
Formanden.
   - Jeg erklærer Europa-Parlamentets session, der blev afbrudt den 1. april 2004, for genoptaget. 
Formanden.
   - Det er min triste opgave i dag at markere terroristers kujonagtige mord i Irak på den italienske statsborger Fabrizio Quattrocchi.
På vegne af Europa-Parlamentet vil jeg gerne udtrykke vores uforbeholdne fordømmelse af denne forkastelige forbrydelse, og vores dybeste medfølelse og kondolence går til ofrets familie og til det italienske folk og regering.
Vi her i Europa-Parlamentet appellerer til de kidnappere, som efterhånden huserer mange steder i Irak, om straks at løslade alle tilfangetagne gidsler. Dette bidrager ikke til, at overdragelsen af Irak til det irakiske folk kan foregå under gunstige forhold for de involverede parter. Jeg anmoder alle om at holde et minuts stilhed.
Roth-Behrendt (PSE ).
   - Hr. formand, i den tyske presse optræder der uspecificerede anklager om embedsmisbrug mod mig og nogle af mine kolleger. Det er en sag, vi allerede har diskuteret i Parlamentet. Desværre er det ikke mit arbejde, disse artikler refererer til. Det er i stedet kun beskyldninger om, at der er noget at udsætte på min opførsel, men eftersom jeg kan ikke finde ud af, hvad det er, jeg bliver beskyldt for, beder jeg Dem, hr. formand, om at undersøge det.
Det forlyder også i den tyske presse, at De skal mødes med et vist medlem i denne uge, og at dette medlem så vil overdrage visse lister til Dem. Hvis det er tilfældet, hr. formand, beder jeg Dem om straks at finde ud af, om mine kolleger eller jeg selv kan blive anklaget for noget. Hvis det er tilfældet, beder jeg Dem om straks at sende alle dokumenterne til Domstolen eller Revisionsretten og til OLAF. Det ville selvfølgelig være venligt af Dem at informere de medlemmer, som medierne kommer med virkelig væmmelige, beskidte og ubehagelige beskyldninger mod, om, hvad det præcist er, de bliver beskyldt for - altså om de har været dårlige til deres arbejde eller har overtrådt loven.
Formanden.
   - Fru Roth-Behrendt, jeg finder det meget uheldigt, at De med Deres anseelse her i Parlamentet skal forsvare det, De er valgt til at gøre, og de lederevner, som De bidrager med i udvalgsarbejdet og i så mange andre sammenhænge i Parlamentets arbejde.
Som jeg nævnte i forbindelse med sidste mødeperiode, har jeg bedt et parlamentsmedlem, som har spillet en fremtrædende rolle i de tyske medier, om at fremsende de foreliggende konkrete beskyldninger til mig, så jeg kan opfylde min diligenspligt over for denne institution, dens medlemmer og deres omdømme. Jeg har endnu ikke modtaget noget skriftligt materiale. Jeg har ikke modtaget nogen telefonopkald, ingen e-mails, og selv om jeg også i pressen kan læse om de mange gode intentioner om at oplyse mig om disse beskyldninger, er der ingen, der har gjort sig den ulejlighed at informere mig personligt herom. De taler om møder, som ikke findes i min arbejdsplan, fordi ingen har udbedt sig disse møder. Jeg må desværre sige, at det under disse omstændigheder er umuligt for Parlamentet, og for mig i lyset af min diligenspligt over for både Parlamentet og dets medlemmer, at handle på en hensigtsmæssig og retfærdig måde, når vi, så vidt jeg kan forstå, kun har væsentlige, men udokumenterede generelle beskyldninger vedrørende forretningsordenen og ingen konkrete beskyldninger vedrørende de personer, hvis ansvar det er at overholde denne forretningsorden.
Ligesom i sidste måned vil jeg appellere til dem, der ligger inde med beviser for brud på reglerne, om at fremsende beviserne til mig, så jeg kan gøre min pligt over for Parlamentet, dets medlemmer og EU-borgerne. Lad være med at stå i det skjulte, men kom frem i lyset, så jeg åbent kan behandle konkrete og gennemskuelige beskyldninger.
Leinen (PSE ).
   - Hr. formand, jeg er meget taknemmelig for det, De netop har sagt. Fru Roth-Behrendt talte om substansen i anklagerne mod medlemmer af Parlamentet for misbrug af midler, og De kom så med Deres eget bidrag. Jeg vil blot minde Parlamentet om, hvordan disse anklager er kommet i stand gennem de sidste tre år. Det pågældende medlem brugte et skjult kamera til at udspionere medlemmer, mens de passede deres arbejde. Dermed overtrådte han alle regler om ærlighed, tillid og kollegialitet.
Jeg synes ikke, Europa-Parlamentet skal acceptere den slags ting uden et kritisk ord. Det er ikke individer, der lider under det, men Parlamentet som helhed, når denne form for spionage bruges til at undersøge det arbejde, vi udfører. Jeg beder Dem fordømme det utvetydigt i alle Parlamentets medlemmers interesse.
Formanden.
   - Det endelige forslag til dagsorden som opstillet af Formandskonferencen på mødet torsdag den 15. april 2004 i overensstemmelse med forretningsordenens artikel 110 og 110a er omdelt. Er der nogen bemærkninger?(1) 
Podestà (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne sige noget om fru Boogerd-Quaaks betænkning, som der i øvrigt skal holdes møde om i Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender i dag kl. 19.00.
Jeg skrev til Dem før påske, hr. formand, og forelagde en række punkter for Dem, hvor der ud fra et procedure- og forretningsordensmæssigt synspunkt ikke lader til at være overensstemmelse med vores forretningsorden. Jeg mindede netop om Deres ansvar som formand i henhold til artikel 19, stk. 2, når det gælder om at tage stilling til, om betænkningen er i overensstemmelse med forretningsordenen. Specifikt vil jeg sige - og her taler jeg også på vegne af Nino Gemelli, som ikke kan være til stede i dag, men jeg ved, at han skrev til Dem i sidste uge - at Udvalget for Andragender ikke engang er blevet hørt, nemlig at man ikke har bedt udvalget om at afgive udtalelse om betænkningen. Det er vores klare opfattelse, at der ikke er noget retsgrundlag, og vi står desuden med en meget speciel situation, eftersom man i denne betænkning hovedsagelig henviser til et undersøgelsesdokument, der er blevet udarbejdet af et uafhængigt organ, som ikke er autoriseret efter Parlamentets sædvanlige procedurer. Det er i øvrigt et dokument, der kun betegnes som foreløbigt, eftersom man kun har undersøgt situationen i otte ud af 25 lande og ikke har foretaget de sammenligninger, man regner med at kunne foretage i slutningen af juni.
Jeg spørger således mig selv, hr. formand, hvordan der kan afholdes en forhandling om betænkningen i denne mødeperiode, og derfor beder jeg Dem om at henvise den til fornyet behandling i det ansvarlige udvalg, så Udvalget for Andragender kan give sit væsentlige bidrag.
Jeg vil gerne minde om, at dette ikke er Parlamentets ansvar. Kontrollen af, om der er overensstemmelse med forretningsordenen, skal foretages af parlamentsformanden og kan på ingen måde afgøres ved stemmeflertal. Som De sikkert forstår, er det med vores demokratiske grundlag - ikke mindst når det gælder et Parlament, der er det højeste udtryk for et sådant demokrati - utænkeligt, at man ved hjælp af et flertal set bort fra de forpligtelser, der er taget højde for i forretningsordenen.
Formanden.
   - Tak for Deres bemærkninger, hr. Podestà. Som De ved fra mødet på Formandskonferencen i sidste uge, hvor De deltog, har jeg anmodet tjenestegrenene om at gennemgå Deres meget detaljerede korrespondance til mig vedrørende forretningsordenen og anvendelsen heraf. Siden jeg ankom tidligere i dag - som altid en lang tur trods tidlig afrejse - har jeg ikke haft lejlighed til at se et notat vedrørende denne sag, som blev udarbejdet med henblik på mødet i det relevante udvalg i aften. Jeg er således på nuværende tidspunkt ikke i stand til at træffe en afgørelse om de formelle betingelser for behandling af ændringsforslag. De råd, som jeg har modtaget indledningsvis, før tjenestegrenene har haft lejlighed til i detaljer at gennemgå Deres omfattende skrivelse til mig, tyder dog på, at betænkningen muligvis kan antages, selv om den indeholder elementer, der skal kigges nærmere efter i sømmene.
Vi har bedt Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender om at mødes i aften for at overveje de spørgsmål, der er opstået i kølvandet på Deres observationer vedrørende forretningsordenen, og vurdere de ca. 350 ændringsforslag. Jeg vil gerne understrege, at der i overensstemmelse med forretningsordenen ikke er afsat tid til at behandle en betænkning med så mange ændringsforslag i denne uge. Derfor har jeg anmodet udvalget om at samles og overveje sagen.
Så vidt jeg forstår, har De bedt om en henvisning til fornyet udvalgsbehandling og således bedt om at få fjernet dette punkt fra dagsordenen. Hvis det er Deres ønske, vil jeg høre en taler for og en imod, hvorefter vi går til afstemningen. Men hvis De, hr. Podestà, kan vente på, at udvalget på aftenens møde overvejer spørgsmålet vedrørende forretningsordenen og de formelle betingelser for behandling af ændringsforslag samt spørgsmålet om antallet af ændringsforslag, kan vi stadig anmode vores kolleger i udvalget om at drøfte disse spørgsmål senere i dag.
Hr. Podestà, ønsker De at anmode om en henvisning til fornyet udvalgsbehandling, eller ønsker De, at spørgsmålene bliver behandlet i udvalget senere i dag? 
Podestà (PPE-DE ).
   - Jeg er enig med Dem, hr. formand. Efter min mening er det hensigtsmæssigt, at udvalget foretager en undersøgelse, og at vi ikke mindst - hvilket jeg også siger på vegne af hr. Gemelli - får et svar, der bygger på Deres vurdering, hr. formand, ud fra de oplysninger, som tjenestegrenene giver Dem. 
Formanden.
   - Det vil jeg gøre skriftligt, når jeg har fået endelig rådgivning. Jeg må rose Dem for Deres detaljerede kendskab til forretningsordenen, som er langt mere omfattende end min egen viden på dette område, hvorfor jeg i allerhøjeste grad har brug for rådgivning i denne sag! 
Frassoni (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, eftersom De skal foretage denne vigtige kontrol, vil jeg bede Dem om, at dette så vidt muligt sker i tråd med det kompetente udvalgs holdning. Vi har nemlig tidligere haft store problemer med Tekstkontoret, ikke mindst når det gælder en betænkning, der skal drøftes om lidt, nemlig hr. Voggenhubers betænkning. Hvad angår spørgsmålenes vurdering og antagelighed, vil jeg således rette en kraftig appel til Dem om opmærksomt at tage højde for den politiske vilje, som det kompetente udvalg har givet udtryk for efter en vanskelig debat.
Med hensyn til ændringsforslagenes antal vil jeg også gerne sige, at de for størstedelens vedkommende er stillet af en bestemt politisk gruppe. Derfor spørger jeg mig selv, om det, vi beskæftiger os med i dag, ikke er denne politiske gruppes forsøg på at lægge hindringer i vejen.
Boogerd-Quaak (ELDR ),
   Hr. formand, jeg må sige, at jeg som ordfører er særdeles overrasket over de 350 ændringsforslag, der er stillet i plenarforsamlingen. I udvalget havde vi en god drøftelse, hvor antallet af ændringsforslag var langt mindre, end det er tilfældet nu. Jeg har imidlertid set på ændringsforslagene, og vi vil i aften i Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender se, hvad vi kan gøre med de mange ændringsforslag, og sikre, at der afgives en udtalelse til Parlamentet.
Jeg er imidlertid særdeles forundret over, at vi nu tydeligvis i plenarforsamlingen må gøre det arbejde, der ikke er gjort i det relevante udvalg. Jeg tillader mig at påpege, at der er bred europæisk støtte til indholdet i denne betænkning. Mener De, at der er elementer i betænkningen, som ikke er i overensstemmelse med forretningsordenen, beder jeg Dem lade mig det vide, idet vi i så fald stadig om nødvendigt kan trække disse elementer tilbage.
Betænkningen er i princippet udmærket, det er i alt fald, hvad vi hører fra såvel ven som fjende i medieverdenen. Jeg forstår derfor ikke, hvorfor vi nu skulle trække den tilbage af disse årsager. Det spørgsmål vil jeg gerne forlods have løst og hørt. 
Formanden.
   - Flere andre kolleger har bedt om ordet, men jeg ønsker ikke at påbegynde det arbejde, som udvalget skal udføre på vores vegne i aften. Hvis der opstår yderligere spørgsmål om forretningsordenen i forbindelse med udvalgets arbejde i aften, vil vi behandle dem senere.
Jeg vil gerne afslutte dette punkt og forsikre ordføreren og udvalget om, at de i denne sag vil være de første i Parlamentet til at modtage de eventuelle råd, som jeg får vedrørende forretningsordenen. Vi vil vurdere udvalgets henstillinger og derefter beslutte, hvordan vi kommer videre.
Lad os overgive arbejdet til udvalget, og se, hvad der kommer ud af mødet i aften. 
Fiori (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil komme med en afsluttende bemærkning om fru Boogerd-Quaaks betænkning. Spørgsmålet er ikke, om udvalget har foretaget en politisk vurdering, men om forretningsordenens bestemmelser er blevet overtrådt. Eftersom ytringsfriheden er et vigtigt emne, der ligger os meget på sinde, ville vi gerne have, at man behandlede det på en seriøs måde, og at man fortsatte drøftelserne. Derfor er jeg af den opfattelse - og det siger jeg naturligvis på min gruppes vegne - at betænkningen bør henvises til fornyet udvalgsbehandling. 
Formanden.
   - Hr. Fiori, jeg troede, at vi blot bad udvalget om endnu en gang at kigge på Boogerd-Quaak-betænkningen. Hvis De, på vegne af PPE-DE-Gruppen, formelt insisterer på at henvise betænkningen til fornyet udvalgsbehandling, vil jeg tage en taler for og en imod, hvorefter vi tager en afstemning. 
Paciotti (PSE ).
   - Hr. formand, efter min mening er hr. Podestàs og hr. Fioris krav helt ubegrundede. De siger, at bestemmelserne i forretningsordenen er blevet overtrådt, fordi Udvalget for Andragender ikke har afgivet udtalelse. Der er overhovedet ikke hold i denne påstand. Udvalget for Andragender sendte os det første andragende i henhold til traktatens artikel 7, så vi kunne behandle det.
Formandskonferencen gav Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender tilladelse til at udarbejde denne initiativbetænkning, og det er en betænkning med et politisk og ikke lovgivningsmæssigt indhold. Vi har fået tilsendt to andre andragender til orientering, men det er ikke dem, som vi træffer beslutning ud fra. Vi træffer en selvstændig beslutning, og det blev allerede fastlagt på Formandskonferencen, hvilke udvalg der skulle afgive udtalelse. Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender fik til opgave at udarbejde denne betænkning. Formandskonferencen sagde, at vi skulle udarbejde denne betænkning og høre udvalg x, y og z, men ikke Udvalget for Andragender. Det drejer sig højst om at annullere godkendelsen af de betænkninger, som vi har fået tilsendt ved en fejl, men der er ikke nogen uregelmæssigheder med hensyn til forretningsordenen, og det tror jeg, at formandskabet selv kan vurdere, uden at det er nødvendigt med en henvisning til fornyet udvalgsbehandling.
Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender skal i henhold til forretningsordenens artikel 130a undersøge noget, som siger sig selv, nemlig om 1/10 af udvalgets medlemmer støtter nogle af de 330 ændringsforslag, der er blevet stillet for at lægge hindringer i vejen. Eftersom de er blevet stillet af PPE-DE-Gruppen, er der selvfølgelig en 1/10 af parlamentsmedlemmerne, som støtter dem, og derfor vil vi efter denne undersøgelse have udført den opgave, som formanden har givet os.
Formanden.
   - Hr. Fiori, jeg har kigget på artikel 144 om henvisning til fornyet udvalgsbehandling. De er i Deres fulde ret til at anmode om henvisning til fornyet udvalgsbehandling, men jeg skulle have været underrettet om det 24 timer forinden. Det skete ikke, så den ret kan De ikke gøre krav på i dag. Hvis De ønsker det, har De ret til at anmode om henvisning til fornyet udvalgsbehandling, når vi kommer til afstemningen om betænkningen, hvis vi når så langt i denne uge, og hvis udvalget baner vej herfor i aften. Så De har ikke forspildt muligheden for at henvise betænkningen til fornyet udvalgsbehandling, men De kan ikke gøre krav på den på nuværende tidspunkt.
Udvalget mødes kl. 19 i aften og vil forhåbentlig kaste lys over, og blusse op under, denne sag, når vi vender tilbage til den.
Jeg har modtaget en anmodning fra GUE/NGL-Gruppen om på tirsdagens dagsorden at medtage betænkningen af fru Eriksson (A5-0274/2004) om sexindustriens konsekvenser i EU, som er udarbejdet på vegne af Udvalget om Kvinders Rettigheder. 
Eriksson (GUE/NGL ),
   Tak, hr. formand. Jeg kan forstå, at Formandskonferencen har besluttet at afvise denne betænkning, som vi tidligere har behandlet i Kvindeudvalget. Det er sket efter anmodning fra PSE og PPE, som på uhæderlig vis hævder, at betænkningen skal henvises til fornyet udvalgsbehandling.
Udvalget har haft sit sidste møde, og da jeg ikke stiller op igen, betyder en henvisning til fornyet udvalgsbehandling, at dette vil være det sidste, vi ser til denne betænkning. Betænkningen behandler bl.a. efterspørgslen vedrørende menneskehandel og seksuel udnyttelse. Hvis Parlamentet ikke drøfter betænkningen og sætter den del ind i sin rette sammenhæng, forstår jeg ikke, hvorfor vi overhovedet skal diskutere den såkaldte seksuelle udnyttelse.
Jeg kræver derfor, at betænkningen igen opføres på dagsordenen som tidligere planlagt i overensstemmelse med forretningsordenens artikel 111. 
Wurtz (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne støtte fru Erikssons anmodning af tre årsager. For det første fordi det, som hun sagde, er vores sidste chance for at behandle betænkningen. Hvis den ikke kommer på dette mødes dagsorden, bliver den forældet.
Den anden årsag er, at den har givet anledning til et stort udvalgsarbejde. Enhver ved, at den har været genstand for utallige kontroverser, men det er lykkedes udvalget at finde et kompromis. Alt er derfor klart, og jeg synes, det ville være på sin plads, at denne store indsats fik en positiv udgang.
Endelig er det et samfundsspørgsmål, som er meget følsomt i en række lande. Man kan være for betænkningen, eller man kan være imod, man kan ønske at ændre den, men jeg mener, at det værste ville være at give det indtryk, at vi ikke ønsker at behandle emnet.
Derfor, hr. formand, vil jeg gerne på vegne af vores gruppe insistere på, at spørgsmålet sættes på dette mødes dagsorden, selv om jeg ved, at dagsordenen er relativt trængt.
Pack (PPE-DE ).
   - Hr. formand, på min gruppes vegne vil jeg gerne sige, at selv om vi støtter meget af indholdet i denne betænkning, er den som helhed uafbalanceret, dele af den giver ingen mening og modsiger hinanden, og alting bliver gentaget igen og igen. Jeg beder inderligt om, at vi tager afstand fra denne betænkning og så til efteråret vender tilbage til de vigtige ting, den indeholder, og som jeg mener fortjener virkelig dybtgående, seriøse og ordentlige overvejelser. 

 - Jeg har modtaget en erklæring fra PPE-DE-Gruppen om at medtage en erklæring fra Kommissionen om Eurostat, inklusive beslutningsforslag, i forhandlingen under ét om decharge for 2002. 
Poettering (PPE-DE ).
   - Hr. formand, vi har gennem mange uger og måneder viet vores opmærksomhed til Eurostat, og som De ved, har et stort antal medlemmer ønsket at gå så langt som til at udtale, at de ikke længere havde tillid til Kommissionen. Selv om jeg altid har været modstander af et mistillidsvotum til Kommissionen, har Parlamentet en legitim interesse i at høre, hvad Kommissionen har at sige om sagen, og hvordan den vurderer begivenhederne i Eurostat. At vi lytter til Kommissionens udtalelse og diskuterer den, er et signal om fairness, åbenhed og gennemsigtighed. 
Kuhne (PSE ).
   - Hr. formand, når der er et valg under opsejling, er politikere altid vældig dygtige til at finde på måder, hvorpå de kan få Parlamentets procedurer til at arbejde til gavn for deres egen valgkampagne. Lad mig minde hr. Poettering om, at vi som en del af dechargedebatten i morgen skal diskutere en betænkning fra et medlem af hans gruppe, hr. Bayona de Perogordo, som indeholder et helt afsnit om Eurostat. Jeg vil også gerne minde ham om, at vi alle her i Parlamentet naturligvis forventer, at Kommissionen vil kommentere det i morgen. Jeg synes ikke, der er nogen mening i at påføre Parlamentet en procedure, som kun tjener til at fremme harmonien i Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater, efter at det ikke lykkedes for de britiske konservative at få underskrifter nok til et mistillidsvotum til Kommissionen.
Mange af de tricks, der bliver brugt til at hælde vand på valgkampagnernes møller, er for tydelige til ikke at blive opdaget, og når vi nu har opdaget dem, vil vi stemme imod dem.

(2)
 - Jeg har modtaget en anmodning fra Verts/ALE-Gruppen om en erklæring fra Rådet og Kommissionen om situationen i Mellemøsten. 
Frassoni (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, denne mødeperiode er særlig kompliceret, men verden er desværre også kompliceret. Vores rolle som "det internationale samfunds vagthund" gør det nødvendigt, at vi er til stede, og at vi udtaler os om de meget blodige begivenheder, der finder sted i Mellemøsten i øjeblikket. EU er nemlig - repræsenteret ved sine medlemsstater - ikke i stand til at gøre dette på en tilstrækkeligt stærk og effektiv måde.
Vi anmoder om, at disse redegørelser om situationen i Mellemøsten bliver opført på dagsordenen, for vi vil gerne se, hvordan Rådet og Kommissionen forholder sig i en situation, hvor der utvivlsomt stadig er regeringer, som kaster benzin på bålet for at få indflydelse på denne konflikt.
