsførende på baggrund af en person, der leder 1.000 ansatte ved EF-Domstolen - se, det giver da ingen mening.
Ærligt talt, hr. Bolkestein, hvis dette vedtages i morgen - og jeg håber faktisk, at vi får lejlighed til at drøfte det mere indgående og se på nogle ændringsforslag, som De kan acceptere - har den kendsgerning, at vi er kommet ind i slutningen af processen, gjort det meget vanskeligt for de af os, der ønsker ændringer, at stille acceptable ændringsforslag. Hvis det vedtages, er De sluppet ret billigt, og jeg håber, at De kan forsikre os om, at De for det første retfærdiggør denne løn og position, og for det andet at vi gennemgår hvert skridt, De tager, når De iværksætter det for at sikre, at det gøres ordentligt.

Kirkhope (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil først og fremmest gerne sige, at jeg er enig i hr. Harbours bemærkninger. Han har talt et meget tydeligt sprog, og jeg er sikker på, at kommissær Bolkestein har lyttet nøje efter.
Jeg vil dog gerne gribe dette an fra en lidt anden vinkel. Positionen for Den Europæiske Tilsynsførende for Databeskyttelse har fantastisk stor betydning. Chartret om grundlæggende rettigheder, som jeg var med til at udarbejde, angiver, at enhver har ret til beskyttelse af personoplysninger, der vedrører ham/hende, og Amsterdam-traktaten tilskyndede til oprettelsen af en uafhængig tilsynsførende den 1. januar 1999. Denne frist er naturligvis for længst overskredet, og vores første prioritet skal derfor være at oprette denne stilling hurtigst muligt. Den kendsgerning, at det haster, bør dog ikke være en undskyldning for at forhaste det uden ordentlig drøftelse. Lønnen til både Den Tilsynsførende for Databeskyttelse og dennes stedfortræder har resulteret i adskillige drøftelser i udvalgene.
Mange, jeg selv inklusive, var ikke begejstret for Den Tilsynsførendes høje løn, som naturligvis kan sammenlignes med Ombudsmandens løn. Men jeg vil gerne modstille denne drøftelse med en drøftelse af den art, man kunne have i et nationalt parlament, hvor spørgsmålet i sig selv ærligt talt har så stor betydning for fastlæggelsen af denne rolle, at det måske ikke burde behandles på denne plenarforsamling, men andetsteds. Vi er ikke så fleksible, som jeg gerne så. De fleste spørgsmål vedrørende denne stilling er allerede fastlagt ved Rådets forordning (EF) nr. 45/2001 og offentliggjort i De Europæiske Fællesskabers Tidende. Jeg ved, at Sekretariatet også har erklæret, at en række ændringsforslag af forskellige årsager ikke er efter reglerne, og det har givet anledning til bekymring hos mange kolleger. Intern politik har også været et punkt under denne debat.
Det er uhensigtsmæssigt, at der ikke findes en fælles bestemmelse om databeskyttelse for alle tre EU-søjler. Som medlem af Konventet om Den Europæiske Unions Fremtid håber jeg, ja, endog forventer jeg, at beskyttelsen af borgeren og dennes interesser, både for så vidt angår Ombudsmandens arbejde - som jeg i høj grad værdsætter og respekterer - og i forbindelse med spørgsmål om databeskyttelse, fremstår meget klart som noget, der skal udvikles i fremtiden. Jeg håber derfor, uanset det, vi beslutter - og jeg håber, at vi beslutter at gå videre med denne stilling ved afstemningen i denne uge - at vi vender tilbage til sagen og på et passende tidspunkt, måske under forhandlingerne om den næste traktat eller tidligere, ser på, hvordan borgernes position støttes, og sikrer, at de har et afbalanceret forhold til institutionerne i Europa.

Ceyhun (PSE).
Hr. formand, netop som indenrigspolitiker kan jeg konstatere, at Den Europæiske Tilsynsførende for Databeskyttelse spiller en meget, meget vigtig rolle ved oprettelsen af et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed. Han skaber borgernes tillid til institutionerne i EU. Han skal arbejde dér, hvor flertallet af organerne befinder sig permanent, altså i Bruxelles - når det handler om dette spørgsmål. Arbejder han et andet sted, får man det indtryk, at han kun har en underordnet betydning. Får borgerne det indtryk, at Den Europæiske Tilsynsførende for Databeskyttelse blot er en tandløs tiger, vil de ikke tro på EU. Hvis de ikke har nogen tillid til beskyttelsen af deres data, vil vores indenrigspolitik aldrig få den støtte fra borgerne, som den har brug for, for at lade frihed, sikkerhed og retfærdighed vokse. Men det er imidlertid vores mål.
