Medlemsstaternes beskæftigelsespolitik
Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0187/2003) af Herman Schmid for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender om forslag til Rådets afgørelse om retningslinjer for medlemsstaternes beskæftigelsespolitik (KOM(2003) 176 - C5-0180/2003 - 2003/0068(CNS)).

Vitorino
Hr. formand, det er en fornøjelse at deltage i denne debat på vegne af Kommissionen og frem for alt på vegne af fru Diamantopoulou, der beklager, at hun ikke kan være til stede i dag, fordi hun er til møde i Rådet (socialministrene) i Luxembourg.
Vi er nu nået til det endelige stadium i vores fælles bestræbelser for at reformere den europæiske beskæftigelsesstrategi. Alle institutionerne har arbejdet sammen om at nå et godt kompromis, som nu ligger helt på linje med Det Europæiske Råds konklusioner, som medtager de fleste af Parlamentets synspunkter, og som, skønt det er mindre ambitiøst, ligger tæt på Kommissionens oprindelige forslag.
Vores ambitioner bør afspejle størrelsen af de udfordringer, vi står over for, hvoraf den første er fuld beskæftigelse. For at skaffe fuld beskæftigelse må vi skabe op til 22 millioner arbejdspladser, hvis Unionen med 25 medlemsstater skal nå det mål, der blev fastsat i Lissabon for 2010.
Hvad angår kvaliteten og produktiviteten, betyder det at sikre ikke bare flere arbejdspladser, men også bedre arbejdspladser. Vi må anlægge en positiv holdning til forvaltningen af den økonomiske omstrukturering, og vi må vende nedgangen i væksten i produktivitet.
Hvad angår samhørighed og integration i samfundet, må vi tage fat på de voksende sociale uligheder og fortsatte regionale forskelle. Det vil naturligvis blive en endnu større udfordring inden for den udvidede Union. Disse udfordringer kan kun imødegås, hvis vi sikrer, at alle relevante deltagere er involveret i beskæftigelsesstrategien, og at de alle samarbejder.
Hvad er de væsentligste elementer i reformen? For det første stabilitet. Gennem denne reform må vi reagere på de kortsigtede udfordringer i form af den langsommere vækst i vores økonomier og møde de mere langsigtede udfordringer, der kræver reformer. Nogle mere stabile retningslinjer for perioden op til 2010 med en midtvejsevaluering i 2006 vil hjælpe os med at reagere både på de kortsigtede og de mere langsigtede udfordringer. I princippet bør disse retningslinjer forblive uændret i mindst tre år.
Vi har også haft held med at fremlægge bedre fokuserede, enklere og mere resultatorienterede retningslinjer, der koncentrerer sig om et begrænset antal væsentlige ting og klart formulerer de resultater, vi sigter mod. Fokus på resultaterne snarere end på processen betyder, at der bliver lagt mere vægt på brugen af mål og forskellige indikatorer, der gør det muligt at måle fremskridtet.
Vi har fået betydelig støtte fra Parlamentet i denne forbindelse. Vi kunne måske godt være gået videre, men jeg glæder mig over, at der står et rimeligt antal godt fokuserede mål tilbage. Hvis man skal koncentrere sig om resultater, kræver det også, at der bliver lagt mere vægt på henstillingerne til medlemsstaterne.
Når vi skal strømline retningslinjerne for beskæftigelse og for den bredere økonomiske politik, er det også vigtigt at erindre fordelene ved denne nye strømlining af koordineringen af beskæftigelsespolitikken og af retningslinjerne for den bredere økonomiske politik. Vi må sikre os, at den parallelle tidsplan for de to slags retningslinjer fører til komplementaritet og skaber en mere sammenhængende politisk koordinering på europæisk niveau.
Jeg går nu over til de nye prioriteringer. Jeg vil ikke nævne alle de specielle retningslinjer, men jeg vil gerne nævne de tre vigtigste udfordringer, de tager fat på.
For det første må man fremme tilpasningen af mennesker og virksomheder. Hvis man skal kunne tilpasse sig, kræves der en god balance mellem fleksibilitet og sikkerhed på arbejdsmarkedet. Der kræves også investeringer i iværksætterånd og med hensyn til at hjælpe mennesker og virksomheder til bedre at klare virkningerne af den økonomiske omstrukturering.
For det andet må vi for at få fuld beskæftigelse se, hvordan vi kan forøge tilgangen af arbejdskraft yderligere. Vi må udnytte de muligheder bedre, der ligger i alle befolkningsgrupper. Vi må forøge kvinders og ældre arbejdstageres deltagelse på arbejdsmarkedet. Vi må fuldt ud integrere indvandrerne på arbejdsmarkedet. Vi må ændre sort arbejde til regulær beskæftigelse. Parlamentets støtte var yderst vigtig for at sikre en aftale om dette spørgsmål. Nu sender vi et klart signal om, at vi ikke blot ønsker mere beskæftigelse, men også bedre beskæftigelse.
For det tredje bliver investeringer i menneskelig kapital i stigende grad hjertet i problemet med at skabe flere og bedre arbejdspladser. Det er afgørende for at få mere beskæftigelse, mere produktivitet og også mere integration. Dette kræver omdirigering af ressourcer for at styrke investeringen i menneskelig kapital.
Lad mig nu se på Parlamentets synspunkter. Jeg beklager de vanskeligheder med tidsplanen, som Parlamentet er blevet stillet over for. Jeg forstår Deres bekymringer, og jeg ved, at både Rådet og Kommissionen har gjort deres yderste for at tage hensyn til Deres synspunkter. Trods disse vanskeligheder afspejler de reviderede retningslinjer, jeg forelægger i dag, i høj grad Parlamentets synspunkter. Faktisk har Deres synspunkter i væsentlig grad givet forøget værdi på et antal væsentlige områder.
Først og fremmest er der en henvisning til begrænsningen af arbejdsløsheden. Parlamentet har kæmpet hårdt for at få en henvisning til behovet for at reducere arbejdsløsheden. Jeg er enig i, at dette er af vital betydning for at illustrere over for Europas borgere, at disse reformer sigter på direkte at tage fat på de områder, der optager dem mest. Det glæder mig at kunne meddele, at vi nu har en sådan henvisning i den første paragraf i retningslinjerne, selv om Parlamentets anmodning gik videre ved at foreslå et nyt mål, der skulle være fuld beskæftigelse.
Det andet område drejer sig om et fjerde, generelt mål for lige muligheder. Som følge af Parlamentets udtalelse har vi nu nogle stærkere retningslinjer i kønsspørgsmål. Den reviderede tekst går ikke så vidt som til at medtage et fjerde, generelt mål, men på to vigtige områder er retningslinjerne blevet styrket. For det første gøres det i den indledende tekst klart, at lige muligheder og lighed mellem kønnene er af vital betydning for fremskridt i retning af alle tre mål. For det andet har vi nu en mere fuldstændig særlig retningslinje, der drejer sig om ligestilling mellem kønnene.
Med hensyn til en højere profil for prioriteringen af iværksætterånd glæder Kommissionen sig meget over Parlamentets kommentarer om, at retningslinjerne for iværksætterånd bør udvides, sådan at de dækker støtte til alle SMV'er, snarere end blot nystartede. Dette forslag er blevet medtaget.
Hvad angår en mere synlig rolle for lokale og regionale aktører, afspejler de nye forslag bedre vigtigheden af at sikre, at lokale og regionale deltagere involveres stærkt i beskæftigelsesstrategien.
På linje med Parlamentets anmodninger har vi nu en særlig retningslinje for regionale uligheder, som erkender den afgørende rolle, de lokale og regionale aktører spiller, når vi skal tage fat på disse uligheder.
Diskussionen om styringen var temmelig vanskelig. Det er indlysende, at dette er et meget følsomt område for medlemsstaterne. Men det er vigtigt at understrege, at succes for den nye europæiske beskæftigelsesstrategi i sidste instans afhænger af bedre målopfyldelse og bedre styring. Det er endnu mere afgørende, når vi tænker på, hvad de nye medlemsstater, der åbent har erkendt, hvor vigtigt dette brændende spørgsmål er, behøver. Det er endnu et område, hvor vi glæder os meget over den stærke støtte fra Parlamentet. Retningslinjerne giver nu klart udtryk for det vigtige bidrag fra Parlamentets organer til styrkelse af styring af beskæftigelsesstrategien. Til trods for at dette ikke går så langt som Deres forslag om, at de nationale parlamenter skal tilpasses til de nationale handlingsplaner, så afspejler det vigtige fremskridt i retning af at sikre en bedre styringsstrategi.
Jeg mener, at disse revisioner ved at medtage mange af de ting, De forventer, nu afspejler de opfattelser, alle deler. De reviderede retningslinjer frembyder konkrete mål og prioriteringer og styrker gennemførelsen og styringen af strategien under ét. Således udgør de et glimrende grundlag for at støtte national beskæftigelse og arbejdsmarkedspolitik i de kommende år.

Formanden.
Mange tak, hr. kommissær Vitorino.

Schmid, Herman (GUE/NGL)
- (SV) Hr. formand, det var glædeligt at lytte til kommissær Vitorino. Vores arbejde kan føre til praktiske resultater, hvilket er nødvendigt. Vi har økonomisk stagnation og stadig større problemer på arbejdsmarkederne i EU. Der opstår så stadig større modsætninger med hensyn til "den rigtige politik", hvilket vi også har mærket her i Parlamentet.
Under hele mit arbejde som ordfører har jeg trods vanskelighederne forsøgt at samle Parlamentet om en fælles linje. Udgangspunktet for denne linje har været Lissabon-strategien, hvori det hedder, at økonomisk og teknologisk udvikling bør kombineres med en satsning på kvalitet på arbejdspladserne, i samarbejdet mellem parterne, i produktionen og ikke mindst en satsning på solidaritet med de svage grupper. Derfor har vi stillet en række forslag. Jeg kan sammenfatte dem ganske kort nu, idet kommissær Vitorino allerede har kommenteret nogle af dem.
For det første har vi foreslået, at man sætter øget fokus på arbejdsløsheden. Det er vigtigt. Det er nemlig ikke nok, som i de gode tider, at øge beskæftigelsesniveauet. Det er ikke det samme som at bekæmpe arbejdsløsheden. Der kan godt være tilgang til arbejdsmarkedet, samtidig med at de langtidsarbejdsløse forbliver langtidsarbejdsløse. Der er derfor behov for denne fokusering, og den udgør en vigtig fornyelse.
For det andet har vi betonet meget kraftigt, at vi i en konjunktursituation som denne har brug for nye arbejdspladser og nye virksomheder, hvilket sikkert også kræver politiske initiativer. Vi fremlægger nu et meget mere udførligt program for iværksætterinitiativer og nye beskæftigelsesmuligheder end det, der findes i Kommissionens retningslinjer. Samtidig fastholder og understreger vi kravet om kvalitet, bæredygtighed og fremtidsperspektiver.
For det tredje styrker vi ligestillingsperspektivet temmelig kraftigt i forhold til Kommissionens forslag. Frem for alt foreslår vi, at ligestilling gøres til et overordnet mål ved siden af de tre mål, som Kommissionen har foreslået. Rådet er tydeligvis ikke parat til at vedtage dette endnu, men vi må vel fortsætte med at udøve pres. Det er ikke sidste gang, vi får den mulighed.
For det fjerde har vi fremsat tydelige krav om regionale og lokale beskæftigelsesstrategier. Det glæder mig, at man tydeligvis har været lydhør over for disse krav. Det så nemlig skidt ud en overgang, da dette element var forsvundet ud af de seneste retningslinjer. Nu er det blevet genindført, hvilket er vigtigt, eftersom man er nødt til at kunne mobilisere mennesker og virksomheder nedefra, hvis vi skal kunne skabe de 22 millioner arbejdspladser, som hr. Vitorino talte om.
Endelig er vi blevet enige om at anbefale, at medlemsstaternes parlamenter skal tage stilling til de nationale handlingsplaner. Så kan de forankres langt bedre og kombineres med den nationale beskæftigelsespolitik. Problemet har været, at den europæiske beskæftigelsespolitik ikke er blevet sammenkoblet med eller integreret i de nationale politikker. Derfor har der i høj grad manglet effektivitet. Jeg forstår, at Rådet heller ikke er parat til dette. Måske skal vi gå via medlemsstaterne og bede visse medlemsstater tage spørgsmålet op i Rådet på et tidspunkt. Så vil de få Parlamentets støtte.
Vi er endda blevet enige om andre spørgsmål, hvilket vi efter min mening kan være stolte over. Vi indgik ikke mindre end 16 kompromiser i udvalget og fik bragt mere end 160 ændringsforslag ned til et antal, der er lettere at håndtere. Jeg blev naturligvis skuffet, da det efter alle disse kompromiser viste sig, at PPE-DE-Gruppen alligevel ikke var helt tilfreds. Vi er således stadig uenige på en række punkter, hvilket jeg kort vil kommentere.
For det første vil PPE-DE-Gruppen fjerne Kommissionens formuleringer om indvandring og indvandret arbejdskraft og ønsker ikke, at dette emne skal behandles i retningslinjerne. Ja, det er en "varm kartoffel" i en del medlemsstater, men det nytter ikke noget. Uanset om man er et grænseland eller et særligt udsat land, står alle Europas lande over for en fælles, global virkelighed, som betyder, at vi får øget indvandring over grænserne, som vi er nødt til at tage stilling til i et dokument om beskæftigelsespolitik. Derfor er jeg imod ændringsforslag 62.
Der er også uenighed om skattepolitikken. Der er flere ændringsforslag om dette emne. Efter min mening er skattesystemer meget nationale. Hvis vi skal fremsætte synspunkter om dette, er vi nødt til at udtale os meget generelt. Man kan ikke fremsætte konkrete skattepolitiske forslag for 25 lande. Jeg modsætter mig derfor ændringsforslag 66 fra PPE-DE-Gruppen, som er meget radikalt, og hvor man kræver en generel skattesænkning for både enkeltpersoner og virksomheder i alle medlemsstater, men der siges ikke noget om, hvordan man skal løse det finansieringsmæssigt. I mit eget land Sverige er det slet ikke aktuelt at sænke skattetrykket, men jeg ved, at det forholder sig anderledes i Tyskland og i andre lande.
Hr. formand, til slut vil jeg blot kort sige, at De Liberales ændringsforslag om skattespørgsmål er af en helt anden karakter. Det er interessant, men meget drastisk. Det går ud på at flytte skattebyrden fra personbeskatning til forbrugs- og miljøbeskatning. Det finder jeg interessant, men det kan vi nok ikke beslutte i et dokument af denne art.
Afslutningsvis vil jeg sige, at vi stort set er blevet enige. Det er meget vigtigt, at vi kan blive enige om et dokument, så vi kan give svar til Rådet, som sidder og venter og lytter til, hvad vi siger i dag.

Mann, Thomas (PPE-DE).
Hr. formand, økonomien er stagnerende i alt for mange EU-lande. På mange områder er reformerne udeblevet. Hertil kommer udvidelsen fra 15 til formentlig 25 medlemsstater som en yderligere udfordring i det kommende år. Når den ambitiøse Lissabon-strategi skal gennemføres, skal den tilpasses til disse kendsgerninger. Derfor har vi også brug for en anden vægtning af principperne for den europæiske beskæftigelsespolitik. Det drejer sig om at øge beskæftigelseskvoten, som kommissær Vitorino allerede har peget på. Det drejer sig også om at højne produkternes kvalitet og produktivitetsniveauet. Det drejer sig om reformer af de forskellige skattesystemer og sociale systemer - det henhører, Herman Schmid, under medlemsstaterne - samtidig med at balancen mellem fleksibilitet og sikkerhed skal bevares. Det drejer sig om at aktivere de mennesker, som kan og vil arbejde, om at involvere de lokale og regionale aktører mere og endelig om en langt mere beslutsom kamp mod sort arbejde.
Herman Schmid har været villig til at overtage mange ændringsforslag fra min gruppe. Som skyggeordfører for PPE-DE-Gruppen takker jeg Dem for det gode samarbejde. Vores forslag kan genfindes i bæredygtige kompromiser - 16 blev det til. Hertil hører højnelse af arbejdspladsernes kvalitet gennem uddannelsesmetoderne, højnelse af virksomhedernes investeringsniveau, strategier for livslang læring efter den enkeltes behov og evner, nedtrapning af subsidier i de brancher, som ikke vil kunne overleve, og skabelse af arbejdspladser i regioner med høj arbejdsløshed.
Alligevel mangler nogle af vores centrale punkter inden for virksomhedsstart, valutapolitik og også afgifter. For det første er konkret støtte til virksomhedsstart via forenklet administration og via udvidelse af informationsnetværk for iværksættere et vigtigt element i den europæiske beskæftigelsespolitik. For at det kan blive realiseret, og der dermed kan opstå nye arbejdspladser, skal der skabes lettere adgang til favorable lån, vi har brug for mere solide egenkapitalfinansieringer - EU adskiller sig nemlig klart fra USA på dette punkt. Konkurrenceevnen sikres gennem tilstrækkelig likviditet.
For det andet kan forsøget på endnu en gang at sætte stabilitetspagten ud af spil ikke accepteres. I eurozonen er den grundlaget for de økonomisk ansvarliges og forbrugernes tillid. Den må heller ikke stå til disposition, når ministre i nogle medlemsstater vover at tilkæmpe sig undtagelsesbestemmelser for deres områder. Den logiske konsekvens af at opbløde den vigtige stabilitetspagt ville være, at borgernes tillid og den - gudskelov - stærke euro blev svækket.
For det tredje skal det gøres mere attraktivt at arbejde gennem legale incitamenter for arbejdstagere og arbejdsgivere. I den forbindelse bør afgiftsbelastningen på arbejde reduceres, så det endelig bliver billigere at skabe nye arbejdspladser. På den måde kan den ekspanderende sektor for sort arbejde bekæmpes meget mere effektivt. Alt i alt skal man stræbe efter at reducere skattetrykket i medlemsstaterne - der hører det nemlig hjemme - så borgerne igen får råd til mere, og så virksomhederne langt om længe kan øge deres aktiviteter igen. Jeg håber meget, at disse forslag fra Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater, som vi diskuterede endnu en gang i går aftes, i dag vil få tilslutning i salen. Først da, Herman Schmid, kan jeg anbefale mine kolleger i Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater at stemme ja til denne betænkning. Men først da!
Andersson (PSE).
Hr. formand, hr. kommissær, først vil jeg gerne takke Herman Schmid for et usædvanligt godt samarbejde ved udarbejdelsen af dette forslag, som jeg finder vigtigt. Beskæftigelsespolitikken er i det hele taget vigtig. Vi har nu en ny ramme at arbejde ud fra. Den indeholder en styrket koordination med de økonomiske retningslinjer, en mere langsigtet planlægning og øget fokus på resultatet af gennemførelsen i medlemsstaterne. Vi er helt enige i denne strategi. Jeg vil understrege, at det er vigtigt, at beskæftigelsesstrategien sidestilles med de økonomiske retningslinjer, så de bliver ligeværdige i denne proces.
Lad mig sige noget om de overordnede mål. Vi har forladt søjlestrukturen. Det er særligt vigtigt, at vores mål nu er fuld beskæftigelse. Det er også vigtigt, som Herman Schmid siger, at supplere beskæftigelsesmålet med et arbejdsløshedsmål. Selv om disse to aspekter næsten følges ad, så følges de ikke ad 100 %. Der kan ske det, at beskæftigelsen stiger, mens der fortsat er stor arbejdsløshed.
Et andet mål er kvalitet i arbejdslivet. Fremover vil Europa ikke kunne konkurrere på billig arbejdskraft, men på kvaliteten af de produkter og tjenester, som vi fremstiller. Hertil behøver vi en ordentligt uddannet arbejdskraft. Dette har en tydelig sammenhæng med livslang læring, at uddanne arbejdskraften for at gøre Europa konkurrencedygtigt.
Et tredje vigtigt spørgsmål drejer sig om integration. Det drejer sig ikke kun om integration mellem regioner, at vi skal have et højt beskæftigelsesniveau og fuld beskæftigelse over hele Europa, men det drejer sig også om grupper, som i stor udstrækning står uden for arbejdsmarkedet i dag, f.eks. mennesker med handicap og mennesker fra andre lande. Det er vigtigt.
Ligestillingsaspekterne er allerede blevet berørt, og det er vigtigt, at vi fremhæver dem. De havde deres egen søjle i den gamle strategi. Det er vigtigt, og det er det ligeledes, at de nationale parlamenter inddrages, og at de overordnede, fælles mål kan suppleres med nationale mål.
Lad mig kort sige noget om uenigheden. Vi plejer at afklare det i udvalget. Vi ser lidt forskelligt på fleksibilitet og tryghed, men det er lykkedes os at blive enige på dette punkt og sige, at vi har brug for en balance.
Med hensyn til skattespørgsmålet deler jeg ikke Thomas Manns opfattelse. Man behøver blot kigge sig omkring i EU: Nogle af de lande, der har lavest arbejdsløshed og højest beskæftigelsesgrad, har faktisk også det højeste skattetryk. Det fortæller mig, at skattespørgsmålene er noget mere komplicerede end det, der fremgår af Thomas Manns ændringsforslag. Beskæftigelsesniveauet bestemmes af en lang række faktorer. Man kan ikke forenkle det så meget, at man siger, at en nedsættelse af skatten generelt også er godt for beskæftigelsen. Sådan er det ikke.
Derimod vil jeg sige, at jeg vil stemme sådan, at vi bevarer enigheden her. Det værste ville være, hvis vi i Parlamentet ikke gav udtryk for vores opfattelse, når vi nu har mulighed for det. Det vil være bestemmende for min stemmeafgivelse.

Attwooll (ELDR).
Hr. formand, jeg vil gerne takke hr. Schmid for hans store arbejde og for den måde, hvorpå det er lykkedes for ham at smede kompromiser på tværs af de politiske grupper. Hans betænkning har bred støtte fra os.
Når det er sagt, er der noget, der bekymrer os. For det første føler vi, at der måske har sneget sig for mange detaljer ind både i hovedbetænkningen og visse ændringsforslag, der er forelagt for plenarforsamlingen. For det andet undrer vi os over nogle af forslagene om børn, og hvordan man skal forene arbejde og familieliv. Er de helt forenelige med sunde offentlige finanser? Ved udtrykkeligt at nævne den offentlige sektor ignorerer de så ikke andre måder at nå samme resultater på, f.eks. via arbejdsmarkedets parter?
Med hensyn til de ændringsforslag, der er stillet i plenarforsamlingen, mener vi, at ændringsforslag 65 og 66 kan sende det forkerte signal ved henholdsvis at antyde en sænkning af lønnen og ved at antyde en helt generel og ensartet tilgang. Vi foretrækker vores eget ændringsforslag 58.
På den positive side glæder vi os over henvisningen til handicappede og håber, at der snart vil blive stillet et forslag om et horisontalt direktiv. Vi tilslutter os det mål at få lighed mellem kønnene og erkender i særdeleshed nødvendigheden af særlig støtte til kvinder, der vender tilbage til arbejdsmarkedet.
Jeg vil gerne tilføje min egen personlige bekymring over den fortsatte lønkløft mellem kønnene og opfordre til koordinerede anstrengelser for at lukke den.
Endelig er vi helt enige i behovet for, at alle, der har en legitim interesse, involveres, herunder parlamenterne i medlemsstaterne. Nogle er allerede inddraget, og vi glæder os over de initiativer, som andre, såsom det skotske Parlaments Europa-udvalg, har taget for også at blive det. Men det bør simpelthen være normen. Arbejdet med at skabe flere og bedre arbejdspladser er noget, vi alle bør involvere os direkte i.

Figueiredo (GUE/NGL).
Hr. formand, social- og beskæftigelsespolitikken mærker følgerne af den økonomiske politik. Derfor er det formålsløst med en særskilt debat om de økonomiske retningslinjer, sådan som det er ved at udvikle sig til trods for alle ordførerens hensigter om det modsatte.
Kommissionens forårsprognose antager, at BNP i 2003 næppe vil vokse mere end 1 % i eurozonen, hvilket vil få negative følger for beskæftigelsen, der vil falde med 0,1 %, så arbejdsløsheden i gennemsnit vil nå op på 8,8 %. Denne situation burde anspore til en ændring af Fællesskabets monetaristiske politik, navnlig til en revision af stabilitetspagten, med højeste prioritet til offentlige investeringer og andre foranstaltninger til gavn for beskæftigelse og social integration. I stedet fastholder man de sædvanlige løsninger, der gør det vanskeligt at gennemføre troværdige beskæftigelsesstrategier og sikre social integration.
Selv om jeg således fortsat tvivler stærkt på, om de mål, der opstilles i denne betænkning, kan opfyldes, når man kender de holdninger, som Rådet, Kommissionen og de fleste af medlemsstaternes regeringer har med hensyn til en ændring af de økonomiske retningslinjer og blot den mindste revision af stabilitetspagten, så der i stedet prioriteres flere arbejdspladser med kvalitet og rettigheder og social integration, lægger jeg vægt på de positive forslag, der trods deres utilstrækkelighed sigter på at forbedre beskæftigelsesstrategien.
Jeg lægger ligeledes vægt på, at alle medlemsstater opstiller kvantificerbare nationale mål som en del af den første nationale beskæftigelsesplan, som de skal udarbejde i overensstemmelse med de nye retningslinjer, at de bliver diskuteret i de nationale parlamenter, og at de bidrager til bedre resultater, ikke blot hvad angår skabelse af nye job, men også i form af mindre arbejdsløshed, lige muligheder og social integration.
Under de rådende forhold skal der dog meget mere til. Det er nødvendigt at standse den hastige vækst i arbejdsløsheden som følge af liberaliseringer og privatiseringer af fundamentale dele af den offentlige sektor, omstruktureringer og udflytninger af multinationale virksomheder, stigende vanskeligheder for og manglende støtte til mikrovirksomheder samt små og mellemstore virksomheder, prioritering af en restriktiv, monetaristisk politik, der begrænser de offentlige investeringer og hindrer lønmodtagernes og pensionisternes købekraft i at stige, og udskydelse af pensionsalderen, hvilket er til skade for lønmodtagerne og ikke frigør arbejdspladser til de unge. Hverken Parlamentets flertal eller Rådet vil dog ændre på det. Tværtimod! De fastholder altovervejende en politik, der forværrer den aktuelle situation, som man kunne se det på det foregående møde under debatten om retningslinjerne for den økonomiske politik, og som det igen sker i dag, når man som ordføreren, Herman Schmid, har forsøgt at gå lidt længere. Det er naturligvis positivt at ville forbedre arbejdsforholdene, men det batter ikke meget at foreslå en nedbringelse af det samlede antal arbejdsulykker med 15 % og en nedbringelse på 25 % i højrisikosektorerne i hver medlemsstat inden 2010, især ikke for et land som Portugal, der har det største antal arbejdsulykker i EU, med i gennemsnit et dødsfald pr. arbejdsdag. At nå disse mål betyder dog ikke blot politisk engagement, men også substantielle ændringer i den økonomiske politik og i pengepolitikken, hvilket vi desværre endnu ikke har formået at udvirke.

Lambert (Verts/ALE).
Hr. formand, jeg vil også gerne på min gruppes vegne komplimentere ordføreren for det store arbejde, han har gjort med denne betænkning på meget kort tid. Men vi beklager manglen på ordentlig koordination inden for Parlamentet med de bredere retningslinjer for den økonomiske politik og håber, at vi kan afhjælpe dette i fremtiden.
Vi glæder os over den generelle tendens i betænkningen og i Kommissionens forslag om koordinering med andre strategier fra EU, f.eks. social integration. Men vigtigheden af strategien vedrørende bæredygtighed inden for den samlede pakke undervurderes stadig i høj grad.
Vi glæder os imidlertid også over, at der i denne betænkning lægges øget vægt på kvinders rolle, og ligeledes over Kommissionens reaktion herpå, men vi beklager, at dette punkt er blevet fjernet som et generelt mål. Vi glæder os også over den øgede understregning af balancen i arbejdslivet. Men det vil mænd ikke få, før kvinder bliver reelt ligebehandlet på arbejdspladsen, og det indbefatter også lige løn.
Vi har nogen sympati for en del af de bemærkninger, der er blevet fremsat om omkostningerne ved arbejdsløshed i form af omkostninger for arbejdsgiverne. Men lønniveauet er også vigtigt, og vi er udmærket klar over, at i visse medlemsstater og i nogle af tiltrædelseslandene er selv den nationale minimalløn i realiteten en sulteløn. Arbejdsgiverne må se på denne dimension og ikke kun på omkostningerne ved beskæftigelse.
For at vende tilbage til spørgsmålet om koordinering med andre politikker så er handelspolitikken en anden politik, der kunne medtages. Vi arbejder for et handelssystem, der effektivt tvinger produktionsomkostningerne ned, og som tilskynder virksomheder til at flytte for at få en konkurrencemæssig fordel. Derfor må vi også se på målene for vores handelspolitik og den måde, de arbejder sammen med vores beskæftigelsespolitik på, for vi er ikke overbevist om, at de overhovedet går i samme retning.

Berthu (NI).
Hr. formand, det forslag til retningslinjer for beskæftigelsespolitikken, som Kommissionen fremlægger for Parlamentet til udtalelse, er et dokument, der er fuldt af almindeligheder, såsom at øge erhvervsfrekvensen for ældre kvinder og mænd, forbedre kvaliteten af og produktiviteten i arbejdet, styrke den sociale samhørighed og integrationen. Det er almindeligheder, som vi har hørt 117 gange før. De tilfører os ikke noget, og de tilfører uden tvivl heller ikke medlemsstaternes regeringer noget.
Den koordinerede beskæftigelsesstrategi kunne imidlertid have været hensigtsmæssig, men man skulle have været mere detaljeret, nævnt mere præcise problemer og sammenligne forskellige lande. Det skulle f.eks. have været nævnt, at landene i euroområdet har en arbejdsløshed på omkring 9 %, mens nabolandene uden for euroområdet ligger i nærheden af 5 %. Kan man ikke slet ikke drage en konklusion heraf? Inden for euroområdet er der meget store udsving. Bortset fra Luxembourg, som er et specielt tilfælde, er der i den ene ende Østrig med en arbejdsløshed på 4,2 % eller Irland med 4,5 % og i den anden ende Frankrig med 9,3 % og Spanien med 11,9 %. Kan man virkelig, når der er så store forskelle, finde retningslinjer, der gælder for alle, uden at henfalde til abstrakte begreber, ja, endog kunstigheder? Jeg ville for mit vedkommende foretrække, at man holder sig til princippet om åben koordination, som omfatter mangfoldighed og udveksling af god praksis, samt at man taler om konkrete vellykkede erfaringer, som andre kan anvende.

Bushill-Matthews (PPE-DE).
Hr. formand, må jeg begynde med at komplimentere Kommissionen for de indledende ord, som jeg er meget enig i. Det, der siges om en bedre balance mellem fleksibilitet og sikkerhed og vigtigheden af foretagsomhed, er meget vigtigt i denne debat, og jeg vil henvise til det i mine afsluttende bemærkninger.
Jeg vil begynde med at fortælle en meget kort historie om Det Forenede Kongerige, der også har relevans for denne formiddag. Fra mit tidligere liv i fremstillingssektoren husker jeg levende, at en vis større detailhandler var ved at tabe markedsandele og derfor var ved at blive uenig med sit reklamebureau. Reklamebureauet havde et meget simpelt budskab: "De bruger ikke penge nok på annoncering". Budskabet var fint, så de forøgede det beløb, der blev brugt til annoncering. Virksomheden fortsatte med at tabe markedsandele, og så sagde reklamebureauet: "De bruger stadig ikke penge nok". Endelig så virksomheden lyset og fyrede reklamebureauet.
Moralen i den historie er, at når man har et problem, så behøver man ikke altid mere og mere af samme løsning, man behøver nogle andre løsninger. Det er et problem, vi står over for inden for EU og inden for Parlamentet i øjeblikket. Vi har nok af retningslinjer for beskæftigelse, Kommissionens beretning hjalp lidt, men medlemsstaterne ved allerede, præcis hvad de bør gøre. Det, de mangler, er den politiske vilje til at gøre det. Jeg tror ikke, det vil hjælpe meget, hvis vi bidrager til at gøre disse retningslinjer mere detaljerede og mere præskriptive. Jeg er enig i nogle af de kommentarer, som ordføreren har fremsat, og jeg vil helt oprigtigt rose ham for det store arbejde, han har lagt i det, det hjernearbejde, der er investeret, og også den korte tid, han har gjort det på. Jeg er især enig i det, han siger om beskatning, det er i høj grad et nationalt spørgsmål, og måtte det længe forblive sådan. Men en af de mere præskriptive konklusioner, han når frem til, og i hvert fald den idé, at arbejdsmarkedets parter, som hverken repræsenterer flertallet af arbejdsgiverne eller af arbejdstagerne, burde involveres i større udstrækning, forekommer slet ikke at være til nogen hjælp, jeg ser snarere dette som et tilbageskridt.
Endelig noterer jeg mig med hensyn til spørgsmålet om fleksibilitet, sikkerhed og iværksætterånd, at kommissæren ikke er til stede i dag, fordi hun med rette er taget til det andet, meget vigtige møde i Rådet (beskæftigelse). Jeg håber, at Kommissionen ved det møde, hvor man blandt andre spørgsmål vil tage fat på direktivet om atypiske arbejdstagere, vil benytte lejligheden til at vise, at den gerne vil fremme et andet budskab og ikke de samme gamle budskaber, som er blevet fremmet tidligere, og at den også tror på iværksætterånd og fleksibilitet og ikke ønsker at sidde fast i fortidens mudder.
Dagen i dag er en vigtig dag, og jeg ser frem til, at mødet skal udvikle sig, som jeg håber, det vil. Jeg er ked af at sige til ordføreren, at selv om jeg støtter nogle af tankerne bag det, han siger, så kan vi ikke støtte den samlede betænkning i dag.
Hughes (PSE).
Hr. formand, jeg vil også gerne takke ordføreren for det enorme arbejde, han under meget vanskelige omstændigheder har gjort for at forelægge betænkningen for os i dag. Jeg vil også gerne takke kommissæren for, hvad han sagde, og for de bestræbelser, Kommissionen har gjort sig for at acceptere ændringsforslag fra Parlamentet. Jeg ved, at Rådet gør det samme og venter på, at vi skal vedtage vores udtalelse i dag, så det kan gå videre og vedtage pakken med retningslinjer for beskæftigelsen.
Men det forudsætter, at vi vedtager betænkningen i dag. I denne forbindelse vil jeg gerne appellere til PPE-DE-Gruppen, fordi den gruppe har en tendens til at søge hævn for afvisningen af Thomas Mann-betænkningen om forårstopmødet for ca. to måneder siden. Den gruppe har bekendtgjort, at visse ændringsforslag betragtes som afgørende forslag, og hvis de afvises i Parlamentet i dag, vil gruppen stemme for at afvise hele pakken med retningslinjer for beskæftigelsen. Det ville være et overordentligt ødelæggende slag. Vi har allerede afsporet den strømlinede koordinerede proces, som involverer retningslinjerne for beskæftigelsen og den økonomiske politik. Vi håber, vi kan få hele projektet tilbage på sporet, og jeg håber, at denne gruppe vil trække sig tilbage fra afgrundens rand.
De ændringsforslag, dens medlemmer betragter som afgørende, volder os visse vanskeligheder. F.eks. drejer ændringsforslag 64 sig om stabilitetspagten. De lægger betydelig vægt på det punkt. Det er mærkeligt, for ikke engang hr. García-Margallo y Marfil fra Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål lægger så megen vægt på dette punkt i sin betænkning om de generelle retningslinjer for den økonomiske politik.
I ændringsforslag 66 opfordres der til en reduktion af den samlede skattebyrde for personer og virksomheder. Et antal medlemmer har allerede henvist til dette ændringsforslag.
Det er et afgørende ideologisk punkt og volder visse vanskeligheder for et antal af mine medlemmer. Den vægt, medlemmerne af PPE-DE-Gruppen lægger på det, tyder på, at de er besluttede på ikke at søge frem mod konsensus og hellere vil blokere for at skabe problemer for vedtagelsen af denne pakke. Dette ændringsforslag om den samlede reduktion er uforeneligt med det, de har stillet om stabilitetspagten, og det drejer sig også om et ansvarsområde, som henhører under medlemsstaterne selv.
Jeg kan ikke tro, at PPE-DE-Gruppen vil afvise hele pakken, hvis dette ændringsforslag bliver afvist, men hr. Mann forsikrer mig om, at det vil være tilfældet. Jeg håber, at gruppen vil trække sig tilbage. Jeg må modvilligt tilskynde mine medlemmer til at undlade at stemme vedrørende ændringsforslag 66 i håb om, at det vil gå igennem - selv om jeg er uenig i det. Hvis det ikke lykkes for mig, og de ikke får det ændringsforslag med, vil jeg igen appellere til PPE-DE-Gruppen om at trække sig tilbage og ikke afvise denne pakke. Det er det simpelthen ikke værd.
Det sidste, jeg vil sige, og som er meget vigtigt, drejer sig om ændringsforslag 23 om social økonomi. I sidste måned nævnte jeg under debatten om den kooperative statut, at den sociale økonomi var forsvundet fra pakken med retningslinjer for beskæftigelsen. Jeg håber, vi kan få det med igen som resultat af dette ændringsforslag.

Jensen (ELDR).
Hr. formand, flere talere har allerede i dag påpeget, at det i mange lande går den gale vej med arbejdsløsheden - den stiger. Det skyldes de generelt dårlige konjunkturer, men også at der ikke gøres en tilstrækkelig indsats for at fremme omstillingsevnen på arbejdsmarkedet, og kravene til omstillingsevne vil ikke blive mindre i de kommende år. Uddannelse spiller en vigtig rolle i denne proces, og jeg vil gerne i dag opfordre til, at beskæftigelsespolitikken også bliver set i sammenhæng med de initiativer, der er i gang mellem undervisningsministrene i EU, med henblik på en åben koordinering af uddannelserne for at fremme kvaliteten af dem. Det vil have stor betydning for vores konkurrenceevne på længere sigt - der kommer jo en synteserapport til efteråret, som skal drøftes på topmødet i foråret 2004.
Vi er alle enige om, at målet er fuld beskæftigelse, og at dette mål ikke kan nås uden en grundlæggende sund økonomi, sunde offentlige finanser, godt investeringsklima og god konkurrenceevne, som er kerneelementer, når der skal skabes arbejdspladser. Det er ikke modsætninger til det, som dele af Europa-Parlamentet måske synes at mene.
Jeg synes, at Rådet har gjort et godt stykke arbejde med forenklingen af beskæftigelsesretningslinjerne. Det var der behov for. Mange af retningslinjerne var udtryk for knopskydning, snarere end et reelt behov for deres indhold, og for mange retningslinjer betyder jo blot, at hele processen bliver mere uforståelig og mere ligegyldig. Derfor kunne jeg godt ønske, at Parlamentet havde været mere sparsom med mængden af ændringsforslag, selv om vores ordfører har gjort en stor indsats for at få tingene kogt ned til noget, der er til at forstå. Jo flere retningslinjer man propper ind i beskæftigelsespolitikken, jo mere risikerer man, at de opfattes som ligegyldige. Det skal være sådan, at vi fokuserer på målet: mere beskæftigelse og flere arbejdspladser i Europa.

Bouwman (Verts/ALE).
Hr. formand, jeg vil gerne fremsætte nogle korte bemærkninger i forbindelse med det, som fru Lambert sagde.
At hr. Vitorino er til stede her og ikke fru Diamantopoulou, skyldes, at hun befinder sig i Rådet (socialministrene). Men det er i orden. Vi stemmer i dag, og det er meget rart at høre, at det, vi allerede har besluttet i udvalget, og som forhåbentlig bliver godkendt i dag - jeg støtter således hr. Hughes' opfordring til PPE-DE-Gruppen - drøftes der, således at vi kan nå frem til yderligere beslutninger. Jeg vil gerne opfordre til forskellige ting. For det første tror jeg, at den almindelige mainstreaming, som vi anmoder om, er meget vigtig, og at denne egentlig kunne udvides, for jeg tror, at hele ligestillingsaspektet, som beskæftigelsesstrategien tidligere indeholdt, stadig bør formuleres som en slags målsætning.
Jeg opfordrer også til udformning af to handlingsprogrammer. Det første skal modvirke arbejdsløshed. Alle ved, hvad der er galt. Arbejdsløsheden stiger, recessionen forværres hurtigt og vil også vare længe, og det skal der gøres noget ved. Der er ingen balance mellem den langsigtede strategi med f.eks. større arbejdsdeltagelse og den kortsigtede strategi på en række andre områder. Det andet handlingsprogram skal forbedre kvaliteten af arbejdet og øge produktiviteten. Navnlig en modernisering af tilrettelæggelsen af arbejdet er absolut påkrævet. Endelig tror jeg, det er vigtigt, at vi tager lokale og regionale måder at gribe problemet an på og inddragelsen af de nationale parlamenter meget alvorligt.

Della Vedova (NI).
Hr. formand, jeg må indrømme, at jeg ikke har så meget tiltro til, at den slags dokumenter nytter noget. Desuden bør den situation, der er ved at opstå med hensyn til Lissabon-målsætningerne, efter min mening give os stof til eftertanke. Det er let at være enig om, at arbejdsløsheden skal reduceres væsentligt inden 2010. Jeg tror ikke, at man kan finde en eneste europæisk borger - hverken på højrefløjen, på venstrefløjen eller i midten - som ville stemme imod et sådant forslag. Og det er let at være enig om, at politikkerne skal være med til at halvere - når vi nu var i gang, kunne vi lige så godt have skrevet "udrydde" - fattigdommen inden 2010. Efter min opfattelse er det alt for let at blive enig om den slags målsætninger. Problemet opstår - og det er et problem, som man ikke tager op - når det gælder om at træffe valg, tage beslutninger eller bede om, at der tages nogle bestemte beslutninger. Sådan som det allerede er blevet sagt, stiger beskæftigelsen - hvilket fremgår af en række yderst fornuftige retningslinjer om beskæftigelseskvaliteten, ligestilling mellem mænd og kvinder, arbejde osv. når økonomien vokser. Hvis arbejdsmarkedet og arbejdsmarkedspolitikkerne skal kunne fremme den økonomiske og beskæftigelsesmæssige vækst i Europa, er det nødvendigt med en massiv tilførsel af fleksibilitet og liberalisering på beskæftigelsesområdet og i forbindelse med arbejdsformidlingen.
Hvad beskatningen angår, skal vi være opmærksomme på bidragsbyrden til pensionssystemerne. Arbejdsløsheden blandt de unge arbejdstagere - både de tyske, de italienske og de europæiske arbejdstagere i det hele taget - er den pris, som de må betale for finansieringen af nogle alt for gavmilde pensioner til de arbejdstagere, som går for tidligt på pension.

Bastos (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, medlemsstaternes beskæftigelsespolitik bør koncentrere sig om klare prioriteringer, der tager hensyn til den aktuelle økonomiske sammenhæng, det udvidede EU's behov og en bedre gennemførelse af Lissabon-strategien. Livslang læring, aktiv aldring og bekæmpelse af sort arbejde er prioriteringer, der bør lægges vægt på, som ordføreren så udmærket gør det. Selv om denne betænkning fremhæver betydningen af prioriteringer, som der er almindelig enighed om, behandler den dog visse aspekter mindre hensigtsmæssigt.
Det gælder for det første stabilitetspagten. Det er medlemsstaternes opgave at gennemføre beskæftigelsesstrategien, og de bør sikre, at der allokeres de nødvendige finansielle midler under hensyntagen til de offentlige finansers soliditet i overensstemmelse med de generelle retningslinjer for den økonomiske politik og med stabilitetspagten. Stabilitetspagten er et afgørende instrument til at garantere god forvaltning af de offentlige finanser i medlemsstaterne, bæredygtig vækst og en effektiv ØMU. Man bliver derfor nødt til at overholde pagten og opfylde dens bestemmelser, også hvad angår den europæiske beskæftigelsesstrategi.
For det andet må indvandring som generel strategi for jobskabelse nøje ses i en større helhed. Rekruttering af indvandrede arbejdstagere må ske med omtanke. Gældende bestemmelser for indrejse, ophold og arbejde må overholdes for at undgå ukontrolleret indvandring. Ulovlig indvandring til medlemsstaterne er omfattet af ekstremt forskelligartet lovgivning og er steget i de seneste år i kraft af menneskesmugling og menneskehandlernes aktivitet. Den enkelte medlemsstat må fastsætte kvalifikationstyper og det antal arbejdstagere, som den ønsker at rekruttere ud fra sit arbejdsmarkeds behov, sin demografiske udvikling og sin integrationskapacitet. Derudover bør bekæmpelsen af sort arbejde styrkes ved at nedbringe lønudgifterne og gøre jobskabelsen mindre omkostningskrævende.
For det tredje må de mål, der opstilles om f.eks. nedbringelse af arbejdsløsheden eller kvinders deltagelse på arbejdsmarkedet, være ambitiøse, men gennemførlige, og der må tages højde for medlemsstaternes forskellige udgangspunkt. Disse mål må ses som fremskridt, der skal skabes, og ikke niveauer, der skal nås. Ellers risikerer vi, at de bliver urimelige eller dårligt gennemført i de nationale beskæftigelsesplaner.
Til slut vil jeg gerne takke kommissær António Vitorino, der så udmærket har beskrevet nødvendigheden af balance mellem sikkerhed og fleksibilitet som afgørende faktorer for konkurrenceevne og produktivitet i Europa.

Ghilardotti (PSE).
Hr. formand, hr. kommissær, også jeg vil gerne takke Kommissionen for de retningslinjer, som den har foreslået, og for de udtalelser, som kommissæren kom med. Jeg vil ligeledes gerne takke ordføreren, da han efter min mening på kort tid har forsøgt at tage højde for alle Parlamentets synspunkter uden at give afkald på målsætningerne om kvalitet.
Jeg vil koncentrere mig om nogle få betragtninger. Hvis man tager højde for den økonomiske situation og den erfaring, som den europæiske beskæftigelsesstrategi har givet os i de senere år, tror jeg, at Kommissionen allerede i sine forslag forsøgte at fastlægge nogle specifikke målsætninger, der efter min mening er særligt betydningsfulde, fordi de er i tråd med de henstillinger, som Kommissionen selv kom med ud fra vurderingen af de nationale beskæftigelsesplaner. Efter min opfattelse bliver denne strategi således hele tiden mere specialiseret. Hvis EU-intitutionerne skal kunne fremme denne specialisering, er det naturligvis nødvendigt med en stærkere tilslutning fra mange medlemsstaters side.
Jeg vil komme ind på et par spørgsmål i den forbindelse. Kommissionen, ordføreren og Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender præciserede nogle af aspekterne i Kommissionens meddelelse, f.eks. nødvendigheden af at investere i kvalitet og tjenesteydelser for reelt at muliggøre kvindernes beskæftigelse, der er det kritiske punkt i alle landene og især i nogle af dem, eftersom det medfører et lavt beskæftigelsesniveau og et højt arbejdsløshedsniveau. Dette er muligt ved at uddanne kvinderne og sørge for de tjenesteydelser, der er nødvendige for at skabe en situation, som er gunstig for kvindernes beskæftigelse. De ændringsforslag, der blev vedtaget i udvalget, går i den retning. Desuden er det nødvendigt med et mere effektivt partnerskab i medlemsstaterne, hvor regeringerne, de nationale parlamenter og de lokale myndigheder deltager og spiller den rolle, som de hver især skal spille. Her er der efter min mening tale om konkrete målsætninger. Det er et punkt, som vi alle er enige om, men som er svært at forene med en generel skattelettelse, eftersom man er nødt til at vælge, om man ønsker ressourcer til investeringerne eller en skattelettelse.

Grönfeldt Bergman (PPE-DE).
Hr. formand, ifølge traktaten skal der foreligge retningslinjer for medlemsstaternes beskæftigelsespolitik. Selv om jeg stiller mig meget tvivlende over for nytten af retningslinjer på EU-plan, giver det ikke mening at diskutere begrundelserne for dem på nuværende tidspunkt. Jeg vil derfor tage udgangspunkt i Kommissionens forslag til retningslinjer og navnlig kommentere Herman Schmids betænkning, som den ser ud efter afstemningen i udvalget.
Mange ting i Kommissionens forslag er udmærkede, om end allerede det er for detaljeret. Behandlingen i udvalget har bevirket, at der er kommet yderligere detaljerede krav og foranstaltninger til. Hvis retningslinjer skal kunne bidrage til noget, skal de være forankrede i de respektive medlemsstater. Det giver ikke mening, at man som i det foreliggende forslag angiver en stadig stigende mængde af detailmål og foranstaltninger. I dag drejer det sig om 15 medlemsstater, i morgen om 25! At mindst 33 % af børn under tre år skal tilbydes pasning er et spørgsmål, som retningslinjer på EU-niveau efter min opfattelse ikke har det fjerneste at gøre med.
Den foreliggende betænkning har ud over den almindelige fejl med for mange detaljer den fejl, at den indeholder punkter, som jeg tvivler meget på vil kunne bidrage til at øge beskæftigelsen. Ordføreren skriver i sin tekst, at ansvaret for at gennemføre en vellykket beskæftigelsespolitik ligger hos medlemsstaterne. Det er helt rigtigt. Så længe medlemsstaternes regeringer ikke er parat til selv at vedtage de nødvendige foranstaltninger for at reformere arbejdsmarkedet, vil der nemlig ikke ske nogen nævneværdig forbedring af beskæftigelsen. Jeg tænker især på reformer, som har til formål at gøre det lettere at ansætte personale, men også at afskedige medarbejdere. Det er desværre sådan, at hvis en lille virksomhed skal turde ansætte endnu en medarbejder, skal den vide, at den også kan reducere antallet af medarbejdere, hvis det bliver nødvendigt. Tyskland er et eksempel på, hvad der sker, når et stift arbejdsmarkedet ikke reformeres. Arbejdsløsheden er steget kraftigt, til dels på grund af den stive arbejdsmarkedslovgivning. Det forholder sig også sådan, at jo længere man venter med at reformere arbejdsmarkederne, jo sværere bliver det.
Det kan måske virke mærkeligt, at jeg som medlem af De Moderate refererer til det, som den britiske finansminister sagde for nylig, men det var godt. Han sagde, at der er behov for strukturelle reformer, hvis den europæiske økonomi skal have ny fart, at der er behov for flere liberaliseringer inden for handelen og frem for alt en liberalisering af arbejdsmarkederne gennem mindre regulering og et sundere niveau for beskyttelsen af arbejdstagerne. Inden for EU er der i dag 13 millioner mennesker uden arbejde. Finansminister Gordon Brown mente, at fleksibilitet ikke udgør nogen trussel mod fuld beskæftigelse, men derimod er en forudsætning for fuld beskæftigelse.
Retningslinjerne bør derfor være mere overordnede og sigte på foranstaltninger, der sammen med retningslinjerne for den økonomiske politik fører til økonomisk vækst og følgelig til flere i arbejde og dermed til ressourcer til bl.a. uddannelse og omsorg.

Crowley (UEN).
Hr. formand, jeg vil gerne begynde med at komplimentere ordføreren for hans fremragende arbejde med denne betænkning. I betragtning af den korte frist har han gjort et meget fornuftigt og konsensusbaseret forsøg på at få en udtalelse fra Parlamentet, som kan forelægges ved mødet i Rådet. Naturligvis har vi ret til at blive rådspurgt i henhold til forpligtelserne i traktaten, og vi bør altid benytte sådanne muligheder til at fremlægge de idéer, som vi som repræsentanter for borgerne i EU gerne ser fremmet.
Jeg har vanskeligheder med nogle aspekter ved denne betænkning, i særdeleshed i forbindelse med indførelsen af spørgsmål, der knytter sig til stabilitets- og vækstpagten. Jeg tror ikke, vi behøver yderligere at udbrede os om, hvad Kommissionen allerede har sagt om denne sag. I sidste instans bør vores rolle og vores mål være at forsøge at skabe flere og bedre arbejdspladser for folk for at sikre, at retningslinjerne, som de er formuleret, bliver bedre fokuseret, at de er fleksible i den betydning, at de kan reagere på nye muligheder, der opstår, og at de er baseret på konkurrenceevne for at sikre, at virksomhederne bliver opmuntret til at antage flere og ikke til at flytte produktionen udenlands eller uden for EU.
Et af de afgørende områder, når det gælder at skabe flere arbejdspladser, har, når man ser på de foreliggende kendsgerninger, været sunde offentlige finanser med et ordentligt skattesystem for at sikre, at folk bliver belønnet mere for deres arbejde og får lov til at beholde flere af deres penge i egne lommer i stedet for at blive straffet for at arbejde. Det gælder ikke kun arbejdstagere, det gælder også de virksomheder, der beskæftiger disse arbejdstagere. Vi må sikre, at modellen med samarbejde på arbejdsmarkedet, som har haft så stor succes med at skabe harmoni på erhvervsområdet, bliver opretholdt og styrket. Vi må også i år, det europæiske handicapår, tage hensyn til folk med handicap, hvoraf 70 % er uden arbejde. Nye, innovative foranstaltninger og forskning må fremmes for at integrere folk med handicap på arbejdsmarkedet.
Jeg anbefaler denne betænkning til Parlamentet og takker også for dets støtte til mine ændringsforslag.

Weiler (PSE).
Hr. formand, kære kolleger, jeg takker ordføreren for hans forslag, som også har vores gruppes støtte. Vi mener, at det er nødvendigt at foreslå ambitiøse mål og pragmatiske enkeltforanstaltninger, nye innovative projekter, flere lokale og regionale initiativer - alt det har De taget med i Deres betænkning. Vi har allerede for længe siden besluttet og krævet, at de nationale parlamenter skal inddrages stærkere, ikke kun i Danmark og Skotland, men i hele EU. Det er imidlertid også klogt af den europæiske beskæftigelsespolitik, at den levner spillerum for nationale mål og nationale beslutninger. Til kollegaen fra Sverige vil jeg gerne sige, at det tyske arbejdsmarked ganske rigtigt skal reformeres, men forringelse af beskyttelsen mod opsigelse har ikke ført til flere arbejdspladser i et eneste EU-land.
Jeg vil imidlertid også sige, at vi kritiserer de kristelige demokrater på to punkter. Det ene er allerede blevet nævnt, forslag 62. Kommissionen har foreslået, at arbejdskraftpotentiale, som opstår som følge af indvandring, skal udnyttes i overensstemmelse med indvandringspolitikken. Jeg tror, det er nødvendigt, at de kristelige demokrater ser dette faktum i øjnene, og at det ikke føres ud i det absurde gennem bilaterale særordninger mellem medlemsstaterne, og der hersker en konservativ tavshed i forhold til denne praksis. Generelle skattenedsættelser kan vi ikke støtte, og jeg er ked af, at dette forslag her ophøjes til et nøgleforslag. Erhvervslivet i Europa forventer noget andet. De forventer planlægningssikkerhed på lang sigt, kvalificerede arbejdstagere, en optimal infrastruktur, støtte til videnskab og forskning, udtynding i regeljunglen og investeringer. Disse initiativer er nødvendige, og det opnår man ikke med generelle skattelettelser.

Koukiadis (PSE).
Hr. formand, det er meget vigtigt for Parlamentet, at retningslinjerne for beskæftigelse vedtages, især i dag hvor Kommissionen fremlægger et revideret forslag med et begrænset antal mål, som udgør hovedhjørnestenene i den europæiske sociale model i den nye økonomi. Set i lyset heraf er Parlamentets vedtagelse af ordførerens betænkning med et bredt flertal ikke blot den eneste vej frem, det er også en forpligtelse over for de europæiske borgere, hvis interesser vi repræsenterer.
Med det initiativ, Kommissionen har taget, bekræfter man tilsyneladende prioriteten vedrørende kvalitetskonkurrence, der har både arbejdskvalitet og kvaliteten af offentlig service som faste bestanddele. Den politik med at fremme ikke kun billigt arbejde, men billigere og billigere arbejde, som PPE-DE-Gruppens ændringsforslag fører frem til, er en blindgyde, da den medfører en gradvis nedsættelse af levestandarden, samtidig med at den holder liv i virksomheder med lav produktivitet og små vækstmuligheder, som ordføreren helt korrekt understreger. Så i stedet for ihærdigt at søge efter en forbindelse til stabilitetspagten, som begrænser initiativer til intervention på arbejdsmarkedet og foranstaltninger til modernisering af den offentlige service for at undgå, at den tabes på gulvet og overdrages til den private sektor, bør vi konsekvent søge andre retninger. Der bør søges en større samordning med det europæiske charter om små virksomheder, som lægger vægt på fremme af virksomheder baseret på viden og innovation, og tilskyndes til at tilnærme industripolitikken til kravene i den europæiske sociale model. I stedet for at følge denne retning har industripolitikken indtil nu marginaliseret de spørgsmål, der har med beskæftigelse at gøre.
Det vil være beklageligt, hvis PPE-DE-Gruppen holder fast i sine oprindelige valg, som i stedet for at medføre, at man udnytter kvalitetens konkurrenceevne, som er til fordel for europæisk økonomi, insisterer på større og større udnyttelse af billigt arbejde.
Til sidst vil jeg gerne rose Kommissionen, fordi den lægger særlig vægt på et meget tæt og mere aktivt samarbejde med de nationale parlamenter og på inddragelsen af lokalsamfundene med tilsvarende konkrete forpligtelser til at øge beskæftigelsen. Det er en idé, som jeg også har støttet tidligere. På denne måde vil vi ikke kun opnå at gøre ansvaret for beskæftigelsesspørgsmål bredere, men også, at der udvikles en sund konkurrence mellem de enkelte regioner i et land.

Pérez Álvarez (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, jeg vil indlede med at takke hr. Schmid for hans glimrende arbejde. Jeg vil også takke ham for hans indsats for at finde et fælles ståsted, selv om vi nok ikke er enige om alt.
Det Europæiske Råd i Lissabon fastsatte et strategisk mål for EU. Unionen skulle blive den mest dynamiske og konkurrencedygtige videnbaserede økonomi på markedet. Den skulle tillige kunne skabe en holdbar økonomisk vækst og flere og bedre job. Den sociale samhørighed skulle også blive større. EU's forpligtelse til at skabe job blev konsolideret og styrket på Det Europæiske Råd i Stockholm i 2001 og i Barcelona i 2002. Jeg mener derfor, at det på et tidspunkt, hvor den europæiske økonomi er stagnerende, og udvidelsen er nært forestående, er på sin plads at gentage de ambitioner, der kom til udtryk i Lissabon og Barcelona. Disse ambitioner burde tilpasses til den aktuelle økonomiske situation.
Desuden har enhver borger i EU ret til arbejde i henhold til artikel 15 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder. Økonomisk aktivitet, arbejde og gunstige betingelser for udvikling kan ikke isoleres og behandles som et selvstændigt område. Jeg vil derfor fokusere på nogle tværgående idéer. Jeg er opmærksom på tidsbegrænsningerne og agter kun at stille et par forslag, eftersom Regina Bastos allerede har understreget, at det er nødvendigt at overholde stabilitetspagten, fortsat at bekæmpe ulovlig indvandring og at sikre integrationen af lovlige indvandrere, når det er nødvendigt.
Jeg tænker på konkrete idéer som tilsagnet om flere og bedre job. Det skulle være job, hvor fleksibilitet og stabilitet ikke behøver at true arbejdstagernes rettigheder. Der er også idéen om at gøre socialpolitikker, f.eks. om arbejdsulykker, horisontale. Jeg tænker på udvikling af en forebyggelseskultur og afværgelse af den slags ulykker. Når alt kommer til alt, indeholder denne betænkning konkrete forpligtelser til at nedbringe antallet af arbejdsulykker. Så er der politikkerne om lige muligheder. Det er vigtigt at gå videre end til spørgsmål om indtjening og kvinders adgang til arbejdsmarkedet. Som jeg ser det, er det også væsentligt, at arbejdspladsens krav kan forliges med familielivets. Nationale parlamenter, regionale forsamlinger, nationale og lokale myndigheder spiller alle sammen en rolle her. De er i en god position til at indkredse behovene. Som kommissær Vitorino sagde, er de også i en god position til at hjælpe med at undersøge nye beskæftigelsesmuligheder sammen med alle de involverede parter.
Santini (PPE-DE).
Hr. formand, jeg benytter mig også af hr. Andrias og hr. Mantovanis taletid. De har bedt mig om at give udtryk for deres beklagelse over, at de var nødt til at blive i Italien på grund af strejke og lignende alvorlige spørgsmål. Jeg vil kort give udtryk for deres holdninger også, og det håber jeg, at jeg kan gøre godt nok.
Europas ledere - og navnlig Europa-Parlamentet - har til opgave at ændre, ajourføre og omstrukturere den sociale markedsøkonomimodel, uden at det går ud over den sociale indsats. Man skal ikke længere søge sikkerhed i jobbet ved at gøre de rettigheder, som man har erhvervet, gældende, men ved hjælp af viden, indsats og efteruddannelse. Lønfleksibilitet - som man altid har været fortaler for, i det mindste teoretisk, men som ofte ikke er blevet fulgt i praksis - skal være en reel målsætning for Parlamentet, der skal komme med en klar og bestemt angivelse af, hvad vi skal gøre for at nå denne målsætning.
Denne reformindsats skal navnlig støttes af de berørte parter, det vil sige af alle arbejdsmarkedets parter, der skal indgå nogle seriøse aftaler om uddannelse, innovation og fleksibilitet, som de dog ikke må løbe fra senere, nemlig når de skal iværksættes. I drøftelserne om kontrakternes tilrettelæggelse skal man styrke virksomhedsaspektet, men også den fleksible løn. Et styrket virksomhedsaspekt danner rammerne for, at der kan skabes produktivitet, og at det individuelle bidrag kan vurderes. Det er klart, at det for at nå disse målsætninger er nødvendigt at supplere forhandlingerne på nationalt plan med forhandlinger på virksomhedsplan. For at sikre beskæftigelsen er det dog - sådan som det allerede er blevet sagt - først og fremmest nødvendigt, at der ikke mindst sættes gang i investeringerne, der virker som en sand drivkraft, navnlig i de kommende initiativer, som er rettet mod de central- og østeuropæiske lande. Joint venture-selskaber er endnu et element, der giver en saltvandsindsprøjtning til små og mellemstore virksomheder, som - og det må vi ikke glemme - tegner sig for over 90 % af beskæftigelsen i Europa.
Når vi sørger for fleksibilitet, skal vi passe på, at den ikke bliver et bekvemmelighedsinstrument for nogle virksomheder, der benytter denne løsning til at skabe atypiske arbejdspladser f.eks. i form af samarbejdskontrakter, som ikke giver en sikker fremtid, specielt ikke for de unge. Ved at misbruge dette instrument risikerer vi at få kommende generationer med usikkert og løst arbejde, men også og ikke mindst, at pensionerne bliver beskedne, og at de kommende pensionister således bliver fattige. Derfor skal vi undgå, at demagogien kommer til at styre disse vigtige reformer, og vi skal gøre en resolut indsats for at tage nogle konkrete og gennemførlige skridt.

Sacrédeus (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil også takke Herman Schmid for et konstruktivt arbejde med denne betænkning.
Til hr. Vitorino fra Kommissionen vil jeg nævne et par ændringsforslag, som vi Kristelige Demokrater, og jeg personligt, har været med til at forfatte. Det drejer sig om den demografiske udfordring, som man i Stockholm i marts 2001 fastslog som værende et af Unionens absolut vigtigste fremtidsspørgsmål. I 2050 vil Den Europæiske Union efter beregningerne have 40 millioner flere pensionister end i dag og dermed 40 millioner færre i den arbejdsdygtige alder. Dette er medtaget i ændringsforslag 1, som er en vigtig tekst i Herman Schmids betænkning. Jeg vil spørge hr. Vitorino, hvordan han ser på krisen for pensionssystemet, for den økonomiske udvikling og for hele byers overlevelse i Den Europæiske Union på baggrund af den alvorlige demografiske udvikling.
Det er positivt, at en række ændringsforslag, bl.a. 28 og 38, som drejer sig om foreningen af familie- og arbejdsliv, nu er med i Herman Schmids betænkning. Det er et utroligt vigtigt spørgsmål, men det er ikke godt, at man i ændringsforslag 43 til betænkningen siger, at foreningen af arbejds- og familieliv navnlig skal ske ved at satse på udviklingen af børnepasningsmuligheder. Det burde i højere grad dreje sig om børnenes ret til at få mere tid sammen med deres forældre end om, at vi nødvendigvis skal udvikle børnepasningsmuligheder, der giver børnene mindre tid sammen med deres forældre.
Ændringsforslag 9 er også vigtigt. Det drejer sig om, at skattemoralen skal styrkes, lige vilkår for konkurrencen mellem virksomhederne og en styrket bekæmpelse af sort arbejde.
Til sidst vil jeg slå et slag for ændringsforslag 60, hvor man understreger betydningen af familier, familievirksomheder og generationsskifte. Hvis vi i det hele taget skal kunne skaffe arbejdspladser på lang sigt, skal spørgsmålet om generationsskifte løses i familievirksomhederne.

Formanden.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i dag kl. 11.30.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0172/2003) af Mollar for Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender med forslag til Europa-Parlamentets henstilling til Rådet om aftalerne mellem EU og USA om gensidig retshjælp i straffesager og udlevering (2003/2003(INI)).

Hernández Mollar (PPE-DE)
Hr. formand, jeg mener, at jeg under Parlamentets forhandling den 14. maj gjorde rede for, hvad vi opfattede som positive og negative sider ved den aftale, vi nu behandler.
Jeg synes, at den henstilling, som jeg i dag forelægger på vegne af det udvalg, som jeg er formand for, giver et troværdigt billede af vores synspunkter.
For det første er det vigtigt, at disse aftaler tjener som instrumenter til at udvide beskyttelsen af de grundlæggende rettigheder. Det skulle være i overensstemmelse med det begreb, som Europa har udviklet på grundlag af vores forfatninger og retspraksis ved domstolene i Luxembourg og Strasbourg. EU kan ikke basere forhandlingerne på standarder, der er lavere end dem, som det kræver af sig selv. Det er indlysende for os, og vi kan ikke gå ind for udlevering eller retshjælp i straffesager, hvis der er risiko for dødsstraf eller uretfærdig rettergang. Militærdomstole er et eksempel på sidstnævnte.
For det andet kan disse aftaler give begge parter mulighed for at forbedre deres respektive procedurer og endog deres lovgivning. Det gælder f.eks. den databeskyttelse, der skal indføres på begge sider af Atlanten.
For det tredje giver ingen international aftale mening uden en gensidighedsklausul, som gælder for begge parter. Vi opfordrer derfor til, at spørgsmålet om de europæiske borgere, der er tilbageholdt på Guantánamo-basen, løses én gang for alle. Til trods for at min gruppe ikke ønsker, at underskrivelsen af aftalerne er betinget af en løsning, ønsker vi på det kraftigste at understrege, at denne situation skal afklares omgående.
For det fjerde skulle disse aftaler også give os mulighed for at styrke vores interne lovgivning og gøre den mere effektiv. Eksisterende aftaler mellem medlemsstaterne bør derfor gå forud. Den europæiske arrestordre er et godt eksempel. Disse aftaler bør ikke konkurrere med andre relevante traktater som den, der gælder for Den Internationale Straffedomstol.
For det femte bør aftaler så vigtige som dem, der er blevet underskrevet med USA, overvåges af Rådet og Kommissionen. Aftalerne bør også overvåges på parlamentarisk plan af et blandet udvalg bestående af både medlemmer af Europa-Parlamentet og USA's Kongres. Det er i begge parters interesse at nedsætte et sådant udvalg så hurtigt som muligt.
Til sidst vil jeg tale om det følsomste spørgsmål, nemlig den procedure, som Rådet bebudede under den sidste plenarforhandling. Vi har ikke fået noget positivt svar på vores anmodning om en formel høring mellem beslutningerne om underskrivelse og ratificering af aftalerne.
Disse er de første internationale EU-aftaler baseret på både anden og tredje søjle. Almindelig høring af Parlamentet er derfor påkrævet af en række årsager.
En af årsagerne er, at høring skal være reglen for vedtagelse af akter, der hører ind under tredje søjle, herunder akter, der falder ind under kategorien internationale aftaler.
En anden er, at parlamentarisk kontrol af denne type aftaler er reglen i alle medlemsstaterne. En sådan kontrol må derfor anses for at være et fælles princip, og EU er forpligtet til at tage hensyn til det i henhold til EU-traktatens artikel 6.
Af alle disse årsager mener vi, at høring af Parlamentet er den eneste procedure, der ville være helt i overensstemmelse med princippet om demokrati og retsstatsprincippet, der nævnes i EU-traktatens artikel 6, stk. 1.
Lad mig stille Dem et spørgsmål, hr. formand. Nu, hvor vi laver udkast til en ny forfatning for Europa, hvordan kan vi så forklare Europas borgere, at aftaler, der har direkte indflydelse på deres menneskerettigheder, kan træde i kraft uden Europa-Parlamentets kontrol?
Vi mener, at en rådsbeslutning om at høre Parlamentet om ratificering af aftaler baseret på artikel 24-38 ville være helt i overensstemmelse med traktaten. Det ville også være helt i orden i forhold til den institutionelle politik, som Kommissionen allerede har foreslået.
Hr. formand, vi håber, at Rådet (almindelige anliggender) vil ændre holdning i lyset af disse argumenter. Det kan kun være i dets egen og hele Unionens interesse, at det ændrer holdning og undgår at skabe et alvorligt demokratisk underskud.
Vitorino
Hr. formand, jeg vil gerne begynde med at takke Parlamentet, i særdeleshed hr. Hernández Mollar, formanden for Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender, for denne betænkning om et så vigtigt og følsomt spørgsmål. Jeg glæder mig over, at forslagene til aftaler er blevet gjort offentligt tilgængelige, og at Parlamentet har fået mulighed for at se på dem, sideløbende med at nationale parlamenter i medlemsstaterne ser på dem.
Man må erkende, at disse aftaler under artikel 24 og 38 forhandles af Rådet. Kommissionen er ikke forhandler vedrørende disse udadrettede aftaler. Derfor deltager Kommissionen i denne debat i det omfang, den er associeret med forhandlingsprocessen, men Ministerrådet har det sidste ord.
Vi vil gerne udtrykke vores anerkendelse af de bestræbelser, som det belgiske, spanske, danske og nu græske formandskab har gjort sig for at fremlægge disse aftaler i forlængelse af den beslutning, der blev taget af Det Europæiske Råd efter begivenhederne den 11. september 2001. På basis af dette mandat og direktiverne for forhandling, der blev vedtaget af Rådet (retlige og indre anliggender), glæder Kommissionen sig over, at konsultationsproceduren bliver afsluttet tidsnok til at gøre det muligt for EU og USA at undertegne aftalerne under topmødet sidst i denne måned.
I overensstemmelse med det mandat, Rådet har givet formandskabet til at forhandle om aftalerne med USA i april sidste år, har Kommissionen fra begyndelsen deltaget i forhandlingerne, så den har særdeles god baggrund for at forstå de virkelige forskelle, der viser sig her.
Vi har forstået, at Kommissionens rolle var at hjælpe med til at nå et positivt resultat. Som Parlamentet er Kommissionen i henhold til sit udkast til henstilling af den opfattelse, at stærkere løsninger ville have været at foretrække vedrørende et antal punkter, der dækkes af disse aftaler. Jeg har haft mulighed for at få en konstruktiv diskussion om et antal af de punkter, Parlamentet har rejst i Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender, sammen med den græske justitsminister. Den græske minister drøftede også et antal af disse bekymrende ting under den debat, der fandt sted under Europa-Parlamentets mødeperiode i sidste måned, vedrørende aftaler mellem EU og USA.
Lad mig understrege, at USA ikke blev tilfreds på et antal punkter, som var af væsentlig betydning for dem, og som Unionen var stærkt imod, såsom udlevering af europæiske borgere og begrænsning af undtagelsen for politiske lovovertrædelser i forbindelse med udlevering.
Vi må nu foretage en samlet vurdering af resultatet af forhandlingerne. Et af kriterierne for denne vurdering er merværdien af en aftale med Unionen sammenlignet med den situation, der eksisterer i øjeblikket på basis af bilaterale aftaler mellem medlemsstaterne og USA. Denne vurdering må foretages under hensyntagen til, at dette, som formanden nævnte, er den første aftale for Unionen på justits- og indenrigsområdet, og det vil skabe et historisk præcedens.
I tilgift til de ubestridelige fordele, som aftalerne vedrørende udlevering og gensidig juridisk bistand med USA vil bringe med hensyn til konkret juridisk samarbejde i kriminalsager og kampen mod organiseret kriminalitet og terrorisme, vil jeg fokusere på følgende, idet jeg forsøger at tage fat på nogle af de væsentligste indvendinger, som Parlamentet har fremført.
Hvad angår beskyttelsen mod dødsstraf, tåler udkastet til aftale om udlevering sammenligning med de stærkeste antidødsstrafsbestemmelser, der kan findes i de nuværende bilaterale traktater, hvad enten det drejer sig om en aftale med en medlemsstat eller med et af kandidatlandene. Det betyder, at hvad angår alle de andre bilaterale aftaler, er denne bestemmelse mod dødsstraf stærkere i den nuværende aftale for EU end i det store flertal af de andre. Derudover muliggør den påberåbelse af alle de grunde til nægtelse, som findes i bilaterale udleveringsaftaler mellem en medlemsstat og USA, og vil åbne mulighed for konsultation i tilfælde af, at forfatningsmæssige principper eller endelige juridiske afgørelser med bindende virkning for en stat, der er blevet ansøgt herom, kan hæmme gennemførelsen af en udlevering. Denne bestemmelse giver i kombination med særlig henvisning i bemærkningerne til individuelle rettigheder, retfærdig rettergang og en upartisk domstol væsentlige garantier.
Jeg vil insistere på, at medlemsstaterne må bindes af den europæiske menneskerettighedskonvention og dens protokoller. Intet i disse udkast til aftaler må føre til en mindre grad af opfyldelse af disse internationale forpligtelser.
Det er også min faste overbevisning, at Det Europæiske Konvent vil komme til en positiv konklusion med hensyn til medtagelsen af chartret om grundlæggende rettigheder i den kommende forfatning og derved give det en juridisk bindende og forfatningsmæssig status.
Hvad angår artikel 10 i udkastet til aftale om udlevering og i særdeleshed den situation, hvor en anmodning om udlevering strider mod en europæisk arrestordre, skal en medlemsstat, der bliver konfronteret med en sådan situation med modstridende anmodninger, tage hensyn til et antal kriterier for at træffe en afgørelse, der i vidt omfang svarer til en liste over sådanne modstridende anmodninger, som allerede foreligger i rammeafgørelsen, der etablerede den europæiske arrestordre.
Udpegningen af den kompetente myndighed overlades til den medlemsstat, som anmodningen rettes til. Det kan være en juridisk myndighed, medmindre den eksisterende bilaterale traktat mellem den pågældende medlemsstat og USA foreskriver en udøvende myndighed.
Derudover er den endelige ordlyd af udkastet til aftale, der blev udarbejdet for ganske nylig under den sidste forhandlingsrunde, blevet forbedret i væsentlig grad, for så vidt som den bedre understreger den kendsgerning, at rammeafgørelsen vedrørende den europæiske arrestordre kan ændres i forbindelse med en yderligere udvidelse af EU. Det kan så igen føre til vedtagelse af aftalen med USA parallelt med en naturlig udvikling af lovgivningen vedrørende den europæiske arrestordre.
Endelig hvad angår bestemmelserne om databeskyttelse, er den relevante bestemmelse i udkastet til aftale om gensidig juridisk bistand med USA bygget over de to seneste europæiske tekster: Den Europæiske Unions konvention om gensidig retshjælp i straffesager fra 2000, og Europarådets konvention om it-kriminalitet.