Jeg vil også gerne minde Dem om, hr. formand, at vi for nylig vedtog en beslutning om dette emne, og at der navnlig er et punkt, hvor vi opfordrer Rådet og Kommissionen til at overveje muligheden for at anvende artikel 2 i associeringsaftalen med Israel, såfremt Israel fortsætter sin politik med udenretslige henrettelser. Derfor er det efter vores mening en god idé at afholde en forhandling her i Parlamentet og at træffe en beslutning, men ikke mindst at høre, hvad Kommissionen og Rådet har at fortælle os. 
Swoboda (PSE ).
   - Hr. formand, jeg synes ikke, at dette er nogen særlig markant ændring eller præcisering af den amerikanske holdning, og en holdning som denne kan virkelig drive en kile ind i forholdet mellem USA og Europa. Derfor er det vigtigt at diskutere dette emne. Hvis man mener, at tiden er for knap, kunne det naturligvis kombineres med diskussionen af de transatlantiske relationer, hvor Mellemøsten er et af de store politiske problemer. Det er ikke nogen undskyldning, at der også er andre. Hvis det virkelig bliver nødvendigt, kan det diskuteres sammen med de transatlantiske relationer, selv om det er et vigtigt emne, som der bør tages stilling til separat. 

 - Som De ved, har vi den dag forhandlinger om Cypern og de transatlantiske forbindelser. Disse forhandlinger kan fortsætte ind i spørgetiden. Jeg vil gerne nævne dette, da Cypern har brug for plads på dagsordenen. Ud over Mellemøsten er der således mange transatlantiske spørgsmål, der også tager tid. Derfor vil jeg gerne understrege - og jeg undskylder på forhånd over for hr. Posselt og hr. Puerta, vores næstformand, som ofte påpeger det forkerte heri - at vi helt usædvanligt ved denne lejlighed muligvis fortsætter ind i spørgetiden.(3) 

Formanden.
   - Den 14. april 2004 modtog jeg en skrivelse fra hr. Gargani i hans funktion som formand for Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked, hvori han efter anmodning fra Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender oplyste mig, at Udvalget om Retlige Anliggender anbefaler, at en anmodning om en udtalelse bliver præsenteret for EF-Domstolen, som så kan undersøge, hvorvidt en aftale mellem EU og USA vedrørende behandling og overførsel af data - PNR-oplysninger - er forenelig med traktaten, samt fastslå. hvorvidt aftalens indhold kan true de grundlæggende rettigheder vedrørende databeskyttelse i traktaten og forskellige EU-direktiver.
Som De ved, drøfter Parlamentet Boogerd-Quaak-betænkningen om aftalen mellem EU og USA vedrørende PNR-oplysninger i morgen aften. Jeg ønsker dog ikke at tage den debat nu. Grunden til, at jeg henvender mig til Parlamentet nu er, at vores forretningsorden er klar. Hvis jeg følger henstillingen fra Udvalget om Retlige Anliggender, kommer jeg til at fungere som et slags postbud, gennem hvem anmodningen overgår til EF-Domstolen. I lyset af de involverede spørgsmål vil det i mine øjne være en god idé for mig at få rådgivning og vejledning fra Parlamentet. I overensstemmelse med forretningsordenen mente jeg derfor, at det var bedre at tænke lidt over tingene og tage sagen op som det første her i dag for at høre en kort erklæring fra Kommissionen og fra grupperne og derefter anmode grupperne om i morgen midt på dagen at rådgive mig om, hvorvidt jeg stadig skal føre sagen videre til EF-Domstolen.
Jeg anmoder således kommissær Bolkestein, som har ventet tålmodigt på, at vi har ordnet disse indledende manøvrer, om at komme med en kort erklæring vedrørende denne side af sagen. 
Bolkestein,
    Hr. formand, jeg takker for ordet i denne meget omdiskuterede sag. Spørgsmålet til Kommissionen er meget præcist: Er Kommissionen indstillet på at trække sit forslag til Rådet om at indgå en international aftale med USA om luftfartsselskabers behandling og overførsel af PNR-oplysninger til USA tilbage?
Baggrunden for dette spørgsmål er også ganske klar. Hvis Kommissionen ikke agter at følge Parlamentets ønske som udtrykt i afgørelsen af 31. marts - nemlig at erstatte den nuværende "lette" aftale og konstatering af et tilstrækkeligt beskyttelsesniveau med en mere omfattende international aftale - vil Parlamentet stemme om at få en udtalelse fra EF-Domstolen om, hvorvidt den nuværende aftale er lovlig.
Kommissionen sætter pris på at få lejlighed til at fremføre sin holdning inden afstemningen. Jeg kan forstå, at Parlamentet gerne vil høre Kommissionens holdning til to spørgsmål. For det første vil Parlamentet gerne vide, hvorvidt forslaget til en international aftale ændrer databeskyttelsesdirektivet, for så vidt angår udveksling af data med USA, og således hvorvidt aftalen er velfunderet, både hvad angår beskyttelse af de grundlæggende rettigheder og Parlamentets prærogativer. For det andet vil Parlamentet gerne have, at Kommissionen præciserer situationen vedrørende USA's overførsel af oplysninger til tredjelandes regeringer.
Med hensyn til det første spørgsmål er det ikke Kommissionens vurdering, at den internationale aftale ændrer databeskyttelsesdirektivet, og derfor er der ikke grundlag for at basere den på andet afsnit i traktatens artikel 300, stk. 3. Hvis aftalen havde ændret direktivet, ville Kommissionen have foreslået et andet juridisk grundlag for aftalen og ville i den forbindelse have søgt Parlamentets samtykke. Men, jeg gentager, efter vores vurdering ændrer aftalen ikke direktivet.
Med aftalen fastholdes den beskyttelse, som direktivet giver. Især proportionalitetskravet og behovet for rimelig og lovlig behandling af personlige oplysninger. Den internationale aftale er imidlertid nødvendig for at sikre et legitimt grundlag for luftfartsselskabers og edb-reservationssystemers behandling af PNR-oplysninger, som efterspurgt af USA, i det omfang de er omfattet af kravet om konstatering af et tilstrækkeligt beskyttelsesniveau.
Desuden indeholder den internationale aftale en række vigtige garantier for EU. Især USA's forpligtelser vedrørende ikke-diskrimination og reciprocitet samt en fælles EU/USA-vurdering af gennemførelsen af aftalen.
Det andet spørgsmål vedrørende overførsel til tredjelande er et nyt spørgsmål, som blev rejst under forhandlingerne med USA for nylig. Det drejer sig om den beskyttelse, der gælder i forbindelse med udvekslingen af PNR-oplysninger mellem USA og de retshåndhævende myndigheder i tredjelande.
Som jeg nævnte for Parlamentet i min erklæring den 29. marts, drøfter Kommissionen stadig dette spørgsmål med USA. Faktisk fortsætter drøftelserne i dag og i den kommende tid. Jeg kan forstå, at Parlamentet hilser yderligere oplysninger om dette spørgsmål velkommen. Især rejste ordføreren spørgsmålet om, hvorvidt Kommission kan konkludere, at der er tale om et tilstrækkeligt beskyttelsesniveau, eller hvorvidt disse fortsatte drøftelser betyder, at spørgsmålet stadig er åbent.
Vores drøftelser med USA vedrørende overførsel til tredjelande er endnu ikke afsluttet. Som sagt fortsætter de i dag og fortsætter muligvis i morgen tidlig. Derfor kan jeg på nuværende tidspunkt ikke informere Parlamentet om resultatet, i hvert fald ikke i det detaljerede omfang, som efterlyses. I øjeblikket drøfter generaldirektør Alex Schaub fra Generaldirektoratet for det Indre Marked sammen med sin stab dette spørgsmål med amerikanerne.
Formålet med disse forhandlinger er ikke at ændre de dokumenter, som De har set, men snarere at tydeliggøre, hvordan forpligtelserne skal gennemføres i forbindelse med overførsel af PNR-oplysninger til andre lande. De skal især sikre, at formålsbegrænsningen i § 3 i forpligtelserne overholdes, også i forbindelse med overførsel af oplysninger til tredjelande. Naturligvis lægger Kommissionen pres på USA for at få så stærke garantier som muligt. Dette spørgsmål vil blive drøftet på mødet i kommissærkollegiet i morgen eftermiddag.
Min kollega Chris Patten vil i morgen aften tale her i Parlamentet om den internationale aftale. Han vil informere Parlamentet om resultatet af drøftelserne med USA og andre relevante begivenheder.
Jeg mener derfor, at det vil være bedst, hvis hr. Patten informerede Parlamentet efter mødet i Kommissionen i morgen eftermiddag, hvorefter Parlamentet kan træffe sin egen afgørelse. 
Formanden.
   - Nu vil jeg gerne høre gruppernes vurdering af spørgsmålet om indbringelse af sagen for EF-Domstolen. Den vil muligvis være baseret på de oplysninger, som kommissæren kom med for lidt siden, og lad mig derfor minde om, at den endelige forhandling om PNR-oplysninger vil finde sted i morgen. 
Lehne (PPE-DE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, med hensyn til spørgsmålet om en appel til Domstolen indtager Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater en helt pragmatisk holdning.
Vi er bekymrede for, om det vil medføre en masse besvær for EU-borgere, som rejser til USA, hvis man ikke når til enighed om en aftale som den, kommissæren har beskrevet. Hvis amerikanerne ikke får de informationer, de vil have, på denne måde, vil de skaffe dem med andre midler, f.eks. udspørgning ved grænsen, obligatoriske visa eller interviews i konsulaterne.
For det andet, hvis vi ikke får denne aftale, vil vores borgere ikke stå i en bedre juridisk situation med hensyn til databeskyttelse. De vil faktisk stå i en værre situation, fordi vi ikke får nogen som helst indflydelse på, hvad amerikanerne gør med de oplysninger, de får.
På denne baggrund er vi taknemmelige for Kommissionens anstrengelser, og vi har som gruppe udtrykt vores modstand mod en appel til Domstolen, ikke kun under debatten i Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender, men også i beslutningen fra Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked. 
Paciotti (PSE ).
   - Hr. formand, i over et år har et flertal her i Parlamentet - selv om PPE-DE-Gruppen ikke er enig - været af den opfattelse, at kravet om - og jeg læser højt - at luftfartsselskaberne i Europa har pligt til i deres "edb-reservationssystemer at behandle PNR-oplysninger i henhold til kravene fra CBP" og ifølge USA's lovgivning, er en alvorlig krænkelse af de europæiske borgeres grundlæggende ret til databeskyttelse. Og der er ikke engang en amerikansk lovgivning, eftersom der ikke eksisterer en amerikansk lov om beskyttelse af personoplysninger.
Vi har således pligt til at behandle vores oplysninger - de europæiske borgeres oplysninger - på den måde, som et administrativt organ i et tredjeland beder os om. Derfor ønsker vi en internationale aftale, der giver os nogle rettigheder. Denne strid har varet i et år, og Kommissionen gentog selv i dag, at direktivet ikke ændres. Men på denne måde bliver direktivet overtrådt! Dette er holdningen hos et flertal i Parlamentet.
Derfor beder vi om at få en forudgående udtalelse fra Domstolen. Jeg mener heller ikke, at vi behøver at vente på de seneste nyheder i morgen, for som jeg sagde før, har vi drøftet dette i over et år. Den eneste måde at løse spørgsmålet på - nemlig spørgsmålet om, hvorvidt en af rettighederne i traktaten er blevet krænket - er at bede om en forudgående udtalelse fra Domstolen, inden aftalen indgås, så man ikke behøver at annullere en allerede indgået aftale, hvilket ville vanskeliggøre vores forbindelser.
Watson (ELDR ).
   - Hr. formand, på vegne af ELDR-Gruppen vil jeg gerne lykønske Kommissionen, og især kommissær Bolkestein, for hans bestræbelser på at nå til enighed med USA i en så vanskelig sag. Min gruppe beklager, at han ikke har haft større succes med at overtale USA til at respektere vores bekymringer vedrørende databeskyttelse. Min gruppe er ikke enig i valget af juridisk grundlag. Selv om aftalen, som hr. Bolkestein siger, ikke formelt ændrer vores databeskyttelsesdirektiv, ændrer den tydeligvis lovgivningen, eftersom den gælder for EU-borgerne og underlægger os amerikansk lovgivning på dette område. Det er netop manglen på beskyttelse i den amerikanske lovgivning, der bekymrer os.
Der er et enorm demokratisk underskud, når Kommissionen stiller et forslag som dette og hverken giver Europa-Parlamentet eller de nationale parlamenter chancen for at sige ja eller nej. Vi bør især være alvorligt bekymrede nu, hvor - som hr. Bolkestein har oplyst - de oplysninger, der overføres til de amerikanske myndigheder, muligvis igen overføres til tredjelandes myndigheder.
Der har været tre forhandlinger og afstemninger i Parlamentet om denne sag. Tre udvalg har vurderet den, og alle anbefalede at indbringe sagen for EF-Domstolen. Min gruppe ønsker ikke en tvist med Kommissionen. Vi har bedt Kommissionen om at trække forslaget tilbage og forsøge at forhandle med USA med henblik på at kunne præsentere os og den amerikanske kongres for en komplet international aftale, der omfatter disse spørgsmål, så vi på en effektiv måde i fællesskab kan bekæmpe terrorisme og samtidig respektere forpligtelserne til databeskyttelse. Vi foretrækker, at dette bliver Kommissionens tilgang, men hvis dette ikke kan lade sig gøre, kunne Kommissionen måske i det mindste på mødet i morgen blive enige om at tage initiativ til at indbringe sagen for EF-Domstolen for at få afgjort, hvorvidt der er tale om et tilstrækkeligt beskyttelsesniveau. 
Di Lello Finuoli (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, jeg vil ikke gentage alle de ting, som de foregående talere allerede har forklaret så udmærket.
Kommissionen har sagt flere gange, at dette var den bedste aftale, som man kunne få USA's regering til at indgå, men det skal siges, at jo længere diskussionerne fortsætter, jo værre bliver tingenes tilstand for de europæiske borgere. I dag ved vi nemlig, at denne aftale ikke alene er i strid med traktaterne, men at den ligefrem giver mulighed for, at disse oplysninger videregives til tredjelande og behandles af dem, hvilket gjorde det sværere at indlede drøftelserne af første del af aftalen.
Sådan som vi allerede har været inde på, har Parlamentet flere gange forkastet denne aftale. Parlamentet har ganske vist ikke specifikt stemt om, hvorvidt sagen skal indbringes for Domstolen, men det er efter min mening en umiddelbar og nødvendig konsekvens. Derfor anmoder vi om, at Parlamentet får mulighed for at høre en meget respekteret og kompetent tredje myndighed som Domstolen, for så kan Parlamentet frit beslutte, om det vil sige ja eller nej til denne aftale. 
Frassoni (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, jeg vil heller ikke gentage det, der er blevet sagt, for min gruppe er enig i hr. Watsons, fru Paciottis og hr. Di Lello Finuolis udtalelser. Vi er enige i, at vi skal fortsætte med det, vi er gået i gang med, for jeg mener ikke, at kommissær Bolkesteins udtalelser er tilfredsstillende, og jeg er faktisk også lidt overrasket over hans manglende hensyntagen til en parlamentsbeslutning, der er så usædvanlig som den, der blev vedtaget i sidste mødeperiode.
Der er ingen tvivl om, hr. kommissær, at Kommissionen har valgt at gå udenom Parlamentets udtalelse ved ikke at indgå en egentlig international aftale med USA. Det, at De har valgt en "let aftale" i stedet for en egentlig aftale, viser allerede tydeligt, at Kommissionen ikke ønsker en demokratisk kontrol af denne aftale, og det er efter min mening meget alvorligt.
Vi ønsker ikke en konflikt med Dem, men hvis De absolut vil tvinge os til det, kan vi ikke gøre andet end at kæmpe. Efter vores mening er det dog yderst vigtigt, at vi anmoder om Domstolens udtalelse. Deres udtalelse er ikke tilstrækkelig til at forhindre os i det, hr. kommissær, og vi mener også, at denne holdning i fremtiden kan forhindre Kommissionen i at begå sådanne fejl, som går ud over borgerne. 
Boogerd-Quaak (ELDR ),
   Hr. formand, jeg medgiver, at jeg ikke er særlig tilfreds med kommissærens bemærkning om, at der ikke er tale om krænkelse af forordning 95/46. I selve aftalen anføres i artikel 4, at alle oplysninger om europæiske passagerer vil blive bearbejdet i overensstemmelse med gældende amerikanske lov- og forfatningskrav. En af de amerikanske love, der således burde finde anvendelse, er deres , som imidlertid ikke finder anvendelse på personer fra tredjelande, for blot at nævne et eksempel. I aftalens artikel 6 anføres, at der vil være tale om gensidighed, så vidt det er muligt og på et strengt gensidigt grundlag. Jeg skal ikke åbne forhandlingen nu, men jeg kan nemt give yderligere 10 eksempler på forhold, som ikke stemmer, og som efter min opfattelse krænker vores retsforskrifter om privatlivets fred. Alene af den grund mener jeg, at spørgsmålet bør forelægges Domstolen.
Hr. formand, under den foregående forhandling udtalte kommissæren, at der fortsat pågik forhandlinger med USA om videregivelse af data til tredjemand. Jeg hørte det udmærket sidste gang og nu igen. Det er da ærlig talt for fjollet, at jeg her som ordfører skulle fremlægge en betænkning om , samtidig med at Kommissionen fortsat selv var af den opfattelse, at emnet generelt ikke var adækvat. Det vil jeg gerne bringe til debat.
Jeg vil gerne takke alle kolleger, som har udtalt sig til fordel for indbringelse af spørgsmålet for Domstolen. Det vil efter min opfattelse være yderst interessant at høre Domstolens svar på spørgsmålet om, hvorvidt der kan indgås internationale aftaler, som sætter såvel Europa-Parlamentet som den amerikanske Kongres ud af spillet. Jeg har efter at have konsulteret medlemmer af Kongressen forstået, at en sådan aftale, hvis den blev forelagt den amerikanske Kongres, aldrig ville blive godkendt.
Lad os nu vise, at Europa-Parlamentet forstår at gå i brechen for borgerne og ikke lader sig presse fra nogen kant. Vi er de eneste, som har den mulighed. Jeg håber, at Europa-Parlamentet følger Retsudvalget, hvad dette spørgsmål angår. 
Hernández Mollar (PPE-DE ),
    Hr. formand, vi har naturligvis allerede haft en grundig drøftelse af alle forhold i forbindelse med aftalen med USA om behandling af personlige data for passagerer, som rejser fra EU til USA.
Som hr. Lehne fra min politiske gruppe så udmærket sagde, vil anmodningen om en udtalelse fra EF-Domstolen kun medvirke til at udskyde undertegnelsen af aftalen og medføre, at der ikke er nogen lovregler for de amerikanske myndigheders behandling af personlige data, hvilket vil være til stor skade for de europæiske borgere og for luftfartselskaberne.
Det er derfor ikke nødvendigt at gentage vores holdning, som allerede er velkendt. Vi mener naturligvis også, at aftalen kan forbedres, men også at bekæmpelsen af terrorismen og samarbejdet med tredjelande på dette område, og i dette tilfælde med USA, har høj prioritet for EU. Endvidere, hr. formand, har vi brug for aftalen nu, og under alle omstændigheder foreligger der altid den mulighed, at sagen efterfølgende kan henvises til EF-Domstolen.
Hr. formand, jeg vil også gerne bekræfte min støtte til kommissær Bolkesteins forslag om, at vi i morgen eftermiddag lytter til, hvad kommissær Patten har at sige til os i forbindelse med aftalen, og udskyder afstemningen, som var planlagt til i morgen formiddag. Jeg anmoder om, at dette forslag bliver overvejet, for jeg finder det meget rimeligt, og især anmoder jeg om, at afstemningen, som skulle afholdes i morgen om forudgående henvisning til EF-Domstolen, udskydes til i overmorgen, når vi har hørt Kommissionens indlæg. 
Formanden.
   - Jeg takker alle de kolleger, som har bidraget til denne udveksling af synspunkter. Flere af jer har nævnt, at adskillige udvalg og beslutninger i de seneste uger og måneder har indikeret muligheden for at gå til EF-Domstolen, hvilket jeg har været opmærksom på, da jeg har fulgt sagen med stor interesse. Det, der imidlertid udløste diskussionen om EF-Domstolen, var den skrivelse, som jeg modtog sidste onsdag eftermiddag fra hr. Gargani på vegne af Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked. Det var første gang, at jeg som formand havde pligt til og mulighed for at kigge på denne sag.
I lyset af den omfattende udveksling af holdninger foreslår jeg, at vi fortsætter med en mere detaljeret drøftelse i morgen. Vi vil høre, hvad kommissær Patten har at sige, og høre de forskellige kollegers holdninger. Afstemningen vil så finde sted ved middagstid på onsdag på baggrund af alle tilgængelige oplysninger. Det bringer os inden for 24 timer af den endelige frist for at indbringe sagen for EF-Domstolen, så vi arbejder stadig inden for de tidsbegrænsninger, der gælder her.
På grund af arbejdsmængden i denne uge har vi tilføjet en ekstra mødesession i aften. Jeg foreslår, at de kolleger, der ønsker at komme med en kort bemærkning, skriftligt fremsender det, de ønsker at sige, hvorefter jeg vil forsøge at følge op på deres bemærkninger. For dem, der insisterer på at tale, giver forretningsordenen mulighed herfor senere på mødet. Jeg foreslår derfor, at vi tager punktet til allersidst i aften i stedet for nu.(1) 

Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0227/2004) af Voggenhuber for Udvalget om Konstitutionelle Anliggender om Kommissionens meddelelse om artikel 7 i Traktaten om Den Europæiske Union om respekt for og fremme af de værdier, som EU bygger på. 