Vi ønsker en europæisk merværdi i indenrigspolitikken, som kun kan opnås, hvis borgerne har tillid til os. Derfor skal vi og netop også Kommissionen vise dem, at vi tager databeskyttelsen alvorligt og ikke kun fokuserer symbolsk på den.

Thors (ELDR).
Hr. formand, ærede hr. kommissær, dagens forhandling handler egentlig om en kamp mellem offentlighed og lukkethed. Vi undrer os over, hvor mange ressourcer der foreslås at gå til dette område i forhold til, hvor meget Kommissionen har satset på at gennemføre åbenhedsprincippet. Det er ubalancen, der undrer os. 
Selvfølgelig undrer vi os også over Kommissionens praksis, når det handler om tolkningen af åbenhedsprincippet. Parlamentet og Kommissionen er uenige, hvad angår Bavarian Lager-sagen, og hvordan Kommissionen tolker begrebet data protection her. Det er derfor, dette spørgsmål er så svært. Jeg er som nordisk borger også meget skuffet over, at Kommissionen aldrig henviser til den tillægssætning, som blev udformet på svensk initiativ i direktiv 95/46/EF, hvor der står, at man altid skal tage hensyn til offentligheden ved anvendelse af personoplysninger. 
Jeg vil også sige til nogle af de tilstedeværende parlamentsmedlemmer her, at der findes kræfter i Sverige, som mener, at loven om personoplysninger burde ophæves. Jeg har også selv erfaret, at jeg ikke kunne få oplysninger fra Kommissionen med henvisning netop til loven om personoplysninger, da jeg ville vide, hvem der havde klaget over mit land til Kommissionen.
Jeg vil også citere, hvad vores juridiske rådgivere har sagt om, hvorfor man måske ikke kan offentliggøre listen over assistenter, juridiske rådgivere og Retsudvalget på nettet. Motiveringen var følgende:
(Taleren fortsatte på fransk)
Der findes en forordning 45/2001/EF om beskyttelse af personoplysninger. Man kan uden tvivl blive ført for en dommer af Den Europæiske Tilsynsførende for Databeskyttelse, som har nogle ret omfattende beføjelser, der endda er større end Den Europæiske Ombudsmands.
(Taleren fortsatte på svensk)
(SV) Dette er fakta. Jeg håber, at vi kan støtte åbenheden, og at vi i det mindste her i Parlamentet vil udspørge de personer, som foreslås til embedet.
Von Boetticher (PPE-DE).
Hr. formand, lad mig sige en ting med det samme: Jeg er ikke nogen stor tilhænger af tilsynsførende. Jeg føler det stadig sådan, at vi som valgte parlamentsmedlemmer bør være de første tilsynsførende for Europas befolkning. Hvorfor har vi brug for en tilsynsførende for databeskyttelse? Min kære kollega, Timothy Kirkhope, har begrundet det med det grundlæggende charter om menneskerettigheder og med databeskyttelsens betydning. Jeg tror ikke, at man kan argumentere sådan, for så havde vi også straks brug for en tilsynsførende for familien, en tilsynsførende for kvinder og en tilsynsførende for børn. Alle disse grupper har også en vigtig stilling inden for rammerne af det grundlæggende charter om menneskerettigheder.
I den delstat, jeg kommer fra, i Schleswig-Holstein, har vi udviklet et regulært uvæsen. Vi har sågar en tilsynsførende for cyklister! Men tror man, at cyklisterne klarer sig bedre af den grund, også i forbindelse med budgetplanlægningen, er man på vildspor, som man så smukt siger. Nej, faktisk er databeskyttelse vigtig. Og det skyldes, at kontrollen - også af Kommissionen, især af det, som foregår i Kommissionen - for os som parlamentsmedlemmer er vanskelig, og derfor har vi naturligvis brug for en person, der kan hjælpe os på dette område. Denne skal, som min kollega, hr. Ceyhun, rigtigt sagde, sidde i Bruxelles, nemlig dér, hvor vedkommende skal udføre sit kontrolarbejde.
Lad os tale om aflønningen. Jeg kan overhovedet ikke forstå, at en tilsynsførende, som kun skal kontrollere disse data, hvor vigtig denne position end er, skal aflønnes på niveau med den løn, som en dommer ved EF-Domstolen får. Jeg kan overhovedet ikke forstå, hvorfor det skal være sådan. En dommer ved Domstolen har en væsentligt højere og mere betydningsfuld position. Dommerne er immervæk vogtere af traktaterne. Hvorfor skal vi så aflønne en tilsynsførende for databeskyttelse som en dommer ved EF-Domstolen? Jeg tror, at værdimålestokken også hos os har forskudt sig en smule i løbet af årene, og det skal bringes i orden. Derfor bør man snarere overveje at placere Ombudsmanden på det rigtige løntrin i stedet for straks at overdrive den næste stilling. Her appellerer jeg lidt mere til virkelighedssansen.