Coelho (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, de aftaler, som vi diskuterer i dag, er vigtige og positive, som det jo også er sagt af kommissæren og hr. Hernández Mollar, der har udført et fremragende arbejde for Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender i denne sag. Det er, som det er blevet fremhævet, første gang, der indgås aftaler om udlevering og gensidig retshjælp mellem EU og et tredjeland. Og det er positivt, at samarbejdet styrkes mellem USA og EU, så bekæmpelsen af den grænseoverskridende kriminalitet kan blive mere effektiv og vores demokratiske samfund, vores fælles værdier og vores borgere få den nødvendige beskyttelse.
Jeg tilslutter mig dem, der kritiserer den hemmelighedsfuldhed, der har omgærdet forhandlingerne, og at Rådet har holdt Europa-Parlamentet uden for og forsøgt at klassificere aftalernes tekst som fortrolig. Man fatter ikke den holdning, når der et tale om noget, der direkte påvirker vores borgeres grundlæggende rettigheder. Heldigvis har Rådet opgivet denne absurde og uacceptable klassifikation.
Vi har her to aftaler, som vi i det store og hele kan støtte, idet der dog er nogle punkter, hvor der må skabes større sikkerhed. For det første, at den behandling, der skal blive USA til del, aldrig kan blive den samme som den, der tilkommer EU's medlemsstater efter den europæiske arrestordre, eftersom USA jo ikke er underlagt fællesskabsretten og heller ikke menneskerettighedskonventionen eller EU's databeskyttelsesregler. For det andet, at en udleveringsanmodning ved en europæisk arrestordre eller en anmodning om fremmøde for Den Internationale Straffedomstol altid skal prioriteres over en udleveringsanmodning fra USA. For det tredje, at der er garanti for, at der ikke vil kunne ske udlevering til USA, når den anklagede kan idømmes dødsstraf, eller når der er tale om personer, der skal stilles for en militærdomstol. For det fjerde, at der udtrykkelig henvises til unionstraktatens artikel 6 samt til Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder. For det femte, at der fastsættes præcise og effektive garantier vedrørende databeskyttelse, som sikrer en beskyttelse, der mindst svarer til bestemmelserne i Europarådets konvention.
Jeg håber, at der skabes den nødvendige sikkerhed på disse punkter i de aftaler, som skal undertegnes på topmødet mellem EU og USA den 25. juni.

Terrón i Cusí (PSE).
Hr. formand, dette er virkelig en vigtig aftale. Det er første gang, at EU som sådan har forhandlet om en aftale af denne art. Det skaber præcedens. Derfor er de bekymringer, som formanden for Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender har givet udtryk for vedrørende forhandlingernes gennemførelse og vedtagelse af aftalen, efter min opfattelse meget relevante, og jeg støtter hans synspunkter. Jeg synes, at hr. Hernández Mollar har gjort et godt stykke arbejde. Jeg vil også lykønske ham med hans forelæggelse, med det han forklarede os.
Hvad angår indholdet, mener jeg, at det ville være meget positivt at blive enige med USA. Det er imidlertid umuligt at ignorere forskellene mellem vores to systemer. Det er især umuligt at ignorere dødsstraffen. Forbeholdet i forbindelse med udlevering er derfor helt klart. Jeg mener, at situationen vedrørende retshjælp er mindre klar, og jeg synes derfor, at artikel 9 er utilstrækkelig.
Jeg finder det heller ikke fornuftigt, at en anmodning indgivet af en medlemsstat ikke går forud for en anmodning indgivet af et tredjeland, som det fremgår af artikel 10. Jeg har også problemer med USA's holdning til Den Internationale Straffedomstol. Det samme gælder andre europæiske stater. Jeg mener, at det af aftaleteksten klart bør fremgå, at en anmodning indgivet af Den Internationale Straffedomstol går forud for en anmodning indgivet af et tredjeland. Det ville være latterligt, hvis det ikke var tilfældet, når den europæiske arrestordre går forud for selv medlemsstaternes anmodning.
Endelig vil jeg igen rejse spørgsmålet om, hvorvidt det er politisk klogt at underskrive aftalen uden at finde en løsning på problemet i Guantánamo. Jeg mener ikke, at det ville være klogt at gøre det. Derfor støtter jeg synspunktet om, at underskrivelsen skulle være betinget af, at der findes en løsning på et problem, der berører mange europæiske borgere. Vi ved faktisk ikke, hvor mange af vores borgere, der bliver tilbageholdt i Guantánamo sammen med borgere fra andre lande rundt omkring i verden. Jeg mener, at den situation er helt uacceptabel.
Jeg håber stærkt, at medlemsstaterne og fællesskabsinstitutionerne vil sætte himmel og jord i bevægelse. Retten til at blive stillet for en domstol er virkelig en grundlæggende ret. Den knæsættes i alle forfatningerne. Politisk set kan vi ganske enkelt ikke indgå en særlig aftale med et tredjeland, som tilbageholder mennesker på disse betingelser.
Ludford (ELDR).
Hr. formand, der er helt indlysende mening i at udglatte vanskelighederne ved at få to juridiske systemer til at arbejde sammen for at fange kriminelle og terrorister. Ofte når det gælder håndhævelse af loven og efterretningsvirksomhed, er forskellige organer jaloux vedrørende deres territorier og prærogativer, og modvillige mod at dele oplysninger med hinanden, fordi kundskab er magt, og man må se nøje på bureaukratiske krav. Men det er noget helt andet at retfærdiggøre, at man fejer juridiske sikkerhedsforanstaltninger, anklagedes rettigheder og bekymringer vedrørende privatlivets fred til side under påberåbelse af krigen mod terrorisme.
Vi har indvendinger mod disse aftaler både af procedure- og indholdsmæssige grunde. Som andre har sagt, har den grad af unødvendigt hemmelighedskræmmeri, som Rådet har indført, været helt skandaløs. Jeg er ked af at se, at Rådet ikke er til stede i dag. Der er ikke blevet givet nogen rimelig forklaring. Den eneste mulige forklaring er et ønske om at unddrage sig ansvarlighed over for Parlamentet. Det, at man ikke tidligere har rådspurgt Parlamentet, er en skandale, og retfærdiggørelsen af dette demokratiske underskud - at aftalerne falder ind under udenrigspolitikken snarere end retspolitikken - er yderst tynd. Jeg håber meget, at den nye EU-forfatning vil forhindre, at dette nogensinde sker igen, for vi vil få flere aftaler af denne slags. Jeg ønsker, at den europæiske offentlighed kan forstå - og en dag vil dette ske - at den virkelige trussel mod deres rettigheder ikke kommer fra Parlamentet eller Kommissionen - Fællesskabets institutioner - men fra de udøvende beføjelser, som Rådet på arrogant vis udnytter i en mellemstatslig kabale.
Jeg håber bare, at kommissær Vitorino har ret i, at forordet og teksten vil sikre, at ingen udleverede europæiske borgere eller personer med ophold i Europa vil blive udsat for dødsstraf, og at ingen europæer vil ende i Guantánamo Bay uden anklage og uden retssag eller blive stillet over for en militærdomstol, der har beføjelser til at idømme dødsstraf uden appelmulighed. Jeg håber også, at tiden vil vise, at medlemsstaternes forpligtelser over for Den Internationale Domstol ikke bringes i fare, for ellers vil der virkelig være en skandale i den europæiske offentlighed. Vi må få en løsning på skandalen med europæere i Guantánamo Bay, før vi ratificerer denne aftale. Jeg har ikke den tillid til Rådet, som jeg har til kommissær Vitorino. Jeg er ked af, at Rådet ikke er her i dag, så de kan høre vores indvendinger.

Buitenweg (Verts/ALE).
Hr. formand, min gruppe er meget bekymret over den aftale, som Rådet vil indgå med USA. Af politiske grunde dækkes der over de problemer, som opstår ved mere samarbejde inden for politi og retsvæsen. For naturligvis kan vi bedre fange kriminelle med mere samarbejde, og det er godt. Men dette samarbejde skal foretages under strenge forudsætninger, hvad angår mistænktes rettigheder, da man ellers underminerer folks tillid til myndighederne. Vi må passe på, vi ikke skyder store huller i vores retsstat for at glæde det vilde vesten.
Mine bekymringer over det amerikanske retssystem går længere end vildskud såsom dødsstraf i Guantánamo Bay. Mine bekymringer vedrører kernen i det amerikanske system. Godt 92 % af alle domme er plea bargains, det vil sige tilståelse af visse tiltaleforhold for derved at opnå strafnedsættelse. Det indebærer, at beviset ikke kontrolleres i godt 92 % af tilfældene, men at der forhandles om straffen med mistænkte, som er under pres på grund af angst for absurd høje straffe. Det er ikke nogen ærlig proces, og jeg er glad for, at der i beslutningsforslaget henvises til den europæiske menneskerettighedskonvention, fordi denne foreskriver en ærlig proces.
Et andet godt punkt i hr. Hernández Mollars betænkning er, at den understreger, at der er andre løsninger end udlevering af vores europæiske borgere til USA, i hvert fald når det drejer sig om forbrydelser, som er begået på europæisk område. Lad USA overdrage beviset mod en mistænkt til den kompetente EU-medlemsstat. Så kan vi stille vores borgere for en domstol ifølge vores egne traditioner og med vores egne garantier. Så kan folk afsone deres straf tæt på hjemmet. Det ville jeg kalde et godt samarbejde mellem ligeværdige partnere.

Coûteaux (EDD).
Hr. formand, hr. Hernández Mollars betænkning er fuld af gode intentioner, og den bliver uden tvivl vedtaget, men den er også præget af en mærkelig naivitet.
Hvordan kan man indgå juridiske aftaler - eller overhovedet diskutere ret - med et land som USA, der lader hånt om retten, ja, selve begrebet ret? Hvordan kan man overveje at udlevere EU-borgere til et land, som i stadig mindre grad overholder den samme lovgivning som vores? Det er det spørgsmål, som betænkningen stiller. Vi er ved at forhandle med et land, som anvender dødsstraf, og som vi overvejer at udlevere EU-borgere til. Det er et land, som ikke overholder de grundlæggende rettigheder, særlig i forbindelse med love til bekæmpelse af terrorisme, et land, som indbringer flere og flere sager for dets militærdomstole, således at man måske kommer til at se statsborgere fra EU-lande blive dømt af en amerikansk militærdomstol. Det er et land, hvis bestemmelser om overførsel af personlige data helt klart ikke er i overensstemmelse med vores love, således at vi i sidste ende må spørge os selv, hvorfor vi vedtager love om dette emne, og for øvrigt også på mange andre områder, når vi skal forlade os på et land, der med vilje overtræder dem.
Endelig er det et land, som opfører sig som stammerne førhen, og tager europæiske statsborgere til fange og sætter dem i fængsel uden at gøre sig den ulejlighed at anklage dem. Her tænker jeg selvfølgelig på Guantánamo, men der er helt sikkert andre eksempler, og det anvender endog sikkert tortur, desværre uden at vække journalisternes nysgerrighed!
I virkeligheden har vi at gøre med et land, som ikke overholder international ret, og vi har efter min mening intet retsligt og strafferetligt led at holde det fast på. Jeg tvivler imidlertid på, at EU er i stand til at indtage en fast holdning, da det selv er fanget i fælden og over for USA indtager en passiv holdning, som på et eller andet tidspunkt vil føre os ud i belastende situationer. Der dukker for øvrigt eksempler op herpå.

Santini (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil gerne takke vores formand, hr. Hernández Mollar, for de krumspring, som han har gjort for at kunne forelægge dette forslag for Parlamentet. Det har ikke været let. For at forstå vigtigheden heraf - og navnlig for at forstå aftalens omfang - må vi ikke glemme bevæggrundene til disse tiltag. Det er nemlig ikke så meget den umiddelbare reaktion efter den 11. september, men snarere, at det efter disse dramatiske dage var nødvendigt at oprette et netværk for at kontrollere og bekæmpe de terrororganisationer, som opererer i hele verden. Sådan som der står i den beslutning, Parlamentet vedtog i december 2001, skal en hvilken som helst aftale om retsligt samarbejde og politisamarbejde, som EU indgår, være i overensstemmelse med menneskerettighedskonventionen.
Det første, vi skal sørge for, er - sådan som det allerede er blevet sagt - at der ikke gives tilladelse til udleveringen af fængslede personer, som risikerer dødsstraf i USA. Hvis vi holder fast ved dette princip, kan jeg ikke se, hvilke andre bekymringer der skulle være. At forlange, at denne aftales gennemførelse under alle omstændigheder bliver betinget af løftet om at gøre noget ved situationen på Guantánamo-basen, er efter vores mening at gå for vidt. Vi kan bede USA om at belyse og skabe klarhed omkring det, der foregår på denne base, men vi bør ikke lægge hindringer i vejen for en aftale, som har en meget større rækkevidde, eftersom den er til gavn for verdenssikkerheden og ikke bare for USA's sikkerhed. Derfor stemte vi mod ændringsforslaget om Guantánamo i udvalget, og vi fjernede således dette spørgsmål, som vi eventuelt kan behandle særskilt på et senere tidspunkt. Med hensyn til angivelsen af USA som et land, hvor menneskerettighederne ikke respekteres, må jeg sige, at det er noget, som jeg ikke vil gøre mig til dommer over, men at vi skal huske, at USA er det første egentlige demokrati i verden og i civilisationens historie. Visse vurderinger er efter min mening rent partiske.
Aftalen er et vigtigt skridt i den rigtige retning, ikke bare når det gælder bekæmpelsen af terrorisme, men også når det gælder bekæmpelsen af økonomisk kriminalitet, international narkotikahandel, hvidvaskning af penge, cyberkriminalitet og menneskehandel. Det er problemer, som tilsyneladende er forskellige, men som i virkeligheden har det til fælles, at det er tvingende nødvendigt med en resolut, hurtig og ubetinget indsats.

Evans, Robert J.E. (PSE).
Hr. formand, hr. Vitorino sagde ved begyndelsen af denne debat, at det er en vigtig og følsom lovgivning. Ingen vil bestride det. Der er heller ingen, der vil bestride, at der i dagens klima er behov for et stærkt internationalt samarbejde, for at udveksle idéer, tanker, data og efterretninger. Men jeg håber, at Rådet vil se på referatet af denne debat og ikke bruge denne lovgivning til at træde accepterede værdier og traditioner inden for EU under fode.
Hr. Hernández Mollar, ordføreren, sagde, at vi ikke kan acceptere standarder, der er lavere end dem, vi selv ville kræve i EU. Hr. Coûteaux tilsluttede sig for få minutter siden disse idéer. Jeg mener, at vi ikke kun taler om europæere - vi ser også på de fundamentale rettigheder for mennesker i USA. Et antal medlemmer af Parlamentet har alvorlige forbehold over for dette, og det er grunden til, at vi er bekymret over nogle elementer i denne lovgivning.
Præsident Bush har lovet, at USA altid vil stå fast på retfærdighed for alle. Hvis det er tilfældet, så bør han og andre straks standse brugen af henrettelser i USA. I de sidste 25 år er mere end 840 mennesker blevet henrettet efter mange af de mord, der sker i USA. Mord bliver udført både af hvide og sorte, og alligevel er ca. 15 gange så mange sorte amerikanere som hvide blevet henrettet. Sorte bliver ofte dømt af juryer, der kun består af hvide, så vi bør være meget bekymrede over enhver europæer, der bliver udleveret til USA, og vi må sætte spørgsmålstegn ved hele det amerikanske juridiske system, der tillader dette.
Det andet, jeg vil sige, vedrører Guantánamo Bay, Camp Delta, en slags Gulag drevet af USA for udenlandske fanger, der er tilbageholdt på ubestemt tid uden anklage. Hr. Santini siger, at vi skulle vente med det til en anden gang. Hr. Santini, PPE-DE-Gruppen stemte imod dette i udvalget, og De repræsenterer De Kristelige Demokrater. Jeg har set på alle detaljerne vedrørende Guantánamo Bay, og jeg kan ikke se, at lejren lever op til nogen kristelige eller demokratiske principper. Jeg er overrasket over, at De stemte imod det i udvalget. Jeg håber, at De vil tænke Dem om endnu en gang, når De skal stemme om det under afstemningen i dag.

Boogerd-Quaak (ELDR).
Hr. formand, der er tre fundamentale spørgsmål, der skal besvares. Gør denne aftale bekæmpelsen af kriminalitet mere effektiv? Vil den styrke det europæiske retlige område? Er der tale om en merværdi, hvad angår garantierne for mistænkte?
Disse spørgsmål kan efter min opfattelse endnu ikke besvares med et ja. Det skyldes bl.a. den fulgte procedure. Kommissær Vitorino sagde, at dette er Unionens første aftale, og at det er en milepæl. Ja, det er en milepæl, men derfor kræver det en anden procedure. Hemmelige forhandlinger, fortrolige dokumenter og underkendelse af Europa-Parlamentet og de nationale parlamenter er ikke nogen milepæl. Denne fejl ligger fuldstændigt på den europæiske side. RIA-Rådet fortjener en dumpekarakter. Det er fuldstændig vanvittigt, at der her i Europa skal kæmpes om demokratiske grundlæggende rettigheder såsom parlamentarisk kontrol.
Aftalens indhold rejser også mange spørgsmål. Det er faktisk normalt, men så skal man også kunne diskutere dem. Hvem træffer f.eks. i sidste instans beslutningen om udlevering, dommerne eller udenrigsministerierne? Hvem udleveres? Hvordan håndterer vi et system som plea bargains, det vil sige tilståelse af visse tiltaleforhold for derved at opnå strafnedsættelse? Det kom fru Buitenweg udførligt ind på. Der mangler f.eks. en vigtig analyse af den seneste Homeland Security Act's indflydelse på oplysninger, som Unionen eller dens agenturer giver. Der er risiko for, at Den Internationale Domstol undermineres. Der er stadig ikke klarhed om retshjælp og anvendelse af oplysninger til andre formål.
Nu kommer jeg til Guantánamo-sagen. Adskillige talere og især Hernández Mollar, formand for Udvalget om Borgernes Friheder, har sagt kloge ord herom. Der må virkelig gøres noget ved det.
Kort sagt er det en aftale, som ikke bare kan jages igennem. Rådet er begyndt i god tid, men det har systematisk vendt ryggen til både de nationale parlamenter og Europa-Parlamentet, i modsætning til USA, som i det mindste hører Kongressen.
Hr. formand, er det en milepæl? Ikke endnu.

Krarup (GUE/NGL).
Aftalerne mellem USA og EU drejer sig jo reelt om at integrere EU-landenes og USA's strafferet og strafferetspleje, i hvert fald væsentlige dele af det. Aftalerne burde få enhver seriøs retspolitiker til at protestere. Disse aftaler repræsenterer det foreløbige lavpunkt i udviklingen af EU's retspolitik. I de nordiske lande mente fagfolk ellers, at lavpunktet var nået med de to rammeafgørelser om den europæiske arrestordre og foranstaltninger til bekæmpelse af terrorisme, men det er altså værre endnu. Læg mærke til, at den eneste professionelle udredning, som EU's institutioner har iværksat om disse afgørende retspolitiske temaer, rummer alvorlige principielle kritikpunkter som følge af, at EU-retsakterne bryder med en række strafferetlige og straffeprocessuelle grundprincipper inden for de rettigheder, der er en afgørende del af vores demokratiske værdigrundlag.
Det drejer sig om det såkaldte EU-netværk af uafhængige eksperter i grundrettigheder, som den 31. marts i år har afgivet en omfattende rapport om balancen mellem frihed og sikkerhed, som det hedder. Har nogen inden for EU-systemet taget sig af ekspertgruppens kritik af, at retsakterne kompromitterer retssikkerheden? Overhovedet ikke.
Med disse aftaler er det som sagt værre endnu. EU-systemet og medlemsstaterne vil nu for det første acceptere udlevering af medlemsstaternes statsborgere til strafforfølgelse og afsoning i USA, som er en retspolitisk bananrepublik. Flere talere har henvist til skandalen på Guantánamo, hvor EU-borgere tilbageholdes og mishandles under forhold, som bryder afgørende med international ret og grundlæggende retsprincipper.
Det er ubegribeligt, at man kan indgå aftale med en retspolitisk bananrepublik. Og dernæst vil man tillade de amerikanske efterretningstjenester at operere inden for medlemsstaterne. Forud er gået et års hemmelige forhandlinger, og med Rådets ord: "interessen i at beskytte Rådets forhandlinger er vigtigere end interessen i demokratisk kontrol". Kan vi synke dybere? Jeg henviser i øvrigt til den mindretalsudtalelse til betænkningen, som jeg har været med til at afgive på GUE/NGL-Gruppens vegne.

Maes (Verts/ALE).
Hr. formand, hr. kommissær, jeg beklager, at Rådet ikke er til stede, for det er Rådet, som forhandler, og det kunne da i det mindste lytte til Parlamentet. Der er en klar grund til at bekæmpe den internationalt organiserede terrorisme og den internationalt organiserede kriminalitet gennem samarbejde. Det spørgsmål, som i øjeblikket stilles Parlamentet, er imidlertid, om de betingelser, hvorpå dette samarbejde skulle foregå, i tilstrækkelig grad er opfyldt.
Jeg tror, at Parlamentet - gennem formanden for udvalget, hr. Hernández Mollar, og mange kolleger - har gjort opmærksom på de minimale betingelser, som Parlamentet kræver, og som virkelig skal opfyldes. F.eks. intet samarbejde med særdomstole eller militærdomstole og ingen udlevering, hvis der er risiko for dødsstraf. Parlamenter skal høres om proceduren for indgåelse af aftalen og om kontrollen med gennemførelsen af den.
Jeg har hørt en hel del spørgsmål, og jeg tilslutter mig fuldt ud disse. F.eks. om den unilateralisme, som USA udviser i udenrigspolitikken, og som godt kunne medføre, at udleveringer også begynder at udvise et unilateralt aspekt, og at de europæiske lande ikke kan forvente at få ret meget til gengæld.

Blokland (EDD).
Hr. formand, Hernández Mollar-betænkningen giver en fortræffelig begrundelse for indholdet af aftalerne mellem USA og EU om udlevering og gensidig retshjælp. Med rette støttes de to aftaler i betænkningen, men beslutningsforslagets holdning til USA er for kritisk. EU-medlemsstaternes og USA's retssystemer er faktisk ikke ens, men også USA udgør en demokratisk nation, hvor menneskerettighederne garanteres. Vores egen moralske overlegenhedsfølelse, som beslutningsforslaget og ligeledes denne forhandling udstråler, er derfor malplaceret.
Til sidst vil jeg sige noget om den demokratiske kontrol, et andet punkt, der kritiseres i beslutningsforslaget. Alle nationale parlamenter skal godkende aftalerne, før disse kan ratificeres. Forestil Dem, at indholdet af dem er i strid med de allerede eksisterende bilaterale aftaler mellem individuelle medlemsstater og USA eller med menneskerettighedskonventionerne. I så tilfælde stoler jeg på, at de nationale parlamenter ikke er bange for at bruge deres demokratiske rettigheder. Der er altså absolut kontrol.

Swiebel (PSE).
Hr. formand, det foreliggende beslutningsforslags tekst lader intet tilbage at ønske, hvad angår tydelighed. Europa-Parlamentets budskab er, at udkastene til aftalerne ikke skal undertegnes, medmindre Rådet fjerner nogle af Parlamentets fundamentale indvendinger. Jeg håber stadig, at formandskabet vil tage behørigt hensyn til disse indvendinger, således som det for øvrigt er forpligtet til i henhold til traktaten om Den Europæiske Union.
Det er første gang, at EU som sådan vil undertegne en konvention med et tredjeland inden for strafferetligt samarbejde, men EU giver det forkerte eksempel. Rådet bør i fremtiden på et tidligere stadium inddrage medlemsstaternes folkevalgte parlamenter og Europa-Parlamentet i forhandlingerne. Teksterne i udkastene til aftalerne har været hemmeligholdt i for lang tid. Det er utilladeligt, især fordi elementære borgerlige rettigheder tilsyneladende sættes over styr under påskud af USA's kriminalitetsbekæmpelse. At konstatere dette har hverken med moralsk overlegenhedsfølelse eller med antiamerikanisme at gøre. Retsplejen i USA giver utilstrækkelige garantier for mistænktes rettigheder. På grund af de meget udbredte forhandlingsprocedurer inden for straffeprocessen er det ikke udelukket, at uskyldige mistænkte dømmes, eller at mistænkte dømmes uden tilstrækkelige beviser. Denne situation er forværret gennem ny lovgivning og ny praksis i USA efter den 11. september. Hvis EU vil tage sin egen retsbeskyttelse alvorligt, skal det først indgå de to aftaler med USA, når de garantier, som et overvældende flertal i Parlamentet kræver, er optaget deri.
Rådet må gøre sit hjemmearbejde om igen, og det er karakteristisk for det demokratiske styres svaghed i Europa, at Rådet indtil nu har kunnet tillade sig ikke at tage hensyn til det folkevalgte Parlaments opfattelser, men vi er naturligvis ikke dumme, hr. formand.

Boumediene-Thiery (Verts/ALE).
Hr. formand, kære kolleger, disse aftalers betydning for det retslige og politimæssige samarbejde må ikke medføre, at vores værdier ikke respekteres. Jeg ønsker at stille to spørgsmål. Som bekendt eksisterer dødsstraffen stadig i USA, og selv om vi indgår en aftale, der ikke omfatter anvendelse af dødsstraf, eksisterer problemet stadigvæk. Dødsstraf strider mod vores værdier.
Selv om vi ved, at der i forbindelse med forbrydelser indføres et hierarki mellem amerikanske statsborgere, som ikke kan retsforfølges ved Den Internationale Straffedomstol, og EU-borgere, der kan udleveres til USA for at blive retsforfulgt af de amerikanske retsmyndigheder, er en sådan forskelsbehandling også i modstrid med vores principper. Tilfældet med fangerne på Guantánamo er det mest indlysende eksempel på, at USA ikke overholder de grundlæggende rettigheder, når de indbringer fangerne for en speciel ret og overalt overtræder deres ret til et forsvar. Vi ved, at disse mennesker bliver udsat for en umenneskelig nedværdigende behandling, som er i strid med international ret og verdenserklæringen om menneskerettigheder. Mener De virkelig, at det på disse betingelser ville være passende, at EU går med til at udlevere en person til USA uanset nationalitet?
Til sidst vil jeg spørge om, hvilken garanti der er for, at USA rent faktisk vil overholde en aftale med EU, når de ikke overholder deres internationale forpligtelser, lader hånt om international ret, betragter sig selv som værende hævet over loven og som havende ret til at træffe alle beslutninger unilateralt, som angrebet på Irak har vist?

Sandbæk (EDD).
Hr. formand, begivenhederne den 11. september var tragiske og dybt utilgivelige. Ingen ønsker at se dem gentaget, men det ville være næsten lige så tragisk at se dem udnyttet til at bryde med fundamentale retssikkerhedsgarantier og menneskerettigheder, som vi EU-borgere normalt er beskyttet af.
Som mindretalsudtalelsen med rette gør opmærksom på, indeholder aftalerne mellem EU og USA ikke blot tvivlsomme tiltag til bekæmpelse af terrorisme, men aftalerne bliver en glidebane hen imod udlevering og retsligt samarbejde i straffesager generelt. Europæiske borgere, der begår en formodet lovovertrædelse med en strafferamme på mindst et år, kan ifølge aftalerne udleveres til USA - et land der, som mange har nævnt det, praktiserer dødsstraf.
Jeg kan på ingen måde støtte tankegangen i disse internationale aftaler og stemmer derfor imod betænkningen, men jeg vil gerne opfordre til, at man støtter de ændringsforslag, der er fremsat af GUE/NGL.

Alavanos (GUE/NGL).
Hr. formand, jeg vil sige, at det er meget oprørende, at Rådet ikke er til stede under en forhandling som denne, især i betragtning af at Rådet fik en forhåndsmeddelelse på Europa-Parlamentets sidste plenarmøde. Det ville være en fordel, hvis Kommissionen og Rådet reagerede på Europa-Parlamentets forhåndsmeddelelser, især i så vigtige spørgsmål som dette. Den eneste acceptable undskyldning for Rådets fravær ville være, hvis formanden var lukket inde et sted for at læse Amnesty Internationals rapport for 2003, som fortæller os, at den største risiko for rettighederne i dag er de foranstaltninger, USA træffer på internationalt plan med den 11. september som påskud og med det formål at underminere og forringe borgernes demokratiske og andre rettigheder.
Det spørgsmål, vi behandler her, om aftalen om udlevering og gensidig retshjælp i straffesager drejer sig om USA's eksport af indskrænkninger af rettigheder, især når det drejer sig om dødsstraf. USA eksporterer indskrænkningerne til os, og vi tager dem til os med denne aftale uden at skamme os og, desværre, under græsk formandskab.
Jeg vil gerne bede kommissær Vitorino sige, hvad han mener. Hr. kommissær, da De jo er her og endnu ikke er generalsekretær for NATO, vil jeg spørge, hvad De mener om artikel 13, som drejer sig om anmodning om udlevering af en person, der kan blive idømt dødsstraf, og hvor det anføres, at der fra EU's side kan nægtes udlevering, ikke at der skal nægtes udlevering. Hvorfor? Vil De godt forklare det, så vi kan forstå det?

Vitorino
Hr. formand, i denne debat har Kommissionen virket som en uafhængig rådgiver, fordi den ikke var forhandler, den har bistået forskellige rådsformandskaber i deres forhandlinger. Derfor vil jeg forsøge at opklare nogle af de punkter, som er blevet rejst, og tilkendegive Kommissionens opfattelse af dem.
Jeg vil begynde med artikel 13. Jeg skal forsøge at udtrykke mig klart. Aftalen mellem USA og EU er en bilateral aftale, som regulerer forholdet mellem EU og USA. Den regulerer ikke forholdet mellem medlemsstaterne i EU indbyrdes eller de forpligtelser, som medlemsstaterne har i henhold til andre internationale juridiske instrumenter. Alle medlemsstaterne har underskrevet den europæiske menneskerettighedskonvention og den særlige protokol, der forbyder dødsstraf. Det betyder, at medlemsstaterne, hvis de handler i overensstemmelse med deres internationale forpligtelser under den europæiske menneskerettighedskonvention, vil nægte udlevering i tilfælde, hvor dødsstraffen er aktuel.
Dette hidrører ikke fra en forpligtelse mellem EU og USA. Det hidrører direkte fra medlemsstaternes forpligtelse til at være på linje med den europæiske menneskerettighedskonvention, med protokollen og, håber jeg, EU's charter om grundlæggende rettigheder, der vil få forfatningsmæssig status og være juridisk bindende, efter at det er optaget i den nye forfatningstraktat.
Når det drejer sig om Den Internationale Straffedomstol, vil jeg henlede Deres opmærksomhed på, at artikel 10 i aftalen ikke vedrører Den Internationale Straffedomstol, fordi den ikke er en stat, og artikel 10 regulerer kun de kriterier, der skal anvendes, når der samtidig vedrørende samme person rettes modstridende anmodninger fra en tredje stat - som USA - og en medlemsstat fra EU. Den behandler ikke anmodninger fra Den Internationale Straffedomstol. Derfor er der ikke noget, der forhindrer medlemsstaterne i at beslutte, hvad de vil gøre vedrørende en anmodning fra Den Internationale Straffedomstol, uanset bilaterale aftaler med USA.
Når det drejer sig om den europæiske arrestordre i sig selv, kan jeg endog erklære mig enig med Parlamentet. Men desværre vedtog Rådet ikke Kommissionens forslag om den europæiske arrestordres forrang. Her ligger problemet. Vi taler i dag ikke om en altomfattende forrang for den europæiske arrestordre over andre anmodninger om udlevering. En sådan eksisterer ikke. Rammeafgørelsen om den europæiske arrestordre anerkender allerede, at når der er fremsat krav i henhold til den europæiske arrestordre og et tilsvarende krav om udlevering fra et tredjeland, er der et antal kriterier, som skal tages i betragtning for at afgøre, hvilket krav der skal have forrang. Så vi ændrer ikke EU's juridiske system. Kommissionen beklager, at denne forrang ikke tidligere er blevet anerkendt, da Rådet vedtog den europæiske arrestordre. Men i dag eksisterer en sådan forrang ikke og kan derfor ikke påvirkes af bestemmelserne i en bilateral aftale med USA.
Det, vi var omhyggelige med at sige, var, at muligheden for i fremtiden at anerkende en europæisk arrestordres forrang ikke kan undermineres eller begrænses af denne form for bilateral aftale. Der findes en særlig bestemmelse om revision af sådanne bilaterale aftaler med USA i tilfælde af, at vi beslutter at anerkende den europæiske arrestordres forrang i fremtiden. Jeg håber, at vi før eller senere vil gøre dette.
Endelig må det vedrørende de særlige domstole siges, at det afgørende spørgsmål for mig - og jeg har altid sagt dette til Parlamentet - ikke er, hvad det er for en domstol, det er ikke et spørgsmål om særlige domstole i sig selv - selv visse medlemsstater har særlige domstole i EU. Spørgsmålet drejer sig om retfærdig rettergang og garantier, så udlevering kun bevilges, når der findes garantier for, at den medlemsstat, der fremsætter anmodningen, vil gennemføre en passende og fair rettergang. Der er to betragtninger i aftalerne, som forholder sig til dette spørgsmål. Den første drejer sig om hensyntagen til individers rettigheder og til lov og orden. Den anden drejer sig om garantier og de respektive juridiske systemer, der giver ret til retfærdig rettergang for en udleveret.
Frem for alt er der artikel 16a om ikke-fravigelse, som i stk. 1 fastholder alle grunde til nægtelse i forbindelse med en sag, der ikke er omfattet af denne aftale, i henhold til en gældende bilateral udleveringsaftale, og som i stk. 2 opfordrer til konsultationer, hvor de forfatningsmæssige principper for den stat, anmodningen er rettet til, kan udgøre hindringer for gennemførelsen af dens pligt til udlevering. Sådan som jeg fortolker det, kan alt, hvad der kan anses for at være et krav om udlevering til en domstol, der ikke respekterer ordentlige rettergangsprincipper, give baggrund for at anvende artikel 16a om ikke-fravigelse.
Endelig håber jeg inderligt, at vi i den kommende forfatning får særlige bestemmelser ikke kun om høring af Parlamentet vedrørende den slags aftaler, som vil blive hyppigere i fremtiden, men også vedrørende EF-Domstolens kompetence til at garantere, at disse aftaler er fuldt ud forenelige med den kommende forfatning for EU.

Formanden.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i dag kl. 11.30.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0137/2003) af Roure for Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender om Kommissionens forslag med henblik på vedtagelse af Rådets direktiv om betingelserne for tredjelandsstatsborgeres indrejse og ophold med henblik på studier, faglig uddannelse eller volontørtjeneste (KOM(2002) 548 - C5-0502/2002 - 2002/0242(CNS)).
Før vi tager fat på debatten, vil jeg gerne bede Dem alle om at overholde taletiden, for ellers får vi problemer med afstemningen.

Vitorino
Hr. formand, ærede medlemmer, jeg vil gerne først takke ordføreren, Martine Roure, for det udførte arbejde og for den beundringsværdige samarbejdsvilje, som hun har udvist under udarbejdelsen af denne vigtige betænkning.
Med dette direktiv, der supplerer de tre andre om familiesammenføring, indvandring med henblik på økonomisk aktivitet og status som fastboende udlænding, anser Kommissionen sit lovgivningsarbejde for afsluttet, hvad angår grundlaget for en fælles politik for lovlig indvandring, eftersom vi har besluttet ikke at fremlægge et forslag vedrørende alle de personer, der ikke er omfattet af de foregående forslag.
Jeg glæder mig over, at Parlamentet er kommet Kommissionen i møde og så hurtigt har vedtaget denne betænkning. Forslaget sigter på tredjelandsstatsborgeres migrationer med henblik på uddannelse. Det er en særlig type indvandring, da den er midlertidig og principielt begrænset til uddannelsens varighed, ligesom den er gensidigt berigende for både hjemlandet og værtslandet, for ikke at tale om migranten selv, der har et direkte udbytte.
Dette forslag drejer sig godt nok om indvandringspolitik, men det bør også ses i sammenhæng med Fællesskabets uddannelsesindsats. Vores mål er klart at befordre migration med henblik på uddannelse, herunder at modtage det størst mulige antal studerende fra tredjelande inden for de højere uddannelser. Direktivforslaget er blevet udformet i denne ånd. De adgangsbetingelser, som det fastsætter, er blevet gjort så objektive som muligt, så ansøgningerne kan blive behandlet på en hurtig og enkel måde, ligesom de er udformet klart og præcist, så medlemsstaterne kan sætte ind over for alle former for forsøg på misbrug. Det er også, tror jeg, et innovativt forslag, der følger op på uddannelsernes stigende internationalisering, fordi det ligeledes anerkender de studerendes ret til at flytte til en anden medlemsstat for at fortsætte deres studier, efter at de har fået adgang til én af EU's medlemsstater.
Forslaget omfatter endvidere de faglige uddannelser og fastlægger modtagelsesvilkårene for ulønnede praktikanter, f.eks. sådanne, der skal uddannes i en virksomhed. Det supplerer her direktivforslaget om indvandring med henblik på økonomisk aktivitet, der vedrører lønnede praktikanter. Som opfølgning på møder med ngo'er indeholder vores forslag også bestemmelser for elever på sekundærtrinnet og for volontører og disses adgang til Fællesskabet. Formålet er at lette udvekslingsprogrammer for elever på sekundærtrinnet. Fællesskabet har den største interesse i at befordre elevernes kulturelle forståelse, således at de senere fristes til at vende tilbage til Fællesskabet som studerende ved en videregående uddannelse. Forslaget har også fået tilføjet en bestemmelse, der regulerer adgangen for volontører, så det forebygges, at de havner i et juridisk tomrum. Kommissionen har selvfølgelig ikke ladet overvejelser om offentlig sikkerhed ude af betragtning. Forslaget indeholder derfor en bestemmelse om offentlig orden og sikkerhed, så medlemsstaterne får tilstrækkeligt med manøvrerum til at træffe de nødvendige forholdsregler ikke mindst i henseende til terrortruslen.

Roure (PSE)
Hr. formand, hr. kommissær, mine kære kolleger, indledningsvis vil jeg takke skyggeordførerne fra alle grupper hjerteligt. Takket være det arbejde, som vi har udført sammen, kan vi sende et stærkt signal på et meget vanskeligt område. Jeg takker også Kommissionen for at have lyttet. Det har jeg specielt sat pris på.
Det er vigtigt for EU-landene at modtage udenlandske studerende på den rigtige måde, ligesom det er vigtigt at have en fælles politik for modtagelsen. På denne måde kan vi give et positivt bidrag til uddannelse af kommende ledere i tredjelande, styrke samarbejdet med disse lande på uddannelsesområdet og således tage udfordringen med globaliseringen af uddannelsesområdet op.
Direktivforslaget indeholder muligheder for at gøre store fremskridt, som vi kan støtte. Vi har bemærket, at der endelig er etableret et lovgrundlag for volontører, og at vi med dette instrument måske kan indhente EU's forsinkelse i forhold til USA, hvor man tilskynder til og fremmer ophold i forbindelse med studieprogrammer. Vi indleder en strategi, der har til formål at styrke samarbejdet med tredjelande på uddannelsesområdet, som det f.eks. er udformet i Erasmus World- programmet.
Afstemningerne i udvalget har gjort det muligt at tilføje en række præcisioner. Jeg vil nævne et par stykker af dem. Vi har anmodet om, at direktivet kommer til at omfatte forskere, som ikke længere er studerende, men som heller ikke har lønnet arbejde. Jeg vil for øvrigt understrege, at vi har ønsket at styrke kampen mod hjerneflugten fra syd til nord. Når tredjelandsstatsborgere får indrejsetilladelse med henblik på studieophold må det ikke føre til en øget kompetenceflugt fra disse lande.
Vi ønsker ligeledes en forbedring af proceduregarantierne og foreslår derfor at nedsætte fristen for at meddele ansøgerne afgørelsen om indrejsetilladelse eller fornyelse heraf fra 90 til 60 dage. Vi foreslår derfor en mere smidig bevilling af opholdstilladelse til studerende. Når studieprogrammet er på under et år, men på ni måneder som mange programmer, ville det være beklageligt ikke at bevilge en opholdstilladelse på et år for at give de studerende mulighed for at arbejde i ferierne før og efter programmet for at tjene til deres ophold, eller at bruge et par uger til at få bedre kendskab til værtslandet.
Direktivforslaget giver studerende og volontører mulighed for at arbejde højst 10 til 20 timer pr. uge. Dette er vigtigt, da det gør det muligt for tredjelandsstatsborgere at øge deres økonomiske midler, således at de kan leve anstændigt. Endvidere er det efter min mening vigtigt, at fagforeningsrepræsentanterne bliver informeret om volontørernes særlige situation, således at de kan kontrollere, om bestemmelserne i direktivet bliver overholdt. Forbuddet mod at arbejde det første år af opholdet eller reglen om, at arbejdstilladelsen trækkes tilbage, hvis de ikke gør tilstrækkelige fremskridt med studierne, er ikke berettiget og vil medvirke til mere illegalt arbejde og udnyttelse af tredjelandsstatsborgere. Hvis uddannelsesstedet meddeler, at en studerende ikke gør tilstrækkelige fremskridt, kunne medlemsstaten eventuelt få ret til at nedsætte antallet af arbejdstimer således, at den studerende kan anvende mere tid på studierne. Derfor synes jeg, at det ændringsforslag, der foreslår dette, er tilfredsstillende.
Vi har bemærket, at en række medlemsstater var bekymrede for, at når de studerende får ret til mobilitet og til at arbejde kunne det medføre en skæv udvikling. Jeg forstår deres bekymringer, men vi finder løsningen på dem i direktivforslaget, særlig med hensyn til de studerendes mobilitet, som er tydeligt defineret med præcise betingelser i artikel 7. Hvad angår mobiliteten for en studerende, der ønsker at overgå fra at have status som studerende til at have indvandrerstatus, gælder det foreslåede direktiv ikke. En sådan status, der bevilges ved en opholds-/arbejdstilladelse, er omfattet af Terrón-betænkningen, som vi vedtog på plenarforsamlingen i februar. Det er naturligvis muligt at overgå fra at være studerende til indvandrer, men det falder uden for rammerne af det direktiv, som vi behandler nu.
Vi har lagt mærke til, at Kommissionen både går ind for en åben politik med hensyn til indrejse til studerende fra tredjelande i overensstemmelse med medlemsstaternes ønske og for en lukket politik, hvad angår personer og netværk, som med vilje misbruger systemet. Jeg tror derfor, kære kolleger, at vi skal benytte lejligheden til at sende et klart budskab til Rådet og opfordre det til hurtigt at opnå enighed om dette vigtige spørgsmål for at sikre, at medlemsstaterne giver studerende en værdig modtagelse.

Oreja Arburúa (PPE-DE)
Hr. formand, jeg vil gerne indlede med at takke ordføreren, fru Roure, for hendes store arbejde. Jeg vil især rose den store indsats, som hun har gjort for at opnå enighed på tværs af de politiske grupper.
Som det er blevet nævnt tidligere, supplerer dette initiativ fra Kommissionen andre initiativer om regulering af indvandring med henblik på beskæftigelse, selvstændig erhvervsvirksomhed og andet. Det supplerer også direktivet om familiesammenføring. Dermed bidrager det til indbyrdes tilnærmelse af de nationale lovgivninger på dette område, som det blev anerkendt på Det Europæiske Råd i Tampere.
Studerende får større og større bevægelighed. De er altid på farten, og udvekslingsstuderende fra tredjelande bidrager givetvis til vores kulturelle berigelse. Derfor ville det også være gavnligt at fremme EU-studerendes udvekslingsbesøg til tredjelande, selv om det ikke er målet med dette direktiv. Det er utvivlsomt gavnligt for Europa, hvis studerende fra tredjelande gennemfører en del af deres studier her. Det gavner Europa, men det er også vigtigt at sørge for, at de studerende modtager den bedste undervisning, så de kan yde et nyttigt bidrag til udviklingen af deres hjemlande.
Hver gang indvandring fra udviklingslande bliver diskuteret, erklæres det, at fremme af vækst og udvikling er den bedste måde at bekæmpe ulovlig indvandring på. Jeg deler derfor ordførerens bekymringer. Jeg mener, at EU bør give adgang for indvandrere, som ønsker at studere her. Det er imidlertid afgørende, at disse studerende vender tilbage til deres hjemlande, når de har fuldført deres studier, så de kan gøre brug af deres viden. Vi må ikke bidrage til, at udviklingslandene mister deres dygtigste menneskelige ressourcer.
Hvad angår de indrejsebetingelser, vi er ved at behandle, nemlig specifikke krav til regulering af indvandring med henblik på studier eller volontørtjeneste, bør vi tage hensyn til forholdene i de enkelte medlemsstater. Det fremgår af Kommissionens forslag. Der argumenteres for et kontrolsystem, som kan bidrage til bekæmpelse af netværk til ulovlig handel og udnyttelse på arbejdspladsen. Som følge heraf støtter jeg Kommissionens forslag om at give medlemsstaterne bemyndigelse til at udvise en indvandrer af hensyn til den offentlige orden eller at afslå at forny en opholdstilladelse. Indvandring med studieformål skal reguleres for at forhindre spøgelsescentre i at opstå. Disse kunne skabe ulovlige immigrationsnetværk.
Det er vigtigt at forvisse sig om, at de videregående uddannelsesinstitutioner eller læresteder er lovmæssigt anerkendte. Desuden bør disse centre kunne garantere de studerende kvalitetsundervisning. For lærlinges vedkommende er det også vigtigt at sikre, at de kan få praktisk erfaring på specialiserede centre eller i virksomheder. Det skal sikres, at indrejsetilladelser for lærlinge ikke bliver et dække for ulovlig beskæftigelse. Centrene skal også være ordentligt udstyret.
Hvis vi ser på opholdstilladelser, er det uden tvivl hensigtsmæssigt at kunne forny en opholdstilladelse for studenterudveksling, når alle betingelser er opfyldt. Det ville give de studerende mulighed for at fuldføre mere end et studieår i den samme institution. Den bevilgede opholdsperiode kunne endog overstige studiernes varighed, selv om det er nødvendigt at fastsætte en grænse, som fru Roure sagde. Min gruppe stillede et forslag om en opholdsperiode på et år, hvis det videregående uddannelseskursus havde en varighed på ni måneder. Det er den normale længde på et studieår.
Endvidere skal der også være sikkerhedsforanstaltninger eller restriktioner for studerende, som ikke gør tilstrækkelige fremskridt med deres studier. Hvis der ikke er det, ville det være det samme som at åbne sluserne for studerende, der udelukkende havde til hensigt at komme og arbejde. Der ville ikke være meget incitament til at gøre fremskridt med studierne. Derfor har min gruppe også stillet et forslag, som giver medlemsstaterne mulighed for at begrænse den periode, hvori studerende må arbejde, hvis de ikke gør tilstrækkelige fremskridt med deres studier.
Ordføreren har i betænkningen inddraget en række ændringsforslag, som har til formål at sikre, at dette direktiv omfatter tredjelandsstatsborgere, som er ulønnede forskere. Jeg er ikke imod den idé. Men det ville måske være hensigtsmæssigt, at der var et specifikt initiativ fra Kommissionens side om spørgsmålet.
Der er imidlertid ingen tvivl om, at ulønnet forskning og faglig uddannelse kunne behandles tilsvarende.
Coelho (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, jeg vil gerne begynde med at takke Martine Roure for det arbejde, som hun har udført, og fremhæve det, som hr. Oreja Arburúa just har sagt om at sikre, at de bestemmelser, som vi vedtager, tjener deres formål og ikke bliver misbrugt.
Jeg vil også gerne minde om Lissabon-strategien, der blev vedtaget af Det Europæiske Råd den 24. marts 2000, og hvor de udfordringer, som EU står over for med hensyn til en ny videnbaseret økonomi, formuleres. Der omtales også allerede de stigende behov inden for undervisning, forskning og uddannelse, der ikke bør afgrænses af EU's territorium, ligesom det må sikres, at alle disse tre områder yder en tiltrækning verden over, der er på niveau med Europas ekstraordinære kulturelle og videnskabelige arv.
EU og dets medlemsstater må gennemføre en politik, der tiltrækker studerende fra tredjelande. Vi hilser derfor dette forslag velkommen, fordi det er yderligere et skridt hen imod en tilnærmelse af staternes lovgivning om betingelserne for tredjelandsstatsborgeres indrejse og ophold, hvor endemålet er at få indført en fuldstændig retsramme, der regulerer disse personers adgang ud fra formålet med deres ophold.
Uddannelsernes internationalisering og de studerendes stigende mobilitet falder i tråd med målet om at udvikle et højt uddannelsesniveau, som EF-traktatens artikel 149 tilsiger, og bidrager til en bedre forståelse kulturerne imellem, til en bedre dynamik i de europæiske uddannelsessystemer og til en højere kvalitetsstandard i undervisningen. Af alle disse grunde synes jeg ganske godt om Kommissionens forslag. Det er et skridt fremad i styrkelsen af samarbejdet med tredjelande og mod udvikling af en kvalitetsundervisning. Adgangen for tredjelandsstatsborgere med henblik på studier, faglig uddannelse eller volontørtjeneste har som sit særlige kendemærke, at den er midlertidig og uafhængig af værtslandets arbejdsmarkedssituation.

Terrón i Cusí (PSE).
Hr. formand, vi er alle sammen enige om, at der aldrig er blevet opnået så meget med så få penge for at fremme Europas fremtid som gennem Erasmus-programmet.
Vi bør alle give unge mennesker fra andre stater mulighed for at tilbringe nogle af deres uddannelsesår i Europa, for det vil vi alle sammen få glæde af. Jeg mener imidlertid, at disse programmers succes afhænger af, at der bliver fastsat klare, specifikke og fælles standarder. Det vil forhindre, at de studerende udsættes for vanskelige procedurer, som også kunne være ydmygende. Kriteriet for at vælge et sted at studere eller påtage sig volontørarbejde bør altid være dets hensigtsmæssighed og fortræffelighed. Indrejse- eller opholdsmuligheder bør ikke have indflydelse på valget.
Det er naturligvis nødvendigt med klare regler og fleksibilitet for at give en studerende mulighed for lovligt at tjene penge til opholdet under rimelige betingelser. Det bør ske ud fra fælles principper, som Kommissionens forslag, som jeg finder meget nyttigt. Vi erkender, at der er brug for fornuftige restriktioner, navnlig for at sikre, at de studerende vender tilbage til deres lande og udnytter deres kundskaber der. De kan også udbrede de nye færdigheder og metoder, som de har tilegnet sig under sådan et ophold. Det er om muligt endnu vigtigere. Det kan og må ikke udelukkende ske gennem strenge regler.
Jeg vover at foreslå Kommissionen, at dette forslag burde være et led i fremtidige generøse og ambitiøse aktioner, der omfatter disse studerendes hjemlande. Der skal være mulighed for f.eks. mobilitet for at maksimere de fordele, som Unionen kan opnå ved at være vært for disse mennesker.
Jeg håber, at der ikke vil opstå flere vanskeligheder eller grunde, som kan forhindre Rådet i at vedtage forslaget denne gang. Jeg tænker f.eks. på en trussel mod Europas sikkerhed. Forslaget bør behandles hurtigt i Rådet.
Fru Roure fortjener at blive lykønsket med sit arbejde. Jeg anbefaler Parlamentet denne nyttige betænkning og opfordrer til, at den bliver støttet af et stort flertal af medlemmerne. Jeg håber, at det for en gangs skyld sker, og at det skaber præcedens.
Stirbois (NI).
Hr. formand, de stillede forslag har til formål i endnu højere grad at fremme indvandringen i EU. Det mest sigende i den retning var Fourtou-betænkningen om retten til familiesammenføring, hvor man ikke engang kunne genkende begrebet familie, så meget var det blevet udvidet og forvansket.
I sin mani med at give alle trængende udlændinge i verden tilladelse til at rejse ind i et Europa, som den ønsker skal overholde menneskerettighederne og være humanistisk for ikke at sige humanitært, planlægger Kommissionen nationernes død med sin oversvømmelses- og kvælningsteknik.
Man kan dog konstatere, at denne betænkning, selv om den supplerer de allerede eksisterende foranstaltninger vedrørende indvandring på områderne beskæftigelse og familiesammenføring, ikke anvender samme fremgangsmåde. Den henvender sig faktisk til studerende og elever, som kommer til EU for at studere. Ikke desto mindre skal man i denne forbindelse fastsætte regler for opholdets varighed, for kontrol af studierne samt for, hvornår studentens opholdstilladelse ikke bliver fornyet.
En sådan udveksling og et sådant samarbejde mellem Europa og tredjelande er naturligvis en kilde til intellektuel berigelse mellem studenter i oprindelseslandet og værtslandet. Bør man imidlertid ikke i stedet for koncentrere EU's indsats om udviklingshjælp i de fattigste lande, således at de kan uddanne deres elite hos sig selv og beholde dem for at undgå den hjerneflugt, som desværre for dem ofte bliver uundgåelig?
Det forudsætter selvfølgelig en egentlig samarbejdspolitik med de fattige tredjelande og en omlægning af EU's indvandringspolitik. Vi er desværre meget langt fra at have opnået det.

Evans, Robert J.E. (PSE).
Hr. formand, dette er en meget betimelig betænkning. Vi ved, hvor vigtigt det er, at borgere fra tredjelande kan rejse ind i kortere perioder for at studere, hvilket giver enorme fordele for værtslandet såvel som for den studerende.
Antallet af studerende, som er i gang med sådanne internationale udvekslinger, er større end nogensinde, og behovet vokser fortsat. Det må man fra alle sider hilse velkommen, bortset fra den forrige taler. Faktisk har vi brug for at få indført foranstaltninger, der sikrer, at EU fortsat er et centre of excellence på dette område. Jeg komplimenterer ordføreren for hans betænkning. Den skitserer en bred ramme for at tilskynde borgere fra tredjelandene til at drage fordel af de bedste uddannelsesmæssige faciliteter, der er til rådighed i medlemsstaterne, uden at komme med for mange forskrifter eller reguleringer. Almindelig praksis, som letter bevægeligheden for borgere fra tredjelande, kan kun være gavnlig.
Men jeg er bange for, at visse elementer i dette forslag er problematiske for mit land, Det Forenede Kongerige. Kollegerne vil vide, at Det Forenede Kongerige og det engelske sprog har en magnetisk appel for store mængder af studerende, ikke blot fra lande i EU, men fra hele verden. Det er vi glade for, det er forståeligt, men det skaber særlige udfordringer, hvoraf forslagene her og den måde, hvorpå de påvirker mindstelønnen i Det Forenede Kongerige, ikke er den mindste. Den nationale mindsteløn er et af de største fremskridt i Det Forenede Kongerige siden 1997. Den kræver, at arbejdsgivere ikke antager borgere fra tredjelande, medmindre de i det mindste får almindelig løn for det pågældende arbejde. Desværre underminerer aspekter af denne betænkning, som henviser til frivillige, mindstelønnen i Det Forenede Kongerige, der har til formål at beskytte rettighederne for både tilrejsende og lokale borgere og sikre, at de, der deltager på frivillig basis uden ordentlige tjenesteforhold, ikke erstatter en hel- eller deltidsbeskæftiget arbejdstager.
Disse bekymringer gælder specielt Det Forenede Kongerige. Generelt er betænkningen afbalanceret og fornuftig. Jeg vil stemme for den i håb om, at Det Forenede Kongerige som i andre tilfælde senere vil tilslutte sig.

Zrihen (PSE).
Hr. formand, hr. kommissær, jeg kunne komme med et teknisk indlæg, men lad mig hellere fremsætte et par mere generelle betragtninger. Fremtidens Europa skal blive en jord, som vi kan deles om, og hvor vi kan mødes og blande os med hinanden. Hvad er vigtigere end at kende sin nabo, hans kultur og sprog? Det er det, som vi siger hver morgen. Vi har de sidste 50 år opbygget et multikulturelt Europa, som ikke er et Europa med kun ét ansigt. Vi prioriterer vores Europa, som er en sammensmeltning af kulturer, sprog og personer, ved hjælp af den fri bevægelighed og studieprogrammer. Endvidere vil vi opbygge et Europa med viden og livslang uddannelse. Et Europa med viden kan imidlertid kun skabes gennem udveksling, særlig udveksling med tredjelande. Nobelpristageren Octavio Paz har udtrykt det så godt ved at skrive, at enhver kultur opstår ved blanding, mødet med andre og konfrontationer. I modsat fald fører det til isolation, som dræber civilisationerne.
Takket være fru Roures udmærkede betænkning kan unge mennesker fra hele verden komme til vores gamle Europa for at lære et sprog, studere, dygtiggøre sig og deltage. Som fru Roure så udmærket har sagt det, er deling af viden en kilde til berigelse både for indvandrerne, oprindelseslandet og værtslandet. Ved at gøre indrejsen lettere og mere ensartet for studerende, forskere og volontører gør vi det også muligt for EU og vores medborgere at berige sig og afprøve deres viden og det, som de har lært. Vi kan ikke fra nu af lukke døren for alle disse mennesker, som ønsker at lære, opleve og tage del. Alle betingelser skal være til stede for at gøre det muligt for tredjelandsstatsborgere at komme til Europa for at uddanne eller videreuddanne sig, for viden er det eneste, der vokser, når man deler ud af den.

Vitorino
Hr. formand, ærede medlemmer, jeg ved, at vi er ved at være sent på den af hensyn til afstemningen, og jeg skal derfor fatte mig i korthed. Jeg vil gerne takke Martine Roure for hendes fremragende betænkning. Dernæst vil jeg gerne sige, at Kommissionen foretrækker ikke at lade dette direktiv omfatte bestemmelser om forskere, fordi Philippe Busquin og jeg til efteråret agter at fremsætte et samlet forslag om forskere fra tredjelande, og at Kommissionen vil genoptage ordførerens forslag om problemet med hjerneflugt, om stand still-bestemmelsen og om, at afgørelsesfristen nedsættes fra 90 til 60 dage. Sluttelig vil jeg gerne opfordre Parlamentet til at finde et bredt flertal til fordel for ændringsforslag 37 om arbejdstilladelse.

Formanden.
Mange tak, hr. kommissær Vitorino!
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i dag kl. 11.30.
Hume (PSE).
Hr. formand, jeg har en bemærkning til forretningsordenen. I går tog jeg for at komme til Strasbourg hjemmefra kl. 6 om morgenen, fløj til Dublin, fløj til London, fløj til Paris og fløj til Strasbourg, hvor jeg ankom kl. 6 om aftenen.
Det jeg vil sige er, at Air France har strøget de direkte flyvninger fra Storbritannien til Strasbourg, hvilket betyder, at det nu er yderst vanskeligt for medlemmerne fra Storbritannien og Irland at komme her, medmindre de bruger en hel dag til det. Jeg kunne tage til Amerika og retur på samme tid! Derfor er det på tide, at Parlamentet overvejer, om det ikke kan skabe direkte adgang til Strasbourg. Hvis ikke, må det flytte til et sted, hvor det er muligt, så det kan blive mere effektivt. 
Formanden.
Hr. Hume, personligt påskønner jeg i høj grad Deres bemærkninger, for jeg har været ude for samme problem. For at føje spot til skade blev jeg endda standset af politiet for at køre for hurtigt på vej hertil i denne uge. 

Så vidt jeg ved, ser myndighederne i Strasbourg i øjeblikket på sagen. Jeg håber, at der kommer en løsning inden alt for længe. Jeg tror, at jo mere pres vi udøver, jo bedre bliver resultatet.

Evans, Jonathan (PPE-DE).
Hr. formand, i forlængelse af det der lige er blevet sagt, vil jeg gerne på min gruppes vegne takke hr. Cox. Så snart den rute blev nedlagt, skrev han på Parlamentets vegne efter at have fået henvendelser om dette emne fra lederne af de tre største grupper fra Det Forenede Kongerige. Det arbejde, som myndighederne i Strasbourg og de franske myndigheder generelt nu er i gang med, er blevet fremskyndet af det meget hurtige initiativ, formanden tog.
Men det, jeg vil sige, er, at vi mødes på en dag, hvor der er en national luftfartsstrejke i Frankrig. Jeg ser mig om i salen og ser, at mange medlemmer er fraværende. Vores demokratiske legitimitet i form af de afstemninger, vi kan tage om vigtige spørgsmål, må nødvendigvis blive formindsket, hvis medlemmerne bliver forhindret i at deltage i den demokratiske proces på grund af aktioner af denne art. Jeg vil derfor bede Dem om at overbringe formanden en anmodning fra Parlamentet om, at der bliver foretaget en analyse af fremmødet her under mødeperioderne ved de lejligheder, hvor der med alarmerende forøget hyppighed har været en arbejdskamp, som har gjort vores arbejde som repræsentanter for Europas befolkning langt mere vanskeligt. 
Formanden.
Hr. Evans, jeg vil bestemt viderebringe dette budskab til Parlamentets formand. Jeg håber, vi kan se på det i Præsidiet.

Wurtz (GUE/NGL).
Hr. formand, lige så berettiget det er, at hr. Hume stiller et praktisk spørgsmål om behovet for at forbedre flyforbindelserne, hvilket jeg støtter, lige så skandaløst er det, at et parlamentsmedlem betvivler strejkeretten i EU-medlemsstaterne.
Jeg vil understrege, at det ikke er et specielt tilfælde for Frankrig. Det glæder mig, at den første generalstrejke i 50 år fandt sted i Østrig den 13. maj, og det drejer sig om det samme spørgsmål, nemlig at forsvare pensionerne. Hvis vi derfor vil bygge bro over den nuværende mistillidskløft mellem EU-institutionerne og borgerne, skal man ikke følge hr. Evans' dårlige eksempel. Vi skal tværtimod vise solidaritet med borgerne.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er afstemning.
Betænkning (A5-0178/2003) af Jackson for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om ændring af forordning (EF) nr. 999/2001 for så vidt angår udvidelse af perioden med overgangsforanstaltninger (KOM(2003) 103 - C5-0068/2003 - 2003/0046(COD))
(Parlamentet vedtog teksten)

Betænkning (A5-0161/2003) af Westendorp y Cabeza for Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi om forslag til Rådets afgørelse om indgåelse af aftalen om videnskabeligt og teknologisk samarbejde mellem Det Europæiske Fællesskab og Chile (KOM(2003) 82 - C5-0067/2003 - 2003/0035(CNS))
(Parlamentet vedtog teksten)
Betænkning (A5-0149/2003) af Schnellhardt for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ophævelse af visse direktiver om levnedsmiddelhygiejne og sundhedsbetingelser for produktion og afsætning af visse animalske produkter til konsum og om ændring af direktiv 89/662/EØF og 91/67/EØF (KOM(2000) 438 - C5-0379/2000 - 2000/0182(COD))
(Parlamentet vedtog teksten)
Betænkning (A5-0148/2003) af Gil-Robles Gil-Delgado for Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked om forslag til Rådets afgørelse om ændring af artikel 23 i Domstolens statut for at udarbejde de ændringer, der blev vedtaget ved Rådets beslutning 2002/653/EF af 12. juli 2002 med henblik på tredjelandes deltagelse i præjudicielle sager for Domstolen (6282/2003 - C5-0056/2003 - 2003/0804(CNS))
(Parlamentet vedtog teksten)
Betænkning (A5-0166/2003) af Oreja Arburúa for Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender om forslag til Rådets beslutning om fastsættelse af kriterier og nærmere bestemmelser for udligning af de finansielle ubalancer, som opstår som følge af anvendelsen af Rådets direktiv 2001/40/EF om gensidig anerkendelse af afgørelser om udsendelse af tredjelandsstatsborgere (KOM(2003) 49 - C5-0050/2003 - 2003/0019(CNS)) 
Før afstemningen om forslaget til beslutning
Oreja Arburúa (PPE-DE)
Hr. formand, jeg vil gerne takke Parlamentet for at forkaste dette direktivudkast. Det er i overensstemmelse med Parlamentets forkastelse af et tidligere direktivudkast, som førte til dette her.
Schmid, Herman (GUE/NGL)
- (SV) Hr. formand, Jeg vil blot stille et mundtligt ændringsforslag, som er forhandlet og diskuteret med de politiske grupper. I stedet for de kvantitative målangivelser i to af leddene, det vil sige i stedet for at skrive 50 % osv., vil vi blot skrive "betydelig reduktion". Det fremgår også af afstemningslisten.

Schmid, Herman (GUE/NGL)
- (SV) Hr. formand, dette drejer sig om stabilitetspagten. Vi havde en lang diskussion grupperne imellem i går. Problemet er, at stabilitetspagten ikke er fuldt ud bindende for alle medlemsstater. Der er jo tale om et dokument med retningslinjer for 25 medlemsstater. Af disse 25 er blot 12 med i stabilitetspagten. Vi er derfor blevet enige om at komme med en præcisering i form af et tillæg i teksten. Efter ordene "stabilitetspagt" skal der stå "inden for landene i eurozonen".
Rack (PPE-DE).
Hr. formand, det blev allerede i morges kritiseret, at strejkerne i Frankrig lammer en hel del i dette land. Det er der vist forståelse for, men der er også ytret kritik. Jeg forstår imidlertid ikke, hvorfor strejker i Frankrig skulle være årsagen til, at klimaanlægget i Parlamentet ikke fungerer. Hele formiddagen har det været helt umuligt at arbejde i de kontorer, der ligger på solsiden.

Hvad de aktuelle temperaturer i salen angår, så ville fagforeningen nok ikke acceptere, at man skulle arbejde under disse temperaturer.
(Bifald)

Formanden.
Jeg vil sikre, at Kvæstorkollegiet er opmærksom på, hvad De har nævnt.

Roure (PSE)
Hr. formand, jeg vil komme med en præcisering til afstemningslisten. Jeg opfordrer til at stemme mod ændringsforslag 21 og 26, således at vi kan tilslutte os kompromisændringsforslagene fra Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater.

Rothley (PSE)
Hr. formand, det drejer sig kun om en præcisering i den tyske tekst. Der må ikke stå "oversat", der skal stå "tolket". Dette begreb skal bruges i alle udgaver af den oprindelige artikel 12.

Formanden.
De berørte tjenestegrene er opmærksomme på dette problem. De vil sikre sig, at den rigtige definition bliver anvendt. Teksterne vil blive kollationeret.
Før afstemningen om ændringsforslag 10

Rothley (PSE)
Hr. formand, efter vedtagelsen af ændringsforslag 6 er det nødvendigt med en teknisk rettelse i artikel 33, stk. 1, og artikel 34, stk. 1. Jeg går ud fra, at plenarforsamlingen er indforstået med, at denne tekniske rettelse foretages af det korresponderende udvalg.

Formanden.
De sproglige og juridiske tjenester vil sikre, at dette sker.
Før afstemningen om ændringsforslag 23

Miller (PSE).
Hr. formand, mit navn er blevet føjet til ændringsforslag 23. Jeg har ikke underskrevet det ændringsforslag og støtter det ikke. Jeg vil derfor stemme imod det.

Cox (ELDR).
Hr. formand, jeg vil også gerne komplimentere ordføreren. Vi har nu et flertal. Parlamentet har været delt, og forskellige grupper har haft mulighed for at give udtryk for, hvilken af de foreliggende muligheder de foretrækker og finder ideel.
Jeg kom for at stemme i dag sammen med mine kolleger i ELDR-Gruppen. Jeg har kun afveget fra listen en gang for at vise støtte til det, der var muligt. I morgen, når vi stemmer i lyset af Kommissionens udtalelse, vil jeg så stærkt som muligt appellere til medlemmerne af Parlamentet om at vise den størst mulige enighed. Jeg forstår, at mange har dybe forbehold over for visse aspekter af det, som denne statut i sidste instans kan komme til at indeholde. Men jeg og ordføreren må gå til andre institutioner og vi må gå støttet af vægten fra Parlamentet. Vi kan gå med et "ja" eller vi kan gå med et "nej", men der kan ikke føres nogen debat på basis af et "ja, men ?".
Jeg beder folk om at overveje det til i morgen og, når vi mødes i morgen for at stemme i lyset af Kommissionens udtalelse, da at give dem, der har fået det hverv at repræsentere Parlamentet, det bredeste og grundigste mandat, det er muligt, for at sige: "Det er det, som er muligt, det er det, vi fremlægger, og det har tilslutning fra et stort flertal i Parlamentet".
Det er det, jeg appellerer om - at vi tænker over det til i morgen og så lægger vores samlede vægt bag det, vi kan nå frem til, for det er det, vi skal arbejde med.
Berthu (NI)
Europa-Parlamentet har lige forkastet forslaget til Rådets beslutning om fastsættelse af kriterier og nærmere bestemmelser for gennemførelse af direktivet om gensidig anerkendelse af afgørelser om udsendelse af tredjelandsstatsborgere, som den enkelte medlemsstat kan være nødt til at træffe for at hjemsende tredjelandsstatsborgere. Heldigvis blev Parlamentet kun anmodet om en udtalelse, og forslaget kunne således endelig gå videre i vedtagelsesproceduren. Det forekommer os i grunden helt berettiget, og vi føler, at Europa-Parlamentet forsøger at indlede en urimelig diskussion.
Flertallet af Parlamentets medlemmer har hævdet, at EF-traktatens artikel 63, stk. 3, ikke kunne være et gyldigt retsgrundlag. Den giver ganske vist tilladelse til at vedtage fælles foranstaltninger til hjemsendelse af personer, der opholder sig ulovligt i et land, men kun til indholdsmæssige foranstaltninger og ikke proceduremæssige foranstaltninger. Det er en besnærende skelnen, som selv retsudvalget ikke kunne støtte.
Parlamentet viser her i virkeligheden sin sædvanlige indvandringsvenlige holdning. Det, som det ikke kan lide ved forslaget, er, at det kan fremme hjemsendelse af illegale indvandrere. Vi har selvfølgelig ikke fulgt det.