Voggenhuber (Verts/ALE ),
   . Tak, hr. formand. Mine damer og herrer, man kan måske sige, at de tidligere debatter om fru Boogerd-Quaaks betænkning om pressefrihed og udveksling af oplysninger om flypassagerer klart har vist, hvor vigtigt det er at forberede sig på kriser i god tid, hvor vanskeligt det faktisk kan være at forsvare EU's centrale værdier, når de er under stort pres og i krisesituationer, og hvor vigtigt det er, at vi når frem til fælles principper og værdier. Derfor er jeg glad for, at udvalget med overvældende flertal har vedtaget betænkningen om respekt for og fremme af de værdier, som EU bygger på, som jeg fremlægger for Dem i dag.
Ved at gøre dette har medlemmer fra alle politiske grupper vist deres enstemmige vilje til at forsvare grundlæggende værdier og EU's principper om demokrati og retssamfund, værdier, som den internationale terrorisme har erklæret at være rettet mod, men som kan føre til konflikter i kampen mod den selvsamme terrorisme, og som også trues af voksende fremmedfrygt, racisme og antisemitisme i Europa og af politisk ekstremisme. Det nytter ikke at lukke øjnene for det. Jeg tror tværtimod, at det er på tide, at vi forbereder os på det.
Jeg er taknemmelig for, at Kommissionen med sin meddelelse kommer med et vigtigt bidrag til dialogen mellem institutionerne og til et tæt samarbejde mellem dem, som jeg mener er uundværligt for anvendelsen af artikel 7, stk. 1 og 2. Selv om både ordføreren og udvalget havde kritiske bemærkninger til Kommissionens meddelelse, mener jeg, at vi i dag har været i stand til at stille en række forslag til, hvordan denne holdning kan udvikles yderligere.
Både udvalget og jeg selv mente, at det var nødvendigt med et højere beskyttelsesniveau end foreslået af Kommissionen, især ved at skelne klart mellem en klar fare i henhold til artikel 7, stk. 1, og en grov overtrædelse, ligesom det efter vores mening er nødvendigt at inddrage chartret om grundlæggende rettigheder. Selv om alle institutionerne og medlemsstaternes regeringer accepterer dette, bliver det ikke juridisk bindende, men det er alligevel bindende i politisk forstand, således at beslutninger, som tages med henvisning til artikel 7, er skønsmæssige og politiske og derfor kun kan tages på basis af og i fuld overensstemmelse med den.
Udvalget var ret forundret - og jeg var det sandelig selv - over den manglende anerkendelse af Parlamentets særlige ansvarsområder, som faktisk ikke er til stede i Kommissionens meddelelse. I henhold til artikel 7, stk. 1, har Parlamentet initiativret, og begge afsnit indrømmer det godkendelsesret. Det betyder, at det også vil være en ganske central overvejelse, om de kriterier og principper, som Parlamentet vælger for denne procedure, faktisk anerkendes af andre institutioner. I min betænkning foreslog jeg oprindeligt en interinstitutionel aftale, som skulle fastholde disse principper og gøre dem bindende for de andre institutioner, men jeg accepterer fuldt ud udvalgets beslutning om at indlede en interinstitutionel dialog om dette spørgsmål.
Betænkningen foreslår nogle meget faste principper, som jeg håber er fremtidsorienterede, og som skal fjerne de betænkeligheder og bekymringer, som nogle medlemmer og også andre udvalg føler.
Tillidsprincippet siger, at det er op til vores medlemsstater gennem deres forfatninger og institutioner at tage aktive skridt til at forsvare EU's grundlæggende rettigheder og værdier mod overtrædelser og risiko for overtrædelser. Vi er også overbevist om, at de også vil være villige og i stand til at gøre det. Parlamentet gentager og bekræfter, at det har denne tillid. For det andet bekræfter vi med hensyn til princippet om meningspluralitet på basis af demokrati og retssamfund Parlamentets udtalelse om, at artikel 7 aldrig må bruges som et instrument for politisk uenighed. Lighedsprincippet gælder også, på trods af de udbredte bekymringer om det, og det er hensigten, at det skal indarbejdes, med andre ord at medlemsstaterne skal behandles ens uanset deres størrelse, deres bidrag til budgettet, eller hvor længe de har været medlem. Jeg vil afslutte med at sige, at jeg lægger særlig vægt på princippet om åbenhed.
Selv om hverken jeg eller nogen anden her ønsker, at tingene skal komme så vidt, vil denne procedure give anledning til store spændinger. Debatten ved begyndelsen af dette møde viste os, hvor vanskeligt det vil være i en nødsituation at gennemføre en sådan procedure med tillid, klogskab og fairness. Efter min overbevisning ville Parlamentet i tilfælde af en sådan procedure have brug for stor offentlig troværdighed, og derfor er det ikke, som Kommissionen foreslår, en separat procedure, der er brug for under sådanne omstændigheder, men absolut åbenhed for alle procedurer, som bliver endnu mere påkrævet på grund af muligheden for sanktioner.
Hermed når jeg frem til min konklusion, hr. formand. Parlamentet mener, at det er nødvendigt at tage fat på sanktionsspørgsmålet, og det må ikke være genstand for spekulationer, således at der ingen steder, hverken uden for eller inden for EU, kan være den mindste tvivl om, at EU er fast besluttet på at bruge alle til rådighed stående midler for at forsvare de grundlæggende rettigheder, demokratiet og retssamfundet. 

Byrne,
    Hr. formand, for det første vil jeg gerne takke ordføreren for denne betænkning, som er en reaktion på Kommissionens meddelelse om EU-traktatens artikel 7. Med meddelelsen, som var henvendt til Europa-Parlamentet og Rådet, ønskede Kommissionen at etablere rammer for en analyse af forholdene vedrørende anvendelse af EU-traktatens artikel 7 for at indlede en dialog med de to andre institutioner, som er ansvarlige for gennemførelsen af denne vigtige bestemmelse.
Kommissionen påskønner Parlamentets positive reaktion på princippet i dette initiativ fra Kommissionen. Grundlæggende rettigheder og retsstaten er fundamentet i EU, og hvis en medlemsstat afviger væsentligt fra disse værdier, risikerer vi at så tvivl om de fælles værdier, som EU er baseret på. Af den årsag understregede Kommissionens meddelelse forebyggelse som et middel til at undgå anvendelse af artikel 7 eller, under alle omstændigheder, at pålægge de sanktioner, som denne artikel åbner mulighed for. Der bør tydeligvis fortsat anvendes sanktioner om nødvendigt – lad os bare være helt klare på det punkt.
Som det korrekt blev understreget i forslaget til beslutning, skal EU først og fremmest have tillid til medlemsstaterne og deres egne institutioner, herunder forfatningsdomstolene. Som en del af en forebyggende tilgang er det dog utvivlsomt nødvendigt, hvilket Parlamentet faktisk har anmodet om, at EU overvåger, hvorvidt de grundlæggende rettigheder respekteres, og at der udvikles en uafhængig ekspertise i EU inden for dette område. Som De ved, har vi etableret et netværk af uafhængige eksperter, som min kollega hr. Vitorino talte længe om i den sidste mødeperiode under drøftelserne om grundlæggende rettigheder i EU. Forebyggelse kræver desuden samarbejde mellem institutionerne og medlemsstaterne, dialog med borgerne og oplysning af befolkningen.
En af de ting, der er vigtig at påpege, og som Kommissionen bifalder, er, at der henvises til de principper, som skal respekteres i forbindelse med overvejelserne af, hvorvidt artikel 7 skal håndhæves. Disse principper er den tillid, som bør kendetegne EU's forhold til medlemsstaterne, respekten for pluralisme, princippet om lighed mellem medlemsstaterne og princippet om åbenhed i de beslutninger, der træffes i henhold til artikel 7.
Jeg bemærker også, at det i betænkningen vurderes, at overvågningscentret i Wien kan få ændret sin rolle med henblik på at sikre "uafhængige og objektive undersøgelser på et bredere grundlag". Det er i overensstemmelse med Det Europæiske Råds beslutning i december 2003 om at udvide centrets mandat, så det i stedet bliver et agentur for grundlæggende rettigheder, hvilket støttes af Kommissionen.
Jeg vil gerne benytte lejligheden til at bekræfte, at Kommissionen er i færd med at undersøge, hvordan man kan gennemføre de forberedende aktiviteter i forbindelse med ngo-bistandsprogrammerne i de nye medlemsstater - inden for områder som respekt for lovgivning, demokrati og grundlæggende rettigheder - i overensstemmelse med Parlamentets ønsker. Det bekræfter Kommissionens og Parlamentets fælles mål om at tilskynde civilsamfundet til aktivt at støtte de grundlæggende rettigheder med udgangspunkt i en forebyggende, positiv og konstruktiv tilgang.
Sammenfattende bifalder Kommissionen anerkendelsen af betydningen af den interinstitutionelle dialog vedrørende anvendelsen af artikel 7. Som jeg sagde tidligere, er dette i overensstemmelse med formålet med Kommissionens meddelelse, nemlig at skabe en dialog med de to institutioner med henblik på at udvikle en fælles tilgang. 
Oreja Arburúa (PPE-DE ).
   - Hr. formand, allerførst vil jeg gerne lykønske ordføreren med betænkningen og sige, at jeg her taler på vegne af PPE-DE-Gruppen og på vegne af en kollega, som ikke kan være til stede.
Der hersker ingen tvivl om, at PPE-DE-Gruppen altid har kæmpet for de grundlæggende rettigheder og værdier, som vi i EU repræsenterer. Det EU, som Unionens fædre havde i tankerne i 1950'erne, var ikke en økonomisk union, men en union baseret på nogle grundlæggende værdier, som vi skal sikre, således som ordføreren sagde. Min gruppe støtter i det store hele hans betænkning, selv om der er stillet nogle ændringsforslag, men vi vil stemme for forslaget, som er fremlagt af ordføreren i betænkningen.
Det glæder mig, at nogle af disse værdier blev indført i forfatningen i Nice, og at der via artikel 7 vil være mulighed for at etablere en mekanisme, som sikrer, at disse værdier overholdes i EU. Jeg kommer fra et land, som i de sidste 30 år har haft terrorangreb tæt inde på livet, og som endvidere var offer for et brutalt terrorangreb den 11. marts 2004. Som ordføreren nævnte i sit indlæg, kan terrorismen kun bekæmpes med flere værdier, med mere demokrati, med flere grundlæggende rettigheder, og derfor skal EU kunne sikre overholdelsen af disse værdier i EU for dermed bedre at kunne kæmpe mod terrorismen og mod overgrebene på vores værdier, på de europæiske værdier.
Til sidst vil jeg gerne i forbindelse med ordførerens betænkning sige, at vi er enige i de principper, der nævnes i betænkningen - tillid, prioritet, lighed og offentlighed - som kan give os mulighed for at etablere en mekanisme, der forhindrer, at nogle stater ikke overholder de værdier, som vi så gerne vil kæmpe for i EU og frem for alt her i Europa-Parlamentet. Vi støtter også forslaget om at etablere en interinstitutionel mekanisme, der fremmer dialogen mellem Europa-Parlamentet og Rådet fra næste valgperiode. 
Leinen (PSE ).
   - Hr. formand, De Europæiske Socialdemokraters Gruppe, som jeg taler for, takker også ordføreren for en meget vigtig betænkning, som er et centralt element i at gøre EU til et demokrati, som kan forsvare sig selv. I begge konventioner, både chartret om grundlæggende rettigheder og forfatningen, har vores gruppe meget aktivt hævdet, at EU ikke kun er et økonomisk fællesskab, men også et værdifællesskab, hvis grundlag er bygget op gennem århundreder, og som er villigt til at forsvare demokrati, frihed, menneskerettigheder og retssamfundet i hele sit område.
Vores Union er en stor ting, som strækker sig fra Estland til Portugal, og vi må spørge os selv, hvad det er, der holder den sammen. Det er bestemt ikke markedet, som skaber Europa, men snarere den følelse af solidaritet, som er afledt af vores værdier. Det er Europa, det er vores identitet - og den må vi ikke miste.
Vi har selvfølgelig brug for en mekanisme, som kan garantere opretholdelsen af disse værdier. Offentligheden ville finde det uforståeligt, hvis en medlemsstat kom ud af kontrol, uden at EU gjorde noget ved det. Vi vil naturligvis ikke blande os i en stats indre anliggender - vi er en Union med stor pluralisme og diversitet - men hvis der er holdepunkter for klare farer og vedvarende overtrædelser af disse værdier og principper, må EU skride til handling. Jeg er meget glad for at høre kommissæren sige, at en sådan handling også kan omfatte sanktioner. Stop af støtten fra Bruxelles, for ikke at tale om inddragelse af retten til at deltage i beslutningstagende organer, er naturligvis de skrappeste våben, man kan bruge, men vi skal præcisere, at vi er villige til at bruge dem, hvis det bliver nødvendigt.
Parlamentet har efter min mening en særlig rolle at spille i denne sag, og det er understreget i betænkningen, som jeg gerne endnu en gang vil takke hr. Voggenhuber for på gruppens vegne. 
Kaufmann (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, der er gået præcis syv år, men hverken Rådet eller Kommissionen har endnu vist sig i stand til at udtænke en procedure for implementering af artikel 7, en artikel, som man en gang, i forbindelse med Amsterdam-traktaten, holdt frem som en vital politisk fornyelse i EU-traktaten. Manglen på faste procedureregler betyder imidlertid, at EU's værdier blot er ord på et stykke papir. Uden en sådan procedure er hele artiklen ikke andet end en papirtiger. En sådan situation er ikke ligefrem den bedste til at gøre EU mere troværdig i borgernes øjne. Vi ved alle, hvor langt troværdigheden er faldet i alle medlemsstater. For at sige det pænt er jeg foruroliget over Kommissionens meddelelse, som er udgangspunktet for denne betænkning. Det er højst foruroligende, at Kommissionen tydeligvis ikke ønsker at pålægge medlemsstaterne sanktioner i tilfælde af alvorlige overtrædelser af traktaterne. Den vil åbenbart narre os til at tro, at alt i vores have er smukt og godt, og sådan bliver det ved med at være.
Hvad kan det betyde andet, når Kommissionen på side 14 i sin meddelelse rent ud skriver - jeg citerer - at det "ikke vil blive nødvendigt at iværksætte sanktioner efter TEU's artikel 7 og artikel 309 i TEF"? En sådan fritagelse for ansvaret ville tydeligt forringe vores egne høje forventninger til vores fælles værdier og i sidste ende standarden for beskyttelsen af grundlæggende rettigheder og værdier i EU. Det minder også om den meget brugte repressive sætning om, at det, som ikke er tilladt, kan heller ikke ske.
Endnu alvorligere er Kommissionens strudseagtige og nonchalante holdning til beskyttelse af grundlæggende rettigheder i krigstider, og det er her, den sande skandale ligger. Den sande skandale er den måde, hvorpå Kommissionen faktisk serverer EU's grundlæggende rettigheder i krigstider på en sølvtallerken. Lad mig citere fra side 8 i Kommissionens meddelelse: "der skal være tale om en klar fare for "grov" overtrædelse, og overtrædelsen selv skal også, når den er blevet til virkelighed, være "grov"." Rent hypotetisk ville vedtagelsen af en lov, som afskaffede retsgarantier i krigstider, være en klar fare, men faktisk at bruge en sådan lov ville på den anden side være en grov overtrædelse.[lt]0}
Det er værd at lægge mærke til, at Kommissionens betragter en lov i en medlemsstat, som ophæver grundlæggende rettigheder, som blot en klar fare og ikke en grov overtrædelse, uden overhovedet at nævne muligheden for sanktioner. Nej, det går ikke. Parlamentet kan ikke tillade, at Kommissionen bliver ved med at gå i modsat retning af de grundlæggende rettigheder, og jeg er derfor glad for, at Parlamentet med Voggenhuber-betænkningen nu syv år efter Amsterdam har taget initiativ til, at der skal ske noget.
I denne forbindelse har jeg stillet en række ændringsforslag, som skal gøre teksten mere præcis. Det gælder især for den forpligtelse til at følge international ret, som forfatningsudkastet i artikel 3, stk. 4, i 1. del, og i artikel 193, stk. 1, i 3. del, lægger på EU, og jeg mener, at Irak-krigen, som er i strid med international lov, og al den elendighed, som besættelsesstyrkerne påfører dette land, er beviser på behovet for en yderligere opstramning af betænkningens beslutningsforslag. 
Berthu (NI ).
   - Hr. formand, Voggenhuber-betænkningen og Kommissionens meddelelse, som danner grundlag for den, viser klart, hvordan EU-traktatens artikel 7 kan blive en helvedesmaskine, som giver Unionen lov til med henvisning til forebyggelse af eller sanktioner imod reelle eller angivelige overtrædelser af de grundlæggende rettigheder at underlægge medlemsstaterne en styrket, ekstern kontrol. Vi ser grundridset til et centralt disciplinært system, som vil kunne pålægge de nationale demokratier omfattende eller vilkårlige definitioner på deres forpligtelser.
Betænkningens punkt 3 giver et godt eksempel herpå, når den foreslår at kunne dømme medlemsstater, som tolererer, jeg citerer, "et politisk klima eller betingelser, hvor folk (...) føler, at deres grundlæggende friheder er truede". Denne form for definition kan strække sig meget langt, ligesom artikel 7 ikke kun finder anvendelse på Unionens rettigheder, som måske i morgen øges med chartret om grundlæggende rettigheder, men også på de rent nationale kompetencer, som Kommissionens meddelelse klart præciserer.
Således risikerer vi paradoksalt nok med henvisning til respekten for de grundlæggende rettigheder at få et stærkt udemokratisk multilateralt og vilkårligt overvågningssystem. Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked har afgivet en meget negativ udtalelse om betænkningen, og det har ret. Jeg har indtaget en lignende holdning i den mindretalsudtalelse, som jeg har afgivet efter afstemningen i Udvalget om Konstitutionelle Anliggender.
Martin, Hans-Peter (NI ).
   - Hr. formand, hr. Voggenhuber har netop understreget princippet om åbenhed, og jeg vil blot komme med nogle få korte bemærkninger om det. Lad mig sige, nu vi er ved dette emne, at jeg meget vel husker den tilfældige behandling af mit eget land, Østrig, i forbindelse med det, vi taler om. De østrigske socialister, som nu gennem nogen tid har kaldt sig selv socialdemokrater, var dybt involveret i de underhåndsmanøvrer, der fandt sted den gang. Jeg husker også meget tydeligt en telefonopringning fra den østrigske kansler, Viktor Klima, en socialist, som var fuldt ud orienteret og fortalte mig, at alt, hvad han forlangte af mig, var, at intet kom ud. Det må ikke ske igen, at sådanne principper bliver anvendt på denne måde, hverken inden for partipolitik eller statsanliggender, for uden gennemsigtighed er der ikke noget demokrati. Det er grunden til, at det er så uhyre vigtigt at klarlægge disse begivenheder og gøre dem tilgængelige for offentligheden. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted på tirsdag kl. 12.00. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om:
- betænkning (A5-0191/2004) af Gebhardt for Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om samarbejde mellem nationale myndigheder med ansvar for håndhævelse af lovgivning om forbrugerbeskyttelse ("forordningen om forbrugerbeskyttelsessamarbejde") (KOM(2003) 443 - C5-0335/2003 - 2003/0162(COD)),
- anden betænkning (A5-0224/2004) af Wuermeling for Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om harmonisering af medlemsstaternes love og administrative bestemmelser om forbrugerkredit (KOM(2002) 443 - C5-0420/2002 - 2002/0222(COD))
og
- betænkning (A5-0188/2004) af Ghilardotti for Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om virksomheders urimelige handelspraksis over for forbrugerne på det indre marked og om ændring af direktiverne 84/450/EØF, 97/7/EF og 98/27/EF (direktivet om urimelig handelspraksis) (KOM(2003) 356 - C5-0288/2003 - 2003/0134(COD)).
Byrne,
   . Hr. formand, for blot et år siden vedtog Parlamentet en forordning om Kommissionens nye forbrugerpolitiske strategi for de næste fem år. Vi drøfter i dag tre centrale spørgsmål inden for rammerne af den strategi. Det glæder mig især, at Parlamentet har besluttet at drøfte dem under ét, da alle tre har til formål at øge forbrugernes tillid til det indre marked.
Forbrugerkøb udgør tæt på 60 % af EU's BNP. En nedgang i forbrugertilliden - hvor lille den end måtte være - kan have alvorlige konsekvenser for vores økonomi og samlede velstand. Ved Det Europæiske Råds møde i sidste måned gjorde stats- og regeringscheferne status over, hvordan det går med Lissabon-dagsordenen, der skal fremme vores konkurrenceevne. Det er ingen overdrivelse at sige, at der helt bestemt er plads til forbedringer på området. Forbrugertillid gavner erhvervslivet og kan være med til at øge vores konkurrenceevne.
EU er nået langt med at fjerne hindringer for det indre marked. Når vi nedbryder lovgivningsmæssige hindringer, skal vi imidlertid gøre os klart, at forbrugerne - der skaber efterspørgslen på markedet - også står over for hindringer, nemlig tillidshindringer. Ikke at gøre noget ved disse tillidshindringer ville ikke blot være uansvarligt, men også yderst skadeligt for både forbrugere og virksomheder. Det ville også gøre det svært for os at opfylde de konkurrencemål, der er udstukket i Lissabon-dagsordenen.
Med de forslag, vi drøfter i dag, kan vi give forbrugerne det maksimale udbytte af det indre marked. Jeg vil godt takke de tre ordførere fra Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked for deres store arbejde med disse forslag og ordførerne fra de udvalg, der kommer med udtalelser, for deres tid og indsats.
Jeg vil lægge ud med forslaget om regulering af samarbejdet om håndhævelse. Det tager fat på det, der altid har været det svage punkt i forbrugerbeskyttelse: effektiv anvendelse af loven. I grænseoverskridende tilfælde forøges problemerne, fordi nationale håndhævelsesmekanismer ikke er gearet til sådanne tilfælde. Plattenslagere, der forsøger at narre forbrugerne, har opdaget dette og er mere fremtrædende i grænseoverskridende handel end i hjemlig handel, idet de henvender sig til forbrugere i andre lande pr. post, e-mail eller internet. Den foreslåede forordning tager højde for dette ved at etablere et netværk af offentlige håndhævende myndigheder bestående af mindst én myndighed fra hver medlemsstat. Dermed vil nationale myndigheder kunne samarbejde hurtigt og effektivt om at opspore disse plattenslagere og hindre dem i at skade forbrugerne og de virksomheder, der opererer lovligt.