Cashman (PSE).
Hr. formand, Kommissionen har argumenteret for, at retten til aktindsigt og retten til privatlivets fred begge er legitime rettigheder, og at der skal findes en balance for begges vedkommende, når de skal behandles. Idéen med at finde en balance imellem dem fra sag til sag, når der nævnes et navn, giver imidlertid et forkert billede af både åbenheden i den offentlige sektor og retten til privatlivets fred. Princippet om åbenhed betyder, at offentlige organer bør træffe beslutninger så åbent som muligt og er nu defineret i forordningen om offentlig aktindsigt. Den forordning indeholder bestemmelser om undtagelser til aktindsigt. Hensigten med denne undtagelse er, at et offentligt organ under udførelsen af sine offentlige forpligtelser kan komme i besiddelse af informationer om personers privat- og familieliv. Der er imidlertid intet i EF-traktatens artikel 286 eller i databeskyttelsesdirektivet, der antyder, at databeskyttelsesregler bør finde anvendelse som et almindeligt princip om fortrolighed i offentlige administrationer for på den måde at kræve en offentlig afbalancering, når der nævnes et navn i et dokument. En sådan overfortolkning ville ikke kun skade retten til aktindsigt, men også det virkelige formål med databeskyttelse og udøvelsen af pligter for Den Tilsynsførende for Databeskyttelse.

Cederschiöld (PPE-DE).
Hr. formand, jeg bifalder, at Unionen er på vej til at oprette sin egen databeskyttelseskontrolmyndighed. Hvis der ikke findes en effektiv, uafhængig kontrol af, hvordan en lovgivning formuleres og anvendes, risikerer borgerne at få deres menneskerettigheder krænket, når det handler om artikel 7 og 8 i chartret om grundlæggende rettigheder - retten til familieliv og privatliv samt persondatabeskyttelse.
Flere og flere mennesker håndterer større og større mængder følsomme personoplysninger. Mængden af sådanne oplysninger vil svulme yderligere op, ikke mindst når Schengen er blevet helt integreret i fællesskabslovgivningen. På lang sigt kan man også forudse andre tiltagende følsomme oplysninger.
Det land i Unionen, som først indførte en effektiv databeskyttelse, er interessant nok det samme land, som har de mest vidtgående regler, hvad angår åbenhed og gennemskuelighed.
For at kunne indføre et stærkt og generelt åbenhedsprincip må man forstå, at det handler om at være stærk i begge henseender. Rettighederne udligner hinanden. Vi har grundlaget for en lov om åbenhed på plads. Den skal respekteres og udformes på den måde, som det var tiltænkt, og ikke begrænses ved andre metoder.
Med datakontrolmyndigheden viser Unionen samtidig, at den mener det alvorligt, nemlig at borgerne skal sikres deres grundlæggende rettigheder. Retten til at få aktindsigt og oplysninger samt forsvaret af grundlæggende rettigheder er begge legitime rettigheder. Den ene er ikke overordnet den anden. De udligner også hinanden i chartret om grundlæggende rettigheder, som Parlamentet står bag. Denne holdning skal også logisk afspejles i den status, Den Tilsynsførende for Databeskyttelse skal have.
Coelho (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, det er vigtigt at understrege, at beskyttelsen af personoplysninger er afgørende for sikringen af det enkelte individs grundlæggende friheder og rettigheder, ikke mindst retten til privatliv, i hele EU.
Dette forslag har, som det er blevet sagt, til formål at fastlægge to aspekter af de almindelige bestemmelser for Den Europæiske Tilsynsførende for Databeskyttelse, som ikke er fastlagt i forordning 45/2001, nemlig Den Tilsynsførendes og Den Assisterende Tilsynsførendes vederlag og hjemsted. Hvad angår hjemstedet, er jeg enig med dem, der har sagt, at kun Bruxelles giver mening, og dét af de grunde, der er nævnt, og som jeg ikke skal gentage. Der er imidlertid nogle andre spørgsmål, der måske på grund af forordningens meget tekniske og abstrakte karakter endnu står åbne, og som der burde findes en løsning på. Det gælder f.eks. bestemmelser om procedurereglerne og om, hvordan den tilsynsførende skal udøve sine undersøgelsesbeføjelser.