Coelho (PPE-DE)
Hvis der skal være sammenhæng i Europa-Parlamentets beslutninger, herunder den holdning, som blev vedtaget på plenarmødet den 11. december 2000, der forkastede det franske initiativ om et direktiv vedrørende gensidig anerkendelse af afgørelser om udsendelse af tredjelandsstatsborgere, fordi det savnede retsgrundlag, mener jeg, at jeg kun kan indtage den holdning, at man også bør forkaste dette initiativ.
Som det var tilfældet med selve direktivet, drejer det sig ikke om substansen eller forslagets politiske indhold, som jeg faktisk finder ganske udmærket, da det har til formål at indføre kriterier og nærmere bestemmelser for udligning af de finansielle ubalancer, som kan opstå som følge af anvendelsen af nævnte direktiv. Det indebærer således, at den medlemsstat, der træffer udsendelsesafgørelsen, skal yde refusion til den medlemsstat, der fuldbyrder den, på grundlag af de faktiske omkostninger til transport, administration og indkvartering op til en øvre grænse, idet omkostningerne skal være rimelige, sammenlignelige og afbalancerede.
Da vi imidlertid har at gøre med et initiativ vedrørende anvendelsen af direktiv 2001/40/EF, der blev forkastet på grund af manglende retsgrundlag, kan vi netop derfor ikke gøre andet end også at forkaste dette initiativ.

Ribeiro e Castro (UEN)
Jeg støtter ordførerens holdning, idet han trods enighed i forslagets substans har foreslået det forkastet med henvisning til retsgrundlaget. Forslaget beskæftiger sig kun med den materielle fastlæggelse af udsendelsesvilkår. Der er kun tale om regler for gensidig anerkendelse af allerede trufne afgørelser om udsendelse. Der er netop ikke tale om fællesskabsretlige afgørelser om udsendelse, der er udstedt på grundlag af en standard, der er baseret på EF-traktatens artikel 63. Direktivforslaget tager snarere sigte på afgørelser om udsendelse, der allerede er truffet i henhold til national ret. Det drejer sig følgelig om et direktiv, der henhører under procesretten, og ikke om et direktiv, der materielt fastlægger udsendelsesretten. EF-traktatens artikel 63, stk. 3, giver kun beføjelse til sidstnævnte og siger ikke noget om gensidig anerkendelse af afgørelser truffet i henhold til national ret.

Pasqua (UEN)
I rækken af årlige beretninger er dette dokument i grunden kun af begrænset værdi. Man kan imidlertid benytte lejligheden til en servil offentlig lovprisning af den retslige føderalisme, hvor fællesskabsdommeren, som er en streng iværksætter af grundlæggernes politiske projekt, spiller en nøglerolle.
Jeg skal undlade de evindelige lykønskninger til Kommissionen, beklagelserne over EF-Domstolens begrænsede kompetence med hensyn til retlige og indre anliggender eller påberåbelsen af de store principper, som er føderalismens egentlige lovbord, som dommernes styre hviler på i EU.
Til gengæld fastholder man bemærkningerne om nødvendigheden af et øget samarbejde mellem de nationale parlamenter og Europa-Parlamentet og disses respektive medlemmer for at bemærke, at de desværre ikke har til formål at fremme parlamenternes egentlige deltagelse i udarbejdelsen af fællesskabslovgivningen, men blot at øge kontrollen med gennemførelsen af EU-retten.
Det fremgår dog klart, at for Europa-Parlamentet har de nationale parlamenter kun en supplerende funktion at udfylde, nemlig at sørge for deres egne regeringers lumske "overvågen"!
De Kristelige Demokrater ville sætte pris på ...

Ribeiro e Castro (UEN)
Jeg har stemt imod denne betænkning, fordi jeg mener, at den overhovedet ikke siger noget nyt, men kun på en åbenlyst tendentiøs måde resumerer en bestemt opfattelse af EU-retten og formulerer ekspansionistiske visioner, der, selv om de heller ikke er nye, alligevel overrasker ved den tydelighed, hvormed de fremsættes. Ordføreren glemmer i sine overvejelser ganske det grundlæggende princip for EU-rettens gennemførelse (både oppefra og nedefra), nemlig subsidiaritetsprincippet. Dermed umyndiggør hun de nationale juridiske aktører.
Ordførerens opfattelse er ikke bare føderalistisk, den er centralistisk. Den reducerer medlemsstaternes lovgivning og retssystem til uacceptabel umyndighed, ud fra en idé om, at en universel gennemførelse af EU-retten er det patentmiddel, der løser alle Europas problemer.
For slet ikke at tale om den såre beskedne rolle, som ordføreren beklageligvis tillægger de nationale parlamenter.
Jeg har ikke megen tiltro til, at der kan være nogen nytte eller fordele ved denne fortolkning af EU-rettens gennemførelse, der vitterlig kun tjener til at vende subsidiaritetsprincippets anvendelse på hovedet.

Fatuzzo (PPE-DE).
Hr. formand, i nat drømte jeg, at finansministrene fra bl.a. Italien, Frankrig, Tyskland og Portugal sagde til mig: "Kan du se, Fatuzzo? I hr. Belders betænkning om makrofinansiel bistand står der, at vi skal yde bistand til de lande, som har brug for penge på deres budgetter. Det kan måske ligefrem betragtes som en fordel at have underskud på budgettet? Hvorfor gør vi ikke det samme her i Europa, nemlig belønner dem, der har underskud, og indleder en overtrædelsesprocedure mod de stater, som det lykkes at udligne underskuddet?" Det spørgsmål vil jeg lade Parlamentet besvare.

Ribeiro e Castro (UEN)
Jeg har stemt for denne betænkning, der undersøger den logik, der hidtil har ligget til grund for EU's makrofinansielle bistand til tredjelande, med henblik på en mere struktureret tilgang og - ikke mindst - med henblik på at sikre den demokratiske legitimitet og et fundamentalt princip om ansvarlighed. Det forholder sig nemlig ofte således, at vi ikke ved, hvordan den makrofinansielle bistand håndteres, eftersom den udbetales direkte til det støtteberettigede lands centralbank. Desuden er den makrofinansielle bistand af "ekstraordinær karakter" og skal derfor kun kunne ydes sjældent, i kort tid, meget sjældent og som et engangsfænomen - til forskel fra, hvad der er tilfældet i flere modtagerlande. Jeg mener derudover, at det eksempelvis ville være formålstjenligt at gøre den makrofinansielle bistand ekstraordinær pr. definition og med en passende overvågningsmekanisme ændre den til en kriseforebyggelsesordning, og ligesom ordføreren, hvis tilgang jeg helhjertet tilslutter mig, mener jeg, at der bør være større gennemsigtighed i både beslutningsproceduren, kontrollen og evalueringen.

Fatuzzo (PPE-DE).
Hr. formand, jeg stemte for hr. Schmids betænkning om beskæftigelsen, men som repræsentant for Pensionistpartiet og alle pensionisterne vil jeg gerne understrege over for Parlamentet - der uden at gøre forskel viser stor interesse for alle parlamentsmedlemmernes stemmeforklaringer, men som bekendt - og det kan vi tydeligt se - navnlig for mine stemmeforklaringer - at man også kunne sanere medlemsstaternes budgetter ved at sætte pensionerne op, hvis blot vi forstod at administrere de penge bedre, som arbejdstagerne og borgerne giver staten i løbet af deres arbejdsliv, og som de herefter får igen, når de bliver gamle. Der er for meget spild og for mange mennesker, som gerne vil have penge, men som ikke fortjener dem. Hvis vi skaber orden i vores finanser, kan vi få færre afgifter, færre skatter, færre bidrag og større pensioner.

Andersson, Färm, Hedkvist Petersen, Karlsson og Sandberg-Fries (EDD)
- (SV) De svenske socialdemokrater støtter forslaget om beskæftigelsesstrategien. Det er vigtigt, at Europa-Parlamentet yder sit bidrag til denne strategi.
Forslaget indeholder mange positive elementer, f.eks. fremhæves ligestillingsaspekterne, der kræves forbedringer for handicappede på arbejdsmarkedet, og fuld beskæftigelse angives som det overordnede mål.
I et forslag fra Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater hedder det, at en generel skattenedsættelse er positivt for beskæftigelsen. Vi deler ikke denne opfattelse. Virkeligheden viser, at der ikke er nogen sammenhæng mellem skatteniveau og beskæftigelse.
Vi vælger dog ikke at stemme imod dette forslag, men at undlade at stemme. Årsagen er, at hvis PPE-DE-Gruppen ikke får dette forslag igennem, vil denne gruppe stemme imod hele betænkningen. At hele betænkningen falder er langt mere alvorligt end, at dette enkelte forslag går igennem.
Det er grunden til, at vi undlader at stemme.

Moraes (PSE)
Jeg har stemt for Schmid-betænkningen, fordi jeg mener, den støtter og yder et bidrag til at nå de tre væsentligste mål for den europæiske beskæftigelsesstrategi, nemlig fuld beskæftigelse, forøget produktivitet og større social integration i samfundet af marginaliserede og underprivilegerede grupper.
Jeg mener, at tilføjelsen i betænkningen af et fjerde mål, nemlig at gøre ligebehandling af mænd og kvinder til noget lige så vigtigt som andre ting, er rosværdig.
Gennemførelsen af retningslinjerne om den åbne koordinationsmetode er den rette vej frem, da den involverer de nationale parlamenter fuldt ud i drøftelsen og vedtagelsen af nationale beskæftigelsesplaner. Det vil få betænkningen til at give mening i valgkredse som min i London, hvor arbejdsløsheden er koncentreret i små fattigdomslommer til trods for den lave arbejdsløshed på nationalt plan i Det Forenede Kongerige.

Patakis (GUE/NGL)
Større fleksibilitet og mere udbredt anvendelse af atypiske former for ansættelse for at fordele arbejdsløsheden, iværksætterånd, forlængelse af arbejdslivet, hvor befolkningens aldring og pensionsfondenes bæredygtighed bruges som påskud, og livslang læring udgør Kommissionens grundlæggende retningslinjer for beskæftigelse.
Samtidig betyder en relativ, men også en absolut lønnedgang og lønnens sammenkædning med produktivitet, at velfærdsstaten og det sociale sikringssystem forringes yderligere, og at de i forvejen utilstrækkelige regler for sikkerhed på arbejdspladsen ikke overholdes.
Arbejdsløsheden vokser hele tiden og er over 10 %, uden at skjult arbejdsløshed er medregnet. Denne situation, og især det store antal langtidsledige og arbejdsløse unge og kvinder, som ikke kan komme ind på arbejdsmarkedet, skaber voldsom fattigdom og social udstødelse.
Beskæftigelsespolitik er en meget misvisende betegnelse. De foreslåede foranstaltninger er i virkeligheden foranstaltninger, der styrker storkapitalens immunitet og giver den nye privilegier. Denne politik er en optrapning af angrebet på arbejdstagernes rettigheder med det formål at fremme planerne om billig arbejdskraft uden ansættelsesmæssige, sikkerhedsmæssige, lønmæssige og fagforeningsmæssige rettigheder og øge fortjenesten.
Ikke blot nægter arbejdstagerne at acceptere disse foranstaltninger, de reagerer også massivt og resolut mod de monopolvenlige beslutninger, der træffes, ved at intensivere deres kamp.

Paulsen og Olle Schmidt (ELDR)
- (SV) Vi tror på princippet om subsidiaritet, at beslutningerne skal træffes så tæt som muligt på dem, de berører. Det er derfor, at vi aktivt presser på i spørgsmålet om en forfatning for Den Europæiske Union, hvor ansvarsfordelingen gøres tydelig for alle. Det skal stå fuldkommen klart for alle borgere, at EU udelukkende skal beskæftige sig med de spørgsmål, man er bedst til - de grænseoverskridende. Alle andre spørgsmål skal håndteres på lokalt, regionalt eller nationalt niveau.
Socialpolitik er et eksempel på et område, hvor EU kun bør have begrænset kompetence ud over de aspekter, hvor det drejer sig om menneskers fri bevægelighed inden for Unionen. De enkelte medlemsstater bør have det fulde ansvar og ret til selv at træffe beslutninger om deres sociale sikringssystemer. Sundhedsvæsen, børnepasning og ældreomsorg er tydelige eksempler på områder, som ikke er direkte grænseoverskridende. Det samme gælder arbejdsmarkedspolitikken. Det hindrer derimod ikke medlemsstaterne i at samarbejde og udveksle idéer på det sociale område.
Samtidig vil vi fremhæve, at vi fuldt ud deler vores kollega Herman Schmids engagement med hensyn til social samhørighed, integration og ikke mindst ligestilling.

Roure (PSE)
Betænkningen behandler vigtige spørgsmål som livslang læring, arbejde og de ældre samt beskæftigelsesstrategier. Vi ønsker flere og mere fleksible job. Det er vigtigt at bekæmpe fattigdommen. Vi kan ikke acceptere, at mange familier stadig lever under fattigdomsgrænsen. Det er et spørgsmål om solidaritet. De mål, der skal nås, skal være inden for rækkevidde.
Vi skal investere i kvalitet i de offentlige tjenester, således at kvinder kan forene familieliv og arbejdsliv. Et mere effektivt partnerskab skal forene medlemsstaterne. For at tilskynde kvinder til at deltage i samfundslivet og arbejdsmarkedet skal der udvikles en række konkrete aktioner, der skal have til formål at tilbyde offentlige tjenester, som opfylder behovene for børnepasning, men også gør det muligt at hjælpe familier med afhængige pårørende.
Det er hensigtsmæssigt at investere i offentlige tjenester, således at man kan opfylde familiernes og samfundets behov som helhed, og det er væsentligt, at alle de berørte aktører inddrages i gennemførelsen af beskæftigelsesstrategien. For øvrigt kræver effektive offentlige tjenester retfærdige skatter.

Vachetta (GUE/NGL)
Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender foreslår, at vi skal stadfæste Rådets direktivforslag om en global EU-beskæftigelsespolitik indtil 2010. Denne politik indgår i Lissabon-strategien, der har til formål at gøre EU til verdens mest konkurrencedygtige og dynamiske videnbaserede økonomi med kapacitet til at sikre en bæredygtig økonomisk vækst med flere og bedre job samt større social samhørighed. 
Ændringsforslagene til lovforslaget forbedrer på visse punkter den oprindelige tekst, særlig med hensyn til målene om ligestilling mellem mænd og kvinder, og at man tager kvalifikationer og uddannelse i betragtning.
Ændringsforslagene sætter imidlertid ikke spørgsmålstegn ved den liberale tanke om en lavere virksomhedsbeskatning og fleksible arbejdstider. Hvad der er endnu vigtigere, opretholder beslutningsforslaget målet om, at den effektive gennemsnitlige pensionsalder inden udgangen af 2010 skal stige med fem år i EU som helhed, selv om millioner af mennesker demonstrerer mod dette i Frankrig og andre lande i Europa samt for at bevare deres pensionsordninger.
Derfor har jeg ikke stemt for betænkningen.

Ribeiro e Castro (UEN)
Trods forbehold, hvad angår visse mere omstridte punkter, er jeg enig i Kommissionens opfattelse, som ordføreren tilslutter sig, nemlig at denne form for indvandring er gensidigt berigende såvel for de migranter, som den kommer til gode, som for hjemlandet og værtslandet. Den bidrager til en bedre forståelse kulturerne imellem og til en bedre dynamik i de europæiske uddannelsessystemer samt en højere kvalitetsstandard i undervisningen. Udveksling af erfaringer og bedste praksis bør også foregå med lande uden for EU. For EU's bestræbelser for øget velfærd, oplysning og livskvalitet, navnlig via de forskellige associeringsaftaler og udviklingsfonde, er uddannelse af studerende og forskere et meget væsentligt aktionsfelt. På grund af sit særlige bidrag til personlig udvikling, som forhåbentlig også kommer hjemlandet til gode, bør medlemsstaterne nøje tage dette forslag under overvejelse i forbindelse med deres egen indvandringspolitik.
Særlig interessant er EU's forpligtelse til erhvervsintegration af tredjelandsstatsborgere i deres hjemlande og bestemmelserne om volontørtjeneste.
Udslagsgivende for, at jeg har stemt for betænkningen, er ændringsforslag 36 og 37, der gør bestemmelserne i artikel 11, stk. 1, og artikel 18, stk. 2, væsentlig mere afbalancerede ...
(Indlægget forkortet i henhold til forretningsordenens artikel 137, stk. 1)

Zimeray (PSE).
Hr. formand, mine kære kolleger, jeg ønsker på vegne af mine kolleger i den franske socialdemokratiske gruppe og på egne vegne at gøre opmærksom på vores holdning til betænkningen om vedtagelse af statutten for Europa-Parlamentets medlemmer. Færdiggørelsen af udvidelsesprocessen gør det vigtigt at vedtage den. Vi går ind for principperne bag denne fremgangsmåde, selv om vi er uenige i visse bestemmelser vedrørende størrelsen og beskatningen af parlamentsmedlemmernes løn.
Det var nødvendigt at gøre lønsystemet mere klart, men beslutningsforslaget lever efter vores mening ikke fuldt ud op til dette mål. Derfor ønskede den franske socialdemokratiske gruppe at ændre teksten ved at stemme for ændringsforslag 8 til artikel 7 i forslaget til statut. Ændringsforslaget er stillet sammen med andre politiske grupper. Vi mener, at en fornuftig gennemførelse af dette princip vil betyde, at lønningerne bliver bedre tilpasset til medlemsstaternes forskellige levestandarder, selv om der skal rettes op på en række uligheder. Vi beklager, at dette ændringsforslag ikke blev vedtaget.
For tiden risikerer man, at en lønforhøjelse til Parlamentets medlemmer vil blive yderst dårligt modtaget på et tidspunkt, hvor der sættes spørgsmålstegn ved det berettigede i lønforskellene mellem de økonomiske og politiske eliter samt resten af befolkningen.

Fatuzzo (PPE-DE).
Da jeg vågnede her til morgen, hr. formand, troede jeg, at jeg var Willi Rothley, og mens jeg kørte hen til Parlamentet med den bil, som vi har til rådighed, tænkte jeg: "Jeg vil stille et ændringsforslag til min betænkning" - jeg talte ligesom Willi Rothley - "som giver Europa-Parlamentets medlemmer en dobbelt så stor godtgørelse som dommerne." Men da jeg nåede frem til Parlamentet, kiggede jeg mig i spejlet og blev klar over, at jeg var Carlo Fatuzzo. Jeg kunne ikke gøre mig nogen forhåbninger om, at dette ville lykkes, og derfor blev jeg nødt til at stemme for. Det er nemlig bedre at være end halv dommer end slet ikke at være noget.

Breyer (Verts/ALE).
Hr. formand, først vil jeg gerne bede Dem notere følgende rettelse. Jeg ville egentlig stemme for ændringsforslag 8 om artikel 16 og ikke imod, fordi jeg selvfølgelig også går ind for, at leveomkostningerne vægtes forskelligt.
Nu til min egentlige stemmeforklaring. Jeg har altid været for en statut for medlemmerne, men jeg har af følgende grunde stemt imod Rothley-betænkningen. Jeg kan ikke forstå, hvorfor det ikke er lykkedes os i dag langt om længe at sørge for gennemsigtighed og for, at det er de faktiske udgifter, der lægges til grund i forbindelse med rejseudgifter. Hidtil har statutten altid været undskyldningen for, at der ikke fandtes en sådan ordning. Nu vil vi have en statut, men vi går imod gennemsigtighed og afregning på grundlag af de reelle udgifter. Det synes jeg er uærligt, det kan man ikke forklare over for borgerne, som selvfølgelig også kun kan afregne de faktiske udgifter, når de er på tjenesterejse. Jeg synes heller ikke, det er rigtigt, at vi ikke har sat pensionsalderen markant op. (Bifald) I Tyskland har vi netop en debat om at sætte pensionsalderen for borgerne op, og jeg synes, det er en selvfølge, at det også gælder for os. I øvrigt går jeg også ind for, at vi skal beskattes på nøjagtig samme måde som vores vælgere, så der ikke opstår det indtryk, at der skabes særlige rettigheder for medlemmerne. Derfor måtte jeg desværre imod min oprindelige vilje stemme imod statutten. Jeg tror Parlamentet ?
(Formanden afbrød taleren)

Raschhofer (NI).
Hr. formand, kære kolleger, jeg kan i grunden kun tilslutte mig den forrige taler. I årevis har man kæmpet om en løsning i spørgsmålet om medlemmernes vederlag, og man kan have forskellige opfattelser. Nemlig om, hvorvidt det nuværende nationale system bør foretrækkes frem for et EU-system. Men indførelsen af en ny statut må under ingen omstændigheder føre til, at der skabes privilegier og nye ordninger, som ikke er forståelige for borgerne. Set i lyset af den løbende debat om at sikre de europæiske pensionssystemer er det en provokation over for borgerne, at man vil sende parlamentsmedlemmerne på pension, allerede når de er 60 eller 63, som det foreslås i statutten og i et ændringsforslag.
Det er ikke kun i mit hjemland, man er i gang med at forklare folk, at de må arbejde længere, men i Europa-Parlamentet vil man helt åbenlyst i strid med de socialpolitiske krav sikre sig en tidlig politikerpension. En medlemsstatut i denne form kan og vil jeg ikke stemme for.
Det samme gælder for udgiftsordningen. Refusion af enhver form for udgifter må fremover kun svare til de faktiske udgifter, og det må under ingen omstændigheder være muligt at indkassere yderligere omkostninger. Det er nødvendigt med en gennemsigtig og logisk ordning for rejseudgifterne.

Wallis (ELDR).
Hr. formand, jeg vil gerne give en stemmeforklaring på vegne af ELDR-Gruppen vedrørende vores endelige afstemning om hr. Rothleys betænkning om statutten for Europa-Parlamentets medlemmer, hvor vi hovedsagelig undlod at stemme. Vi har den største respekt for hr. Cox, og denne gruppe har under hans ledelse og derefter altid kæmpet for reformer. Vi har været i stand til at finde et kompromis i nogle sager, men der er andre principsager, hvor vi ikke vil gå på kompromis.
Vi har derfor undladt at stemme af følgende grunde: Vi ønskede reform nu, ikke reform senere og på en uvis dato, og vi ønskede ligebehandling af vores kolleger fra tiltrædelseslandene. Hvis vi selv ønsker ligebehandling her, hvorfor skal vi så tilbyde dem noget dårligere. Vi ønskede at have mulighed for national beskatning, så vi kunne behandles lige i forhold til de borgere, vi repræsenterer; vi ønskede et klart budskab om, at udgifterne skulle være gennemskuelige. Disse punkter vandt ikke tilslutning hos flertallet her i Parlamentet. Parlamentet har truffet sin afgørelse, men det smerter mig som parlamentsmedlem at måtte sige, at jeg håber, Rådet vil gøre noget bedre ud af det, end vi har.

Andersen, Bonde, Frahm, Krarup, Sandbæk, Herman Schmid, Seppänen og Sjöstedt (GUE/NGL)
Medlemmerne af Parlamentet er valgt som repræsentanter for medlemsstaterne og de bør lønnes og betale skat på samme måde som medlemmerne af de nationale parlamenter.
Forsøg på at gøre forskel på medlemmer af Europa-Parlamentet og af de nationale parlamenter vil ikke styrke båndene mellem de to, og meget store lønforhøjelser kombineret med EU-beskatning vil fremmedgøre vælgerne yderligere. 
Vi støtter stærkt alle bestræbelser på at gøre løn- og bevillingssystemet mere gennemskueligt og i overensstemmelse med fornuftig regnskabsskik. Samtidig mener vi, at det er hyklerisk at lovgive om ledelse af private virksomheder, når vi ikke er i stand til at anvende samme normer for en institution, som i sidste instans er betalt af skatteydernes penge. 
Vi har stemt imod Rothley-betænkningen, fordi den søger at skabe den idé, at medlemmer af Europa-Parlamentet simpelthen er "europæiske" og helt fjernet fra deres nationale baggrund, og på grund af forsøget på at forøge lønningerne væsentligt, men uden en grundig oprensning af bevillingssystemet, jf. artikel 27.

Andersson, Eriksson, Färm, Hedkvist Petersen, Karlsson og Sandberg-Fries (PSE)
- (SV) De svenske socialdemokrater vil redegøre for vores begrundelse for at stemme imod beslutningsforslaget i betænkningen om statutten for Europa-Parlamentets medlemmer.
Vi kan ikke støtte forslaget til medlemsstatut, idet vores ændringsforslag 30 om national beskatning er blevet forkastet. For de svenske socialdemokrater er det af største betydning, at vi kan beholde den nationale beskatning, for det er det system, som vi tilhører og benytter. For at finansiere vores fælles velfærdspolitik er der behov for en solidarisk finansiering via skattebilletten. Derfor mener vi, at Europa-Parlamentets medlemmer skal betale national skat i deres hjemlande. Mennesker, der vælges til politiske tillidsposter, skal følge samme regler som alle andre borgere.
Et andet nøglespørgsmål har drejet sig om dokumentation for rejsegodtgørelse. Vi har krævet, at de nye regler skal bygge på åben dokumentation, som borgerne let kan få indsigt i. Derfor har vi arbejdet for et åbent og retfærdigt system for disse godtgørelser. I dag udbetales der faste beløb i rejsegodtgørelser og andre udgiftsgodtgørelser. Vi ønsker et system, hvor godtgørelsen gøres afhængig af de faktiske udgifter.
Vi mener også, at lønniveauerne vækker anstød, idet de nye niveauer ligger meget højt.

Berthu (NI)
Inden for rammerne af EF-traktatens nye artikel 190, stk. 5, der blev indført ved Nice-traktaten, har Parlamentet netop udarbejdet et forslag til en enhedsstatut for Europa-Parlamentets medlemmer, der skal forelægges for Rådet til vedtagelse med kvalificeret flertal og ikke enstemmighed.
Teksten tager en række tekniske spørgsmål op, som burde afklares inden for rammerne af Parlamentets ret til selv at bestemme, hvordan det skal fungere internt. Det går imidlertid også meget længere ved at fremlægge en statut, der på EU-niveau harmoniserer alle aspekter af parlamentsmedlemmernes forhold og kapper de vigtigste bånd til oprindelseslandet, særlig hvad angår lønnen.
Vi har sagt det mange gange før. Medlemmerne af Europa-Parlamentet skal ligesom i dag betales af borgerne i det land, som har valgt dem, og som de repræsenterer.
Europa-Parlamentets nuværende fremgangsmåde svarer implicit til målet om at indføre en superstat, hvor Parlamentets medlemmer repræsenterer EU som helhed og ikke længere det land, som har valgt dem. Det er en grundlæggende ændring, selv om den er tilsneget, som vores vælgere endnu en gang ikke er bevidst om. Af anstændighed over for dem har vi ikke stemt for forslaget.

Corbey (PSE)
Hr. formand, jeg vil afgive en stemmeforklaring om medlemmernes statut.
For det første mener jeg, at vi skal have samme løn som medlemmerne af de nationale parlamenter. Jeg betragter mig selv som en nederlandsk politiker og ikke som en europæisk tjenestemand. Derfor har jeg stemt for ændringsforslag 8 og ændringsforslag 5.
For det andet kan jeg ikke gå med til en nettoforhøjelse af vores løn på minimalt 2.800 euro om måneden. Dette beløb kan blive højere, hvis der træffes beslutning om europæisk skatteopkrævning. En sådan betydelig forhøjelse er uacceptabel, især fordi det nu fra alle sider fremhæves, at løntilbageholdenhed er nødvendig for at bevare beskæftigelsen.

Figueiredo (GUE/NGL)
Idet Europa-Parlamentet benytter sig af, at Rådet har besluttet at lade statutten for Europa-Parlamentets medlemmer gå fra enstemmighed til kvalificeret flertal (Nice-traktaten), er der igen blevet fremsat et forslag, som vi er uenige i.
Vi er bl.a. ikke enige i, at der skal indføres et månedligt vederlag for Europa-Parlamentets medlemmer, der er ens for alle, uanset hvilket land de repræsenterer. Europa-Parlamentets medlemmer vælges i nationale valgkredse, og de er, og bør vedblive med at være, tilknyttet disse kredse. Indførelsen af et ensartet vederlag for alle Europa-Parlamentets medlemmer afspejler en føderalistisk opfattelse af det mandat, som Europa-Parlamentets medlemmer har, og sigter på et omforme det nuværende nationale medlem af Europa-Parlamentet til en kommende "unionsdeputeret", en vision, som vi ikke deler.
Desuden er, som vi gentagne gange har fremhævet, de sociale forhold i EU's medlemsstater meget forskellige, således at der med gennemførelsen af denne foranstaltning uundgåeligt vil opstå en afgrundsdyb ulighed og forskel til lønmodtagernes og de folkevalgtes lønniveau i flere lande, f.eks. Portugal, hvilket vil være ganske uforståeligt. Vederlaget til Europa-Parlamentets medlemmer bør stå i forhold til parlamentsmedlemmernes vederlag i det land, hvor de er valgt. Derfor har vi stemt imod.

Lulling (PPE-DE)
 Et af de mest kontroversielle punkter i statutten er vederlagets størrelse. Jeg er glad for, at det lykkedes at nå til enighed om dette spørgsmål. Jeg har gennem flere årtier arbejdet for ligestilling mellem mænd og kvinder. Vores princip har altid været lige løn for lige arbejde. Diskriminering på grund af nationalitet er af etiske grunde lige så uacceptabel som på grund af køn. Også rent juridisk forbyder artikel 12 i EF-traktaten enhver diskriminering på grund af nationalitet. Domstolen har i sin domspraksis konsekvent holdt dette princip i hævd, men den kunne ikke anvende det på grund af de særlige omstændigheder omkring parlamentsmedlemmerne.
Vederlagets størrelse kan man diskutere. Sammenlignet med den nuværende løn er 50 % af den løn, som en dommer ved Domstolen får, meget set med danske øjne. Andre spørger, hvorfor et parlamentsmedlems arbejde kun skulle være halvt så meget værd som en dommers. Hvorom alting er, så er det ikke parlamentsmedlemmerne selv, der fastsætter deres løn, Ministerrådet skal godkende forslaget. Desuden gælder denne nye ordning tidligst for den kommende valgperiode, altså for vores efterfølgere.
Med hensyn til pensionen undrer det mig, at der i betænkningsforslaget foreslås pensionering ved 60 år.
(Indlægget forkortet i henhold til forretningsordenens artikel 137, stk. 1)
Meijer (GUE/NGL)
Statutten for Europa-Parlamentets medlemmer har i årevis været genstand for to fuldstændig modstridende diskussioner. Den ene, som jeg har deltaget i, vedrører den måde, hvorpå vi kan gøre en ende på de finansielle privilegier, som hos vælgerne gør medlemmer af Europa-Parlamentet mistænkelige. Den anden vedrører den måde, hvorpå det kan gøres mere attraktivt at være medlem af Europa-Parlamentet gennem højere indkomster, lavere skatter og maksimal beskyttelse af medlemmer mod retssager. Jeg har altid været tilhænger af samme løn til alle medlemmer af Europa-Parlamentet under forudsætning af, at denne løn ligger en del lavere end i Frankrig, England og især Tyskland og Italien. Denne enhedsløn skal fortsat underkastes de nationale, regionale og lokale skatter i hjemlandet, ligesom det gælder for enhedsløn for arbejdstagere i internationale virksomheder i forskellige lande. At garantere ens nettoindkomster ved en overordentlig lav europæisk skat er en fuldstændig uønsket privilegering af medlemmerne af Europa-Parlamentet. Desuden skal immunitet kun beskytte de valgte medlemmers ytringsfrihed og ikke føre til straffrihed i andre sager. Udvidelse af EU må ikke antaste den politiske mangfoldighed. Tilkendelse af stadig færre pladser i Europa-Parlamentet til de enkelte medlemsstater udelukker mindre strømninger fra at blive repræsenteret. I modsætning til nogle andre nederlændere har jeg aldrig syntes, at en statut var et hovedmål, men blot et middel. Eftersom den endelige tekst støtter det modsatte af, hvad jeg har forsvaret, kan jeg ikke tilslutte mig den.

Miller (PSE)
Det britiske Labour-Partis gruppe i Europa-Parlamentet (EPLP) er bekymret over et antal punkter i betænkningen, sådan som den er formuleret i øjeblikket.
Vedrørende beskatning er vi af den opfattelse, at medlemsstaterne bør have lov at opkræve skat efter nationale satser.
Vedrørende lønninger formulerede vismandsrapporten en formel, der var acceptabel for et flertal af medlemsstaterne og medlemmerne af Europa-Parlamentet, og vi ser ingen grund til den ubegrundede ændring af lønninger, der er 50 % af, hvad en dommer ved EF-Domstolen får.
Vedrørende udgifter er det vores faste overbevisning, at Parlamentet har mulighed for at afhjælpe de unormale tilstande, der har hersket meget længe, ved at indføre et system med rejser efter regning.
Betænkningens holdning til immunitet vil kræve ændring af grundlæggende love, og vi føler, at det ikke er den rette betænkning at medtage dette i.
Endelig hvad angår spørgsmålet om implementeringsdatoen, kan de britiske Labour-medlemmer ikke under nogen omstændigheder acceptere en mulig dato for implementering efter 2004. De britiske Labour-medlemmer ønsker at gå ind i valgkampen i 2004, efter at dette spørgsmål er blevet endeligt løst. Da Parlamentet lige har stemt for en dato, der ligger senere end denne periode, kan vi ikke stemme for ved den endelige afstemning om denne betænkning.

Pasqua (UEN)
På et tidspunkt, hvor befolkningerne i Europa står over for så mange problemer (arbejdsløshed, usikkerhed, utryghed etc.), tror jeg ikke, at de forstår, at Parlamentet er så opsat på at få vedtaget en ensartet statut for dets medlemmer.
Det er efter min mening et sekundært anliggende med materielle og ideologiske bevæggrunde.
Jeg skal ikke opholde mig længe ved det materielle aspekt, men jeg betragter det som uanstændigt at ville benytte sig af lejligheden til at give medlemmerne af Parlamentet en række uhyrlige embedsindkomster og privilegier.
Hvad angår det ideologiske aspekt, narrer man ingen. Hovedformålet med statutten er at løsrive det valgte medlem fuldstændig fra oprindelseslandet. Selv om vi, som er repræsentanter for vores respektive folk, er lovligt til stede her i Parlamentet, ville man gerne fremstille os som repræsentanter for et mytisk europæisk folk, med andre ord som rodløse. Det er en logisk følge af Parlamentets nylige vedtagelse af en ensartet valgprocedure, princippet om transnationale valgkredse eller europæiske politiske partier.
Betænkningen viser endnu en gang, at euroføderalismen ligger langt fra befolkningens virkelighed.

Raschhofer (NI)
 I årevis har man kæmpet for en løsning på spørgsmålet om parlamentsmedlemmernes løn, og der kan være delte meninger om, hvorvidt det nuværende system er at foretrække fremfor en EU-dækkende ordning.
Men der er én ting, der ikke må ske i forbindelse med indførelsen af en ny medlemsstatut. Der må ikke skabes privilegier og nye ordninger, som ikke kan forklares over for de europæiske borgere!
Set i lyset af den løbende debat om at sikre de europæiske pensionssystemer er det en provokation over for borgerne, at man vil sende parlamentsmedlemmerne på pension, allerede når de er 60 eller 63, som det foreslås i statutten og i et ændringsforslag. Ikke kun i mit hjemland Østrig er man i færd med at forklare befolkningen, at de fremover bliver nødt til at arbejde længere. Men i Europa-Parlamentet vil man helt åbenlyst i strid med de socialpolitiske krav sikre sig en tidlig politikerpension. En medlemsstatut i denne form kan og vil jeg ikke stemme for!
Der skal også langt om længe sættes en stopper for de hidtidige afregningsformer for udgifter. Refusion af enhver form for udgifter må fremover kun svare til de faktiske udgifter, og det må under ingen omstændigheder være muligt at indkassere yderligere omkostninger. En gennemsigtig og logisk ordning for rejseudgifterne og udgiftsrefusionen er efter min mening et nødvendigt og centralt punkt i statutten.

Ribeiro e Castro (UEN)
Motiverne bag en statut for Europa-Parlamentets medlemmer synes ved første øjekast ganske rimelige, nemlig at skabe lighed medlemmerne imellem og større gennemsigtighed over for offentligheden. Disse mål vil man ifølge ordføreren kunne nå ved at lade de samme juridiske og finansielle vilkår gælde for alle medlemmer, hvilket vil være ensbetydende med, at alle modtager samme vederlag, som der skal betales fællesskabsskat af.
Vedtagelse af en sådan statut vil imidlertid få afgørende følger for selve opfattelsen af det parlamentariske mandat, navnlig i forhold til indbyggerne i den stat, hvor medlemmerne er valgt - at aspekt, der åbenbart helt er undgået ordførerens opmærksomhed. Samme ordning for alle Europa-Parlamentets medlemmer betyder, at de er underlagt et andet skattesystem end de vælgere, der har stemt på dem, at de bliver repræsentanter for et hypotetisk "europæisk folk", at de i mindre grad fremstår som repræsentanter for deres folk, som de nationale parlamentarikeres ægte ligemænd, og at de løsnes en smule mere fra de nationale og folkelige bånd, der knytter dem til en medlemsstat.
Derfor har jeg, selv om jeg har stemt for i flere delafstemninger, stemt imod i den endelige afstemning, fordi jeg nok en gang ønsker at give udtryk for en principiel holdning på et tidspunkt, hvor autokratiske metoder med epicenter i konventet synes at ville udvikle sig i en meget negativ retning for den institutionelle reform og balancen i ...
(Indlægget forkortet i henhold til forretningsordenens artikel 137, stk. 1)

Sacrédeus og Wijkman (PPE-DE)
- (SV) Vi har i dag stemt imod Europa-Parlamentets betænkning om en ny medlemsstatut, som dog blev vedtaget med 294 stemmer for, 171 imod og 59 hverken for eller imod.
Uden et system for rejsegodtgørelser, hvor der ydes godtgørelse for de faktiske udgifter i stedet for det nuværende system med faste beløb, fører den nye statut ikke til større åbenhed. Den 29. maj 2003 besluttede Parlamentets præsidium sig ganske vist for at undersøge et nyt system for rejsegodtgørelser, men det løser alligevel ikke problemerne. Beslutningen om godtgørelse af de faktiske udgifter burde automatisk træde i kraft, samtidig med at en ny medlemsstatut tages i brug.
Fremover ser vi helst, at lønniveauet for medlemmer af Europa-Parlamentet fastsættes ud fra lønniveauet i de nationale parlamenter.
Beskatningen bør også fremover være national for at tage hensyn til leveomkostningerne og de sociale sikringssystemer i de forskellige lande, eftersom medlemmerne bor i og repræsenterer deres medlemsstater.

Saint-Josse (EDD)
Siden jeg blev valgt til Europa-Parlamentet, har jeg hørt meget om medlemmernes statut. Jeg tror, at vores kollega Rothley og Retsudvalget har brugt meget tid og energi på det, efter min mening alt for meget, da jeg har indtryk af, at det, ligesom i forbindelse med en statut for europæiske politiske partier, drejer sig om store penge. Der er ikke tale om store demokratiske fremskridt, som bringer EU nærmere på borgerne.
Hvad er egentlig meningen med disse forslag, der ændrer en tekst med overordnet retlig betydning, og som således bliver uigennemførlige?
Hvad er formålet med dette forsøg på harmonisering, som skaber en kløft mellem parlamentsmedlemmerne fra de nuværende 15 medlemsstater og de kommende medlemmer fra de 10 lande, der tilslutter sig EU om et år?
Der er mange, der ønsker en statut for at forbedre et image, som enkelte personers misbrug har kastet skygger over. Desværre er der intet i statutten, der kan betragtes som en egentlig forbedring af gennemsigtigheden.
Til gengæld uddyber man yderligere den kløft, som man foregiver at bygge bro over, ved at tilbyde repræsentanterne for de europæiske folk en EU-ordning, som er i modstrid med national ret. Derfor har jeg stemt imod forslaget til statut.

Walter (PSE)
 Jeg erklærer hermed, at jeg har stemt for Rothley-betænkningen om medlemsstatutten, fordi jeg mener, det er vigtigt, at der så hurtigt som muligt kommer en fælles statut med samme betingelser for alle medlemmer i Europa-Parlamentet.
Hertil hører også, at det ikke er rimeligt at acceptere store forskelle i vederlagene til medlemmer fra forskellige medlemslande. Lige løn for lige arbejde må på mellemlang sigt også gælde i Europa-Parlamentet.
Desuden mener jeg, at der omgående må skabes gennemsigtighed i vederlagene - det er ikke acceptabelt, at medlemmer må tilpasse deres indtægt over rejserefusionerne.
Alligevel vil jeg ikke selv benytte ordningen. Jeg påtog mig arbejdet på de hidtidige betingelser, og dem vil jeg bevare for mit vedkommende.

Fatuzzo (PPE-DE).
Hr. formand, da jeg begav mig hen til Parlamentet her til morgen, drømte jeg, at jeg mødte Brasiliens premierminister Inácio Lula da Silva, som sagde følgende til mig: "Hvor er Europa-Parlamentet dog vidunderligt, Fatuzzo, og hvor er de regionale frihandelsområder, som Erika Mann har udarbejdet en betænkning om, dog vidunderlige! Jeg opfordrer dig til at stemme for betænkningen. Det er så vigtigt for os og for hele verden, at man gør den frihandelsprocedure mere omfattende, som I europæere iværksatte i starten, at jeg drømmer om at blive Mercosurs svar på Prodi." Og så var det, jeg kom til at tænke på, om kommissionsformand Romano Prodi virkelig er Prodi, eller om han er Lula, der tror, at han er Prodi? Men det var som bekendt kun en drøm, hr. formand.

Berthu (NI)
Vi har først og fremmest stemt imod Mann-betænkningen, fordi den opfordrer til at gøre EU's handelspolitik til et fællesskabsanliggende. Det ville, som jeg sagde under debatten i går, være skadeligt. Vi afviser imidlertid også betænkningen på grund af den handelsstrategi, som den går ind for. Den er efter vores mening forfejlet på mindst to vigtige punkter.
For det første forklares det ret tydeligt, at hensigten med at åbne for den internationale handel er, at det skal føre til en verdensomfattende integration, som skal omfatte "tilnærmelse mellem bestemmelser". Hvis det imidlertid er muligt at tilslutte sig idéen om en handelsintensivering, der gavner alle, skal man også tilføje - og det nævnes ikke i betænkningen - at det enkelte land eller regionale område har ret til at beskytte sin egen samfundsmodel.
For det andet er den alt for overbærende over for EU's handelspolitik, særlig den overdrevne indførelse af frihandelsområder. Sådanne områder er hensigtsmæssige, hvis de afspejler ønsket om en kontrolleret åbning. De er imidlertid i virkeligheden i Europa så talrige og indviklede, at ingen kender deres egentlige virkning, således at de nærmest bliver årsag til ukontrollerede handelsforbindelser.

Boudjenah (GUE/NGL)
En handelsstrategi afspejler en bestemt opfattelse af verden, som skal være den fremherskende. Skal man vælge en fuldstændig liberalisering af handelen, hvilket fører til større uligheder, eller arbejde for en reel udvikling? Men som Mann-betænkningen slår fast, er hovedformålet med oprettelsen af regionale frihandelsområder at sikre EU en politisk og økonomisk stabilitet over for de berørte lande (de "geopolitiske strategiske interesser"), således at der ikke er noget, der kan hindre varernes, tjenesteydelsernes og kapitalens urørlige fri bevægelighed. Men hvad med befolkningens adgang til de grundlæggende rettigheder? Hvad med en vurdering af de sociale, miljømæssige, kulturelle og økonomiske konsekvenser af denne liberalisering? Hvad med et reelt samarbejde på lige betingelser og under hensyntagen til den enkelte partners særlige karakter? WTO's regler må ikke ødelægge EU's endnu privilegerede forbindelser med sine partnere.
EU kan ikke begrænse sin politik over for hele lande og regioner på grund af frihandelsområderne, som det f.eks. for ofte er tilfældet i Middelhavsområdet, når det haster med at etablere en egentlig politisk dialog og opbygge et økonomisk og socialt samarbejde, som er fri for enhver form for dominerende indflydelse.

Figueiredo (GUE/NGL)
Denne betænkning fra Industriudvalget har som sit centrale formål at benytte de regionale frihandelsområder og bilaterale aftaler som "trojansk" hest med henblik på liberalisering af verdenshandelen efter WTO's og "Doha-dagsordenens" retningslinjer eller ligefrem at overhale disses ambitioner ved også at medtage politiske mål.
I betænkningen kan man læse, at "... nødvendigheden af at opnå konsensus blandt WTO-medlemmerne vanskeliggør og sinker de multilaterale forhandlinger. Da frihandelsaftalerne udvikler sig hurtigere og har samme målsætninger, fungerer de som katalysatorer for forandring. Samtidig med at frihandelsområderne undergraver multilateralismens princip om undladelse af forskelsbehandling, så længe de overholder WTO-reglerne og er WTO-Plus, fungerer de som et incitament og som en supplerende model for nye globale handelsinitiativer ...", hvor EU holdes frem som model til efterfølgelse. Og hvad er så pointen med det?
Betænkningen går endvidere ind for, at EU's institutioner skal have enekompetence "på alle handelsområder", ligesom "kvalificeret flertal og fælles beslutningstagning skal gælde for alle handelsspørgsmål", hvilket selvfølgelig gør det svært for Portugal at forsvare sine nationale interesser.
Jeg har derfor stemt imod.

Lucas (Verts/ALE)
Emnet for denne betænkning er yderst vigtigt. Det er grunden til, at Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliance var en af dem, der tog initiativ til en initiativbetænkning fra Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi om regional integration, særlig med hensyn til de mulige virkninger for multilateralismen og bestræbelsen for at nå en bæredygtig udvikling.
Men den endelige titel og det endelige omfang af denne betænkning blev meget mindre præcist, end vi havde håbet, og konklusionerne i den er meget anderledes end vores egne.
Selv om nogle ændringsforslag, der tager højde for nogle af vores bekymringer, blev vedtaget, var der mange andre, der ikke blev det, og en stor del af betænkningen giver fortsat ukritisk støtte til en stadig større økonomisk integration.
Et af de vigtigste ændringsforslag ville gøre gennemførelsen af frihandelsområder betinget af en forudgående dybtgående vurdering af virkningen på bæredygtigheden for at sikre, at frihandelsområder ikke forværrer uligheder mellem parterne, og for at fastlægge obligatoriske regler til fremme af social retfærdighed og bæredygtighed. Eftersom dette - og ændringsforslag, der går i samme retning - ikke blev vedtaget, er vi blevet nødsaget til at afholde os fra at stemme om denne betænkning.

Ribeiro e Castro (UEN)
Når ordføreren fremhæver det, som man kunne kalde "relevansen" af de handelsaftaler, der er blevet undertegnet i de seneste år, understreger hun samtidig, at disse aftaler også er motiveret af et ønske om at fremme politisk stabilitet, hvilket følgelig gør dem til en integreret bestanddel af EU's udenrigspolitik.
Selv om fordelene ved disse frihandelszoner er ubestridelige, mener jeg, at de, så længe WTO ikke afklarer situationen, udvikler sig inden for temmelig upræcise juridiske rammer, hvortil kommer, at man hele tiden må være opmærksom på de potentielt meget dystre konsekvenser af en "harmoniserende" strategi i de mindst udviklede lande, hvis evne til fuld deltagelse i handelsforhandlingerne ofte er begrænset og ikke bør overbelastes, hvis vi virkelig ønsker rimelige resultater. Trods min enighed i de store linjer mener jeg derfor, at der burde udformes en mere forsigtig og gradvis tilgang, hvorfor jeg var tilbøjelig til at afholde mig fra at stemme.
Resultatet af afstemningen om forslagets punkt 21 har dog bragt mig til at stemme imod. På dette så følsomme område er det uomgængeligt at fastholde den beslutningsprocedure, som der var enighed om i Nice, som foreslået i ændringsforslag 12. Da flertallet igen gennemtvinger den oprindelige formulering, fører det atter Parlamentet ind på en linje, som jeg finder urealistisk og uacceptabel. Jeg har derfor valgt at stemme imod.

Alyssandrakis (GUE/NGL)
Betænkningen om Euro-Middelhavs-samarbejdet afslører endnu en gang EU's arrogance over for Middelhavslandene.
I det "civiliserede" Europa er man villig til at lære sine "uciviliserede" naboer demokrati og frit marked. Alt bliver bedømt, især når det drejer sig om menneskerettigheder, samtidig med at et gigantisk net af diktatur, undertrykkelse og politistat optrævles i selve EU. Europa udbreder sin egen opfattelse af terror, indlægger særlige bestemmelser i associeringsaftaler, men uden at nævne et eneste ord om statsterrorismen i Israel. Man udnytter sin økonomiske overlegenhed ikke til at støtte udviklingen i de nordafrikanske og mellemøstlige lande, men til at gennemtvinge sine krav i handelsaftaler og interne spørgsmål. Betænkningen går så vidt som til at opfordre partnerlandene til "at iværksætte eurokonvergenspolitikker", samtidig med at den kræver udvikling af den private sektor!
På trods af erklæringer om det modsatte er og bliver Euro-Middelhavs-forbindelserne ikke ligeværdige. De er og bliver et middel til at gribe ind i Middelhavslandenes indre anliggender for at styrke EU's økonomiske, militære og politiske interesser. Denne politik vil blive intensiveret, når EU efter udvidelsen vender sin opmærksomhed mod Middelhavsområdet.
Ved at stemme imod betænkningen udtrykker Grækenlands Kommunistiske Parti sin støtte til befolkningerne og deres kamp, den eneste måde, de kan opnå fremskridt på.

Arvidsson, Cederschiöld, Grönfeldt Bergman, Stenmarck og Wachtmeister (PPE-DE)
- (SV) De svenske Moderater støtter betænkningen om rapporten om Meda-programmet 2000. Vi mener dog, at EU under de gældende økonomiske omstændigheder, hvor der er store problemer med at overholde de fastlagte budgetrammer, ikke kan påtage sig de øgede omkostninger til denne aktivitet.

Carlotti (PSE)
Med Piétrasanta-betænkningen skal Europa-Parlamentet udtale sig om status for forbindelserne mellem EU og dets partnere i Middelhavsområdet.
Betænkningen rejser de grundlæggende spørgsmål, der danner grundlag for partnerskabet, og giver passende svar, som jeg kan tilslutte mig. Det drejer sig særlig om nødvendigheden af at understrege den politiske dimension af Euro-Middelhavs-partnerskabet for at fremme demokratisering og fred, støtte til de civile samfund i Middelhavsområdet, konsekvent integration af spørgsmålet om menneskerettigheder ved opfølgningen, oprettelse af en Euro-Middelhavs-forsamling på den kommende Euro-Middelhavs-ministerkonferencen Euromed i Napoli i december 2003.
Jeg ville stemme for betænkningen for at støtte indarbejdelsen af disse mål i Meda-programmet. Programmet er imidlertid i dag utilstrækkeligt til alene at kunne rumme forbindelserne mellem EU og dets middelhavspartnere.
Faktisk er der hidtil ikke afsat yderligere midler (for 2003 bevilges der 32 millioner euro til det regionale finansieringsprogram Meda og 25 millioner euro til en "Euro-Middelhavsinvesterings- og partnerskabsfacilitet"), selv om der er et skærende for ikke at sige skandaløst misforhold mellem EU's økonomiske indsats i forbindelse med de 10 nye medlemmer og bestræbelserne til fordel for Middelhavslandene. Der bevilges 185 euro i bistand pr. indbygger i Østeuropa og en halv euro pr. indbygger i Middelhavslandene.
(Indlægget forkortet i henhold til forretningsordenens artikel 137, stk. 1)

Ribeiro e Castro (UEN)
Jeg har stemt for denne fremragende betænkning.
Som bekendt er hovedformålet med Meda-programmet, der i 1995 forenklede og samlede en række forskellige instrumenter vedrørende samarbejdet med Euro-Middelhavs-partnerskabslandene, "at reformere deres økonomiske og sociale strukturer og (...) at afbøde de eventuelle sociale og miljømæssige følger af den økonomiske udvikling", med tre fokusområder: 1. styrkelse af den politiske stabilitet og demokratiet, 2. skabelse af et frihandelsområde, 3. hensyntagen til den sociale og kulturelle dimension.
Meda-programmet er således blevet det vigtigste element i Euro-Middelhavs-partnerskabets finansielle samarbejde (via Kommissionens gavebistand eller via andre instrumenter forvaltet af EIB). De resultater, der er nået med Meda I-programmet og i de to år med Meda II, er af en sådan karakter, at denne samarbejdsmodel bør fastholdes og (som ordføreren påpeger) også styrkes. Det bør den dybest set af de samme grunde, der allerede i 2000 førte til, at dette succesprogram blev forlænget og fornyet for yderligere fem år, som det bedste redskab til at opfylde de målsætninger, som Det Europæiske Råd i flere omgange - Lissabon (1992), Korfu (1994) og Essen (1994) - har opstillet om at styrke EU's middelhavspolitik, så Middelhavsområdet kan blive et samarbejdsområde, der sikrer fred, sikkerhed, ...
(Indlægget forkortet i henhold til forretningsordenens artikel 137, stk. 1)

Berthu (NI)
Aftalerne mellem EU og USA om strafferetsligt samarbejde og udlevering er nødvendige, særlig for at bekæmpe terrorismen. De rejser imidlertid for første gang spørgsmålet om fortolkning af EU-traktatens artikel 38 og 24, der blev indført ved Nice-traktaten, om EU's indgåelse af internationale aftaler inden for rammerne af den anden og tredje søjle.
Disse artikler er affattet og vedtaget med en forbryderisk forsømmelighed på trods af advarslerne i min modbetænkning om Nice-traktaten. Vi ser følgerne heraf i dag. Tidligere havde de nationale parlamenter ret til at ratificere sådanne internationale konventioner, men de mister denne ret i dag uden, at Europa-Parlamentet i øvrigt får en lignende ret.
Medlemsstaterne bestræber sig imidlertid ganske vist på at genfinde en national undersøgelsesbeføjelse ved hjælp af det "forfatningsmæssige forbehold", som kan give dem lejlighed til at vende tilbage til deres nationale parlamenter. Det er imidlertid en mangelfuld løsning.
Man ser her følgerne af dårligt forhandlede traktater. Konventet om Den Europæiske Unions Fremtid skal rette op på dette og genindsætte de nationale parlamenter i spillet. Det synes desværre at ville gå i den modsatte retning.

Figueiredo (GUE/NGL)
Denne sag er af største betydning, da den grundlæggende berører det enkelte lands beføjelser. Det er derfor uacceptabelt, at Rådet først har frigivet teksten til forslagene til aftaler med USA en måned før deres undertegnelse, i øvrigt de to første aftaler mellem EU og en tredjestat.
Disse aftalers politiske betydning er særligt stor, fordi de undertegnes på et tidspunkt, hvor der gennemføres "sikkerhedsskabende" foranstaltninger, der udgør en fare for opretholdelsen af borgernes rettigheder, garantier og friheder, og når USA stadig tilbageholder flere hundrede mennesker på sin militærbase i Guantánamo, uden anklage eller rettergang, og når USA kræver, at andre stater skal anerkende dets totale immunitet i forhold til Den Internationale Straffedomstol.
Aftalernes aktuelle udformning rejser afgørende spørgsmål om f.eks. udlevering til et land, der anvender dødsstraf, og hvor der er lovgivning, der under henvisning til "bekæmpelse af terrorisme" krænker grundlæggende rettigheder, og om beskyttelse af personoplysninger, virkning med tilbagevirkende kraft og manglende kontrol med bl.a. de såkaldte fælles efterforskningshold.
Europa-Parlamentets henstilling støtter, trods kritik af visse indholdsmæssige delaspekter, aftalernes centrale elementer, hvorfor vi har stemt imod.

Korakas (GUE/NGL)
Det, at man drøfter dette emne så kort tid efter de amerikanske og engelske styrkers angreb på Irak, er en provokation i sig selv.
Med denne aftale kan EU uden videre udlevere medlemsstaternes borgere og deres personlige data til domstolene i USA, hvor politimyndighederne vil gøre, hvad der passer dem, uden for al demokratisk kontrol. Fælles efterforskningshold EU-USA vil arbejde uden kontrol i EU og krænke både nationale forfatninger og folkeretten.
Dette er en aftale, som rammer borgerne i EU's medlemsstater. Den medfører ingen differentiering i USA's interne ret, f.eks. at dødsstraffen sættes ud af kraft eller de karakteristiske bestemmelser i den "patriotiske lov", som nægter ikke-amerikanske borgere retshjælp, ændring af amerikanske staters lovgivning, som er i uoverensstemmelse med europæisk ret, eller en afslutning på den umenneskelige tilbageholdelse af krigsfanger, heriblandt EU-borgere (Guantánamo)
Vi opfordrer vores befolkninger til masseprotest mod en farlig aftale, som under påskud af at bekæmpe terrorisme vil optrappe forfølgelserne af den antiimperialistiske græsrodsbevægelse ved at udlevere dens forkæmpere til USA sammen med enhver anden, som USA finder mistænkelig. Vi opfordrer dem til at afværge legaliseringen af de amerikanske politimyndigheders ukontrollerede virksomhed i EU og hindre deres regeringer i at ratificere en aftale som denne.

Meijer (GUE/NGL)
Før i tiden udleverede man ikke statsborgere fra ens eget land. Nu om dage fungerer EU som én stat, med nogle garantier for at forhindre, at folk straffes for noget, som er tilladt i deres eget land. Endnu mere vidtgående udleveringer fra EU til andre lande er absolut farlige. Det gælder især, når det drejer sig om lande med et andet system for strafudmåling såsom USA. Der indespærres krigsfanger retsløst i en lejr, som ikke falder ind under amerikanske love, og der anerkendes Den Internationale Domstol ikke. For os europæere betyder det meget, at man kan idømmes dødsstraf der, og at uskyldige mistænkte først skal erkende skyld, inden de kan forhandle om strafnedsættelse. Europæiske borgere skal beskyttes mod at blive underkastet det amerikanske system. Den, som ikke frivilligt og på eget initiativ rejser til USA eller bosætter sig der, skal have garanti for, at ingen tvinger dem til at komme der. Jeg afviser derfor det udkast til aftale om udlevering og gensidig retshjælp, som blev drøftet den 8. maj i Rådet (retlige og indre anliggender). Jeg støtter ordførerens forsøg på i det mindste at tage afstand fra militærdomstole, Guantánamo-proceduren og diskriminering af europæiske borgere, og jeg er fuldstændig enig med ham i, at der ikke må træffes bestemmelser om en eventuel fremtidig ændring af denne aftale uden om den normale parlamentariske procedure.

Pasqua (UEN)
Denne aftale kunne have været et reelt fremskridt i kampen mod alvorlig kriminalitet og international terrorisme, men Parlamentet mener, at dets støtte skal være betinget af urimelige betingelser og holdninger, som er ydmygende for USA!
Forbeholdene vedrørende manglen på demokratisk kontrol eller kravet om en henvisning til chartret om grundlæggende rettigheder forekommer nærmest maleriske i forhold til de alvorlige beskyldninger mod USA.
Man tror, at man drømmer, når man læser, at retssystemet i visse stater i USA ikke engang giver samme beskyttelsesniveau som Den Europæiske Menneskerettighedsdomstols og EU's forholdsregler skal give EU-medlemsstaterne!
Hvad skal man for øvrigt sige til bemærkningerne om det upassende i en aftale med USA, når adskillige EU-borgere er tilbageholdt på militærbasen i Guantánamo uden for enhver lovs rækkevidde og uden den mindste garanti for en retfærdig retssag?
Når aftalen får et sådant omfang og munder ud i sådanne absurditeter - hvordan kan man sidestille terrorister med tilbageholdte i henhold til almindelig ret? - grænser det til dumhed.

Ribeiro e Castro (UEN)
Jeg har stemt imod betænkningen, fordi jeg mener, at ordføreren er gået ud over de beføjelser, som traktaterne har tillagt Europa-Parlamentet, i sit forsøg på gennem fortolkningsmetoder, som jeg ikke kan anerkende, at udvide de områders mængde og omfang, der skal være genstand for høring.
Jeg fortolker EU-traktatens artikel 21 anderledes end betænkningen, idet jeg finder, at "de vigtigste aspekter og grundlæggende valg" i forbindelse med den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik ikke kan forstås som "konkrete aftaler" og "bestemte lande", hvor omfattende aftalerne end er, eller hvor vigtig modparten end synes at være.
At antage, at der af lovens tavshed følger en forpligtelse for Rådet, og at der fra denne påståede specifikke forpligtelse kan udledes en almen nødvendig regel om høring af Parlamentet, er en tolkning, som jeg vitterlig ikke kan bifalde.
Jeg mener, at forsøget på at kalkere den statslige model på fællesskabsplan ikke afspejler Unionens aktuelle tilstand. Forsøget på at tillægge Europa-Parlamentet samme type beføjelser som et nationalt parlament, savner grundlag.
Derudover beklager jeg særlig, at de oprindelige forslag til henstilling lå under for mere eller mindre propagandistiske initiativer, der på ingen måde befordrer undertegnelsen af de EU-USA-aftaler, som er denne henstillings baggrund og årsag.

Formanden.
Hermed er stemmeforklaringerne afsluttet.
(Mødet udsat kl. 13.30 og genoptaget kl. 15.00)

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende betænkninger:
A5-0197/2003 af Arlindo Cunha for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter om forslag til Rådets forordning om fastlæggelse af den fælles landbrugspolitiks fælles regler for ordninger for direkte støtte og fastlæggelse af støtteordninger for producenter af visse afgrøder (KOM(2003) 23 - C5-0040/2003 - 2003/0006(CNS));
A5-0182/2003 af Karl Erik Olsson for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter om forslag til Rådets forordning om ændring af forordning (EF) nr. 1257/1999 om støtte til udvikling af landdistrikterne fra Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL) og om ophævelse af forordning (EF) nr. 2826/2000 (KOM(2003) 23 - C5-0041/2003 - 2003/0007(CNS));
A5-0174/2003 af Dominique Souchet for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter om forslag til Rådets forordning om den fælles markedsordning for korn (KOM(2003) 23 - C5-0042/2003 - 2003/0008(CNS));
A5-0175/2003 af Dominique Souchet for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter om forslag til Rådets forordning om den fælles markedsordning for tørret foder for produktionsårene 2004/05 til 2007/08 (KOM(2003) 23 - C5-0044/2003 - 2003/0010(CNS));
A5-0183/2003 af Carlos Bautista Ojeda for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter om forslag til Rådets forordning om den fælles markedsordning for ris (KOM(2003) 23 - C5-0043/2003 - 2003/0009(CNS));
A5-0177/2003 af Elisabeth Jeggle for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter om forslag til Rådets forordning om en afgift på mælk og mejeriprodukter (KOM(2003) 23 - C5-0046/2003 - 2003/0012(CNS));
A5-0181/2003 af Elisabeth Jeggle for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter om forslag til Rådets forordning om ændring af forordning (EF) nr. 1255/1999 om den fælles markedsordning for mælk og mejeriprodukter (KOM(2003) 23 - C5-0045/2003 - 2003/0011(CNS));
A5-0189/2003 af María Rodrígues Ramos for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter om multifunktionelt landbrug og reform af den fælles landbrugspolitik (2003/2048(INI)).

Cunha (PPE-DE)
Hr. formand, hr. kommissær, selv om det kniber med stemmen, skal jeg forsøge at udtrykke mig med klarhed. Kommissionen fremlagde i januar sine lovgivningsforslag til en ny reform af den fælles landbrugspolitik. Ud over væsentlige justeringer i visse sektorer ligger forslagenes vigtigste fornyelser i det, der betegnes afkobling og graduering af den direkte støtte, der betales til producenterne.
Formålet med afkoblingen er at omforme den nuværende støtte til en enkeltbetalingsordning, afkoblet fra produktion og produktionsmængder. Fremover vil landmændene altid modtage dette beløb, uanset hvad de dyrker i fremtiden, og også selv om de ikke dyrker noget, såfremt de bevarer landbrugsarealet under gode agronomiske betingelser. Med gradueringen ønsker Kommissionen at indføre en støttenedsættende procentsats, der skal nå op på 19 % i 2012. Ca. 2/3 af de midler, som derved frigøres, skal finansiere kommende reformer, og ca. 1/3 reserveres til styrkelse af den fælles landbrugspolitiks anden søjle, landsdistrikternes udvikling. Kun landmænd, der modtager under 5.000 euro pr. år, friholdes fra denne nedsættelse.
Det forslag, der nu lægges frem på plenarmødet, er blevet vedtaget med et bredt flertal i Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter på grundlag af et kompromisforslag fra ordføreren og efter forhandling med alle de politiske grupper. Essensen i dette kompromis, som jeg håber bliver Europa-Parlamentets holdning, er følgende.
For det første støtter vi kun en delvis og gradvis afkobling af den direkte støtte og kun for markafgrøder og hankvæg. Følgelig vil alle de andre præmier blive udbetalt ud fra den nuværende model. For det andet støtter vi en meget mere begrænset graduering, på kun 6 % i de ugunstigt stillede regioner og på 8 % i de øvrige, således at de indtægter, som derved fremkommer, især skal gå til styrkelse af den anden søjle. De landmænd, der modtager under 7.500 euro, friholdes også fra gradueringen.
Med denne holdning ønsker Europa-Parlamentet at sende nogle politiske signaler. Det første er, at det utvetydigt støtter en reform af den fælles landbrugspolitik, der gør den mere økonomisk rationel, der letter dens gennemførelse i et udvidet EU, og som bidrager til at løse op for forhandlingerne inden for WTO.
Det andet budskab er, at en sådan ændring bør gennemføres med forsigtighed og realisme. Vores holdning er således, at en total afkobling af støtten, som foreslået af Kommissionen, er en interessant model på det teoretiske plan, men i praksis vil indebære betydelige risici og ikke tager højde for det europæiske landbrugs realiteter, den stærkt svingende markedsstabilitet, der stadig fordrer forvaltnings- og grænsebeskyttelsesinstrumenter, og det europæiske landbrugs enorme forskellighed med kolossale variationer i indkomst og konkurrenceevne og derfor også med hensyn til de virkninger, som et afkoblet betalingssystem vil have.
Det tredje politiske budskab er, at risikoen for produktionsophør som følge af indførelsen af et afkoblet støttesystem er særlig alvorlig i ugunstigt stillede regioner i EU's yderste periferi med lavest produktivitet og derfor ringere konkurrenceevne. Parlamentet foreslår derfor en lavere gradueringsprocentsats for disse regioner, så der ikke gennemføres nogen afkoblingsordning i randområderne, og der tages hensyn til alle disse svagere regioners særlige situation, så der fortsat kan sikres deres landmænd produktionsalternativer.
For det fjerde ønsker Parlamentet også at give udtryk for, at der ikke allerede nu er nogen begrundelse for at beslutte en så høj støttenedsættende procentsats for at finansiere kommende reformer af den fælles landbrugspolitik, når vi jo ikke ved, hvilke omkostninger eller hvilken tidsplan disse reformer vil få.
For det femte vil jeg også gerne fremhæve Parlamentets ønske om at styrke den fælles landbrugspolitiks anden søjle, ikke mindst i form af finansiering af nye aktioner til fordel for fødevaresikkerhed og -kvalitet.
Til slut vil det heller ikke være overflødigt at bemærke, at det foreslås, at det fremtidige afkoblede støttesystem fra 2007 ikke mere baseres på historiske referencekriterier, men i stedet på to hovedkriterier: landbrugsareal og landbrugsbeskæftigelse. Europa-Parlamentet giver hermed sit bidrag til en tilpasning af den fælles landbrugspolitik til de nye behov og omstændigheder, der er ved at gøre sig gældende, men vi gør det på en sådan måde, at risiko for produktionsophør, øget arbejdsløshed og fremkomst af andre alvorlige ubalancer i de ugunstigt stillede regioner og regioner i EU's yderste periferi undgås eller mindskes. Vi håber så, at Rådet (landbrug), der skal træffe den endelige beslutning, deler Parlamentets bestræbelser og tvinger Kommissionen til at ændre sine forslag i løbet af de igangværende forhandlinger.
Olsson (ELDR)
- (SV) Hr. formand, hr. kommissær, få ting i fremtidens verden er så vigtige som et bæredygtigt og miljøvenligt landbrug. Jeg har fra starten støttet kommissær Fischlers fremsynede tanker vedrørende reformen af den europæiske landbrugspolitik. Disse tanker er desværre blevet dårligere, og de bliver fortsat dårligere og dårligere. Jeg mener, at det var en forringelse, da præsident Chirac og kansler Schröder blev enige om et loft, der snarere skulle fungere som et gulv for udgifterne til landbrugspolitikken. Jeg må desværre indrømme, at det, vi er nået frem til her i Parlamentet, ikke udgør nogen forbedring, men i stedet en forværring af forslaget. Jeg er urolig for, at ministrene, når de skal mødes, også vil forværre det yderligere.
Ikke engang Europas landmænd synes at forstå, hvad der er deres eget bedste. Modstanden mod Kommissionens forslag til landbrugsreform blandt landmændene, blandt os i Europa-Parlamentet og blandt landbrugsministrene må skyldes, at man ikke vil se de store sammenhænge. Hr. formand, jeg vil ikke gå i detaljer med nogen af betænkningerne, men blot komme ind på de store sammenhænge i mit indlæg.
Vi må huske på, at størstedelen af verdens fødevareproduktion fremstilles med omkostninger, som ikke dækkes af dagens lave verdensmarkedspriser. De fleste ilandes landmænd har derfor brug for støtte for at kunne producere, og ulandenes landmænd har brug for bedre betaling. Støtten til landbrugsproduktionen i ilandene øger produktionen, og overskuddet eksporteres ved hjælp af subventioner. Dette sænker verdensmarkedspriserne. Vi må ændre systemet for at skabe et sundere verdensmarked. Verdensmarkedspriserne burde kunne stige til et niveau, hvor de fleste kan producere, og derfor er det helt indlysende, at alle former for konkurrenceforvridende støtte bør afskaffes. EU kan ikke ændre dette alene, men sammen med USA vil vi kunne gøre meget på det område. Forhandlingerne inden for WTO og Kommissionens forslag til en landbrugsreform er et skridt i den rigtige retning i denne forbindelse.
Vi må stadig huske på, at verden ikke er helt så enkel. Store dele af de mindre europæiske landbrug ville selv med rimelige priser på verdensmarkedet stadig ikke være konkurrencedygtige. Vi har høje krav til miljø og dyrevelfærd. Vi har krav til levnedsmiddelsikkerhed og fødevarekvalitet. Vi har krav til beskyttelse af arbejdstagerne. Vi vil bevare agerlandskabet, natur- og kulturmiljøerne, og vi vil udvikle den sociale situation i landsbyerne. I princippet skulle dette kunne betales af markedet, når der er tale om værdier som f.eks. kvalitet. Det skulle kunne betales med direkte tilskud fra samfundet, fra EU, når det hovedsagelig er til gavn for almenvellet. Vejen fra høje subventioner og ødelagte verdensmarkedspriser til en sund handel og prissætning skal imidlertid gå via en ændring af den nuværende støtte, det vil sige, at støtten afkobles fra produktionen.
Min betænkning om udvikling af landsbyerne skal ses i dette perspektiv. Der var desværre for få penge, da Kommissionen udarbejdede sit forslag. Jeg har takket være flinke og venligtsindede kolleger i Parlamentet skaffet lidt penge fra hr. Cunha og en del penge fra fru Jeggle og har dermed kunnet lægge lidt mere oveni til udvikling af landsbyerne. I mindre gunstigt stillede områder indebærer forslaget om afkobling nemlig den største risiko, og vi må tage hånd om dem så hurtigt som muligt. Jeg mener, at Parlamentet har indført en forbedring på det punkt.
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, hvis vi i EU ikke i tide moderniserer vores støttearsenal til landbruget, det vil sige flytter støtten fra den blå til den grønne kasse, eller hvad man nu kalder det, kan WTO-forhandlingerne, hvis de skulle føre til et resultat, som er positivt ud fra et lokalt synspunkt, slå våbnene ud af hænderne på os, når det drejer sig om at beskytte det europæiske landbrug og den europæiske landbrugsmodel. Så kan vi intet gøre. Det er bedre at forebygge end at helbrede. Det burde vi europæere også forstå. Forhåbentlig indser landbrugsministrene, når de nu mødes til forhandlinger i næste uge, at en manglende eller en dårlig beslutning faktisk kan føre til en katastrofe for landmændene, for landsbyerne og endda for forbrugerne, som ønsker gode fødevarer i Europa.