Denne forordning sender et klart budskab til de europæiske borgere om, at EU betyder noget i deres dagligdag, og at de med større tillid kan handle overalt i Europa.
Jeg vil godt takke fru Gebhardt og dem, der sammen med hende har arbejdet for en kompromisaftale med Rådet, så forslaget kan vedtages efter kun én behandling. Det kompromis, institutionerne forhandlede sig frem til, sikrer, at de håndhævende myndigheder i det mindste har de nødvendige redskaber til at arbejde sammen på tværs af landegrænser. Samtidig respekterer det de forskellige traditioner i medlemsstaterne, hvor nogle i højere grad forlader sig på offentlig håndhævelse, men andre baserer sig mere på private aktioner.
Jeg er klar over og bekymret over, at nogle af Dem foretrækker udtalelsen fra det ledende udvalg, som kommer til udtryk i ændringsforslag 29, frem for kompromisløsningen i ændringsforslag 76, som er udarbejdet sammen med Rådet. Dette kan forlænge forhandlingerne med Rådet og gøre det nødvendigt med en andenbehandling. Dermed går der længere tid, inden vi får etableret en effektiv håndhævelsesmekanisme, så vi kan gøre noget ved plattenslagerne.
Jeg kan ikke se, at en sådan forsinkelse på nogen måde skulle være til gavn for virksomhederne eller forbrugerne. De ændringsforslag, der er stillet og støttes af nogle medlemmer, vil på ingen måde øge effektiviteten af denne mekanisme, og der er heller ikke tale om værdifulde bidrag til sikring af etablerede nationale anordninger eller traditioner. Jeg opfordrer derfor medlemmerne til at holde fast ved kompromiset.
Dette er Parlamentets sidste mødeperiode inden valget. Det er derfor Deres sidste mulighed for at sikre, at De kan gå ud til vælgerne og give dem et konkret eksempel på, hvad De har gjort for at fremme forbrugernes interesser.
Det andet forslag, som vi drøfter i dag, er et direktiv om forbrugerkredit. Der er bred enighed om, at et nyt direktiv om forbrugerkredit er både nødvendigt og ønskværdigt. Markedet og produkterne har udviklet sig betydeligt siden midten af 1980'erne, og det nuværende direktiv passer ikke længere til udviklingen på kreditområdet. Det nye direktiv er nødvendigt, hvis vi skal have et egentligt indre marked for forbrugerkredit. Det er ønskværdigt, fordi vi gerne vil have en høj forbrugerbeskyttelse i overensstemmelse med den handlingsplan for forbrugerpolitik, som Europa-Parlamentet har tilsluttet sig.
Derfor anser jeg fuldstændig harmonisering for den eneste måde, hvorpå vi kan skabe lige vilkår for udlånere overalt i EU. Mange af Dem har talt for, og vil tale for, et minimum af harmonisering, så medlemsstaterne kan supplere reglerne på nationalt niveau. Det ville imidlertid medføre, at forskellene i national lovgivning skulle fastholdes. Dermed ville kreditmarkedet fortsat være et indenlandsk og lokalt marked, og forbrugerne ville ikke høste fordelene ved ét stort kreditmarked. Det ville ikke øge retssikkerheden for kreditorer og forbrugere, der indgår aftaler på tværs af landegrænser. Det ville ikke bidrage til et ægte indre marked for forbrugerkredit. Fuldstændig harmonisering medfører ikke en sænkning af standarderne for forbrugerbeskyttelse, idet vi har taget udgangspunkt i et højt fælles beskyttelsesniveau, som vi også skulle. Desuden vil jeg godt understrege, at harmoniseringen kun gælder på de områder, der faktisk er omfattet af direktivet. På områder, som ligger uden for rammerne af direktivet, må medlemsstaterne gerne fastholde deres nationale bestemmelser. Fuldstændig harmonisering forbedrer den samlede forbrugerbeskyttelse i EU og letter grænseoverskridende kreditgivning.
Sidst, men ikke mindst, kommer jeg til rammedirektivet om virksomheders urimelige handelspraksis over for forbrugerne. Forslaget skal sikre et højt fælles niveau for beskyttelse af forbrugerne mod urimelig handelspraksis i hele EU. Dermed kan det stimulere forbrugernes tillid og sikre, at der kan gribes ind over for plattenslageri, uanset hvor i EU det måtte finde sted. Og - hvad der er lige så vigtigt - det vil fjerne de hindringer, der gør, at ærlige virksomheder ikke kan udnytte det indre marked optimalt og nå ud til nye forbrugere. Både virksomheder og forbrugere vil have gavn af, at der kun er ét sæt regler frem for 15 eller - fra 1. maj - 25. Begge parter vil dermed stå stærkere i det udvidede indre marked. Det vil gavne EU's samlede konkurrenceevne.
Mere vil jeg ikke sige i denne omgang. Jeg ser frem til at høre Deres synspunkter. 
Gebhardt (PSE ),
   Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, igen og igen hører vi om folk, som bliver fanget i griske forretningsfolks lumske rænkespil, men ofte er det muligt at befri dem fra dem. Alle medlemsstaterne har foranstaltninger til at beskytte forbrugerne, hvad enten det gøres gennem offentlige myndigheder som Det Forenede Kongeriges eller Frankrigs , eller af organer som det hollandske eller den tyske .
De hjælper alle sammen, hvis der f.eks. lander et brev på ens dørmåtte, hvor der står, at man har vundet en præmie i et lotteri, og for at få den skal man bare underskrive blanketten og sende den, så det gør man og af sted med den. En uge senere modtager man varer, man ikke har bestilt, med besked om at betale for dem. Eller man falder for et af de slankekurser, der udbydes - for tiden særligt hyppigt i magasiner rettet mod unge mennesker - og hvis effekt er vildt overdrevet, mens bivirkningerne bagatelliseres. Måske har man ladet sig lokke af et tilbud, som har vist sig at involvere , hvor et website tilbyder én mulighed for at downloade gratis musik, man accepterer tilbudet, og i løbet af processen bliver man uden at vide det koblet fra sin sædvanlige internetudbyder og forbundet til en anden, som er meget dyrere. Senere får man regningen.
I de fleste tilfælde af svig kan de nationale myndigheder hjælpe. I omkring 20 % af sagerne bliver det problematisk, når den eneste kendte adresse ofte er en postboks i et fremmed land. I sådanne situationer er god rådgivning uvurderlig.
Dette lovforslag er meget vigtigt i behandlingen af sager som de beskrevne. Der er også akut behov for lovgivning, for problemerne hober sig op, og vi bør ikke overlade borgerne til deres egen skæbne. Derfor har jeg som Deres ordfører tilsluttet mig forslaget fra det irske formandskab om, at lovgivningen bør vedtages allerede ved førstebehandlingen, hvis det overhovedet er muligt. Det, der nu foreligger, er resultatet af forhandlinger. Jeg vil også gerne understrege min tak til Kommissionen for dens aktive hjælp til at opnå dette resultat.
Denne lovgivning drejer sig primært om gensidig hjælp til at styrke forbrugernes rettigheder, og hver medlemsstat skal oprette et offentligt kontor, som kan fungere som kontaktsted for andre medlemsstaters myndigheder, men jeg vil gerne understrege, at ingen medlemsstat vil være nødt til at oprette en ny myndighed. Det er medlemsstaterne selv, der skal afgøre, hvordan de vil placere de funktioner, der er beskrevet i denne forordning, i de eksisterende myndigheder. Det går ikke ud på at skabe bureaukrati, men om effektivt at få sat en stopper for nogle få hensynsløse handelsmænds svigagtige metoder, som bruger grænseoverskridende forretninger som en front.
Til dette formål kan de offentlige kontorer ved gensidig aftale uddelegere behandlingen af sager til ngo'er, og det er den traditionelle metode i Tyskland, Østrig og Nederlandene. Jeg går ud fra, at man i disse stater vil overdrage sagerne til velrenommerede organer som forbrugerorganisationer eller branchernes egne kontrolorganisationer. Det er forudsætningen for min anbefaling som ordfører til mine kolleger om, at de bør stemme for denne kompromistekst. De eneste undtagelser, jeg kan forestille mig, er, hvor offentlige selskaber skal udveksle særligt følsomme oplysninger, men det har vi fastsat bestemmelser om i dette dokument.
Ved at godkende dette lovforlag kan vi indfri et løfte, som vi alle har aflagt som medlemmer af Parlamentet, vores løfte om at ville behandle borgernes bekymringer. Det håber jeg, vi vil gøre i morgen med et rungende ja.
Wuermeling (PPE-DE ),
   Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, ærede tilhørere, jeg vil gerne indlede med varmt at takke alle dem, som har bidraget til at udarbejde denne betænkning, som er meget kompleks og omfattende. Vi var desværre nødt til at behandle et forslag fra Kommissionen, som ikke var helt konsistent gennemtænkt, som var sjusket formuleret, og som især ikke havde taget højde for de alvorlige konsekvenser, det ville få for forbrugerne, f.eks. for deres adgang til kredit. I udvalget måtte vi derfor foreslå omfattende ændringer af dette direktiv, og vi nåede den triste rekord på 650 ændringsforslag til, hvad der indtil dato har været 38 artikler, men Deres koncentrerede samarbejde betyder, at det nu har været muligt at samle alt dette til et ægte sammenhængende hele.
Jeg vil heller ikke forspilde denne lejlighed til varmt at takke Parlamentets Bureau og gruppens sekretariat, ikke at forglemme mine egne medarbejdere, for de endeløse timer, de har ofret på dette projekt.
Med dette forslag ønsker Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked at sende tre signaler. Det ene er det budskab, at Europas indre marked har brug for den bedst mulige forbrugerbeskyttelse. Det kan vi opnå, hvis vi kombinerer EU's mindstestandarder med lovgivningen i de enkelte stater, men hvis vi modsat vælger den model, der går ud på at harmonisere alting eller så meget som muligt, ville det kun give et minimum af beskyttelse for forbrugerne. Derfor er jeg ikke enig i kommissær Byrnes udtalelser.
Jeg får faktisk indtryk af, at det vigtigste for Kommissionen er, at forbrugerlovgivningen på dette område skal være fuldstændig centraliseret, hvor EU er de eneste, der har ret til at gøre noget som helst, som har at gøre med forbrugerbeskyttelse. Det ville imidlertid ikke objektivt set være fornuftigt, eftersom der stadig er store forskelle på de nationale markeder, og det er dér, der skal reageres hurtigt og fleksibelt, når der dukker unfair forretningsmetoder op.
For det andet sender vi det signal, at de finansielle markeder også skal åbnes for individuelle forbrugere. Det er vores ønske, at beskyttelsesniveauet ikke kun skal øge offentlighedens tillid til e-handel og til at handle på postordre, men også opmuntre folk til at undersøge tilbud på hele det indre marked for f.eks. at finde kredit på favorable vilkår.
For det tredje signalerer vi vores modstand mod overregulering og bureaukrati, for der er simhelthen ikke nogen mening i at oversvømme almindelige forbrugere, som må formodes at være ansvarlige voksne mennesker, med en strøm af informationer, som de ikke kan læse endsige forstå. Det er baggrunden for vores forslag om klare tekniske informationer, som hurtigt kan give forbrugerne de centrale oplysninger om deres lån.
Vi har også været optaget af at bevare adgangen til kreditmuligheder især for manden og kvinden på gaden og for de svage i samfundet. Det er disse dele af befolkningen, som har behov for kortsigtede lån ganske enkelt for at klare dagligdagen. Det endelige resultat af Kommissionens forslag ville have været, at de eneste, der kunne få kredit, var dem, som ikke havde brug for det.
Der er to specifikke punkter mere, som jeg gerne til nævne, og de er stadig til diskussion mellem grupperne. Det første har at gøre med retten til at betale tilbage før tid. En holdning er, at det generelt bør være muligt, uden at det skal medføre ekstra omkostninger, mens den anden holdning er, at forbrugerne skal kunne vælge mellem lån med fast løbetid og lån, som kan tilbagebetales tidligt. Eftersom vi endnu ikke er nået til enighed om dette, vil jeg nærme mig De Europæiske Socialdemokraters Gruppe endnu mere. Som De nok har set, har jeg allerede stillet forslag om et kompromis, ændringsforslag 173, hvor jeg foreslår, at lån, som optages for en periode på over tre år, skal kunne tilbagebetales på et hvilket som helst tidspunkt. Det vil jeg nu gerne supplere ved at kombinere det med ændringsforslag 96 som anbefalet af udvalget, hvis effekt er at skabe en rimelig reduktion af udgifterne i dette tilfælde.
Jeg vil slutte her, selv om der nogle punkter fra debatten i dag, som jeg gerne ville tage op. Jeg betragter denne pakke af betænkninger - fru Gebhardts, fru Ghilardottis og min egen - som kulminationen og afslutningen på vores lovgivningsarbejde inden for forbrugerlovgivning. Det er lykkedes os at løse opgaven i spændingsfeltet mellem det indre markeds behov og forbrugerbeskyttelsens behov, og jeg betragter det, vi har fremlagt for Dem i dag, som et samlet stykke moden lovgivning. Jeg håber derfor, at det vil få bred støtte i Parlamentet, uanset vores forskellige opfattelser af visse detaljer. 
Ghilardotti (PSE ),
   Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, i forslaget til direktiv om urimelig handelspraksis har man overtaget en stor del af grønbogen om forbrugerbeskyttelse, som kommissæren henviste til i sin redegørelse.
Årsagerne til dette direktiv, som tager sigter på en øget forbrugerbeskyttelse, er hovedsagelig af økonomisk karakter og har således at gøre med det indre markeds gennemførelse og hensigtsmæssige funktion. Hvis disse generelle økonomiske målsætninger skal nås, kræver det en forbrugerbeskyttelsespolitik, som skaber tillid hos de europæiske forbrugere, og som dermed fremmer den internationale og europæiske samhandel. De fordele, som den økonomiske vækst har på det indre marked, skal både give sig udslag i et større udbytte til virksomhederne og i en øget beskyttelse og økonomiske fordele til forbrugerne. Gennem en fælles forbrugerbeskyttelsespolitik og harmoniseringen af det indre marked er det også muligt at nå frem til priskonvergens. Urimelig handelspraksis medfører derimod en irrationel økonomisk adfærd hos forbrugerne, fordrejer konkurrencen og forhindrer det indre marked i at fungere korrekt.
Vi kan således tilslutte os Kommissionens indfaldsvinkel, som er baseret på harmonisering, princippet om gensidig anerkendelse og om oprindelsesland, fastsættelsen af en klausul om et generelt forbud mod urimelig handelspraksis, opstillingen af specifikke kriterier og eksempler samt anvendelsesområdets afgrænsning til et rammedirektiv om forbindelserne mellem virksomheder og forbrugere. Indførelsen af en europæisk rammelovgivning for urimelig handelspraksis, der bygger på et tilstrækkeligt harmoniseringsniveau og tager sigte på en klar og effektiv beskyttelse af forbrugerne i Den Europæiske Union, vil skabe øget tillid hos forbrugerne og gøre den internationale samhandel større, og den sætter dermed virksomhederne i stand til at konkurrere på grundlag af klare retsbestemmelser.
Selv om Parlamentet er enigt i den grundlæggende indfaldsvinkel og i direktivets hovedmålsætninger, foreslår det en række ændringsforslag, som efter vores mening gør nogle af definitionerne og valgmulighederne klarere og mere utvetydige. Ud fra dette synspunkt stilles der igen et ændringsforslag om retsgrundlaget, nemlig forslaget om, at man foruden det af Kommissionen foreslåede retsgrundlag for det indre marked tilføjer artikel 153 om forbrugerbeskyttelse, så man forener målsætningen om harmonisering og gensidig anerkendelse på det indre marked med medlemsstaternes mulighed for at bevare en lovgivning, der giver et bedre forbrugerbeskyttelsesniveau. På denne måde tror jeg, at vi imødegår frygten hos dem, som mener, at en omfattende harmonisering risikerer at føre til en forbrugerbeskyttelse efter laveste fællesnævner eller er et tilbageskridt i forhold til den eksisterende lovgivning i mange medlemsstater. Når det gælder definitionen af forbrugere, er det efter vores mening også vigtigt, at der henvises til en bestemt gruppe af forbrugere og navnlig de udsatte forbrugere, der har brug for en bedre beskyttelse på grund af forskellige faktorer som alder, fysisk eller mental tilstand, læsefærdigheder eller handicap. Med hensyn til artikel 2 om definitionerne vil jeg også sige, at ændringsforslaget om definitionen af erhvervsmæssig diligenspligt er vigtigt, og det vil jeg stille igen på plenarmødet.
Vi er i det store og hele enige i Kommissionens indfaldsvinkel, når det gælder bestemmelserne om vildledende og aggressiv praksis, men vi vil gerne understrege, at den information, som forbrugerne skal have om urimelig handelspraksis og adfærdskodekser, er af afgørende vigtighed. Hvad adfærdskodekserne angår, er vi ligeledes af den opfattelse, at det er lidt kunstigt at skelne mellem nationale kodekser og fællesskabskodekser, og derfor gør vi opmærksom på nødvendigheden af at indføre nogle egnede og effektive systemer, der gør det muligt at kontrollere og sikre deres overholdelse.
Et andet væsentligt punkt, hvor der henvises til adfærdskodekserne som reguleringsmetode og løsning på stridigheder mellem virksomheder og forbrugere, er voldgiftsløsningen, der hverken kan eller må erstatte eller forhindre klager til administrative organer, men som kan være en vigtig mulighed.
Vedtagelsen af dette direktiv og af betænkningen i morgen er således - sådan som mine kolleger og kommissæren også understregede - yderst vigtig for såvel det indre markeds udvikling som forbrugerbeskyttelsen.
Til sidst vil jeg gerne takke alle de parlamentsmedlemmer, som med deres bidrag var med til at forbedre denne betænkning og finde en løsning. Jeg vil navnlig gerne takke fru Paciotti, der var min stedfortræder i en periode, hvor jeg var fraværende af helbredsmæssige årsager, og som på glimrende vis videreførte arbejdet på mine vegne. 
Berès (PSE ),
   Hr. formand, et minut til en betænkning, som har optaget os i så lang tid, er vanskeligt. Tak, hr. kommissær, for Deres forslag. Det er et arbejdsgrundlag. Det er heldigt, at Europa-Parlamentet vil gå hver til sit efter at have arbejdet ud fra dette grundlag. De ved godt, at vi støtter det ambitiøse koncept om en fuldstændig harmonisering, som De lagde ud med, men vi kan se, hvor vanskeligt det bliver at få det igennem. Måske skulle vi lægge flere kræfter i dette koncept for at opnå reel forbrugerbeskyttelse, det er den, der interesserer os.
Med hensyn til at gøre forslaget mere effektivt og tydeligt synes vi faktisk, at Europa-Parlamentets forslag om harmonisering af satserne går i den rigtige retning. Vi fastholder kun en enkelt sats, nemlig de årlige omkostninger i procent. Det vil gøre tingene meget nemmere for alle. Men lad os holde fast i, at et forbrugsgode er et gode, for hvilken kreditten er af en særlig art, eftersom godet, når kreditten er stiftet, ikke længere er genstand for en kredit, men på sin vis for en gæld, eftersom dette gode mister værdi i det øjeblik, det er købt.
Der er to ting, som især tiltrækker min opmærksomhed, hr. kommissær, og de angår naturligvis direktivets anvendelsesområde. Som De ved, bevirker den praksis og de skikke, der er i EU, at der er nogle meget forskellige fordelinger mellem realkreditlån, personlige lån eller tildelt kredit, og vi skal leve op til virkeligheden med de mekanismer og risici for dumping, der eksisterer alt efter de forskellige nationale praksis.
Kort sagt vil De, hvis De fjerner realkreditlånene fra dette direktiv ved at henvise dem til et andet direktiv, åbne anvendelsesområdet for banker, som vil skumme fløden af realkreditlånene og hermed angribe de andre forbrugerkreditmarkeder. Jeg tror ikke, at det var formålet med direktivet, som først og fremmest skal beskytte alle forbrugerkreditter.
Patrie (PSE ),
   Faktisk, hr. formand, er det at styrke forbrugernes tillid et centralt emne for udviklingen af det indre marked, som De sagde, hr. kommissær. Denne tillid hviler imidlertid på forbrugernes mulighed for uden juridisk eller økonomisk risiko at gennemføre alle former for handelstransaktioner, især med de nye e-handelsprocedurer.
Systemerne til forebyggelse af og sanktioner imod overtrædelser af den gældende forbrugerlovgivning i medlemsstaterne fungerer generelt inden for de nationale markeder, men er ikke tilpasset fællesskabsniveau. Denne mangel er naturligvis til fordel for skrupelløse operatører på bekostning af forbrugerne og ærlige handelsmænd.
Vi kan derfor kun glæde os over Kommissionens initiativ til at etablere et netværk af myndigheder, som kan samarbejde imellem sig for at rense det indre marked for tvivlsomme praksis, selv om jeg for mit vedkommende ville have foretrukket, at vi valgte et helt igennem offentligt netværk i overensstemmelse med udvalgets indledende forslag.
Jeg finder det imidlertid rimeligt, i betragtning af at det er nødvendigt at tage hensyn til de forskellige EU-praksis og at få instrumentet hurtigst muligt, at vedtage det kompromis, som er udarbejdet, især takket være vores ordføreres indsats. Jeg formulerer således det ønske, at der vil herske en ægte, gensidig hjælpende ånd i samarbejdet mellem medlemsstaterne.
Whitehead (PSE ),
   Hr. formand, vi er meget glade for, at fru Ghilardotti er kommet sig og er til stede i dag.
Denne forhandling drejer sig om mennesker og hensynet til dem. På vegne af Miljøudvalget vil jeg gerne sige, at vi i høj grad støtter det, ordføreren har sagt om urimelig handelspraksis. Det vil sige, at princippet om den sårbare forbruger skal accepteres og anerkendes, at vi skal tage højde for forskelle mellem nationale beskyttelsesregler, at vi må insistere på et dobbelt retsgrundlag, og at princippet om optimal harmonisering bør gælde for alle tre direktiver.