Derudover må det beklages, at der ikke findes en fælles bestemmelse om databeskyttelse for alle tre EU-søjler. Den Europæiske Tilsynsførende for Databeskyttelses ansvarsområde omfatter kun den første søjle, men indtil videre ikke Europol og Schengen - med egne bestemmelser om databeskyttelse - som 2000 fik oprettet et fælles sekretariat. Det betyder, at kun få følsomme data vil falde ind under Den Europæiske Tilsynsførende for Databeskyttelse, hvilket berettiger den kritik, som nogle har fremført om, at der nok er sat for mange lønmidler af til en så beskeden mængde opgaver.
Jeg håber ærlig talt, at struktur og organisation for institutionen Den Europæiske Tilsynsførende for Databeskyttelse meget snart tilpasses, således at datatilsynsmyndighederne i EU-organer, som er oprettet med hjemmel i EU-traktatens afsnit V og VI, også inddrages under en fælles europæisk myndigheds ansvar, så unødvendigt dobbeltarbejde og brug af ressourcer kan undgås. Det er samtidig også på sin plads at advare mod en eventuel overlapning af Ombudsmandens og Den Tilsynsførende for Databeskyttelses arbejdsopgaver, så Fællesskabets ressourcer anvendes på den bedst mulige måde.

Bolkestein
Hr. formand, formålet med dette beslutningsforslag er at sikre fuldstændig gennemførelse af Amsterdam-traktatens artikel 286 og forordning (EF) nr. 45/2001 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger i fællesskabsinstitutionerne og -organerne og om fri udveksling af sådanne oplysninger, som blev vedtaget ved proceduren med fælles beslutningstagning den 18. december 2000. Før jeg går videre, vil jeg gerne understrege, at den forordning, vi nu drøfter, blev vedtaget af Parlamentet ved fælles beslutningstagning ved førstebehandlingen, så det er lidt sent, at en række parlamentsmedlemmer klager over indholdet i den forordning, f.eks. der hvor den foreskriver, at der bør være en assisterende tilsynsførende på dette område. Det er lidt sent at begynde at klage over det, men i dag behandler vi andre spørgsmål, og jeg vil derfor gerne fortsætte mit bidrag til denne forhandling med at sige, at det vedrører databeskyttelse i forhold til borgernes ret til gennemsigtig administration.
En række medlemmer, der har bidraget med indlæg her til aften, har givet udtryk for bekymring over, at dette initiativ kan hindre, eller endog vende, den markante udvikling, der er sket i forbindelse med at opnå størst mulig gennemsigtighed i Fællesskabets administration. Jeg kan forsikre disse medlemmer om, at princippet om gennemsigtighed, og især princippet om aktindsigt i Amsterdam-traktaten, i forordning (EF) nr. 1049/2001 og i chartret om grundlæggende rettigheder, finder anvendelse i fællesskabsinstitutionerne og -organerne og især i forbindelse med Den Europæiske Tilsynsførende for Databeskyttelse.
På den anden side har ingen af disse to principper - dels databeskyttelse, dels aktindsigt - absolut magt eller går forud for det andet. Menneskerettighedskonventionen som fortolket i retspraksis ved domstolene i Strasbourg og EU's charter om grundlæggende rettigheder kræver, at der findes en balance i specifikke sager for at forene de forskellige interesser. Ethvert forsøg på at ændre dette ved at fremstille en kunstigt snæver fortolkning af anvendelsesområdet for de grundlæggende rettigheder i forbindelse med databeskyttelse ved at nægte repræsentanterne for det nye organ, der skal oprettes, den institutionelle status, som de har brug for til at fastslå deres uafhængighed, er på gyngende grund. Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol her i Strasbourg har oparbejdet retspraksis på basis af fortolkningen af omfanget af beskyttelse af privat- og familielivets fred, der hverken kan eller skal sættes spørgsmålstegn ved denne beslutning.
I overensstemmelse med denne retspraksis udelukkes enkeltpersoners - arbejdstageres og arbejdsgiveres - professionelle liv ikke fra databeskyttelsens anvendelsesområde. Ændringsforslag 1 ville indføre en uacceptabel flertydighed i denne henseende. Status for Den Europæiske Tilsynsførende for Databeskyttelse og dennes stedfortræder, der sammen udgør en slags miniudvalg, skal frem for alt sikre deres uafhængighed i fællesskabsmæssig og institutionel sammenhæng, der ligger ud over de budgetmæssige aspekter. Ombudsmanden er en god henvisning på fællesskabsplan i kraft af hans rolle i overvågningen af de administrative procedurer. På nationalt plan - og det vil jeg især gerne sige til hr. Harbour, men også andre - bruges der ofte en retspræsident som henvisning. Udkastet til beslutning tager højde for to henvisninger. Enhver mindskelse af stedfortræderens status er ensbetydende med tab af uafhængighed uden tilsvarende budgetbesparelser.