Souchet (NI)
Hr. formand, hr. kommissær, mine kære kolleger, da jeg er ordfører for to betænkninger, vil jeg begynde med at fremlægge den betænkning, som Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter har vedtaget med et stort flertal, om reformen af den fælles markedsordning for korn. Jeg vil derefter præsentere den anden betænkning, der ligeledes er blevet vedtaget med et stort flertal, og som drejer sig om reformen af den fælles markedsordning for tørret foder.
Lad mig begynde med den fælles markedsordning for korn. Kommissionens forslag til en reform omfattede en afvikling af de primære grundlæggende elementer i den fælles markedsordning, idet den gik helt uden for rammerne af midtvejsrevisionen af Agenda 2000. Hvad går Kommissionens forslag egentlig ud på? Først og fremmest en løbende nedsættelse af interventionsprisen, indtil der opnås en pris, der er lavere end kostprisen, hvilket er en uøkonomisk og ikke-holdbar strategi. Dernæst omfatter de afskaffelse af de månedlige forhøjelser og endelig afskaffelse af interventionsprisen for rug, af minimumsprisen for kartoffelstivelse samt af produktionsrestitutionen for kornstivelse.
Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter har vurderet, at det hverken var hensigtsmæssigt eller retfærdigt at afvikle den ældste og mest symbolske af de fælles markedsordninger. Jeg havde som ordfører vedrørende interventionsprisen foreslået, at der skulle tages hensyn til inflationen, som siden reformen i 1992 er steget med 25,5 %. I reelle tal udgør nedsættelsen af interventionsprisen for korn dermed 56 %. Den er som bekendt et indeks for hundredtusindvis af landmænds indkomst.
Udvalget ønskede ikke en yderligere nedsættelse, som der ikke var grundlag for, ikke engang udviklingen i de internationale kurser, som Kommissionen selv mener vil stige i de kommende år. Hvis interventionsprisen ikke sættes ned, som udvalget anbefaler, medfører det ikke økonomisk kompensation, og det gør således en degression virkningsløs.
Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter har gjort opmærksom på, at de månedlige forhøjelser er en reel økonomisk byrde i forbindelse med oplagring og herunder modernisering af siloer og deres tilpasning til standarder, særlig med hensyn til sikkerhed, og at afskaffelsen af forhøjelserne ville betyde et yderligere fald i interventionsprisen uden kompensation. Det er således for at opnå sammenhæng nødvendigt at give Kommissionens to forslag den samme behandling, hvad angår interventionsprisen og de månedlige forhøjelser.
Hvad angår rug, hvor der er akkumuleret store interventionslagre, foreslår vi at tidsbegrænse interventionen for rug, således at den fremover kun kommer til at gælde i regioner, hvor der endnu ikke findes nogen forsvarlige plantedyrkningsmæssige og driftsøkonomiske alternativer til rugproduktion.
Hvad angår kornstivelse og kartoffelstivelse forstår vi ikke, hr. kommissær, at Kommissionen er så opsat på at afskaffe de ordninger, der gør det muligt for den europæiske industri at konkurrere mod importen med lige våben. Det er en gave til stivelsesfabrikanterne i tredjelandene, uden at EU får noget til gengæld. Forslagene fra Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter indeholder således ikke de samme negative foranstaltninger, som Kommissionen har foreslået, og som efter vores mening ikke tegner positive udviklingsperspektiver for kornsektoren.
Jeg vil nu gå over til den fælles markedsordning for tørret foder. Jeg har aldrig set en begrundelse for et forslag fra Kommissionen med en så dårlig argumentation. Begrundelsen er rent faktisk baseret på en tidligere bemærkning fra en særrapport fra Revisionsretten, og Kommissionen havde til hensigt at afskaffe denne fælles markedsordning fuldstændig fra produktionsåret 2008-2009 med den begrundelse - jeg citerer fra Revisionsrettens særrapport - at "denne produktion primært beror på brugen af fossile brændstoffer til dehydrering og i visse medlemsstater på brugen af vanding". Hvilken overfladiskhed og skødesløshed, hr. kommissær, at sætte en hel sektors fremtid på spil på grundlag af en så lille nedsættelse! Og det drejer sig ikke om en hvilken som helst sektor. Den leverer 15 % af det foderprotein, der fremstilles i EU, omfatter 150.000 producenter og 500.000 ha, og den har 350 dehydreringsanlæg til bearbejdning af foder, hvoraf de fleste tilhører landbrugerne i form af andelsselskaber med 15.000 arbejdspladser. Har De forsøgt at beregne, hr. kommissær, hvor stor en del af de offentlige budgetter til udvikling i landdistrikterne, der skulle anvendes for at bibeholde den aktivitet og de arbejdspladser i landdistrikterne, som medlidenhedsdrabet på denne sektor ville ødelægge?
Landbrugsudvalget har således ikke haft svært ved at overbevise sig selv om, at det i lyset af underskuddet på foderprotein i EU ville være fuldstændig uansvarligt at afskaffe støtten til tørret foder. Hvis Parlamentet vedtager betænkningen fra Landbrugsudvalget, bekræfter det klart den holdning, som det for øvrigt allerede indtog i forbindelse med Stevenson-betænkningen, nemlig at opfordre Kommissionen til hurtigt at begynde at finde og iværksætte de nødvendige midler til at mindske dette meget tunge handicap, denne strategiske afhængighed og dette uhyrlige underskud på planteprotein, som er på over 75 % af behovet. Jeg vil minde om, at amerikanerne efter Blairhouse-aftalerne ikke har tøvet med at indføre direkte støtte til soja, uden at WTO har protesteret. Så hvorfor skulle vi ikke gøre det samme?
Landbrugsudvalget har ligeledes vurderet, at miljøregnskabet for tørret foder ikke kan begrænses til en svag statistisk betragtning om forbruget af fossilt brændstof. Hvis man afskaffede alle økonomiske aktiviteter, hvortil der bruges fossilt brændstof, ville De have været nødt til at gå til Bruxelles, hr. kommissær.
Til gengæld har lucerne, som udgør mere end 80 % af produktionen af tørret foder i EU, ekstraordinære kvaliteter på to væsentlige områder, som er fornyelse af jorden og et lavt forbrug af pesticider. Endvidere findes der ikke genmodificerede lucernearter i Europa. Denne produktion, der sikrer, at det fremstillede foder har en perfekt sporbarhed, kan således anvendes i stedet for import, der rejser en lang række spørgsmål med hensyn til GMO'er.
Hvad angår dehydreringen, er brugen af fossil energi allerede i de seneste år blevet betydeligt reduceret, men marginen for fremskridt er stadig stor. Vi foreslår derfor i forståelse med erhvervet, at der indgås "fremskridtsaftaler", der forpligter dehydreringsvirksomhederne til at reducere forbruget af fossil energi og forbedre deres energiregnskab. Det er efter vores mening mere hensigtsmæssigt at etablere foranstaltninger med miljøbetingelser for denne sektor end at afskaffe støtten fuldstændigt.
Landbrugsudvalget har endelig vurderet, at erhvervet kan opnå andre agronomiske og miljømæssige fremskridt i denne sektor. Derfor foreslår vi at oprette en forskningsfond, der skal finansieres ved opkrævning af en beskeden afgift på den direkte støtte til produktionskæden. Hr. formand, hr. kommissær, dette er efter vores mening de positive retningslinjer, som Kommissionen skal arbejde efter. De giver en særlig følsom og strategisk sektor helt andre udsigter end en afvikling uden alternativer af en fælles markedsordning, ved hjælp af hvilken det er lykkedes hidtil at bevare en af de få sektorer, som EU råder over til fremstilling af planteprotein.

Bautista Ojeda (Verts/ALE)
Hr. formand, jeg vil takke medlemmerne af Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter for, at de støttede min betænkning om ris med sådan et stort flertal. Jeg vil også takke dem for de ændringsforslag, som de har stillet til betænkningen. Der var også stor enighed om dem i udvalget.
Hr. kommissær, de mindst beskyttede åbne markeder er også de mest sårbare. Områder, som har været dyrket længe og er et paradis for den biologiske mangfoldighed, er nu i fare. De trues af klimaforandringer, lange tørkeperioder og det voldsomme pres, som byggespekulanter og myndigheder udøver mod vådområder og beskyttede områder.
Det er sådan, at de største og vigtigste levesteder for fugle i Europa findes i traditionelle risdyrkningsområder. Det er vores ansvar at bevare disse levesteder uanset omkostningerne.
Kommissionen har stillet et forslag til reform af den fælles markedsordning for ris som en del af midtvejsrevisionen af den fælles landbrugspolitik. I forslaget tages der højde for den uligevægt, som skyldes betydelige stigninger i importen og den interne produktion. Sammen med reduktionen af eksportrestitutioner har det ført til et enormt overskud. Denne uligevægt vil øges fra 2006, da toldsatserne vil blive nedsat væsentligt som følge af Alt undtagen våben-initiativet.
Kommissionen erkender selv, at det er umuligt at vurdere den fulde virkning af dette initiativ. Den fastholder imidlertid, at interventionslagre vil være uholdbare på grund af eksporten fra tredjelande.
Hele filosofien bag den reform af den fælles markedsordning, som Kommissionen har foreslået, er, at intervention skal afskaffes. Der tages ikke hensyn til denne afgrødes særlige betydning i Europa. Det bør endvidere tages i betragtning, at små, regionale økonomier, der er afhængige af afgrøder som ris, er mere truede end nogensinde i en globaliseret og liberaliseret verden.
Den fælles markedsordning for ris skal ændres med henblik på tilpasning til de nye konkurrenceforhold på markederne. Ikke desto mindre skal producenterne sikres rimelige indtægter. Reformen bør også være forenelig med retfærdig handel, og den bør fremme de mindre udviklede landes interesser. Desuden skal EU fortsat spille en vigtig rolle for landskabet og de sociale og miljømæssige forhold.
Intet af dette afspejles i Kommissionens forslag. I forbindelse med forvaltningen af markedet omfatter det ikke specifikke betalinger for ris eller afkoblet støtte. Hvis der ikke er intervention, hvis der ikke er nogen grænsebeskyttelse, hvis den kvalitet og sikkerhed, som vi kræver af vores produkter, ikke er garanteret, vil denne sektor ophøre med at eksistere.
Gennem dette forslag lægger Kommissionen faktisk ansvaret for at finde løsninger på hungersnød i den tredje verden over på risproducenterne. Det er uretfærdigt. En afgrøde som ris kræver særlige klimatiske forhold og må derfor nødvendigvis være koncentreret i særlige områder. Hvis monokulturlandbruget ophører i disse områder, vil tørke, dyrkningsophør eller tilsaltning være resultatet.
I betænkningen bifaldt Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter Kommissionens beslutning om at nedsætte interventionsprisen for ris for at tilpasse den til verdensmarkedspriserne. På den anden side forkastede udvalget forslaget om at indføre en ordning med privat oplagring, når prisen på ris falder til under den reelle støttepris.
Som følge heraf er der opstået et nyt begreb, nemlig reel støttepris, som anvendes til at beregne toldsatser på grundlag af ordningen med maksimale priser. Det overføres dernæst til ordningen med forvaltning af markedet. Denne pris giver sig ikke udslag i nogen form for støtte til producenten og er derfor forskellig fra f.eks. interventionsprisen. Den er snarere en virtuel ordning, der anvendes til at iværksætte en endnu mere upræcis og dårligt defineret foranstaltning. Jeg tænker på privat oplagring, som ikke vil kunne fungere. Den har ikke fungeret for andre sektorer og vil bare forværre producenternes økonomiske situation. Det vil under alle omstændigheder være uholdbart, da producenterne vil skulle bære følgerne af, at mere kapital bliver fastlåst, og ligeledes de store omkostninger ved at bevare og opbevare produktet.
Jeg har en kommentar til den specielle pris på 120 euro - det foreslåede sikkerhedsnet. At lade priserne stabilisere sig omkring 120 euro svarer til at lade risproducenterne bukke under. Derfor er det nødvendigt at opretholde offentlig intervention som en reguleringsmekanisme med en institutionel pris, der garanterer konkurrenceevne og selvforsyning.
Hvad angår grænsebeskyttelse, var udvekslingsordningen udformet for at overholde den ulyksalige Marrakesh-aftale for denne sektor. Som følge heraf omfatter den et system med maksimale importpriser. Prisen for afskallet ris ville derfor ikke være over 180 eller 188 % af interventionsprisen, afhængigt af om risen er indisk eller japansk.
I denne pris tages der ikke højde for udgifterne til afskalning af ris, og det resulterer samtidig i, at der på fællesskabsmarkedet importeres ris af en bedre kvalitet til højere priser, men til en lavere toldsats.
Kommissionen har anmodet de 15 medlemsstater om at give den mandat til at forhandle om at erstatte den nuværende ordning med variable importafgifter med faste afgifter inden for rammerne af WTO. Der synes imidlertid ikke at være enighed om det.
Landbrugsudvalget mener, at det ville være klogt at afskaffe ordningen med maksimale priser, som har ført til den aktuelle situation. Som følge heraf vedrører en række ændringsforslag i betænkningen nødvendigheden af at skabe passende kontrolmekanismer for at undgå uregelmæssigheder. Andre ændringsforslag drejer sig om nødvendigheden af at garantere oprindelsen af importeret ris og undgå social og miljømæssig dumping. Endnu andre vedrører forebyggelse af sociale fænomener som triangelhandel og opfordrer til stramme sporbarheds- og mærkningsprocedurer for at garantere fødevaresikkerheden.
Af alle disse årsager mener Landbrugsudvalget, at der hurtigst muligt bør udarbejdes en rapport om konsekvenserne af nedsættelserne af toldsatserne som følge af Alt undtagen våben-initiativet. En sådan rapport skal også omfatte vores bekymringer og tredjelandenes økonomier.
Hr. formand, jeg har mine forbehold med hensyn til, hvorvidt de afkoblede betalinger, som Kommissionen foreslår, er hensigtsmæssige i forhold til de specifikke miljøforhold ved risdyrkning. Jeg er også bange for, at ophør med dyrkningen kan være til skade for miljøet i disse områder. Desuden kræves der et sanktionssystem, som er proportionalt og ikke progressivt. Det skyldes, at risproducenter allerede straffes urimeligt i sammenligning med andre producenter. Desuden bør referencearealerne være dem, der eksisterede før reformforslaget. Jeg er enig i hr. Cunhas beslutning om, at ris bør behandles som et særligt tilfælde og ikke bør være berørt af afkobling.
Jeggle (PPE-DE)
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, da vi i begyndelsen af året fik forelagt Europa-Kommissionens lovgivningsmæssige forslag til midtvejsevalueringen af Agenda 2000 og den tilhørende tidsplan, var vi under et betydeligt tidspres. Europa-Parlamentet skulle i denne uge komme med sin holdning. Vi stod foran en opgave, som forekom næsten umulig at løse. Få havde tillid til, at vi ville klare det. Som ansvarlig ordfører for betænkningen om en afgift på mælk og mejeriprodukter og betænkningen om den fælles markedsordning for mælk og mejeriprodukter kan jeg i dag med stor tilfredshed fastslå, at vi alle sammen klarede det.
Det tidlige samarbejde på tværs af grupperne, som vi netop kunne praktisere på mælkeområdet, bar i sidste ende frugt. I mine forslag til betænkninger kunne jeg fra starten tage hensyn til de synspunkter, mine kolleger i Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater har, ligesom jeg kunne tage hensyn til de andre grupper i Parlamentet. Af denne grund var ændringsforslagene i Landbrugsudvalget overskuelige, og det foreliggende resultat er kohærent og konsistent. Og endelig er det lave antal ændringsforslag fra Parlamentet et udtryk for, at der hersker en udpræget enighed i denne sammenhæng, hvilket også allerede kom til udtryk i forbindelse med det flotte afstemningsresultat i Landbrugsudvalget. Jeg vil gerne rette en varm tak til alle mine kolleger for dette store arbejde og for den store goodwill, ekspertise og vilje til kompromis, der blev lagt for dagen. Ligeledes gælder min tak udvalgssekretariatet, som bag kulisserne har udført et stort koordinationsarbejde og således har været mig en værdifuld og konstant pålidelig støtte i forbindelse med mit arbejde.
Kommissionen har i forbindelse med mælkesektoren foreslået en lovpakke med elementer, som vi i høj grad kan tilslutte os, det gælder f.eks. opretholdelsen af mælkekvoten frem til 2015. For at opfylde målsætningen om at gøre mælkesektoren WTO-konform foreslår Kommissionen dog instrumenter, som alt i alt er yderst problematiske. Det gælder f.eks. yderligere prisnedsættelser, yderligere kvoteforhøjelser og afkoblingen af mælkeproduktion og mælkepræmier. Hvilke konsekvenserne vil en sådan fremgangsmåde få? De planlagte massive prisnedsættelser med en samtidig forhøjelse af kvoterne vil reelt udhule mælkekvoteordningen. Netop mindre og mellemstore mælkeproducenter i ugunstigt stillede områder ville komme til at stå i en nærmest håbløs konkurrencesituation. Frakoblingen af sektoren ville være at gå længere, end det er nødvendigt på nuværende tidspunkt. Dette ville alt sammen betyde, at mælkeproduktionen i områder med græsarealer og i ugunstigt stillede områder hurtigt ville flytte til såkaldte gunstige områder. Det vil få uoverskuelige negative strukturelle, sociale og økologiske konsekvenser for de pågældende områder. For at styrke mælkesektorens konkurrenceevne i EU og således øge effektiviteten modarbejder Kommissionen med sine forslag sin egen strukturpolitik og sin politik vedrørende udviklingen af landdistrikterne. Men det giver ingen mening at ødelægge virksomheder og arbejdspladser, og slet ikke i ugunstigt stillede, struktursvage områder, hvad enten det så skyldes overilet lydighed over for WTO eller eventuelle ideologiske synspunkter. I fremtiden ville vi så møjsommeligt skulle genskabe disse arbejdspladser med dyre offentlige midler fra programmer til udvikling af landdistrikterne ...
Det er derfor indlysende, at der skal findes et rimeligt kompromis for at undgå sådanne målkonflikter. Således har jeg og Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter en anden indfaldsvinkel på sagen. Det er vores mål at opretholde en bæredygtig, arealdækkende mælkeproduktion særligt i områder med græsarealer. For det er helt sikkert, at det, hvis der ikke længere finder mælkeproduktion sted i områder udelukkende med græsarealer, bliver nødvendigt med betydeligt flere offentlige tiltag for at bevare landskabet i den tilstand, som vi kender i dag, og som vi alle nyder godt af som fritids- og ferieområder. Derfor er opretholdelsen af mælkekvoteordningen frem til 2015 både rigtig og vigtig. Og desuden er det vigtigt, hvis man vil bedrive troværdig politik, at Agenda-2000-afgørelserne ikke fremrykkes.
De vedtagne og delvist allerede gennemførte prisnedsættelser har allerede udvidet spillerummet i forhold til WTO. Dette spillerum skulle vi udnytte i forhandlingerne. Hvis det ved forhandlingerne viser sig, at prisnedsættelser virkelig er nødvendige, så er der i mine betænkninger forslag til, hvordan de yderligere prisnedsættelser kan se ud.
For blot i nogen grad at udligne forskellene mellem mælkesektoren og kornsektoren kræver vi en højere kompensation for prisnedsættelserne. De foreslåede 50 cent er helt klart for lidt.
WTO kan ikke bruges som argument for kvoteforhøjelserne, medmindre Kommissionen har en klar målsætning om at presse prisen igen ved hjælp disse foranstaltninger. Det er der dog ingen af Kommissionens medlemmer, der har givet udtryk for over for mig, så vi opfordrer til at imødekomme de kvotehungrende medlemsstater på halvvejen ved at indføre et fleksibelt system. Vi siger ja til kvoteforhøjelser, men kun hvis de passer til markedsforholdene.
Med hensyn til afkoblingen foreslår vi at tage et skridt ad gangen. Vi vælger at sige nej til den på nuværende tidspunkt, men Landbrugsudvalget foreslår en ny debat i 2008, efter at man har samlet erfaringer med afkoblingen, omstillingen eller forenklingen i andre sektorer. Så kan man også vurdere effekten og konsekvenserne, ligesom man kan udforme instrumentet i overensstemmelse hermed.
For begge mælkebetænkninger er det vigtigt, at der opnås et afstemningsresultat her i salen, som er lige så godt som det i Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter. Lad os sammen sende et klart signal til Rådet og Kommissionen om, at et bæredygtigt landbrug for en stor del kan erstatte miljø-, social- og regionalpolitik. EU fortjener et arealdækkende, bæredygtigt landbrug, og i mange af Europas regioner er mælkeproduktionen en vital del af dette.
Rodríguez Ramos (PSE)
Hr. formand, hr. kommissær, i juni sidste år forelagde De et dokument for os om reformen af den fælles landbrugspolitik, hvori der blev fastsat mål for reformen: fødevarekvalitet og fødevaresikkerhed, øget udvikling af landdistrikterne og mere ekstensive produktionsmetoder, som er forenelige med miljøet. Ingen kunne modsætte sig disse mål, men i dag må vi sige til Dem, at de instrumenter, som De ønsker at bruge, ikke blot er forfejlede, fordi de ikke duer til at nå de foreslåede mål, men at de oven i købet går i den modsatte retning.
Et af nøgleelementerne i Deres reform - afkobling af støtte - kan få uheldige virkninger, hvis vi ikke er i stand til at ændre det. Den afkobling, som De har foreslået os for visse sektorer som et instrument til at skabe en ny model for landbrugspolitik, er ikke gennemførlig, hvis De holder fast ved kriteriet om historiske referencemængder for at fastsætte afkoblet støtte pr. bedrift.
Den direkte støtte, som den er udformet, afspejler markedets logik og er direkte forbundet med de producerede mængder og de tildelte udbytter. I henhold til oplysninger, som De selv har givet, modtog 5 % af de europæiske landbrugere 50 % af den direkte støtte i 2001. De kan ikke bede os om at acceptere gyldigheden af denne store skævhed i fordelingen af støtte for at støtte indførelsen af en ny fælles landbrugspolitik.
I markafgrødesektoren, hvor De foreslår total afkobling, modtager 3 % af landbrugene 40 % af støtten. Hvis vi tager udgangspunkt i det, hvis vi lader den situation fortsætte, hr. kommissær, vil vi ændre alt, så alt kan forblive ved det gamle.
Lad mig igen anmode Dem om at ændre kriterierne for tildeling af afkoblet støtte, om at bruge multifunktionelle kriterier for at fastsætte ægte multifunktionel støtte pr. bedrift. Multifunktionelt landbrug betyder, at landbruget bidrager til at opretholde landbefolkningen, til at skabe job. Det bidrager også til at beskytte miljøet og afværge affolkning og ørkendannelse i vores område.
De bør derfor indføre områdekriteriet, kriteriet om landbrugsareal, kriteriet om skabt beskæftigelse og om de miljøfordele, som landbruget bidrager med. Så vil vi kunne tale om ægte multifunktionel støtte. Om en ægte afkobling af støtte til produktionen, men om en ægte sammenkobling af støtte til producenter og deres landbrug.
De erkender selv, at den foreslåede afkobling vil skabe alvorlige problemer for mange små og mellemstore landbrug i mindre begunstigede og mindre produktive områder. Hvis det er tilfældet, så må De ændre det, hr. kommissær, for ellers vil vi fordrive mange af EU's små og mellemstore landbrug fra landbrugsordningen.
Et andet nøgleelement i denne reform er graduering. I juni bifaldt og støttede jeg den. Lad os styrke udviklingen af landdistrikterne gennem markant graduering ved at overføre midler fra første til anden søjle. Det, vi nu bliver foreslået, efter rådsmødet om budgettet den 24. og 25. oktober - hvor Fællesskabets budget blev skåret ned - er, at kun 6 % af gradueringen skal gå til udvikling af landdistrikter, mens resten skal finansiere sektorbestemte reformer under første søjle.
Det er rigtigt, hvad De siger om, at dette er en aftale indgået af Rådet, og at Rådet derfor har det politiske ansvar for den, sammen med de mennesker, f.eks. min regering, der støttede den og løj for landbrugerne ved at sige til dem, at de ville garantere et tilstrækkeligt budget frem til 2013. Det er ikke sandt. Der vil være problemer i 2008, som De har erkendt. Jeg vil bede Dem om at være lidt mere oprørsk, om at gøre en lidt større indsats, hvis De virkelig mener, at udviklingen af landdistrikterne skal styrkes for at skabe en mere bæredygtig og retfærdig fælles landbrugspolitik.
Jeg siger nej til en lineær graduering, som ville betyde, at nedsættelsen af den direkte støtte ville ramme alle landbrugere ens for at finansiere budgetmanglerne i Bruxelles-aftalen. Og jeg siger nej til en graduering, der er den samme uanset forskellene mellem begunstigede og mindre begunstigede områder, og som ikke tager hensyn til landbrugernes indtægter. Jeg siger også nej til at behandle den person, der modtager 5.000 euro, på samme måde som den person, der modtager 50.000 euro eller mere. Det er ikke retfærdigt, hr. kommissær.
Af alle disse årsager vil jeg bede Dem om at udvise fleksibilitet og ikke smide de små og mellemstore landbrug ud af markedet. De mindre landbrug garanterer, at en landbrugsstruktur, der optager over 80 % af de europæiske landdistrikter, er levedygtig. Denne reform skaber i bund og grund ingen samhørighed, den tilfører ikke mere social retfærdighed til en landbrugspolitik, der trænger voldsomt til det. Jeg vil anmode Dem om at tænke Dem om og ændre dette forslag.
Drys
Hr. formand, mine damer og herrer, da den græske regering overtog formandskabet for Rådet den 1. januar 2003, var reformen af den fælles landbrugspolitik en af de ting, den fokuserede på. Forhandlinger, der kunne bringe denne sag til afslutning, var derfor et af det græske formandskabs hovedmål, naturligvis i samarbejde med Europa-Kommissionen og Europa-Parlamentet.
Kommissionens forslag blev drøftet på Rådets møder i februar, marts og april ud fra spørgeskemaer udarbejdet af formandskabet, som var koncentreret om de mest fremtrædende reformspørgsmål. De konklusioner, formandskabet drog af denne proces, var positive, og vi besluttede at fremme forhandlingerne ved at oprette en gruppe på højt niveau. Gruppens væsentligste opgave var at forberede det afgørende ministerrådsmøde i juni.
Udsigterne til en aftale blev forbedret på Rådets møde den 26. og 27. maj, hvor kommissær Fischler og undertegnede mødtes med de enkelte ministre for at indkredse de grundlæggende problemer og mulige løsninger med henblik på et realistisk kompromis. Kommissæren og jeg konstaterede med tilfredshed, at vi har støtte fra et flertal af ministrene til vores tidsplan. Flertallet er overbevist om, at vi, hvis vi når frem til en passende indholdsmæssig blanding, vil være i stand til at træffe beslutninger inden afslutningen af det græske formandskab, det vil sige på Rådets møde i juni.
Jeg kan oplyse, at landbrugsministrene fra de 10 nye lande deltog i trepartsforhandlingerne. Europa-Parlamentet er en særlig vigtig faktor i processen med uformningen af den fremtidige fælles landbrugspolitik. Deres beslutningsforslag fra november 2002 om Kommissionens meddelelse gav Kommissionen et vigtigt fingerpeg om, hvilken retning dens lovforslag skulle gå i.
Europa-Parlamentets udtalelse om Kommissionens lovgivningsforslag til en reform af den fælles landbrugspolitik er af særlig stor betydning og afventes med stor interesse af alle. Jeg vil benytte lejligheden til at takke alle ordførerne, formanden for Landbrugsudvalget og naturligvis alle medlemmer af Landbrugsudvalget, som det er lykkedes på så kort tid at afslutte deres arbejde og vedtage de yderst interessante betænkninger om Kommissionens forslagspakke.
Den konsekvens, som Europa-Parlamentet, og navnlig Landbrugsudvalget, har udvist, betyder, at plenarforsamlingen kan afgive sin udtalelse i god tid, hvilket giver Rådet mulighed for at arbejde frem mod et hæderligt og oprigtigt kompromis. Kompromiset vil ikke forbigå den europæiske landbrugsmodel, som bygger på familiebrugene og det multifunktionelle landbrug, og naturligvis heller ikke undlade at tage hensyn til de mindre begunstigede områders behov, hvilket blev bekræftet af Det Europæiske Råd i Bruxelles i oktober.
Jeg vil nu komme ind på de vigtigste spørgsmål inden for dette store projekt. For det første afkobling, decoupling. Det er ganske givet kernen i reformen og det, som skaber de største problemer, når vi skal finde frem til en løsning, som alle kan acceptere. Der er forskellige indfaldsvinkler i medlemsstaterne med det resultat, at der indtil nu er blevet udtrykt væsentlige forbehold med hensyn til flere konkrete elementer.
For det første er der spørgsmålet om, hvornår systemet skal træde i kraft. Her er det synspunkt, som nogle af Rådets medlemmer har givet udtryk for, vedrørende såkaldt delvis afkobling, partial decoupling, også meget vigtigt. Selv om dette er en model, som principielt kunne indgå i et kompromis, er vi nødt til at tage i betragtning, at der er forskellige tolkninger af forskelligt indhold af begrebet delvis afkobling. Der er desuden medlemsstater, som går ind for at undtage nogle produkter fra afkoblingen, hvorimod andre medlemsstater mener, der skal indgå flere produkter for at undgå konkurrence mellem de forskellige produktionsgrene. Jeg håber, at Europa-Parlamentets udtalelse om dette vigtige spørgsmål vil hjælpe os med at finde frem til en tilfredsstillende løsning.
Et andet spørgsmål er dynamisk graduering, modulation. De fleste medlemsstater har udtrykt forbehold over for fritagelsen fra den obligatoriske gradvise nedskæring af støtten ved beløb under 5.000 euro, mens andre ønsker en midlertidig graduering, som giver mulighed for en mere progressiv gennemførelse af den gradvise sænkning, når der er tale om store og mere konkurrencedygtige landbrug.
Andre spørgsmål, hvor medlemsstaterne har divergerende synspunkter, er nødvendigheden af at bevare de små og mellemstore producenter, anvendelsen af sociale retfærdighedsprincipper og ønsket om en mere enkel administration for landbrugsbedrifter. Vi må ikke glemme, at ordningerne også har til formål at spare ressourcer, som skal anvendes til finansiering af fremtidige reformer af de fælles markedsordninger. Eftersom der er helt konkrete midler til rådighed til landbruget, må en eventuel forhøjelse af grænsebeløbet for fritagelse eller en anden tilsvarende ordning ikke gå ud over finansieringen af de kommende reformer inden for mejeriprodukter, sukker og middelhavsprodukter og heller ikke gå ud over budgetloftet.
Det tredje emne er krydsoverensstemmelse, cross compliance. Næsten alle medlemsstaterne ser positivt på princippet i denne foranstaltning. Problemet er, at man mener, at det er et tiltag med alt for store administrative og økonomiske omkostninger set i forhold til det mål, man vil nå. Derfor består vores opgave i at finde metoder, der gør det muligt at begrænse kravene til det absolut nødvendige, og i at sørge for større fleksibilitet i medlemsstaterne, eventuelt med en gradvis gennemførelse af det system, der er foreslået.
Mine damer og herrer, der er som et led i fællesskabspolitikken for udvikling af landdistrikter foreslået forskellige foranstaltninger for at imødekomme bekymringerne i samfundet med hensyn til miljøbeskyttelse, opfyldelsen af fællesskabsstandarder inden for landbrugssektoren, bedre levevilkår for dyrene og højere kvalitetsstandarder for fødevarer. Der er stor tilslutning til Kommissionens idéer på disse områder.
I løbet af de forskellige faser af drøftelserne blev det tydeligt, at reformen af den fælles landbrugspolitik bør danne udgangspunkt for en forenkling af Fællesskabets politik for landbrugsudvikling. På sektorplan kræves forbedringer af Europa-Kommissionens forslag, for at Rådet kan vedtage dem som del af en pakke. Endelig skal der i reformen af den fælles landbrugspolitik indgå særlige foranstaltninger for de unge landmænd, som udgør det europæiske landbrugs fremtid, og særlige ordninger for mindre begunstigede, isolerede og problematiske områder i EU, som i dag er truet af affolkning.
For nu at komme ind på de finansielle aspekter af forslagene til en reform af den fælles landbrugspolitik kan jeg sige, at Rådets drøftelser har været koncentreret om de forventede finansielle konsekvenser af de foreslåede markedsforanstaltninger og de finansielle aspekter af grundelementerne i reformforslagene, fra koblet støtte til gradvis nedskæring og graduering. Kommissionens udgiftsprognoser viser, at foranstaltningerne med graduering og gradvis nedskæring af støtten er nødvendige for at kunne overholde de budgetbegrænsninger, som blev fastsat på topmødet i Bruxelles i oktober 2002. Vi vil i formandskabet arbejde for, at de løsninger, som vedtages, falder inden for de finansielle rammer, som er sat for EU's budget.
Mine damer og herrer, hr. formand, Rådet har accepteret, at de nuværende økonomiske omstændigheder kræver, at den fælles landbrugspolitik justeres endnu en gang. Vi må alle erkende, at den fælles landbrugspolitik aldrig har været statisk og altid har reageret på de skiftende vilkår ved at tilpasse de eksisterende midler til disse og skabe nye midler. Disse beslutninger har altid haft fællesskabsmetoden som grundlag, hvilket betyder samarbejde mellem institutionerne og kompromis mellem medlemsstaterne i Rådet.
I dag er en vigtig fase i hele denne proces. Med den realisme og gode vilje, som både institutionerne og medlemsstaterne altid har udvist, er jeg optimistisk og tror på, at vi kan nå en politisk enighed i løbet af de kommende uger. Jeg kan forsikre Dem om, at Rådet, såvel som Europas borgere, afventer Europa-Parlamentets synspunkter med største interesse.

Fischler
Hr. formand, kære parlamentsmedlemmer, mine damer og herrer, de betænkninger, som parlamentsmedlemmerne hr. Bautista Ojeda, hr. Cunha, fru Jeggle, hr. Olsson, fru Rodríguez Ramos og hr. Souchet har præsenteret, og forslagene fra Landbrugsudvalget er efter min mening virkelig et bemærkelsesværdigt bevis på det engagement, Parlamentet lægger for dagen i forbindelse med de yderst vigtige udfordringer for det europæiske landbrug og den fælles landbrugspolitiks fremtid. Det vil jeg gerne takke Dem alle hjerteligt for.
Jeg mener, at der med hensyn til problemanalysen og de generelle målsætninger hersker en udbredt enighed mellem Parlamentet, Kommissionen og medlemsstaterne. Den fællesnævner, der kan skabes konsensus om, er uden tvivl forestillingen om et multifunktionelt bæredygtig landbrug, som det er vigtigt for os alle at bevare. Denne forestilling er vores program. Den fælles landbrugspolitik skal konsekvent være udformet i overensstemmelse med økonomiske, sociale og miljømæssige målsætninger for at kunne kalde sig bæredygtig.
Hvis man holder disse målsætninger op mod virkeligheden, bliver det tydeligt, hvor meget der endnu skal gøres. Landbrugets sociale funktion, de generelle økonomiske betingelser, de internationale handelsforbindelsers stabilitet, miljøbeskyttelsen, plejen af de værdifulde kulturlandskaber og leveringen af levnedsmidler af høj og ikke mindst pålidelig kvalitet - det er alt sammen udfordringer, som skal tages op i landmændenes og i EU-borgernes interesse.
Denne kendsgerning udgør også fundamentet i Kommissionens reformforslag, som vi forhandler om i dag. Vi ønsker at tilpasse markedsordningsmekanismerne til de fremtidige efterspørgsels- og udbudsbetingelser, således at vi foregriber en kritisk udvikling. Vi vil yde direkte betalinger, som er forenelige med markedet og med vores internationale handelsforpligtelser. Vi skal sørge for at skabe tillid i landbruget og fastlægge de individuelle direkte betalinger på baggrund af det historiske støtteniveau. Vi må ikke ignorere de forventninger, vores nutidige samfund har, og vi skal koble de direkte betalinger sammen med miljøbeskyttelsen, dyrevelfærden, levnedsmiddelsikkerheden og driftssikkerheden. Vi vil gøre driften af arealdækkende landbrug mulig og sikre plejen af kulturlandskaberne ved hjælp af landbrugsaktivitet og ikke ved hjælp af tilfældige foranstaltninger. Vi vil supplere landbrugspolitikken med ekstra kvalitets- og dyrevelfærdsstøtteelementer. Det er nødvendigt at sikre finansieringen af nye reformer ved hjælp af degression, og gradueringen kan bidrage til at forbedre politikken vedrørende udviklingen af landdistrikter. Og sidst, men ikke mindst vil vi i reformen også tage hensyn til samhørigheden.
Når jeg nævner disse elementer, bevæger jeg mig stadig inden for det område, hvor vi hovedsageligt er enige. Men jeg vil ikke lægge skjul på, at der til dels også hersker stor uenighed om vurderingen og valget af de egnede konkrete instrumenter. Jeg er naturligvis klar over, at der stadig er et godt stykke vej, inden vi bliver enige. Men - som også formanden for Rådet (landbrug) sagde - det går fremad, her i Parlamentet og også i Rådet (landbrug).
Når jeg ser på de enkelte punkter i Cunha-betænkningen, må jeg erkende, at den indeholder mange tankevækkende elementer, og jeg takker også hr. Cunha for hans utvetydige erkendelse af, at reformen er nødvendig. En prioriteret behandling af de ugunstigt stillede områder ligger også mig meget på hjerte. Om en differentiering af gradueringen er et egnet instrument i denne forbindelse, ønsker jeg hverken at be- eller afkræfte.
Der kan også føres veldokumenteret argumentation for at udelade enkelte følsomme produktionsområder som f.eks. moderko-, fåre- eller gedeavl fra betalingsordningen, det gælder ikke mindst argumentet om opretholdelsen af landbrugsproduktionen i problemområder.
Men man skal også overveje skyggesiderne af en sådan fremgangsmåde. Bl.a. den konkurrenceforvridende effekt af koblet støtte eller tvangsforanstaltninger, som forhindrer landmændene i at gøre det, der er mest hensigtsmæssigt for deres virksomhed i økonomisk henseende. Der ligger også grundige overvejelser bag idéen om at udelukke frugt og grøntsager fra støtteområdet. Men vi må sikre, at vi ikke går så vidt, at der er risiko for, at fordelene ved den afkoblede støtte går tabt.
Hvad angår Olsson-betænkningen og de tilhørende ændringsforslag fra Landbrugsudvalget, beundrer jeg parlamentsmedlemmernes ambitiøse visioner med hensyn til videreudviklingen af landdistrikterne. Jeg er 100 % enig med hr. Olsson i, at vi alle må være meget omhyggelige med ikke at udvande forslagene. Dette gør mig således skeptisk med hensyn til det store antal foreslåede ændringer og deres anvendelsesområde. Jeg mener ikke, at programmerne, der er sammensat på baggrund af forordning 1257, skal ophæves midt i programperioden. Desuden tillader den eksisterende budgetramme ingen grundlæggende ændringer af beløb og støttesatser. Og endelig skal Kommissionen også sørge for, at hele programpakken er tidssvarende. Det gælder også med hensyn til reglerne for statsstøtte og strukturfondsbestemmelserne.
Vi må ikke glemme, at vi stadig har den store forhandling om den fremtidige strukturpolitik foran os. I slutningen af dette år vil Kommissionen i forbindelse med den tredje samhørighedsrapport fremlægge sine forslag til den nye strukturpolitik for perioden efter 2006.
Dette leder mig frem til betænkningerne om markedsordningerne, og jeg vil gerne som det første komme ind på Souchet-betænkningen om korn og stivelse.
Erfaringerne fra de sidste par år fortæller os, at vi i Agenda 2000 ikke har taget tilstrækkeligt hensyn til markedsudviklingen. Vores analyse af de langsigtede perspektiver viser mere end tydeligt, at EU's kornavlere ikke vil kunne opnå tilstrækkelig afsætning af deres produkter uden endnu en ændring af støtteordningen. Og det er det, der i sidste ende tæller. Dette dilemma er blot blevet endnu større på grund af udviklingen i dollarkursen over for euroen.
Derfor bliver vi desværre nødt til at nedsætte interventionspriserne med de planlagte 5 % og afskaffe de månedlige forhøjelser.
Desuden eksisterer der som bekendt stadig et par specifikke problemer, f.eks. i forbindelse med rug. På dette område er interventionslagrene vokset til 5,3 millioner tons. Det er mere end en normal årshøst. Denne situation, som i forvejen er uholdbar, kan blive yderligere forværret ved udvidelsen i 2004. Det strukturelle overskud skyldes primært interventionsinstrumentet. Derfor skal vi afskaffe problemet for altid og ikke, som Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter foreslår, sigte mod halve løsninger ved at indføre nationale retningsgivende maksimumsmængder. Der er efter min mening ingen alternativer til afskaffelsen af ruginterventionen.
På stivelsesområdet er opretholdelsen af produktionsrestitutionen set fra en økonomisk synsvinkel principielt ikke længere nødvendig, da markedspriserne svarer til verdensmarkedspriserne. Også en minimumspris for kartoffelstivelse kan der stilles spørgsmålstegn ved i lyset af foranstaltningerne i den konkurrerende kornsektor. Ved opretholdelsen af en koblet præmie på 50 % vil der desuden være tilstrækkelige økonomiske incitamenter til at producere kartoffelstivelse.
Hvad angår tørret foder, så vil jeg gerne for at øge forståelsen for Kommissionens holdning endnu en gang påminde om den kraftige kritik, der blev rettet imod denne ordning med hensyn til de negative miljømæssige konsekvenser i uvildige undersøgelser og i Revisionsrettens rapport. Der er ingen tvivl om, at de ændringsforslag, ifølge hvilke støtteordningen skal afhænge af støtten til teknologiske fremskridt, især for at dæmpe energiforbruget, bestemt er meget interessante. Men jeg må spørge mig selv, om det virkelig giver mening at gøre noget sådant i form af markedsstøtteforanstaltninger. Ville programmerne for udvikling af landdistrikterne ikke være en bedre ramme for et sådant koncept?
I betragtning af rissektorens sociale, økonomiske og økologiske betydning vil jeg ikke sætte spørgsmålstegn ved nødvendigheden af en markedsordning for ris. Men vi kommer ikke uden om en radikal reform, da vi ellers ville blive konfronteret med kæmpestore interventionslagre, som ud over de omkostninger, der ville være forbundet med disse for Fællesskabets budget, vil være usælgelige. Det glæder mig, at man i Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter principielt er enige i denne holdning og i væsentlige dele af Kommissionens løsningsforslag. Et par af Deres ændringsforslag som f.eks. forøgelsen af importmængderne og forpligtelsen til at underrette om priserne giver jeg min fulde støtte. For andre forslags vedkommende kan jeg gå ind for den generelle tendens, men ikke for den valgte formulering. Jeg er dog overbevist om, at den orientering, De har givet mig, vil hjælpe i forbindelse med de afsluttende forhandlinger i Rådet.
Hvad angår importbestemmelserne, skal enhver ændring af den konsoliderede told for ris forhandles inden for rammerne af artikel 28 i GATT-aftalen. Det er i denne forbindelse nødvendigt, at Rådet giver Kommissionen et tilsvarende forhandlingsmandat. Desuden bør importtolden for uafskallet ris efter min mening undersøges separat. Hvis man alligevel vælger at bevare et fremtidigt interventionsinstrument for ris, selv om det kun ligger på 150 euro per ton, vil det blive meget dyrt. Jeg er dog åben over for at undersøge et fælles instrument til et prisniveau, som er foreneligt med den forventede markedssituation og forhindrer en ny stigning i lagerbeholdningerne.
Hermed er jeg nået frem til de to markedsordningsbetænkninger, Jeggle-betænkningerne. Jeg kan fastslå, at udvalgsmedlemmerne går ind for en forlængelse af mælkekvoteordningen til 2015. Derimod rettes der kritik mod den planlagte fremrykning af prisnedsættelserne i Agenda 2000 fra 2005 til 2004 samt yderligere interventionsprisnedsættelser og begrænsningen af interventionsmængden for smør. Jeg er dog overbevist om, at disse skridt er nødvendige for at fremme konkurrenceevnen inden for mælkesektoren i EU. Som den største eksportør af mælkeprodukter i verden skal vi også huske at tage hensyn til udviklingen på verdensmarkedet og til forhandlingerne i WTO i forbindelse med vores beslutninger.
Det er tydeligt, at forhøjelsen af mælkekvoterne med 1 % i henholdsvis 2007 og 2008 også er et delikat emne. Uvildige undersøgelser viser, at markederne er i stand til at optage disse ekstra mængder som følge af en stigning i forbruget. Derfor er jeg overbevist om, at dette forslag er hensigtsmæssigt. Hvis man først ønsker at afvente den faktiske udvikling, så vil Kommissionen ikke afvise at diskutere dette.
Jeg forholder mig dog skeptisk til forslagene om at yde større kompensation og at forhøje disse endnu mere i ugunstigt stillede områder, om at differentiere i henhold til kvalitetsstandarder eller om at fastsætte priser i henhold til produktions- og personaleomkostningerne. Jeg er dog åben for ændringsforslagene om den direkte sælgers status og for undersøgelsen af spørgsmålet om, hvorvidt medlemsstaterne skal kunne tilføre en del af de overførte kvoter til de nationale reserver.
Samlet set deler jeg udvalgsmedlemmernes opfattelse af, at mælkesektoren fortsat skal være rentabel, og at producenternes indtægter skal sikres. Jeg lover ligeledes, at jeg vil overveje alle Deres forslag nøje.
Endelig til fru Rodríguez Ramos' betænkning om multifunktionelt landbrug og om reformen af den fælles landbrugspolitik. De sagde, at De ikke kan være imod målene i reformen. Det er jo altid noget. Vi ønsker netop alle at styrke landbruget i ugunstigt stillede områder. Dette omfatter anvendelse af de midler, der er stillet til rådighed via budgettet, at følge stabilitetsmålsætningen og at betale landmændene for at stille ydelser til rådighed for hele samfundet. Naturligvis skal vi anvende midlerne så målrettet og så effektivt som muligt. I den henseende står vi også til regnskab over for skatteyderne. Vores koncept for udviklingen og styrkelsen af landdistrikterne ved hjælp af graduering er konkrete tiltag til opfyldelsen af de mål, De har opstillet. I den forbindelse bliver det multifunktionelle landbrug i høj grad begunstiget. De forlanger en massiv omfordeling af støtten, hvilket jeg ikke kan imødekomme. Jeg er ikke overbevist om, at det automatisk vil gøre systemet mere retfærdigt. Men jeg har forståelse for, at vi skal være særligt opmærksomme på samhørigheden i forbindelse med vores overvejelser, og derfor har vi også ved valget af fordelingsnøglen for den fremtidige bevilling af midler til udvikling af landdistrikterne inkluderet et samhørighedselement, som skal bevares.
Jeg vil gerne samlet takke Dem for Deres store indsats. Jeg ser allerede nu frem til de kommende indlæg, og jeg vender gerne tilbage igen senere i forhandlingen med svar på Deres spørgsmål.
Herranz García (PPE-DE)
Hr. formand, i dag drøfter Europa-Parlamentet noget, der skulle have været en simpel revision af den fælles landbrugspolitik, som det er bestemt i Agenda 2000, der blev vedtaget af De 15 i marts 1999. Debatten har imidlertid et meget større omfang som følge af Europa-Kommissionens ambitioner. Kommissionen har, uden at tage hensyn til medlemsstaternes og Europa-Parlamentets holdning, ønsket at gennemføre en dybtgående reform af den fælles landbrugspolitik, måske historiens største. Desuden har den foreslået, at den selv skal udstyres med beføjelser, som den ikke har i budgetsammenhæng.
I denne uge skal Parlamentet på den ene side vise ansvar over for de landbrugere i Fællesskabet, hvis investeringer kræver et minimum af stabilitet. På den anden side skal det også forsøge at fastholde sine beføjelser.
Jeg har været ordfører for udtalelsen fra Budgetudvalget om denne reform, hvilket har givet mig anledning til at konstatere visse regnskabsmæssige selvmodsigelser i Europa-Kommissionens forslag. F.eks. foreslog Kommissionen en ændring af den fælles markedsordning for mælk - der ikke er andet end en reform af den reform, der allerede blev vedtaget i Agenda 2000 for dette produkt - og dens omkostninger vil stige til 1,5 milliarder euro i 2013, et tal, der det år falder sammen med det budgetunderskud, som Kommissionen forventer i sin finansieringsoversigt.
Heldigvis har størstedelen af de politiske grupper under forhandlingerne i Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter vist, at de er imod denne reform, hvis store omkostninger ikke kan retfærdiggøres på nogen måde, fordi de bestemmelser, der blev vedtaget i Agenda 2000, endnu ikke er trådt i kraft.
Desuden vil jeg gerne understrege, at den beslutning, som vi vedtager i dag om reformen af den fælles landbrugspolitik, vil få følger ud over de nuværende finansielle overslag, og derfor er det hensigtsmæssigt at træffe de nødvendige foranstaltninger for at forhindre, at Parlamentets budgetbeføjelser begrænses.
Enhver beslutning, som ændrer den fælles landbrugspolitik voldsomt halvvejs gennem Agenda 2000, bør revideres inden for rammerne af de næste finansielle overslag med det formål at forhindre forhastet vedtagelse af foranstaltninger, som forpligter os ud over 2006.
Efter min opfattelse er det f.eks. meningsløst i dag, endeligt og med lukkede procentsatser, at fastsætte midler, som skal overføres til udgiftsområde 1b fra 2006, når vi ikke har truffet nogen beslutning om de ikke-obligatoriske udgifter i landbrugsbudgettet for den næste finansielle programmeringsperiode. Det ville blot føre til utilfredshed i dag blandt europæiske landbrugere at nedskære støtten og ikke fortælle dem, hvad de penge skal anvendes til, og hvordan de vil blive anvendt.
Jeg skal indrømme, at teksten er blevet forbedret under den parlamentariske debat, men ikke nok. Det vigtige er, at denne tekst ikke garanterer en ligevægtig udvikling af det europæiske landbrug og husdyrbrug, og den garanterer heller ikke en territorial ligevægt mellem de europæiske landdistrikter. Og Parlamentet bør ikke sende unødvendige og nedslående signaler til de europæiske landbrugere.
Fiori (PPE-DE)
. (IT) Hr. formand, Kommissionens målsætninger er prisværdige og er uden tvivl forståelige ud fra et makroøkonomisk synspunkt, men det er vanskeligt at være enig i dem. Kommissionen forsvarer teorien om en større konkurrencedygtighed for prisernes vedkommende, men også om opfyldelsen af samfundskrav som bæredygtighed og kvalitet. Man må spørge sig selv, hvordan de europæiske landmænd skal kunne opfylde samfundskravene - hvor der anmodes om meget strenge bestemmelser for produktionsmetoder, sikkerhed, fødevaresikkerhed osv. når der samtidig kræves en prisreduktion og en begrænsning af omkostningerne, så man bliver ved med at være konkurrencedygtig på verdensmarkederne.
Kommissionen går ind for forenkling. Hvis man ser nærmere på forslagene, viser de efter min mening, at der er tale om komplekse indgreb, som snarere gør bureaukratiet mere omfattende i stedet for at mindske det. Man behøver blot at tage et enkelt element i forslagene - nemlig rettighederne i forbindelse med afkoblingen - for at forstå, hvor meget større bureaukratiet bliver i de europæiske landbrugsbedrifter. Jeg kan skimte et pessimistisk scenario - og jeg håber virkelig, at jeg tager fejl - som består af tre meget enkle punkter. For det første vil forslaget om en prisnedsættelse samtidig med afkoblingen føre til et omfattende produktionsophør i mange regioner og inden for mange sektorer, hvilket vil fremskynde strukturændringerne og forårsage en affolkning af landdistrikterne. Afkoblingen vil ikke bare få konsekvenser for virksomhederne, men også skabe splittelse i landbrugsfødevarekæden, true beskæftigelsen og få alvorlige følgevirkninger for landbrugskooperativerne. For det andet får verdens største eksportører, som efter vores mening bestemt ikke er udviklingslandene, stor indflydelse på det europæiske marked. Og for det tredje skal de eneste nye foranstaltninger, der bliver truffet for at hjælpe landmændene med at opfylde nogle strengere standarder og sikre kvaliteten, finansieres af landmændene selv via en nedsættelse af støtten. Hvis det er sådan, scenariet ser ud, spørger jeg mig selv, hvordan man kan støtte reformen.

Goepel (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, de ca. 800 ændringsforslag i forbindelse med afstemningen i Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter gjorde klart, at Kommissionens forslag til den fælles europæiske landbrugspolitiks fremtid er meget omstridte. Det strækker sig fra generel afvisning til moderat tilslutning. Alligevel er det lykkedes med en kraftanstrengelse, som til dato ikke har set sin mage, selv under et, indrømmet, meget stort tidspres at formulere et kompromis, som Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter stemte for, og som er, som et tysk landbrugsmagasin, der udkommer hver uge, udtrykte det, et respektabelt skridt på vejen til en landbrugspolitik frem til 2013.
De kommende WTO-forhandlinger, afslutningen af udvidelsen af EU og opgaven med at vurdere Agenda 2000 var i sidste ende de opgaver, Kommissionen stod med, da den på Rådets vegne præsenterede Europa-Parlamentet for sine forslag til udtalelse. At de foreliggende betænkninger, som nu er til afstemning i Europa-Parlamentet, indeholder mange skærpelser, en del tilføjelser og en del afvisninger af noget, som ikke er muligt i praksis i øjeblikket, skyldes i sidste ende også det pres, som de, der arbejder inden for landbruget, og som vi repræsenterer i denne sammenhæng, udøvede.
Mange kritikere gik ud fra, at holdningerne til forslagene i Rådet også ville blive afspejlet i Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter, og at man således på nuværende tidspunkt ikke ville kunne finde en fornuftig løsning. Muligvis håbede man i al hemmelighed oven i købet i Rådet på, at Parlamentet af faglige og frem for alt også af tidsmæssige grunde ikke ville træffe nogen beslutninger, og at det således ikke ville være Rådet, men derimod Parlamentet, som ville kunne bremse en nødvendig landbrugsreform. Det er dybt forfejlet, vil jeg bare sige til landbrugsministrene. Uanset hvordan afstemningen falder ud på torsdag, vil den ikke være bindende, da landbrugsområdet stadig ikke er omfattet af proceduren med fælles beslutningstagning, hvilket forhåbentlig snart vil ændre sig. Dette afstemningsresultat vil dog have en signalværdi, og De i Rådet, som er den såkaldt sidste beslutningsinstans, vil være forpligtede til at finde egne kompromiser, hvilket skal ske under det nuværende formandskab. Vi i Parlamentet har gjort vores hjemmearbejde, og jeg kan kun på min gruppes vegne anbefale Rådet at imødekomme de velovervejede forslag fra Parlamentet.
Garot (PSE).
Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. kommissær, vi er gået fra en midtvejsrevision af den fælles landbrugspolitik over Agenda 2000 til en reform, der gælder indtil 2013 eller med andre ord i 10 år. Det er derfor vigtigt ikke at vælge forkert i de grundlæggende valg. I denne forbindelse har De, hr. kommissær, foreslået to primære målsætninger, nemlig et multifunktionelt og konkurrencedygtigt landbrug, der er baseret på ønsket om at styrke EU's manøvremargen i forhandlingen med WTO.
Jeg vil således på vegne af min gruppe støtte denne indsats til fremme af et multifunktionelt landbrug for at leve op til samfundets forventninger og for at understrege tilstrækkelige ressourcer, retningslinjerne for støtten og en styrkelse af aktionerne inden for rammerne af den anden søjle. Jeg understreger imidlertid, at ordføreren, hr. Cunha, har fået den fornuftige idé at øge gradueringen af støtten i stedet for at anvende Deres kombination af degression og graduering, som er kompliceret og administrativt tungt, og hvor der kun er få midler til landbrugssøjlen.
Hvad angår målet om konkurrencedygtighed, som efter Deres mening medfører lavere priser for korn og mælk, vil jeg gøre opmærksom på, at multifunktionaliteten vil afspejle sig globalt i højere produktionsomkostninger, mens den direkte støtte til landbrugene samtidig vil falde i de 15 medlemsstater. Derfor vil det mildest talt være uhensigtsmæssigt at følge Deres anbefalinger, så meget mere som det europæiske landbrugs eksportorientering efter min mening skal tages op igen for at tage højde for det nye marked med 450 millioner forbrugere, som snart vil blive virkelighed.
Hvad angår afkoblingen af støtten, som er en mirakelløsning for Dem, hr. kommissær, ville det være bedre at overveje den delvist og løbende, således at EU bliver bedre stillet i forhandlingen med WTO, men også for at kunne gøre status efter første etape, inden vi eventuelt går videre. PSE-Gruppen, som jeg tilhører, stiller i denne forbindelse et ændringsforslag om en afkobling af støtten på 50 % for markafgrøder og hankvæg fra den første iværksættelse. Det er en løsning, der forener dristighed og forsigtighed, og som jeg opfordrer alle mine kolleger her til at støtte.
Da det er legitimt at fordele støtten til landbruget bedre mellem landmændene, produktionerrne og regionerne, støtter min gruppe fuldt ud ændringsforslag 61 til Cunha-betænkningen. Ændringsforslaget foreslår en fordeling af de multifunktionelle bevillinger i henhold til kriterier vedrørende landbrugsareal og landbrugsbeskæftigelse fra 2007.
Hr. kommissær, hr. formand for Rådet, alt i alt mener jeg, at vi har givet udtryk for velbegrundede og fornuftige holdninger, da vi ikke har kunnet deltage i den fælles beslutningstagning. Jeg vil derfor til sidst hilse hr. Cunhas udmærkede betænkning, som danner grundlag for debatten, velkommen, og de andre ordføreres betænkninger, som alle bygger på den.

Olsson (ELDR).
Hr. formand, hr. kommissær og hr. formand for Rådet, denne gang taler jeg på Den Liberale Gruppes vegne. I mit indlæg tidligere talte jeg især på egne vegne som ordfører. Forskellen er i og for sig marginal. Jeg er decentralist og vil gerne tænke småt, men jeg vil sige til mine ærede kolleger, at globaliseringen er på vej også inden for landbruget. Det hjælper ikke at føre strudsepolitik og sige, at vi ikke har bemærket noget, og at vi ikke vil ændre på noget. Når jeg lytter til mine kolleger, synes jeg, at mange af dem faktisk gør som strudsen. Det underlige er, at i denne forsamling synes man at blive mere konservativ, jo længere ude til venstre, man befinder sig.
Jeg vil gerne kommentere kommissærens synspunkt vedrørende multifunktionalitet og bæredygtighed. Det er meget relevant, og det har vi sagt fra ELDR-Gruppens side, og vigtigt på lang sigt at deregulere landbrugspolitikken, men nu er det vigtigt at garantere støtte til et multifunktionelt og bæredygtigt landbrug i den nærmeste fremtid. Det er vi i gang med. Vi forsøger at ændre systemerne, så vi har noget at falde tilbage på i den verden, vi lever i.
Hr. formand, jeg vil naturligvis takke alle for alt det arbejde, man har udført. Det er fantastisk, at vi fik afklaret alle disse ændringsforslag i Landbrugsudvalget. Jeg vil også som repræsentant for min gruppe sige, at vi støtter kompromiset i Cunha-betænkningen. Vi støtter det, fordi man derved siger ja til princippet om afkobling. Det er vigtigt, og selv om man ikke tager skridtet fuldt ud, kommer man dog et stykke af vejen.
Til rådsformanden vil jeg sige, at når vi nu har truffet en beslutning, beklager jeg, at vi ikke også har medbestemmelsesret. Jeg mener dog, at rådsformanden og Rådet bør udnytte den mulighed, der rent faktisk findes, til ikke blot at lytte til Parlamentet, men også til at gå et skridt videre. Hvis De gør det, tilgodeser De under alle omstændigheder mine og måske endda Kommissionens interesser lidt bedre.

Jové Peres (GUE/NGL).
Hr. formand, min politiske gruppe mener, at Kommissionens forslag til midtvejsrevision af den fælles landbrugspolitik er uacceptabelt. Det drejer sig om en reform af den fælles landbrugspolitik i et hidtil uset omfang, der mere er en radikal reform, som omfatter budgetmæssige restriktioner med henblik på udvidelsen, og forslaget går hovedsageligt ud på at afskaffe markedsordningerne. Det falder sammen med større liberalisering af handelen, med forøget amerikansk konkurrence, som skyldes forøget støtte gennem den amerikanske landbrugslov, og hvad angår ris, den forøgede import på grund af Alt undtagen våben-initiativet.
Kommissionens forslag om nedsættelse af støtte og om reform af de fælles markedsordninger vil kræve større konkurrenceevne, men det kan kun betyde mere intensiv produktion, som vil true fødevaresikkerheden og påvirke miljøet. Med dette forslag forsøger Kommissionen at forbedre EU's forhandlingsposition i WTO ved at foregribe forventede krav. Men i forhandlinger fører større indrømmelser ofte til dobbelte indrømmelser. Det største problem ved Kommissionens forslag er afkobling. Hvis den tages i anvendelse, vil landbrugsaktiviteterne ophøre i de mindst produktive landbrug og områder. De landbrug, der har mindst bruttofortjeneste, ville, hvis de stod over for lavere markedspriser og støtte, der var afkoblet fra produktionen, beslutte ikke at påtage sig produktionsomkostningerne. I områder med lavere udbytter ville økonomiske aktiviteter forbundet med landbrugsaktiviteterne også forsvinde, og det ville skabe hidtil usete økonomiske, sociale og miljømæssige problemer og arealplanlægningsproblemer. Vi kan ikke forvente, at støtten til udvikling af landdistrikterne med alle dens begrænsninger kan kompensere for disse mangler.
Efter min mening er afkobling moralsk forkastelig. Den ville udelukkende bestå i belønning af jordbesiddelse, og den vil derfor, ud over at reducere landbrugsaktiviteterne, føre til spekulation på jordmarkedet. Endvidere vil ydelse af støtte baseret på den gennemsnitlige støtte modtaget i løbet af de seneste tre år opretholde uligevægten mellem landbrug, sektorer og regioner.
En fælles landbrugspolitik baseret på afkobling ville være i modstrid med samhørighed, fordi den ville begrænse ydelse af støtte til en historisk basis, den ville skabe inaktivitet i områder med naturmæssige vanskeligheder, og den ville koncentrere aktiviteten i områder med det mest intensive landbrug. Det ville skabe problemer med affolkning og nedsat økonomisk aktivitet i de mindst begunstigede områder.
Desuden ville afkobling gøre jorden dyrere og tilskynde til spekulation, hvorved der ville opstå et dobbelt marked med jordlodder med ret til støtte og jordlodder uden denne ret. Den ville gøre det svært for unge landbrugere at etablere sig og skabe en vanskelig situation med generationsmodsætninger. Den ville forøge omkostningerne og kun lade de største landbrug overleve. Den ville imidlertid blive vel modtaget af landbrug, hvis ejere er tæt på pensionsalderen, for de ville se, at der var mulighed for at modtage støtte ved at indskrænke aktiviteten til et minimum.
Alt i alt indskrænker alle de negative sider af Kommissionens forslag sig til et finansielt problem, som skyldes ønsket om at gennemføre udvidelsen uden et supplerende budget. Kommissionens forslag ville gavne fødevareindustrien og distributionen, som ville kunne forøge deres overskud ved at købe billigere råvarer. Det er meget usandsynligt, at forbrugerpriserne vil blive sænket, forbrugerne vil ikke få gavn af det, og det vil få meget negative følger for landbrugere og samfundet som helhed.
Vi kan ikke indskrænke beskyttelsen af landbrugerne ved at afskaffe grænser og forlange, at de producerer fødevarer af høj kvalitet og med høj fødevaresikkerhed, beskytter miljøet og holder landdistrikterne i live, uden at yde dem passende kompensation. Vi må yde en passende kompensation, som tilskynder dem til at fortsætte deres aktiviteter og ikke opgive dem.
Vi må skabe ligevægt mellem den støtte, der ydes til de forskellige former for landbrug, sektorer og regioner. Samfundet har brug for et aktivt landbrug med et passende antal landbrugere og landbrug, som kan sikre en afbalanceret forvaltning af jorden med en varieret økonomisk aktivitet og produkter, som er sikre for forbrugeren.
Desværre mener vi, at Kommissionens forslag går i den stik modsatte retning.
Auroi (Verts/ALE).
Hr. formand for Rådet, hr. kommissær, mine kære kolleger, midtvejsrevisionen har trods alt været en god oplevelse, og det er ikke så dårligt, at medlemmerne af Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter er nået frem til et kompromis, der efter min mening kan tilfredsstille landbrugerne.
Vi ønskede, at de politiske retningslinjer skulle være forståelige for alle, og derfor udarbejdede vi et klart og tydeligt forord til Cunha-betænkningen. For De Grønne er det positive i dette kompromis, at det fremmer udviklingen af landdistrikterne. Med den afpudsning, der er foreslået i dag, kan de europæiske landbrugere bibeholde de positive aspekter af multifunktionaliteten ved at styrke udviklingen af landdistrikterne, og med gradueringsordningen kan man gå fra første til anden søjle. Jeg tænker særlig på ændringsforslag 12 til artikel 44.
Forslaget om graduering indfører et territorialt kriterium for anvendelsen af de forskellige procentsatser, idet der tages højde for ugunstigt stillede områder. Som ordføreren anfører i begrundelsen, skal målet være at styrke producentorganisationernes struktur. Endvidere forpligter ændringsforslaget medlemsstaterne til at fremme udviklingen af landdistrikterne, da de kun får 100 % af beløbene fra Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL), hvis de medfinansierer støtten nationalt. Forhåbentlig får det medlemsstaterne til at finansiere alle de sociale aspekter og fødevare- og miljøaspekterne af udviklingen af landdistrikterne korrekt. På denne baggrund har de regionale driftsaftaler, som er indført i Frankrig, været en udmærket forløber.
Det skal bemærkes, da det er vigtigt for fremtiden, at medlemsstaterne kan anvende gradueringen til at finansiere afholdelsen af udgifterne til den nødvendige nationale etableringsstøtte til unge landmænd. Ligeledes kan medlemsstaterne vælge at finansiere støtte til ugunstigt stillede områder og områder med miljørestriktioner samt foranstaltninger til fremme af miljøvenligt landbrug, hvilket de efter vores mening skal gøre. Dette må ikke indvirke negativt på det samlede beløb, der afsættes af myndighederne i hver medlemsstat til den anden søjle.
Denne styrkelse af udviklingen af landdistrikterne går således i den rigtige retning af to grunde. Den første er at fremme en mere udbredt god landbrugspraksis og beskytte forbrugernes helbred, skåne miljøet og den biologiske mangfoldighed og frembringe en social merværdi. Den anden er at beskytte landbrugssektoren mod usikkerheden ved den aggressive kommercielle liberalisme, som WTO slår til lyd for. Således kunne man fortsat støtte europæisk landbrugs multifunktionelle særkende eller værdiforøgelse af produkter, som er karakteristiske for en bestemt region, inden for rammerne af den anden søjle, hvilket er den bedste beskyttelse af mindre producenter i ugunstigt stillede områder. Hertil kommer forskellen i det gradvise fald i de direkte betalinger, som for udsatte områders vedkommende udgør 6 % og for andre områder 8 %.
I forbindelse med styrkelsen af den anden søjle skal man, for at den fortsat kan være hensigtsmæssig, bevare mælkekvoterne, der har vist sig at være effektive til at beskytte bjergopdræt. Vi skal også beskytte de naturlige græsgange og styrke dem, men endvidere skal vi fortsat støtte foderstoffer og særlig de proteinafgrøder, der er nødvendige for at få et sundt kvalitetsopdræt, som f.eks. den lucerne, som hr. Souchet nævner, samt bibeholde de nødvendige foranstaltninger. Proteinafgrøder skal også kunne dyrkes på frossen jord, da Europa er i underskud på dette område, og da dyrkningen af planteproteiner også er til gavn for jordens kvalitet, miljøet og kvaliteten af dyrefoder.
Hvad angår det følsomme spørgsmål om afkobling, skal man skelne mellem tilhængere og modstandere af en fuldstændig afkobling. Vi mener, at kompromiset, der går ud på at tage et skridt ad gangen, åbner for et perspektiv, som alle kan acceptere.

Berlato (UEN).
Hr. formand, hr. kommissær, Kommissionens forslag til lovgivningsmæssig beslutning indeholder elementer, der tager sigte på en reform af den fælles landbrugspolitik, og som efter vores mening er ret bekymrende. Den fuldstændige afkobling, som Kommissionen foreslår, vil fremme fænomener som f.eks. et produktionsophør i navnlig de ugunstigt stillede områder eller i de såkaldte marginale områder, og den må under alle omstændigheder ikke være den eneste løsning på behovet for en gennemgribende reform af den fælles landbrugspolitik. Selv om den fuldstændige afkobling af produktionsstøtten giver et større spillerum under forhandlingerne i WTO, risikerer den nemlig på lang sigt at gå ud over alle de markedsstyrende foranstaltninger.
En reform er efter vores mening et nødvendigt tiltag, men det skal ske under hensyntagen til de målsætninger, der er fastlagt i traktaten, og i overensstemmelse med værdier som kvalitet, miljøbeskyttelse og ikke mindst beskæftigelse. For at øge beskæftigelsen skal medlemsstaterne konkret have mulighed for at gøre beskæftigelsesfaktoren til et kriterium for den del af den direkte støtte, der ydes inden for rammerne af første søjle. Vi er under alle omstændigheder af den opfattelse, at hovedmålsætningerne fortsat skal være at beskytte vores landbrugssystem og give vores landmænd en værdig og sikker fremtid, og det er ønskeligt, at det netop bliver disse målsætninger, som får indflydelse på eventuelle forhandlinger i WTO og ikke omvendt.
Af alle disse grunde mener vi, at det er muligt at foretage en gradvis og vertikal afkobling af støtten for at begrænse denne foranstaltnings gennemførelse, så den sker lidt efter lidt og kun kommer til at gælde for visse sektorer. At lade afkoblingen omfatte husdyrsektoren, ris og hård hvede er efter vores mening en fuldstændig forhastet beslutning, også når man tænker på denne foranstaltnings definitive karakter. Vi kan heller ikke tilslutte os den foreslåede forskel på støtten, og vi mener, at de beløb, der opnås ved en støttegraduering, først og fremmest skal anvendes til foranstaltninger til udvikling af landdistrikterne, som også omfatter støtte til kvaliteten, uden at der skelnes mellem ugunstigt stillede områder og områder, der ikke er ugunstigt stillet.
Det er de væsentligste årsager til, at vi på vores gruppes vegne har stillet nogle ændringsforslag, som jeg håber, at Parlamentet vedtager. Vi har ligeledes stillet nogle ændringsforslag på UEN-Gruppens vegne, der tager sigte på indførelsen af et mere harmonisk system, når det gælder støtten til nødder, nemlig et system, hvor der tages højde for de forskellige produktionsforhold i EU og fastlægges en mere ligelig fordeling af støtten mellem de forskellige medlemsstater samt en forøgelse af hektarstøtten i forhold til den sats, som Kommissionen har foreslået.
Vi havde gerne set, at man indførte en særskilt sektor for husdyrbrugs vedkommende, og at man satte sig den målsætning at beskytte de traditionelle opdrætsmetoder og fremme deres anvendelse i landdistrikterne. Vi vil kraftigt støtte alle de yderst vigtige ændringsforslag, der ligesom vores gruppes ændringsforslag tager sigte på indførelsen af en præferenceordning for unge landmænd med det formål at lette de nye generationers start på produktionsaktiviteterne.
Endelig mener vi, at det for mejerisektorens vedkommende er ønskeligt at gå bort fra kvoteordningen, og at det 20 år efter det midlertidige kvotesystems indførelse er på tide at sikre en passende overgang til de normale markedsmekanismer, hvilket skal ske ved hjælp af et fast forløb med en rimelig tidsbegrænsning. Vi er under alle omstændigheder af den opfattelse, at den principielle aftale, som er indgået om reformens nøgleprincipper, er et godt udgangspunkt for den kommende aftale i Rådet.