Og så skal jeg også lige nå at sige, at jeg er ordføreren, fru Gebhardt, meget taknemmelig for, at hun i forbindelse med håndhævelsen har accepteret, at hvert land skal kunne beslutte, hvordan forordningen skal gennemføres af de offentlige myndigheder, men i henhold til ændringsforslag 76 skal den gennemføres af offentlige myndigheder, der samarbejder med, men ikke erstattes af andre offentlige organer og ngo'er. I dag er en god dag for forbrugerne, og trods den noget forkrøblede forhandling bør vi råbe dette budskab fra hustagene. 

Thyssen (PPE-DE ).
   - Hr. formand, det har ikke blot symbolsk værdi, at vi afslutter denne valgperiode med en forhandling om tre væsentlige forbrugerbeskyttelsesemner. Det giver os også lejlighed til at understrege endnu en gang, at vi virkelig ønsker at styrke de menneskelige aspekter af det indre marked, og samtidig giver det os lejlighed til at gøre det klart, at der også er tale om et indre marked for forbrugeren, og at vi må og skal sikre forbedringer, når det gælder forbrugerens tillid.
Hvad angår rammedirektivet, tager vores gruppe udgangspunkt i, at en høj grad af forbrugerbeskyttelse er en forudsætning for reel anvendelse af princippet om gensidig anerkendelse. Vi accepterer, at anvendelsesområdet begrænses til relationen mellem erhvervsliv og forbruger. Vi ønsker dog visse ændringer for at gøre forbindelsen mellem dette rammedirektiv og de konkurrencerelaterede aspekter klar for enhver.
Referencepunktet er for vores gruppe den gennemsnitlige forbruger. Vi accepterer, at der bliver stillet nye ændringsforslag, men de må ikke være så vidtrækkende, at det grundlæggende valg forlades. Vi fastholder også, at sortlistning, hvad angår aggressiv og vildledende handelspraksis, bør være eksplicit, listerne bør være udtømmende, og der må ikke ske en underminering af direktivets mål om harmonisering. Såfremt de sorte lister ændres, bør det efter vores opfattelse ske i henhold til proceduren for fælles beslutningstagning. Vi fastholder også, at dobbelt retsgrundlag for rammedirektivet ikke er berettiget, ikke er påkrævet og er overflødigt. Vi følger således den juridiske udtalelse, der er afgivet af den juridiske tjeneste, og vi fastholder de begrundelser, vi tidligere har belyst i forskellige udvalg.
Hr. formand, vi har i denne valgperiode, og også tidligere, vedtaget mange udmærkede love om forbrugerbeskyttelse. Det har kun været muligt takket være Kommissionens forslag. Jeg tilslutter mig derfor alle, som i dag ønsker at takke kommissæren for de forslag, vi har modtaget. Uden Kommissionens forslag havde vi ikke kunnet udføre dette arbejde. Uanset hvor mange udmærkede love vi vedtager, står og falder lovgivningen naturligvis med, at den gennemføres effektivt og kan håndhæves. Jeg støtter derfor i høj grad Kommissionens forslag om at udvikle et netværk af administrative instanser, som skal sørge for, at de udmærkede forbrugerdirektiver gennemføres. Det er efter min opfattelse et glimrende forslag.
Det er mit håb, at Europa-Parlamentets medlemmer endnu en gang vil overveje ændringsforslagene, for jeg ved, der er medlemmer i vores gruppe, som ville finde det højst beklageligt, hvis vi ender med en alt for bureaukratisk forordning, som indebærer en masse administrative byrder. Det ville være uholdbart set med vores øjne. Lad os derfor sørge for, at forslaget om et netværk godkendes med så mange stemmer som muligt. Lad os anmode Rådet om at tage sagen op til fornyet overvejelse. Det behøver ikke altid at være os, der tilpasser os Rådets standpunkt. Vi er enige om mange forhold. Lad os nu anmode Rådet om for en gangs skyld at tilpasse sig Parlamentet og respektere demokratiet.
Medina Ortega (PSE ).
   - Hr. formand, på vegne af Den Socialdemokratiske Gruppe har fru McCarthy og jeg fremsat i alt 25 ændringsforslag til forslaget til direktiv om forbrugerkredit, som hr. Wuermeling er ordfører for.
Som bekendt var der en vis ubeslutsomhed i begyndelsen, hvor ordføreren troede, at udvalget var ved at ændre direktivet, hvilket medførte, at dette forslag til direktiv blev underkastet fornyet udvalgsbehandling i Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked, men heldigvis lykkedes det os at løse dette problem, og langt om længe besluttede ordføreren sig efter aftale med os til at fremlægge det igen med en række ændringsforslag.
Vores problem er tidsmangel. Denne valgperiode er snart slut. Europa-Parlamentet har ikke kunnet afslutte gennemgangen af dette forslag til direktiv i indeværende valgperiode, og vi er begrænset til at foretage førstebehandling, således at Europa-Parlamentet i næste valgperiode kan gennemgå det grundigt.
Vores bekymring er naturligvis ikke at afskaffe forbrugerkreditten, som på godt og ondt er blevet en væsentlig del af vores liv, og at sikre forbrugerne, at de ikke bliver kvalt af forbrugerkreditten.
Vores ændringsforslag er af en anden slags. Et af dem vedrører f.eks. retsgrundlaget. Vi finder det vigtigt, at artikel 153 indføres som yderligere retsgrundlag i forbindelse med forbrugerbeskyttelse, og endvidere finder vi det vigtigt at påpege visse elementer i definitionerne. I definitionerne og især med hensyn til overholdelse af visse grundlæggende principper, f.eks. de årlige omkostninger i procent, som er et begreb, vi har udviklet her, og vi må forhindre, at det erstattes af andre kriterier, som kan være endnu vanskeligere at forstå.
Alt i alt håber vi, at afstemningen i morgen vil føre til et direktiv, som er klarere for forbrugeren, og at Europa-Parlamentet i næste valgperiode på denne baggrund kan vedtage direktivet endeligt, for det er meget vigtigt for alle forbrugere i EU. 
Thors (ELDR ).
   - Hr. formand, ærede kommissærer, først vil jeg sige, at forslaget om forbrugermyndighedernes samarbejde er særdeles velkomment, og jeg synes, at ordføreren har gjort et virkelig godt stykke arbejde. Det er forbavsende og trist at se, hvor stor energi en del af Parlamentet lægger i at forsøge at udvande forslaget. Jeg kan ikke forestille mig en situation, hvor alle - bortset fra forbrugerne - har rettigheder i det indre marked. Det har virkelig været beskæmmende, men jeg glæder mig over forslaget og håber, at Parlamentet med stort flertal vil bakke op om det kompromisforslag, som fru Gebhardt har udarbejdet.
Hvad angår hr. Wuermelings betænkning om forbrugerkredit, må jeg sige, at jeg er glad for, at vi har denne forhandling i dag, og at vi er nået så langt. Som det tidligere er blevet sagt, er der imidlertid brug for forbedringer, da der ellers er risiko for, at direktivet svækker de rettigheder, som forbrugerne allerede har i dag.
Den effektive rente er tidligere blevet nævnt, og også her ønsker jeg og Den Liberale Gruppe en bredere definition. Retten til tidligere tilbagebetaling må også forbedres. Jeg tror ikke, ordførerens kompromisforslag er tilstrækkelig vidtgående i den henseende. Jeg vil blot, som jeg så tit har gjort i drøftelserne, henvise til retten til at overføre numre inden for telesektoren, som har givet forbrugerne betydelige rettigheder. I Finland er omkostningerne faldet med 7 % i det seneste år, og jeg tror, at retten til tilbagebetaling i vid udstrækning har bidraget til det.
Jeg tror desuden, at vi skal have bedre information om kreditkort, og jeg mener ikke, at de udelukkelser, som visse af ændringsforslagene indeholder, er særlig ønskværdige.
Endelig mener jeg, at der virkelig er brug for solidarisk hæftelse for at udvikle det indre marked og give forbrugerne beskyttelse, når der kommer nye produkter på markedet. Lad mig også her nævne et eksempel fra Finland. Et nyt lavprisselskab gik konkurs, og kun de forbrugere, som havde betalt med kreditkort, havde nogen form for beskyttelse. Det tyder på, at dette aspekt har betydning for forbrugerne, når markederne udvikles. 
MacCormick (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, jeg vil godt lægge ud med at se tingene fra et lokalt perspektiv. I fredags besøgte jeg Blantyre i min valgkreds for at tale med en sammenslutning af i den del af Skotland. Som kommissæren ved, yder disse i dele af EU billige og overkommelige former for sikker kredit til forbrugerne gennem frivillige organisationer, der gør en frivillig indsats på et nonprofitgrundlag.
De var tidligt i processen meget bekymrede for, om de ville blive ramt af nogle af direktivets teknikaliteter. Jeg er hr. Wuermeling særdeles taknemmelig for den måde, hvorpå han med ændringsforslag 4 og 62 har forsøgt at gøre en undtagelse for den type aktiviteter. Det er særdeles vigtigt, og mine vælgere var meget glade for at høre, hvor meget der var blevet gjort på dette område.
Selv om der stadig er udestående spørgsmål vedrørende den præcise balance mellem forbrugeren og udlåneren i Wuermeling-betænkningen, er vi alle enige om, at det er yderst vigtigt at gøre det indre marked sikkert, så handelen kan udbredes, men det må ikke ske på urimelige vilkår for forbrugerne.
Jeg lykønsker ham inderligt med sin indsats. Vi vil ganske vist støtte visse ændringsforslag mod ham i morgen, men vi bakker op om projektet som helhed.
Det samme gælder for fru Gebhardts forslag. Vi taler om forbrugerrettigheder. Rettigheder skal kunne håndhæves - det er et godt gammelt princip, og jeg tror, at den nye forordning, som kommissæren og fru Gebhardt har talt om, i høj grad har til formål at sikre tilstrækkelige og effektive midler til at håndhæve rettigheder, som vi alle støtter.
Jeg vil også godt sige til fru Ghilardotti, at idéen om, at vi skal begynde at udvikle retsområdet rimelig handel i EU, er storslået. Det gøres naturligvis indirekte via en generel forpligtelse til ikke at have en urimelig handelspraksis. Jeg lykønsker fru Ghilardotti med hendes store arbejde. Der er måske et eller to punkter, hvor vi er uenige ved afstemningen i morgen, men det afgørende er, at vi alle styrer båden i samme retning. 
Van Dam (EDD ).
   - Hr. formand, i godt halvandet år har Europa-Parlamentet været beskæftiget med Kommissionens forslag til harmonisering af bestemmelserne om forbrugerkredit. Det er efter vores opfattelse alt for længe, også fordi det rådgivende udvalgs holdninger i alt væsentligt var fastlagt inden sommeren 2003. Det kunne se ud til, at Kommissionen, som stiller forslag om maksimumsharmonisering, har vurderet den politiske gennemførlighed forkert. Min gruppe går tværtimod ind for minimumsharmonisering af bestemmelserne om forbrugerkredit. Derved bevares de erhvervede rettigheder i medlemsstaterne. En af disse erhvervede rettigheder i Nederlandene er forbrugernes mulighed for midlertidigt at have underskud på deres løbende mellemværende med banken, uden at det kræver omfattende kontrakter. Man kan midlertidigt havde røde tal på bundlinjen. Det foreslås, helt korrekt, ved ændringsforslag 52 at lade artikel 3, stk. 2, litra c), udgå. Jeg vil gerne vide, om Kommissionen kan godkende dette ændringsforslag. Kan den eksisterende praksis i form af kontokurantkreditter opretholdes uden yderligere administrative foranstaltninger?
Det andet punkt, jeg ønsker at henlede opmærksomheden på, er Kommissionens forslag om urimelig handelspraksis. Det anføres i artikel 4, at den erhvervsdrivende blot skal opfylde de i dennes hjemland gældende krav. Set fra et forbrugersynspunkt er det uforståeligt. En forbruger ønsker den beskyttelse, han nyder i sit eget land. Denne artikel er en alvorlig hindring for effektiv forbrugerbeskyttelse. Den erhvervsdrivende skal ganske enkelt opfylde de krav, der er gældende i det land, hvor denne markedsfører sine produkter. Vores gruppe har for at løse det omhandlede problem stillet ændringsforslag 95. Det er mit håb, at Europa-Parlamentets medlemmer kan støtte forslaget. Jeg vil gerne vide, om kommissæren også kan godkende dette ændringsforslag. 
Sornosa Martínez (PSE ),
   Hr. formand, jeg mener, at dette direktiv er nødvendigt. Hvis noget står klart, er det, at direktiv 87/102/EØF ikke længere afspejler situationen på kreditmarkedet. Man kunne sige, at alle vi europæere på nuværende tidspunkt er tynget af gæld. Derfor har vi brug for et direktiv, som forhindrer, at det ser ud, som om vi aldrig skal betale pengene tilbage, når forbrugerne tilbydes en forbrugerkredit. Dette skyldes to ting, som efter min mening er grundlæggende. For det første harmonisering af de forhold, hvorunder forbrugerkreditten tilbydes, og for det andet især - og der er i øvrigt her tale om et forslag fra PSE-Gruppen - garanti for et højt forbrugersikkerhedsniveau.
Jeg er ked af, at jeg ikke har tilstrækkelig tid til over for kommissæren at kommentere de ændringsforslag, som vi finder uundværlige til i det mindste at opfylde disse to mål. Jeg håber dog, at nogle af mine kolleger kan gøre det, for det er virkelig nødvendigt, at vi forbrugere beskyttes i en tid, hvor det ser ud, som om kreditterne aldrig vil blive betalt tilbage. Vi borgere skal betale, hvad vi skylder, men vores gæld er større, end vi kan overkomme. 
Bartolozzi (PPE-DE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, forbrugerbeskyttelse er en vigtig målsætning, og det må forhindres, at uhæderlige erhvervsdrivende benytter det indre marked til at narre forbrugerne ved at tilbyde dem defekte varer. Desuden udnytter de uhæderlige erhvervsdrivende informationssamfundets nye teknologi til deres egen fordel, hvilket går ud over forbrugernes tillid til elektronisk handel.
Disse problemer berører ikke bare forbrugerne på tæt hold, men også virksomhederne og økonomien i det hele taget. Forbrugerbeskyttelse består således ikke bare i at vedtage en samling klare og effektive regler, men også i at forbedre samarbejdet mellem de nationale forbrugerbeskyttelsesmyndigheder ved at fremme informationsudvekslingen og give mulighed for, at de myndigheder, som forbrugeren henvender sig til, kan bede et andet lands myndighed om at gribe ind. Sidstnævnte vigtige målsætning er netop formålet med det forslag til forordning, som Parlamentet drøfter og stemmer om i denne uge.
De nationale systemer, der er gældende i dag, er ikke egnede til at hindre og straffe et grænseoverskridende misbrug, og de uformelle net, som eksisterer, støder på vanskeligheder af juridisk karakter, navnlig når det gælder informationsoverførsel fra den ene myndighed til den anden, og ikke mindst når det gælder den mangel, der i nogle medlemsstater er på offentlige forbrugerbeskyttelsesmyndigheder.
I forordningen er der i øvrigt netop taget højde for, at medlemsstaterne har pligt til at udpege en offentlig myndighed med ansvar for forbrugerbeskyttelse, som skal være en del af et europæisk netværk. En medlemsstats myndighed kan bede de andre medlemmer af netværket om hjælp til at undersøge eventuelle ulovlige handlinger og til at modtage information og dermed bringe de uhæderlige erhvervsdrivendes misbrug til ophør.
Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked har sørget for, at forslaget til forordning giver nogle lidt bedre garantier med det formål at undgå et eventuelt misbrug fra de nationale myndigheders side og at beskytte virksomhedernes fortrolige information, der ikke er strengt nødvendig for undersøgelsen, så der er en fornuftig begrundelse for anmodningerne om samarbejde, og så de ikke lægger unødige hindringer i vejen for de erhvervsdrivende.
I forslaget til forordning er der i øvrigt taget højde for procedurer, som undertiden er lidt usammenhængende og dyre for forbrugerne og den offentlige forvaltning, og man risikerer således, at omkostningerne bliver meget større end den skade, forbrugerne har lidt. Derfor er vi modstandere af nogle af de bestemmelser, som Rådet og Kommissionen ønsker, og som ville gøre systemet meget kompliceret. Hvis vi inden udvidelsen skal vedtage forordningen, sådan som den er, vil vi sørge for, at der bliver foretaget en revision af den på baggrund af den opnåede erfaring fem år efter forordningens ikrafttrædelse. 
McCarthy (PSE ).
   - Hr. formand, undersøgelser af britiske forbrugeres kendskab til kreditprodukter har vist meget tydeligt, at forbrugerne har brug for klar, konsekvent information for på et sagligt grundlag at kunne sammenligne produkter. Som følge af nyskabelse og produktudvikling er der i dag mange produkter, som giver forbrugerne større valgfrihed og fleksibilitet, men mange af dem er svære for forbrugerne at overskue: 56 % af forbrugerne i Det Forenede Kongerige forstår ikke terminologien i kreditaftaler, 77 % finder sproget i annoncerne forvirrende, og 68 % er klar over, at udlånere ikke udregner den årlige renteprocent på samme måde. De ved ikke, hvordan systemet virker, og de finder det svært at sammenligne priser på lån, hvilket gør det svært at finde det bedste tilbud. Frem for alt betyder det også, at udlånerne er under mindre pres for at tilbyde konkurrencedygtige priser og produkter. Hvis det er tilfældet i blot én medlemsstat, hvordan er det så ikke på EU-plan? Derfor skal direktivet tage maksimalt forbrugerhensyn, hvad angår annoncering, information og regler for beregning af den årlige renteprocent, foruden at yde en høj grad af forbrugerbeskyttelse og sikre de nødvendige retsmidler.
Jeg vil godt pege på to områder, som Kommissionen bør se nærmere på. For det første er der solidarisk hæftelse. I Det Forenede Kongerige indeholder forbrugerkreditlovens § 75 bestemmelser vedrørende retsmidler og afhjælpning. Jeg forstår, hvad det er, kommissæren siger. Nogle medlemsstaterne kan gøre mere. Direktivet skal imidlertid ikke anvendes som undskyldning for, at kreditgivere snor sig uden om det høje niveau af forbrugerbeskyttelse, der allerede tilbydes i andre medlemsstater.
Andelsbanker og er også blevet nævnt. Det glæder mig, at ordføreren har taget det ændringsforslag, som hr. Crowley og jeg selv udarbejdede, til sig. Det er rigtigt, at yder en meget værdifuld service, i og med at de ikke blot tilbyder overkommelige lån, men også hjælper de fattigere dele af samfundet - de underprivilegerede og dem med lave indtægter - med at holde sig ude af lånehajernes gab. Jeg frygter, at hvis de bestemmelser, direktivet lægger op til, føres ud i livet, vil forbrugerne i de fattigere områder til sidst ikke have nogen , og de vil så ikke have andre muligheder end at henvende sig til lånehajer. PSE's stemmer i morgen vil afspejle vores ønske om ikke blot at se en åbning af forbrugerkreditmarkedet på dette område, men også at opnå den højest mulige grad af forbrugerbeskyttelse for forbrugere i hele Europa. 
Wallis (ELDR ).
   - Hr. formand, for mig at se er denne aftens forhandling under ét en passende afslutning på det arbejde, som Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked har gjort inden for sit mandat. I begyndelsen af mandatet troede vi også, at lanceringen af euroen og udbredelsen af e-handel ville være med til at sætte gang i Europas økonomi og det indre marked. Desværre er realiteterne nok noget mere skuffende, især hvad angår forbrugernes deltagelse i transaktioner på tværs af landegrænserne.
Der er kommet en interessant rapport fra de europæiske forbrugercentre, som virkelig har fingeren på pulsen. Rapporten kom på den europæiske forbrugerdag i år. Af 114 transaktioner på tværs af landegrænser resulterede kun 75 faktisk i en leverance. Der var problemer med betalinger og problemer med tilbagebetalinger. Det kan næppe siges at være det sikre, velfungerende marked, som vi ønskede at skabe, og vi har heller ikke opnået det ønskelige tillidsniveau.
Det ser ud til, at disse tre tiltag på hver sin måde er med til at forbedre forholdene. Lovgivningen mod urimelig handelspraksis bør sikre et højt niveau af forbrugerbeskyttelse på alle fronter. Dens tiltag i form af lovregler, der kan være med til at løse tvister, samt ordentlig håndhævelse gennem håndhævelsesdirektivet, giver måske forbrugerne den retssikkerhed, de bør have, i hele markedet.
Endelig bør der på forbrugerkreditområdet være en bestemmelse, der sikrer, at forbrugere bakkes op af kreditgiveren. Denne bestemmelse findes i Det Forenede Kongerige og andre steder. Den bør udvides til hele Europa, og et ændringsforslag, der skulle sikre dette, blev vedtaget i udvalget. Vi skal stræbe efter fremover at opnå den forbrugertillid, der kræves, for at markedet kan fungere. 
Lehne (PPE-DE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, da tiden er knap, vil jeg kun kommentere Gebhardt-betænkningen. Jeg anerkender de anstrengelser, som ordføreren og Kommissionen har gjort sig i deres ønske om at gøre det rigtige med hensyn til det grænseoverskridende samarbejde. Selv om der ikke kan være tvivl om nytteværdien af det, spekulerer jeg på, om det forslag, som det irske formandskab har stillet, virkelig repræsenterer en acceptabel holdning, og om vi måske er ved at skabe et bureaukratisk monster. For det første synes jeg, det er helt forkert, at vi nu for første gang i EU's lovgivningshistorie forsøger at gribe ind i medlemsstaternes ret til inden for deres egne grænser at organisere den måde, de vil gennemføre forordninger og direktiver på. I dette tilfælde foreskriver vi, at medlemsstaterne ikke må overføre visse funktioner til private organer, men at disse funktioner skal udføres af myndighederne, og så er det præcis det, vi gør, nemlig blander os i ting, som det er medlemsstaternes opgave at organisere, og det kan meget vel betyde, at hele forordningen er i strid med traktaten.
Min anden bekymring angår det monstrøse bureaukrati omkring beslutningstagning i tilfælde af uenighed. Det kan jeg kun beskrive som satire ført ud i det virkelige liv. Situationen er, at den medlemsstat, som afgiver opgaven, skal give sit samtykke til den modtagende medlemsstat til, at udførelsen af opgaven overdrages til et privat organ. Hvis hverken det eller en fornyet undersøgelse af kriterierne efter fælles aftale er muligt, går der en udvalgsprocedure i gang, hvor afgørelsen ligger hos Kommissionen, så folk rejser til Bruxelles fra 25 nationale hovedstæder for at få afgjort, om sagen i henhold til direktivet eller en forordning kan overføres til private organer eller ej. Det opfatter jeg som helt ude af proportion med sagen.