Ændringsforslag 10, 11, 13 og 14 er ikke tilstrækkeligt præcise til at bestemme lønniveauet for Den Tilsynsførende og dennes stedfortræder. Ændringsforslag 12 og 16 indeholder udmærkede idéer, men retsgrundlaget for den foreliggende beslutning, artikel 43 i forordning 45/2001, er ikke tilstrækkeligt bredt til at underbygge dem.
Ændringsforslag 9 og 15 henviser kun til dele af beviset og skal omarbejdes med henblik på at opnå en bedre balance. Parlamentet og de øvrige institutioner har et stort ansvar over for borgerne i Europa for at sikre, at databeskyttelsessystemet, herunder tilsynet i traktaten fra 1999, iværksættes hurtigst muligt. Med det i baghovedet agter Kommissionen at være meget fleksibel med hensyn til de ændringsforslag, der vedtages i Udvalget om Borgernes Friheder ved trepartsdialogen med henblik på at fastlægge en endelig beslutning efter aftale mellem de tre institutioner. Kommissionen håber også, at Rådet, som allerede har tilkendegivet enighed i Kommissionens forslag, kan handle på samme måde.

Cashman (PSE).
Jeg føler, at jeg bør komme med en bemærkning til forretningsordenen i forbindelse med det, kommissæren netop sagde. Han henviste til en række tekster vedrørende definitionen af privatliv og til artikel 8 i den europæiske menneskerettighedskonvention, som garanterer beskyttelse af privat- og familielivets fred. Som ordfører for forordningen om aktindsigt finder jeg det kun korrekt at påpege, at Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol i sin dom af 16. februar 2000 bekræftede den tidligere retspraksis om, at det er data vedrørende en persons privatliv, der falder ind under anvendelsesområdet i artikel 8.
Præamblen i databeskyttelseskonventionen og betragtninger i databeskyttelsesdirektivet præciserer ligeledes, at formålet er at beskytte den grundlæggende ret til privatliv, ikke at begrænse den information, der er tilgængelig for borgerne om offentlige aktiviteter. Hvis Kommissionen følger den linje, der er indikeret her til aften, er den på kollisionskurs med Parlamentet.
Formanden.
Hr. Cashman, uanset om det strengt taget er en bemærkning til forretningsordenen, er jeg ikke parat til at afgive kendelse lige nu.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0046/2002) af Malmström for Udvalget om Konstitutionelle Anliggender om Kommissionens årlige lovgivnings- og arbejdsprogram (ændring af forretningsordenens artikel 57) (2001/2110(REG)).

Malmström (ELDR)
Hr. formand, fru kommissær, det årlige lovgivnings- og arbejdsprogram er et overordentlig vigtigt redskab i beslutnings- og planlægningsprocessen her i Parlamentet. Vi tager udgangspunkt heri, når vi fastlægger vores arbejde, et arbejde, som får konsekvenser for os, for medlemslandenes parlamenter og for borgerne. Vi ved, hvor vigtigt det er at følge beslutningsvejene i de europæiske institutioner. Reformarbejdet i Parlamentet er møntet på dette. Det står på hr. Cox' dagsorden, og denne ambition ligger til grund for det fortjenstfulde arbejde, som hr. Corbett har udført i forbindelse med reformen af arbejdsformerne.
Øget åbenhed og tilgængelighed er også grundtankerne bag Kommissionens arbejde med hvidbogen om de europæiske styreformer. Desværre har arbejdet med det årlige program ikke altid fungeret så godt. I de fleste tilfælde har Parlamentet kritiseret procedurerne. Programmet er kommet sent. Prioriteringerne har ikke været tydelige. Opfølgningen har været mangelfuld, og mange forslag er blevet genbrugt. Parlamentets rolle i forbindelse med udarbejdelsen har været utilfredsstillende, selv om det klart og tydeligt står i rammeaftalen, at Kommissionen skal tage størst muligt hensyn til de retningslinjer, som Parlamentet foreslår. Parlamentet har imidlertid svaret igen med meget lange "huskesedler", som måske ikke altid har været realistiske. Lige før jul, da Kommissionens forslag blev præsenteret, valgte Parlamentet jo ikke at betragte det som et lovgivningsprogram, da det var en tekst med udelukkende generelle målsætninger. 