Mathieu (EDD).
Hr. formand, kære kolleger, hr. formand for Rådet, hr. kommissær, jeg har kun to minutters taletid, og jeg går derfor lige til sagen. Hr. Fischler, to minutter til at fortælle Dem, hvad jeg mener om Deres forslag, som faktisk er en fuldstændig reform af den fælles landbrugspolitik, det er ikke ret lang tid.
Hvad skal man sige til den afkobling, som De pålægger os? Selv amerikanerne har opgivet tanken. Vi kunne overveje det. Hvad enten den er hel eller delvis, fast eller gradvis, vil den for det første føre til, at der opstår en kløft mellem landmændene og byboerne. For det andet vil det føre til en tung administration for ikke at nævne de revisioner, som De har tilføjet, og for det tredje til grundspekulation. Hvordan forholder det sig for øvrigt med overdragelsen af rettigheder? Det er tredje gang, at jeg stiller Dem dette spørgsmål! De har stadig ikke svaret mig. Måske er jeg mere heldig i dag.
Hvad skal man sige til de manglende fremtidsudsigter ikke kun for de unge, men også for de etablerede landmænd? Hvad skal man sige til Deres tavshed om fællesskabspræferencen og beskyttelsen ved grænserne? Hvad skal man sige til manglen på oplysninger om virkningen af Deres forslag? Der er i øvrigt iværksat undersøgelser lidt sent. Hvad skal man sige til det drys, som De har givet os vedrørende midlertidige områder og ugunstigt stillede områder? Hvad skal man sige til miljøbetingelserne og de 38 direktiver, hvoraf nogle hører under medlemsstaternes kompetence? Hvad skal man sige til de 1.200 ændringsforslag, der er blevet stillet? Antallet viser, at Deres forslag ikke har stillet nogen tilfreds trods ordførernes gode vilje, som jeg komplimenterer dem for.
Hr. kommissær, Deres forslag tager håbet fra landmændene. De har været døv over for deres anmodninger. De har ikke brug for socialhjælp. Det drejer sig om mennesker, der blot vil leve anstændigt af deres arbejde og deres produktion.
Martinez (NI).
 Hr. kommissær Fischler, De er meget talentfuld, især hvad angår den perfekte indpakning af Deres reform. De opfordrer til en midtvejsrevision, som er en midtvejsafvikling. De retfærdiggør den med folkelige, for ikke at sige populistiske klichéer, såsom dyrenes velfærd, en nødvendigvis bæredygtig udvikling, fødevarekvalitet og miljøbeskyttelse. I virkeligheden kan udviklingen af landdistrikterne ikke blive bæredygtig, da de unge ikke slår sig ned på landet. Hvad angår kvaliteten, bliver det kvaliteten af globale fødevarer, og vi vil tilpasse priserne.
Den tekniske sammensætning af Deres fælles landbrugspolitik for 2004 er også meget talentfuld. De præsenterer den som en nyskabelse takket være afkoblingen. Men allerede i 1992 afkoblede man landmændenes indtægter fra landbrugspriserne, og nu afkobler man den direkte støtte fra selve landbrugsproduktionen. Det korte af det lange i reformen er, at De betaler både for seglet og knoglen. Men hvor længe bliver man ved med at bevilge en direkte støtte, der er afkoblet, delvis afkoblet, gradueret, styret, revideret og med miljøbetingelser? På dette område har De et stort talent, ja, endog et overlegent machiavellistisk talent.
Den fælles landbrugspolitik fylder i dag 40 år. Deres mål er at få den til at vare 10 år længere indtil 2013-2014, og alle kurver standser i 2013. Den fælles landbrugspolitik er kun finansieret indtil 2012. Mælkekvoterne hører op hen imod 2013-2014. I 2013 er de fleste af de landmænd, der i dag er 50 år, gået på pension. I mellemtiden kan de leve ubekymret i 10 år, da de bliver betalt i 10 år undtagen de unge. De har derfor ikke grund til at demonstrere! Det gør de heller ikke, for der er ikke uro på landet. Når der ikke er uro på landet, har franskmændene, som er de største modstandere af reformen, ikke grund til ikke at stemme for den. USA vil også i Cancun sammen med De 15 godkende Deres reform, fordi den er en udsættelse. Som bevis herpå, har man i den europæiske forfatning udeladt forskellen mellem obligatoriske og ikke-obligatoriske udgifter. Følgelig får Parlamentet det sidste ord om landbrugsudgifterne, og der er et ultraliberalt flertal i Parlamentet. Derfor vil et flertal inden 2013 afskaffe den afkoblede, delvis afkoblede, graduerede eller ikke-graduerede direkte støtte. De europæiske landmænd bliver afskaffet, fordi de kommer til at agere på et marked, hvor de amerikanske farmere bliver økonomisk tilgodeset.
Hr. kommissær, vi har så et operettelandbrug tilbage, som nødvendigvis er af østrigsk art. Derfor er De den perfekte mand, og den rette mand til opgaven. De er landbrugets prinsesse Sissi!

Drys
Hr. formand, mange tak for Deres forståelse for min anmodning og tak til alle medlemmerne af Europa-Parlamentet. Som De ved, strejker flyvelederne netop nu, og det fly, som jeg skal med til Athen, kan ikke lette efter kl. 17.30. Jeg vil forsøge at sige et par ord som svar på de meget relevante bemærkninger, der er kommet fra medlemmerne, fra ordførerne og fra de rådgivende ordførere.
Jeg kan forsikre Dem om, at jeg har noteret mig alle Deres forslag med stor interesse og vil tage dem i betragtning i det kompromisforslag, som vi vil udarbejde med henblik på mødet i Rådet (landbrug) den 11. 12. juni i Luxembourg.
Jeg har især noteret mig Deres meget relevante forslag med hensyn til følgerne af fuld afkobling, navnlig for de små og mellemstore landbrug, og de følger, som fuld afkobling kan få for landbrug i isolerede og mindre begunstigede områder. Jeg tror derfor, Rådet vil være særligt interesseret i disse forslag.
Hvad angår graduering, kan jeg forsikre Dem om, at jeg alvorligt vil overveje den grænse, som hr. Cunha foreslår, og som er lidt højere end den, Kommissionen har foreslået, men det er naturligvis et spørgsmål, som også skal drøftes i Rådet (landbrug).
Til sidst er der spørgsmålet om krydsoverensstemmelse. Jeg tror, alle ministrene vil have større gennemsigtighed i udbetalingen af støtte. De kræver, at der kommer noget konkret ud af de penge, som de europæiske skatteborgere betaler, i form af udvikling af landbrugsbedrifterne og fremstilling af kvalitetsprodukter og sunde produkter til de europæiske borgere og naturligvis til vores kunder, og derfor vil vi gerne have, at betalingsprocedurerne er så enkle som muligt.
Med disse ord vil jeg endnu en gang sige tak for Deres venlighed med forsikringen om, at vi i formandskabet vil træffe alle de foranstaltninger, vi har til rådighed, for at der den 11. og 12. juni kan findes et hæderligt og oprigtigt kompromis i Rådet (landbrug) om et nyt dynamisk og effektivt europæisk landbrug.

Formanden.
Tak, hr. rådsformand. Jeg er sikker på, at Deres medarbejdere vil give Dem en kort redegørelse for de holdninger, der bliver givet udtryk for under den forhandling, hvor De er fraværende.

Schierhuber (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, hr. formand for Rådet, mine damer og herrer, hr. Martinez, jeg må som Deres kollega forsikre Dem om, at jeg er meget stolt af den østrigske landbrugspolitik og af de ydelser og produkter, som det østrigske landbrug og bønder i landdistrikterne producerer til samfundet.
Først vil jeg gerne takke alle ordførere for deres arbejde. Og jeg vil også gerne rette en varm tak til alle medarbejdere i Parlamentet, men også i Kommissionen. Uden dem havde det ikke på så kort tid været muligt at blive enige om de kompromiser, som fandt stor tilslutning i Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter.
Vi er alle klar over, at der er tætte bånd mellem landbruget og landdistrikterne og de mennesker, som arbejder og bor i disse distrikter, og at landdistrikterne fungerer som fritidsområder for vores industrialiserede samfund og bidrager til den kulturelle og biologiske mangfoldighed. Udviklingen af landdistrikterne skal derfor omfatte mere end blot sikringen af levnedsmiddelproduktionen. For den europæiske model for landbrugspolitikken, som går ind for det arealdækkende og multifunktionelle landbrug, stiller store krav til os.
Den første søjle, som regulerer markedsordningerne og produktionsincitamenterne, er tæt forbundet med den anden søjle, der indeholder politikken for landbrugsstrukturen og udviklingen af landdistrikterne. Det er derfor af afgørende betydning, at disse to instrumenter altid er koordineret og harmoniseret i forhold til hinanden, så de ikke modarbejder hinanden.
Mål og midler for landdistrikterne kan udarbejdes fra centralt hold, men skal have en regional effekt. Europas landdistrikter er meget forskelligartede og har forskellige særpræg, præferencer, men også problemer. Derfor skal programmet for udvikling af landdistrikterne i stor udstrækning være et instrument, som er kraftigt præget af de regioner, det omfatter. Derudover er der brug for en grundlæggende motivation og et grundlæggende engagement i regionerne.
Med Kommissionens forslag og betænkningen kommer vi til at tage to vigtige skridt i den rigtige retning. En yderligere styrkelse af den anden søjle og dermed af en bæredygtig udvikling af de ugunstigt stillede landdistrikter ville efter min mening være ønskværdig. Efter min mening kan det ikke dokumenteres, at det som krævet er nødvendigt med en ny definition af objektive kriterier i betænkningen, for jeg mener, at den nuværende definition er fuldt tilfredsstillende. En integreret udvikling af landdistrikterne må ikke kun være begrænset til landbrugsstrukturer, for en fungerende infrastruktur er en forudsætning for landdistrikternes bevarelse og funktion. Man skal også være yderst forsigtig i forbindelse med fordelingen af penge, da man i forbindelse med støtten til nye erhvervsgrene og deres infrastruktur skal være opmærksom på, at midler fra EUGFL kun er beregnet til bønder.
Jeg må komme til den konklusion, at det arealdækkende, bæredygtige landbrug er en garant for, at der bliver produceret i alle regioner. En østrigsk bonde sikrer f.eks. tre arbejdspladser både på forudgående og efterfølgende niveauer i produktionsprocessen. Og vi ved også, at landbruget i forbindelse med udvidelsen ikke vil sprænge EU's budgetrammer, men at der derimod er brug for langt flere midler i forbindelse med regionalpolitikken.
(Vedvarende bifald)

Kindermann (PSE).
Hr. formand, jeg vil hovedsagelig komme ind på min kollega hr. Cunhas betænkning. I forbindelse med de andre betænkninger har jeg kun bemærkninger til ruginterventionen, som ifølge Kommissionens forslag skal stryges uden kompensation. Jeg støtter derfor forslaget om intervention, sådan som det blev ændret i udvalget i forbindelse med behandlingen af Souchet-betænkningen. For definerede steder, som på grund af forhold i naturen kun i begrænset omfang tillader produktionsmæssige alternativer, skal der også i fremtiden findes kompensationsmuligheder.
Men nu til Cunha-betænkningen, som jeg støtter på alle punkter. Den indeholder væsentlige elementer, som Socialdemokraterne altid har stillet krav om, det gælder f.eks. den obligatoriske graduering og den obligatoriske krydsoverensstemmelse eller dyrevelfærdselementer. I de indledende bestemmelser til artikel 1 gengives således de vigtigste punkter for Parlamentet, nemlig en sikring af landmændenes indkomster, idet der samtidig ydes støtte til miljøbeskyttelsen og beskæftigelsen i landdistrikterne.
I denne forbindelse er det vigtigt for mig, at Europa-Parlamentet tydeligt tilkendegiver, at det ønsker at indføre afkoblingen af produktionsstøtten. Men i den udgave, udvalget stemte om, er denne tilkendegivelse vag og upræcis. Vi skal efter min mening vælge en formulering, som gør det mere tydeligt, hvad vi kræver. Derfor har Den Socialdemokratiske Gruppe stillet ændringsforslag, hvor indførelsen af afkoblingen i 2005 sættes til 50 %, og hvor der derudover efter fremlæggelse af Kommissionens rapport i 2007 skal ske en trinvis forhøjelse af denne procentsats og en udvidelse af afkoblingen til andre sektorer. Det er meget vigtigt, da vi i forbindelse med kompromisforslagene var enige om en delvis afkobling af kun to sektorer. I forbindelse med denne bestemt meget velkomne indførelse af afkoblingen må vi dog ikke overse de videre perspektiver. Jeg håber derfor, at Den Socialdemokratiske Gruppes forslag 126 og 127 vil finde støtte, da vi fra Parlamentets side med disse forslag kan sende et klarere budskab til Rådet.
Tillad mig til slut at knytte et par kommentarer til spørgsmålet om de fornyelige råstoffer. På dette punkt findes der et stort potentiale, som giver landmænd i mange regioner gode dyrkningsalternativer, og som har en positiv effekt på miljøet. Jeg er meget tilfreds med, at vores ændringsforslag - i modsætning til Kommissionens forslag - sikrer, at det fortsat vil være muligt at dyrke fornyelige råstoffer på landbrugsjord, der er taget ud af produktion.
Pesälä (ELDR).
Hr. formand, hr. kommissær, vi holder et stort reformprogram i vores hænder, som i øjeblikket er uundgåeligt. Vores udvalg har, i god samarbejdsånd, udarbejdet et stort antal ændringsforslag til Kommissionens forslag. Disse ændringsforslag vil slibe reformen til, således at den bliver god for landmændene.
Når den nedre grænse for modulation hæves til 7.500 euro og mindre gunstige områder behandles med særligt hensyn, vil landbruget inden for Unionen kunne fortsætte også i de fattigste regioner: i Nord, i Syd og i bjergområderne. Man må tage hensyn til ugunstige forhold ved fordeling af midler, øremærkede til udvikling af landdistrikterne, og derfor har min gruppe fremlagt et forslag om, at antallet af LFA-områder tilføjes til kriteriet for fordeling. Vi bør ikke forcere noget inden for mælkeproduktionen, hvis ikke markedssituationen kræver det. Man må ikke glemme, at mælkeproduktionen er af særlig betydning i de mindre begunstigede områder, og i de områder kan reducerede priser være en alvorlig trussel mod motivationen til at producere.
Hr. kommissær, i Finland har rug en ganske særlig position. Der anvendes rug af meget høj kvalitet til produktion af funktionel mad. Kommissionen burde også tage hensyn til sådanne særlige omstændigheder. For os er rug ikke bare en middelmådig afgrøde, der anvendes til foder, men en velsmagende del af vores daglige morgenmad og en vigtig bestanddel i vores traditionelle madkultur.

Fiebiger (GUE/NGL).
 Hr. formand, ordføreren for og medlemmerne af Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter har ydet en stor indsats for at rette op på de halvfærdige og til dels uacceptable forslag fra Kommissionen til en reform af landbrugspolitikken. Det vedrører især de komplekse områder for korn, tørret foder og mælk og også forhindringen af degression og den komplette afkobling af den direkte støtte. Det glæder mig især med hensyn til udvidelsen, at flertallet af udvalgets medlemmer støttede mit forslag om at tillade en tidsbegrænset intervention på steder, hvor der ikke er alternativer til rugdyrkning.
Totalt set er jeg dog, også set i lyset af det store tidspres, utilfreds, fordi samlebåndsafstemningen ikke førte til et afgørende resultat. For det andet finder jeg det principielt forkert, at flertallet urokkeligt holder med Kommissionen i forbindelse med processen, der går fra afkoblingen og til den totale liberalisering. For at sige det endnu tydeligere, så går jeg ikke ind for simpelt autarki, men derimod for en landbrugspolitik, der hovedsagligt er rettet mod det indre marked, og hvor der igen åbnes op for en større grad af regulering. Eksporten skal være begrænset til forædlede landbrugsprodukter, og importen skal være beskyttet af differentierede beskyttelsemekanismer mod tredjelande, som ikke er til hinder for udviklingslandene, men som heller ikke gør det muligt for store ikke-multifunktionelle landbrugseksportlande som USA og Cairns-gruppen at komme ind på markedet med billige produkter. Hvis denne forudsætning ikke er opfyldt, er det på sigt ikke muligt at virkeliggøre det arealdækkende multifunktionelle landbrug i EU. Det må vi alle gøre os klart.
Til sidst vil jeg gerne komme med endnu to vigtige årsager til, at jeg ikke kan stemme for Cunha-betænkningen. For det første er jeg imod, at gradueringsmidlerne skal fungere som en anden samhørighedsfond. Disse midler kunne i stedet med fordel anvendes til udviklingen af landdistrikter i de pågældende medlemsstater. For det andet finder jeg det forkert, at indførelsen af afkoblingen påbegyndes før tid. I den forbindelse er det åbenlyst, at en regional arealpræmie ville være langt mere progressiv. Hr. Cunhas forslag forekommer mig dog at være nærmest umuligt at få gennemført.

Graefe zu Baringdorf (Verts/ALE).
Hr. formand, hr. kommissær, Europa-Parlamentet har vist, at det er i stand til at leve op til sit ansvar. Jeg håber, at Det Europæiske Konvent nu vedtager både formen og indholdet i det, der er besluttet i fællesskab, og at der ikke havner for mange undtagelser hos Rådet. Jeg ville endda kunne forstå, hvis undtagelserne i forbindelse med alle beslutninger havnede hos Kommissionen, men Parlamentet skal deltage i alle beslutninger.
Det foreliggende arbejde har ikke altid været let. Analysen var god, der blev åbnet op for nye perspektiver, som også genfindes i vores indledende bestemmelser, men gennemførelsen blev lidt vanskelig.
Lad mig f.eks. nævne revisionen, hvor vi mener, at der skal indføres et bedriftsrådgivningssystem. Det er blevet forstået sådan, at vi vil skabe en spændetrøje for virksomhederne. Lad mig nævne den kvalificerede beskyttelse mod tredjelande, som skal sikre det multifunktionelle landbrug. Kommissionen har ikke gjort nok væsen af sig i denne sammenhæng. Også i forbindelse med den differentierede graduering og ændringen af den anden søjle er der begået afgørende fejl, således at der for det første flyttes for få midler, og at det for det andet er blevet tydeligt, at der ikke skal ske en afkobling i den anden søjle, og at den anden søjle således står til rådighed som kompensation for dyrkningstyper, der er svære eller truede. I denne forbindelse skulle der have været givet tilbud om afkobling, som jeg senere vil komme tilbage til. Det drejer sig f.eks. ikke om at støtte hele rugområdet, men om at støtte specifikke afgrødetyper i bestemte regioner, og det kan netop finde sted via den anden søjle.
Endvidere er der ikke stillet forslag om afvikling af interventionen og eksportsubventionerne. Mens De for mælkesektorens vedkommende er gået samme vej, som De plejer, har De for rugsektorens vedkommende bevist, hvor brutale reformer kan være. Begge dele var vanskelige at formidle, og der skulle findes en fælles afvikling på en tidslinje med mængdebegrænsninger, men ikke længere med prisnedsættelser.
Afkoblingen er heller ikke noget nemt område. Der er mange, som ikke forstår det. Mange forstår det og har udnyttet det til deres egen fordel. Muligheden for større frihed til prisaftaler i forhold til aftagerne har De igen undermineret ved straks at kapitulere, da kartoffelstivelsesindustrien sagde, at de i så fald ikke længere kunne få råstoffer. I den forbindelse skulle man have diskuteret yderligere og mere offensivt om, hvorfor råstofferne i så fald ikke vil være tilgængelige. Hvorfor er mælkeindustrien bange for, at bestemte områder ødelægges ved afkobling af mælkepræmien? Hvis det nu også blev annonceret, at mælkeproduktionen skulle sikres i disse ugunstigt stillede områder - ville den nu så også være sikret? Midlerne forbliver de samme. Der skulle have været mere offentlighed omkring det, så ville foreningerne, som arbejder for at pleje disse industriers interesser, også have haft færre muligheder for at skabe problemer.
Min sidste kommentar er, at den anden søjle skal være kernen i landbrugsreformen. Også i denne forbindelse er Kommissionen meget tilbageholdende og forsigtig. Muligvis er De af den mening, at der ikke er nok midler til rådighed, og at instrumenterne ikke er udbygget, men også dette skyldes Kommissionens forsømmelse. Jeg håber, at Parlamentet og Kommissionen dette efterår får lejlighed til at diskutere, hvilket indhold den anden søjle rent faktisk skal have, og at gøre det klart, at den både kan og skal være kernen også i afkoblingen.

Hyland (UEN).
Hr. formand, Kommissionens forslag om en midtvejsreform af den fælles landbrugspolitik har affødt en meget vanskelig debat. De 1.200 ændringsforslag er udtryk for alvorlige meningsforskelle i Parlamentets Udvalg om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter. Kommissionens forsøg på at indføre en forhastet og - i tilfældet med mælk - unødvendig reform har medvirket til at skabe usikkerhed og utryghed blandt landbrugerne.
Det må være vores umiddelbare mål at genskabe landbrugernes tillid til den politiske proces og sikre integriteten af den fælles landbrugspolitik, uden for hvilken EU's landbrug ikke kan overleve. Det er ikke muligt at vurdere forslagene inden for den afsatte tid, og jeg vil derfor blot konkludere, at status quo ikke er en mulighed, men at der i sidste ende skal være en bæredygtig overskudsmargin for landbrugerne, som uanset resultatet skal garanteres fuld beskyttelse under WTO-drøftelserne.
Mens der synes at være en begyndende enighed om afkobling, har jeg visse forbehold vedrørende de langsigtede følger for et markedsorienteret EU-landbrug. Jeg vil derfor endnu en gang spørge, hvad der sker efter en afkobling, hvis den planlagte prisstigning på markedspladsen ikke bliver til noget?

Andersen (EDD).
Hr. formand, EU's landbrugsstøtte diskriminerer ulandene, de nye EU-lande, miljøet og økologien. De store, intensive brug får den største støtte, det giver miljøskader og forringet dyrevelfærd. Bønderne betales i braklægningsordningen for ikke at lave noget. Den fremmer opdyrkningen af marginaljorden. Forbrugeren betaler dobbelt, han eller hun betaler støtten over skatten, og han eller hun betaler for de kunstigt høje priser for dagligvarerne. En reform af EU's landbrugsstøtte er derfor mere nødvendig end nogensinde.
JuniBevægelsen mener, at den eneste reelle måde er at afskaffe diskrimineringen ved, at der skabes lige vilkår gennem nedskæringer af landbrugsstøtten frem mod en total afvikling.
Nedskæringerne skal tilrettelægges, så de skaber lige vilkår. Lige vilkår for de konventionelle og økologerne. Det kan man opnå ved at sætte grænsen ved max. 70 % af støtten til hektarerne, til arealet. Man kan opnå det ved at fjerne den højere støtte til proteinafgrøderne, også ved at fremme en ekstensivering ved at sætte max. grænsen til 0,5 dyreenheder pr. ha. Det betyder, at man på den måde også kan afskaffe brakstøtten og ledsageforanstaltningerne. Nedskæringerne skal begrænse den kunstige strukturudvikling, hvor de store, intensive brug får den største støtte. Det kan man gøre ved at sætte en max. grænse på 150 ha og 75 dyreenheder for støtten. Nedskæringerne skal også skabe bedre dyrevilkår. Det kan man gøre med en afvikling af støtten til tremmekalvenes skummetmælkspulver og med en afvikling af støtten til en horribel eksport af levende dyr til tredjelande.Bedre vilkår for ulandene kan man skabe gennem afvikling af sukkerstøtten og afvikling af den direkte eksportstøtte.
Endelig skal der også være lige vilkår mellem landene i EU. I stedet for at de nye lande skal op på 100 % i 2013, skal de gamle ned på 25 % af støtten i 2013.

Della Vedova (NI).
Hr. kommissær, efter min mening har De ret i det, De siger, nemlig at det er på tide, at vi taler om reformen af den fælles landbrugspolitik, men den reform, De foreslår, er ikke den reform, der er brug for. Det gælder ikke mindst, hvis vi - hvilket tilsyneladende er Parlamentets ønske - beder om, at konsekvenserne af den gøres mindre. Med Deres reform tager man ikke fat om nældens rod, når det gælder spørgsmålet om den fælles landbrugspolitik, nemlig det skandaløse forhold, at EU fortsætter med - og har til hensigt at fortsætte med - at lade halvdelen af sit budget være båndlagt til støtte og protektionisme til fordel for landbrugsmarkedet, hvilket man gør for at beskytte en sektor, der tegner sig for 2 % af EU's BNP. Man taler så meget om Lissabon-målsætningerne og om at gøre EU's økonomi til verdens mest konkurrencedygtige videnbaserede økonomi inden 2010. Tror vi virkelig, at der er nogen som helst mulighed for at nå dette mål, når halvdelen af vores budget går til at støtte og beskytte landbrugsprodukterne?
Reformen af den fælles landbrugspolitik kan ikke foretages, hvis der skal tages højde for landmændenes interesser. Den skal til gengæld foretages i EU's interesse, nemlig i alle de borgeres og forbrugeres interesse, som betaler 70 % mere for mælken, end de ville gøre, hvis der var tale om et åbent marked uden støtte; som betaler 220 % mere for kødet, end de ellers skulle betale, mens deres argentinske fætre og kusiner dør af sult eller - hvis de ikke dør af sult - lider under den økonomiske tilbagegang, fordi vi forhindrer dem i at eksportere deres kød til Europa; og som betaler 90 % mere for sukkeret, mens man i Mozambique ikke er i stand til at sætte gang i økonomien på grund af Europas protektionisme.
New Zealands eksempel er betydningsfuldt, selv om der er tale om et lille land. Efter en fuldstændig afskaffelse af subsidierne og landbrugsprotektionismen tegner landbruget sig for en større del af BNP, beskæftigelsen er steget, navnlig for de unge landmænds vedkommende, og kvaliteten er blevet bedre. Hvis vi vil, kan vi også tale om miljøbeskyttelse, marginale områder og bjergområder, men hvis vi bliver ved med at bede om, at halvdelen af EU-budgettet under alle omstændigheder skal gå til at beskytte og støtte produktionen og eksporten af europæiske landbrugsprodukter, taler vi om noget andet. Vi hindrer muligheden for at nå til enighed om WTO's vigtige handelsaftaler, og vi fortsætter ikke mindst med at skade de europæiske borgere, forbrugere og skatteydere. Sådan forholder det sig, og denne reform, der har til formål at afvikle den fælles landbrugspolitik, skal sættes på dagsordenen hurtigst muligt.

Mayer, Xaver (PPE-DE).
Hr. formand, kære kolleger, tillad mig først at komme med en kort, generel bemærkning. Jeg vil ved denne lejlighed gerne rette en særlig tak til medarbejderne i udvalgssekretariatet, men også til vores medarbejdere og til medarbejderne i Parlamentets grupper. Alle har været under et enormt tidspres. Og derefter vil jeg også takke ordføreren for korn og tørret foder, vores franske kollega hr. Souchet, for de to solide og fra et praktisk synspunkt også velovervejede betænkninger, og jeg vil frem for alt takke for det virkeligt fremragende og åbne samarbejde og den gode koordination på tværs af gruppegrænserne, hvilket var tilfældet fra begyndelsen. Dette er ikke altid tilfældet i Parlamentet. Parlamentsmedlemmerne - og det bør vi altså indse - kommer godt ud af det med hinanden som valgte repræsentanter for befolkningen, og vi vurderer den enkelte situation grundigere og mange gange vel også med større overblik end andre, endda også Kommissionen.
Kun en kort bemærkning til hr. Souchets betænkning om korn. Den foreslåede nedsættelse af interventionsprisen er ikke nødvendig efter vores mening. Efter kontinuerlige nedsættelser af interventionsprisen i de senere år ligger den alligevel nogenlunde på niveau med verdensmarkedsprisen. Også de månedlige forhøjelser - hr. kommissær, jeg ved det godt, jeg sagde jo "nogenlunde på niveau med" - giver i sidste ende en bedre fordeling hen over året.
Naturligvis er der i dag - lykkeligvis - stillet mange forslag om den fremtidige situation i rugsektoren. Ændringsforslag 28 - jeg nævner specifikt dette ændringsforslag - indeholder også en foranstaltning til overskudsbegrænsning. I den forbindelse er der på den ene side mulighed for et større forbrug på forskellige niveauer og på den anden side for en begrænsning af rugdyrkningen til specifikke områder, det nævnede fru Fiebiger, og det er i det store hele sagens kerne.
Hvad angår kartoffelstivelse, som jo er reguleret via markedsordningen for korn, går vi ind for en principiel opretholdelse af produktionsrestitutionen. I forbindelse med korn vil vi nok alligevel i sidste ende få en afkobling eller en trinvis afkobling.
Vedrørende betænkningen om tørret foder kan jeg sige, hr. kommissær, at en total afskaffelse af ordningen for tørret foder ikke kan lade sig gøre. For mange af vores producenter på områder med græsarealer er de andelsdrevne tørrerier, altså de tørrerier, landmændene driver i fællesskab, værdifulde aktiver, som i høj grad bidrager til forsyningen af æggehvideberiget foder.
Hr. Goepel nævnede tidligere, at vi alle har erkendt risikoen med hensyn til at drøfte denne reform for tæt på WTO-spørgsmålene, men også på debatten om den kommende struktur for det udvidede EU. Rent faktisk er den aktuelle debat og dens afslutning vigtig. Vi har vist, at vi kan leve op til vores ansvar med hensyn til introduktionen af proceduren med fælles beslutningstagning.
Lavarra (PSE).
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, også jeg går ud fra den betragtning, at det bestemt ikke var nogen selvfølge, at vi nåede frem til afstemningen i Parlamentet. Når vi er her i dag, er det takket være den ansvarlige beslutning, som Europa-Parlamentets Udvalg om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter har truffet. Udvalget har gjort en stor indsats og har anvendt en metode, hvor man var i stand til at håndtere over 1.000 ændringsforslag og nå til en fornuftig balance i alle forslagene som helhed. Netop på grund af denne evne - som Parlamentet forhåbentlig bekræfter med sin afstemning i morgen - er jeg sikker på, at kommissæren og Rådet vil være mere opmærksomme på Parlamentets arbejde.
Efter min mening er der en tilstrækkelig balance i betænkningerne, navnlig i hr. Cunhas betænkning. Vi ønskede at slå fast, at reformen er nødvendig, og til dem, der med forskellige argumenter er modstandere af reformen, vil jeg blot sige, at en hindring af reformen ikke gavner den fælles landbrugspolitik, men ender med at fratage landbrugspolitikken dens sociale legitimitet. Derfor har vi arbejdet på at foretage nogle forbedringer, så vi undgår risikoen for afkoblet støtte, som bliver til understøttelsesforanstaltninger eller fører til et produktionsophør. Den delvise afkobling, som vi ønsker, går i denne retning.
Endelig vil jeg henlede formandskabets og kommissærens opmærksomhed på den beslutning, som vi har truffet om at bevare støtten til hård hvede på et uændret niveau, og jeg håber også, at der foruden denne pakke bliver lagt særlig vægt på de fælles markedsordninger, som snart ophører - markedsordningerne for olie, tobak, frugt og grøntsager - så vi undgår at bruge den besparelse, vi opnår med de kommende beslutninger, på en ulige måde, nemlig kun til mælk og sukker, og så vi dermed undgår at skabe større skævhed mellem producentlandene.

Mulder (ELDR).
Hr. formand, også jeg takker alle ordførerne. Hvad angår afkobling, kan også jeg sige, at jeg i store træk tilslutter mig Kommissionens forslag, men der er undtagelser fra alle ordninger. Jeg vil gerne nævne to undtagelser.
Det må ikke være sådan, at landbrugsprodukter såsom grøntsager, frugt, blomster osv., som hidtil ikke har fået subsidier, nu indirekte skulle modtage subsidier. Jeg tror derfor, at der skal gøres en undtagelse for disse i ordningen. Den anden undtagelse skal gælde for kartoffelmel. Jeg tror, at en afkobling på 50 %, som Kommissionen foreslår, ikke er tilstrækkelig, men fortsat skal være 75 %, for ellers er de sociale konsekvenser ikke acceptable.
Også jeg går ind for, at der skal fastsættes miljøbetingelser for udbetaling af præmier, men hvilke miljøbetingelser? De er meget utydelige. Hvis hver medlemsstat overholdt nitratdirektivet, ville landbrugspolitikken blive meget enkel, men 13 ud af 15 medlemsstater overholder ikke disse miljøbetingelser. Vi må derfor fastsætte tydeligere parametre.
Min tredje bemærkning vedrører budgettet i al almindelighed. Jeg ved ikke, hvilke udgifter de betænkninger, som vi nu skal stemme om, medfører, men selv med de nuværende forslag er budgettet yderst stramt. Hvad vil Kommissionen gøre, hvis der kommer reformforslag om sukker, grøntsager, frugt, olivenolie og tobak? Kan vi så imødese andre nedskæringer og andre normer for degression? Dette spørgsmål vil jeg gerne stille Kommissionen.

Patakis (GUE/NGL).
Hr. formand, Kommissionens seneste forslag om en reform af den fælles landbrugspolitik er ikke kun en foreløbig, korrigerende revision. Tværtimod giver forslagene de små og mellemstore landmænd nådestødet, forringer landbrugsprodukternes kvalitet og konkurrenceevne og ødelægger miljøet.
Med magt og hårde foranstaltninger, som ingen af de betænkninger, vi behandler, vil fjerne - i stedet pynter de på den destruktive tankegang, der ligger bag, med uskyldige ændringsforslag på enkelte områder - tilpasses fællesskabslandbruget til forholdene på det såkaldte globaliserede marked, og landmændene forvandles efter hr. Fischlers forgodtbefindende fra producenter til forretningsdrivende, som han plejer at sige, som er viljeløst underlagt markedslovene, importørerne og den multinationale fødevareindustri.
Afkobling af tilskuddene fra produktionen og udbetaling af direkte indkomststøtte, graduering med gradvis nedskæring og nedtrapning af støtte på over 5.000 euro pr. landbrug og støttens totale afhængighed af, at miljøstandarderne overholdes til punkt og prikke, den såkaldte krydsoverensstemmelse, gør alt sammen den i forvejen katastrofale fælles landbrugspolitik til en mekanisme, der tilintetgør landmændene med gennemgribende ændringer af landdistrikternes produktionsmæssige karakteristika.
De dulmende forslag fra hr. Cunha om f.eks. differentieret afkobling, hvor den gøres gradvis i stedet for total og gælder for færre produkter det første år i stedet for samtlige produkter, gør ikke ovennævnte foranstaltninger bedre og vil på mellemlang sigt få de samme katastrofale resultater for økonomien i landdistrikterne. Det, man vil opnå med reformen af den fælles landbrugspolitik, er at spare midler inden for landbruget, som skal bruges til andre politikker, ØMU, FUSP og andet, og gøre landbruget markedsorienteret, så det fungerer på rene markedsvilkår uden et eneste socialt, udviklingsmæssigt eller miljømæssigt kriterium, sådan som det kræves af WHO-mekanismerne og presset fra USA.
Beskyttelsen af miljøet, som hele tiden påberåbes, bruges kun som alibi for at skære ned på landbrugsproduktionen. Et typisk tegn på hykleriet er, at man giver efter for USA's pres for at få gennemført liberalisering og indført genetisk modificerede organismer med uforudselige negative konsekvenser for miljøet og folkesundheden. Landbrugets berømte multifunktionalitet, hvor midlerne omfordeles til den anden søjle, angiveligt til udvikling af landdistrikter, er intet andet end et meget dårligt påskud for at dække over det egentlige mål, nemlig marginalisering af landbrugsverdenen og forvanskning af hele dens sociale og miljømæssige rolle.
Hvis disse forslag gennemføres, bliver der ingen udviklingsmuligheder tilbage for landbrugsøkonomien, det vil tvinge landbrugsbedrifterne til at omstille sig, de små landbrug vil forsvinde, landmændene vil blive gjort til forpagtere i både de nye lande og i de nuværende medlemsstater, de multinationale selskaber vil øge deres fortjeneste, og udplyndringen af udviklingslandene og deres befolkninger vil blive styrket og konsolideret.
Ikke nok med at Parlamentets betænkninger undlader at gå sammen og bevæge sig ud over Kommissionens katastrofale politik, de er oven i købet vand på dens mølle. Landmændene kæmper ikke for at pynte på landbrugsfjendtlige reformer, men for at afværge dem, og derfor vil vi stemme imod disse forslag. Vi stiller os på landmændenes side og bakker dem op i deres energiske kamp, som er den eneste måde, de kan sikre deres overlevelse på, beskytte produkternes kvalitet, forbrugeren og miljøet.

Wyn, Eurig (Verts/ALE).
Hr. formand, her i Parlamentet har vi ofte og indgående diskuteret den fælles landbrugspolitik. Jeg håber, at vi denne gang kan skaffe afgørende resultater. Jeg er sikker på, at jeg i den forbindelse taler på vegne af hele landbrugssektoren.
Jeg kommer fra Wales, hvor årsindkomsten for nogle af vores landbrugere - særligt i de ugunstigt stillede områder, der udgør 80 % af landet - nu er helt nede på 6.000 euro. Det sker, samtidig med at de store supermarkeder, der aftager produkterne, noterer sig for det største overskud nogensinde. Denne situation er overhovedet ikke bæredygtig.
Det overvældende antal ændringsforslag til betænkningerne fremhæver de modstridende synspunkter i dette meget følsomme spørgsmål. Vi skal undgå en situation, hvor nogle få store medlemsstater dikterer den fremtidige udformning af det europæiske landbrug på bekostning af en mere repræsentativ og demokratisk beslutning. EU's mindre regioner og nationer med endemiske problemer på grund af de unges flugt fra landbosamfundene, de små familielandbrug og de ugunstigt stillede områder, skal også være med til at træffe disse vigtige beslutninger.
Den generelle drejning i retning af en delvis afkobling svækker det, der kunne have været et mere dristigt træk fra Kommissionens side. Den kunne i det mindste have givet medlemsstaterne, nationerne og regionerne de nødvendige mekanismer til at målrette støtten mod deres egne prioriteter via nationale tilskud. Som andre medlemmer tidligere har sagt, er det i den forbindelse afgørende, at regionerne sikres demokratisk repræsentation i Ministerrådet samt fælles beslutningstagning for Landbrugsudvalget.
Mit problem med en blanding af de aktuelle husdyrstøtteordninger og den nye afkoblingsordning er, at det vil give ulige spilleregler for mange sektorer og skabe større bureaukrati og flere hindringer for producenter, der forsøger at fokusere på markedet. Hvis det betyder, at flere landbrugere er nødt til at forlade de små familielandbrug i de mindre produktive områder for at finde arbejde, risikerer vi en underminering af selve fundamentet for disse landbosamfund. Jeg ved, at det er et scenario, som kommissæren meget gerne vil undgå.
Efter at have diskuteret dette emne indgående med de walisiske landbrugere må jeg konkludere, at de uomtvisteligt ønsker forenklede og mere markedsorienterede politiker, der kan være medvirkende til atter at skabe rentabilitet på gårdene.

Van Dam (EDD).
Hr. formand, hr. kommissær, et instrument, som skyder over målet, må man tilpasse. Men man skal sigte mod det rette mål. Kommissær Fischler foreslår afkobling af støtten fra produktionen. Kampen om den europæiske landbrugsmodel inden for WTO opgiver han allerede, inden den er begyndt. På den måde skyder han over målet. Fuldstændig afkobling gavner måske bestræbelserne efter handelsliberalisering, men ikke den europæiske landbrugspolitik. På andre kontinenter har afkobling som instrument været en fiasko. Skal vi gentage denne fejl?
Med rette peger ordføreren, hr. Cunha, på den store forskel mellem den økonomiske teori, som måske er meget rationel, og den praktiske anvendelse, som medfører utallige risici. De europæiske landmænd må ikke på ny blive ofre for økonomiske eksperimenter, der udtænkes i Bruxelles. Afkobling fungerer ikke, hvor der mangler stabile indre markeder. Foranstaltninger, som fremmer stabilitet, mangler i Kommissionens planer. Jeg nævner f.eks. beskyttelse ved grænserne mod store udsving i verdensmarkedsprisen og regulering af produktionen på det indre marked.
Også jeg ville absolut gerne have, at interventionsordningen og eksportsubsidierne blev bragt til ophør, men det skal ske gennem en begrænsning af produktionen og ikke gennem et strukturelt prisfald. Politikken for landdistrikterne fremhæver landbrugets multifunktionalitet i EU. Derfor bør en betydelig del af den foreslåede modulation forstærke den anden søjle. Som det fremgår af mit ændringsforslag, synes jeg, det er helt berettiget, at den medlemsstat, som foretager besparelser, får lov at anvende disse penge inden for sine grænser til udvikling af landdistrikter.

Souchet (NI).
Hr. formand, ved selv med en række forbehold at acceptere at gå ind på tanken om afkobling, som Kommissionen har foreslået, opfordrer Cunha-betænkningen til at tage et første skridt i den forkerte retning. Hvorfor? Fordi afkoblingen ved at indføre et radikalt brud mellem landmandens løn og produktionshandlingen omdanner den direkte støtte til en fast renteindtægt, der er forbundet med jorden, og som er en slags negativ afgift, der er vanskelig at retfærdiggøre i borgernes og skatteydernes øjne. Den gør prisen på jord dyrere på en ubegrundet og uøkonomisk måde, og gør således adgangen til landbrugserhvervet og de unge landmænds etablering sværere.
Afkoblingen får ligeledes negative følger for den regionale geografiske fordeling af afgrøderne og fremmer således bortflytning og ikke fysisk planlægning.
Afkoblingen har til formål at fremme EU's stilling under forhandlingen med WTO, men det er svært at se, hvordan bekendtgørelsen af en reform før forhandlingerne skulle kunne give os større vægt.
Endelig fjerner man ved at afvikle ethvert led mellem produktionen og den offentlige støtte muligheden for styring af og kontrol med markederne, hvilket er grundlaget for alle de fælles markedsordninger.
Man skal derfor opgive den vanvittige og uhensigtsmæssige idé om afkobling. En komplet afkobling ville være en komplet fejl, og en delvis afkobling ville være en delvis fejl. En delvis afkobling ville være et uforståeligt kompromis, et bureaukratisk uhyre og en uholdbar ordning. Det ville gøre en fælles landbrugspolitik, som det er bydende nødvendigt at forenkle, endnu mere kompliceret. Det ville skabe en ny markør, nemlig afkoblingssatsen, som mange ikke vil tøve med at fortolke som en fuldstændig afkobling til skade for landbruget, uafhængigheden og fødevaresikkerheden i EU.

Ayuso González (PPE-DE).
Hr. formand, nøgleelementerne i denne reform er afkobling og graduering. De to foranstaltninger vil tilsammen få en meget stor indflydelse på udviklingen af de mindst begunstigede områder, og det bekymrer os. I henhold til de undersøgelser, der er blevet udført, ville 1,5 millioner ha til korndyrkning i Spanien blive taget ud af drift, heraf halvdelen i min region Castilien-La Mancha, som er en af de regioner, der har lavest udbytte i EU.
Total afkobling af støtte er efter min opfattelse en forhastet beslutning, navnlig i betragtning af erfaringerne fra USA, som indførte denne foranstaltning i 1996. Foranstaltningen koster USA milliarder af dollars i nødhjælp for at afhjælpe landbrugernes tab.
Desuden har Europa-Kommissionen endnu ikke forklaret Parlamentet, hvordan det komplicerede system af rettigheder, som den har opfundet, skal fungere. Den undskylder sig med forhandlingerne med WTO, men en beskeden delvis afkobling ville være tilstrækkelig til at give spillerum i de forhandlinger.
Vi er enige i, at det er nødvendigt at styrke udviklingen af landdistrikterne, men de europæiske landbrugere vil aldrig kunne forstå en nedskæring, som ikke gavner den udvikling. Derfor bør den nedsættelse af støtte, som Kommissionen har foreslået af hensyn til andre finansielle behov, fjernes. Endvidere er der ingen mening i at vedtage beslutninger i dag på grundlag af beregninger og skøn, som kan ændre sig i de kommende år.
Rissektoren er den største taber i forbindelse med denne reform. En nedsættelse af interventionsprisen med 50 % uden fuld kompensation, som Kommissionen foreslår, vil sammen med følgerne af Alt undtagen våben-initiativet bringe EF-produktionen i fare. Selv om vi støtter EU's tilsagn til de lande, mener vi også, at det er nødvendigt at finde en løsning for mange europæiske lande.
Den nuværende fælles markedsordning for ris indeholder urimelige elementer, navnlig systemet med sanktioner for overskridelse af de garanterede maksimumsarealer. I rissektoren er de sanktioner eksponentielle, hvilket kunne føre til sanktioner på op til 50 % for en overskridelse på bare 8 %, i modsætning til kornsektoren, hvor sanktionerne er proportionale med overskridelsen.
Jeg mener, at en løsning på det og fastsættelse af støtte, som kompenserer fuldt ud for nedsættelsen af den garanterede pris, er to af de ting, som rissektoren forlanger af Parlamentet, Kommissionen og Rådet, og de bør tages i betragtning.
Jeg vil gentage min fulde støtte til hr. Bautistas betænkning, hvori EU's Ministerråd i øvrigt anmodes indtrængende om at vedtage Kommissionens forslag om at forhandle om en fast toldsats i WTO. Og jeg vil naturligvis også lykønske alle de ordførere, som har været involveret i disse betænkninger.
Kinnock, Glenys (PSE).
Hr. formand, for mig, der ikke er medlem af Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter, er det helt ekstraordinært, at effekten af disse forslag for producenterne og markederne i udviklingslandene ikke har fået den store opmærksomhed under debatten. Derfor kan mit bidrag forekomme noget esoterisk i forhold til det, jeg har hørt under eftermiddagens høring.
Hvordan kan det være, at dette vigtige spørgsmål - der har central betydning for Cancun - og dets følger for udviklingslandene er blevet negligeret under forhandlingen? Som medlem af Udvalget om Udvikling og Samarbejde og Den Blandede Parlamentariske Forsamling kan jeg naturligvis bekræfte, at EU's landbrugspolitikker i øjeblikket er i direkte modstrid med EU's erklærede politikker for udviklingen af landdistrikter i udviklingslandene. Debatten skal derfor afspejle behovet for at vurdere konsekvensen af disse reformer for EU's erklærede mål for fattigdomsbekæmpelse og bæredygtig udvikling i verdens fattigste lande. Landbrugsstøtten koster hvert år disse fattige lande omkring 50 milliarder amerikanske dollars i tabt landbrugseksport.
I dag fik vi G8-landenes meget svage redegørelse om handel og reformer. Vi forventede mindst et moratorium om eksportstøtte og en afslutning på den indenlandske støtte, som jeg og mange andre betragter som skjulte tilskud. Lad os ikke blot vurdere, hvad der er bedst for de europæiske landbrugere og producenter, men lad os først og fremmest tage hensyn til befolkningerne på de kontinenter, der er langt fattigere end vores eget. Jeg opfordrer Landbrugsudvalget og andre, der med rette bekymrer sig om EU's borgere og landbrugere, om at anlægge en langt bredere synsvinkel, der dækker landbruget i hele verden.
Procacci (ELDR).
Hr. formand, kommissær Fischler, kære rådsrepræsentanter, kære kolleger, først vil jeg gerne have lov til at takke ordførerne for det glimrende arbejde, de har udført. Jeg vil gerne understrege, at jeg i betragtning af de finansielle grænser, vi har sat os indtil 2013, og i betragtning af de nye udfordringer i forbindelse med udvidelsen kun kan være enig i det samlede udkast til en midtvejsreform af den fælles landbrugspolitik. Der er dog stadig en række tvivlsspørgsmål. For det første har vi ikke kendskab til de forslag, der vedrører alle sektorer, og derfor har vi ikke noget samlet billede. For det andet kan Kommissionen anvende afkoblingsprincippet, som den selv ønsker, når først det er blevet vedtaget. Vi skal således først og fremmest forsøge at berolige de europæiske landmænd, og derfor anmoder jeg om, at Rådet regulerer denne mekanisme så meget som muligt ved at beskytte de forskellige produkter og ikke mindst landmændenes indkomst.
Et andet element i Kommissionens forslag, som bekymrer mig meget, er de beskæftigelsesfremmende foranstaltninger. I forslaget fra juli henviste man til kriteriet med arbejdsenheder. Siden blev dette kriterium fjernet, og vi har forsøgt at medtage det igen ved hjælp af ændringsforslagene, da det efter vores mening er nødvendigt. Risikoen for, at overgangen fra produktionsstøtte til indkomststøtte ikke fremmer dyrkningen af markerne, kan delvist undgås med denne beslutning. Derfor skal vi gøre den størst mulige indsats med hensyn til disse aspekter, og det samme gælder for kvaliteten, for ved at fremme kvaliteten gør vi det europæiske landbrug i stand til at konkurrere på markederne.

Figueiredo (GUE/NGL).
Hr. formand, Kommissionens forslag tjener ikke landbrugets interesser og kan få alvorlige konsekvenser for familiebrugene og de små og mellemstore bedrifter, hvis ikke visse af forslagets grundlæggende præmisser revideres. I stedet for at rette op på de nuværende skævheder i støtten mellem lande, produktioner og producenter og tage hensyn til de særlige forhold i lande som Portugal har forslaget først og fremmest til formål at sikre fastfrysning af Fællesskabets budget i forbindelse med udvidelsen og tage endnu et skridt i liberaliseringen af landbrugssektoren på verdensplan med henblik på de kommende forhandlinger i WTO.
Et af forslagets fundamentale principper er at basere støtten på historiske referencekriterier fra de seneste år og sikre, at den afkobles fra produktionen, hvilket umiddelbart vil tilgodese de største producenter og landene med det mest avancerede landbrug og henvise de mindre avancerede, de små og familiebruget til deres nuværende situation. Ud over at fremskynde koncentrationen af produktion og jord vil forslaget fastholde den nuværende ulige fordeling af støtten, der i høj grad er til skade for Portugal, befordre absentisme og spekulation på markedet for landbrugsjord, øge unfair konkurrence mellem produktioner med og uden ret til støtte og skabe yderligere hindringer for adgang til landbrugserhvervet, navnlig for unge landmænd.
Vi kan ikke acceptere dette skift fra en politik, der støtter produktionen, til en politik, der skal fungere som "socialhjælp". Vi ønsker en anden reform af den fælles landbrugspolitik, og vi beklager, at man ikke har benyttet denne midtvejsrevision til det. Visse af de ændringer, som Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter har vedtaget, er positive, men de fleste er negative. Blandt de mest bekymringsvækkende er betænkningen af Arlindo Cunha, der er farligt tæt på kommissær Franz Fischlers forslag. Ikke blot fremsættes der også et forslag om graduering, men det accepteres desuden, at støtten afkobles fra produktionen ved visse betalinger for markafgrøder og oksekød. Man skulle i stedet have foreslået markedsregulerende instrumenter til sikring af en rimelig pris, så landbrugsproduktionen kan svare sig, have garanteret princippet om fællesskabspræference til beskyttelse af det indre marked og have fremmet forbrugersikkerhed og fødevaresuverænitet samt have taget hensyn til de særlige portugisiske forhold. Vi vil blive ved med at kæmpe for disse mål.

Nogueira Román (Verts/ALE).
Hr. formand, hr. kommissær, i mit indlæg vil jeg gøre mig til talsmand for en reform af den fælles landbrugspolitik, der ikke igen overser de regioner i EU, som har klima, miljø og landbrugstraditioner, der i særlig grad lægger op til multifunktionel udvikling af landdistrikterne, som har et landbrug med små og mellemstore familiebrug, baseret på agerbrug og græsning, som har en stor mælkeproduktionskapacitet, men som, fordi de siden deres indtræden i Fællesskabet har haft tildelt en utilstrækkelig mælkekvote, har måttet gennemgå en malthusiansk modernisering, der har ført til, at tusindvis af bedrifter er forsvundet. Disse regioner modtager i dag stort set ingen produktionsstøtte, hvorfor de heller ikke vil modtage den afkoblede støtte.
De tilhører stater, hvor der er et stort underskud mellem mælkeforbrug og mælkeproduktion. Jeg taler om Galicien, men jeg taler ikke kun om mit eget land, jeg taler om lande, der har behov for at få deres mælkekvote øget, så de kan tilfredsstille deres hjemmemarked uden at bringe de europæiske balancer i fare. Jeg håber ikke, at de igen bliver overset i denne reform af den fælles landbrugspolitik.

Daul (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, De skal i dag udtale Dem om forslagene til betænkninger om midtvejsrevisionen af den fælles landbrugspolitik. Jeg vil ikke tale om indholdet, men som formand for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter, og jeg er opmærksom på de bemærkninger, ja, endog den kritik, som en række parlamentsmedlemmer vil være fristet til at fremsætte vedrørende den procedure, der er valgt til vedtagelse af betænkningerne.
Desværre var tiden begrænset, og jeg er den første til at beklage det. Formandskabet for Rådet ønskede en udtalelse fra Parlamentet inden udgangen af juni måned. Parlamentets frister var korte. Vi valgte alligevel at svare på anmodningen for, at man ikke skulle kunne sige, at princippet om høring af Europa-Parlamentet ikke gør andet end at bremse de igangværende diskussioner.
På et tidspunkt, hvor overvejelserne om EU-institutionernes fremtid netop drejer sig om Parlamentets kompetence, kunne enhver forsinkelse i høringsproceduren fortolkes, som om det er umuligt for parlamentsmedlemmerne straks at tage fat på en sag og udtale sig inden for den fastsatte frist.
Derfor har vi i Landbrugsudvalget indført en procedure, som både gør det muligt at overholde den tidsplan, som formandskabet for Rådet, der gerne ser fremskridt i sagen, havde pålagt os, og samtidig respektere udvalgsmedlemmernes ret til at udtale sig og foreslå ændringer. Det er lykkedes os takket være det store arbejde, som personalet og koordinatorerne i udvalget har udført.
Jeg syntes, at det var nødvendigt, hr. formand, at angive grundene til, at vi har indført en arbejdsmetode, der er dikteret af sagens hastende karakter og ønsket om at fremskynde arbejdet, samtidig med at vores kollegers ret til at udtale sig bliver respekteret. 
Det er efter min mening frugten af et kompromis, der er blevet indgået takket være Landbrugsudvalgets medlemmers ønske om at bibeholde de væsentligste bestemmelser i den fælles landbrugspolitik om forvaltning af landbrugsmarkederne, samtidig med at landbruget kan udvikles hen imod et landbrug, der er mere optaget af den almene interesse.
Hr. formand for Rådet, jeg opfordrer Dem til at træffe de beslutninger, der sikrer de europæiske landbrugsfamilier en anstændig indkomst og en fremtid.

Campos (PSE).
Hr. formand, hr. kommissær, jeg begynder med at give udtryk for min dybe skuffelse over denne reform af den fælles landbrugspolitik, og jeg vil derefter udfordre Deres samvittighed, hr. kommissær, med hensyn til de uretfærdigheder og den forskelsbehandling, som Deres politik afstedkommer blandt landmændene, og hvordan den fremmer ørkendannelse og skader selve EU's troværdighed.
Lad os først se på uretfærdighederne. Hr. kommissær, De er ansvarlig for ca. 7 millioner landmænd i Fællesskabet. Kun 3½ million har ret til direkte støtte - 3½ million. Af disse 3½ million landmænd modtager 52 % blot 4,5 % af støtten. Er det, eller er det ikke, en dyb uretfærdighed? I mit eget land modtager 100 landmænd - de 100 største - mere end, hvad 60 % af landmændene i landet modtager. Jeg udfordrer Deres samvittighed med denne uretfærdighed.
Så er Deres politik diskriminerende, hr. kommissær! To produktioner, der udgør 21 % af Fællesskabets produktion, korn og oksekød, får 60 % af støtten, jeg gentager, 21 % af produktionen modtager 60 % af al støtte. Jeg mener, at der virkelig er tale om forskelsbehandling! Og endnu mere, fordi det er de to produktioner, der mest er årsag til ørkendannelse. De bidrager med denne politik, ved ikke at sætte Dem imod, til udvikling af en enorm arbejdsløshed i EU, fordi den kun er til gavn for det, der skaber arbejdsløshed, og ikke til gavn for de produktioner, der skaber beskæftigelse.
Det tredje punkt er den manglende troværdighed, fordi institutionerne har pligt til at forsvare de svageste. Hr. kommissær, jeg har formodentlig været i politik lige så længe som De! Institutionernes grundlæggende opgave er at forsvare de svageste, og De sætter Dem for kun at forsvare de stærkeste. Hvorfor har De opgivet loftet? Selv amerikanerne, der har bedrifter 200 gange større, har et loft på 350.000 euro, og De, som oprindelig havde et loft, opgav det, da De mente, at det gik for vidt, selv om det ikke måtte være over 100.000 euro. De, hr. kommissær, og Europa-Parlamentet vil gå over i historien, fordi vi har været dybt uretfærdige, diskriminerende og til skade for vores egen politiks troværdighed.
Böge (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, i det forgangne år drejede det sig om at bevare tilliden til Agenda 2000. I dag drejer det sig om at sørge for videreudviklingen af den fælles landbrugspolitik efter 2006 under hensyntagen til verdenshandelsbestemmelserne og også med en passende deltagelse fra de tiltrædende lande. Jeg vil gerne understrege, at det er rigtigt på nuværende tidspunkt at tage initiativ til en seriøs og endelig afgørelse om den fælles landbrugspolitiks fremtid. Men, hr. kommissær, landbrugsbeslutningernes parallelitet på den ene side og de fortsatte drøftelser i WTO på den anden side er også vigtige brikker i dette spil. De kan kun kombineres på en fornuftig måde, hvis Kommissionen holder sig nøje til indholdet i WTO-forhandlingsudspillets samlede pakke og ikke tillader det at blive udvandet.
På den baggrund vil jeg også gerne kraftigt understrege, at det, fru Kinnock sagde med hensyn til vurderingen af landbrugspolitikken, svarer til en vurdering af landbrugspolitikken, som den så ud for 20 år siden. Hvis vi opnår balance i udviklingspolitikken og forpligter alle industrilande til det samme, har vi ikke grund til at gemme os bag andre.
Hr. kommissær, De har altid med rette sagt, at det kun er økonomisk sunde virksomheder, der er bæredygtige på sigt. Begrebet bæredygtighed behøver ikke hele tiden at blive opfundet på ny. Det er allerede på internationalt plan tilstrækkeligt defineret i Agenda 21. Derfor drejer det sig i dag om at gennemarbejde Kommissionens forslag, således at de så vidt muligt bliver nemmere at håndtere i praksis og i administrationen, og samtidig at foretage de nødvendige tilpasninger uden at stille urimelige krav til virksomhedernes og befolkningens tilpasningsevne. Netop også med henblik på forenklingen af landbrugspolitikken, hvad angår de nævnte 38 forordninger og medlemsstaternes mulighed for en administrativ gennemførelse af disse, beder jeg om en yderligere indsats, således at vi kan undgå at få hjerteproblemer, og således at princippet om ikke at udøve forskelsbehandling respekteres fuldt ud i forbindelse med forenklingen af den europæiske landbrugspolitik.

Fruteau (PSE).
Hr. formand, hr. kommissær, mine kære kolleger, kan EU vende det døve øre til over for samfundets forventninger, der er dybt mærket af de seneste års fødevarekriser? Er det normalt, at 80 % af landbrugsstøtten er forbeholdt kun 20 % af landmændene? Kan Europa oprigtigt talt lade være med at tage en politik, som repræsenterer næsten halvdelen af EU-budgettet op til grundig overvejelse på et tidspunkt, hvor det forbereder sig på at tage imod 10 nye lande?
Hr. kommissær, De gjorde ret i at foretrække bevægelse hen imod status quo og at foregribe den afventende holdning. Deres reform er modig, da den bryder med tanken om produktionsfremmende foranstaltninger, hvilket skal ske ved afkobling. Den er ambitiøs på grund af styrkelsen af det europæiske landbrugs multifunktionelle karakter. Den er relevant på grund af den kommende forhandling med WTO og den kommende udvidelse af EU. Man kan imidlertid frygte, at den også er uretfærdig, da den udelukkende tager hensyn til kontinentale forhold og ikke tager tilstrækkelig højde for forskelligheden i de regionale forhold, særlig med hensyn til produktionen i regionerne i den yderste periferi. I disse regioner har man endnu ikke nået det oprindelige mål i den fælles landbrugspolitik, som er en vis selvforsyning i landbruget. Deres markeder er langt fra at være mættet. De har behov for tilskyndelsesforanstaltninger for at kunne udvikle bedrifterne.
Hvis de foreslåede foranstaltninger blev anvendt automatisk i regionerne i den yderste periferi, ville de bremse de seneste års dynamik. Det drejer sig ikke om at anbringe regionerne i den yderste periferi i en boble, men ganske enkelt om at tage højde for deres særegenhed. Retsgrundlaget eksisterer i artikel 299, stk. 2. Tilbage står den politiske vilje. Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter har påtaget sig sin del af ansvaret ved den 21. maj at vedtage et ændringsforslag, som jeg har stillet for ikke automatisk at pålægge regionerne i den yderste periferi reformen. Kommissionen og Rådet skal nu påtage sig deres del af ansvaret.
Vi skal bestemt drage en lære af historien og tilpasse den europæiske landbrugspolitik til det 21. århundredes udfordringer, men det ville være utåleligt, hvis reformen i de almindelige princippers navn ringer med dødsklokkerne for de svageste landbrug i EU.

Sturdy (PPE-DE).
Hr. formand, det bekymrer mig noget, at jeg har haft et lidt andet dokument end resten af Parlamentet. Jeg er helt enig i kommissærens synspunkter vedrørende afkobling og kan fuldt ud støtte dem. Det er vigtigt at holde det enkelt, at undgå delvis afkobling og at fjerne bureaukrati. Jeg går ind for en total afkobling. Det vil betyde, at støtten for en gangs skyld vil nå frem til de enkelte landbrugere. Det er måske noget af det, der ligger bag kommissærens principper.
Et af de problemer, vi altid har haft med den fælles landbrugspolitik, er, at støtten er gået til de multinationale selskaber - f.eks. supermarkederne - og ikke til landbrugerne. Jeg kan bekræfte fru Kinnocks udtalelser om, at støtten ikke når frem til de fattigste. En nylig redegørelse i Det Forenede Kongerige gjorde det klart, at de britiske landbrugere faktisk lå i bunden af indtægtstabellen - på en tredjesidsteplads. Så lad os håbe, at støtten når ud til nogle af dem, der har brug for den.
Jeg har et spørgsmål til Rådet. Ønsker det reformer på grund af udvidelsen eller på grund af WTO? Rådet skal ikke gå i seng med USA, for USA's Farm Bill går helt sikkert imod de principper, vi ønsker i EU. USA interesserer sig ikke for EU.
Jeg har tre korte spørgsmål til kommissæren, som han forhåbentlig kan besvare - hvis ikke i dag så senere. De vedrører problemer i forbindelse med referenceperioden 2002 i Kommissionens rapport. Hvis de nationale reserver til en enkelt betaling pr. bedrift, f.eks. til yderligere forpligtelser, skal hæves fra 1 % til 3 % af den samlede tildeling, hvor skal de så komme fra? Der er store problemer med frugt og grøntsager. Hvordan skal vi finansiere områder som f.eks. stivelseskartofler? Kommissæren kom ganske kort ind på det. Jeg håber, at han kan bekræfte, hvad han sagde.
Til slut ved jeg, at kommissæren har ændret sin holdning til biobrændstoffer på arealer, der er udtaget af produktionen. Jeg håber, at han vil holde fast i det og genoverveje biobrændstoffer på udtagne arealer.
Izquierdo Rojo (PSE).
Hr. formand, Kommissionens forslag om total afkobling og graduering er ødelæggende for mange sektorer og områder. I Andalusien og andre spanske regioner vil total afkobling f.eks. være meget skadelig. Og gradvis nedsættelse er lig med overførsel af midler fra middelhavslandbrug til kontinentallandbrug. Hvad angår social samhørighed, kunne det gå fra dårligt til værre.
Hr. kommissær, den fælles landbrugspolitik har foranlediget skandaløse landbrugsindtægter til nogle få mennesker, der i visse tilfælde ikke engang er landbrugere. Der burde være rettet op på disse socialt skadelige virkninger i denne reform. Men nej, langtfra, med disse forslag forsøger man at gøre disse sociale skævheder permanente, og desuden, hr. formand, glemmes de kvindelige landbrugere og landbokvinderne, som bidrager så meget til europæisk landbrug.
Hvad angår de mindst begunstigede områder, hr. kommissær, siger De personligt ja, ja, ja til os, men Deres forslag siger nej, nej, nej. De mindst begunstigede områder skal have særlig opmærksomhed i lyset af den virkning, som total afkobling af støtte vil få på dem.
Og hvis det ikke sker gennem aktive politikker for markeder og distribution af landbrugsprodukter, vil vi blive vidne til alvorlige skader, der skyldes passivitet, og afgrøders forsvinden.
Med hensyn til graduering foreslår jeg, hr. kommissær, at De overvejer, hvad de regionale beføjelser er i de medlemsstater, hvor landbruget falder ind under den.
Til sidst vil jeg tale om reformens hvordan og hvornår. Hvad angår forhandlingernes hvordan, løber Spanien en risiko for at blive isoleret og tabe som følge af vores landbrugsministers ekstreme blokerende holdninger, og han burde rette op på disse alvorlige forhandlingsfejl.
Hvad angår hvornår, har der været et vist hastværk, og hvis vi fortsætter i det tempo, vil vi meget snart skulle lave en reform af reformen.
Santini (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, uanset hvor veltilrettelagt et reformforslag er, kan det så afgjort ikke være tilfredsstillende for de mange landbrugssystemer, der eksisterer i Europa. Derfor var det uundgåeligt, at debatten blev heftig og endda forstyrret på grund af parlamentsmedlemmernes forskellige synspunkter.
Jeg vil med det samme komme ind på det spørgsmål, der interesserer mig, og præcisere, at jeg kommer fra bjergområderne, og at jeg under denne forhandling har til hensigt at give udtryk for holdningerne hos dem, der bor og arbejder i bjergområderne. Efter vores mening er det positivt, at man går væk fra markedskriteriet, det vil sige produktionskriteriet, og i stedet tager udgangspunkt i landbrugsbedriften, og vi er ligeledes tilfredse med forslaget om at overføre de opsparede midler fra støttegradueringen til udviklingen af landdistrikter. Selv om man på mange områder tøver, når det gælder bjergområderne, og selv om bjergområderne aldrig nævnes direkte i denne reform, kan vi sige, at de kan skimtes i horisonten. Endelig taler man for første gang - og på en forholdsvis seriøs måde - om et multifunktionelt landbrug, som er en absolut nødvendighed for visse ugunstigt stillede randområder. Det multifunktionelle landbrug har altid været kendt i bjergområderne, hvor man foruden hovedaktiviteten anmoder landmanden om at holde øje med skovenes udvikling, regulere vandløbene, tage sig af dyrelivet og holde miljøet i orden til gavn for landbrugsturismen og turismen i det hele taget.
Dette kræver også den størst mulige omhu, når det gælder kvaliteten af de lokale specialiter og nicheprodukterne, som i det sidste stykke tid har haft stor succes og givet en vis indtjening på markedet. Det er også noget, som kan være med til at overbevise nogle af de unge om, at de ikke skal forlade bjergområderne. Men det er ikke alt. Det multifunktionelle landbrugs rolle er nemlig en merværdi for samfundet, og derfor er det rimeligt at give det en passende kompensation. De latterligt små høstpræmier er ikke længere nok. Det er nødvendigt med en fast og værdig supplerende indkomst til dem, der arbejder i bjergområderne og yder disse tjenester til gavn for alle. Ellers vil den allerede igangværende afvandring fortsætte, og det vil uundgåeligt føre til en affolkning af bjergområderne.

Kreissl-Dörfler (PSE).
Hr. kommissær, hr. formand, kære kolleger, jeg hilser Landbrugsudvalgets beslutninger velkommen, også selv om de på mange måder uden tvivl ikke er tilstrækkeligt vidtrækkende. Jeg vil også gerne takke de kolleger, som har haft med dette arbejde at gøre, for jeg oplevede selv det samme i forbindelse med mund- og klovsygebetænkningen. Det er hårdt arbejde, men man skal løse problemet. Men meget af det, der forhandles om, er jo endnu ikke gennemført. Og mange af hr. Fischlers forslag, som efter min mening er et skridt i den rigtige retning, og som jeg i vid udstrækning kan tilslutte mig, vil desværre ikke blive gennemført på alle områder, hvilket han også er klar over. Men vi skal holde op med at rive alt ned for at bygge det op på ny, for vi kan til syvende og sidst kun forhandle om en samlet pakke. Verdenshandelsorganisationen findes jo, og den har visse spilleregler, som skal overholdes. Hvis man f.eks. tænker over, hvilke regeringer der deltog i forhandlingerne fra 1986 til 1994 i Marrakesh-runden og Uruguay-runden, og hvilke der i slutningen af 1993 eller 1994 endte med at underskrive aftalerne, så var der jo mange undtagelsesområder.
Naturligvis mener jeg, også selv om jeg kommer fra Oberbayern, at en forhøjelse af mælkekvoten er forkert. Også mange andre prisinterventioner, som f.eks. rug, skal justeres på ny, for man kan ikke på en gang eller fra den ene dag til den anden ændre alting. Det vil ikke komme til at fungere. Og jeg er også, det vil jeg gerne understrege, for samhørigheden i EU og for omfordelingen af penge til de regioner og lande, som har mindre, så de kan få det bedre. Men jeg kan ikke indse, at penge, som f.eks. for mange virksomheders vedkommende skæres væk fra højere grupper, kan føres tilbage til Kommissionen og derefter fordeles på ny til andre områder. Den støtte bør jo i henhold til subsidiaritetsprincippet for størstepartens vedkommende anvendes inden for den anden søjle i regionerne, hvorfra den kommer. For ellers kommer mange reelt til at betale to gange, for at sige det, som det er.
Hr. Fischlers reformer er nødvendige, og de ville også have været nødvendige uden de 10 ansøgerlandes tiltrædelse og uden Verdenshandelsorganisationens eksistens, for ingen i Europa-Parlamentet vil oprigtigt kunne mene, at systemet, som det er blevet administreret hidtil, er retfærdigt. Det er det ikke. Og en afkobling på de forskellige områder, hvilket, og det ved vi alle, en skønne dag vil blive gennemført - det er et spørgsmål om tid - vil give større retfærdighed. Og så hjælper det ikke noget, hvis alle hver især vil lave undtagelser for deres regioner og sige, at der hverken må gøres noget her eller der. Det vil ikke engang være en indledende løsning på problemet.
Endnu en bemærkning om udviklingslandene. Jeg er rigtig glad for, at man har fået øje på dem. Alt undtagen våben-initiativet vil jo ikke dræbe nogen eller koste noget. Man bør f.eks. lige se på, hvilke lande der forsøger at sælge nogle af de få ting, de producerer, fordi de har brug for andre livsvigtige goder. Det bliver man nødt til at kigge nærmere på. Vi har i EU igennem årtier dumpet vores overskud til verdensmarkedsniveau, og de er blevet påtvunget udviklingslandene, hvor vi har fjernet eksistensgrundlaget for mange bønder. Det bør vi også tænke på.

Maat (PPE-DE).
Hr. formand, hvis det står til os, går kommissær Fischler over i historien som kommissæren for afkobling. Hvis vi skal vælge en ud af to ting for at opnå en vellykket WTO-aftale, skal det efter vores opfattelse ske på grundlag af afkobling og ikke på grundlag af en prisnedsættelse. Hvis Rådet og Kommissionen har lyttet ordentligt, har Parlamentet i hvert fald også angivet den retning.
CDA-delegationen, de nederlandske kristelige demokrater, i Parlamentet har med glæde medvirket til, at der kunne indgås et kompromis i Cunha-betænkningen. En række punkter deri var vigtige for os, og dem har vi understreget ved hjælp af ændringsforslag. For det første udtagning af arealer. Vi synes, der må kunne foretages sædskifte på en bedrift, at det er landmanden, der må vælge, og at valget ikke ligger fast i 10 år. For det andet kan der på arealer, som er afkoblede, og hvor der eventuelt dyrkes andre produkter, i hvert fald ikke frit dyrkes produkter såsom konsumkartofler og grøntsager. CDA-delegationen i Parlamentet har stillet et ændringsforslag herom, som PPE-DE-Gruppen har overtaget.
For det tredje, og det giver mere diskussion, er vi glade for, at fritagelsen for de enkelte bedrifter, der afkobles, er forhøjet fra 5.000 til 7.500 euro, men det er efter vores mening for lidt. De europæiske kristelige demokrater bør kæmpe for familiebedrifterne, og efter vores opfattelse skal denne grænse forhøjes til 10.000 eller 15.000 euro. CDA-delegationen har selv sammen med britiske kolleger stillet et ændringsforslag for at nå op på 10.000 euro, og der er et spansk ændringsforslag om 15.000 euro. Begge vil vi støtte.
Med hensyn til mejerisektoren og reformen af denne tilslutter vi os Jeggle-betænkningen, og bl.a. på grundlag af et ændringsforslag fra CDA-delegationen er der valgt en meget mindre vidtgående afkobling og ligeledes forandring. Efter vores opfattelse skal vi først nå 5 %, derefter afvente en WTO-aftale og eventuelt gennemføre Berlin-aftalen maksimalt. Og enhver, som synes, at mejerisektoren skal ændres yderligere, jeg ser navnlig hen på fru Kinnock, må være klar over, at EU siden 1983 har givet afkald på 5 % af verdensmarkedet, og at denne produktion ikke har været til gavn for udviklingslandene, men for andre rige lande. Det vidner om salonsocialisme at sige, at vi skal nedlægge den europæiske mejeripolitik yderligere uden at se på virkningerne. Det er en billig form for salonsocialisme. Jeg går ind for enhver diskussion om udviklingssamarbejde, men det skal være på grundlag af de aftaler, som Europa har indgået med de 48 fattigste lande, og efter at vi nøje har undersøgt, hvad det betyder for de europæiske landmænd og landmænd i udviklingslandene. Hvis vi ikke gør det, bruger vi europæiske landmænd som syndebukke i hele diskussionen om udviklingssamarbejde. Det nægter jeg at gøre som medlem af Parlamentet.