Vi bør respektere medlemsstaternes udøvelse af deres myndighed og anerkende den effektive måde, som de udfører deres funktioner på. Jeg foreslår derfor, at vi holder os til det, der blev vedtaget i Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked. Rådet vil gøre det samme, når det er kommet til fornuft. Fru Thyssen påpegede tidligere, at vi ikke har nogen grund til at give efter i denne sag. Det er Rådet, der skal give efter for os, og så kan det blive vedtaget hurtigt i én behandling, men på basis af det beslutningsforslag, som er stillet af Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked, og ikke på basis af det kompromis, som det irske formandskab har foreslået.
Karas (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær Byrne, mine damer og herrer, jeg vil gerne kommentere Wuermeling-betænkningen om forbrugerkreditdirektivet. Jeg vil gerne udtrykkeligt takke ordføreren for hans fremragende arbejde og det gode samarbejde mellem udvalgene. Han havde en vanskelig opgave, for Kommissionens forslag var, for at sige det mildt, dårligt. Kommissionens forslag tager udgangspunkt i forkerte forudsætninger. Det spiller forbrugernes interesser ud mod bankernes, og i mange tilfælde sætter det de to parter op mod hinanden, uanset den kendsgerning, at Europa har brug for mere samarbejde, ikke beskyldninger, større seriøsitet og ikke populistisk overfladiskhed.
Vi siger klart ja til forbrugerbeskyttelse, ja til større gennemsigtighed, ja til gensidig information, ja til nedre og øvre grænser for direktivets anvendelighed. Vi siger klart nej til mere bureaukrati for detailhandelslån, nej til at gøre detailhandelslån endnu dyrere og nej til at tage overtræk med i dette direktiv.
Jeg håber, at Parlamentets forslag, som er udarbejdet på basis af ordførerens forslag, lever op til dette direktivs grundlæggende intentioner, som er at forbedre forbrugerbeskyttelsen og begrænse bureaukratiet, at skabe større gennemsigtighed og at skabe større tillid og gensidig hensyntagen, og at det dermed vil fremme forbrugerinteresserne og låntagningen på tværs af grænserne.
Jeg beder Dem alle stemme for Parlamentets og ordførerens ændringsforslag, for kun derved kan vi fremme samarbejdet i stedet for konflikten. 
Doyle (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil nøjes med at kommentere hr. Wuermelings betænkning om forbrugerkredit. Det er hans andet forsøg på at opnå et kompromis om forbrugerkreditdirektivet, idet Parlamentet satte sig imod mange dele af det foreslåede direktiv og henviste det til fornyet udvalgsbehandling i november 2003.
Direktivet sigter på at harmonisere medlemsstaternes lovgivning, bestemmelser og administrative procedurer vedrørende aftaler om kredit til forbrugere samt kautionsaftaler indgået af forbrugere. Jeg har tidligere givet udtryk for min modstand mod mange aspekter heraf, men jeg skal gladelig støtte hr. Wuermelings betænkning, forudsat at ændringsforslagene om "ansvarlig kreditgivning", obligatorisk brug af centrale databaser og undtagelsen for realkreditlån alle vedtages, og forudsat at ændringsforslagene vedrørende , det vil sige nr. 4 og 61, støttes af Parlamentet.
-bevægelsen i Irland og Det Forenede Kongerige er enestående. De fleste finansielle institutter, der udlåner penge, gør det for at maksimere deres indtjening. Med forholder det sig anderledes, idet de ejes og drives af medlemmerne. Alle medlemmer af deres bestyrelser og centrale udvalg er frivillige - der er 15.000 af dem i Irland - og det samme gælder flertallet af medarbejderne, undtagen i de store , der har op til 2.000 lønnede medarbejdere. De må ikke operere uden for deres lokale geografiske område, og de yder hovedsageligt små lån til lavindkomstmedlemmer og folk med økonomiske problemer. Gennem den irske Money Advice and Budgeting Service, MABS, giver de adgang til kredit for personer, som ofte kæmper med stor gæld, og som ellers ville være bytte for ulovlige pengeudlånere, der yder lån til en urealistisk høj rente.
Af Irlands knap 4 millioner indbyggere er 2,5 millioner medlemmer af en . Deres samlede opsparing er på over 9 milliarder euro. 37 % af de lån, yder, er på 750 euro eller derunder. Gennemsnittet er 7.000 euro. I alt er der udlånt 5 milliarder euro for tiden. Effektiv ledelse af alle i Irland sikres gennem Irish League of Credit Unions.
Afslutningsvis vil jeg sige, at der er behov for harmonisering, og at jeg hilser en harmonisering velkommen, for så vidt der tages hensyn til medlemsstaternes forskellige finansielle produkter og deres kulturelle forskelle. Vi skal finde balancen mellem at beskytte forbrugeren mod udlåneren og udlåneren mod forbrugeren. 
Harbour (PPE-DE ).
   - Hr. formand, som det allerede er blevet sagt fra flere sider, vil god lovgivning på forbrugerkreditområdet stimulere markedet, øge forbrugertilliden og fremme nyskabelse og udvikling på tværs af det indre marked. Kommissionens oprindelige forslag var mangelfuldt på næsten alle disse områder, og hr. Wuermelings betænkning, som vi hilser varmt velkommen, er et væsentligt skridt i den rigtige retning og en klar forbedring.
Men som det også er blevet sagt flere gange, skal forbrugerrettigheder kunne håndhæves. Det er et fælles træk ved de to andre forslag, vi drøfter i aften. Vi glæder os meget over fru Gebhardts kompromisforslag, som vi vil støtte, fordi det er meget vigtigt.
Vi har også gjort store fremskridt med udarbejdelsen af et dueligt forslag vedrørende urimelig handelspraksis, hvor håndhævelse er det centrale. Det giver ikke mening at indføre nye forbrugerrettigheder, medmindre de kan håndhæves. Virksomhederne skal vide, hvor de står i forhold til national lovgivning, og de skal opfordres til at indføre bedste praksis gennem adfærdskodekser. Vi har bevæget os et stort skridt i den retning. Det vigtige forslag om gensidig anerkendelse er afgørende, hvis det hele skal fungere.
Kort sagt: Pakken er god for forbrugerne og det indre marked, og vi bakker kraftigt op om alle tre forslag. 
Byrne,
    Hr. formand, tak for Deres værdifulde interventioner på disse tre områder. Jeg ved, at Parlamentet og Kommissionen ser ens på mange ting. Tillad mig at svare på nogle af de punkter, som er blevet taget op i løbet af forhandlingen, og at give udtryk for Kommissionens holdning til de væsentligste ændringsforslag.
For det første er der samarbejde om håndhævelse. Her kan Kommissionen godkende alle de ændringsforslag, som ordføreren stillede ved plenarmødet, idet de afspejler kompromiset med Rådet med henblik på vedtagelse af forordningen ved førstebehandlingen. Ændringsforslag, som ikke er en del af kompromispakken, støttes ikke af Kommissionen. En forlængelse af drøftelserne ud over det kompromis, som blev opnået med Rådet, vil ikke medføre væsentlige forbedringer af vores evne til at håndhæve forbrugerbeskyttelsesregler. Det vil imidlertid give plattenslagere mere tid til at udnytte manglen på effektivt samarbejde mellem de håndhævende myndigheder i medlemsstaterne. Med kompromiset er der opnået en rimelig balance mellem håndhævelsestraditionerne i medlemsstaterne.
Det vigtigste spørgsmål i disse drøftelser har været det foreslåede netværks offentlige status. Tankegangen bag Kommissionens forslag var, at det kun er offentlige myndigheder, der kan give tilstrækkelige garantier for effektivitet og fortrolighed. I et mindretal af medlemsstaterne opnås effektiv håndhævelse gennem finansiering af private forbrugerorganisationer, der handler i offentlighedens interesse.
Ændringsforslag 76 forener med held de to traditioner. De medlemsstater, der har en stærk tradition for private forbrugerorganisationer, vil kunne uddelegere en hel del grænseoverskridende sager til dem. I de tilfælde, hvor det drejer sig om fortrolige oplysninger, eller hvor der kræves større undersøgelser - med andre ord de sager, hvor de største plattenslagere er indblandet - vil der mangle en offentlig myndighed.
Henvisningen til komitologi blev indsat efter anmodning fra de medlemmer af Europa-Parlamentet, som støtter uddelegering fra medlemsstaternes side. Den giver en medlemsstat, som af en anden medlemsstat forhindres i at uddelegere til en privat organisation, en nyttig mulighed for at lufte sin utilfredshed.
Ændringsforslag 29, der fjerner artikel 8, stk. 2, litra b) og c), er fuldstændig uacceptabelt for Rådet og Kommissionen. Begge har gjort det klart, at artikel 8, stk. 2, er en helhed og ikke må røres. Jeg anbefaler derfor Parlamentet den fremgangsmåde.
Det glæder mig at kunne drøfte forbrugerkreditdirektivet i dag. Det er nu lidt over 19 måneder siden, at Kommissionen sendte forslaget til Parlamentet, det vil sige blot nogle få uger mindre end en elefants drægtighedsperiode, og derfor er det vel næppe overraskende, at ordføreren kan præsentere dette vægtige værk. Jeg er sikker på, at ordføreren har forståelse for, at jeg ikke kan godkende alle hans ændringsforslag, selv om jeg prøver at være kompromissøgende i forhold til hans holdning og hans betænkning.
Mange af de ændringsforslag, som Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked har stillet, og som er blevet drøftet i dag, kan godkendes af Kommissionen. Andre kan godkendes delvis eller med begrænsede ændringer. Jeg bemærker, at der blev stillet over 200 ændringsforslag til dette plenarmøde, og sammen med kommentarerne fra diverse talere viser det, hvor delte meningerne er. Det afspejler den meget forskellige holdning til forbrugerkredit inden for EU. Det glæder mig dog, at der er bred konsensus om de to væsentligste målsætninger, nemlig sikring af et højt beskyttelsesniveau og oprettelsen af et ægte indre marked for forbrugerkredit.
Der er rejst så mange tekniske spørgsmål, at det ville være at gå alt for vidt at kommentere dem alle. Jeg vil derfor fokusere på nogle af de centrale spørgsmål. Jeg vil godt gentage, at fuldstændig harmonisering ikke vil medføre mindre forbrugerbeskyttelse. Fuldstændig harmonisering vil gælde på områder, hvor direktivet gør en sådan harmonisering mulig, det vil sige de områder, som er mest relevante i forbindelse med det indre marked. Kommissionen er parat til at overveje at undtage områder, som ikke berører det indre marked. På de områder kan medlemsstaterne beholde deres nationale bestemmelser.
Kreditformidlere bør kun være underlagt national overvågning. Dermed er der ikke brug for registrering. Bestemmelser, der allerede er omfattet af national lovgivning, kan generelt slettes. Det gælder f.eks. bestemmelser om dørsalg. Det samme gælder for spørgsmål, som er omfattet af national civilret, f.eks. bestemmelser om tilbagetagelse og sanktioner. Som jeg sagde før, sigter direktivet imidlertid også på at garantere en høj forbrugerbeskyttelse på kreditområdet. Jeg kan derfor ikke godkende ændringsforslag, der vil medføre en mindskelse af forbrugerbeskyttelsen.
Hvad angår smålån og overtræk, er det muligt at underlægge et mildere regelsæt, der især er baseret på levering af oplysninger. Jeg finder det altid spændende at høre sir Neil MacCormick fortælle om sine vælgere og om de seneste oplevelser i hans valgkreds. Det vil sikkert glæde ham at høre, at jeg er inviteret til min egen hjemby, Monasterevin, en lille by på landet i grevskabet Kildare, for at starte en inden for det næste par uger, og i den forbindelse vil jeg fremhæve disse punkter.
Vedrørende realkreditlån så anerkender Kommissionen, at der er en række vigtige praktiske og juridiske problemer, især fordi sikkerheden for disse lån er pant i fast ejendom. Vi bør dog ikke glemme, at forbrug og forbrugerkredit i stigende grad finansieres via lån i husets friværdi.
Juraen på dette område er i høj grad kompliceret, men den risiko, der er forbundet med, at forbrugere stiller deres hjem som sikkerhed for forbrugslån, bør have lovgivernes bevågenhed, og det er på sin plads med forbrugerbeskyttelse. Spørgsmål i forbindelse med realkreditlån drøftes i forumgruppen om realkredit, der fremlægger en foreløbig rapport i juni 2004.
Kommissionen tager også højde for drøftelserne i denne gruppe ved udformning af det ændrede forslag. I den forbindelse vil jeg godt sige, at Kommissionen er klar til at godkende det foreslåede loft. Kreditter, der overstiger dette beløb, vil ikke være omfattet af direktivet. Sådanne kreditter er typisk sikret via pant i fast ejendom. Der er udtrykt bekymring for, at Kommissionens foreslåede regelsæt vedrørende solidarisk hæftelse vil medføre en væsentlig forringelse af beskyttelsen i en række medlemsstater. Kommissionen bekræfter, at det ikke er hensigten, og at den ikke mener, direktivet bør underminere relevante nationale bestemmelser.
I forbindelse med direktivet om virksomheders urimelige handelspraksis glæder det mig at kunne sige, at Kommissionen kan godkende mange af de ændringsforslag, der er stillet i fru Ghilardottis betænkning, i visse tilfælde dog med mindre justeringer. Jeg vil derfor fokusere på de områder, hvor der især er vanskeligheder. I henhold til forslaget opfylder enhver praksis, som er vildledende eller aggressiv, automatisk kriterierne for urimelig handelspraksis under det generelle forbud. Kommissionen kan derfor ikke godkende ændringsforslag 32, da det vil kræve, at testene under det generelle forbud også anvendes på vildledende eller aggressiv praksis. Dermed mindskes retssikkerheden. Ændringsforslag 58 er heller ikke acceptabelt, idet det bryder forbindelsen mellem artiklen om aggressiv praksis og testene under det generelle forbud.
Kommissionen er parat til at justere specifikationen af den referenceforbruger, der anvendes ved vurdering af virkningen af en handelspraksis.
Efter vores høring har vi anlagt et mere forsigtigt syn på videregivelse af oplysninger. Forslaget fokuserer på de nødvendige oplysninger, som forbrugerne skal have, eller som skal fremgå af sammenhængen, hvis vildledning skal undgås. Mens nogle af de foreslåede justeringer er acceptable, vil andre tippe balancen, enten ved at fjerne centrale oplysninger eller ved at tilføje ekstra krav, som kan medføre omkostninger uden at give forbrugerne nogen reelle fordele. Ændringsforslag 46 og 49-57 kan derfor ikke godkendes.
Foranstaltningerne i bilaget er blevet valgt, fordi de ikke er helt urimelige og dermed umiddelbart kan forbydes. De opnås ved at anvende testene i den generelle bestemmelse og skal være omfattet af forslaget.
Jeg er også imod idéen om et dobbelt retsgrundlag, som nogle har foreslået. Jeg ved, at nogle talere håber på, at artikel 153 medtages. Artikel 153, stk. 1, indeholder imidlertid en krydsreference til artikel 95, som er retsgrundlaget for dette stykke lovgivning, og artikel 153, stk. 4, henviser til lovgivning, som kun kan anvendes på områder med minimal harmonisering. Det er ikke vores ambition. Jeg opfordrer derfor Parlamentet til at følge udkastet og rådet fra Parlamentets juridiske tjeneste, som - så vidt jeg har forstået - ligger på linje med mit synspunkt.
Afslutningsvis vil jeg sige, at jeg kun har været inde på visse specifikke ændringsforslag eller temaer. En fuldstændig oversigt over Kommissionens holdning til de enkelte ændringsforslag til de tre betænkninger, der drøftes i denne forhandling under ét, vil blive givet til Parlamentets sekretariat og bliver formodentlig medtaget i det fuldstændige referat af forhandlingen under ét.(1) 
Formanden.
   - Mange tak, hr. kommissær.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00. 

Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0260/2004) af Sturdy for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om maksimalgrænseværdier for pesticidrester i vegetabilske og animalske produkter (KOM(2003) 117 - C5-0108/2003 - 2003/0052(COD)). 
Byrne,
    Hr. formand, jeg er meget glad for at få lejlighed til at drøfte dette forslag med Dem og vil gerne takke ordførerne - fru Redondo Jiménez i Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter og hr. Sturdy i Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik - for at have brugt tid og kræfter på at skabe enighed om denne tekst.
Forslaget vedrører fastsættelsen af maksimalgrænseværdier for pesticidrester i fødevarer og foder. Det er et følsomt område, idet der mig bekendt ikke er nogen, der bevidst ønsker pesticidrester i maden. Dog må det anses for en uundgåelig bivirkning af de driftsmetoder, der anvendes inden for det moderne landbrug. Det er derfor vores pligt at opstille en juridisk og administrativ ramme, så forbrugerne beskyttes mod uacceptabelt høje restniveauer, og man samtidig muliggør handelen med landbrugsvarer.
Det skal bemærkes, at denne lovgivning ikke har til formål at regulere anvendelsen af pesticider, og jeg ønsker ikke at gå ind i en diskussion om anvendelsen af pesticider i dag, idet der er tale om et betydeligt bredere emne, der er omfattet af Rådets direktiv 91/414/EØF om markedsføring og anvendelse af pesticider, og Kommissionen har til hensigt at forelægge forslag om ændringer hertil inden årets udgang. Lad os i stedet se på det forslag, vi har foran os. Forslaget tjener flere formål.
For det første sigter det mod en forenkling. Det gennemgik en SLIM-procedure med de involverede parter i 2000 og 2001, og det konsoliderer og erstatter fire eksisterende direktiver med en enkelt forordning.
For det andet har det til formål med et slag at sikre en harmonisering af maksimalgrænseværdierne for reststoffer i hele EU. Vi har opstillet maksimalgrænseværdier på EU-plan siden 1976 og er end ikke nået halvvejen endnu. Det betyder, at der for de fleste stoffer gælder 15 og snart 25 forskellige nationale regelsæt. Det er næppe foreneligt med det indre marked. Ved at introducere muligheden for midlertidige maksimalgrænseværdier i EU vil vi kunne gennemføre en samlet harmonisering på meget kort tid under afventning af resultaterne af de evalueringer af aktive stoffer, der gennemføres i medfør af direktiv 91/414/EØF.
For det tredje vil vi give Den Europæiske Fødevaresikkerhedsautoritet en rolle i risikoevalueringen af maksimalgrænseværdierne.
For det fjerde vil vi indføre klare og gennemskuelige procedurer for alle parter, der berøres af fastsættelse eller ændringer af maksimalgrænseværdier.
For det femte foreslår vi gennem indførelsen af begrebet standard nul tolerance-maksimalgrænseværdi en løsning med hensyn til resterne af de over 400 stoffer, som vi allerede har fjernet fra markedet, og som vi ikke ønsker at finde nogen rester af i fødevarer. Nogle af disse er uacceptable stoffer, mange er stoffer, som sektoren ikke ønskede at støtte i det evalueringsprogram, der er gennemført i overensstemmelse med direktiv 91/414/EØF, og som vi ikke har nogen form for oplysninger om.
Endelig søger vi at skærpe kravene til overvågnings- og kontrolforanstaltningerne.
Det er de væsentligste formål med forslaget, som forhåbentlig kan træde i kraft i 2006, 30 år efter vores første tiltag på dette område og 30 år, hvor vi har været vidner til væsentlige ændringer inden for forskning, handel, politik og forbrugerbeskyttelse. Jeg opfordrer Dem til at stemme for dette forslag, som indebærer store fremskridt i forhold til forbrugerbeskyttelsen, og jeg glæder mig til den forestående drøftelse. 
Sturdy (PPE-DE ),
   Hr. formand, kommissæren kom mig i forkøbet og har reelt sagt alt det, jeg havde planlagt at sige. Han og jeg er meget enige i denne sag.
Før jeg starter, vil jeg komme med en tilføjelse til kommissærens indlæg om Fødevaresikkerhedsautoriteten, som er af afgørende betydning. Det er en indtrængende anmodning til Parlamentet og Kommissionen og alle andre involverede om at afsætte tilstrækkelige midler til, at Fødevaresikkerhedsautoriteten kan udføre sit arbejde. Det er udvalget meget magtpåliggende.
Jeg tilslutter mig fuldt ud forslaget om en harmonisering af maksimalgrænseværdierne for restkoncentrationer i foder i hele EU. De har alt for længe varieret fra land til land. Det er, som kommissæren sagde, meget vigtigt, at fødevarerne i et land er lige så sikre som i et andet land. Det er det, jeg i nært samarbejde med Kommissionen og Rådet har forsøgt at nå frem til.
Jeg ønsker desuden at takke hr. El Khadraoui, den socialdemokratiske skyggeordfører, fordi det lykkedes os at stille flere kompromisændringsforslag og således med hans og flere andre gruppers hjælp løse en række problemer, idet der var uoverensstemmelser på flere områder. Som sagt var det mit mål at nå frem til en løsning, der ikke blot kunne føre til øget sikkerhed, men som også var anvendelig og kunne føre til brugbare normer. Jeg skal desuden tilføje, at jeg, som kommissæren sagde, i vid udstrækning har taget udgangspunkt i direktiv 91/414/EØF, som omfatter plantebeskyttelsesmidler. Jeg er sikker på, at udvalget - så vidt muligt, idet vi genfremsætter ændringsforslagene - mener, at de har stor betydning for, at denne lovgivning kan fungere. Jeg sagde, at vi genfremsætter nogle ændringsforslag. Vi genfremsætter ikke alle de ændringsforslag, der ikke blev vedtaget i Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik, fordi det ville være formålsløst.