Udviklingen af proceduren med fælles beslutningstagning gør det nødvendigt for Parlamentet, men også for Rådet, at spille en større rolle i forbindelse med forberedelserne af programmet, selv om Kommissionen selvfølgelig, sådan som det står i traktaten, er den, som har initiativretten. I takt med at Rådet iværksætter flere og flere lovgivningsinitiativer, kan det være svært for Parlamentet at følge med, og af og til får vi skylden for, at lovgivningen forsinkes. Derfor er det vigtigt, at Rådet og årets to formandskabslande tager del i planlægningen af det årlige program, så det kan synkroniseres bedre. 
Nu er vi efter ni måneders forhandlinger og utroligt mange møder blevet enige om, hvordan procedurerne skal forbedres. Jeg mener, at vi er kommet et meget stort skridt fremad til vores, institutionernes og borgernes bedste. Aftalen indebærer en meget lang proces med evalueringer og dialog i et tæt samarbejde og partnerskab. Året indledes med en slags state of the union-forhandling for det kommende år med alle institutioner involveret, også Rådet. Den skal bygge på et forslag til arbejdsprogram, som Kommissionen udarbejder, og i løbet af foråret skal der finde samtaler mellem Kommissionen og de berørte udvalg sted, således at man sammen kan diskutere prioriteringer inden for de respektive områder. Vi, der sidder i udvalgene, og som dagligt arbejder med spørgsmålene, har naturligvis en fornemmelse af, hvilke spørgsmål der er aktuelle, og hvilken kompletterende lovgivning og hvilke fælles holdninger der er brug for. Idet udvalgene involveres så tidligt, bliver beredskabet bedre, når lovforslaget kommer, og så kan arbejdet forløbe smidigt og gnidningsfrit. 
I aftalen indgår også en midtvejsevaluering af det igangværende lovgivningsarbejde, og det tror jeg er meget godt for at undgå, at forslag genbruges. En status over det kommende program gennemføres efterfølgende på Formandskonferencen. Kommissionens forslag præsenteres så i Parlamentet i november. Alt dette står i bilagene til det forslag, vi skal stemme om i morgen.
Det årlige lovgivningsprogram skal præsenteres med henvisning til en tidsplan, til retsgrundlaget og de eventuelle budgetmæssige konsekvenser. Det er også vigtigt at tænke på prioriteringerne og på, at subsidiaritetsprincippet skal have stor gennemslagskraft. 
Dette er Kommissionens forpligtelse, men det er også baseret på, at Parlamentet tager ansvar og udviser selvdisciplin, når det handler om antallet af forslag, som vi anmoder Kommissionen om at behandle. Vi kan ikke lave lange lister, men må vise, at vi kan prioritere. Vi bør desuden blive bedre til hurtigt at udpege ordføreren. Vi har alt at vinde ved at skabe et godt samarbejdsklima med Kommissionen. 
For at gøre det lettere for vælgerne, os selv og massemedierne at følge lovgivningsarbejdet bør der oprettes en fælles database, hvor det fremgår, hvem der er ansvarlig for forslagene i Kommissionen og Parlamentet. I databasen bør der også være oplysninger om en tidsplan, budgetmæssige konsekvenser og retsgrundlaget. Databasen bør være offentlig. Jeg tror, at den kan være til meget stor hjælp for vores kolleger i de nationale parlamenter.
Hr. formand, jeg håber, at kommissærerne snart, allerede i de nærmeste dage, begynder at besøge Parlamentets udvalg, således at man kan begynde at følge den aftalte tidsplan og arbejdsmetode snarest. Ved at ændre procedurerne på denne måde tror jeg, at vi kan få en arbejdsmetode og en lovgivningsmæssig cyklus, som bliver mere effektive, mere gennemskuelige og mere forståelige. På den måde kan de europæiske styreformer forbedres betydeligt. 
Jeg vil til sidst takke fru Palacio, som virkelig har gjort sig anstrengelser for, at vi kunne få en aftale i stand. Det mærkes, at De har været parlamentsmedlem og forstår Parlamentets problemer og bekymring. Jeg vil også takke de øvrige partigrupper for det samarbejde, vi har haft, således at vi kunne nå frem til dette slutresultat.
Wuermeling (PPE-DE).
Hr. formand, fru Malmström, på vegne af PPE-Gruppen siger jeg mange tak, fordi De ikke kun har sat Dem ind i disse vanskelige forløb, men også fordi De har ført de pågældende forhandlinger med Kommissionen med den nødvendige hårdhed, omtanke, men også venlighed. Jeg mener, at det er et resultat, som bringer ro i proceduren både for Kommissionen og for de andre institutioner, som kort- eller langvarigt igen og igen har ført til unødvendige diskussioner.