Folias (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, og jeg ville gerne have kunnet sige hr. minister til formanden for Det Europæiske Råd, men han er desværre ikke til stede.
Jeg vil først komplimentere alle de ordførere, der har arbejdet med det alvorlige emne, vi drøfter i dag, men især vil jeg komplimentere hr. Cunha for det kolossale arbejde, han har gjort, som jeg slet ikke misunder ham. Jeg er glad for, at jeg ikke var i hans sted, men jeg vil komplimentere ham for det, han har opnået.
Jeg er nødt til at fortælle Dem, at de græske landmænd er fortvivlede og forundrede over, at middelhavsprodukterne ikke indgår i revisionen af den fælles landbrugspolitik, og bekymrede over, hvad der vil ske i anden runde, de næste forhandlinger, når vi skal drøfte middelhavsprodukter efter Verdenshandelsorganisationens forhandlingsrunde i Cancun. Vi er bekymrede, for ikke at sige meget bekymrede, og jeg håber, det viser sig, at der ikke er grund til bekymring, men indtil da er vi bekymrede.
Vi synes, at grænsen på 5.000 euro er for lav. Den skal være meget højere, hvis vi virkelig ønsker at forbedre produktionen og overvåge alle de betingelser, som er nødvendige for, at vi kan forbedre fremtidsudsigterne for landbrugssektoren.
Jeg vil også sige, at jeg er overbevist om, at de mindre begunstigede øområder, som især i Grækenland er særligt udsatte, og bjergområderne i hele EU bør have særbehandling. Vi er nødt til at sørge for at bevare disse mennesker i deres landsbyer, i landområderne, i stedet for at gøre dem til arbejdsløse byboere.
Jeg kan tilslutte mig planerne om at gøre landbrugsproduktionen til en virksomhed. Men jeg vil gerne se, hvordan landmanden bliver forretningsmand.
Til sidst vil jeg sige, at vi helt klart glæder os over udvidelsen af EU med de 10 nye medlemsstater, men jeg ville ønske, at det ikke kun var landmændene, der skal betale regningen for udvidelsen.

Doyle (PPE-DE).
Der er to spørgsmål vedrørende den aktuelle midtvejsreform. Det ene handler om detaljerne i det foreslåede og det andet om timing. Afkobling er et centralt princip og ganske revolutionerende i sig selv. Skønt der er risici og fordele, er jeg overbevist om, at forslag om delvis afkobling udgør en langt større risiko uden udsigt til et fald i reguleringen. Tag Dem i agt for de forskellige afkoblingsmenuer! Selv vores kollega hr. Cunhas forslag om afkoblet enkeltbetaling for oksekød fra voksne handyr, men ikke for ammekalve i mit hjemland Irland, må ledsages af en advarsel om sundhedsmæssige risici, da det vil betyde et sammenbrud i priserne på kalve og fravænnede dyr. Tag Dem i agt for forslag om delvis afkobling!
Vi skal være mere markedsorienterede for at forenkle den reguleringsmæssige byrde og nyde godt af WTO-forhandlingerne. Jeg er imidlertid ikke overbevist med hensyn til det andet punkt, skønt kommissæren ved mange lejligheder har forsikret os om, at vi har spillet vores WTO-kort klogt. Se blot, hvad der skete under den seneste GATT-runde: EU byttede på principiel vis landbrugsrettighederne bort for andre områder uden for landbruget. Vi gav garantier for markedsadgang, som vi levede op til i EU, og til gengæld fik vi ingen markedsgarantier. Faktisk benyttede USA den 11. september til at indføre den største stigning i den indenlandske støtte i årtier, mens vi i EU begrænsede vores produktion, og amerikanerne vendte tilbage til WTO-forhandlingerne med en klar besked om mere af samme skuffe. Køber, pas på! Intet, som amerikanerne eller Harbinson har sagt, får mig til at tro på, at vi vil nyde godt af at have talt rent ud af posen. Det er faktisk tydeligt, at det modsatte er tilfældet. Hvad er chancerne for, at faldet i importtarifferne holdes på omkring de 36 % og ikke rykker tættere på de foreslåede 60 %? De er relativt beskedne. Juryen er ude for at votere, og forud for Cancun spiller vi hasard med Europas økonomiske politik, den fælles landbrugspolitik.
Kommissæren lever meget farligt, og nogen vil sige uforsvarligt, med timingen af sine forslag. Gradueringen på 5.000 euro er uacceptabel trods løfterne om yderligere investeringer i udviklingen af landdistrikter. At tage fra den ene for at betale den anden er udtryk for en omvendt Robin Hood-politik, og det er i bedste fald urimeligt. At indføre en nedtrapning for at støtte - i det mindste i Irlands tilfælde - en ny fælles markedsordning for mejeriprodukter, det vil sige koblede betalinger for mælkesektoren, er ulogisk i lyset af læren om afkobling, der gennemsyrer hele midtvejsrevisionen.
Hvert land har sin egen menu over særlige tilfælde - f.eks. unge landbrugere, sygdomsspørgsmål, førtidspensionering af landbrugere, arvtagernes rettigheder og de, der foretog store investeringer i referenceårene. Der skal tages hensyn til disse tilfælde. Vi har en omsorgspligt over for landbrugerne i udviklingslandene, som vi kan og vil leve op til i form af lige konkurrencevilkår på verdensplan, men som europæiske lovgivere har vi primært en omsorgspligt over for vores egne landbrugere samt en pligt til at skabe en bæredygtig fremtid for landbruget i EU, der er verdens største landbrugsproducent og verdens største økonomi.
Keppelhoff-Wiechert (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, her i eftermiddag har der været mange indlæg vedrørende finansieringen af EU's landbrugspolitik. Jeg mener, at situationen samlet set over de senere år har været meget mere gunstig for forbrugerne end for landmændene. Jeg bliver ikke træt af at sige, at andelen af EU-borgernes udgifter til fødevarer i de sidste årtier er faldet støt. Det findes der tal for. Hvis man f.eks. brugte 40 % af indkomsten til fødevarer for årtier siden, så ligger niveauet i dag på ca. 14 %. Fødevarer er altså ikke blot overflødigt ragelse, og landmændene producerer og plejer landskabet med EU-støtte, måske også langt billigere end offentlige virksomheder kunne gøre det.
Min idé om en europæisk landbrugsmodel har været den samme i mange år. Jeg ønsker også fortsat, at landmændene i EU skal varetage deres dobbeltopgave med at producere kvalitetsprodukter og bevare kulturlandskabet. Derfor mener jeg, at vi i forbindelse med debatten om landbrugspolitikken virkelig bør sørge for, at denne opgave kan varetages på lang sigt i ugunstigt stillede områder ikke kun i Tyskland, men i alle europæiske regioner.
Der har været en bred debat om Deres forslag i dag, hr. kommissær, men hvis jeg har forstået Dem korrekt, har De på visse områder ladet et vis beredskab til kompromis skinne igennem, hvad angår afkoblingen. Fortalerne for landbruget i min gruppe kræver en tydelig skelnen mellem plante- og dyreproduktion. Derfor finder jeg det utroligt vigtigt, at landbrugspolitikken og også den mængdestyrede markedspolitik for mælk fortsat videreudvikles konsekvent.
Hr. kommissær, jeg er overbevist om, at vi nu må tage en beslutning, som De altid siger. Parlamentets betænkninger foreligger nu, og jeg er meget spændt på, hvad Rådet kan få ud af dem. Vi skal virkelig udnytte dette forhandlingsaktiv. Derfor vil jeg til slut opfordre til at følge vores forslag. Hvis vi kæmper sammen, vil det være det bedste for landbruget, og jeg vil også gerne forsvare Dem uden for denne sal.

Jeg kan ikke se, hvilken interesse De skulle have i at tage initiativ til noget dårligt.
(Bifald)

Parish (PPE-DE).
Hr. formand, jeg ønsker Kommissionen tillykke med dens radikale forslag om afkobling. Jeg er bange for, at Parlamentets forslag er alt for frygtsomme, og jeg mener, at vi skal slå ind på afkobling. Hvis vi skal indføre en delvis afkobling, så lad os i det mindste gøre det sektorvis og ikke i form af en horisontal afkobling på tværs af alle sektorer. Hr. Cunha, De ved, at jeg finder den del af forslaget vanvittigt.
Landbrugerne har brug for en klar retningstilkendegivelse. Der er behov for en beslutning fra Ministerrådet, så landbrugerne kan planlægge fremtiden. Vi ønsker ikke en total sammenblanding af afkobling. Hvis vi skal tage os af de ugunstigt stillede områder, findes der måder at gøre det på. Vi behøver ikke ty til produktionsstøtte. Det afkoblingssystem, som De har foreslået, hr. kommissær, vil hjælpe os med WTO-runden. Det vil også være til hjælp i forbindelse med udvidelsen. Lad os blot erkende, at mange af de kommende EU-lande vil finde det meget vanskeligt at indføre vores produktionsbaserede subsidier. Er der noget formål med at bede dem om at indføre disse systemer, hvis vi ændrer hele systemet igen efter et år eller to?
Vi må forholde os til det faktum, at vi får en anderledes landbrugspolitik med 25 medlemsstater end med de nuværende 15 medlemsstater. Det er her, vi skal være omhyggelige med, hvad vi gør.
Vi skal også være sikre på, at Europa under WTO-runden ikke blot kan se USA men også landene i den tredje verden i øjnene. Vi skal støtte vores landbrugere men ikke på bekostning af handelen med landene i den tredje verden. Deres forslag vil hjælpe os med at støtte det europæiske landbrug og de europæiske landbrugere og give de undertiden oversete europæiske skatteborgere valuta for pengene.

Fischler
Hr. formand, kære parlamentsmedlemmer, mine damer og herrer, først vil jeg gerne takke alle mange gange for de konstruktive, sine steder også meget kritiske, men altid relevante og saglige indlæg. Indledningsvis vil jeg gerne forsikre alle, som bemærkede hvor vigtigt det er, at den fælles beslutningsprocedure kommer til at gælde for Europa-Parlamentet inden for landbrugspolitikken, om, at De i Deres bestræbelser på dette har Kommissionens fulde støtte og også min personlige opbakning.
Enhver, der er aktiv inden for europæisk politik, ved, at det i den fælles sags interesse er nødvendigt at indgå kompromiser for at komme frem til en fælles beslutning. Men kompromiser skal også måles på kriterier, og disse kriterier er substansen i reformen, som skal bevares. Dette princip kan og vil Kommissionen ikke afvige fra.
På mange områder har der allerede i lang tid været debat om tilpasningen af Kommissionens forslag. Det gælder f.eks. koncentrationen af krydsoverensstemmelseskravene til de vigtigste forskrifter med det formål at forbedre den administrative håndteringsmulighed, en passende forøgelse af den resterende andel af krydsoverensstemmelsesmidler i medlemsstaterne, en længere forberedelsestid til indførelse af bedriftsrådgivningssystemet med frivillig deltagelse til at begynde med og en senere forpligtelse til at deltage, større fleksibilitet for medlemsstaterne med hensyn til betalingen af forskud på direkte støtte, en fleksibel behandling af stivelses- og problemtilfælde ved beregningen og bevillingen i forbindelse med en fælles betalingsordning samt muligheden for, at medlemsstaterne kan udelukke bestemte afgrødetyper fra præmieberettigede arealer, opretholdelsen af rotationsbrakjord med mulighed for at dyrke fornyelige råstoffer på disse arealer, tidsforskydningen af afkoblingen af mælkepræmier af hensyn til en forenkling af administrationen eller en fleksibel medfinansieringssats for miljøforanstaltninger i landbruget og en gradvis forøgelse af støttebeløbet i områder med miljøspecifikke begrænsninger. Men der er andre områder, som kræver en større anstrengelse for at nå frem til en løsning. Formandskabet vil uden tvivl gøre sig disse anstrengelser i fællesskab med Kommissionen i næste uge i Rådet.
Til disse områder hører bl.a. de forskellige aspekter af afkoblingen af den direkte støtte. Også i denne forbindelse vil der sandsynligvis være et vist spillerum, men også her drejer det sig om at nå de grundlæggende mål for afkoblingen. Målet er at forenkle vores støttepolitik, at forhindre meningsløse produktionsincitamenter, at styrke den markedsorienterede handel mellem virksomheder og endelig at undgå konkurrenceforvridning. Vi må især ikke glemme, at afkoblingen med det nye system medfører, at der vil være dobbelt så mange penge tilbage af den tildelte støtte i lommerne på landmændene i forhold til det gamle system. Det er netop for nylig igen blevet dokumenteret af OECD.

Til de vigtige emner, som ligeledes stadig kræver en åben debat, hører også behandling af områder i de yderste randzoner eller de oversøiske områder. Også i denne forbindelse er det af afgørende betydning at holde fast i de grundlæggende principper. Til disse hører naturligvis, at det er nødvendigt at tage hensyn til de særlige omstændigheder i disse områder og til målsætningerne i de to Posei-programmer. Ligeledes vil jeg ikke undlade at nævne det fra mange sider ytrede ønske om en yderligere styrkelse af punkter i den fælles landbrugspolitiks anden søjle. Det vil ikke komme bag på Dem, at jeg netop i denne forbindelse kan sige, at jeg er åben over for overvejelser om at styrke den anden søjle i højere grad, end det var hensigten fra begyndelsen.
Endnu en kort bemærkning til spørgsmålet om afkobling, fordi så mange har nævnt den delvise afkobling. Jeg synes det er problematisk, hvis man mener, at afkoblingen kan indføres gradvist over en længere periode, eller at afkoblingen kan ske for hver enkelt støtteforanstaltning med kun en bestemt procentsats. Disse blandinger af en delvis afkobling vil i sidste ende medføre, at det eksisterende systems ulemper bliver en hæmsko for det nye systems fordele. Derfor skal man i denne forbindelse være meget forsigtig. Ulemperne ved det eksisterende system er først og fremmest, at landmændene ikke frit kan træffe beslutninger på deres gårde. Ulemperne er også, at landmændene påføres højere og mere komplekse bureaukratiske udgifter, og det, man forholder dem, er frem for alt deres erhvervsmæssige frihed.
Endnu en sidste bemærkning om interventionspriserne, hvor De jo til dels har fremsat yderst kritiske bemærkninger om, hvorfor vi egentlig har brug for et initiativ for at sikre ligevægten på markedet i de kommende år - vi ønsker jo i alt en periode på 10 år. Hovedårsagen er, at man, hvis man sammenligner markedsprognoserne fra Agenda 2000 med de markedsprognoser, som de samme institutter, f.eks. Fabri, fremlægger, hos disse institutter har foretaget en drastisk nedjustering af de tidligere meget positive forventninger. F.eks. er hvede nedjusteret med 14 %, byg med 10 %, majs med 16 %, smør med 37 % og skummetmælkspulver med over 30 %.
Hvordan kan vi så overhovedet nøjes med at nedsætte interventionspriserne med 5 %? Det kan vi kun, fordi vi allerede dengang var væsentlig mere forsigtige, end prognoserne lagde op til, hvorfor vi i dag kan være mere moderate. Men hvis vi ikke foretager os noget, vil det betyde, at vi vil komme til at opleve yderligere konkurrenceforvridninger, hvilket ikke medfører andet end et øget pres på priserne.
Til allersidst vedrørende spørgsmålet om middelhavsprodukterne vil jeg gerne understrege, at vi også i næste uge, når der skal træffes en beslutning i Rådet, vil presse på for, at Rådet (landbrug) i fællesskab med Kommissionen afgiver en erklæring, som skal sikre, at middelhavsprodukterne bliver behandlet ligeværdigt, når der skal tages nye initiativer.

Formanden.
Mange tak, hr. Fischler.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted på torsdag.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er spørgetiden (B5-0097/2003). Vi behandler en række spørgsmål til Kommissionen
Jeg beklager, at denne spørgetid på grund af den tidsmæssige placering altid eller næsten altid begynder for sent. I dag begynder vi 30 minutter for sent, hvilket betyder, at vi skal være så fleksible som muligt. Jeg regner med alles samarbejde.
Første del
Formanden.
Spørgsmål nr. 22 af Stavros Xarchakos, overtaget af Christos Folias (H-0317/03):

Om: Foranstaltninger til bekæmpelse af den dødelige virus sars
Den dødelige virus sars har skabt naturlig bekymring i hele verden. Hvilke umiddelbart anvendelige foranstaltninger til beskyttelse mod denne virus har Kommissionen eventuelt foreslået medlemsstaterne?

Byrne
Kommissionen har indtaget en proaktiv og ledende rolle som reaktion på udbruddet af sars (Severe Acute Respiratory Syndrome - alvorlig akut luftvejssyndrom). Som Rådet om sars fastslog den 6. maj 2003, varetages indsatsen af EU's netværk til epidemiologisk overvågning af og kontrol med smitsomme sygdomme i Fællesskabet, der arbejder inden for rammerne af beslutning nr. 2119/1998/EF. Det har været et meget effektivt grundlag for hurtig informationsudveksling i EU samt for en samordnet reaktion, hvor EFTA og kandidatlandene fuldt ud har deltaget i samarbejde med WHO.
På Rådets ekstraordinære møde om sars var der bred enighed om de retningslinjer, som Kommissionen har udarbejdet med hjælp fra netværksudvalget. Skønt det er op til medlemsstaternes myndigheder at indføre foranstaltninger til beskyttelse af sundheden, vil der i aktuelle såvel som fremtidige aktioner være fokus på følgende spørgsmål: hurtig afsløring af alle mistænkte tilfælde af sars via god overvågning, beskyttelse af folk med stor infektionsrisiko gennem effektiv isolering af sars-patienter på hospitalerne inklusive foranstaltninger til beskyttelse af plejepersonalet, særlig forsigtighed i forbindelse med flyrejser, der har været en vigtig faktor for spredningen af sars, særligt gennem standardiserede screeningsprocedurer for passagerer, der rejser ud fra de ramte områder, rådgivning af passagererne under rejsen samt effektiv oplysning ved havne af passagerer, der ankommer fra risikoområder, bevidstgørelseskampagner for fagfolk og offentligheden samt betimelig og præcis rapportering og informationsdeling med andre lande - i særdeleshed EØS-lande og EFTA-lande, tiltrædende lande og kandidatlande, samt med WHO. Der skal også udvikles et samarbejde med andre partnere såsom flyselskaber samt arrangører af massemøder.
Rådet noterede sig også, at Kommissionen agter at indsende et forslag om oprettelse af et europæisk center for sygdomsforebyggelse og -bekæmpelse.
Folias (PPE-DE).
Jeg vil gerne takke kommissæren på vegne af hr. Xarchakos, der ikke kan være her i dag.

Formanden.
Spørgsmål nr. 23 af Lennart Sacrédeus (H-0314/03):

Om: Overtrædelser af menneskerettighederne på Cuba
I marts i år blev 78 oppositionsmedlemmer fængslet på Cuba. I april blev der afholdt summarisk rettergang uden mulighed for et behørigt forsvar eller deltagelse af udenforstående, hvorpå der blev afsagt domme på mellem 15 og 28 år. De fængslede udstår nu deres straf under nærmest umenneskelige forhold i isolationsceller eller sammen med hårdt belastede kriminelle som oftest så langt hjemmefra, at det er umuligt for familiemedlemmer at aflægge besøg. Disse forhold er helt klart en overtrædelse af menneskerettighederne.
Under henvisning til Kommissionens nyoprettede kontor i Havanna og Cotonou-aftalens menneskerettighedsklausul vil jeg gerne vide, hvad Kommissionen agter at gøre for at sikre, at de politiske fanger på Cuba løslades? Hvad gør Kommissionen for, at de cubanske fangers situation forbedres, og de flyttes nærmere til deres hjem? Hvad agter man at gøre for at støtte fangerne og deres pårørende?
Andel del
Spørgsmål til Mario Monti
Byrne
De nylige omfattende anholdelser af oppositionsmedlemmer, de uretfærdige rettergange og de tilfældige og urimelige domme samt henrettelsen af tre cubanske borgere, der blev dømt for kapring af en cubansk færge, har afstedkommet en prompte, fast og vedholdende reaktion fra EU's side. Kommissionen har fuldt ud og aktivt støttet de foranstaltninger, der er truffet i denne forbindelse.
Kommissionen har sammen med medlemsstaterne stærkt fordømt sådanne fængslinger i en deklaration, der blev offentliggjort den 26. marts 2003, og som blev fulgt op af en EU-demarche i Havana, hvor de cubanske myndigheder blev opfordret til straks at løslade fangerne.
EU foretog endnu en demarche i Havana den 18. april efter udenrigsministrenes erklæring den 14. april. For nylig blev man enig om yderligere foranstaltninger, herunder begrænsninger i besøg på højt niveau. Den 30. april besluttede Kommissionen at udskyde behandlingen af den cubanske ansøgning om tiltrædelse af Cotonou-aftalen, hvorved den signalerede, at den seneste udvikling ikke bidrager til et samarbejde mellem EU og Cuba. De cubanske myndigheder besluttede at trække deres ansøgning tilbage den 16. maj.
Kommissionen bekymrer sig over behandlingen af fanger og mener, at de cubanske myndigheder bør invitere Det Internationale Røde Kors på besøg for at sikre, at fangerne får en human behandling.
Sacrédeus (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil takke kommissær Byrne for hans svar. De fængslede på Cuba, ca. 60 af de 75, som er blevet dømt ved summariske rettergange, har fået fængselsstraffe på mere end 20 år. De oplever, at de helt enkelt er truet på livet. Så hårde domme er der ikke afsagt på Cuba i flere årtier.
Mit opfølgende spørgsmål til kommissæren er, hvordan vi kan følge protesterne op med praktisk politik. Kan vi handle inden for verdenssamfundet og gennem FN forsøge at få Røde Kors til at handle? Kan man handle via kirker og på andre måder? Kan vi med forskellige typer af sanktioner lægge pres på det cubanske regime? Der er tale om mennesker, der har måttet betale en meget høj pris for demokratiets skyld.

Byrne
Som sagt mener Kommissionen, at Røde Kors bør inviteres til at undersøge situationen og rapportere om den. Endvidere planlægges endnu en EU-demarche til starten af juni, men der er endnu ikke enighed om teksten. Hvis jeg skal opsummere, holder Kommissionen sig løbende orienteret om situationen og bibeholder et sådant pres, som den kan i den aktuelle situation.

Alyssandrakis (GUE/NGL).
Hr. kommissær, som det er blevet bevist i de cubanske domstole, er de personer, som EU har kaldt menneskerettighedsforkæmpere, intet andet end amerikanske agenter. USA har i øvrigt selv indrømmet, at landet har tilbudt dem tocifrede millionbeløb dollars for at opbygge en intern opposition i Cuba. Og hvilket land ville ikke beskytte sig mod anslag udefra?
Under alle omstændigheder vil jeg bede om kommissærens kommentarer til hr. Casons og hans kontors virksomhed i Cuba. Jeg vil også bede Dem kommentere præsident Bushs meddelelse fra den 20. maj, hvor han lovede Cuba frihed, samt den kendsgerning, at USA ikke har straffet de flykaprere, der kaprede fly fra Cuba.
Endelig vil jeg gerne høre, hvad De mener om USA's tilbageholdelse af fem cubanske patrioter, som ikke engang har set 80 % af anklageskriftet, fordi det angiveligt er hemmeligt.

Byrne
Det aktuelle spørgsmål handler om krænkelser - meget grundlæggende krænkelser - af menneskerettighederne i Cuba. Uanset sagernes art og eventuelle berettigelse kan man ikke retfærdiggøre krænkelser af anerkendte menneskerettigheder. Blandt krænkelserne er henrettelserne af førnævnte tre personer efter meget korte rettergange under omstændigheder, som det internationale samfund i almindelighed og Kommissionen i særdeleshed finder meget utilfredsstillende.
Formanden.
Da spørgeren ikke er til stede, bortfalder spørgsmål nr. 24.

Formanden.
Spørgsmål nr. 25 af Ward Beysen (H-0315/03):

Om: Parallelhandel
Er Kommissionen bekendt med, at lovlig parallelhandel med lægemidler i EU, som årligt sparer medlemsstaternes regeringer og de europæiske patienter millioner af euro, bestandigt er udsat for trusler?
Har Kommissionen overvejet at anvende artikel 82 som retsgrundlag for at sikre, at medicinalindustrien overholder reglerne i det indre marked?

Monti
Det ærede parlamentsmedlems spørgsmål er ikke bare yderst interessant, men også meget aktuelt. Der er ingen tvivl om, at spørgsmålet er interessant, eftersom hindringerne for parallelhandelen med lægemidler længe har været en kilde til bekymring for Kommissionen, som har behandlet mange sager på dette område tidligere, og som stadig gør det. Navnlig på konkurrenceområdet behandles der i øjeblikket en lang række sager, hvilket både sker efter anmodning fra lægemiddellaboratorierne og fra klagerne. Desuden er spørgsmålet som sagt brændende aktuelt.
Kommissionen kan som bekendt gribe ind ved hjælp af to juridiske instrumenter, nemlig artikel 81 og 82. Hvad artikel 81 angår, er det ikke mere end et par dage siden, at Domstolens generaladvokat, hr. Tizzano, stillede sit forslag til afgørelse i Bayer-sagen om parallelhandel med et produkt fra denne virksomhed. Jeg vil ikke gå i detaljer med denne sag eller med generaladvokatens forslag til afgørelse, som vedrører et meget specifikt retsteknisk spørgsmål. Forslaget til afgørelse er dog ikke i tråd med Kommissionens teorier i denne sag. Domstolens dom bliver afsagt om et par måneder, men griber under alle omstændigheder ikke ind i Kommissionens andre beslutninger om andre spørgsmål end dem, der tages op i Bayer-sagen, f.eks. Kommissionens beslutning af 8. maj 2001 om virksomheden Glaxo Wellcomes dobbelte prissystem.
Hvad artikel 82 angår, er det lige præcis det, som Kommissionen arbejder på i øjeblikket. Det rejser flere nye spørgsmål, navnlig når det gælder definitionen af markeder og misbrug. I februar modtog Domstolen i øvrigt en anmodning om præjudiciel afgørelse fra den græske konkurrencestyrelse, som er Grækenlands konkurrencemyndighed. Denne anmodning om præjudiciel afgørelse har til formål at fastlægge, hvorvidt der er tale om misbrug, som er forbudt i henhold til EF-traktatens artikel 82, når en medicinalvirksomhed med en dominerende stilling nægter at levere til en grossist for at standse parallelhandelen. Kommissionen skal - sådan som det altid er tilfældet - afgive udtalelse til Domstolen i løbet af de næste par uger. Domstolens dom bliver dog først afsagt om flere måneder.

Beysen (NI).
Hr. formand, jeg takker kommissæren for hans udførlige svar vedrørende et problem, der faktisk er meget aktuelt, og som volder stor bekymring, således som kommissæren med rette understregede.
Jeg tror faktisk, at artikel 82 er det eneste juridiske grundlag, man kan arbejde videre på, og jeg håber, at der inden for en overskuelig fremtid vil komme mere tydelighed, fordi store fusioner inden for lægemiddelsektoren praktisk taget altid medfører en stor nedgang i beskæftigelsen. Desuden er den praksis, som man i øjeblikket anvender, særdeles ufordelagtig for forbrugerne. Jeg forventer derfor hurtigst muligt et nærmere svar på det stillede spørgsmål.

Monti
Jeg er glad for, at de tillægger emnet stor betydning og behandler det som en hastesag. Jeg vil blot komme med en kort antydning af, hvilken retning vi bevæger os i.
Som sagt lægger vi i øjeblikket stor vægt på at færdiggøre vores bidrag til Domstolen i forbindelse med den græske anmodning om en præjudiciel afgørelse - det skulle foreligge i midten af juni - vedrørende behandlingen af ca. 30 sager, der verserer for Kommissionen. De forstår sikkert, at jeg ikke kan give præcise datoer. Vurderingen på basis af artikel 82 er igangværende. De kan under alle omstændigheder forvente, at Kommissionen vedtager sin holdning - positiv eller negativ - om forsyningskvoteordningerne ved udgangen af indeværende år.

Rübig (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, på det farmaceutiske område har internettet betydet, at vi for nylig har oplevet en helt ny udvikling, som består i, at der handles med lægemidler via internettet over hele Europa. Ikke desto mindre har vi stadig territoriale begrænsninger for apoteker. Hvordan forestiller De Dem, at dette område vil udvikle sig i fremtiden?
Monti
Hele problemet med internethandelens stigende betydning findes for aspekter vedrørende det indre marked og konkurrence. Det er en positiv udfordring for myndighederne i lyset af de fordele, som forbrugerne kan opnå gennem den stigende brug af internettet samt i lyset af det fortsatte behov for at sikre, at ingen omgår de grundlæggende principper for fællesskabsretten, uanset hvilken teknik der anvendes til udførelsen af transaktioner.

Formanden.
Mange tak for Deres samarbejde med Parlamentet i eftermiddag, hr. Monti. Vi vil nu gå videre med 20 minutters spørgsmål til kommissær Reding.
Spørgsmål til Viviane Reding
Formanden.
Spørgsmål nr. 26 af Bernd Posselt (H-0301/03):

Om: Mindretallenes sprog
Hvordan forbereder Kommissionen østudvidelsen af EU med hensyn til pleje og fremme af mindretallenes sprog, og hvilken rolle spiller sproglige mindretal i overvejelserne, hvis sprog er flertallets sprog i andre EU-medlemsstater?

Reding
Som svar til hr. Posselt vil jeg sige, at den definition af regionale og mindretalssprog, som Kommissionen anvender, er den definition, som Europarådet har fastsat i det europæiske charter om mindretalssprog. Ved regionale og mindretalssprog forstås ifølge chartret sprog, der traditionelt anvendes i et bestemt område i et land af statsborgere i landet, som udgør en gruppe, der talmæssigt er mindre end resten af befolkningen, når disse sprog er forskellige fra landets officielle sprog. Denne definition omfatter således de sprog, som er mindretallets sprog i et land, men som er flertallets sprog i andre lande.
Hvad angår fremme af regionale og mindretalssprog i EU, finansierer Kommissionen Det Europæiske Kontor for Mindre Udbredte Sprog og Mercator-forskningscentrene. I deres arbejdsprogram for 2003-2004 planlægges det i de kommende EU-medlemsstater at gennemføre informationskampagner om EU-politikken på de berørte områder. Der er organiseret møder om dette emne, som f.eks. konferencen i Bolzano den 26.-27. maj om temaet "God praksis ved fremme af den sproglige mangfoldighed i et udvidet Europa".
Det Europæiske Kontor for Mindre Udbredte Sprog er ligeledes i de nye medlemsstater begyndt at oprette nationale komitéer, der skal repræsentere sproglige mindretal, i lighed med de komitéer, der allerede findes i de nuværende 15 medlemsstater. Det skal nævnes, at de kommende medlemmer allerede nyder godt af de samme muligheder som De 15 vedrørende regionale og mindretalssprog, nemlig finansiering af initiativer gennem de nuværende programmer. Nogle af de pågældende programmer, såsom Socrates og Leonardo da Vinci, er for øvrigt åbne for alle nye medlemsstater. Endelig bliver Euromosaic-undersøgelsen om fremstilling og fornyelse af sproglige mindretalsgrupper i EU, udvidet til at omfatte de nye medlemsstater.
De nye medlemsstater er ligeledes blevet opfordret til at deltage i de offentlige høringer, som Kommissionen har arrangeret i forbindelse med udarbejdelsen af handlingsplanen for sproglig mangfoldighed og sprogundervisning, som forelægges for Rådet og Parlamentet i juli, og revisionen af den nye generation af programmer såsom Leonardo da Vinci, Socrates og Jeunesse. Alle de sproglige mindretal, herunder de mindretal, hvis sprog er flertallets sprog i andre af det udvidede EU's medlemsstater, har kunnet deltage i disse høringer.

Posselt (PPE-DE).
Hr. formand, fru kommissær, jeg vil allerførst takke Dem for Deres meget detaljerede, gode og konkrete svar og dernæst stille Dem et tillægsspørgsmål. Jeg er ikke sikker på, om De kan svare mig med det samme, eller om De måske først kan svare skriftligt efter denne spørgetid.
Medlemsstaterne støtter mindretallene i de tiltrædende lande. F.eks. støtter Tyskland, med de pågældende landes accept, det tyske mindretal i Polen og det tyske mindretal i Den Tjekkiske Republik. I disse lande verserer der nu et rygte om, at i hvert fald en del af denne støtte fra en anden medlemsstat vil være ulovlig efter tiltrædelsen af EU. Jeg kan ikke rigtig forstå det, og jeg ville derfor spørge konkret om det, for det spørgsmål bekymrer folk meget i øjeblikket. Kan det være sådan, at andre medlemsstaters fremme af mindretalssprog er ulovligt i EU?
Reding
Hr. formand, i den forbindelse kan jeg forsikre hr. Posselt om, at Unionen ikke vil gribe ind i projekter, som i henhold til subsidiaritetsprincippet er medlemsstaternes ansvarsområde. Jeg står derfor helt uforstående over for denne diskussion, fordi en medlemsstats eventuelle ønske om at hjælpe en anden medlemsstat eller et tredjeland med f.eks. kulturelle projekter er medlemsstatens egen sag, og Unionen bør ikke blande sig i det. Jeg bakker tværtimod med glæde op om de medlemsstater, der står bag projekter i nabolandene.

Evans, Robert J.E. (PSE).
Jeg lyttede med stor interesse til kommissærens svar og hendes definition på sprog, der er velkendt her i Parlamentet. Jeg støtter fuldt ud tanken om at yde økonomisk bistand til minoritetssprog og mindre udbredte sprog, og i lighed med mange af mine kolleger er jeg bekendt med uddannelsesprogrammerne og Præsidiets arbejde. Som kommissæren ved, er respekten for andres sprog, personlighed, kultur og skikke med til at støtte integrationen af disse samfund.
I den forbindelse vil jeg bede kommissæren om i det mindste at overveje - måske i form af en undersøgelse - at støtte en ny definition og medtage andre sprog, der måske ikke er af europæisk oprindelse, men som ikke desto mindre tales og forstås af mange mennesker i mange EU-stater - f.eks. urdu, hindi, bengalsk og tamil for blot at nævne nogle stykker.
Jeg ved godt, at det er et bemærkelsesværdigt forslag, men jeg frygter, at vi ved slet ikke at overveje dette sender en meget kontroversiel besked til mange etniske mindretal på et vigtigt tidspunkt for integrationen. I praksis siger vi, at sprog, der i nogle tilfælde blot tales af nogle få hundrede mennesker - og jeg er går ind for støtte til disse sprog - er vigtigere for EU end sprog, der tales af hundredtusindvis af mennesker. Er det måske noget, som kommissæren er villig til at overveje?

Reding
Som svar på det ærede medlems spørgsmål kan jeg sige, at enhver EF-indsats på sprogområdet er omfattende, ikke afvisende. Vi har ikke klart defineret sprogene, fordi vi i det handlingsprogram, jeg præsenterer i juli, gerne vil angive alle de sprog, der tales i det udvidede EU. Vi vil undersøge, om det er muligt at medtage indvandrersprog som dem, De nævnte, hr. Evans. Under alle omstændigheder udelukkes de ikke af nogen af vores tekster.

Ebner (PPE-DE).
Hr. formand, hvad angår spørgsmålet om sprogindlæring ud over de officielle sprog, det vil sige regionale sprog og mindretalssprog, samt det netop rejste spørgsmål om indvandrersprog, mener jeg, at disse områder bør holdes adskilt, med de officielle sprog, regionale sprog og mindretalssprogene på den ene side og indvandrersprogene på den anden side.
Jeg vil gerne bede kommissæren om at delagtiggøre os i hendes holdning til dette område, også med hensyn til det program, der blev iværksat i forbindelse med Det Europæiske Sprogår, og som blev meget klart defineret. I lyset af de begrænsede midler til dette område er det efter min mening yderst afgørende, at der sker en prioritering. Kommissæren har brug for langt flere midler, end hun i øjeblikket modtager.

Reding
Hr. formand, det ærede medlem har fuldstændig ret. Selvfølgelig har vi aldrig penge nok til at gøre det hele. Men i løbet af Det Europæiske Sprogår var det ikke kun de officielle sprog, der kom i fokus. Vi fremmede også tildelingen af midler til de sprog, som faktisk tales i området, hvis det var, hvad forbundene eller borgerne ønskede. Vi bør holde nøje øje med, hvad der sker via vores skoler og i samfundet generelt. I vores skoler er det uundgåeligt, at modersmålet er det officielle sprog, altså det første sprog. Jeg har altid sagt, at vi skal bestræbe os på at undervise i to fremmedsprog ud over grundsproget, og det har vore stats- og regeringschefer accepteret. Det er en ting. En anden ting er respekt for multikulturalisme og kulturel mangfoldighed i samfundet, og jeg mener, at indvandrersprog i visse regioner også er en del af dette kulturelle miljø. Sådan er virkeligheden, og det skal der tages højde for i analyser og i forbindelse med akademiske undersøgelser af den sproglige mangfoldighed. Ikke desto mindre vil vi fortsat prioritere traditionelle sprog og fremme flersprogethed i vores skoler.

Formanden.
Spørgsmål nr. 27 af Joan Vallvé (H-0306/03):

Om: Vold på fodboldstadier
Med Rådets afgørelse af 25. april 2002 om sikkerhed i forbindelse med internationale fodboldkampe (2002/348/RIA

Reding
Som svar på spørgsmålet fra det ærede medlem, hr. Vallvé, kan Kommissionen sige, at den ikke udtaler sig om spørgsmål, der ikke hører under dens kompetence.
EU har ikke for tiden - endnu ikke burde jeg sige, da konventet arbejder på det - direkte kompetence på området sportsorganisationer.
I den forbindelse har EF-Domstolen flere gange mindet om, at sportsorganisationer har stor selvbestemmelse i forbindelse med, hvordan de organiserer deres konkurrencer.
Som det ærede medlem nævner i spørgsmålet, har EU's officielle holdning til sikkerhed i forbindelse med fodboldkampe en international dimension og kommer til udtryk i Rådets afgørelse af 25. april 2002. I dette dokument henvises der ingen steder til det emne, der rejses i spørgsmålet.

Vallvé (ELDR).
Hr. formand, jeg takker kommissæren for hendes svar og hendes udlægning af sportens fremtid i EU. Som De ved, omfatter EU nationalstater, men også multinationale stater.
I visse af sidstnævnte stater har nogle nationer nationale hold, som f.eks. i Skotland og Wales. Til gengæld er det endnu ikke tilfældet i Catalonien. Vi ønsker fremover at se vores nationale hold deltage i officielle konkurrencer.
Derfor takker vi Dem, fru kommissær, for Deres svar, og vi mener, at EU i fremtiden i forbindelse med bestræbelserne på at anerkende kulturelle identiteter over hele Europa skal tillade disse kulturer at udtrykke sig gennem sport.

Reding
Hr. formand, det ærede parlamentsmedlem kender min forkærlighed for den kulturelle mangfoldighed i EU og for den store rigdom, som denne mangfoldighed giver alle europæere. Catalonien deltager selvfølgelig med sin historie og sin store kultur i denne tradition for kulturel mangfoldighed.
Hvad angår sporten, kan jeg desværre ikke sige mere, end jeg allerede har sagt, da det er op til sportsorganisationerne, som EU gennem EF-Domstolen giver selvstændighed til at selv at løse de spørgsmål, som det ærede parlamentsmedlem har rejst, at afklare de spørgsmål, som det ærede medlem har rejst.

Moraes (PSE).
Jeg har ikke medtaget en fotograf som hr. Vallvé, men jeg har en alvorlig kommentar til volden i forbindelse med fodboldkampe. Vil kommissæren være så venlig at informere mig om den seneste holdning til spørgsmålet om organiseret racistisk vold i forbindelse med fodboldkampe?
Om kort tid spiller mit eget land, England, en fodboldkamp mod et kandidatland, og holdet risikerer at blive smidt ud af den pågældende turnering på grund af racistiske fans. Jeg ved, at det hører ind under UEFA's domæne og ikke direkte under Kommissionens, men jeg vil gerne vide mere om stigningen i racistisk vold i forbindelse med nationale og regionale fodboldkampe, og det faktum, at volden er organiseret - ofte, men ikke altid af den yderste højrefløj - og om Kommissionen i det mindste vil fremsætte en erklæring om denne stigning, for som den forrige taler sagde, er sporten et udtryk for kulturen og livsstilen i EU-landene. Jeg er særlig bekymret over dette udtryk fra kandidatlandene, hvor der vil være en stigende racisme i forbindelse med fodboldkampe.

Reding
Det ærede medlem har ret. Det er chokerende at se, hvordan noget, der skulle være udtryk for glæde, forvanskes til en afvisning af andre mennesker. Det er grunden til, at Kommissionen med Europa-Parlamentets hjælp har besluttet at gøre 2004 til Det Europæiske År for Uddannelse gennem Idræt.
Vi vil gerne diskutere dette fænomen i skoler, klubber og samfundet i almindelighed og tale om sportens sande værdier, der handler om fairplay, om anerkendelse af andre og om at række hinanden hånden i stedet for at knytte næven.
Ligesom alle andre europæere - herunder medlemmer af Europa-Parlamentet - vil jeg gerne være med til at få dette budskab ud til de unge mennesker i alle medlemsstaterne og det udvidede EU.

Mayol i Raynal (Verts/ALE).
Hr. formand, jeg takker kommissæren for hendes svar til min kollega, hr. Vallvé. Jeg vil gerne tilslutte mig hans anmodning vedrørende national udvælgelse, hvis jeg har forstået Dem ret, fru kommissær.
Hvad angår kulturel mangfoldighed, har Parlamentet vedtaget flere beslutninger. En af dem ligger mig specielt på hjerte, nemlig beslutningen fra 1989, som tilkender catalansk en særlig rolle blandt mindretalssprogene, og som opfordrede Kommissionen til at offentliggøre en række grundlæggende tekster på vores sprog, som er catalansk.
Min forgænger på denne plads, hr. Gorka Knörr, som nu er næstformand for det baskiske parlament, og som jeg derfor erstatter, rejste spørgsmålet om baskisk. Hvorfor har catalansk en lavere status som anerkendt sprog, når baskisk ikke har det?
På et tidspunkt, hvor de spanske myndigheder har lukket den eneste baskiske avis, Egunkaria, vil jeg spørge Dem om grunden til denne forskel i status mellem baskisk og catalansk.

Formanden.
Fru kommissær, dette er ikke et supplerende spørgsmål til spørgsmålet om vold på fodboldstadioner. Det har ingen forbindelse hertil.

Formanden.
Spørgsmål nr. 28 af Theresa Zabell (H-0328/03):

Om: Artikel om sporten i den kommende traktat
Kan Kommissionen oplyse, hvad den har gjort for at sikre, at den kommende EU-traktat kommer til at indeholde en artikel om sporten?
Oplysningerne om doping inden for sporten er stadig mere foruroligende, og sportsudøverne er stadig mere værgeløse. Kan Kommissionen oplyse om den nye verdenskodeks og om dens syn på denne kodeks?

Reding
Der er af og til gode nyheder også i politik, og jeg tror, at det her er en af dem, i det mindste i lyset af konventets arbejde. Konventet arbejder for tiden på at indarbejde en fællesskabskompetence på sportsområdet i forslaget til den kommende EU-traktat. I fortsættelse af forslaget fra konventets præsidium om at indføre en sådan kompetence i forbindelse med støtteaktioner har Kommissionen via sine repræsentanter, hr. Barnier og hr. Vitorino, taget initiativ til for konventet at forelægge et forslag til en artikel, som mine tjenestegrene og jeg selv i høj grad har bidraget til udarbejdelsen af.
Det foreliggende forslag til en traktat genoptager i princippet Kommissionens forslag og indarbejder kompetencen vedrørende sport i del III, kapitel V, som et område, hvor EU kan beslutte at gennemføre en aktion til koordinering, supplering eller støtte i form af uddannelse, faglig uddannelse, ungdom og sport. Sporten tilføjes således. I denne artikel drejer stk. 1 og 2 sig specielt om sport, og forslaget er efter min mening fuldt ud tilfredsstillende, da EU gennem denne artikel kan gennemføre sine aktioner til fremme af sporten i dens sociale og uddannelsesmæssige funktion med undtagelse af harmonisering af medlemsstaternes love eller andre retsforskrifter. Denne nye artikel giver også, hvis den indarbejdes i traktaten, svar på ovenstående spørgsmål.
Andel del af spørgsmålet vedrører den nye verdenskodeks til bekæmpelse af doping. Som bekendt hilser Kommissionen alle bestræbelser til bekæmpelse af doping velkommen. Der findes imidlertid ikke en enkelt løsning eller en mirakelløsning på problemet. Verdenskodeksen til bekæmpelse af doping kan bidrage til at bekæmpe denne svøbe, men kun sammen med andre aktioner.
Denne kodeks er et repressivt instrument, som fokuserer på sport på højt niveau. Man skal imidlertid gøre sig klart, at bekæmpelse af doping også skal udvides til amatørsport og omfatte forebyggelse, uddannelse og forskning. Kommissionen ønsker at understrege, at de spørgsmål, som verdenskodeksen dækker, ikke hører under dens direkte kompetence, men at den følger og fortsat vil følge udviklingen meget tæt.
Medlemsstaterne støtter kodeksen, og Kommissionen, som ikke har en officiel holdning, da det er et mellemstatsligt spørgsmål, øger sin indsats på områderne uddannelse, forebyggelse og lovgivning vedrørende sportsfødevarer. Det er således et supplement, som vi har etableret, hvor vi hjælper medlemsstaterne med at blive enige. Kommissionen organiserede for øvrigt et møde i Bruxelles før det store møde i København om doping med sportsministrene, således at Europa kunne tale med én stemme. På dette område er det imidlertid ministrene, der taler, og ikke Kommissionen.

Zabell (PPE-DE).
Tak for Deres svar, fru kommissær. Jeg vil gerne lykønske Dem med Deres flotte arbejde. Jeg mener, at det er meget vigtigt at få indarbejdet sport i den kommende EU-traktat. Det så vanskeligt ud, men alt tyder nu på, at det vil lykkes.
De oplysninger, jeg har fået af Dem, beroliger mig. Jeg har set forslag fra internationale idrætsorganisationer, som ikke beroliger mig ret meget med hensyn til medtagelsen af sport i den kommende traktat, bl.a. fordi vi risikerer ikke at opnå noget som helst, da de er for komplicerede.
Hvad angår bekæmpelse af doping, er det min opfattelse, at der siden oprettelsen af Det Internationale Antidopingagentur stort set har været mindre kontrol inden for dette område end tidligere. Jeg vil gerne høre om kommissærens holdning til dette, og hvorvidt hun mener, at det er nødvendigt igen at stramme op på bekæmpelsen af doping på europæisk plan og om muligt på verdensplan.

Reding
Det ærede medlem glæder sig ligesom jeg over konventsmedlemmernes klogskab. De har fået sporten indarbejdet i traktatforslaget ved at tage højde for det, som EU og Parlamentet i årevis har sagt om dette emne. Vi har i mange år talt om den sociale dimension og den uddannelsesmæssige dimension i sporten. Det er disse dimensioner, der er blevet indarbejdet i traktatforslaget, og heldigvis ikke visse sportsorganisationers overdrevne krav. Konventsmedlemmernes klogskab har således vundet over visse sportsorganisationers krav.
Jeg vil gerne takke de sportsudøvere og sportsorganisationer, herunder præsidenten for Den Internationale Olympiske Komité, som i årenes løb har hjulpet os med at få denne artikel tilføjet i traktaten. Jeg vil også takke de konventsmedlemmer, parlamentsmedlemmer og nationale politikere, der har arbejdet for dette.
Det Internationale Antidopingagentur giver nogle mindre problemer, særlig fordi det ikke er baseret på international ret, og dets forslag følgelig heller ikke er det. Agenturet er et organ, der hører under privatret, hvilket ikke gør tingene lettere.
Hvad angår kontrol, ved jeg ikke, om der er mindre kontrol end før. Man siger næsten overalt, at der er for meget kontrol, at alle kontrollerer fejlagtigt og på tværs, og at det ville være bedre at centralisere kontrollen og handle konsekvent og i overensstemmelse med national lovgivning.
Der er stadig mange problemer, der skal løses. Det er ikke tilstrækkeligt med Det Internationale Antidopingagenturs kodeks. De nationale lovgivninger skal ændres eller tilpasses. Forestil Dem, at en sportsorganisation dømmer en sportsudøver til at blive suspenderet i to år, og at den pågældende indbringer sagen for en national domstol, samt at dette lands lovgivning ikke er i overensstemmelse med Det Internationale Antidopingagentur kodeks. Sportsudøveren vil følgelig blive frikendt, og vi står over for kaos og større usikkerhed end før.
Vi skal efter min mening forsøge at finde en ligevægt, revidere de nationale lovgivninger om doping og opfordre EU til at få iværksat en supplerende indsats på områderne uddannelse og forebyggelse.

Ebner (PPE-DE).
Hr. formand, det glæder mig at høre, at kommissæren tager affære inden for dette område, og jeg vil gerne lykønske hende med dette. Med hensyn til doping har jeg et meget specifikt spørgsmål. I forbindelse med dopingsager understreges det gang på gang, at idrætsudøverne ikke var klar over, hvad produktet indeholdt. Et simpelt tiltag - selv om det nok ikke vil være 100 % sikkert - ville være at identificere dopingprodukter på etiketten, måske ved hjælp af en rød prik eller en rød streg på pakningen, for at gøre særlig opmærksom på indholdet og risiciene i forbindelse med doping. Kan kommissæren træffe foranstaltninger i den retning?

Reding
Hr. formand, hr. Ebner har ret. Vi er ansvarlige for mærkning af lægemidler. Jeg har allerede talt med min kollega, kommissær Byrne, om metoder til mærkning af lægemidler med henblik på at forhindre, at sådanne stoffer optages i kroppen ved et tilfælde - selv om vi ved, at det ikke udelukkende sker tilfældigt. Vi ved imidlertid også, at det ikke kun er lægemidler, der skaber problemer, men også tilsætningsstoffer, så hele spørgsmålet om doping er forholdsvis kompliceret. Hvis vi vil kontrollere doping i Europa, er vi dog nødt til at have en omfattende liste over de pågældende lægemidler og tilsætningsstoffer, og denne liste skal derefter i samarbejde med idrætsforbundene uddeles til selve idrætsudøverne. Jeg mener, at videregivelse af oplysninger til både idrætslæger og idrætsudøvere er yderst afgørende.
Jeg vil dog også gerne understrege, at der ikke kun er problemer med de professionelle idrætsudøvere. Vi har f.eks. foretaget en undersøgelse i fitnesscentre, hvor det blev afsløret, at selv teenagere, hovedsagelig unge mænd i alderen 15-17 år, tager forbudte stoffer, fordi de har set de ældre mænd gøre det, og fordi disse stoffer er frit tilgængelige i visse fitnesscentre. Det her er helt klart et spørgsmål om folkesundheden, og i den forbindelse mener jeg, at der er behov for flere politiske tiltag, end vi har set hidtil.

Flemming (PPE-DE).
Hr. formand, kommissær, jeg har i dag hørt, at Frankrig har forbudt rugby. Det er helt i orden med mig. Jeg har dog følgende spørgsmål: Mener De, at boksning er en sportsgren, der skal fremmes, og mener De, at boksning er specielt befordrende for de moralske og etiske værdier hos unge mennesker?

Reding
Hr. formand, jeg har selvfølgelig mine egne favoritsportsgrene, og jeg indrømmer, at boksning ikke er en af dem. Har Frankrig virkelig forbudt rugby? Det er nyt for mig. Jeg er nødt til at undersøge det og finde ud af, hvad årsagen til og tankerne bag denne beslutning er. Med hensyn til resten - og det vil være budskabet under Det Europæiske År for Uddannelse gennem Idræt - drejer idræt sig efter min mening om at more sig. Idrætten fører mennesker sammen, både som individer og som nationer, og den skal bidrage til at løse sociale problemer. Den bør ikke være et socialt problem i sig selv.

Formanden.
Mange tak for Deres samarbejde, fru kommissær.
Spørgsmål til Anna Diamantopoulou
Formanden.
Spørgsmål nr. 29 af Alexandros Alavanos (H-0293/03):

Om: Gennemførelse af Rådets direktiv 1999/70/EF i Grækenland
Det præsidentielle dekret 81/2003 omsætter nu, ni måneder efter gennemførelsesfristens udløb, direktiv 1999/70/EF

Diamantopoulou
Hr. formand, Grækenland har omsat direktivet i græsk lovgivning og har for ganske nylig meddelt Kommissionen den græske gennemførelseslovgivning. Kommissionen er netop nu ved at vurdere omsætningen af direktivet og vil efter en nøje gennemgang af sagen tage stilling hertil. Det står dog helt klart, at medlemsstaterne i henhold til direktivets klausul 5 skal fastsætte foranstaltninger for at hindre misbrug i form af anvendelse af flere på hinanden følgende tidsbegrænsede ansættelseskontrakter.
Direktivet giver medlemsstaterne en række valg ved gennemførelsen af denne bestemmelse. De skal indføre mindst en af følgende foranstaltninger: en objektiv begrundelse for at forny de tidsbegrænsede ansættelseskontrakter, en samlet maksimal varighed af kontrakterne og et maksimalt antal fornyelser. Den første gennemgang af det præsidentielle dekret viser, at artikel 5 opfylder ovennævnte krav med en klar bestemmelse om, at en fornyelse af ansættelseskontrakterne kan tillades, hvis der er en objektiv begrundelse herfor, og der er anført eksempler på tilfælde, hvor der er en objektiv begrundelse. Det er naturligvis medlemsstaterne selv, der definerer, hvad der forstås ved "objektiv begrundelse", men de vedtagne foranstaltninger skal være tilstrækkelige til at hindre misbrug. Det er f.eks. ikke et acceptabelt argument, at arbejde i den offentlige sektor i sig selv er en objektiv begrundelse for et ubegrænset antal tidsbegrænsede ansættelseskontrakter. Der skal være en objektiv begrundelse basereet på objektets beskaffenhed.
Som sagt vil Kommissionen foretage en vurdering af omsætningen i national lovgivning og derefter tage de skridt, som måtte være påkrævet.

Alavanos (GUE/NGL).
Hr. formand, jeg sætter pris på kommissærens svar og forstår hendes position, fordi hun også er fra Grækenland.
Som jeg har forstået spørgsmålet, drejer det sig ikke om de objektive begrundelser og gennemførelseskriterierne, men om anvendelsesområdet. Jeg har noteret mig, hvad kommissæren sagde om den offentlige sektor, men vil gerne spørge om følgende: Hvornår tror De, Kommissionen er færdig med sin vurdering af direktivets anvendelsesområde og de - efter min opfattelse - uacceptable undtagelser for den offentlige sektor og bestemte brancher?
Der er nemlig lovkaos i Grækenland. Vi har allerede haft kendelser fra retterne i første instans i Patras og Larissa og fra appelretten på Kreta, som anvender direktivet, men ikke det præsidentielle direktiv. Jeg vil gerne spørge kommissæren, om hun kan give en vurdering af, hvornår vi får Kommissionens holdning til dette.

Diamantopoulou
Vi bestræber os på at fremlægge den meget snart. Jeg kan kun sige, at vi modtog sagen for omkring 10 dage siden. Der er både juridiske procedurer og interne udvalgsprocedurer. Jeg tror, vi vil være færdig med vores vurdering inden sommeren.

Formanden.
Spørgsmål nr. 30 af Paul Rübig (H-0302/03):

Om: EU-ældrekort
De ældre af i dag er aktive og dynamiske og rejser gerne - ikke kun inden for deres hjemlands grænser, men over hele Europa. Det ville derfor være formålstjenligt og efterstræbelsesværdigt at indføre et fælleseuropæisk ældrekort, hvormed de ældre til specialtarif kunne få adgang til bl.a. offentlige institutioner, museer, forskellige arrangementer osv. over hele Europa. Dette ville ikke blot støtte og fremme bevægeligheden, men også bidrage til at øge accepten af EU. Fælles regler på dette område ville derfor også fremme kontakten og forståelsen mellem de enkelte medlemsstater.
Er der efter Kommissionens mening mulighed eller behov for at indføre et sådant ældrekort på EU-plan?

Diamantopoulou
Hr. formand, for nogle år siden, i 1989, offentliggjorde Kommissionen en henstilling til medlemsstaterne om at indføre et kort for europæiske borgere over 60 år. Denne henstilling fra Kommissionen drejede sig om de ældres adgang til alle de ressourcer, som medlemsstaterne har besluttet at give deres egne ældre borgere adgang til, lige fra museer og kulturelle aktiviteter til gratis, tilskudsfinansieret transport.
Der viste sig dog at være meget store tekniske hindringer for at indføre et sådant kort. Der er indtil videre gennemført tre forundersøgelser, som har beskrevet de eksisterende systemer og deres begrænsninger samt de hindringer, som der er i mange medlemsstater. Den endelige rapport fra den sidste undersøgelse blev forelagt en kontaktgruppe bestående af medlemsstaternes repræsentanter for ældrepolitikker og associeringsgruppen af ældreorganisationer.
I denne gruppe, som fik forelagt den endelige undersøgelse, var der ingen af medlemsstaterne og heller ingen af ældreorganisationerne, som støttede idéen om kortet eller de forslag, som indgik i rapporten. Kommissionen anser det derfor ikke for realistisk at indføre et ældrekort i EU.

Rübig (PPE-DE).
Hr. formand, fru kommissær, fru Flemming, mine damer og herrer, ældrekortet bør også være et symbol på de ældre EU-borgeres enorme købekraft. Vi har alle hørt om de nuværende strejker i forbindelse med pensionsreformerne. Jeg tror, at det også i denne henseende vil være det mest hensigtsmæssige at anvende bedste praksis-metoden. Vi bør beskrive, gennem hvilke bedste praksis-reformer vi nemmest når målet. Jeg vil derfor gerne stille følgende spørgsmål: Har Kommissionen gjort sig nogen tanker om, hvordan vi fremover skal fremme pensionisternes magt som forbrugere via bedste praksis og benchmarking?

Diamantopoulou
Hr. formand, jeg har svært ved på stående fod at besvare spørgsmålet, om der samlet set er politikker, som støtter en indsats med hensyn til de ældres købekraft. De er forbrugere, og vi ved, at det er en meget stor del af den europæiske befolkning, der er pensionister - og velstående pensionister. Det er rigtigt, at de har mobilitet på europæisk plan og deltager i forbruget, men spørgsmålet gik helt konkret på behovet for et kort. Det er en god idé, og jeg er enig med Dem i, at et sådant kort ville fremme pensionisternes mobilitet endnu mere, men en idé skal også have tilslutning fra dem, som det er meningen skal bruge den, og dem, som skal have fordel af den. Lige nu kan vi konstatere, at hverken medlemsstaterne eller ældreorganisationerne er interesserede. Hvis der sker en udvikling, vil vi selvfølgelig handle i overensstemmelse hermed, men lige nu tror jeg ikke, Kommissionen har mulighed for at gøre noget.

Flemming (PPE-DE).
Fru kommissær, alderdom er Europas fremtid og - håber jeg - også jeres egen fremtid. Jeg har allerede nået alderdommen - jeg er 70 år. Jeg er også meget stolt af, at Den Europæiske Union med artikel 13 i Amsterdam-traktaten har en forfatning, der som den eneste i verden omfatter et forbud mod aldersdiskrimination. Dette forbud er imidlertid ikke med i konventets udkast. Derfor lyder mit spørgsmål: Ser De nogen som helst mulighed for på nuværende tidspunkt at påvirke konventet, således at dette unikke forbud mod diskrimination, som eksisterer i Europa i øjeblikket, også medtages i den nye forfatning?

Diamantopoulou
Både i den tekst, som netop er blevet forelagt konventet, og i chartret om grundlæggende rettigheder har man bibeholdt formuleringen vedrørende forskelsbehandling på grund af alder. Det er nøjagtig den samme formulering, som vi har i artikel 13, der er ingen ændringer. Den indgår i chartret om grundlæggende rettigheder og omhandler alder, race, religion og køn. Der er ikke sket ændringer i de områder, som forskelsbehandling vedrører.

Formanden.
Spørgsmål nr. 31 af Michl Ebner (H-0304/03):

Om: Ungdomsarbejdsløshed
Ungdomsarbejdsløshed er et meget alvorligt problem, som ganske vist behandles som sådant inden for EU, men som kræver en endnu større bevågenhed som følge af 10 nye staters tiltrædelse som led i østudvidelsen. EU-staterne bliver i fremtiden konfronteret med en tilstrømning af arbejdssøgende unge fra de nye medlemsstater, hvilket vil medføre en stigning i den nationale arbejdsløshed.
Er EU væbnet til at imødegå denne fremtidige tilstrømning? Er der allerede udarbejdet konkrete projekter? Hvilken slags hjælp yder Kommissionen, og hvilke mål følger den?

Diamantopoulou
Europa-Kommissionen har naturligvis gennemgået perspektiverne og de særlige problemer med hensyn til ungdomsarbejdsløshed i Europa efter udvidelsen.
For det første er der frygten for indvandrerstrømme. Som regel er det de yngste arbejdstagere, der flytter. Vi har foretaget undersøgelser, der viser, at bevægeligheden fra de 10 kommende medlemsstater til de 15 nuværende EU-lande vil være forholdsvis begrænset. Man regner med, at der sker en stigning de første år på omkring 250.000 personer årligt, hvoraf halvdelen vil være arbejdskraft, men arbejdskraftens bevægelighed vil begynde at dale hen mod slutningen af årtiet og komme ned under 100.000 personer.
Sådanne undersøgelser består naturligvis altid af en stor del prognoser, men de er temmelig overbevisende, hvis man tænker på, at de har taget højde for alle de gældende omstændigheder i hvert enkelt af medlemslandene.
Endvidere tyder tidligere erfaringer med udvidelser i Europa samt undersøgelsen af selve udvandringsfænomenet, at de unge vandrende arbejdstagere fra de nye medlemsstater i større omfang vil flytte til de velstående områder i deres egne lande, til store byer hvor arbejdsløshedsprocenten er forholdsvis lavere, og der er forholdsvis gode muligheder for at finde arbejde. De unge i de lande vælger først og fremmest deres egne byer og de områder i landet, der er mere udviklede, snarere end at tage til et andet land. Så vidt undersøgelsen af indvandrerstrømme.
Den anden ting drejer sig om de overgangsordninger for arbejdstagernes frie bevægelighed, som er vedtaget på europæisk plan. Som bekendt eksisterer der en aftale om arbejdstagernes frie bevægelighed i de to første år. Efter tiltrædelsen kan de enkelte medlemsstater beslutte at indføre fri bevægelighed, men de kan også udsætte det i fem år. Det er 5 + 2-bestemmelsen.
For det tredje er der strategien for beskæftigelsen og gennemførelsen af politikker, hvor EU har en merværdi. Her må vi sige, at Europa-Kommissionen de sidste tre år har haft et samarbejde med de enkelte ansøgerlande, hvor vi i virkeligheden forsøger at støtte udformningen af individuelle handlingsplaner til bekæmpelse af arbejdsløsheden. Der gøres en stor indsats for at inddrage foranstaltninger, som skal forebygge, at de unge forlader skolen, som er et alvorligt problem i mange af landene, ligesom der er forberedelser, der skal sikre, at der sker en investering i arbejdskraften med den nye generation af strukturfonde.
Mit svar omfatter som sagt tre grundlæggende emnegrupper. For det første indvandrerstrømme og undersøgelsen af fænomenet med mulige prognoser. For det andet den lovramme, som er skabt på europæisk plan, og for det tredje gennemførelsen af politikkerne for beskæftigelse.

Ebner (PPE-DE).
Hr. formand, fru kommissær, jeg vil gerne bede Dem uddybe den sidste del af Deres oplysende bemærkninger, specielt vedrørende anvendelsen af strukturfonde i forbindelse med uddannelse. De rejste især spørgsmålet om frafald i skolerne. Jeg tror, det er meget vigtigt, at Den Europæiske Union især fokuserer på uddannelse og skoling, så unge mennesker i tiltrædelseslandene kan få fordel af passende jobmuligheder i deres eget land. Hvad angår den grundlæggende holdning i disse lande, er det desuden vigtigt rent psykologisk, at unge mennesker ser, at der er muligheder for dem i EU, og at EU sikrer dem disse muligheder. Med hensyn til støtte spekulerer jeg derfor på, hvorvidt det i den henseende er muligt at iværksætte særlige tiltag via strukturfondene.

Diamantopoulou
Hr. Ebner, for tiden har vi den første forhandlingsfase om den næste generation af strukturfonde. Forhandlingen drejer sig både om, hvilke områder finansieringen med europæiske midler skal være rettet mod, og om prioriteringen af de sektorer, der skal finansieres. Her er der bred enighed om, at de menneskelige ressourcer bør prioriteres højt. Hvis der ikke sker store investeringer i menneskelige ressourcer, bliver der problemer med at udnytte midlerne, også til projekter og til virksomhedsstøtte. Forhandlingerne drejer sig således i vidt omfang om, at ansøgerlandene bør forberede - hvilket de allerede gør - strukturer, hvormed de kan finansiere strategien for beskæftigelse og finansiere infrastrukturen til uddannelsessystemerne og de nødvendige reformer, som alt sammen er af stor betydning for deres udvikling. Det er dog min fornemmelse, at man med den aftale, der allerede findes, også vil kunne sikre væsentlige ressourcer til de nye lande.

Bushill-Matthews (PPE-DE).
Som kommissæren ved, gjorde hun mig meget lykkelig i dag, men forhåbentlig har hun også gjort mange andre mennesker lykkelige! Jeg taler om arbejdet under rådsmødet i Luxembourg i dag samt om direktivet om atypiske arbejdstagere, som ikke er nået videre. Det er virkelig utroligt vigtigt for de unges beskæftigelsesmuligheder. Mange unge og unge studerende er afhængige af midlertidig beskæftigelse mellem semestrene, og de vil derfor være lige så glade som jeg for de manglende fremskridt i dag.
Mit spørgsmål til kommissæren går i virkeligheden på, om hun vil overveje - og jeg beder hende blot om at foretage en overvejelse ikke om at forpligte sig - at sige endeligt farvel snarere end au revoir til dette direktiv. Hvis hun vil gøre det, gør hun ikke blot mig, men også en masse unge mennesker gladere.

Diamantopoulou
Hr. Bushill-Matthews, vil Dfe acceptere at blive kaldt for en charmerende provokatør?

Det er sandt, at vi ikke var specielt fremgangsrige i dag. Som De ved, er direktivet om vikaransatte imidlertid meget vanskeligt og kompliceret. Det er helt afgørende for dette direktiv, at vi finder en balance mellem fleksibilitet og sikkerhed.
Jeg er bestemt ikke klar til at sige adieu. Som jeg sagde på min pressekonference i dag, siger jeg au revoir, ikke "farvel". De kan derfor forvente en ny fase med forhandlinger om dette direktiv.

Lage (PSE).
Hr. formand, tillad mig at deltage i denne meget interessante debat og nævne, at jeg er enig i de svar, som kommissæren har givet. Jeg mener dog, at problemet med ungdomsarbejdsløsheden næsten er et falsk problem, eftersom vi, hvis vi formår at øge den økonomiske vækst i Europa, kan skaffe beskæftigelse og få brug for mange unge, og derfor er de unge fra de lande, der nu træder ind, som kan komme og konkurrere på De 15's arbejdsmarked, et gode og ikke et problem. Måske vil der opstå et problem i de lande, som de forlader. Kort sagt: Det er den økonomiske vækst, der har den afgørende rolle at spille for at absorbere de unge, og denne økonomiske vækst bør ligge alle på sinde. De unge indvandrere er altid et gode. Hr. Bushill-Matthews ved udmærket, hvordan de unge portugiseres og de portugisiske indvandreres bidrag har været afgørende for den store velstand, som hans land, Luxembourg, i øjeblikket nyder.

Diamantopoulou
Jeg er helt enig, men jeg vil gerne give Dem nogle tal. For at nå målet om fuld beskæftigelse i 2010 skal vi oprette 22 millioner arbejdspladser til de 25 nye lande, før vi når en arbejdsløshed i hele Europa på omkring 3,5 % - 4 %. Er det realistisk? Som De helt korrekt var inde på, har vi - på betingelse af en udviklingstakt og af gennemførelsen af de vedtagne reformer - tal fra tidligere, der viser, at vi i løbet af fire år oprettede 5 millioner arbejdspladser alene i de 15 lande. En kombination af udvikling og reformer kan altså give det ønskede resultat.
For det andet vil jeg sige, at problemet tydeligvis ligger i de lande, som indvandrerne kommer fra. Vi har fænomenet "hjerneflugt", hvor landene mister menneskelige ressourcer i den mest erhvervsaktive alder, de klogeste og modigste personer, og det er meget vigtigt, at landene holder på de menneskelige ressourcer. Derfor er vores taktik, navnlig med strukturfondene, at investere i menneskelige ressourcer, især i disse aldersgrupper.

Formanden.
Spørgsmål nr. 32 af Roy Perry (H-0316/03):

Om: Fejlagtig anvendelse af direktivet om erhvervede rettigheder med hensyn til britiske lektorer
Det Forenede Kongerige har i en skrivelse til Kommissionen meddelt, at det ikke er omfattet af artikel 3, stk. 2, i direktiv 77/187/EØF

Diamantopoulou
Jeg kan forsikre Dem om, at Kommissionen er fuldt ud opmærksom på vigtigheden og alvoren af spørgsmålene vedrørende den antageligt forkerte anvendelse af direktiv 77/187/EØF, efter at seminarierne i England og Wales overgik til den private sektor i 1990'erne.
Det har i sandhed medført en uafbrudt korrespondance med Kommissionens tjenestegrene siden 1996. Det ærede medlem er muligvis opmærksom på det faktum, at Kommissionens juridiske analyse afviger fra klagernes. Ifølge vores oplysninger har Det Forenede Kongerige nu gennemført direktiv 77/187/EØF korrekt i den nationale lovgivning. Følgelig er tvister vedrørende forkert gennemførelse principielt en opgave for de nationale domstole. Derfor har Kommissionens tjenestegrene ved flere lejligheder i årenes løb understreget, at de nationale domstole råder over det rette retsgrundlag for at behandle spørgsmål vedrørende den pågældende sag.
Man skal i den forbindelse huske på, at klagerne har henvendt sig til de nationale domstole uden succes.
Med hensyn til spørgsmålet om, hvorvidt kollektive overenskomster er juridisk bindende i Det Forenede Kongerige, vil jeg gerne understrege, at det også er et spørgsmål om fortolkning af den engelske lovgivning, hvilket ofte kræver en saglig vurdering. Direktivet og i særdeleshed artikel 3, stk. 2, forpligter ikke en medlemsstat til at ændre den juridiske karakter af kollektive overenskomster. Endvidere, selv om kollektive overenskomster generelt set ikke er juridisk bindende i Det Forenede Kongerige, er der intet, der forhindrer dem i at blive juridisk bindende, hvis de inkorporeres i en ansættelseskontrakt og dermed bliver en del af kontraktbetingelserne.
Om dette er tilfældet eller ej, er ofte vanskeligt at afgøre, og det kræver en saglig vurdering. I modsætning til konklusionen fra Employment Appeal Tribunal i klagernes tilfælde handlede en nylig retsafgørelse om en sådan bindende kollektiv overenskomst, der finder anvendelse inden for det nationale sundhedsvæsen. I denne retsafgørelse erkendte De Europæiske Fællesskabers Domstol udtrykkeligt, at det om nødvendigt er op til de nationale domstole at afgøre, om fordelene ved en kollektiv overenskomst binder overførslen og dermed også erhververen i henhold til artikel 3, stk. 2.
Følgelig vil en kollektiv overenskomst, der ikke kan håndhæves inden overførslen, heller ikke håndhæves efter overførslen.

Perry (PPE-DE).
Jeg er taknemmelig over, at dette spørgsmål er kommet med i spørgetiden. Jeg lyttede med stor interesse til kommissærens svar, men hun ved udmærket, at det er en ringe trøst for mange lektorer i Det Forenede Kongerige, der regnede med, at de fik de samme rettigheder, som de havde i deres tidligere job. De troede, at med direktivet om virksomhedsoverdragelser havde håb om beskyttelse af deres rettigheder. Resultatet har været, at de, der valgte at benytte disse rettigheder, har oplevet 10 års lønstop, 10 års fastfrysning af forfremmelsesmuligheder samt fjernelse af pensionsrettigheder.
Vil kommissæren her i eftermiddag sige, om hun mener, at de med rette kan konkludere, at direktivet om virksomhedsoverdragelser - som de troede, ville beskytte dem - har været en helt igennem værdiløs EU-retsakt?
Diamantopoulou
Som De udmærket ved, er der to forskellige problemer. For det første er der omskrivningen til national ret og vores vurdering heraf, og for det andet er der gennemførelsen. Der har været tusindvis af siders korrespondance i denne sag over mange år. Hvad angår omskrivningen til national ret, foreligger der nu en retsafgørelse, ifølge hvilken omskrivningen til national ret er acceptabel, og der er ikke noget problem med Det Forenede Kongeriges regering.
Med hensyn til det andet problem, gennemførelsen, er det op til de nationale domstole at afgøre, om direktivet gennemføres korrekt eller ej, og der foreligger en afgørelse fra de nationale domstole, så Kommissionen kan ikke gå videre.