Jeg vil nu gennemgå de ændringsforslag, som vi genfremsætter, for at forklare vores kolleger, hvorfor vi gør det. Ændringsforslag 74-78, som omhandler midlertidige maksimalgrænseværdier, bringer lovgivningen mere på linje med direktiv 91/414/EØF. Jeg er overbevist om, at det er lykkedes os at gøre det på en måde, så det ikke går ud over den offentlige sundhed, for det er netop beskyttelsen af den offentlige sundhed, der er målet for denne retsakt. I ændringsforslag 74 begrundes behovet for at opstille midlertidige maksimalgrænseværdier. Producenterne har fire år fra en fuldstændig registrering af produktet til at foretage en fornyet registrering. Ændringsforslag 77 omhandler den konkrete gennemførelse, eftersom det indebærer, at fireårsproceduren kun vil finde anvendelse efter anmodning fra medlemsstaterne, og at udfaldet vil afhænge af, om de kan godtgøre, at der er gennemført den nødvendige forskning i produktet. Dette ændringsforslag blev forkastet med tre stemmer i udvalget, men hvis Parlamentet vedtager det, vil det virkelig tilføje retsakten noget.
Angående de ændringsforslag, der er genfremsat af flere kolleger, omhandler ændringsforslag 67 opstilling af maksimalgrænseværdier for udsatte grupper. Vi er alle opmærksomme på, at de udsatte grupper kræver beskyttelse, men også dette aspekt er allerede dækket af den eksisterende lovgivning, og det tjener derfor ikke rigtigt noget formål at stemme for dette ændringsforslag, selv om jeg er sikker på, at mine kolleger ikke vil være enige. Parlamentet vil aldrig fjerne bestemmelser herom.
Ændringsforslag 69 vedrører integreret skadedyrskontrol. Der findes ingen samlede normer for integreret skadedyrskontrol. Der findes ikke desto mindre forskellige landbrugstyper, og det vil derfor være misvisende at sige, at det fremmer ikke-kemiske metoder, fordi landbrug er landbrug. Ingen landmand - og jeg er selv landmand - ønsker at bruge kemiske midler uden grund.
Jeg skal til slut tilføje en meget vigtig betragtning. Et af de ændringsforslag, som hr. Lannoye har stillet, vedrører importtolerancer. Det er et særdeles vigtigt aspekt, fordi min fornuft siger mig, at vi ikke burde acceptere dette ændringsforslag. Mit landmandshjerte siger mig dog, at vi burde, fordi det er en lovlig metode til at standse import til EU. Jeg vil lade fornuften råde og henstiller, at vi stemmer imod hr. Lannoyes ændringsforslag.
Min sidste bemærkning er rettet til kommissæren. De, der har mad, har mange problemer, de, der ikke har mad, har kun et. 
El Khadraoui (PSE ).
   - Hr. formand, indledningsvis vil jeg gerne takke hr. Sturdy for det gode samarbejde. Det har gjort det muligt for os at indgå kompromiser på en række væsentlige punkter. Det er efter min opfattelse positivt, at der etableres en harmoniseret, enklere og mere ensartet lovgivning, når det gælder pesticidrester. Det ville imidlertid være endnu bedre, hvis vi kunne benytte lejligheden til at styrke forbrugerbeskyttelsen.
Halvdelen af de ferske fødevarer indeholder pesticidrester, og der er stadig flere tilfælde, hvor der forekommer flere forskellige reststoffer, endog op til 14 i et enkelt produkt. Vi ønsker derfor, at der ved fastlæggelsen af maksimalgrænseværdierne i højere grad tages hensyn til sårbare grupper ved at indføre yderligere sikkerhedsfaktorer og ved at indføre aggregerede parametre for tilsætningsmidler eller synergetisk effekt. Vi har i denne forbindelse anmodet om, at maksimalgrænseværdierne fastlægges på grundlag af god landbrugspraksis, især integreret landbrugspraksis, som sikrer de mindst mulige doser og den lavest mulige sprøjtefrekvens. Der er ud over ændret fastlæggelse af maksimalgrænseværdierne også behov for øget og forbedret forskning med hensyn til reststoffer. Finansielle sanktioner ved overskridelse af maksimalgrænseværdierne er påkrævet for at styrke håndhævelsen.
Endelig mener jeg, at forbrugerne, ligesom de har ret til oplysninger om ingredienser, også har ret til at vide, hvilke pesticidrester de udsættes for og i hvilke mængder. Sådanne foranstaltninger bidrager til at sikre alle sundere fødevarer af bedre kvalitet. 
McKenna (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, også jeg lykønsker hr. Sturdy med den betænkning, han har udarbejdet. Vi har foretaget nogle få tiltrængte forbedringer i form af strengere regler for restkoncentrationer og bedre definitioner af forsvarlige driftsmetoder inden for landbruget. Det var interessant at høre kommissærens kommentarer angående moderne landbrug og disse restkoncentrationers uundgåelighed. Når vi ser på det, der er foreslået, siger vi, at man bør prioritere den ikke-kemiske afgrødeforvaltning, hvilket alle burde hilse velkommen.
Hvad angår de samlede maksimalgrænseværdier ved f.eks. forekomst af to eller tre forskellige pesticider, der alle befinder sig under de respektive maksimalgrænseværdier, bør kombinationen heraf betyde, at de ikke bør findes på markedet. Det er den samme logik, vi har forsvaret i årevis i forbindelse med drikkevand. Vi er glade for at konstatere, at den nu er blevet accepteret. Der findes mange pesticider, men ingen passende analyse. Hvis der ikke findes troværdige laboratorieanalyser eller detektionsmetoder, må pesticiderne trækkes tilbage fra markedet. Tilladelsen hertil bør trækkes tilbage. Tilsvarende bestemmelser bør finde anvendelse, hvis nye videnskabelige resultater påviser eksistensen af en risiko.
Nogle af de ændringsforslag, vi stillede i udvalget, omfattede et krav om nul tolerance for importerede produkter. De blev forkastet, fordi flertallet mente, at det var nødvendigt at opstille særlige maksimalgrænseværdier for importerede produkter, der ikke er dyrket i EU, herunder tropiske frugter. Vi har genfremsat dette ændringsforslag. Jeg kan sige til hr. Sturdy, at dette ændringsforslag ikke har til formål at stoppe importen, men at beskytte forbrugerne.
Hvad angår ændringsforslaget om fastsættelse af de midlertidige maksimalgrænseværdier på det lavest foreslåede niveau, blev det ikke vedtaget i udvalget, fordi det angiveligt skulle indgå i kompromiset. Vi har genfremsat flere ændringsforslag. Vi håber, at vi kan samle støtte til dem, fordi de vil forbedre det samlede slutresultat. 
Corbey (PSE ).
   - Hr. formand, indledningsvis vil jeg gerne komplimentere hr. Sturdy for den arbejdsindsats, han har ydet, og for at have været parat til at indgå kompromiser. Der er store forskelle medlemsstaterne imellem, når det gælder de tilladte restkoncentrationer af plantebeskyttelsesmidler. Det er derfor glimrende, at der fastlægges maksimalgrænseværdier.
Ændringsforslagene til teksten er imidlertid helt afgørende for os. Kommissionens forslag er ikke i tilstrækkelig grad rettet mod beskyttelse af forbrugerne. Det er i for høj grad rettet mod beskyttelse af landbrugets interesser. Jeg vil især henlede Deres opmærksomhed på tre forhold.
For det første bør maksimalgrænseværdierne fastsættes så lavt som muligt. Folkesundheden og god landbrugspraksis bør i den forbindelse være normgivende. Ikke-kemiske metoder til ukrudtsbekæmpelse bør foretrækkes frem for kemiske beskyttelsesmetoder. Det vil jeg gerne straks slå fast, hr. kommissær.
For det andet er børn særligt sårbare, da deres lever ikke er fuldt udviklet. Forskningsresultater fra børnehospitalet Emma i Amsterdam har vist, at visse restkoncentrationer kan hæmme børns udvikling alvorligt. Det er således af største betydning, at børn beskyttes på passende vis. Jeg beder Dem derfor alle støtte ændringsforslag 67.
For det tredje vil klare og strenge retsforskrifter kunne fjerne den nuværende konkurrenceforvridning, når det drejer sig om opnåelse af tilladelse til at anvende plantebeskyttelsesmidler. Det ville være positivt. 
Byrne,
    Hr. formand, tak for den brede tilslutning til Kommissionens forslag på dette vigtige område. Jeg ønsker endnu en gang at takke ordføreren hr. Sturdy og skyggeordførerne for den indsats, de har ydet for at nå frem til en endelig løsning i denne sag. Jeg glæder mig over, at vi har samme opfattelse af formålet med forslaget, nemlig forenkling, forbrugerbeskyttelse og virkeliggørelse af det indre marked gennem harmonisering. Jeg skal desuden påpege, at de temaer og emner, der har præget Parlamentets forhandlinger og drøftelser, i vid udstrækning svarer til dem, der blev behandlet under Kommissionens drøftelser. Hvad angår Rådet, har jeg forstået, at det vil forsøge at skabe politisk enighed næste weekend og nå frem til en fælles holdning inden sommerferien.
Eftersom der er overensstemmelse mellem Parlamentets og Rådets holdninger - som også Kommissionen deler - er jeg overbevist om, at vi nu kan gøre store fremskridt og sikre en hurtig vedtagelse af dette forslag.
Vi er nået langt med opstillingen af en retlig og administrativ ramme, der sikrer forbrugerne mod uacceptabelt høje restkoncentrationer og samtidig sikrer eksistensen af et indre marked ved at tillade handel med landbrugsvarer. Jeg vil især beskæftige mig med syv specifikke emner, der blev taget op under drøftelserne.
Det første er begrebet standardbestemmelsesgrænseværdi. Det er meget vigtigt. Ved at acceptere princippet om en standard nul tolerance for maksimalgrænseværdier har vi fundet en løsning for rester af de 400 stoffer, vi trak tilbage fra markedet i 2003, idet disse rester forventes at være forsvundet fra fødekæden i 2005. Det betyder, at hvis vi ikke opstiller en specifik fællesskabsgrænseværdi, forventer vi ikke at se nogen restkoncentrationer. Det skulle forebygge ubehagelige overraskelser i fremtiden og give os et retsgrundlag for bekæmpelsen af misbrug af pesticider.
Fastsættelsen af en standardgrænseværdi skaber dog et problem, for hvad stiller vi op med alle de nationale maksimalgrænseværdier, der allerede eksisterer, og som endnu ikke er harmoniserede? Her indfører vi princippet om midlertidige maksimalgrænseværdier. Jeg erkender, at spørgsmålet om midlertidige maksimalgrænseværdier skaber en vis foruroligelse, men jeg kan forsikre Dem om, at Den Europæiske Fødevareautoritet vil blive inddraget i denne proces. Det betyder ikke, at vi pludselig udsætter forbrugerne for flere reststoffer. Set ud fra en positiv vinkel vil fastsættelsen af midlertidige maksimalgrænseværdier sikre en fuldstændig harmonisering, centralisere maksimalgrænseværdifastsættelsen og således sikre, at der fastsættes høje normer, som opretholdes fremover.
Et andet positivt aspekt er, at vores forslag indebærer en undersøgelse af disse midlertidige maksimalgrænseværdier og en ophævelse af dem, der er klart uacceptable, idet man tillader en videreførelse af status quo, indtil de detaljerede vurderinger i medfør af direktiv 91/414/EØF foreligger. De må ikke glemme, at dette ikke har nogen indvirkning på driftsmetoderne i landbruget. De reststoffer, der har været i omløb de sidste 10 eller 20 år, vil stadig være i omløb i morgen på et tilsvarende eller et lavere niveau, men ikke på et højere niveau.
Angående driftsmetoderne i landbruget er jeg opmærksom på ønsket om at give de ikke-kemiske produktionsmetoder i landbruget forrang for de kemiske. Men denne tekst er ikke velegnet til at sikre en regulering af dette område. Direktiv 91/414/EØF om markedsføring og anvendelse af pesticider omfatter landbrugsproduktion, og jeg har til hensigt at forelægge forslag herom senere på året. Disse forslag vil blive forelagt i en pakke sammen med vores forslag om bæredygtig anvendelse af pesticider. Jeg er sikker på, at der på et senere tidspunkt vil blive rig lejlighed til at drøfte det mere vidtrækkende spørgsmål om kemiske og ikke-kemiske metoder.
Det er desuden vigtigt at notere sig den nye rolle, Den Europæiske Fødevareautoritet er tiltænkt. Jeg er sikker på, at det vil forbedre forbrugerbeskyttelsen og det videnskabelige grundlag for de beslutninger, der bliver truffet. Jeg har noteret mig hr. Sturdys udtalelser om støtte i finansiel og anden henseende til Den Europæiske Fødevareautoritet. Den forventes også at udfylde væsentlige funktioner i forbindelse med risikoformidling og seriøse vurderinger af, hvorvidt eventuelle risici er acceptable. Ikke blot vil det forbedre beskyttelsen af forbrugerne, denne beskyttelse vil også blive mere synliggjort.
Fødevareautoriteten vil også beskæftige sig indgående med videnskabelige spørgsmål. Immunotoksicitet, endokrine forstyrrelser, kumulativ risikovurdering er alle områder, hvor lovgivningsmyndighederne søger at holde trit med den seneste videnskabelige udvikling. Vi vil forvente, at Fødevareautoriteten hjælper os med at gøre fremskridt på dette område, ikke blot i forbindelse med fastsættelsen af maksimalgrænseværdier, men også af de videnskabelige data, vi skal kræve forelagt som led i behandlingen af de ansøgninger, erhvervslivet skal indgive i medfør af direktiv 91/414/EØF.
Jeg har allerede henvist til, at fastsættelsen af midlertidige maksimalgrænseværdier vil føre til virkeliggørelsen af det indre marked på dette område. Men vi må ikke glemme det globale aspekt. EU er en af verdens største importører af fødevarer. Følgelig importerer vi også en masse reststoffer. Med dette forslag vil der for første gang blive fastsat en klar procedure for fastsættelse af importtolerancer, vurdering af reststofferne og sikring af, at kun produkter med acceptable restmængder tillades. Det er en vigtig forpligtelse i forhold til WTO, idet enhver beslutning om at tillade eller nægte import vil være baseret på klare procedurer og en seriøs videnskabelig risikovurdering.
Endelig vil de skærpede bestemmelser om tilsyn og kontrolforanstaltninger forbedre tilliden hos samtlige parter og sikre, at vi har de nødvendige midler til at begrunde og opretholde denne tillid.
Parlamentet får forelagt en fuldstændig fortegnelse over Kommissionens holdning til de enkelte ændringsforslag, som vil blive indføjet i forhandlingsreferatet for denne mødeperiode.(1) 
Formanden.
   - Mange tak, hr. kommissær.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00. 


Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (Α5-0253/2004) af Ghilardotti for Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked om Kommissionens meddelelse til Rådet og Europa-Parlamentet om modernisering af selskabsretten og forbedret virksomhedsledelse i Den Europæiske Union - vejen frem (KOM(2003) 284 - C5-0378/2003 - 2003/2150(INI)).
Ghilardotti (PSE ),
   Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, Kommissionen har fremlagt sin meddelelse til Rådet og Europa-Parlamentet om modernisering af selskabsretten og forbedret virksomhedsledelse i Den Europæiske Union. Denne meddelelse er et svar på rapporten af 4. november 2002 fra den højtstående ekspertgruppe i selskabsret, som kommissær Bolkenstein netop havde udpeget med det formål at skabe et moderne retsgrundlag for selskabsretten i Europa.
I meddelelsen fastlægges de overordnede politiske målsætninger, der i fremtiden skal gælde for ethvert initiativ. Den omfatter en handlingsplan med et tidsprogram for en lang række lovgivningsmæssige og ikke-lovgivningsmæssige instrumenter, der skal indføres på kort, lang og mellemlang sigt, samt et vejledende skema for foranstaltningernes prioritering. Da Kommissionen stillede dette forslag, tog den højde for nødvendigheden af at følge subsidiaritets- og proportionalitetsprincipperne, idet den gjorde sin lovgivningsmæssige indfaldsvinkel gradvis uden dog at miste den internationale lovgivnings udvikling af syne.
Kommissionen har opstillet to grundlæggende målsætninger i reformen af europæisk selskabsret, nemlig en styrkelse af aktionærernes rettigheder og beskyttelse af tredjemand samt en forbedring af virksomhedernes effektivitet og konkurrenceevne.
De væsentligste grunde til dette initiativ er fastlæggelsen af en mere ensartet referenceramme for selskabsret for at lette grænseoverskridende etablering og omstrukturering; opstillingen af betingelser, der gør det muligt at undgå en gentagelse af de seneste selskabsskandaler - ikke mindst Parmalat-sagen i Italien, som var den mest omfattende skandale - hvis konsekvenser er gået hårdt ud over millioner af menneskers indkomst, pensioner, arbejdspladser, opsparing og investeringer; samt den bedst mulige udnyttelse af det indre markeds fordele.
Hvis den første af handlingsplanens målsætninger skal nås, er det absolut nødvendigt at sørge for et effektivt og ajourført system, der beskytter aktionærerne og deres rettigheder. Desuden skal der tages behørigt højde for tredjemands stilling, når det gælder visse personer, der er særligt kvalificerede på grund af de interesser, som de repræsenterer, nemlig kreditorerne og arbejdstagerne. Ud fra dette synspunkt lader den måde, som Kommissionen tager styringsproblemet op på, til at være for begrænset. Virksomhedsledelse fremstilles som et spørgsmål, der udelukkende vedrører forholdet mellem aktionærer og ledelse, som om en virksomhed var en størrelse, hvor kun aktionærernes interesser er vigtige. Jeg mener, at man på denne måde beskriver en teoretisk virksomhed, hvor der ikke lægges tilstrækkelig vægt på arbejdstagerne, og hvor der ikke er et mere generelt ansvar over for andre kategorier af personer, som er inddraget i virksomhedens liv, f.eks. kreditorerne og de andre interessenter.
Hvad den anden målsætning angår, er der en lang række faktorer, som fremmer virksomhedernes konkurrenceevne, bl.a. den absolut nødvendige eksistens af et passende retsgrundlag for selskabsret, hvor der er en solid balance mellem nationale bestemmelser og fællesskabsbestemmelser. Jeg tror, at den udfordring, som vi står over for i dag, er at identificere den europæiske kapitalismes særlige kendetegn her i globaliseringens tidsalder. Vi skal med andre ord undersøge, om man kan tale om en egentlig europæisk model, der adskiller sig mærkbart fra den nordamerikanske, og som ikke gør dette, fordi den svarer til og tager udgangspunkt i en række udfordringer og problemer, som er anderledes end alles andres i den økonomiske globalisering, men fordi der lægges vægt på den sociale udvikling og de sociale konsekvenser, så den bliver mere moderat og mere menneskelig. Det er således en model, der skal repræsentere selve kernen i en selskabsmodel, hvor der tages hensyn til samfundsinteresser og ikke bare til medejernes og aktionærernes fælles interesser, men til virksomhedens interesser som helhed, nemlig en virksomhed, der som en selvstændig økonomisk aktør også tager hensyn til de særlige interesser hos alle de berørte personer i og uden for virksomheden, f.eks. ansatte, kunder, leverandører, kreditorer, den offentlige forvaltning som velfærds- eller beskatningsansvarlig og hele civilsamfundet, der er strukturelt forbundet med den fælles interesse i virksomhedens fremgang og kontinuitet.
Til sidst en generel bemærkning, nemlig at det er nødvendigt at finde den rette balance mellem lovregulering og selvregulering, når rammerne for europæisk ledelse fastlægges. Der er i dag en udbredt tendens til at fylde lovgivningshuller med selvreguleringskodekser. Alt dette er positivt, men det er ikke nok. Vi skal fastholde et system med juridisk bindende regler, som omfatter effektive sanktioner, og som anvendes af offentlige organer, der skal have en vejlednings- og kontrolfunktion. Fremtidsudsigten skal netop være at globalisere ledelsesreglerne og skabe et netværk af offentlige kontrolmyndigheder.
Med dette udgangspunkt har vi fokuseret på nogle nøglepunkter, som jeg vil nøjes med at remse op, nemlig gennemsigtighed og aktionærernes rettigheder, de institutionelle investorers rolle, fremme af de uafhængige bestyrelsesmedlemmers rolle, det specifikke problem med pyramideselskaber, arbejdstagernes rettigheder som virksomhedens særligt kvalificerede kreditorer og vigtigheden af et system med offentlig overvågning af regnskabsrevisionen. 
Bolkestein,
    Hr. formand, Kommissionen hilser denne debat om selskabsret og virksomhedsledelse velkommen såvel som den dermed forbundne handlingsplan - en handlingsplan, som Kommissionen vedtog for næsten et år siden. Generelt kan vi tilslutte os indholdet af den beslutning, Parlamentet har fået forelagt. Vi takker fru Ghilardotti for den udmærkede betænkning.
Handlingsplanen tager udgangspunkt i en fast overbevisning om, at en selvregulerende markedsbaseret tilgang, der udelukkende er baseret på ikke-bindende henstillinger, langt fra altid kan give tilstrækkelig sikkerhed for god virksomhedsledelse. Kun hvis der foreligger et vist antal passende regler, vil markederne spille deres disciplinerende rolle og sikre forsvarlig virksomhedsledelse. Derfor bør der med den stigende integration af de europæiske kapitalmarkeder vedtages en fælles løsning på EU-plan, der omfatter nogle få grundlæggende bestemmelser og sikrer en passende samordning af bestemmelserne om virksomhedsledelse.
De seneste skandaler har følgelig styrket Kommissionens ønske om at gennemføre handlingsplanen. Mine tjenestegrene arbejder i øjeblikket på fem områder for så vidt muligt at have forslag klar senere på året. Disse fem områder er for det første de ikke-administrerende direktørers rolle, for det andet direktørernes aflønning, for det tredje direktørernes ansvar for virksomhedsregnskaberne, for det fjerde fuldstændig offentliggørelse af interne forbindelser i en gruppe og transaktioner med forbundne parter, herunder gennemskuelighed i virksomhedernes regnskaber for særlige køretøjer i udlandet og for det femte offentliggørelse af ledelsespraksis i virksomheden.
Målet er følgelig ikke at foretage en fornyet behandling eller ændring af handlingsplanen i lyset af de seneste begivenheder i overensstemmelse med beslutningsforslaget, men snarere at tage ved lære af disse begivenheder og tage hensyn til dem under forberedelsen af de forskellige initiativer, handlingsplanen omfatter.