Det giver os mulighed for at gøre debatten om Kommissionens årsarbejdsprogram mere politisk og at komme væk fra bogholderimæssige opremsninger af enkeltprojekter, ja, det giver os mulighed for i begyndelsen af året at bekende kulør med hensyn til, hvad vi anser for at være de vigtigste projekter i EU i det kommende år.
Denne fremgangsmåde og forberedelsen gør dette årsarbejdsprogram, om man så vil, interaktivt. Det er, tror jeg, et fremskridt med henblik på pålidelighed og mulighed for planlægning af forløbene, som vi har foran os.
Men det stiller også - det har fru Malmström med rette understreget - krav til os selv, for vi må faktisk opgive at gentage det igen og igen, som vi jo alligevel ønskede, og skal faktisk i stedet begrænse os i betragtningen til en periode på et år. Det er også nødvendigt, at vi endnu mere indgående end hidtil beskæftiger os med den konkrete planlægning af de halvårlige formandskaber, som eventuelt står i modsætning til egne prioriteringer.
For os er deltagelsen i forberedelsen af lovgivningsprogrammet naturligvis også vigtig, fordi vi fortsat ikke råder over en initiativret i den europæiske lovgivningsproces.
Lad mig sige endnu et par ord hertil som min personlige vurdering: Spontant reagerer vi altid tilbageholdende, når der sættes spørgsmålstegn ved Kommissionens initiativmonopol. Især Kommissionen selv reagerer forståeligt nok meget tilbageholdende på dette område. Alligevel skal vi naturligvis overveje, om vi ikke også som led i diskussionen af konventet skal drøfte spørgsmålet endnu en gang, for det er jo sådan, at EU's store acquis med ca. 10.000 retsakter kun kan ændres efter Kommissionens forslag. Om det opfylder de demokratiske krav, tvivler jeg på. For så vidt er den beslutning, vi træffer i dag, også en krykke til at nå frem til en bedre deltagelse fra Parlamentets side i initiativer.

Corbett (PSE).
Hr. formand, min gruppe støtter fru Malmströms forslag, og jeg vil også gerne rose hende for det hårde arbejde, hun har præsteret i over ni måneder, og for hendes indgående forhandlinger med Kommissionen.
Parlamentet og Kommissionen har længe erkendt, at lovgivningsprogrammet er en kilde til bekymring. Kommissionen har initiativretten. Min gruppe stræber ikke efter at ændre det. Vi har allerede ved traktaten retten til at tilskynde Kommissionen til at stille forslag. Den har initiativretten. Vi er et Parlament med egen tidsplan i modsætning til en række nationale parlamenter. Vi har derfor begge interesse i at nå til en forståelse om lovgivningsprogrammet for et givent år, så vi kan planlægge vores arbejde, så vi kan udveksle synspunkter om prioriteter, og så vi i videst mulige omfang kan nå til enighed og konvergens. Det har længe været tilfældet, men de faktiske procedurer, i henhold til hvilke vi har gjort det, har ikke altid fungeret tilfredsstillende, og jeg bifalder den foreslåede ajourføring og rationalisering.
I kraft af de gange vi kommer til at drøfte og se på programmet for det følgende år i forskellige fora i løbet af et år, frygter jeg frem for alt, at vi kommer til at bruge meget tid på ting, der ligger over et år ude i fremtiden, uden at være særligt konkrete, hvis vi ikke udviser selvdisciplin. Vi skal have selvdisciplin og sikre, at det problem ikke opstår.
Der mangler en gæst ved dette bord, nemlig Rådet, og rollen for Rådets formandskab. Rådsformandskabet præsenterer ofte et program for Parlamentet, som om det var den udøvende magt. Formændene for Rådet skal huske på, at de ikke bliver udøvende magt, når de bliver formænd. De leder udelukkende det organ, som sammen med Parlamentet lovgiver for en kort periode på seks måneder, med en nedarvet dagsorden. Vi skal sikre, at lovgivningsprogrammet fungerer uden at sætte systemets balance over styr ved at levere det på en forkert måde.

Inglewood (PPE-DE).
Jeg vil også gerne starte med at lykønske fru Malmström med denne betænkning. Det er et vigtigt forslag, da det indfører en mere formel struktur i processen for Parlamentets kontrol med Kommissionens lovgivningsprogram, der trods alt er et meget vigtigt element i en af vores vigtigste funktioner - det vil sige kontrollere og holde Kommissionen ansvarlig.
Det er altid lidt vanskeligt at følge det, Kommissionen har til hensigt, medmindre man er helt indviet i det europæiske politiske systems virke. Det er de færreste, og jeg mener derfor, at det er en særdeles ønskelig udvikling at indføre en mere formel struktur i denne proces, da det vil hjælpe de uindviede, idet en sådan struktur vil opstille en række markører for årets arbejde.