Howitt (PSE).
Jeg er glad for, hvad kommissæren siger om den britiske regerings overholdelse af lovgivningen. Jeg har selv modtaget henvendelser i lignende sager, særligt vedrørende den manglende beskyttelse af pensionsrettigheder under direktivet om virksomhedsoverdragelser, sådan som det er tilfældet hos en virksomhed i Boreham Wood i min valgkreds. Jeg vil gerne vide, om kommissæren kan lære noget af den sag, som jeg og min kollega har bragt på bane, med hensyn til kommende revisioner af direktivet, selv om det angiveligt ikke er muligt at gå videre med sagen i henhold til de gældende regler.

Diamantopoulou
Nej, der er ikke noget undervejs, hvad angår ændringer af dette direktiv.

Formanden.
Mange tak, fru Diamantopoulou.
Da den tid, der er afsat til spørgetiden, er udløbet, vil spørgsmål nr. 33-55 blive besvaret skriftligt.

Bouteflika
Hr. formand, ærede medlemmer, mine damer og herrer, jeg vil først takke Europa-Parlamentets formand, Pat Cox, for hans venlige invitation, og modtagelse af min delegation og mig selv og for de pæne ord, som han har sagt om mig og det algeriske folk, og som er et bevis på vores stærke forbindelser med de europæiske folk.
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg henvender mig til dem, mens det algeriske folk endnu er ved at fjerne eftervirkningerne af det forfærdelige jordskælv, som har fået dem til at sørge, at hele sårene og traumaerne efter denne katastrofe, genopbygge ruinerne og genskabe livet i de ødelagte byer og landsbyer. Det ligger mig meget på sinde at give udtryk for vores dybe taknemmelighed for den solidaritet og sympati, som Europa-Parlamentet har vist os, og for alle de former for bistand, som de europæiske lande straks sendte til katastrofeområdet.
Dette spontane udtryk for solidaritet har været til stor trøst for det algeriske folk, og jeg vil gerne på deres vegne og på vegne af de familier, der har været så hårdt prøvet, endnu en gang give udtryk for vores følelser af dyb taknemmelighed over for alle dem, der har stået på vores side under denne grusomme prøvelse.
Hr. formand, den 22. april 2002 beseglede Algeriet og EU ved højtideligt at underskrive en associeringsaftale i Valencia i Spanien en ny og bæredygtig forbindelse med fremtidig solidaritet og samarbejde.
Aftalen er et egentligt økonomisk anker, der forbinder Algeriet med EU, og det er et bevis på vores stadige ønske, som vores europæiske partnere deler, om at basere vores forbindelse på de væsentlige værdier, gensidig respekt, fælles velfærd og venskab.
De forpligtelser, som vi sammen indgik ved den lejlighed, giver mulighed for at uddybe den politiske dialog mellem Algeriet og EU til fordel for et globalt partnerskab, som forhåbentlig lever op til vores forventninger.
Var det ikke et varsel, at Rom-traktaten blev underskrevet af et Frankrig, som havde fuld suverænitet over et Algeriet, som allerede på tredje år var midt i en national befrielseskrig, og som ikke desto mindre stadigvæk var opdelt i tre franske departementer? Var der dengang en eneste af de stater, der havde underskrevet Rom-traktaten, der havde god smag og åndsnærværelse nok til at give udtryk for forbehold over for Algeriet, som var besat og kæmpede for sin frihed?
Denne forpligtelse er i overensstemmelse med Algeriets konsekvente holdning til fremme af et prioriteret samarbejde med Europa, som det beviste ved det væddemål, som Algeriet indgik om helt fra begyndelsen af 1970'erne at gøre Europa til dets vigtigste energimarked. Algeriet påtog sig sine forpligtelser meget tidligt i den forbindelse ved at bygge gasrørledninger gennem Italien og Spanien på vejen til et langsigtet samarbejde med Europa og derved give udtryk for en grundlæggende tiltro til europæisk integration og fremtidige muligheder for samarbejde med Europa.
Alt dette viser den vigtighed, som Algeriet altid har tillagt fremme af politisk dialog og økonomisk partnerskab med EU, og jeg kan kun glæde mig over, at underskrivelsen af associeringsaftalen har styrket denne holdning.
Vi har altid afholdt regelmæssige politiske samråd med EU. Der har været en livlig og konstruktiv dialog, der har omfattet udveksling af mange delegationer fra politiske partier og parlamentsmedlemmer, som har bidraget til at etablere en atmosfære af forståelse i vores forbindelse på baggrund af et gensidigt ønske om at kende hinanden bedre for at skabe et bedre samarbejde.
Hr. formand, i denne så svære tid for internationale forbindelser står Euro-Middelhavsområdet over for store udfordringer af forskellig art, som risikerer at forværre ustabiliteten og splittelserne mellem de to Middelhavskyster. Middelhavets sydlige kyst er Europas bløde mave, som en eminent leder fra det 20. århundrede engang sagde. Det var lige netop for at klare denne situation og beskytte os på forhånd mod disse farer, at vi sammen for syv år siden iværksatte den nyskabende Barcelona-proces, som alle landene i Middelhavsområdet skulle tilslutte sig.
For Algeriet er en sådan proces en strategisk referenceramme samt et vigtigt forum for politisk dialog og samarbejde og også et instrument, som er relevant til fremme af stabiliteten og sikkerheden i hele Middelhavsområdet. Det gav med sine mål og planlagte aktioner håb til befolkningen på Middelhavets sydlige kyst.
Dette håb får i dag endnu større betydning på et tidspunkt, hvor udvidelsen af EU med de østeuropæiske lande risikerer at trække EU-medlemsstaternes væk fra syden og mod øst og derved forskubbe det primære interessecenter fra Barcelona-processen.
Jeg er stadig overbevist om, at udvidelsen af EU burde være en kilde til værdifuld politisk inspiration, der kunne få os til at udtænke nyskabende samarbejdsformer mellem Europa og landene i det sydlige Middelhavsområde, og dæmpe den berettigede frygt for, at Europa fjerner sig fra sine sydlige naboer. Det er et spørgsmål om ligevægt, og jeg er sikker på, at EU er i stand til forene de forskellige krav. Vi må ikke glemme, at de også påvirker stabiliteten og sikkerheden på det europæiske kontinent.
Er det ikke rigtigt, at Algeriet to gange i historien modvilligt har været indblandet i to verdenskrige, hvor Europa var hovedscenen, og at Algeriet siden Sedan har deltaget i alle Frankrigs krige? Euro-Middelhavs-projektet, som vi uden tøven har kastet os ud i, betyder, at alle skal forpligte sig helt og fuldt til at gennemføre målsætningerne i Barcelona-erklæringen. I denne forbindelse skal vores aktioner tage højde for alle de implicerede partneres interesser og være en løsning på vores mange forskelligartede bekymringer. Følgelig skal det være en global, afbalanceret og multidimensionel strategi.
Hr. formand, den nye globaliseringssammenhæng fik os til at håbe, at vækst og udvikling ville foregå i samme tempo. Landene i Syd gik med til mange ofre, ofte under pres, for at blive en del af denne udvikling i verdensøkonomien, og tilpasningen til den nye situation har ofte omfattet smertelige justeringer og medført byrdefulde sociale følgevirkninger.
Vi må nu indrømme, at de lovede udsigter hidtil kun er blevet til virkelighed i de rige lande. Splittelsen mellem rige og fattige lande er blevet større og større. Den er nu en kilde til fattigdom, vold og intolerance, som ledsages af andre sociale svøber, såsom flugt fra landdistrikterne og folkevandringer.
Som led i oprettelsen af Euro-Middelhavs-frihandelsområdet har vi forpligtet os til med relativt korte tidsfrister at gennemføre langtrækkende ændringer af vores økonomiske og sociale system. Det er en kæmpeudfordring og omfatter store omvæltninger i de sociale og økonomiske strukturer.
Vi kan ikke tro på, at det vil lykkes at foretage sådanne ændringer, medmindre associeringsaftalen giver den algeriske økonomi, som allerede er belastet af de reformer, der er gennemført de sidste 10 år, midler til gradvis og harmonisk at blive integreret i verdensøkonomien og få den merværdi, som vil give den fuldstændig troværdighed, særlig med hensyn til at øge strømmen af europæiske investeringer.
Trods de vanskeligheder, som jeg lige har nævnt, har Algeriet iværksat et omfattende program til genoprettelse af økonomien og har bevilget midler på 7 milliarder dollars over en periode på fire år.
Dette er ikke helt nok i forhold til de igangværende reformer. EU's støtte er afgørende i denne fase, særlig i form af en fast forpligtelse til at blive ved med at holde investeringerne i gang.
Den ledsagende finansiering, der er bevilget til Euro-Middelhavs-partnerskabet som led i Meda-programmet, er desværre ikke tilstrækkelig i forhold til de forventninger, der er givet udtryk for. Budgetbevillingerne til Algeriet for den første og særlig den anden omgang af bevillingerne til det bilaterale Meda-program er et eksempel herpå.
Hr. formand, de sidste 12 år har været et frygteligt mareridt for algerierne, som, samtidig med at de har lidt under volden i forbindelse med en særlig brutal form for terrorisme, også har måttet klare naturkatastrofer med flere års tørke, oversvømmelser og flere jordskælv, hvor det seneste lige har ødelagt området omkring Algier. Selv om der spontant og generøst blev givet udtryk for international solidaritet i forbindelse med de sidste to naturkatastrofer, har befolkningen i Algeriet til gengæld måttet leve med følelsen af at være overladt til deres skæbne i al den tid, hvor de var udsat for afpresning, ødelæggelse og massakrer udført af terrorister, som hævdede at være motiveret af religiøse motiver, hvilket var det mest grusomme. Det har taget lang tid for den udviklede del af verden at forstå truslen fra dette fænomen, som har bemægtiget sig den ideologiske agtværdighed og brugt demokratiet til at overbevise den offentlige mening i Europa om, at den har ret til at ødelægge det algeriske samfund.
Disse terroristorganisationer har endog fået asyl og handlefrihed i en række større europæiske byer, hvor massakrene i Algeriet stadig gav anledning til spørgsmål og tvivl, hvilket viste en total uvidenhed om de interne forhold i Algeriet og den trussel, som det udgjorde mod resten af verden. Først efter begivenhederne i USA den 11. september 2001 ændrede verdens opfattelse sig, og det blev muligt at se terrorisme som en international svøbe, som det ville være nødvendigt at bekæmpe nådesløst på verdensplan. Jeg mener, at jeg kan sige, at fra det tidspunkt forstod man bedre Algeriets situation, og det algeriske folks ofre blev endelig fuldt ud værdsat.
Terrorisme er en trussel mod selve fundamentet for det civiliserede samfund. Det haster med at sætte en stopper for denne nihilistiske terroristkultur. Det er imidlertid endnu vigtigere at bekæmpe grundlaget ikke kun for terrorismens udtryk, men først og fremmest dens årsager, rødder og alt, hvad der nærer den. Verden vil aldrig kunne opbygge noget fast eller varende, medmindre den har dette mål fast for øje og prioriterer det. Fattigdom avler imidlertid vold, og hvis vi ikke bekæmper fattigdom, bekæmper den os. Og så kommer vi aldrig til fuldt ud at glæde os over en fredelig og sikker verden.
Efter 12 års kamp er de sikkerhedsmæssige forhold i Algeriet blevet forbedret betydeligt, men det er stadig nødvendigt med forsigtighedsforanstaltninger og beskyttelse på grund af de isolerede voldshandlinger, der forekommer fra tid til anden. Politikken med civilt sammenhold og national forsoning, som jeg indførte, lige så snart jeg blev indsat som præsident, har bidraget betydeligt til at dæmpe de sociale spændinger og har reduceret volden i forbindelse med terrorisme til det hidtil laveste niveau. I dag er volden ikke længere en hindring for at genoptage den økonomiske aktivitet og vækst eller for nationale og udenlandske investeringer.
På samme måde er det politiske liv blevet genoptaget, og sidste år blev der taget flere vigtige skridt til afholdelse af valg til den lovgivende forsamling og lokalvalg, som begge var krystalklare og fuldstændig gennemsigtige, og forfatningsændringen, som ophøjede amazigh til et nationalt sprog. Vores villighed til at skabe en retsstat, der overholder de demokratiske regler og respekterer den politiske pluralisme, er igen blevet styrket af disse demokratiske fremskridt.
Den algeriske regering er overbevist om, at styrkelsen af den demokratiske proces og fremskyndelsen af økonomiske og sociale reformer vil gøre det muligt at skabe og styrke et civilt samfund, der kan give sit bidrag til et opsving i Algeriet, samtidig med at den enkeltes rettigheder og pligter respekteres. Regeringens overordnede strategi prioriterer automatisk dialog og samråd og gør dem til ikke blot et instrument til politisk og social styring, men også en vægtig faktor til fremme af den nødvendige politiske og sociale konsensus.
I denne strategi, der er baseret på dialog, indtager økonomiske og sociale problemer og de mange sociale krav, der er en naturlig følge af disse problemer, en særlig plads på grund af de enorme byrder, der belaster en nationaløkonomi, der er i færd med at ændres og åbne op for markedsøkonomiens behov. Det er bestemt ikke let at gå fra planøkonomi til markedsøkonomi, ligesom det heller ikke er let at gå fra politisk streng statsstyring til demokratisk åbenhed. Hvad mere er, har markedsøkonomi ligesom demokrati sin oprindelse i en kultur, der ikke kan påtvinges.
På et andet plan sker konsolideringen af en retsstat også gennem en forpligtelse til en reform af uddannelsessystemet, de statslige strukturer og retsvæsenet. Reformen af straffeloven og loven om straffelovsproceduren, som Algeriet har påbegyndt, skal give større sikkerhed for domstolenes uafhængighed og pressefriheden, som vi er grundlæggende forpligtet til, og på denne måde forsøge at styrke de tilknyttede erhvervs etik.
I vores lande er for meget "stat" en skæv udvikling. Statens forfald fører på den anden side til katastrofe og anarki.
Spørgsmålet om menneskerettigheder er et af vores hovedanliggender. Det indgår i de skridt, som vi tager til at konsolidere en retsstat. Vi er bevidst om vores mangler på dette område, men vi ved alle, at i ethvert samfund kræver overholdelse af menneskerettighederne lang læretid, hvilket fører til en ægte menneskerettighedskultur. Det er vi meget opsat på, og vi arbejder videre på det. Oprettelsen af den nationale rådgivende komité for fremme og beskyttelse af menneskerettigheder er et svar på denne bekymring og viser, at vi er villige til at gøre fremskridt på dette område.
Med den associeringsaftale, der nu forbinder os med EU, kan vi udvide vores kontakter og handel med europæiske lande, og jeg er overbevist om, at det vil føre til en styrkelse af de demokratiske tendenser i Algeriet og mod større åbenhed over for menneskerettighedskulturen.
Hr. formand, mine damer og herrer, er det det rette sted, er det den rette tid? Det tror jeg, at det er, og jeg er i god tro. Det er derfor med smerte, at jeg igen henviser til mindet om ofrene for den krise, som Algeriet har gennemlevet. Jeg vil forsikre ofrenes familier, som jeg står her foran Dem, om den medfølelse, som hele det algeriske folk føler for dem i deres smerte. Det internationale samfund har ligeledes vist sin sympati og medfølelse for dem.
Lige efter det forfærdelige jordskælv, som rystede adskillige provinser eller wilayas, anmodede jeg de algeriske myndigheder om straks at mobilisere alle civile og militære ressourcer for at klare den nationale katastrofe.
Dagen efter vedtog Ministerrådet de nødvendige nødhjælpsbeslutninger, som regeringen omgående iværksatte. Således mobiliserede den nationale folkehær, sikkerhedsstyrkerne, civilforsvarsmyndighederne, lægetjenesterne og de paramedicinske tjenester, Sonelgaz, den algeriske vandforsyningsmyndighed og andre større offentlige tjenester med en udpræget pligtfølelse alle de tilgængelige menneskelige og materielle ressourcer og forenede deres indsats for at klare krisen og den tragiske situation, som Algeriet pludselig stod over for.
Når jeg taler til Dem her i dag, vil jeg gerne give udtryk for min taknemmelighed særlig for den store bølge af national solidaritet, som spontant opstod over hele landet hos alle borgere, og særlig de unge, som var opsat på at give deres brødre i nød hele nationens støtte.
Jeg ønsker også at understrege den store internationale solidaritet, som viser den agtelse, som Algeriet nyder i dag, og den respekt, som verden føler for det algeriske folk. Alle de lande, store og små, rige og mindre rige, som jeg nu udtrykker min taknemmelighed over for, samt de telefonopringninger og meddelelser med udtryk for kondolence og sympati, som jeg har modtaget, har givet udtryk for, at de er villige til at levere enhver materiel bistand, som Algeriet måtte have brug for, og de har været opsat på at vise deres oprigtige og broderlige solidaritet i form af praktiske gestus, som hele den algeriske befolkning sætter særlig pris på.
Jeg vil i den forbindelse særlig hylde de specialredningshold fra lande, som er vores brødre og venner, og som sammen med den nationale folkehær, civilforsvarsmyndighederne og de algeriske lægehold har gjort et beundringsværdigt og bemærkelsesværdigt arbejde og har ydet en bistand, som vi sætter stor pris på i disse vanskelige tider. Denne udsædvanlige kæde af national og international solidaritet er blevet usædvanlig godt understøttet af de fleste medier, som har gjort alt for i dette tilfælde at yde en ægte public service ved at stille deres kommunikations- og senderessourcer til rådighed for ofrenes familier.
Under disse triste omstændigheder må jeg understrege, at staten har gjort sin pligt, regeringen har påtaget sig sit ansvar, de offentlige institutioner og tjenester har spillet deres rolle, og statens civile og militære personale, de lokale myndigheder og de offentlige institutioner og virksomheder har gjort, hvad der blev forlangt af dem. Jeg har personligt kontrolleret, at hjælpen til ofrene fungerede smidigt, og overvåget iværksættelsen af alle former for foranstaltninger på dette område, samt sørget for, at alle institutioner i Algeriet stadig er mobiliseret til dette formål.
Til sidst vil jeg vende mine tanker til det folk, som har lidt, og som har mødt denne frygtelige prøvelse med eksemplarisk mod og værdighed. Jeg vil sige til dem her fra Parlamentet med Dem som vidne, at vi vil påtage os at genopbygge de områder, der er berørt af jordskælvet. Det algeriske folk har igen vist, at solidaritet ikke er et tomt ord for dem, og at de vil finde styrken og evnen i dem selv til at overvinde denne nye prøvelse.

Hr. formand, mine damer og herrer, stillet over for Europa søger det afrikanske kontinent efter en måde at slippe ud af sin underudvikling, og ligesom det europæiske kontinent forsøger det at opnå enhed gennem en bedre koordination af dets indsats og bedre anvendelse af ressourcerne. Det er hensigten at basere dette ambitiøse foretagende på et bredt økonomisk program, som for tiden kendes under navnet NEPAD, og som de afrikanske ledere igen har forelagt for G8-landenes statsoverhoveder på mødet i Évian. Jeg omtaler dette, fordi jeg ved, hvor interesseret europæere er i alt, hvad der angår Afrika, og fordi de altid har støttet afrikanernes bestræbelser på at deltage i udviklingen i verden.
I Afrika har udviklingen, som man kalder det "nye navn for fred", længe været mere forbundet med hæmmende byrder af egoisme end med generøse udbrud af et dynamisk begreb som samhørighed mellem nationerne.
De såkaldte tabte årti for udviklingslandene er blevet efterfulgt af mere af det samme, og fattigdommens, sultens og pandemiens spøgelse dukker konstant op igen i Afrika.
De afrikanske lande har lært meget af deres fiaskoer og fejltagelser, af deres økonomiske og sociale valg og af gennemførelsen af særlig restriktive tilpasningsprogrammer. Det står således ved enden af en vej, som har været lærerig, og vi kan nu begynde at overveje muligheden for en effektiv afrikansk integration, der skal udformes som et langsigtet, kompleks og multidimensionalt projekt og støttes af samarbejde med udlandet. Det er en mulighed, fordi Afrika modigt har foretaget en holdningsmæssig revolution for at sikre en fremtid med demokrati, fred og fremgang. Den beslutning, som organisationen til afrikansk enhed traf på topmødet i Algier til afskaffelse og forkastelse af forfatningsstridige ændringer i politiske styrer, var en historisk beslutning, der markerede en vigtig etape i Afrikas udvikling. I samme ånd fastsætter Det Nye Partnerskab for Afrikas Udvikling (nu kendt under navnet NEPAD) nye fremgangsmåder, som er baseret på specielt afrikanske bestræbelser, som er præget af ansvarlighed og solidaritet, såsom "gennemgang af ligemænd", som er en ordning, hvor de afrikanske statsoverhoveder frivilligt underkaster deres interne handlinger deres ligemænds seriøse og strenge vurdering. Den institutionelle struktur i Den Afrikanske Union omfatter forskrifter, der skal sikre, at de nationale regeringer er af en sådan art og fungerer demokratisk på en sådan måde, at de kan klare angreb og forsøg på at omvælte dem, således at den fælles afrikanske aktion er i overensstemmelse med regler, som ingen må bryde.
Det er yderst vigtigt, at vi virkelig får globaliseringen vendt til en mulighed for udviklingslandene i Syd ved at fremskynde nye former for partnerskab, der kan udløse dynamikken i bæredygtig vækst og udvikling. På denne baggrund skal globaliseringen, der giver sig udtryk i en sammentrækning i sted og tid, kunne gøres mere menneskelig og demokratisk, for hvis ikke man fremmer alle aktørers lige deltagelse i samtidshistoriens store bevægelse, risikerer man, at globaliseringen reelt kommer til at give frit spil til voldelige kræfter, der er fjendtligt indstillet over for nationale og internationale samfunds samhørighed.
De tragiske begivenheder den 11. september 2001, som var højdepunktet af rædsel, viser den sandhed, at der i verden af i dag og i morgen ikke findes noget tilflugtssted med sikkerhed og fremgang i omgivelser med sårbarhed, uroligheder og stor fattigdom.
Når den internationale debat pakker berettigede bekymringer ind for at stadfæste status quo, når følgerigtigheden i magtforhold har mere vægt end gensidig forståelse, og når fornuftens stemme kvæles eller ignoreres på den internationale scene, finder ekstremister en uudtømmelig nærende kilde i de uretfærdigheder, skuffelser og frustationer, som mennesker oplever til daglig.
Løsningen på voldsfænomenet ligger grundlæggende i korrekt forvaltning af internationale forbindelser og fremme af menneskerettighederne i deres udelelighed og universalitet på verdensplan. Det forudsætter, at det internationale samfund opgiver sin tidligere praksis og åbner sig for nye horisonter i sin søgen efter en skæbne, som er kvalitativt bedre for menneskene. Det forudsætter også, at Afrika får sin rimelige andel af fordelene ved væksten i verdensøkonomien og bliver et attraktivt center for strømmene af kapital og teknologi, som det mangler i så høj grad, således at det kan påtage sig det primære ansvar for dets egen udvikling og bidrage til en større ligevægt i det internationale samfund, der er ved at opstå.
Vi vil gerne tro, at mødet i Évian har styrket dette budskab, og at G8-landene har bekræftet deres tro på Afrikas genrejsning og fornyet deres beslutning om at give det al deres støtte i alles interesse.
Algeriet er et af de afrikanske lande, der grundlagde NEPAD, og dets aktiviteter på den afrikanske politiske scene afspejler den væsentlige rolle, som det spiller ved at påtage sig ansvaret for og løse de problemer, der opstår på vores kontinent.
Der er ved at opstå en ny dynamik i Afrika, hvad enten den drejer sig om at løse konflikter, uddybe den demokratiske proces, forbedre ledelsen, styrke den institutionelle kapacitet eller være bedre forberedt på at påtage sig ansvaret for den menneskelige dimension i udviklingen.
På et lavere plan arbejder vi sammen med vores andre partnere i Nordafrika for at give Den Arabiske Maghreb-Union indhold, som Algeriet for tiden har formandskabet for. Jeg har personligt tiltro til AMU's fremtid. Jeg har påtaget mig at omstrukturere den på et sundt og sikkert grundlag. Jeg har ikke opgivet håbet om snart at kunne indkalde til et topmøde i AMU, hvor vi kan genetablere det underregionale samarbejde. Algeriet er opsat på dette mål, som ikke kan gøres betinget af løsningen af spørgsmålet om Vestsahara, som i sidste ende kræver anvendelse af international ret og gennemførelse af FN's forligsplan, som vi fortsat støtter. Her spiller FN en central rolle, ligesom afholdelsen af den vigtige folkeafstemning om selvbestemmelse.
Den nylige udvikling i Mellemøsten, der er et følsomt område, og som har lidt så meget, er en stor udfordring for os alle på grund af den alvorlige trussel, som det udgør mod stabiliteten og sikkerheden i området og verdensfreden.
Det palæstinensiske folk, som er berøvet deres mest grundlæggende rettigheder, lider fortsat under rædslen ved en brutal besættelse, som har varet for længe, og de betaler en tung afgift over for Israels uforsonlighed og systematiske stædige modstand mod ethvert fredsinitiativ. Det sidste initiativ, køreplanen for fred, har givet anledning til intet mindre end 14 væsentlige forbehold fra Israel, som fuldstændig har ødelagt det ganske vist beskedne indhold i planen.
Det er på høje tid, at det internationale samfund og særlig FN's Sikkerhedsråd tager sig sammen og går ind på det palæstinensiske folks berettigede krav om endelig at få deres egen uafhængige stat ... (Bifald)... inden for rammerne af respekten af alle regionens folks ret til at leve i fred og sikkerhed. Vi håber, at Israels uacceptable uforsonlighed og gentagne krav ikke får det seneste forsøg på at finde en løsning i form af Kvartettens køreplan til at slå fejl trods indholdets noget usikre art.
Det er også på tide, at de syriske og libanesiske terrorister, der stadig er besat af Israel, befries og sendes tilbage til deres legitime ledere.
Situationen i Irak er også en kilde til stor bekymring i den arabiske verden. Algeriet går i denne sammenhæng ind for streng overholdelse af loven og international ret. Vi mener nu, at man opnår politisk stabilitet i Irak ved at genetablere landets suværenitet ...(Bifald)... og at det internationale samfund repræsenteret af FN skal inddrages reelt i enhver proces vedrørende politisk genopretning og genopbygning i Irak.
(Bifald)
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg har forsøgt at give et billede af situationen i Algeriet og en række andre spørgsmål, både interne og internationale, som bekymrer os. Jeg har forsøgt at give en bedre forståelse af situationen i Algeriet, som medlemmerne af Parlamentet altid kan vurdere selv ved at besøge os i Algeriet, hvor de altid er velkommen, og hvor vi med glæde modtager dem og lytter til deres kommentarer og især til deres råd. Sådanne udvekslinger, som er baseret på gensidig tillid samt et allerede etableret venskab, er vigtigere end nogensinde før, nu hvor vi er forbundet af en associeringsaftale, som styrker den gensidige solidaritet.
Hr. formand, mine damer og herrer, lad mig igen takke Dem for den velkomst, som De har givet min delegation og mig, og for at have villet lytte til, hvad jeg har at sige.
Herfra vil jeg med Deres tilladelse sige, at Algeriet også er beregnet til enten at klare sig eller at lære af dets onde skæbne. I en national bølge af forsoning mellem algierne vil håbets marker snart være grønne igen, og frugttræerne vil blomstre på ny. Modgangens og den nationale uenigheds vind vil uden tvivl være overvundet ved Guds nåde, og takket være det algierske folks stædighed, der er hærdet som stål gennem lidelser, og i en stadig mere indbyrdes afhængig og solidarisk verden takket være det internationale samfunds bistand og støtte.
(Kraftigt bifald)

Formanden.
Hr. formand, jeg takker Dem for Deres officielle besøg i Europa-Parlamentet. Det er, som jeg allerede har understreget, et besøg uden fortilfælde og derfor det første. Jeg vil gerne takke Dem for Deres fascinerende tale, som har rørt os alle, og som vi har lyttet til med stor interesse.
Mine kære kolleger, forhandlingen er afsluttet.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er indstilling ved andenbehandling (A5-0154/2003) fra Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om Rådets fælles holdning med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets forordning om grænseoverskridende overførsel af genetisk modificerede organismer (15546/1/2002 - C5-0081/2003 - 2002/0046(COD)) (Ordfører: Sjöstedt).

Sjöstedt (GUE/NGL)
Tak, hr. formand. Da man forhandlede sig frem til Cartagena-protokollen i 2000, indebar det en betydelig succes for Den Europæiske Union. Det var også en succes for alle os, der ønsker, at den frie handel skal eksistere sammen med hensynet til miljøet og respekten for forbrugerne. Gennem protokollen præciseres vilkårene for den globale handel med genetisk modificerede produkter. I dag har 49 lande ratificeret protokollen. Der mangler kun, at ét land mere ratificerer protokollen, før den træder i kraft.
I det lovudkast, som vi nu skal diskutere, fastsættes EU's regler for eksport af genetisk modificerede organismer. I og med at Den Europæiske Union vedtager disse regler, opfylder den kravene i Cartagena-protokollen. Disse nye regler kommer netop på det rigtige tidspunkt, og de kan eventuelt også fungere som forbillede og inspiration for stater, som netop nu er i færd med at udarbejde deres egne regler. Sammenlignet med Kommissionens forslag er de regler, som vi skal vedtage i morgen, lidt strengere og lidt tydeligere. De ligger i højere grad på linje med protokollens krav og går endnu længere på visse områder.
I Parlamentet har vi fokuseret på at skærpe forslagene på visse nøgleområder. Vi har sørget for, at regler og definitioner ikke bliver svagere end det, der foreskrives i protokollen, og at der nu altid kræves udtrykkelig godkendelse fra importlandet, for at eksporten kan finde sted. Det siges nu helt klart i forslaget til retsakt. Det slås fast, at et manglende svar fra importlandet aldrig kan opfattes som en stiltiende godkendelse. Importlandets lovgivning skal altid respekteres. I forslaget slås det fast, at vi ikke må eksportere noget fra EU, som ikke er tilladt inden for EU. Det fremgår, at man skal sikre en høj grad af åbenhed, og at offentligheden skal informeres om den eksport, der finder sted. Det tydeliggøres også i forslaget, at der skal være tale om et tydeligt ansvarsforhold, således at det er den egentlige eksportør, som anmelder eksporten.
Alt i alt betyder den tekst, som vi nu skal vedtage, at Europa-Parlamentet har vundet gehør for omkring 80 % af det, vi ønskede at gennemføre ved førstebehandlingen. Vi har også forhandlet om dette forslag med Ministerrådet. Coreper har allerede vedtaget den tekst, som vi skal vedtage i morgen. På den måde kan vi undgå en forligsprocedure, og lovgivningen vil ligge klar, når protokollen træder i kraft på globalt plan. Det har været muligt takket være en betydelig grad af sammenfaldende synspunkter mellem Ministerrådet og Parlamentet. Der har også været tale om en tydelig kompromisvilje og en vilje til at arbejde hurtigt de politiske grupper imellem. Det er sket efter et godt samarbejde med skyggeordførerne, som jeg vil takke, ingen nævnt, ingen glemt. Vi har også haft et meget tæt samarbejde med først det danske og senere det græske formandskab. De fortjener også en tak. Det samme gælder de ansvarlige i Kommissionens miljødirektorat, som har været til meget stor hjælp.
Ved at vedtage disse regler viser vi, at miljøhensyn og respekt for udviklingslandenes lovgivning og nøglebegreber i EU's syn på den globale handel med genetisk modificerede produkter. Det er nødvendigt, fordi USA i øjeblikket presser på for at få en afgørelse om denne type spørgsmål inden for Verdenshandelsorganisationen (WTO). For nylig har vi set eksempler på, hvordan USA har dumpet genetisk modificerede levnedsmidler i lande, som ikke tillader disse i deres egen nationale lovgivning. Dette viser med stor tydelighed, hvor vigtigt det er, at EU netop på dette tidspunkt vedtager regler, som peger i retning af en mere ansvarsfuld, troværdig og langsigtet holdning til disse komplicerede og meget kontroversielle spørgsmål.

Wallström
- (SV) Hr. formand, ærede medlemmer af Europa-Parlamentet. Først vil jeg på svensk takke ordføreren, Jonas Sjöstedt, for et udmærket stykke arbejde i dette meget komplicerede spørgsmål. Det er et spørgsmål, som har stor betydning, ikke kun for os europæere, men også for resten af verden og navnlig for udviklingslandene.

Wallström
Hr. formand, det aktuelle forslag hænger sammen med EU's nylige ratifikation af Cartagena-protokollen om biosikkerhed. Som vi allerede har hørt, er det overordnede formål med denne FN-aftale at indføre fælles regler for grænseoverskridende overførsel af GMO'er for at beskytte biodiversiteten og menneskets sundhed på verdensplan.
EU skal leve op til sine internationale forpligtelser og gennemføre bestemmelserne i protokollen om biosikkerhed i vores egen lovgivning. Det er formålet med de forslag, vi diskuterer i dag.
Kommissionen har allerede udtrykt forbehold vedrørende nogle politiske punkter i denne procedure, særligt fordi den fælles holdning, der blev vedtaget under førstebehandlingen, går ud over bestemmelserne i protokollen om biosikkerhed på en lang række punkter. Trods forbeholdene er Kommissionen villig til at samarbejde på baggrund af den pakke af kompromisændringsforslag, som vi diskuterer i dag, for at øge chancerne for at nå til enighed under andenbehandlingen. I en ånd af kompromisvilje vil Kommissionen således ikke modsætte sig pakken. Kommissionen mener imidlertid fortsat, at det kunne have været bedre at holde sig tættere op ad bestemmelserne i protokollen for ikke at lægge en urimelig stor byrde over på EU's eksportører. 
Ikke desto mindre finder Kommissionen det vigtigt at gøre hurtige fremskridt for at få gennemførelseslovgivningen vedtaget inden protokollens ikrafttræden. Som hr. Sjöstedt sagde, sker det snart, da 49 lande allerede har ratificeret den, og der skal indgives 50 ratifikationsinstrumenter, for at den kan træde i kraft.
Jeg vil understrege, at EU helt fra starten har været en vigtig aktør under disse internationale forhandlinger. Jeg husker det tydeligt, da det var min første opgave som ny kommissær. Vi skal sende et klart signal om, at vi agter at leve op til vores forpligtelser, og vi skal være klar til fuldt ud at gennemføre protokollen straks efter dens ikrafttræden, hvilket nu skulle ske inden for nogle få måneder.
Kommissionen kan støtte den pakke af ændringsforslag, der er forelagt Parlamentet til godkendelse som en del af et kompromis. Pakken består af ændringsforslag 19-26. Jeg vil kort kommentere nogle af ændringsforslagene fra pakken for at illustrere Kommissionens holdning.
Ændringsforslag 19 anerkender behovet for at respektere den importerende part eller ikke-part, der kan reguleres af rammerne for sikkerhed i overensstemmelse med protokollen. Det er i overensstemmelse med den holdning, som Kommissionen har indtaget ved adskillige lejligheder i internationale fora, nemlig at man respekterer landenes ret til et frit informeret valg, hvad angår GMO'er. Kommissionen kan således acceptere ændringsforslag 19.
Den kan acceptere ændringsforslag 24-26 om at forbedre offentlighedens adgang til oplysninger vedrørende grænseoverskridende overførsel af GMO'er i overensstemmelse med den overordnede ramme for offentlighedens adgang til miljøoplysninger og i overensstemmelse med direktiv 2001/18/EF om udsætning af GMO'er i miljøet.
Ændringsforslag 21 og 22 indeholder en forpligtelse til at vente på forudgående skriftligt samtykke, inden man eksporterer GMO'er. Kommissionen mener, at det går ud over protokollen om biosikkerhed, og det er også det eneste ændringsforslag i pakken, som Kommissionen havde alvorlige forbehold over for. Som en del af det overordnede kompromis kan Kommissionen imidlertid tilslutte sig begge ændringsforslag.
Afslutningsvis vil jeg sige, at Parlamentet har arbejdet hurtigt og gennemsigtigt i tæt samarbejde med Kommissionen og Rådet. Jeg vil derfor atter takke ordføreren, hr. Sjöstedt, for hans indsats.

Sommer (PPE-DE).
Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, jeg vil også gerne begynde med at takke ordføreren, hr. Sjöstedt, for det positive og fair samarbejde. Jeg vil også gerne takke Kommissionen samt det danske og naturligvis især det nuværende græske formandskab, som har arbejdet engageret på at opnå et kompromis mellem Parlamentet og Rådet.
Vi vil meget gerne undgå en forligsprocedure for denne betænkning, for den drejer sig, når alt kommer til alt, om gennemførelsen af Cartagena-protokollen om biosikkerhed og beskyttelse af den biologiske diversitet, som er en hjertesag for alle. EU spillede en vigtig rolle i forhandlingerne om Cartagena-protokollen. Det gør det så meget mere vigtigt at omsætte protokollen til fællesskabslovgivning nu og dermed udsende et klart politisk signal om vores fortsatte engagement.
Det, der har højst prioritet i forslaget her, er at finde en løsning, hvilket endnu ikke er lykkedes os, på spørgsmålet om EU's eksport af levende GMO'er til tredjelande. Gennemførlighed er her den vigtigste parameter. Vi skal fastlægge realistiske love, som kan gøres gældende i praksis. Jeg er derfor glad for, at Rådet i denne forordning ikke har indføjet en række ændringsforslag, der blev foreslået ved førstebehandlingen, f.eks. om at medtage hjælpestoffer. Ændringsforslagene havde til formål at gribe ind i igangværende lovgivningsprocedurer gennem denne betænkning om gennemførelse af Cartagena-protokollen. Med "igangværende lovgivningsprocedurer" mener jeg lovgivningen om genetisk modificerede fødevarer og foderstoffer, mærkning og sporbarhed. Vi drøftede dette og stemte om det ved andenbehandlingen i udvalget for bare to uger siden. Resultatet var næsten lige, meningerne er delte, og det er stadig usikkert, hvordan plenarmødet vil stemme i juli. Det ville derfor være helt forkert at prøve at forudsige resultatet.
Der er også først stemt om dette forslag til direktiv om miljøansvar ved førstebehandlingen. En endelig beslutning om dette spørgsmål er i hvert fald ikke i sigte endnu. Derfor blev alle udtalelser om ansvarsspørgsmålet i forbindelse med GMO'ers og hjælpestoffers sporbarhed i den aktuelle betænkning om grænseoverskridende overførsel eftertrykkeligt afvist. Disse spørgsmål har intet at gøre med gennemførelsen af Cartagena-protokollen i fællesskabslovgivningen. Relevante ændringsforslag fra førstebehandlingen nåede imidlertid heller ikke til denne andenbehandling.
Det glæder mig, at Rådet har besluttet principielt at vedtage mine ændringsforslag vedrørende undtagelser i anmeldelses- og informationssystemet for GMO'er i transit og i lukkede systemer. Disse undtagelser er nødvendige for at sikre, at forskningen ikke hindres. Rådet har også gjort det klart, at proceduren for forudgående informeret samtykke, der anføres i Cartagena-protokollen, kun skal gælde de første overførsler. Omvendt skaber dette en undtagelse i informationsproceduren for GMO-eksport til et tredjeland, hvis dette tredjeland allerede har godkendt, at et andet land kan importere den samme GMO. Undtagelsesbestemmelserne er nødvendige, fordi proceduren for forudgående informeret samtykke, som informationsproceduren i dette tilfælde, ikke garanterer nogen forbedret sikkerhed og simpelthen ville vanskeliggøre grænseoverskridende overførsel unødvendigt.
Jeg er af den opfattelse, at betænkningen her med alle de kompromiser, vi har foreslået, er god og kan gennemføres, og jeg opfordrer alle til at stemme for alle kompromisændringsforslagene. Det vil bringe os på ret kurs, og vi kan undgå en langvarig forligsprocedure.

Lund (PSE).
Hr. formand, jeg vil også gerne sige en stor tak til hr. Sjöstedt for et fremragende arbejde med at få gennemført Catagena-protokollen om biosikkerhed i Europa. Der har været vist en stor åbenhed og et meget stort ønske om at nå resultater fra Sjöstedts side, men jeg finder også, at Kommissionen og Rådet - både det danske formandskab og det græske formandskab - har medvirket meget positivt, således at vi nu kan undgå en langvarig forligsudvalgsbehandling.
Vi får nu et højt beskyttelsesniveau i forhold til reglerne for eksport af GMO'er fra EU, og specielt udviklingslandene, synes jeg, bliver beskyttet på en god måde - de får en reel valgsituation i forbindelse med import af GMO-produkter, selv om de jo kan tænkes at blive udsat for en ganske aggressiv markedsføring fra dele af industrien.
Langt de fleste af Parlamentets ændringsforslag er blevet accepteret, og det betyder, at vi kan få Catagena-protokollen gennemført uden svækkelser, uden politisk bestemte svækkelser - tværtimod med visse skærpelser i forhold til protokollens ordlyd. Det indebærer bl.a., hvad jeg ser som det allervigtigste, at der ikke kan ske en eksport af GMO'er, uden at importlandet udtrykkeligt samtykker. Det er ikke nok, at der blot er en manglende reaktion - det kan ikke udlægges som et stiltiende samtykke. Der skal et udtrykkeligt samtykke til, og det, synes jeg, har været helt afgørende i disse forhandlinger.
Efter min mening yder resultatet et vigtigt bidrag til det samlede lovkompleks, vi nu snart får omkring GMO'erne, til beskyttelse af vores sundhed, men frem for alt til beskyttelse af den biologiske mangfoldighed, selv om man nu har åbnet for dette med at kunne genmanipulere naturens produkter. Men dette er et godt bidrag til det samlede billede.

Evans, Jillian (Verts/ALE).
Hr. formand, jeg vil også takke ordføreren for hans udmærkede arbejde med dette emne, der har gjort det muligt for os at nå til enighed her under andenbehandlingen. På et tidspunkt, hvor GMO'erne er genstand for en intens debat i ikke blot Europa, men også resten af verden, er det afgørende, at vi i det mindste kan blive enige om nogle aspekter af forordningen.
Blandt de vigtigste punkter i denne betænkning er kravet om forudgående skriftlig samtykke fra importlandet, inden en grænseoverskridende overførsel af GMO'er kan finde sted, Kommissionens pligt til at stille eksportanmeldelser til rådighed for offentligheden samt kravet til medlemsstaterne om at forebygge tilfældig grænseoverskridende overførsel af GMO'er. Sidstnævnte hænger sammen med øjeblikkets store debatemne, sameksistens.
Vi taler her om at gennemføre Catagena-protokollen, der dækker eksporten af GMO'er til lande uden for EU. Som andre allerede har sagt, træder protokollen i kraft, når den er ratificeret af 50 lande. Jeg var glad for at høre kommissæren sige, at 49 lande plus Det Europæiske Fællesskab allerede har ratificeret den. Da otte medlemsstater har ventet på vedtagelsen af denne forordning, vil en positiv afstemning i morgen næsten være ensbetydende med Catagena-protokollens ikrafttræden. Det vil få stor betydning for specielt de fattigste lande, der får mulighed for at vælge, om de ønsker at acceptere GMO'er - en valgmulighed, som vi ønsker, at alle skal have, herunder også de mennesker, der er afhængige af hjælp.
Flemming (PPE-DE).
Hr. formand, fru kommissær, det glæder mig meget, at det har været muligt for Rådet, Kommissionen og Parlamentet at indtage et fælles standpunkt her. Det ville have været trist, hvis det ikke havde været muligt at opnå enighed om et så vigtigt emne.
Som hr. Lund allerede har nævnt, vedtog Rådet i første omgang enstemmigt, at eksportørerne skal have godkendelse fra det importerende land, før de foretager den første grænseoverskridende overførsel. For at møde Kommissionen på halvvejen stemte Rådet og Parlamentet så for kravet om, at denne godkendelse skulle foreligge skriftligt forud for den første grænseoverskridende eksport af en GMO.
Det var også muligt at opnå enighed mellem Parlamentet, Rådet og udvalget med hensyn til eksportørernes anmeldelsesdokumenter. Eksportøren skal i mindst fem år opbevare oplysninger i tilknytning til en anmeldelse samt bekræftelsen af modtagelsen fra den kompetente myndighed i det importerende land. Eksportøren skal desuden sende disse dokumenter til myndigheden i medlemsstaten, hvorfra GMO'en eksporteres, samt til Kommissionen. Kommissionen gør derefter dokumenterne tilgængelige for offentligheden i overensstemmelse med EU's forordninger om adgang til miljøoplysninger.
Jeg er sikker på, at den nye enighed mellem Rådet, Europa-Parlamentet og Kommissionen vil give offentligheden lejlighed til at få oplysninger til enhver tid om alt, hvad der sker. Jeg er i hvert fald sikker på, at disse bestemmelser vil være effektive. Jeg håber, at denne nye forordning vil overvinde det meste af offentlighedens mistillid til GMO'er.

Bowe (PSE).
Hr. formand, ligesom alle andre hilser også jeg denne betænkning velkommen. Vi skal ikke undervurdere betydningen af det fremskridt, vi gør med morgendagens afstemning i Parlamentet. Det vil bringe alle EU-landene i overensstemmelse med Cartegena-protokollen og sætte dem i stand til at ratificere den. Ratifikationerne vil få protokollen til at træde i kraft. Derefter vil flere lande i verden hurtigt ratificere den for at sikre sig, at de kommer med til den første konference i april 2004 for de parter, der vil føre Cartegena-protokollen ud i livet inden for rammerne af et internationalt handelssystem.
Det hilser jeg velkommen. Det er et glimrende fremskridt. Det viser, hvordan vi kan indføre den nye gensplejsningsteknologi. Vi kan kontrollere den, bruge den, markedsføre produkterne og give folk valgmuligheder, uanset hvor i verden de befinder sig, og uanset om de er rige eller fattige.
Jeg glæder mig over denne betænkning, fordi den vil vise os en strategi for fremtiden. Vi mangler kun den sidste brik i EU-lovgivningens puslespil for at kunne gennemføre en objektiv kontrol med brugen af GMO'er, og det er sporbarhedskravene i lovgivningen om mærkning, som vi håber at kunne præsentere for Europa-Parlamentet i næste måned.
Det er en pragmatisk og fornuftig fremgangsmåde. Det er en metode til indførelse af disse nye teknologier til gavn for alle. Jeg håber, at vi kan lære af det, vi gør i morgen, når vi skal behandle yderligere lovgivning i næste måned.
Breyer (Verts/ALE).
Hr. formand, jeg vil også gerne takke ordføreren. Forordningen er en succes. Det betyder, at de otte resterende medlemsstater, der endnu mangler at ratificere protokollen, nu kan indlede processen. Protokollen kan således meget snart træde i kraft, og en ny epoke inden for international miljølovning tager sin begyndelse, en epoke med international genteknologilovgivning.
Protokollen om biosikkerhed er den første internationale traktat, som regulerer genteknologi, og som udtrykkeligt og udelukkende gør det. Vi må håbe, at de, der stadig bestrider, at der er forskel mellem genetisk modificerede og traditionelt fremstillede organismer, endelig vil tie.
Parlamentet har i høj grad forbedret denne forordning på flere punkter, ofte i et eksemplarisk samarbejde med Rådet. Forordningen går på mange vigtige punkter videre end, hvad der kræves i selve biosikkerhedsprotokollen. Det faktum, at alle grupper støtter det opnåede kompromis, er derfor opmuntrende og lovende for gennemførelsen af fremtidige miljøaftaler.
Scheele (PSE).
Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, jeg står nu over for den meget vanskelige, hvis ikke umulige, opgave at skulle finde på noget nyt at sige. Alt er allerede sagt, men endnu ikke af alle. Jeg vil derfor følge alle andres eksempel og udtrykke min tak til ordføreren for det gode arbejde og det positive samarbejde. Jeg vil også gratulere ham med det udmærkede omfattende arbejde og med hans situationsfornemmelse under forhandlinger, som har sat os i stand til at opnå et kompromis mellem de parlamentariske grupper og mellem de europæiske institutioner. Jeg er af den opfattelse, at det er absolut afgørende.
Det er allerede sagt flere gange her i dag, at Cartagena-protokollens hurtige ikrafttræden naturligvis er et spørgsmål, som ligger os alle på sinde. Jeg vil imidlertid ikke forpasse lejligheden til at udtrykke min store beklagelse over, at den største eksportør af genetisk modificerede organismer, nemlig USA, atter en gang står uden for i et så vigtigt spørgsmål, hvor globale multilaterale bestemmelser er afgørende. Vi står over for en stor politisk udfordring, nemlig at overbevise vores kolleger i USA om behovet for sådanne bestemmelser.
Det fælles standpunkt er også en stor succes. Alt i alt bifaldt Rådet næsten 70 % af det standpunkt, Parlamentet vedtog ved førstebehandlingen. Jeg noterer mig med tilfredshed, især som ordfører for genetisk modificerede fødevarer og foderstoffer, at der er ved at opstå en tradition her, nemlig at Rådet overordnet set følger Parlamentets standpunkt. Jeg håber, at afstemningen i morgen vil være et stort skridt på vej mod ratificeringen af Cartagena-protokollen.

Formanden.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0151/2003) af de Roo for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af direktiv 1999/32/EF med hensyn til svovlindholdet i skibsbrændstoffer (KOM(2002) 595 - C5-0558/2002 - 2002/0259(COD)).

Wallström
Først vil jeg takke ordføreren, hr. de Roo, for hans betænkning om Kommissionens forslag om svovlindholdet i skibsbrændstoffer. Jeg ved, at han overtog jobbet som ordfører sidst i marts, så jeg vil rose ham for hans effektivitet og opfordre Rådet til at følge hans eksempel.
Formålet med Kommissionens forslag er at begrænse skibsfartens emissioner af svovldioxid og partikler. Disse emissioner er direkte forbundet med svovlindholdet i skibsbrændstoffer, der for tiden er på 2,7 % eller 27.000 ppm sammenlignet med motorbrændstof, der har en ny svovlgrænse på 10 ppm. Vi foreslår derfor to nye svovlgrænser for skibsbrændstoffer - en grænse på 1,5 % for alle skibe i Østersøen, Nordsøen og Den Engelske Kanal, der er det internationalt vedtagne kontrolområde for svovlemissioner, den samme grænse på 1,5 % for passagerskibe, der sejler til eller fra havne i EU, samt en grænse på 0,2 % for alle skibe, der ligger ved kaj i fællesskabshavne.
Disse grænser vil give betydelige emissionsreduktioner, der er målrettet mod at reducere forsuringen i Nordeuropa og forbedre den lokale luftkvalitet i havne og kystområder. Blandt fordelene for menneskets sundhed kan nævnes, at der hvert år spares 2.000 livsår på grund af den forbedrede luftkvalitet.
Forslaget er omkostningseffektivt, idet fordelene opvejer omkostningerne med mere end to til én. Det er også praktisk og gennemførligt og udformet, så skibene kan få og på sikker vis bruge brændstof, der opfylder kravene, samtidig med at det er muligt at håndhæve bestemmelserne effektivt i havnene. På grund af skibsfartens globale karakter er det vigtigt, at det væsentligste element i forslaget er på linje med de internationalt vedtagne regler i Den Internationale Søfartsorganisations konvention om luftforurening, det vil sige MARPOL, bilag VI.
Ved udarbejdelsen af dette forslag arbejdede Kommissionen tæt sammen med erhvervslivet og aktører fra ikke-statslige organisationer for at sikre sig et resultat, der indeholdt miljømæssige ambitioner, samtidig med at det var politisk og praktisk gennemførligt. Vi vil overveje Parlamentets ændringsforslag med samme mål for øje.
De Roo (Verts/ALE)
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, jeg vil begynde med at takke skyggeordførerne, hr. Goodwill fra De Kristelige Demokrater, hr. Langen fra Socialdemokraterne og fru Thors fra De Liberale. Vi har haft et godt samarbejde.
Svovl i brændstof til havgående skibe, det lyder teknisk og kedeligt, men det er meget vigtigt både på grund af forsuringen og på grund af folkesundheden. I 2010 vil næsten lige så meget svovl stamme fra havgående skibe som fra alle andre kilder på landjorden tilsammen. Det skyldes, at vi allerede har gjort temmelig meget på land, tænk på de store skorstene på fabrikker og elektricitetsværker, men også på biler. Om et par år går vi mod 10 ppm. Men for havgående skibe gælder 27.000 ppm, det er næsten 3.000 gange så meget for havgående skibe som for biler.
Forsuring er stadig et stort problem. I mit eget land, Nederlandene, er f.eks. kun 10 % af naturen beskyttet mod forsuring. 90 % er ikke beskyttet. Hedeområder ændres stadig til græsområder. Sårbar natur går stadig til grunde. Derfor er jeg meget glad for, at vi sammen med alle politiske grupper har opnået et kompromis, som går meget længere, end hvad Kommissionen vil. Vi foreslår nemlig at indføre en svovlgrænse på 0,5 % i to faser. Først da griber vi forsuringsproblemet seriøst an.
Den anden grund til, at vi vil gå så langt, er folkesundheden. De havgående skibe udstøder sorte kræftfremkaldende partikler, og disse partikler transporteres med vinden over afstande på over 50, 100 og endda i hundredvis af km. Dette aspekt har Kommissionen set bort fra. Derfor synes vi, at forslaget om kun at reducere til 1,5 % er for tyndt. Jeg vil gerne bede Dem, fru kommissær Wallström, om virkelig at fordybe Dem i denne sag og støtte det, som Europa-Parlamentet foreslår. Så gør vi disse havgående skibe helt rene på én gang og gør ikke arbejdet halvt.
Hvordan kommer vi til denne grænse på 0,5 %? Det er faktisk ambitiøst. En reduktion af svovlindholdet fra 3 til 1,5 % kan olieraffinaderierne foretage uden alt for ekstreme udgifter. At fortsætte og reducere til 0,5 % er teknisk muligt, men vil bestemt koste mere end tre gange så meget, og i sidste instans er det skibsrederne, som skal afholde disse ekstra udgifter. Kommissæren sagde også, at skibsfartsindustrien er en meget konkurrencedygtig business. Derfor er det meget glædeligt, at en virksomhed som P&O allerede har udrustet en af sine største færger med rensesystemer, på engelsk scrubber. Og det kostede kun 1,5 millioner euro, hvilket er billigt. Dermed fjernes svovlen for 95 %'s vedkommende og de kræftfremkaldende partikler for 80 %'s vedkommende, og også NOx-udstødningen reduceres med 10-20 %. Den anordning hedder en Eco-Silencer, fordi den også reducerer støjen betydeligt.
Jeg tror, at denne teknik - rensning - fungerer godt. Allerede i 1988 var der i Norge et skib med et sådant anlæg, det første i sin art. Men vi har i Parlamentets ændringsforslag tilføjet, at der først skal foretages et forsøg for at være sikker på, at systemet virkelig fungerer godt. Først hvis dette forsøg er lykkedes, vil vi åbne denne vej, inklusive et system med emissionshandel, således at det bliver muligt for virksomheder at udstyre det ene skib efter det andet med et sådant nyt system i stedet for alle sammen på én gang. Hvis de alle sammen skulle udstyres samtidig, eller hvis vi alle sammen samtidig reducerer til 0,5 %, hvad angår bunkerolie, ville det være meget dyrere. Et sådant emissionshandelssystem er billigere. Kort sagt går økologi og økonomi hånd i hånd. Derfor beder jeg Dem, kommissær Wallström, om endnu en gang at fordybe Dem i sagen og støtte Parlamentet i en reduktion på 0,5 %.
Der er lige en sidste grund til, at det er vigtigt at gøre noget ved disse partikler. Mange klimavidenskabsfolk siger, at disse partikler også har en negativ indflydelse på klimaet. Alle havgående skibe er tilsammen ansvarlige for 20 % af disse partikler. Også dette aspekt skal tages med i overvejelserne. Det er en tredje grund til at gå længere end 1,5 % og reducere til 0,5 %.

Lange (PSE)
Hr. formand, fru kommissær, i drøftelserne i Udvalget om Industripolitik har vi især fokuseret på de forskellige tekniske muligheder for at reducere svovlindholdet i skibsbrændstoffer. Vi startede ligeledes med at overveje den reelle effekt af en sådan reduktion. Vi kan anskueliggøre dette. Hvis De besøger en havn i EU - vi kan f.eks. tage Hamborg - og sætter Dem ned på havnen, så har De på den ene side busser, der overholder Euro-IV-normen og nu stort set ikke producerer partikelemission, og på den anden side ser De skibe - måske lægtere - hvor De rent faktisk kan se partiklerne blive frigivet. Der er naturligvis noget galt her, teknisk set. Det er derfor på sin plads at fremskynde de foranstaltninger, der skal vedtages med hensyn til skibsfart. I Hamborg stammer f.eks. 80 % af svovldioxidemissionen og ca. 20 % af partikelemissionen nu fra skibsfart, selv om der naturligvis er langt færre skibe på havet, end der er personbiler og lastbiler på landevejene.
Hvis vi tager i betragtning, at skibe udskiftes forholdsvis sjældent, og motorer har lang levetid, er det vanskeligt at opnå ret meget med udstødningsteknologien for dieselmotorer på kort sigt. Vi fokuserer derfor på teknologien til at reducere svolvindholdet i skibsbrændstoffer. Det har en direkte effekt, og hr. de Roo har allerede præsenteret os for tallene. Disse brændstoffer indeholder typisk 2,7 % svovl i forhold til 0,0001 % i bilers brændstoffer. Der er helt klart et stort potentiale her.
Vi skal blive enige om, hvilket reduktionsniveau vi skal opnå. Målet er at gennemføre en 0,5 % svolvgrænse for skibsbrændstoffer for at nå en reel reduktion i svovldioxid- og partikelemissionen.
Vi har brugt lang tid på at drøfte, hvordan vi fornuftigt kan nå dette mål, og valgte i sidste instans den totrinsløsning, som giver mulighed for udvikling. Jeg håber også, at De, fru kommissær, er enig i denne totrinsløsning, så vi endelig kan nå 0,5 % grænsen. Det støttes, som De kan se, af et stort flertal i Parlamentet.
Det ville naturligvis være bedre, hvis vi kunne fortsætte på basis af en international overensstemmelse her, fordi skibene jo selvfølgelig ikke kun tanker op i EU. Men MARPOL er i sig selv et tungt arbejdende fartøj, der, som kommissæren ved, giver få manøvremuligheder. Efter min mening - og forhandlingerne om de andre spørgsmål angående miljø og sikkerhed bekræfter dette - hvis EU er drivkraften her, vil MARPOL også begynde at bevæge sig. Med andre ord, hvis vi tager dette skridt mod en 0,5 % grænse, tror jeg, at vi har udsigt til at opnå mere solide aftaler om denne grænse på internationalt plan.
Efter vores opfattelse er opgaven ikke kun at beslutte sig for en specifik teknologi. Hvis det er muligt at reducere svolvdioxid- og partikelemissioner på anden måde end ved at reducere svovlindholdet, ville det naturligvis blive hilst velkommen. Målet er at reducere emissioner. Det er ikke vores opgave at beslutte, hvordan det skal gøres. I den forbindelse går jeg også ind for at undersøge alternative teknologier og, hvis denne gennemgang giver de rigtige resultater, også at gennemføre dem. Vi har derfor også åbnet døren for alternative teknologier her.
Omkostningsspørgsmålet kræver naturligvis megen overvejelse i Udvalget for Industripolitik. Brændstoffer med lavt svovlindhold koster naturligvis mere. Men som erfaringerne i Østersøen bekræfter, har brændstoffer med lavt svovlindhold den fordel, at det resulterer i lavere vedligeholdelsesudgifter og bedre brændstofeffektivitet, så den ekstra udgift ved at bruge brændstoffer med lavt svovlindhold i nogen udstrækning udlignes af omkostningsbesparelser. Jeg mener derfor, at for miljøet skyld, men også af økonomiske hensyn bør 0,5 %-grænsen være målet. Jeg ser dette som den rette vej, så lad os følges ad.

Goodwill (PPE-DE).
Hr. formand, som hr. Lange allerede har sagt, har vi gjort enorme fremskridt med hensyn til at reducere emissionerne fra gadekøretøjerne gennem indførelse af bedre teknologi i form af katalysatorer og motorer med mager benzinblanding samt gennem bedre brændstof - dieselolie med et maksimalindhold på 10 ppm i henhold til Euro-IV-normen.
Samtidig har vi problemet med, hvad vi skal stille op med restkoncentrationerne fra olieraffinaderierne, fordi vi tager svovlet ud af brændstoffet til gadekøretøjerne - det vil sige brændstof med 26.000 vægtdele svovl pr. million. Så selvfølgelig eksporterer vi til den tredje verden. Tankskibet Prestige var på vej med tung olie med et højt svovlindhold fra Estland til Singapore, men en stor del af restprodukterne anvendes i skibsfarten, hvilket flytter forureningen fra landjorden ud på havet. 
Vi har en international aftale i henhold til MARPOL-konventionens bilag VI om at reducere svovlindholdet i følsomme havområder til 1,5 % i Den Engelske Kanal, Nordsøen og Østersøen. Selv dette beskedne fremskridt vil koste en milliard euro årligt, og regningen vil i sidste ende skulle betales af de forbrugere, der køber varerne fra disse skibe.
Det er let nok at nå dette mål ved hjælp af råolie eller blandinger med lavt svovlindhold. Trin to som foreslået af hr. de Roo bliver dyrere, og vi skal nøje beregne de hermed forbundne udgifter, inden vi går videre med forslaget. Der er selvfølgelig en anden mulighed, hvor man ikke kun ser på brændstoffet som i biler, men hvor man anvender rensningsteknologi i form af de såkaldte "havvandsvaskere", og jeg er glad for, at kompromiset giver mulighed for at afprøve denne nye teknologi.
Mens vi taler, er to af P&O's færger, der sejler mellem Dover og Calais - en vigtig forbindelse mellem det gamle og det nye Europa - genstand for omfattende istandsættelser i Tyskland. Den ene af færgerne, Pride of Kent, udstyres med en katalysator, den såkaldte Eco-Silencer, mens dens søsterskib, Pride of Canterbury, ikke får dette udstyr, skønt den er klargjort til at få det på et senere tidspunkt. Jeg føler mig overbevist om, at disse forsøg vil vise, at fordelene ved at bruge denne teknologi er større end fordelene ved direktivet, idet svovldioxidemissionerne kan reduceres med 95 % sammenlignet med en reduktion på 40 % ved brug af brændstoffet. Det er et stort fremskridt i forhold til MARPOL-konventionens bilag VI, og det har ydermere den fordel, at partiklerne reduceres med 80 %, og at nitrogendioxidforureningen reduceres betydeligt.
Vi skal tage fat på de miljømæssige problemer, som fru Thors nævnte - navnlig virkningerne af at hælde svovlsyre i havet i visse havneområder samt problemet med bortskaffelse af slambeholdningerne på en miljømæssigt fornuftig måde.
Jeg vil gerne takke hr. de Roo samt selvfølgelig fru Hautala, der startede arbejdet med denne betænkning, samt de andre ordførere for den konstruktive måde, hvorpå de har forhandlet om en aftale i Parlamentet.
Thors (ELDR).
Hr. formand, fru kommissær, jeg takker normalt ikke medordførere, men denne gang vil jeg takke Alexander de Roo for et godt samarbejde, og det samme gælder alle kolleger. Vi har arbejdet åbent og konstruktivt.
Jeg er gået ud fra, at vi faktisk vil forbedre miljøsituationen i kyststaterne. Når vi ser på Kommissionens forslag, og når vi ser på Marpol-konventionens bilag VI i dag, kan vi notere, at den ifølge mine oplysninger skal træde i kraft ganske snart, idet 47,57 % af verdenstonnagen er tilsluttet det. Jeg må derimod sige, at det er en skam, at temmelig mange EU-lande ikke har ratificeret den, inklusive det land, jeg kender bedst. Men jeg synes, at eksemplet med Marpol viser, at Kommissionens forslag måske ikke var så ambitiøst, som vi havde ønsket, og at vi må gå videre.
Når vi samles for at gennemføre en foranstaltning på søfartsområdet, kan vi i dag få gennemført virkelig meget på internationalt plan, hvilket hr. Lange også var inde på. EU-landene og kandidatlandene har tilsammen en så stor flåde, at vi ofte får vores regler gennemført i IMO. Jeg ser derfor også direktivet og de forbedringer, vi gennemfører, i lyset af dette. Det forholder sig således, at vi skal samarbejde.
Vi har talt en hel del om de nye reduktionsmetoder, hvilket hr. Goodwill nævnte, at jeg har været bekymret for. Jeg ønsker faktisk, at Kommissionen oprigtigt og bredt følger op på miljøpåvirkningerne. Det kan jo ske, at det bliver bedre for nogle dele af miljøet, mens det bliver værre for andre. Vi har brug for et bredt anlagt opfølgningssystem i forskellige økosystemer i forskellige vandtyper. Man er nødt til at kigge på helhedsvirkningerne.
Til sidst vil jeg sige, at vores gruppe vil begære opdelt afstemning om ændringsforslag 20 og 21 for at afklare en eventuel manglende præcision. Vores gruppe vil desuden stemme imod dem, idet vi ikke mener, at det er muligt at gennemføre dem.

Moreira da Silva (PPE-DE).
Hr. formand, fru kommissær, jeg begynder med at takke Alexander de Roo for hans fremragende betænkning og for hans kompromisvilje i samarbejdet med skyggeordførerne. Jeg vil dernæst gerne sige, at det jo ifølge data fra Det Europæiske Miljøagentur er afgørende at satse på skibstransport, hvis vi skal nedbringe CO2-emissionerne. En sådan satsning på skibstransporten for at løse problemet med klimaforandringerne må imidlertid ikke betyde yderligere forsuring på grund af SO2-emissioner. Jeg finder det således ikke acceptabelt, at den indsats, der er blevet gjort på land for at nedbringe SO2-emissionerne ikke er blevet fulgt op til søs, og jeg bifalder derfor dette fremragende initiativ fra Kommissionen, skønt jeg synes, at det skulle være mere ambitiøst.
For det første burde der være lavere maksimumsværdier for svovlindholdet, hvorfor jeg helhjertet støtter et indhold på 0,5 %. For det andet skulle zonerne udvides med det formål at nedbringe SO2-emissionerne for andre zoner end dem, der er fastlagt i MARPOL-konventionen, hvorfor det er afgørende, at Kommissionen i MARPOL-konventionen kæmper for, at en nedbringelse af disse emissiononer også udvides til Middelhavet, til den nordvestlige del af Atlanterhavet og til Sortehavet. For det tredje finder jeg det vigtigt, at det, som vi i forbindelse med klimaændringerne gør for at reducere omkostningerne ved opfyldelsen af Kyoto-aftalen, også indføres i forbindelse med forsuringsproblemet. Hvis vi kan reducere omkostningerne ved opfyldelsen af Kyoto-aftalen med 1,3 milliarder euro, bør der indføres en tilsvarende ordning for handel med SO2-emissioner, så vi kan reducere omkostningerne ved opfyldelsen af disse målsætninger.

Wallström
Hr. formand, Kommissionen har nøje overvejet ændringsforslagene. Vi kan fuldt ud, delvis eller i princippet acceptere tre fjerdedele af dem. De fleste af dem indebærer en afklaring og forbedrer kvaliteten af forslaget, sådan som flere af aftenens talere allerede har været inde på.
De ændringsforslag, vi ikke kan acceptere, eller som vi kun delvis kan acceptere, vedrører tre hovedemner.
Det første og største emne er forslaget om at stramme grænsen for svovlindhold i skibsbrændstoffer i et større havområde. I betænkningen foreslås en etapevis tilgang, hvor man først indfører de 1,5 % fra Kommissionens forslag og så senere gennemfører en strammere grænse på 0,5 %. I de efterfølgende faser udvides også det område, hvori skibene skal overholde grænserne i alle eksklusive økonomiske zoner og territorialfarvande i EU.
Ændringsforslag 20 er i modstrid med dette, idet det foreslås, at svovlgrænsen på 0,2 % for skibe, der ligger ved kaj, udvides til at gælde for hele 12-sømilegrænsen i alle EU's medlemsstater.
Vi finder det forhastet at indføre disse nye og udvidede grænser. Jeg er ikke i tvivl om, at der kan være miljømæssige fordele. Man har ikke vurderet omfanget af disse fordele - eller af omkostningerne, der kan vise sig at være ganske betydelige. I modstrid med de normale økonomiske regler stiger prisen, jo mere brændstof med lavt svovlindhold der efterspørges. Grunden hertil er, at raffinaderierne skal foretage større investeringer i afsvovlingsteknikker for at øge kapaciteten.
De foreslåede nye faser går også ud over det internationalt vedtagne kontrolområde i Østersøen, Nordsøen og Den Engelske Kanal, hvor svovlgrænsen på 1,5 % skal gælde, men det står medlemsstaterne frit for at foreslå en udpegelse af nye kontrolområder for svovlemissioner i Den Internationale Søfartsorganisation og at forhandle om strammere brændstofgrænser for disse områder.
Skibsfart er en global industri. Da dette internationale politiske instrument findes, mener vi, at det i første omgang skal bruges. Hvis det er nødvendigt at indføre strammere grænser, og det ikke er muligt at finde en international løsning, så giver forslagets revisionsklausul Kommissionen mulighed for på et senere tidspunkt at træffe foranstaltninger på EU-niveau.
Det andet emne er modregning i eller handel med emissioner. I øjeblikket er emissionshandel med konventionelle luftforurenende stoffer ikke særlig udbredt på EU-plan - ikke engang for landbaserede stationære emissionskilder. Vi finder også tanken præmatur for søgående mobile emissionskilder, det vil sige skibe.
Handel er ikke tilladt i henhold til MARPOL-konventionens bilag VI. Et andet problem er det faktum, at skibsemissioner af luftforurenende stoffer har regionale eller lokale virkninger, som handelsordningerne ikke er tilstrækkeligt følsomme til at kunne påvirke.
Det er ganske svært at se, hvordan og af hvem en ordning skal administreres og håndhæves. Når det så er sagt, så overvejer vi aktivt emissionshandel og andre økonomiske instrumenter som et muligt supplement til lovgivningen fremover.
Vi kan derfor i princippet acceptere ændringsforslag 44, ifølge hvilket Kommissionen skal overveje en række økonomiske instrumenter og rapportere tilbage til Parlamentet og Rådet.
Det sidste emne er kravene til Kommissionen. I ændringsforslag 32 og 44 foreslås det at sætte en tidligere dato for Kommissionens 2010-rapport om gennemførelsen af direktivet. Ifølge disse ændringsforslag skal Kommissionen også udarbejde en rapport med forslag om en revision af grænseværdierne for svovlindholdet i brændstoffer eller om indførelse af økonomiske instrumenter. Kommissionen finder det for tidligt at rapportere om direktivets gennemførelse i 2007 eller 2008, da nogle af de foreslåede grænseværdier for svovlindholdet i brændstoffer først træder i kraft i 2008.
Vi finder det også for tidligt at fastsætte indholdet af rapporten og forlange, at den skal ledsages af lovgivningsforslag. Vi kan i princippet acceptere ændringsforslag 30 og 34, men vi finder dem også for præskriptive, hvad angår Kommissionens aktiviteter. De ved, hvor følsomme vi er med disse ting. I begge tilfælde vil vi foreslå en anden ordlyd.
Til slut vil jeg blot sige nogle få ord om mulighederne ved rensning af udstødningsgasser. De strammere grænseværdier for svovlindholdet i brændstoffer, der foreslås i dagens betænkning, kædes sammen med en eventuel brug af rensningsteknologier til udstødningsgasser som et alternativt middel til overholdelse. Det er tilladt i henhold til MARPOL, og forudsat at det ikke medfører skadelige udledninger i afsondret vand, indeholder Kommissionens forslag allerede en revisionsklausul, der kan tillade rensning fremover. Teknologien har mulige fordele i form af nedbringelse af svovldioxidemissioner, nitrogendioxid og partikler. Det er muligvis også billigere end at skifte brændstof for skibe, der ofte sejler i EU's have. På den anden side er det meget vigtigt at bevise, at teknologien ikke har nogen negativ indvirkning på havmiljøet, så vi ikke blot erstatter et miljøproblem med et andet, sådan som De også har påpeget.
Hvis der gennemføres vellykkede forsøg på havet, mener vi bestemt, at rensning kan overvejes som et alternativ til brændstoffer med et lavt svovlindhold, og det ikke blot for den foreslåede grænse på 0,5 % under anden fase. Vi bifalder derfor Parlamentets forslag om en ny tekst vedrørende rensning.
Jeg vil gerne indlevere en skriftlig liste med en oversigt over Kommissionens holdning til alle ændringsforslagene

Formanden.
Tak, fru Wallström.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende betænkninger:
A5-0168/2003 af Hudghton for Fiskeriudvalget om forslag til Rådets forordning om bevarelse af fiskeressourcerne gennem tekniske foranstaltninger til beskyttelse af unge marine organismer (KOM(2002) 672 - C5-0026/2003 - 2002/0275(CNS)),
A5-0165/2003 af Stevenson for Fiskeriudvalget om forslag til Rådets forordning om forvaltning af fiskeriindsatsen, for så vidt angår visse fiskerizoner og visse fiskeressourcer i EF, og om ændring af forordning (EØF) nr. 2847/93 (KOM(2002) 739 - C5-0030/2003 - 2002/0295(CNS)) og
A5-0162/2003 af Fava for Fiskeriudvalget om Kommissionens meddelelse til Europa-Parlamentet og Rådet om handlingsplan til afhjælpning af de sociale, økonomiske og regionale konsekvenser af omstruktureringen af fiskeriet i EU (KOM(2002) 600 - C5-0073/2003 - 2003/2039(INI)).

Hudghton (Verts/ALE)
Da Kommissionens repræsentant først præsenterede denne betænkning for Fiskeriudvalget, sagde han, at emnet var så teknisk (og rutinemæssigt), at vi måske vil finde det kedeligt. Det er jeg ikke enig i.
At udtænke og gennemføre tekniske foranstaltninger, der skal beskytte og bevare fiskeyngel, har afgørende betydning for fiskeindustrien på lang sigt samt for målsætningen om at skabe en bæredygtig fiskerisektor.
Hvis de tekniske foranstaltninger fejler eller anvendes uretfærdigt mellem fiskerinationer eller fiskeriformer i et bestemt område, vil det yderste mål ikke blive nået.
Timingen af dette forslag lige efter mødet i december i Rådet (fiskeriministrene) og dets beslutninger vedrørende en reform af den fælles fiskeripolitik og midlertidige foranstaltninger til genopretning af torskebestandene giver Kommissionen og Rådet mulighed for at genvinde noget af den troværdighed, der i øjeblikket er en alvorlig mangel på - i særdeleshed hos de nordlige fiskerinationer, såsom Skotland og Irland.
Blandt de ændringsforslag, der blev godkendt af udvalget, og som forhåbentlig får opbakning fra hele Parlamentet i morgen, er der to, der blot retter unøjagtige referencer i Kommissionens tekst.
Blandt de øvrige skal ændringsforslag 2 sikre Rådet input til de detaljerede regler vedrørende kombinationer af netstørrelser. Som kommissæren ved, er det et område, der har givet store problemer under den aktuelle lovgivning. Det er usandsynligt, at en ensidig omskrivning af sådanne vigtige regler fra Kommissionens side vil medvirke til at genskabe tilliden til processen.
Ændringsforslag 4 omhandler en anden efter min mening uacceptabel anomali, nemlig en bestemmelse, der vil give fiskerne lov til at bruge de allermindste maskestørrelser ved f.eks. industrifiskeri af tobis for at beholde fisk, der ikke opfylder mindstemålene. Begrundelsen om, at det er acceptabelt at lande fisk, der ikke opfylder mindstemålene, hvis blot de ikke sælges til konsum, er umulig at retfærdiggøre over for dem, der arbejder i hvidfisksektoren, og som bruger de største maskestørrelser, samtidig med at de udsættes for drakoniske nedskæringer i kvoter og havdage.
En række ændringsforslag, der gik tabt i udvalget, er blevet genfremsat af min gruppe. Jeg søger fuld støtte til deres medtagelse i morgen. Forslaget om oprettelse af regionale rådgivende råd, der blev vedtaget i en udvandet form som en del af den reformerede fælles fiskeripolitik, vil give et ideelt forum til at engagere de berørte parter og den eksisterende ekspertise. Hvis ikke de regionale rådgivende råd får betydningsfulde arbejdsopgaver, vil de hurtigt blive opfattet som formålsløse snakkebutikker.
Hvis de tekniske foranstaltninger skal støttes og gennemføres af fiskerne, er det afgørende, at de finder de pågældende foranstaltninger hensigtsmæssige for opgaven. Det forekommer mig, at dette forslag er en ideel mulighed for at nå disse to lødige mål - en meningsfuld brug af eksperter via de regionale rådgivende råd og derfor større sandsynlighed for, at de tekniske foranstaltninger bliver effektive og hensigtsmæssige i en bestemt fiskerizone.
Flere ændringsforslag berører medlemsstaternes evne til at træffe foranstaltninger vedrørende deres egne fiskerflåder, hvilket går ud over det minimum, der er påkrævet ifølge EU-lovgivningen.
I den aktuelle version af de tekniske foranstaltninger tages der hensyn til denne bestemmelse. For mig at se er det mystisk, at denne bestemmelse på en eller anden måde er forsvundet fra det nye forslag uden nogen fyldestgørende forklaring. Hvis bevarelse er målet, og der anvendes tekniske foranstaltninger, bør det være muligt for de enkelte medlemsstater at forsøge at skabe yderligere fordele, hvis de skønner det nødvendigt. Det bør også være muligt for medlemsstaterne at anvende denne bestemmelse for deres egne fiskerflåder i andet end EF-farvandene.
Den øjeblikkelige udfordring for EU's forvaltning af fiskeriet består i at komme sig over en betydelig tillidskrise. I Skotland findes der i hvert fald en sådan krise, hvilket har fået mit eget politiske parti, SNP, der er et proeuropæisk parti, til at engagere sig i en kampagne for at skrotte den fælles fiskeripolitik i dens aktuelle udformning.
I denne uge vil der i parlamentet i Westminster blive fremsat et lovforslag om, at Det Forenede Kongerige skal trække sig ud af den fælles fiskeripolitik.
Hvis ikke der snart sker en dramatisk holdningsændring, vil vi fortsat se sådanne tilkendegivelser på markant afstandstagen fra processen. Forhåbentlig vil Kommissionen erkende, at den er nødt til at gå i spidsen for at ændre "vi ved bedst"holdningen, der kan afføde en sådan vrede.
Det aktuelle forslag, der ikke én gang nævner regionale rådgivende råd, er uacceptabelt. Jeg håber, at denne udeladelse kan rettes. Forhåbentlig vil Parlamentet støtte alle ændringsforslagene i morgen. Forhåbentlig kan Kommissionen også acceptere, at det er nødvendigt at ændre den måde, tingene gøres på, til det bedre.
Stevenson (PPE-DE)
Hr. formand, her i Parlamentet er vi udmærket klar over, at mange tusinde fiskere, ansatte i forarbejdningsindustrien og hjælpearbejdere har lidt meget under de forslag til genopretning af torskebestandene, som Rådet vedtog i december 2002. De irske og britiske fiskere, der fanger hvidfisk, er særligt hårdt ramt, idet de tvinges til at holde bådene i havn halvdelen af hver måned, samtidig med at deres kvoter er skåret med mere end 50 % på de dage, hvor de kan fiske. Disse foreløbige foranstaltninger trådte i kraft den 1. februar i år, og der er endnu ikke udbetalt én øre i kompensation til nogen af dem, der er blevet ramt af nedskæringerne.
Det var bemærkelsesværdigt, at kommissær Fischler selv så behovet for at opfordre medlemsstaterne til at leve op til deres ansvar og søge om støtte fra fiskeribudgettet. Han sagde, at ud af budgettet på 3,7 milliarder euro frem til 2006 var kun 3 % øremærket til socioøkonomisk støtte trods de åbenlyse store trængsler for mange fiskere. I Det Forenede Kongerige er tallet faktisk 0 %, hvilket er en skamplet for den britiske regering. Dens manglende ansøgning om støtte og dens manglende ansøgning om nødhjælp fra de 150 millioner euro, som et kæmpe flertal i Parlamentet bevilgede i marts, er et klart svigt af vores fiskerisektor i disse hårde tider.
Det er ikke så underligt, at mere end 230 britiske fiskere har søgt om ophugningsstøtte til deres fiskerfartøjer. Men nedlukning i et sådant omfang, efter at 20 % ophuggede deres fartøjer i fjor, kan bringe den britiske fiskerflåde, der fisker hvidfisk, ned under den kritiske masse, der skal til for at støtte de havnearbejdere, hjælpearbejdere og ansatte i forarbejdningsindustrien, som de resterende fiskere er afhængige af. Hvis de ryger, falder hele erhvervet sammen.
Og det er på denne baggrund, jeg er overrasket over Kommissionens holdning til den irske kasse. For mig at se er det et fuldkomment paradoks, at Kommissionen på den ene side kan støtte, at et så drakonisk regime gør det muligt at genoprette bestanden af torsk og andre hvidfisk, samtidig med at den kræver, at den irske kasse reelt afskaffes.
Den irske kasse er en af de vigtigste yngle- og gydepladser i de europæiske farvande. Den har afgørende betydning som bevaringsressource, hvilket utallige videnskabelige undersøgelser har vist, og alligevel er Kommissionen åbenbart villig til at acceptere argumentet om, at begrænset adgang til denne zone på en eller anden måde er diskriminerende. Lad os få det helt på det rene. Selvfølgelig er der begrænset adgang til den irske kasse. Det er derfor, den er en bevaringszone. Men den irske, britiske, franske og spanske fiskerflåde har fisket i den irske kasse i årevis.
Jeg er udmærket klar over, at vores spanske venner er utilfredse med de aktuelle ordninger, der kun giver adgang for 40 af deres trawlere. Det er imidlertid værd at bemærke, at de 40 spanske trawlere, der til enhver tid fisker i denne zone, alle er store fartøjer på over 25 meters længde, som ofte er dobbelt så store som de lokale irske både. Problemet er, at yderligere 120 store spanske trawlere venter utålmodigt på at få adgang lige syd for den irske kasse, men jeg ser ikke hundredvis af græske eller italienske trawlere, der forlanger adgang til den irske kasse!
Det er også værd at bemærke, at et tilsvarende forslag om en forordning fra Rådet om de vestlige farvande ville sprænge den eksklusive økonomiske zone på 200 sømil omkring Azorerne. Det er også et meget følsomt område, der har underholdt generationer af lokale portugisiske fiskere, der ofte har trodset de vilde atlantiske storme i små åbne træskibe. At åbne disse vande for gigantiske trawlere fra Spanien eller alle mulige andre lande vil være katastrofalt for både bevarelsen af fiskebestande og bevarelsen af job i den skrøbelige azoriske flåde. Det kan vi ikke tillade.
Jeg støtter mine spanske kolleger på mange måder. Jeg har arbejdet hårdt for at finde kompensation for skaderne efter olietankeren Prestiges forlis. Jeg har støttet de internationale tredjelandsaftaler, der ofte er vigtige og gavnlige for den andalusiske og den galiciske fiskerflåde. Men jeg kan ikke bare stå med hænderne i lommen og se på, at vigtige bevaringszoner i Azorerne og den irske kasse bliver ødelagt, blot fordi vores spanske venner og kun vores spanske venner ønsker at fange flere fisk i disse vande.
At acceptere dette argument vil være en åbenlys tilsidesættelse af bevaringspolitikken. Det er vores job som parlamentsmedlemmer og mit job som formand for Fiskeriudvalget at sørge for, at fiskebestandene får lov til at komme sig. Jeg opfordrer derfor Parlamentet til at vedtage de ændringsforslag, som UEN-Gruppen og andre har fremsat til Stevenson-betænkningen, og i særdeleshed opfordrer jeg alle til at støtte ændringsforslag 20, ifølge hvilket den irske kasse skal bevares i en periode på 10 år, hvorefter ICES og STECF skal foretage en revision for at påvise, om politikken med at begrænse adgangen har været medvirkende til at opfylde målsætningen i genopretningsplanen for torsk om at genopbygge bestandene af truede hvidfisk.

Fava (PSE)
Hr. kommissær, ligesom mange andre parlamentsmedlemmer er jeg af den opfattelse, at fiskeriet ikke bare spiller en økonomisk rolle, men også en kulturel og social rolle - navnlig det ikke-industrielle fiskeri - eftersom det er i stand til at bidrage til de økonomiske og sociale samhørighedsprocesser, ikke mindst i de mest perifere og afsides liggende områder. Derfor bifaldt vi Kommissionens handlingsplan til afhjælpning af fiskerireformens sociale konsekvenser, og vi støtter forslaget om at imødegå disse konsekvenser ved hjælp af en kompensationsplan.
Når det er sagt, er der ikke så få elementer i Kommissionens forslag, som er bekymrende, f.eks. fordi de foreslåede tidsfrister ikke er ajourførte og henviser til 2000. Der er gået tre år siden da, og Kommissionen indrømmer selv, at evalueringen er ret teoretisk. Der har endnu ikke fundet en seriøs og indgående debat sted om, hvilken model der skal vælges, nemlig om det skal være et industrielt fiskeri, som indebærer en fiskerflåde bestående af et lille antal store fartøjer, der er moderne og rentable, eller et ikke-industrielt fiskeri med mange små og mellemstore fartøjer, som ganske vist er den mindst rentable løsning, men som utvivlsomt giver flest arbejdspladser. Endelig er det nødvendigt med en opdateret udgave af Kommissionens handlingsplan, eftersom dele af denne handlingsplan burde have været ajourført i tråd med konklusionerne fra Rådet (fiskeri) i december sidste år.
Desuden er nogle af punkterne i forslaget ikke særlig overbevisende, hr. kommissær. Som eksempel kan jeg nævne, at Middelhavsområdet ignoreres fuldstændigt. Kommissionen tager ikke højde for dets særpræg, men medtager udelukkende visse områder i Nordsøen og Østersøen. Dette skaber en kulturel ulempe, og den kan tilskrives en gammel langsynethed i den europæiske integrationsproces, hvor Europa fortsat kun retter blikket nordpå. Sådan var det i alle de år, hvor vi udviklede den fælles landbrugspolitik, og sådan er det også i dag for den fælles fiskeripolitiks vedkommende. Men det er især farligt, fordi vi om kort tid, nemlig i 2010, åbner Middelhavsområdets frihandelsområde, der vil gøre Middelhavet til et stort område med social, økonomisk, menneskelig og politisk udveksling, som vi skal være forberedt på.
Et andet vigtigt punkt er tabet af arbejdspladser. Kommissionen regner tilsyneladende med et tab på 12.000 arbejdspladser, der skal genskabes i løbet af fire år. Disse beregninger er efter vores mening for optimistiske, eftersom man undervurderer reformens konsekvenser og ikke tager højde for følgevirkningerne for de hermed forbundne sektorer, skibsværftsindustrien og forarbejdningsindustrien. Tænk på, at der er hele 100.000 ansatte blot i den europæiske forarbejdningsindustri. I Kommissionens beregninger er der især ikke taget højde for, at en omskoling er meget usandsynlig for arbejdstagere som fiskerisektorens ansatte, der navnlig i visse dele af Europa har et lavt uddannelsesniveau og arbejder i områder, hvor arbejdsløsheden er meget høj. At tro, at man kan omskole og uddanne dem til andre job er en illusion, navnlig for Spaniens, Grækenlands, Italiens og Portugals vedkommende. Desuden mangler der sociale hjælpeforanstaltninger i mange lande, og fiskerne risikerer at blive afviste arbejdstagere og overflødige borgere. En anden indirekte risiko er risikoen for en social, kulturel og økonomisk affolkning af mange områder i EU.
Vi bør koncentrerere støtten om fiskeri af mindre omfang, eftersom halvdelen af fiskerne i dag arbejder med ikke-industrielt fiskeri, og 75 % af fiskerfartøjerne er beregnet på ikke-industrielt fiskeri. Det er rigtigt, at fangstmængden er meget lille, men ud fra et beskæftigelsesmæssigt synspunkt spiller det ikke-industrielle fiskeri en afgørende rolle. Kommissionen indrømmer, at støtteforanstaltningerne til fordel for det ikke-industrielle fiskeri ikke har været til meget nytte, og at det er nødvendigt med flere foranstaltninger, hvilket dog ikke kommer til at gå hurtigt. Kommissionen nævner kun de langsigtede perspektiver.
Disse betragtninger får os til at stille spørgsmålet om, hvor mange ressourcer der skal investeres for at afhjælpe denne reforms økonomiske og sociale konsekvenser. Vi går ikke ind for en omlægning af strukturfondene, men mener snarere, at disse fonde skal være forbeholdt andre prioriteringer. 80 % af de pågældende regioner er mål 1- og mål 2-regioner, og det betyder, at strukturfondene i dag er nødvendige og strategiske til prioriteringer, der ikke må blandes sammen med dette forslag til beslutning. Efter vores mening burde der oprettes en ad hoc-fond, også som en midlertidig foranstaltning til iværksættelsen af genopretningsplaner.
Endelig vedrører det sidste punkt kvinderne. I Kommissionens handlingsplan tages der ikke højde for den kendsgerning, at 22 % af de ansatte er kvinder. Vi er i det store og hele enige i konklusionerne på lang sigt. Efter vores mening ville det dog være hensigtsmæssigt at omformulere visse dele af handlingsplanen og se nærmere på de økonomiske og sociale konsekvenser af denne reform.

Fischler
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil gerne begynde med at takke Dem, hr. Hudghton, hr. Stevenson og hr. Fava, for Deres betænkninger om vores forslag. Jeg vil starte med hr. Hudghtons betænkning.
Som De ved, omfatter Kommissionens forslag en væsentlig del af forordningen om tekniske foranstaltninger. De sagde, at interessen er begrænset, fordi forslaget er så teknisk. Ja, men der er ikke noget valg. Et forslag om tekniske foranstaltninger er nødt til at være meget teknisk. På baggrund af problemerne med bestanden af torsk og kulmule har Kommissionen og Rådet desuden vedtaget en række forordninger, som supplerer eller ændrer forordningen om tekniske foranstaltninger. Et af hovedformålene med vores forslag er derfor at samle alle de bestemmelser, som findes i mange forskellige forordninger, i en enkelt forordning og på den måde gøre det lettere at styre.
Vi brugte imidlertid også dette forslag til at indføre en række nye elementer. Der fører frem til tre spørgsmål. Vi ønsker for det første at harmonisere bestemmelserne om de enkelte fiskearter, der fanges med trawl med forskellige maskestørrelser i alle Fællesskabets farvande i det nordøstlige Atlanterhav. Vi vil undgå en situation i fremtiden, hvor et fiskerfartøj, der f.eks. har fisket i Biscayabugten og vil fortsætte fiskeriet syd for Irland, er underlagt forskellige fangstbetingelser. Harmoniseringen vil også gælde for Skagerrak og Kattegat, hvor der i øjeblikket gælder særlige bestemmelser. For det andet bør reglerne også gælde for både, der er under 12 meter, for bedre at beskytte unge kulmuler. For det tredje vil vi ændre bestemmelserne om sortering af fangsterne for at begrænse genudsætning. Vi foreslår også fastsættelse af detaljerede regler i Kommissionens forordninger, f.eks. procentdel i fangstsammensætningen, hvis fiskerfartøjer har trawl med to forskellige maskestørrelser om bord, eller de fysiske dimensioner og sættetider for faststående redskaber.
Hr. Hudghton, vedrørende Deres spørgsmål om regionale rådgivende råd, har vi genskabt disse rådgivende råd som en del af reformen, og de indgår også i grundforordningen. Denne grundforordning anfører, at de rådgivende råd kan konsulteres. Vi kan ikke ændre den mulighed, der er forudset i grundforordningen og gøre det til en generel forpligtelse i en sekundær bekendtgørelse, det forhindrer juridiske forhold. Jeg kan imidlertid fortælle Dem, at vi selv har en væsentlig interesse i at sikre, at disse rådgivende råd konsulteres i størst muligt omfang.
De tekniske foranstaltninger er jo - som vi alle ved - ikke mere nok i sig selv til at skabe bæredygtighed i fiskeriet. I mere end 10 år har videnskabsfolk derfor krævet forvaltning af fiskeriindsaten for at kunne føre en bæredygtig bevarelsespolitik. Det er præcis, hvad vi sigter mod med vores forslag om de vestlige farvande, som behandles i Stevenson-betænkningen. Som De ved, er de særlige adgangsregler til den irske kasse for spanske og portugisiske skibe samt reglerne om adgang til de portugisiske kystfarvande bortfaldet fra 1. januar 2003. Da de relevante forordninger fra 1995 imidlertid ikke fastsatte nogen tidsbegrænsning for de vestlige farvande, er vi nødt til at fjerne den juridiske usikkerhed, der hersker her.
Vi foreslår derfor som erstatning for de nuværende forordninger en ny forordning med følgende bestemmelser. Vi ønsker at begrænse fiskeriindsatsen i ICES-underområderne af de vestlige farvande for alle medlemsstater uden at diskriminere. Vi foreslår, at fiskeriindsatsen defineres på en sådan måde, at begrænsningen i fiskerimuligheder siden 1995 og den faktiske fiskeriindsats mellem 1998 og 2002 tages i betragtning. Vi ønsker også at begrænse fiskeriindsatsen for pelagiske arter, og vi ønsker yderligere begrænsninger i adgangen til farvandene i den yderste periferi.
Jeg synes ikke, man skal skabe et trusselsscenario her og være skræmt af udsigten til en spansk armada. Som vi har set i de seneste måneder, er det jo ikke tilfældet. Vi må ikke glemme, at målet er at begrænse fiskeriindsatsen generelt, og spørgsmålet om relativ stabilitet spiller ind her. Det er derfor malplaceret at opføre sig som om, de spanske fiskerbåde støvsuger vandet for fisk.
Lad mig gøre en anden ting klar. Forslaget her er baseret udelukkende på videnskabelige beviser, hvilket ikke var tilfældet med den gamle irske kasse.
Lad mig kort kommentere hr. Favas betænkning, som omhandler handlingsplanen til afhjælpning af de sociale, økonomiske og regionale konsekvenser af omstruktureringen af fiskeriet i EU. Vi har forsøgt, i samråd med medlemsstaterne, at vurdere det mulige tab af arbejdspladser og behovet for finansielle ressourcer for at afhjælpe socioøkonomiske virkninger. Vi har holdt møder i medlemsstaterne - et møde i september sidste år og et møde i april i år - og vi konsulterede også fiskerisektoren, interessenterne, i januar. Hr. Fava, Deres betænkning indeholder 15 anbefalinger, som jeg stort set kan bifalde, fordi de imødekommer de generelle retningslinjer for den fælles fiskeripolitik og støtter de langsigtede mål i vores handlingsplan.
Det var mine indledende bemærkninger, og jeg vil naturligvis besvare Deres spørgsmål til slut.

Dührkop Dührkop (PSE)
. (ES) Hr. formand, jeg taler som talsmand for Budgetudvalget i fiskerispørgsmål, og det tilfalder mig først at gratulere ordføreren, hr. Fava, med betænkningen. Det er den betænkning, jeg vil kommentere i størst udstrækning.
Jeg vil gerne pointere, at den fælles fiskeripolitik finansieres næsten udelukkende af midler fra EU's budget. Men det er ikke engang 1 % af det samlede budget, og det finansieres af Det Finansielle Instrument til Udvikling af Fiskeriet (FIUF), Regionalfonden og Socialfonden.
Handlingsplanen her til formål at afhjælpe de kortsigtede konsekvenser for fiskere og fiskerisektoren som følge af bevarelses- og beskyttelsesforanstaltninger ved omprogammering af FIUF-midler til sociale foranstaltninger og en gennemgang af al nuværende støtte, men den giver også mulighed for frigivelse af yderligere beløb.
Jeg takker ordføreren og Fiskeriudvalget, som har taget følgende punkter fra Budgetudvalget med i beslutningen.
Det første understreger, at det ikke er sandsynligt, at de ændringer, Rådet foretog i Kommissionens pakke om reformen af den fælles fiskeripolitik på samlingen den 16-20. december 2002, vil virke fremmende på gennemførelsen af denne reform og den planlagte omprogrammering af 611 millioner fra FIUF.
Det andet peger på, at de finansielle ressourcer, der står til rådighed under udgiftsområde 2 i de finansielle overslag for fiskerisektoren og fiskeriafhængige områder, kan anslås til 28.000 millioner euro for tidsrummet 2000-2006.
Endelig understreges det, at supplerende EU-finansiering kun kan allokeres til fiskerimæssige foranstaltninger, som har til formål at kompensere for tab, hvis det er foreneligt med loftet for udgiftsområde 2 i de finansielle overslag, eller hvis man udnytter fleksibilitetsinstrumentet i punkt 24 i den interinstitutionelle aftale af 6. maj 1999.

Miguélez Ramos (PSE).
Hr. formand, jeg vil begynde med at gratulere ordførerne for de tre betænkninger, som vi behandler i aften, hr. Fava, hr. Stevenson og hr. Hudghton. Jeg vil også gerne sige til hr. Hudghton, at jeg er enig i mange af de kommentarer, han havde i sit indlæg. Jeg vil desuden gerne tage afstand fra Kommissionens svigagtighed. Kommissionen, som tager beslutninger bag om ryggen af sektoren, og fra manglen på kommunikation mellem videnskabsfolk og fiskere, og jeg er enig i, at den slags ikke er med til at fremme et troværdigt billede af Europa blandt vores borgere.
Den tid, der er til rådighed til denne forhandling, er begrænset, og emnerne i de tre betænkninger er meget vigtige. Jeg vil begrænse mig til en kort kommentar til hver af dem. Jeg er af den opfattelse, at disse tre betænkninger, især når de forhandles sammen på denne måde, viser den modstridende måde, hvorpå Kommissionen fremlægger sine forslag om reform af den fælles fiskeripolitik.
Hr. Favas betænkning om handlingsplanen til afhjælpning de sociale, økonomiske og regionale konsekvenser af omstruktureringen af denne sektor i EU kræver, at Fællesskabet tager sig af tabene med tilstrækkelige finansielle ressourcer og uden så megen uvished, især hvad angår beskæftigelsen, som denne reform af den fælles fiskeripolitik vil medføre i de regioner, der er afhængige af fiskeriet.
Fiskeriudvalget anmoder om supplerende finansiering til at afhjælpe effekten af denne reform. Kommissionen skal sikre, at den socioøkonomiske struktur i disse områder opretholdes. Det vil være billigere at støtte opretholdelsen af den nuværende socioøkonomiske struktur end at forholde sig passiv og se den forsvinde og derefter prøve som erstatning at skabe andre økonomiske aktiviteter, som disse regioner - og jeg er enig med hr. Stevenson - ville have store vanskeligheder med, fordi de ligger i den yderste periferi og er hæmmet af manglen på faglig uddannelse, nye teknologier, infrastruktur og adgang til markederne.
Kommissæren ved godt, at hvert job på en båd skaber 4-5 job på land, og fiskeriets forsvinden ville derfor i alvorlig grad skade den socioøkonomiske struktur i disse regioner.
Med hensyn til betænkningen om forvaltning af fiskeriet, hvad angår visse områder og ressourcer, mener jeg, at vi medlemmer af Parlamentet, når vi udarbejder beslutninger, skal tage højde for virkeligheden. Virkeligheden er, at overgangsperioden efter Spaniens og Portugals tiltrædelse er udløbet. Den fælles fiskeripolitik indeholder allerede tilstrækkelig mange undtagelser uden at tilbagegive og bevare dem, der engang udelukkende var overgangsmekanismer. Hr. Stevenson, den undtagelse, som er udløbet, er ikke en fordel, der erstattes med en anden. Jeg er ked af, hvis nogen har fået Dem til at tro det, for den er udløbet. Det er et problem med retsgrundlag, og undtagelsen er udløbet og bliver ikke erstattet med noget. De hjalp os i Marokko, vi vil hjælpe Dem alt det, vi kan, men undtagelsen er udløbet.
Slutteligt støtter min gruppe Kommissionens forslag om beskyttelse af unge marine organismer. Korrekte og effektive tekniske foranstaltninger bør være grundlaget for at opnå balance mellem flåde og ressourcer. Den omfattende ophugning, som nogle ønsker, er uøkonomisk og asocial og kan om nogle få år bringe os i en situation, hvor vi har fået tilstrækkelige mængder fisk, men hverken har skibe eller fiskere til at fange dem. Med hensyn til specielt den irske kasse mener jeg, at det at bruge 1998-2002 til at måle fiskeriet er alt for kort tid, og det er skamfuldt.
Hvad angår de rådgivende udvalg, støtter jeg denne foranstaltning, men jeg ville ærlig talt gerne have Kommissionen til at afklare, om alle medlemsstaterne i øjeblikket har lige vilkår med hensyn til at gennemføre dette nye element. Jeg vil gerne vide, om vi alle har lige vilkår, fordi, hvis vi ikke har, vil vi skabe en ny kilde til ulighed, uens behandling og uretfærdighed, og sektoren i mit land fortæller mig, at vi ikke alle har lige vilkår.
Vermeer (ELDR).
Hr. formand, kære ordførere, tak for Deres bidrag og indsats, selv om jeg kan forestille mig, at hr. Stevenson ikke er rigtig tilfreds med, at hans navn er knyttet til denne betænkning. Det er der en grund til.
Hvad angår Hudghton-betænkningen vil jeg gerne bemærke, at det er overordentlig vigtigt i fremtiden virkelig at inddrage regionale rådgivende udvalg for at holde blandingen af videnskab og praktisk viden så tæt på fiskeriet som muligt og bruge den. Således har vi information, og emnet kan gribes an ud fra et mere europæisk synspunkt.
Jeg vil gerne sige et par ting om hr. Favas betænkning. Naturligvis er det vanskelige tider. Der skulle foretages store indskrænkninger. Det blev bestemt i Rådet (fiskeri) i december 2002. Der er en plan for at afbøde de negative sociale og økonomiske følger af omstruktureringen. Denne omstrukturering er nødvendig, og den kan ikke undgås. Det er særdeles skuffende og ærgerligt for de mennesker, som rammes af den. Jeg lægger stor vægt på, at planen gennemføres så effektivt som muligt, og at den støttes med de nødvendige midler. Jeg synes, det er vigtigt, at sektoren selv inddrages i de planer, der er nødvendige for at give disse mennesker nye chancer. Penge alene er ikke nogen strukturel løsning på længere sigt. I de forløbne år er der konstant givet subsidier til ikke-industrielt fiskeri, som var i vanskeligheder, men disse penge har ikke ført til et velfungerende ikke-industrielt fiskeri. Hvis man således anvender midler, må det være hensigten, at sektoren i sidste instans skal kunne klare sig selv og styre sin fremtid selv. Jeg har tidligere stillet ændringsforslag herom. Det vigtigste er den strukturelle forandring og alternativer.
Medlemsstaterne har også en vigtig rolle, ikke kun ved at give penge, men også ved at ændre politikken og skabe nye opgaver og nye muligheder for sektoren i samfundet. Jeg synes faktisk, at vi skal lære af det, vi nu alle sammen oplever, og jeg håber, at vi kan fortsætte en afbalanceret politik.

Figueiredo (GUE/NGL).
Hr. formand, dette forslag til forordning om forvaltning af fiskefarvandene i Atlanterhavet led et alvorligt tilbageslag, da der på det seneste møde i Rådet (fiskeri) blev fremsat et kompromisforslag fra EU's nuværende formandskab, der i et ønske om ikke at forskelsbehandle medlemsstaterne og med henvisning til, at overgangsperioden for Portugals og Spaniens fulde integrering i den fælles fiskeripolitik er ophørt, foreslår at fjerne grænsen mellem deres fiskerizoner, hvilket vil gøre det vanskeligt at træffe beslutninger om kontrol af fiskeriindsatsen og bringe sikkerhedden for ressourcers bæredygtighed i de portugisiske farvande i fare. Dette forslag vil betyde liberalisering af adgangen for de spanske fartøjer til zonen mellem 12 og 200 sømil fra den eksklusive økonomiske zone gennem oprettelse af en stor fiskerizone uden grænser, hvilket i betragtning af den spanske fiskerflådes størrelse ikke blot kan få katastrofale virkninger for fiskeressourcerne, men også alvorlige følger for de portugisiske fiskere, ligesom det vil umuliggøre de foranstaltninger for at bevare ressourcerne, som den portugisiske stat har sat i værk.
Det er derfor vigtigt at opretholde adskillelsen mellem de fiskeristatistiske ICES-underområder IX og X og mellem CECAF-afsnittene, hvilket man ikke kan påstå, er forskelsbehandling medlemsstaterne imellem. Forskelsbehandling er der derimod tale om, når man vil behandle situationer ens, der er forskellige og særlige, sådan som det er tilfældet for det portugisiske fiskeri. Derfor må der tages hensyn til den særlige ordning for adgang til Portugals og Spaniens farvande for de respektive fartøjer og uden tidsfrist.
Til slut vil jeg også gerne nævne de ultraperifere regioners særlige situation og nødvendigheden af at opretholde de nuværende undtagelser for adgang til deres eksklusive økonomiske zone, således som denne betænkning også fastsætter.

McKenna (Verts/ALE).
) Hr. formand, jeg vil starte med de tekniske foranstaltninger. Siden 1985 har en bestemmelse i forordningen om tekniske foranstaltninger givet medlemsstaterne mulighed for at indføre strengere foranstaltninger for deres egne fiskere i EU's farvande. De kan ikke gøre det for andre fiskere, men kun for deres egne. Nu har Kommissionen foreslået, at denne bestemmelse skal fjernes i den reviderede forordning. Vi har taget sagen op i Fiskeriudvalget mange gange, og Kommissionen siger, at bestemmelsen er overflødig, og at artikel 10 i den nye grundforordning giver medlemsstaterne lov til at vedtage strengere foranstaltninger for deres fartøjer.
Denne ret er begrænset til deres egne vande, eller det sagde Kommissionen i det mindste i januar, da den mere eller mindre tvang Sverige til at udnytte dets nedfiskede torskebestande i Østersøen og Nordsøen. Så hvis denne bestemmelse fjernes fra forordningen om tekniske foranstaltninger som foreslået af Kommissionen, vil medlemsstaterne ikke kunne indføre strengere foranstaltninger uden for deres egne vande. Jeg vil gerne vide, hvorfor Kommissionen finder det uønsket nu efter næsten 20 år. Er det ikke i strid med ønsket om at overtale medlemsstaterne til at være mere ansvarlige og give dem lov til at være det?
Der er meget hykleri her. Jeg vil gerne bede folk om at støtte hr. Hudghtons ændringsforslag, der faktisk vil bringe forordningen tilbage til det, han oprindeligt ønskede.
Hvad angår den irske kasse, giver det ingen mening, at man i et vigtigt yngle- og gydeområde forsøger at øge antallet af fartøjer og åbne den irske kasse. Hvis Kommissionen fortsat ønsker en mere økologisk og bæredygtig tilgang til fiskeri, er det bestemt ikke noget, den skal gøre.
Der er også hykleri her i Parlamentet, hvad angår ICES, for med hensyn til torskebestandene vil ikke engang Kommissionen gå så langt, som ICES ønskede. Der er derfor nogen, der kun ønsker at følge ICES's råd, når det passer dem.
De kan ikke tillade det, der er ved at ske med den irske kasse. Det er helt i modstrid med principperne for bevarelse og bæredygtigt fiskeri, og det kan ikke retfærdiggøres. Vi vil meget gerne have opbakning til vores ændringsforslag ved afstemningen i morgen.
Ó Neachtain (UEN).
Hr. formand, den irske kasse er biologisk set en følsom kasse. Det er ikke en politisk kasse. Jeg beklager, at Kommissionen helt fra starten har valgt løsningen med den politiske kasse. Efter min mening er Kommissionens tilgang til hele dette problem en benægtelse af dens ansvar vedrørende bestandenes bevarelse og bæredygtighed samt en opskrift på konflikt.
Der er for nylig blevet rapporteret om aggressivitet mellem spanske og irske fiskere og ødelæggelse af fangstredskaber i den irske kasse. Det må betragtes som en ny og bekymrende udvikling. Ikke blot fiskere, men også offentligheden i Irland er meget bekymret over den irske kasse. Man opfatter det, som om en af de store medlemsstater spiller med musklerne for at gennemtrumfe sin vilje på bekostning af små nationer som Irland og Portugal. Befolkningen i Irland spørger, om det er en forsmag på det, der er i vente for de mindre nationer efter EU-Konventet.
Jeg er helt enig med den irske befolkning. Jeg vil gentage og understrege, at det område, der kendes som den irske kasse, er en rig fiskeplads med en høj koncentration af ungfisk og gydepladser. Det er afgørende, at EU begrænser fiskeriet i dette område. Det er meget vigtigt, at den irske kasse bevares som et biologisk følsomt område.
Det er helt utroligt, at Kommissionen ikke kan fremlægge en særlig videnskabelig rapport, som den har brugt ved udarbejdelsen af dette forslag. Det er også utroligt, at Kommissionen undlod enhver henvisning til den irske kasses biologisk følsomme natur i det aktuelle forslag. Vi må spørge hvorfor. Lad mig minde Kommissionen om, at Rådets forordning (EF) nr. 1275/94 specifikt anerkendte den irske kasses biologiske følsomhed, og alligevel brød Kommissionen denne vigtige forbindelse.
I Kommissionens reviderede forslag, der diplomatisk omtales som Rådets kompromis - som vi ikke høres om - er den irske kasses biologisk følsomme natur tilbage. I dag er ikke kun irske, men også portugisiske vande under angreb. I morgen bliver det de shetlandske farvande. Derefter er det ikke til at vide, hvad der sker.
Jeg ved, at Parlamentet mener det alvorligt med fiskeribevarelse. Jeg ved, at det mener det alvorligt med bestandenes bæredygtighed. Jeg har derfor fremsat ændringsforslag for plenarmødet, som vedrører begge disse emner.
Det er ikke nogen overdrivelse at sige, at fremtiden for hele Irlands fiskerisektor og overlevelsen af alle Irlands kystsamfund kan afhænge af Deres støtte. Jeg beder Dem om at støtte mine ændringsforslag på plenarmødet.
Paisley (NI).
Hr. formand, de irske fiskere fra både Nord- og Sydirland, der har Det Irske Hav som deres nationale farvand, ser nu med rædsel på, hvad der sker med deres erhverv. Der er ingen tvivl om, at sagen om den irske kasse er yderst vigtig. Man har tidligere diskuteret alle deres ofre, men de viser sig nu at være forgæves, fordi Kommissionen nu vælger en anden fremgangsmåde og siger, at kassen skal afskaffes.
Det er på tide, at Parlamentet ser det faktum i øjnene, at fiskere fra Nord- og Sydirland for første gang i historien gør fælles front mod dette specielle problem. Det er et alvorligt problem, der får tidligere tilhængere af Europa-Parlamentet til at vende sig imod det. Det er en alvorlig sag, og jeg nærer tillid til, at kommissæren i aften vil tage den til sig med liv og sjæl.
Fiskerne ønsker en grundlæggende revision af den aktuelle kvoteordning, af de midlertidige standsninger, af udformningen af den fælles fiskeripolitik, af den bedste måde at genoprette torskebestanden og andre fiskebestande på. Vi må og skal behandle disse sager. De kan ikke fejes til side. Jeg vil indtrængende opfordre kommissæren til at besøge både Nord- og Sydirland og tale med fiskerne og gøre en indsats for dem og for erhvervets fremtid.
Varela Suanzes-Carpegna (PPE-DE).
Hr. formand, mine damer og herrer, hr. kommissær, jeg er skuffet over denne forhandling, for den er som et sammensurium af nationale interesser, og jeg hører meget lidt om Europa, men derimod et forsvar for bevarelsen af ressourcer, som svarer fuldstændigt til hver parts egne interesser.
Jeg er af den opfattelse, at Kommissionen skal spille en væsentlig rolle i forsvaret af de europæiske interesser. Alle meler deres egen kage, og det er ikke det, vi ønsker.
Jeg vil gerne gratulere de tre ordførere, eller snarere fire. Jeg vil gratulere hr. Ó Neachtain, fordi han udarbejdede betænkningen - hr. Stevensons navn ses nu kun som formand, trods det faktum at ændringsforslagene til plenarmødet kommer fra Gruppen Union for Nationernes Europa, selv om de også er underskrevet af medlemmer med nationale interesser.
Jeg vil ikke sige noget om hr. Favas betænkning, da vi alle vil godkende den, og jeg tror ikke, der er megen debat om den. Med hensyn til betænkningerne fra hr. Hudghton og hr. Stevenson vil jeg gerne sige, at jeg støtter, hvad der er kommet fra Fiskeriudvalget, som er vores specialiserede og kompetente udvalg. Det, der efterfølgende kommer til udtryk i politiske meninger i plenarmødet, er en anden sag.
Vi støtter hr. Hudghtons betænkning. Jeg vil gerne bare sige, at, hvad angår spørgsmålet om regionale rådgivende udvalg, er jeg enig med ham i, at de er rådgivende. Vi skal lytte til regionerne, vi skal lytte til sektorerne. Vi har sagt dette i Parlamentet, og det er blevet sagt i Rådet, men naturligvis vil Parlamentet og Rådet så have det sidste ord, fordi høringer er obligatoriske, men det er en fælles politik og fælles europæiske organer, som skal tage disse beslutninger, efter at have hørt sektorerne i alle regioner.
Med hensyn til Stevenson-betænkningen er der to grundlæggende principper. For det første bevarelsen af ressourcer og for det andet medlemsstaternes lighed. Det er to principper, som Kommissionen er nødt til at acceptere. Vi har meget stor respekt for bevarelsesforanstaltningerne. Vi ønsker en ægte bæredygtig fiskeripolitik, ansvarligt fiskeri, med alle de nødvendige foranstaltninger, herunder fiskeriforbud. Hvis der er områder, hvor der sker formering og genopbygning af unge fisk, må der ikke fiskes, ingen må fiske der. Det er måden at skabe sunde biologiske forbud. Det skal gøres helt klart. Disse følsomme områder skal derfor være følsomme. Men dette skal opvejes med et andet princip, som er kravet om Fællesskabets princip om ikke at diskriminere mod nogen stat på grund af nationalitet, og alle disse bevarelsesforanstaltninger skal derfor ske på en måde, som berører alle, og ikke er en fordel for nogen og en udlempe for andre. Det ville være en foranstaltning, der ikke er i Fællesskabets ånd, og den ville ende ved domstolene, i dette tilfælde ved Domstolen.
Jeg håber ikke, det er nødvendigt, så medlemsstaterne, hvis overgangsperiode nu udløber efter 17 år - den længste overgangsperiode i EU's historie - og hvis rettigheder har været begrænset i disse 17 år, nu kan tiltræde på lige vilkår. Bevarelsesforanstaltningerne skal derfor berøre alle. Som kommissæren ved, er der foranstaltninger, som går ud på at begrænse de årlige fangstrater, fiskedagene, flådekapaciteten, som alle er selektive tekniske foranstaltninger. Der er mange foranstaltninger, men de skal selvfølgelig gælde i lige høj grad for alle.
Det er diskriminerende, hr. kommissær, for den periode, der skal anvendes som reference, er 1998-2002, år, hvor der var to lande - Spanien og Portugal - hvis rettigheder var indskrænket eller begrænset. De arbejder derfor ikke under lige vilkår, hvis vi bruger den periode som reference.
Vi er naturligvis imod ændringsforslagene, som bliver fremlagt i morgen af Gruppen Union for Nationernes Europa og Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliance, fordi vi mener, at der er andre måder at bevare ressourcerne uden at diskriminere mod visse stater.
Endelig, hr. kommissær, beder jeg Dem afklare, om vi drøfter Deres første forslag eller det forslag, som allerede er i Rådet, og som der er enighed om, som visse medlemmer har sagt. Hvis det er tilfældet, beder jeg om, at Parlamentet høres igen, og hvis det ikke sker, vil vi bruge alle de rettigheder, Parlamentet har til rådighed for at sikre, at det sker.
I hvert fald skal Parlamentets politiske beslutninger respekteres, men jeg må fastholde, at det, der er blevet drøftet her i dag, har været et sammensurium af nationale interesser, hvilket er uheldigt for fiskeriet, og at det ikke er noget, jeg som medlem af Parlamentet ønskede skulle ske. Kommissionen spiller ikke den ledende rolle, som den burde spille i forbindelse med bevarelse af ressourcerne i de følsomme områder i Europa, som berører hver enkelt medlemsstat i lige høj grad.

Stihler (PSE).
Hr. formand, jeg vil også støtte det, der allerede er blevet sagt om de regionale rådgivende råd. De er vigtige for at skabe en dialog med alle interesserede sektorer. Jeg vil imidlertid koncentrere mig om det, der nu kaldes Stevenson-betænkningen.
Jeg vil takke hr. Ó Neachtain for hans store indsats med det, der oprindeligt var hans betænkning. Jeg beklager, at han var nødt til at fjerne sit navn fra betænkningen, men jeg forstår også, at han ikke havde noget valg.
Formålet med Rådets forslag er at indføre en ny ordning for fiskeriindsatsen i Atlanterhavet samt en forvaltningsordning for fiskeriindsatsen, hvad angår visse fiskerizoner og visse fiskeressourcer i Fællesskabet. Det kunne imidlertid se ud til, at forslaget på den ene side skal indføre et forvaltningsinstrument, der skal sikre, at den samlede fiskeriindsats ikke stiger, samtidig med at spørgsmålet om de spanske fartøjers adgang til den irske kasse bliver et alvorligt problem.
Hele sagen hviler på spørgsmålet om adgang til den irske kasse - vandene indtil 50 sømil fra den irske kyst. Dette område er en vigtig gydeplads med mange ungfisk. Dette følsomme biologiske område fortjener beskyttelse. Det er således afgørende, at EU begrænser fiskeriindsatsen i den irske kasse, for at de kommende generationer kan nyde godt af et bæredygtigt fiskeri.
Den irske kasse nød særlig anerkendelse som et biologisk følsomt område. Som betænkningen ser ud i øjeblikket, vil den imidlertid åbne området for overfiskning. Som det fremgår af rapporter i Irish Examiner, frygter fiskerne især, at fiskebestandene vil blive decimeret, hvis den spanske fiskerflåde får ubegrænset adgang til den irske kasse. Selv den irske fiskeriminister udtrykte frustration over, at han ikke kunne få Europa-Kommissionen til at afgive en udtalelse om den irske kasses retlige status. Jeg kan forstå, at der nu har været nogen kommunikation om sagen, og at der er et foreløbigt kompromis på bordet, skønt de irske og spanske ministre har det stik modsatte synspunkt.
Jeg deler også mine irske kollegers bekymring over, som hr. Ó Neachtain fastslog i Irish Examiner, at disse farvande kan blive affisket i løbet af ganske kort tid. Jeg vil derfor bede kollegerne om at anerkende betydningen af kasser i videnskabeligt følsomme områder. Jeg er klar over, at det ikke blot er et spørgsmål om nord mod syd. Mine kolleger fra Portugal anerkender kassernes følsomhed - særligt hvad angår Azorerne. Hvis vi mener det alvorligt med den fælles fiskeripolitik, tror jeg, at kasserne er et vigtigt forvaltningsredskab til anerkendelse af biologisk følsomme områder. Det handler ikke om diskrimination. Langt fra. Det handler om at sikre et bæredygtigt fiskeri for de kommende generationer.
Jeg håber, at kollegerne vil støtte ændringsforslagene - navnlig ændringsforslag 20 - og sørge for, at hr. Ó Neachtains visioner gennemføres i denne betænkning.
Attwooll (ELDR).
Hr. formand, en forpligtelse til bæredygtighed får os også til fuldt ud at støtte ændringsforslag 20-30 til Stevenson-betænkningen. Vi skal sørge for en ordentlig beskyttelse af følsomme yngle- og gydepladser såsom den irske kasse. Bæredygtighed kræver også brug af tekniske foranstaltninger som nævnt i Hudghton-betænkningen, men de er mest effektive, når de har fuld støtte fra dem, der beskæftiger sig med fiskeriet. Fiskerne kan blive pionerer på dette område, sådan som det var tilfældet i Skotland med kvadratmaskepanelet. Vi tilslutter os derfor de regionale rådgivende råds engagement i beslutninger vedrørende tekniske foranstaltninger, og vi håber, at sådanne råd hurtigt kan oprettes.
Endelig, hvad angår Fava-betænkningen og fiskeriindustriens bæredygtighed, kan nedlukning være godt for marine ressourcer, men hvis flåderne bliver alt for små, kan erhvervet ganske enkelt ikke overleve. Selv en moderat reduktion har alvorlige virkninger for samfundene. Der er brug for hurtig hjælp. Så sent som i dag har Kommissionen erklæret, at et angiveligt yderst fornuftigt kvotearrangement i Skotland ikke er foreneligt med fællesmarkedsreglerne.
Hvor mange slag skal vores fiskerisamfund have endnu, inden tilliden til det europæiske projekt går helt tabt? Når vi ser, hvad der sker dem, begynder selv de mest entusiastiske af os at tvivle. Lad os handle med tanke for ressourcernes og erhvervets bæredygtighed. Hvis ikke vi gør det, kan det være for sent på alle punkter.
Gorostiaga Atxalandabaso (NI).
Hr. formand, der er enighed i de tre betænkninger. Af forskellige grunde er der ingen optimisme i nogen af dem, hvad angår Kommissionens forslag vedrørende fiskerisektoren. Generelt følger Kommissionens forslag de gamle traditioner med at ignorere fordelene ved fiskernes viden og erfaring. Følgelig er der minimal tillid til, at Kommissionen kan gennemføre en vellykket EU-fiskeripolitik.
Hr. Fava nævnte, at Kommissionen erkender, at støtteforanstaltningerne til fordel for nærfiskeriet ikke har været vellykkede, og der er ingen planer om en øjeblikkelig indsats for at beskytte dem, trods det faktum at 44 % af alle EU's fiskere er beskæftiget i nærfiskeriet.
De oprindelige rådgivende råd, der omhandles i grønbogen om den fælles fiskeripolitik, er noget forsømte, mens behovet for de regionale rådgivende råd er større end nogensinde tidligere som et alternativ til medlemsstaternes nationale politiske tiltag. Jeg vil gerne fremføre et aktuelt oplysende eksempel. Hele Biscayabugtens fiskerflåde er blevet i havnen i denne uge på grund af de generelt forringede fiskemuligheder som følge af forureningen fra Prestiges forlis. De spanske myndigheder lovede en videnskabelig rapport om følgerne af Prestiges forlis. Indtil videre er der ikke gennemført nogen direkte videnskabelig eller biologisk undersøgelse af fiskeområderne. De spanske myndigheder påstår, og jeg citerer: "que no se puede establecer una relación causal entre el vertido del 'Prestige' y la escasez de capturas".
Det er noget skuffende og beklageligt, at Kommissionen i sine forslag ignorerer, hvad kommissær Fischler sagde i London, da han talte til fiskerne, om at blive fuldgyldige deltagere i fiskeriforvaltningsprocessen. Det var bestemt et udmærket budskab.
Cunha (PPE-DE).
Hr. formand, vi har her en temmelig svær debat, som vi må gå til med demokratisk sindelag, selv om emnet er følsomt for alle de involverede parter. Det siger sig selv, at man må respektere principperne om bæredygtig udnyttelse af havets ressourcer baseret på videnskabelige kriterier - det er vi alle enige om - men man må også anvende princippet om forskelsfri behandling, selv om dette på passende vis må kombineres og suppleres med det ligeledes væsentlige princip om relativ stabilitet.
Jeg vil gerne takke de kolleger, der sammen med Ilda Figueiredo har stemt for mit ændringsforslag om adgang til fiskerifarvandet i regionen Azorerne. Det er, som det her allerede er blevet nævnt, en meget følsom situation, med et meget vanskelig økologisk balance, og man må være særdeles varsom med adgangen til disse farvande, fordi fiskene er koncentreret i en ganske lille del af dem, over havbundens højeste punkter.
For det andet vil jeg også gerne støtte Kommissionens hensigt, udtrykt i dette forslag til forordning, om at opretholde den særlige ordning for adgang til farvandene mellem Portugal og Spanien, der i øvrigt blev aftalt mellem de lande i 1995, og som havde Kommissionens og Rådets støtte. Vi håber, at denne ordning kan fortsætte, da det er den bedste måde til at opretholde et ansvarligt fiskeri og et fredeligt klima mellem de to landes fiskere.

Casaca (PSE).
Hr. formand, hr. kommissær, kære formand for Fiskeriudvalget og kære Struan Stevenson, kære kolleger, jeg henvender mig til jer i en særlig svær stund for Den Autonome Region Azorerne, som det allerede her er blevet sagt. Det er det også for alle dem, der tror på bæredygtig udvikling og på det nødvendige i at få standset overudnyttelsen af fiskeressourcerne og udryddelsen af arterne, der er ved at føre vores have - og dermed fiskersamfundene - lige lukt ud i en katastrofe!
Kommissionens oprindelige forslag for de vestlige farvande har ligesom Stevensons betænkning til formål at videreføre og styrke den nuværende lovgivning om beskyttelse af fiskeressourcerne i Portugals vestlige farvande. Til vores store overraskelse har vi - som Ilda Figueiredo også har nævnt - netop erfaret, at Rådet er parat til at afvikle hele den eksisterende beskyttelse. Rådets nye holdning er en invitation til rovdrift og ødelæggelse i de vestlige farvande. Den træder de videnskabelige undersøgelser under fode, der konkluderer, at det er aldeles nødvendigt at indskrænke - og ikke udvide - adgangen til disse farvande. Den lader hånt om fiskersamfundenes interesser og vil, hvis den vedtages, uundgåeligt føre til en katastrofe uden fortilfælde.
Hr. kommissær, jeg vil gerne erindre Dem om det svar, som De gav mig på mit spørgsmål i Parlamentets spørgetid om de nuværende forordningers gyldighed. Dengang svarede De på spørgsmål nr. 26: "? Kommissionen har en klar opfattelse af gyldigheden af forordning nr. 685 og 2007. Medmindre lovgiverne i Fællesskabet ændrer eller ophæver reglerne, finder de stadig anvendelse som fastlagt i forordningerne." Men De har jo lige sagt det modsatte! Jeg kan ikke forstå, hvordan De kan skifte mening på bare tre måneder! Og jeg vil også gerne have svar på følgende: Bestemmelserne for Portugals og Spaniens indtræden i Fællesskabet ophørte i 1995. Vi befinder os ikke i en overgangsperiode! Der blev vedtaget en ny forordning i 1995 til at gælde derefter, med alles enighed! Og det er det, som man nu vil underminere, som man nu drager i tvivl for at ødelægge de portugisiske farvande. Det er fuldstændig utilladeligt! Og jeg vil gerne slutte af med at sige, at lighed mellem dem, der er fuldstændig forskellige, er det rene snyd, for det er ikke lighed overhovedet! Vi vil have lighed med det, der er lige. Vi vil ikke have en falsk lighed, der blot skal tjene som skalkeskjul for en politik, der ødelægger vores ressourcer. Jeg støtter derfor ordføreren og appellerer til alle om i morgen at stemme for ændringsforslag 20 i denne betænkning.
Lisi (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil koncentrere mig om hr. Favas betænkning og herefter komme med en kort bemærkning til den utroligt fængslende debat om den irske kasse.
Hr. kommissær, hvis det er muligt, vil jeg bede Dem om at belyse nogle punkter i hr. Favas betænkning, eftersom De udtalte, at De i det store og hele er enig i de forslag, den indeholder. I hr. Favas betænkning - som vi stemmer for i morgen - understreges det, at de oplysninger, som De går ud fra, ikke er ajourført, og at de derfor ikke er særligt pålidelige. De 12.000 arbejdspladser, der efter beregningerne skulle gå tabt, er nemlig for lille et antal, og den planlagte omskoling er næsten umulig på grund af de berørte personers uddannelsesniveau. Alt dette var hr. Fava også inde på i dag, og alligevel siger De, at De i det store og hele er enig. I betragtning af de forslag, der er stillet, forstår jeg ikke Deres positive syn på betænkningen.
Desuden påpeger Budgetudvalget, at der ikke er nogen penge, og at det på grund af forpligtelserne ikke er muligt at sørge for yderligere midler. Så hvis De med Deres fantasi kunne finde på noget, ville det virkelig glæde os. I betragtning af budgetvanskeligehederne vil jeg foreslå - og jeg er spændt på at høre, hvad De synes om dette forslag - at medlemsstaterne også får et ansvar, idet vi f.eks. giver dem lov til også at anvende de minimis-reglen for fiskeriets vedkommende. Det er en regel, som De har et godt kendskab til, eftersom den også anvendes inden for landbruget.
Hvad det andet spørgsmål angår, må jeg indrømme, at jeg er lidt skuffet over debatten. De alt for nationalistiske undertoner får mig ærligt talt til at mene, at der ikke længere er noget formål med en fælles fiskeripolitik. Uanset om vi taler om det portugisiske, det irlandske eller det spanske hav, er det klart, at det på den måde bliver vanskeligere at føre en debat. I disse tider med reelle problemer - tænk blot på de alvorlige spørgsmål, som fiskerne og deres familier er berørt af - er loven det eneste faste holdepunkt. Ved at overholde loven kan man forene et bæredygtigt miljø med rettigheder, traktater og aftaler, som er den eneste garanti for, at vi ikke glider i retning af nationale politikker, og at vi kan fortsætte den fælles politik på dette område.

Pérez Álvarez (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil næsten udelukkende tale om bevarelse af den irske kasse, fordi den illustrerer modsætningene i den opfattelse, der deler klart definerede parter. Alligevel er det lykkes Parlamentets Fiskeriudvalg at vedtage en betænkning, som efter min mening klart kombinerer de forskellige parters interesse, idet den på den ene side er lydhør over for den bekymring, som et flertal har, om at beskytte følsomme områder mod uansvarligt fiskeri og på den anden side fastholder, at den er nødvendig for at eliminere enhver form for diskrimination mod nogen af medlemsstaternes flåde.
Bevarelsen af den irske kasse kan ikke retfærdiggøres, hverken ud fra et videnskabeligt eller et juridisk synspunkt. Den består af en politisk indrømmelse, der blev givet til et land for 18 år siden for at gøre det muligt at nå til enighed om Spaniens og Portugals indtræden i EU.
Begrænsning af adgangen til et fiskeområde kan ikke forlænges på ubestemt tid, især hvis det berører en bestemt flåde. Adskillige domme indikerer tydeligt, at reglerne om ligebehandling i fællesskabslovgivningen ikke kun forbyder udtrykkelig diskrimination på grund af nationalitet, men forbyder også enhver skjult form for diskrimination ved at anvende differentieringskriterier, som i praksis har samme effekt.
Overgangsperioden for Spaniens indtræden i EU sluttede i december, og fra januar i år skulle alle begrænsninger være forsvundet.
Fra et videnskabeligt synspunkt kan enhver foranstaltning til bevarelse af ressourcer retfærdiggøres, forudsat den ikke er diskriminerende. Med hensyn til den irske kasse rækker foranstaltningerne, som nogle personer er fortalere for, videre end de initiativer, der for nylig er indført for at beskytte torskebestanden, en art, hvis situation ikke kan sammenlignes med situationen for havtaske, kulmule og sanktpetersfisk i den irske kasse.
Akten vedrørende Spaniens og Portugals indtræden i EU indeholder den udtrykkelige beslutning om at fjerne alle begrænsninger i adgangen til Fællesskabets farvande i december 2002. Juridisk set på baggrund af lovgivningshierarkiet, som alle, fra juraeksperten til den uindviede i lovgivningen, forstår, kan forordninger fra 1994 og 1995 ikke erstatte tiltrædelsesakten.
Alle følsomme fiskeområder skal uden undtagelse beskyttes og behandles på samme måde med hensyn til tekniske foranstaltninger, herunder forbud, men uden diskrimination. De af os, der stemmer mod ændringsforslag 20 i morgen, hr. formand, ønsker bæredygtige fiskeressourcer, men også lighed for alle lande, ingen diskrimination, og vi vælger Europa.

Doyle (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil kun tale om Stevenson-betænkningen. Jeg har ingen problemer med de øvrige to betænkninger.
Kommissæren tvinger bankerne i vores land til at løse problemet med for megen tonnage i EU's farvande ved at drive den irske fiskerflåde ud i konkurs. De vil nå målet, men jeg sætter spørgsmålstegn ved, om det er en metode, som vi overhovedet skal overveje på nuværende tidspunkt.
Hvis vi reducerer fiskeriindsatsen så meget, at fiskerne ikke kan betale deres renter og afdrag, har de ikke nogen fremtid. De vil sandsynligvis nå deres mål, men hvad bliver omkostningerne for dette meget vigtige erhverv?
Jeg vender tilbage til spørgsmålet om den irske kasse. Jo, hr. kommissær, det er nødvendigt at tegne billedet af den spanske armadas tilbagevenden. Netop nu befinder der sig 40 spanske fabriksfartøjer i den irske kasse. De har lov til at være der i øjeblikket. Spørgsmålet er, om yderligere 120 fartøjer skal have adgang til dette biologisk set meget følsomme område - ikke blot de 40, der er der i øjeblikket, men tre eller fire gange så mange. Der er ikke tale om forskelsbehandling af den spanske flåde. Den er der nu, ligesom franskmændene, belgierne og irerne. Men det aktuelle antal spanske fartøjer i den irske kasse støvsuger området for flere fisk, end hele den irske flåde selv kan gøre. Der er noget galt med et system, der tillader noget sådant ud for Irlands kystområder. Er det ikke vores farvande i den forstand? Jeg er enig i, at selve navnet "den irske kasse" er meget følelsesladet, men det er et emne, hvor vi skal have retfærdighed.
Hvis vi baserer vores diskussion og debat på råd fra videnskabsfolkene, ICES og andre, der insisterer på, at vi for at bevare bestandene skal begrænse fiskeriindsatsen i dette område med de mest følsomme gyde- og ynglepladser, skal vi være helt konsekvente og sørge for en gennemgribende begrænsning. Man kan ikke bede franskmændene, belgierne og irerne om at begrænse indsatsen, samtidig med at man i praksis lader spanierne firdoble deres indsats. Det er ikke ret og rimeligt. Der er ingen, der ønsker at diskriminere spanierne. Hvis vi følger det videnskabelige argument, må vi have en vis videnskabelig strenghed og være konsekvente og rimelige over for alle.
Fischler
Hr. formand, mine damer og herrer, først mange tak for alle bidrag til forhandlingen. Jeg har fulgt nøje med i Deres argumenter og vil gerne kommentere de individuelle ændringsforslag.
Jeg begynder med Hudghton-betænkningen. I ændringsforslag 1 og 3 gør De opmærksom på fejl i henvisningerne i vores forslag. Tak, fordi De har gjort os opmærksom på det. Vi retter naturligvis disse fejl. Med hensyn til ændringsforslag 2 foretrækker vi at fastlægge bestemmelserne om brugen af kombinationer af trukne redskaber med maskestørrelser fra flere maskestørrelsesintervaller i en enkelt forordning fra Kommissionen, da det giver flere muligheder for drøftelse med og teknisk rådgivning af eksperter fra medlemsstaterne. Ændringsforslag 4 vedrører industrifiskeri, hvor bifangster af undermålsfisk og andre arter unægtelig forekommer - det er sandt. Jeg vil imidlertid gerne i denne forbindelse minde Dem om, at inden for denne fiskerisektor er der tilladt en bifangst på højst 5 %, og kontrol foretaget primært af ICES har afsløret, at bifangsterne i praksis ligger et stykke under grænsen på 5 %.
Ændringsforslag 5, 8 og 10 om regionale rådgivende råd er, som jeg allerede har understreget, overflødige her, som jeg ser det. Den ny rammeforordning fastslår allerede, at vi vil konsultere disse regionale organer, når et forslag har et regionalt aspekt.
Ændringsforslag 6 og 7 er overflødige, fordi indholdet allerede findes i den ny rammeordning om den fælles fiskeripolitik. Jeg kan acceptere ændringsforslag 9 i det omfang, at jeg kan gøre brug af henvisningen til den ny rammeforordning.
Til sidst vil jeg gerne afklare et punkt, fordi hr. Varela Suanzes-Carpegna spurgte, om jeg henviste til Kommissionens første eller andet forslag. Der er kun et forslag fra Kommissionen. Der er desuden betænkningen om forslaget og min erklæring. Hvad De måske mener, er et uofficielt dokument, som det græske formandskab har fremlagt til drøftelse, men det er ikke et forslag fra Kommissionen.
Jeg vil gerne gå videre til Stevenson-betænkningen. Forslagene vedrører de vestlige farvande. Jeg kan bifalde ændringsforslag 2-5, da de er helt i overensstemmelse med målsætningerne i vores forslag. Men jeg kan ikke gå ind på ændringsforslag 6, fordi det ville slette den betragtning, der fastlægger det grundlæggende koncept for den foreslåede forordning, nemlig at sikre, at der ikke sker nogen stigning i den samlede fiskeriindsats i de vestlige farvande, og at fiskeriindsatsen beregnes på baggrund af den fiskeriindsats, der reelt er præsteret til dato i disse fiskerier. Jeg kan gå ind for ændringsforslag 10 i princippet, selv om denne tekst i virkeligheden hører hjemme i betragtningerne, ikke i forordningens dispositive del. Jeg mener ikke, at ændringsforslag 17 er nødvendigt, da vi beskytter overvågningen af fiskeriindsatsen gennem forslagets andre bestemmelser. Medtagelsen af en paragraf om ændringer af systemet er imidlertid acceptabel, så jeg bifalder ændringsforslag 19. Desværre må jeg afvise ændringsforslag 20-29. Jeg vil gerne i den forbindelse gøre det klart, at den irske kasse hører fortiden til. Det kan ikke ændres. Fri adgang til farvandene uden for 12-sømilezonen er et grundlæggende princip i den fælles fiskeripolitik. Den kan begrænses, hvis bestandens bevarelsesforanstaltninger berettiger en sådan foranstaltning. Sådanne begrænsninger skal imidlertid gælde i lige grad og uden diskrimination for alle medlemsstater.
Ændringsforslag 30 vedrører relativ stabilitet. Dette princip er allerede medtaget i den nye rammeforordning for den fælles fiskeripolitik og behøver derfor ikke at bringes på bane igen her. Hvad angår regionerne i den yderste periferi, kan jeg bifalde ændringsforslag 8 og 13 i det omfang, at vi også bør begrænse adgangen til andre bestande end tun og tunlignende arter for at beskytte de lokale fiskere mere effektivt. Men det behøver ikke gælde hele 200-sømilezonen. Det bør man se nærmere på.
Med hensyn til de pelagiske bestande må jeg desværre afvise ændringsforslag 11, 12, 14, 15, 16 og 18. Hvis der opstår praktiske problemer på grund af bestandenes vandring mellem de forskellige ICES-afsnit eller -underområder, kan afsnittene med indsatsloft uden vanskelighed udvides til adskillige underområder eller til alle de vestlige farvande i stedet for at gælde pr. underområde. Men vi kan ikke løse fremtidige problemer af denne type ved fuldstændigt at fjerne pelagiske arter fra forordningen.
Jeg kan imidlertid godt gå med til ændringsforslag 1 med hensyn til at tilpasse teksthenvisningen til den nye rammeforordning om den fælles fiskeripolitik. Det samme gælder ændringsforslag 7, som vedrører videnskabelige og biologiske undersøgelser samt ændringsforslag 9 om satellitovervågningssystemer.
Det bringer mig frem til hr. Favas betænkning om handlingsplanen til afhjælpning af sociale konsekvenser. Hvad angår beslutningens punkt 11 om medtagelsen af beskæftigelse samt helbreds- og sikkerhedsforhold på arbejdspladsen, vil jeg understrege, at der allerede er taget højde for disse målsætninger i den fælles fiskeripolitik. Jeg vil også gerne imødekomme punkt 5 i beslutningen i den udstrækning, at vi altid kan opdatere aktionsplanen, når medlemsstaterne giver os oplysninger om de socioøkonomiske konsekvenser for eventuelle fremtidige genopretningsplaner for bestandene eller en flerårig forvaltningplan. Vi har allerede opfyldt kravene i punkt 13 om høring af medlemsstaterne og fiskerisektoren. Med hensyn til punkt 7, 8 og 9, lad mig sige, at jeg på Rådet (fiskeri) 26. maj mindede medlemsstaterne om, at de inden den 15. juni i år skulle give Kommissionen nøjagtige data for nødvendig supplerende finansiering for at afhjælpe de socioøkonomiske konsekvenser af genopretningsplanen for torsk. Indtil nu har kun Det Forenede Kongerige fremlagt mere præcise data, men har indikeret, at landet søger at dække supplerende finansielle behov gennem national finansiering. Ingen anden medlemsstat har imidlertid fremlagt data indtil nu.
Jeg bad også om, at vi fik oplysninger om, hvorvidt og hvordan medlemsstaterne ønsker at revidere deres oprindelige programplanlægning for at øge støtten til socioøkonomiske foranstaltninger. Uden disse oplysninger fra medlemsstaterne får vi alle - både Kommissionen og Parlamentet - vanskeligt ved at overholde Parlamentets beslutning i år. Vi vil heller ikke være i stand til at overbevise budgetmyndigheden om behovet for at stille helt op til 150 millioner euro til rådighed som supplerende finansiering via fleksibilitetsinstrumentet for at afhjælpe krisen i hvidfisksektoren, hvis medlemsstaterne ikke fremkommer med sådanne krav.

Hudghton (Verts/ALE)
Hr. formand, jeg vil gerne bede om en afklaring af kommissærens bemærkninger vedrørende regionale rådgivende råd. I sin tidligere redegørelse sagde han, at de regionale rådgivende råd var oprettet i grundforordningen, og at de kan høres, men der var ingen generel forpligtelse, og der er bestemt juridiske hindringer for det. Nu har han atter sagt, at man vil rådføre sig med de regionale rådgivende råd, hvor et forslag har et regionalt aspekt.
Hvis prærogativ er det generelt at beslutte, hvornår og om hvad de regionale rådgivende råd skal høres? Og er han enig i, at de tekniske foranstaltninger, hvis de skal have mening, skal skræddersys efter regionerne, og at der derfor er et regionalt aspekt? Vil de regionale rådgivende råd således blive hørt om denne betænkning om tekniske foranstaltninger eller ej?

Casaca (PSE).
Mange tak, hr. formand, jeg mener, at kommissæren dog må fortælle os, hvad sandheden er, om det er det, som han sagde i sit svar på spørgsmål nr. 26 - at forordningerne er i kraft - eller om det er det, som han lige har sagt, nemlig at forordningerne ikke mere er i kraft. Kommissæren er nødt til at afklare situationen og sige, hvad der er rigtigt, om det er det, som han sagde først, eller det, som han lige har sagt.

Fischler
Hr. formand, for det første vil jeg gerne svare på hr. Hudghtons spørgsmål om regionale rådgivende råd. Spørgsmålet om, hvorvidt det er hensigtsmæssigt og nødvendigt, eller betragtes som nødvendigt, at høre et sådant organ, skal vurderes fra situation til situation. Jeg har blot gjort opmærksom på, at der ifølge den grundlæggende forordning er mulighed for at høre de regionale rådgivende råd, og dette kan ikke efterfølgende ændres til obligatorisk rådgivning i en afledt retsakt. På Kommissionens vegne kan jeg imidlertid garantere, at vi naturligvis altid vil høre det relevante rådgivende råd, hvis et sådant findes, såfremt der er regionale aspekter i et forslag vedrørende en fiskeriregion. Vi har trods alt selv en interesse i at modtage så mange detaljerede og klare oplysninger som muligt om den hensigtsmæssige anvendelse af tekniske foranstaltninger.
Hvad angår hr. Casacas kommentar, gælder svaret på spørgsmålet selvfølgelig stadigvæk. De skal dog tage en ting i betragtning: De nævnte, at bestemmelsen i tiltrædelsestraktaten fortsat automatisk vil gælde. Måske er dette ikke blevet oversat helt korrekt. Det er absolut ikke tilfældet, da denne bestemmelse i tiltrædelsestraktaten som bekendt allerede er udløbet. I øjeblikket er situationen den, at det juridiske grundlag ifølge Kommissionens Juridiske Tjeneste er udløbet, men der er behov for lovgivning for også at ophæve de relevante bestemmelser i forordningen. Den bliver ikke ugyldig af sig selv. Rådets Juridiske Tjeneste er dog af den opfattelse, at denne bestemmelse i forordningen også mister sin juridiske gyldighed som følge af det juridiske grundlags udløb. Der er således tale om to modstridende juridiske holdninger. Det forekom logisk, at jeg oplyste Dem om Kommissionens juridiske holdning i mit svar.

Formanden.
Tak, hr. kommissær.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Krarup og Ilka Schröder (GUE/NGL)
Vi støtter ordførerens forslag om at forkaste initiativet. Men vi gør det af meget forskellige grunde. 
Vi mener, at fordrivelser og deportation fra medlemsstaterne er forkert. De tager ikke hensyn til de underliggende grunde, der tvinger folk til at flygte fra deres lande, og ofte indebærer de, at folk sendes til lande, hvor mord, tortur og umenneskelig behandling ikke blot er en trussel, men den bitre virkelighed. Det er heller ikke nogen hemmelighed, at det atter og atter sker, at folk der bliver deporteret, dør på grund af handlinger fra sikkerhedspersonale. Fordrivelser og deportationer fra medlemsstaterne er ofte grusomme, umenneskelige og uretfærdige. 
Bortset fra det er asylprocedurerne i EU ofte groft uretfærdige og arbitrære, hvad der fører til dramatisk forskellige anerkendelsesprocenter mellem medlemsstaterne. 
Under disse omstændigheder og så længe den globale nød, der følger med kapitalistisk udnyttelse, krig og voldelige konflikter og manglende respekt for menneskerettighederne, fortsætter, bør ingen deporteres fra Europa, og der bør ikke finde gensidig anerkendelse af udvisningsordrer sted.
I lyset af alt dette forlanger vi et fuldstændigt stop for deportationer, øjeblikkelig løsladelse af alle, der bliver tilbageholdt, mens de afventer deportation, og permanent opholdsret for alle immigranter uden dokumenter.