Uvidenhed om den måde, EU fungerer på, samt de nationale parlamenters manglende opsyn og kontrol med europæiske spørgsmål er to af de største svagheder i den europæiske politiske struktur, som den har udviklet sig. Selv om det er op til de nationale parlamenter at fastlægge deres egen dagsorden, føler jeg nu som medlem af det britiske kammer og som medlem af Parlamentet, at den formelle struktur for den måde, som Europa-Parlamentet kontrollerer det, Kommissionen gør, kan være en meget nyttig skabelon for de nationale parlamenters kontrol og for at udbrede nøjagtige kendsgerninger om det, der foregår på europæisk plan, hvilket er til gavn for alle borgerne.

De Palacio
Loyola, Kommissionen. (ES) Hr. formand, Jeg takker hjerteligt for den mulighed, De har givet mig, for at deltage i denne forhandling om reformen af Europa-Parlamentets forretningsorden og helt konkret forslaget om revision af artikel 57, som omfatter den aftale, vi har indgået mellem Parlamentet og Kommissionen om den måde, hvorpå vores lovgivnings- og arbejdsprogram præsenteres.
Efter de seneste måneders kontakter mellem os har vi fundet en løsning til at strukturere en konstruktiv dialog om dette vigtige emne. Teksten, som Udvalget om Konstitutionelle Anliggender foreslår medtaget i et bilag til Parlamentets forretningsorden, respekterer Kommissionens og Parlamentets institutionelle rolle og overholder de fælles forpligtelser, vi har påtaget os i disse to et halvt år.
For det første er jeg glad for samarbejdet, det konstruktive arbejde - det har ikke været lige let alt sammen, men jeg synes, resultatet er umagen værd - i vores forhandlinger og diskussioner med ordføreren fru Malmström, med hele Parlamentets hold, med repræsentanterne fra de forskellige politiske grupper, for jeg synes, at det har gjort det muligt for os at opnå et forslag, som jeg håber bliver nyttigt for de europæiske institutioners virkemåde.
Kommissærkollegiet har afholdt nogle indgående drøftelser om dette emne, og vi har besluttet, at initiativretten bør forblive, som den er i sin nuværende form i traktaterne med et kollegialt ansvar i Kommissionen. Ligeledes bør Parlamentet informeres i god tid, og ikke alene informeres, men det skal være i stand til at bidrage med sine idéer og forslag til at definere fællesskabspolitikkerne bedre. I denne henseende synes jeg, at aftalen, som jeg ikke vil forklare, for det har fru Malmström gjort glimrende, udmærket medtager en procedure, som tillader os at forene disse elementer.
Hvad angår hr. Corbets bemærkning, er det rigtigt, at vi burde se, hvordan vi kan styrke Rådets deltagelse i denne proces. Vi må finde en måde, som naturligvis skal godkendes af Rådet.
Under alle omstændigheder håber vi fra Kommissionen, at vi med denne strukturerede dialog kan koncentrere os, som fru Malmström rigtigt sagde, om de politiske og strategiske aspekter i de store handlingslinjer og gøre det realistisk, som den nye formand for Europa-Parlamentet hr. Cox også sagde i sin tid.
Prodi-Kommissionen er fuldt ud enig i denne målsætning, og vi ønsker at undgå, at denne proces bliver til en ren bureaukratisk regnskabstransaktion, hvilket ikke er nogen hindring for at opretholde den tilsvarende punktlighed, og at drøftelserne ledsages af retningslinjer og politiske oplæg, der - som det blev sagt - omsættes til konkrete forslag og politiske retningslinjer.
Jeg håber, at vi gennem denne dialog kan diskutere vores politiske prioriteter for 2003, for at definere konkrete retningslinjer for det udvidede Europa. Under alle omstændigheder vil Kommissionen, som den har gjort siden 1999, hvor den tiltrådte embedet, loyalt overholde aftalerne med Parlamentet, og vi håber, at tilliden og samarbejdet mellem begge institutioner gavner en bedre funktion af institutionerne, og at vi derudover til sin tid kan finde en formel for også at medtage Rådet.
Endnu en gang tillykke til fru Malmström. Jeg synes, det har været nogle lange drøftelser, men at det endelige resultat er umagen værd. Det vil vi under alle omstændigheder se om kort tid, for om et par måneder påbegyndes en første runde, hvor alle kommissærerne deltager - via de særlige udvalg - vedrørende vores fremtidsprojekter for næste år.

Formanden.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Formanden.
Jeg erklærer Europa-Parlamentets session 2001-2002 for afbrudt.
(Mødet hævet kl. 21.15)