Kommissionen vil i forbindelse med handlingsplanens gennemførelse også tage behørigt hensyn til de forskellige parters interesser - som fru Ghilardotti henviste til - og i passende omfang sondre mellem børsnoterede og ikke-børsnoterede virksomheder og store og små aktionærer, hvilket også kræves i beslutningsforslaget.
Det er yderst vigtigt, at vi genskaber tilliden og tiltroen til revisionsfunktionen. Det glæder mig derfor at konstatere, at ordføreren tilslutter sig reformens hovedelementer, som jeg har opstillet i forslaget til et ottende direktiv om lovpligtig revision. Det skulle gøre det muligt at gå hurtigt frem og forhåbentlig sikre en aftale mellem Rådet og Parlamentet ved førstebehandlingen.
Jeg ved, at spørgsmålet om ikke-revisionsrelaterede ydelser til den enhed, der er underlagt revision, er særdeles ømtåleligt. Kommissionen har offentliggjort en henstilling om revisorers uafhængighed, hvori den redegør for de tilfælde, hvor sådanne tjenesteydelser fortsat er tilladte. Tilbage er at konstatere, hvorvidt denne henstilling efterleves i praksis. Mange medlemsstater er i færd med at omsætte henstillingen til national ret.
Det ville derfor ikke være passende at ændre vores tilgang til dette område på nuværende tidspunkt. Men i Kommissionens meddelelse fra maj 2003 tilkendegav vi, at vi havde til hensigt at gennemføre en undersøgelse for at fastslå, hvorvidt der er behov for yderligere ændringer på området. Undersøgelsesresultatet vil være tilgængeligt næste år. Til den tid skal vi så afgøre, om nye initiativer er nødvendige.
Investorerne i Europa bør organiseres bedre og i højere grad slå til lyd for virksomhedsændringer. Men en forsvarlig virksomhedsledelse vil ikke kunne opnås alene ved hjælp af markedskræfterne eller indførelsen af en overvejende forskriftsmæssig lovgivningsramme. Udfordringen i denne forbindelse er at finde den rette balance mellem forskrifter og markedsbaserede tilskyndelser og straffe. Vi deler derfor den omfattende tillid, der kommer til udtryk i denne beslutning, og arbejder klart i samme retning. 
Berès (PSE ),
   Hr. formand, hr. kommissær, først vil jeg gerne takke vores ordfører, for jeg tror, at vi her har fået et godt forslag til Europa-Parlamentets holdning. Jeg indrømmer, at vi kun er på kommunikationsstadiet. Det er en begyndelse, men det vil blive vanskeligere senere. Måske vil holdningerne skærpes til den tid. Men som et indledende signal til forhandlinger på området er det et godt startgrundlag.
Jeg er enig med Dem, hr. kommissær. På dette område har selvregulering vist sine begrænsninger. Selvregulering er ikke tilstrækkeligt til at definere den nye, nødvendige balance, til at etablere modvægten i magtstrukturen internt i virksomheden, for det må ikke være aktionærerne, som selv etablerer denne modvægt. For at etablere en reel modvægt, bliver De nødt til at tage alle partnere i betragtning. Det er tankegangen bag den holdning, som vores ordfører foreslår Parlamentet, og som Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål støtter meget indtrængende.
Det eneste vanskelige ved denne sag efter min mening er først og fremmest at ville etablere modvægten ved at bringe de forskellige partnere i balance, men det er også at ville bevare det, der kunne være en virksomhedsmodel svarende til den balance, der er opnået som resultat af vores europæiske erfaring, uden nødvendigvis at kopiere andre modeller.
Endelig arbejder vi her på en lovgivning, som bliver meget kompleks at gennemføre på et tidspunkt, hvor disse spørgsmål samtidig er på dagsordenen i alle medlemslande. Og det tror jeg, bliver yderst vanskeligt og noget, som De selv eller Deres efterfølger meget hurtigt bør træffe en beslutning om. Hvordan kan vi få vores arbejde til at falde sammen, hvordan kan vi sørge for, at det, vi beslutter i Bruxelles, ikke øjeblikkeligt forældes af, hvad medlemsstaterne selv har iværksat inden for rammen af deres nationale lovgivninger?
Arvidsson (PPE-DE )
   Hr. formand, i udtalelsen fra Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi understreges behovet for dynamik og fleksibilitet i principperne for virksomhedsledelse. Subsidiaritetsprincippet bør efterleves for at give plads til nationale særpræg og traditioner på området, og vi skal så vidt muligt undgå en central styring af virksomhederne. Vi skal ikke forsøge at harmonisere forskellige lovregler for virksomhedsledelse. Stemmefordelingen mellem forskellige aktieklasser er et andet eksempel på noget, som ikke bør afgøres på EU-niveau, da det kan skabe problemer for små og mellemstore såkaldte fremtidsvirksomheder i visse EU-medlemsstater.
Det europæiske erhvervsliv har i stedet brug for endnu større åbenhed og indsigt i forvaltning og regnskaber. Det gavner dets fremtidige kapitalstrømme og markedsstilling. Jeg bemærker, at ordførerens synspunkter delvis står i modsætning til udvalgets udtalelse, men jeg vil påpege, at udtalelsen blev vedtaget med stor enighed, og at den stemmer godt overens med Kommissionens meddelelse.
Koukiadis (PSE ),
   Hr. formand, succesfuld god virksomhedsledelse er forbundet med en forringelse af sikkerheden i grænseoverskridende investeringer og en vækst i kapitalens mobilitet.
For EU med 25 medlemmer betyder det, at vi må give erhvervslivet en generel identitet, hvorigennem dets internationale indflydelse kan udøves. Denne identitet for Europa kan ikke adskilles fra metoder, som er følsomme over for sociale og miljømæssige emner. Derfor beklager jeg især, at mine kolleger i Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater forkastede min foreslåede ændring til Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked, hvor jeg foreslog, at alle direktiver om virksomhedslovgivning skal omfatte en forpligtelse til at informere og konsultere arbejdstagernes repræsentanter, når der skal tages vigtige beslutninger, som har indflydelse på den fortsatte eksistens for virksomheder og arbejdspladser.
Det er ærgerligt, at hver gang vi forsøger at forene vores kræfter med produktionssystemet og beskæftigelsesinteresserne, lyder der et ramaskrig mod sådanne forslag, som om de udgjorde en dødelig fare.
På samme måde mener jeg med hensyn til aktionærernes rettigheder, at beskyttelsen af deres rettigheder uden tvivl bør styrkes. Vi må imidlertid altid, og det er jeg glad for, at kommissæren bekræftede, skelne mellem store og små aktionærer, særligt med hensyn til brugen af moderne teknologi i udøvelsen af aktionærernes stemmeret, eftersom små aktionærer er mere udsatte for risici. Jeg er meget glad for, at Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked accepterede det pågældende ændringsforslag.
Endelig skal der af samme grund gøres en særlig indsats for at tage fat på metoder, som resulterer i, at aktionærer bliver franarret deres stemmer, som det sker med arrangementer, som giver mulighed for, at store anonyme grupper kan danne en uformel organisation af systemer til repræsentation af aktionærer.
Til sidst vil jeg gerne takke ordføreren - jeg er enig i hans grundlæggende holdninger. 
Lehne (PPE-DE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil gerne begynde med at takke fru Ghilardotti for hendes fremragende arbejde i udvalget med at skrive denne betænkning. Samtidig vil jeg gerne takke hr. Winters udvalg og Kommissionen for denne fremragende handlingsplan. Det er et meget moderat og hensigtsmæssigt dokument, som helt bevidst ikke forsøger at gøre så meget. Jeg mener ikke, vi har brug for europæiske regler for god virksomhedsledelse, det er helt tilstrækkeligt, hvis aktiviteterne bliver koordineret og harmoniseret fornuftigt i medlemsstaterne. Det er klart, at der er store forskelle på vores systemer for selskabsret, og at harmoniseringen endnu ikke er nået ret langt. En række meget vigtige direktiver, f.eks. det femte, er blevet arkiveret af Rådet og har aldrig set dagens lys igen.
På den baggrund er det selvfølgelig rigtigt ikke at ville køre videre med europæiske regler for god virksomhedsledelse, for det vil ikke fungere uden et fælles, harmoniseret system for selskabsret. Derfor mener jeg, og Ghilardotti-betænkningen bekræfter det, at Kommissionen har fremlagt et vældig godt dokument og især en god handlingsplan. Der var selvfølgelig nogle meningsforskelle mellem de politiske grupper i den interne debat i Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked. Jeg vil imidlertid gerne understrege, at det ikke var forskellige principielle opfattelser, men forskellige opfattelser af, hvordan tingene skal formuleres, og hvor detaljeret det skal være.
Fru Ghilardotti stillede f.eks. en række forslag, især om at tage fagforeningsmedarbejdere og sociale rettigheder med i betænkningen. Det mente min gruppe ikke, vi skulle gøre så detaljeret, fordi det er et dokument om handlingsplanen for selskabsret og ikke en social betænkning eller et socialt dokument. Derfor har vi i vores gruppe helt bevidst begrænset os til en generel udtalelse om de sociale årsager til at begrænse ejendomsretten, og vi mener, det er tilstrækkeligt, og at der ikke er behov for at nævne andre sociale aspekter i denne betænkning.
I alle andre henseender mener vi, det er en god betænkning. Med en enkelt ændring vil vi som gruppe stemme for denne betænkning, som den er kommet fra Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked. 
Inglewood (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg må meddele, at jeg er en ikke-administrerende direktør i en mellemstor regional mediegruppe i Det Forende Kongerige.
Jeg vil indledningsvis kort redegøre for, hvad virksomhedsledelse efter min opfattelse ikke vil afstedkomme. Virksomhedsledelse vil ikke nødvendigvis få virksomhederne til at opnå bedre resultater eller give større overskud og vil ikke nødvendigvis mindske kriminel eller uetisk adfærd, men vil derimod opstille en række kriterier for virksomhedsadfærd, der kan forbedre gennemskueligheden, ansvarligheden og ordninger for virksomhedsforvaltning, som til gengæld giver omverdenen, aktionærerne, interessenterne og andre en idé om, hvad der foregår. Det er af afgørende politisk betydning for det 20. århundredes europæiske kapitalisme placeret i en social markedsøkonomisk sammenhæng.
Det er interessant at iagttage, hvordan de forskellige medlemsstaters lovgivning omhandler virksomhedsformer, der kvalitativt er meget forskellige. Den europæiske selskabsret kan enten tage form af en lovgivning, der harmoniserer de forskellige virksomhedsformer, eller give sig udslag i, at man afholder sig fra at gøre noget og lader den uundgåelige konvergensproces blive drevet af markedet, for så vidt det ikke sker på bekostning af en specifik model. Jeg skal tilføje, at jeg har noteret mig nogle af de giftige bemærkninger om udviklingen i mit hjemland. I denne sammenhæng må det rette udgangspunkt være princippet om at samtykke eller forklare.
Endelig må vi ikke glemme, at det globale marked, som Verdenshandelsorganisationen er i færd med at skabe, betyder, at manglende konkurrencedygtighed næsten uvilkårligt indvarsler økonomisk tilbagegang. Hvis vi ikke får denne afgørende pointe med, vil vi ødelægge os selv, forarme vores børn og forråde Europa og vores respektive lande. 
Bolkestein,
    Hr. formand, jeg vil blot understrege én ting som afslutning på denne forhandling, nemlig spørgsmålet om interessenter og virksomhedernes sociale ansvar.
Kommissionens handlingsplan indgår som led i en samlet strategi til fremme af erhvervslivets effektivitet og konkurrencedygtighed og styrkelse af aktionærernes rettigheder samt beskyttelse af tredjepart. Men der er også andre initiativer knyttet til den samlede strategi, herunder Kommissionens aktiviteter angående virksomhedernes sociale ansvar og især arbejdet i European Multi-stakeholder Forum oprettet på initiativ af min forgænger, fru Diamantopoulou. Det ville derfor ikke have været hensigtsmæssigt at indføje yderligere bestemmelser om virksomheders sociale ansvar i denne handlingsplan.
Det vigtigste er, at vi efterkommer fru Berès' henstilling til Kommissionen om at tage behørigt og fuldstændigt hensyn til alle interessenters interesser i de foranstaltninger, Kommissionen vedtager. Handlingsplanen udgør en klar tilkendegivelse af, at dette er nødvendigt, og Kommissionen er derfor forpligtet til at følge den. 
Formanden
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (Α5-0192/2004) af Radwan for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål om en retslig ramme for et enkelt betalingsområde (2003/2101(INI)).
Radwan (PPE-DE ),
   Hr. formand, hr. kommissær Bolkestein, Europa-Parlamentet og Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål støtter fuldt ud målet om at skabe et fælles betalingsområde i EU. Der er fortsat meget betydelige nationale hindringer i form af forskellige nationale bestemmelser, national lovgivning og national supervision. Selv i dag gør disse forhold det vanskeligt at skabe et fælles indre marked for store mængder betalinger, som i sidste ende ville være til gavn for borgerne. Vi tog de første skridt i denne retning for nogen tid siden med gebyrer for overførsler hen over grænserne. Det krævede også et initiativ på europæisk niveau.
Vi støtter også f.eks. indførelse af et fælles direkte debiteringssystem, hvilket hidtil ikke har været muligt. Tænk en gang, det er nu muligt for en borger at rejse til en anden stat, men han kan stadig ikke få debiteret sine betalinger derhjemme. Han skal vælge en national bank til at gøre det.
Spørgsmålet er, hvordan vi kan opnå dette mål. Jeg går stærkt ind for en model med gradvis lovgivning i tråd med subsidiaritetsprincippet, med selvregulering i front, det vil sige selvregulering for bankerne. Vi har Det Europæiske Betalingsråd som kan, bør og faktisk skal opstille parametrene for f.eks. at oprette de tekniske interfaces for grænseoverskridende aktivitet.
Så ville jeg, igen med subsidiaritetsprincippet i baghovedet, foretrække, at de næste skridt blev taget i direktiver, og at kun det bliver skrevet i forordninger, som det virkelig er nødvendigt at gør ens. Her vil jeg også gerne udsende en advarsel til industrien, eftersom den altid selv taler om selvregulering. Disse krav vil også skulle opfyldes, og der skal udarbejdes tilsvarende standarder så hurtigt som muligt.
Forbrugerbeskyttelse udgør et større problem i dette kommissionsforslag. Det indeholder nogle idéer, som efter min mening går langt ud over vores mål, og jeg har indtryk at, at der er nogle mennesker i Kommissionen - jeg mener ikke Dem, hr. kommissær Bolkestein - som helt har tabt den tanke af syne, at borgerne kan tage ansvaret for sig selv. De foreslår, at banken fremover skal hæfte for den grundlæggende transaktion. Hvis kunder f.eks. køber noget over internettet, og købet er ugyldigt, og de vil have deres penge tilbage, og hvis de ikke kan gå til leverandøren, skulle de kunne gå til banken, som ikke havde noget at gøre med den grundlæggende transaktion. Jeg er sikker på, at markedet kan løse den slags ting - og De er jo fortaler for markedet, trods alt - ved at have produkter, som giver garantier, men en fundamental hæftelse for bankerne i sådanne tilfælde bør forkastes, og det samme gælder for forslaget om, at kortholderes hæftelse skal begrænses til 150 euro, hvis kortet bliver væk, uanset hvordan de har opført sig. Hvis de rejser på ferie og opdager ved afrejsen, at de har mistet deres kort, og anmelder det tre uger senere, vil korholdernes hæftelse stadig være begrænset til 150 euro. Jeg synes, vi bør give lidt mere beskyttelse til folk, som opfører sig ansvarligt, end til dem, som opfører sig uansvarligt.
Jeg er imidlertid glad for, at Kommissionen har taget idéen op om at indføre et fælles EU-dækkende telefonnummer, som man kan ringe til, hvis man mister sit kort - et kort nummer, som er let at huske, og som borgerne hurtigt kan ringe op.
Jeg vil også gerne understrege, at oprettelsen af et fælles marked for betalinger ikke bør føre til, at nationale strukturer, som fungerer godt og effektivt, bliver gjort mindre økonomiske. Vi må ikke fare frem på en måde, som er skadelig for fungerende nationale systemer. Men for at vende tilbage til forbrugerbeskyttelsen, vil jeg gerne appellere til Dem, hr. Bolkestein, om i den løbende diskussion i Kommissionen at forsvare de modne og ansvarlige borgere og sørge for, at ansvaret forbliver hos dem. Vi får hele tiden foreholdt Lissabon-målene om at blive det mest nyskabende og hurtigtvoksende område i verden. Alle fremfører sloganet om mindre bureaukrati. Hr. Bolkestein, den foreliggende tekst bør dømmes på, om den skaber mere bureaukrati eller gør livet lettere for banker og borgere i EU. 

Bolkestein,
    Hr. formand, det er nu tredje gang, jeg kommer til et plenarmøde for at drøfte spørgsmålet om betalinger. Et effektivt og sikkert betalingssystem udgør et afgørende supplement til den fri bevægelighed for varer og tjenesteydelser i EU. Et enkelt tal illustrerer dette. Hver EU-borger udfører gennemsnitligt 138 ikke-kontante betalingstransaktioner om året. Et effektivt system bør baseres på en solid og dynamisk lovgivningsramme, der sikrer konkurrence, forbrugerbeskyttelse og sikkerhed inden for betalingstransaktionerne. Den interne handel i EU har brug for et effektivt grundlæggende betalingssystem, hvis den skal kunne udvikle sig.
De bestemmelser om grænseoverskridende betalinger, der blev vedtaget i 2001, har gjort det lettere og billigere at foretage mange former for betalinger i euro inden for det indre marked. Men vi er endnu ikke nået så langt, som vi ønsker, og som vi har brug for. Der er fortsat betydelige hindringer, der skal overvindes, hvilket fremgår af vores meddelelse. Hvis vi skal sikre en bedre lovgivningsramme for betalinger, bør de resterende juridiske og tekniske hindringer for interne EU-betalinger registreres og fjernes. Hele det indre marked bør med andre ord omdannes til et effektivt indre betalingsområde. Det er vores hovedmålsætning.
Det er nødvendigt, at EU lovgiver på dette område. Men visse spørgsmål løses dog bedst ved selv- eller medregulering. Det er desuden i overensstemmelse med hr. Radwans ønske om mere subsidiaritet. Som altid bør den valgte løsning stå i rimeligt forhold til det problem, den skal løse.
De fire vigtigste retningslinjer for Kommissionens fremtidige lovgivningsforslag bør være følgende. For det første bør vi modernisere den eksisterende EU-lovgivning om betalinger. For det andet bør vi tilføre dette marked mere konkurrence, hvilket i sidste ende vil være til gavn for borgerne. Den grundlæggende tanke er, at leveringen af betalingstjenester bør være tilgængelig for alle passende leverandører, uden at forbrugerbeskyttelsen lider herunder. Vi bør derfor udvikle en passende overvågningsordning, der svarer til alle typer leverandører af betalingstjenester. Det vejledende princip bør i denne sammenhæng være: samme aktivitet, samme risiko, samme regler.
For det tredje bør vi udvikle et troværdigt fælles europæisk betalingsområde, hvor forbrugerne føler, at de nyder samme beskyttelse, uanset hvem de er, og hvilke betalingsinstrumenter de bruger. Der bør udarbejdes et fælles afbalanceret regelsæt, der fastlægger alle parters rettigheder og forpligtelser angående f.eks. misbrug af betalingsinstrumenter og mulighed for at tilbagekalde betalingsordrer.
For det fjerde bør vi følge de særlige henstillinger fra den relevante taskforce for finansielle foranstaltninger, FATF, om at indføje bestemmelser i EU-lovgivningen til bekæmpelse af finansiering af kriminelle aktiviteter.
Jeg skal understrege, at Kommissionen tillægger dette emne stor betydning, eftersom betalinger er af afgørende betydning for vores økonomis konkurrenceevne. Vi vil få brug for Parlamentets støtte, og i denne forbindelse er jeg blevet meget opmuntret af ordlyden i hr. Radwans beslutningsforslag. Jeg hilser alle de ændringsforslag, parlamentsmedlemmerne har stillet, velkommen.
Jeg vil slutte af med at takke hr. Radwan for den betænkning, han har forelagt, og forsikre ham om, at hans ønske om mindre bureaukrati fuldt ud svarer til det, jeg og Kommissionen som helhed ønsker. 
Torres Marques (PSE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, i den foregående valgperiode blev euroen indført som ikke-kontante penge. I den nuværende valgperiode er den så blevet valuta for 12 af EU's lande. Indførelsen af den fælles valuta betyder imidlertid ikke, at der automatisk er et fælles betalingsområde, hvor samme regler gælder på tværs af grænserne. Det er en af de store opgaver for EU i den næste valgperiode.
Kommissionen ventede til absolut sidste øjeblik på, at banksystemet selv skulle etablere en selvregulering efter indførelsen af den fælles valuta. Men efter euroens introduktion i 1999 blev der etableret to markeder for betaling, et nationalt marked og et internationalt marked. Der var ikke noget indre marked styret af hjemlige regler, som regulerede betalinger i den nye valuta, som, selv om det var en fælles valuta, fungerede som fremmed valuta og blev underlagt kommission og andre gebyrer for valutaveksling.
Denne situation blev til dels løst med forordning 2560 fra december 2001, som omhandlede elektroniske overførsler og betalinger. Siden da ser selvreguleringen stadig ikke ud til at have fungeret, direktiverne har heller ikke virket, eftersom de skal implementeres i hvert enkelt lands lovgivning, og det er ikke blevet gjort på samme tid eller på samme måde. Der er tale om et område, som kræver strenge regler, som skal indføres samtidig og ens i hele det indre marked. Jeg mener derfor, at vi kun gennem forordninger kan give borgerne og virksomhederne den sikkerhed, som kræves af et betalingssystem. 
Herzog (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, det er en skam, at forhandlingen om forbrugerkreditten og den om et enkelt betalingsområde ikke var en forhandling under ét, for det er faktisk det samme, der står på spil i dem begge: Vil vi opbygge et europæisk marked for finansielle detailtjenester? Indtil videre har vi prioriteret engrosmarkedet og investeringstjenesterne. I løbet af denne valgperiode har det eneste bemærkelsesværdige, men vigtige initiativ drejet sig om forordningerne om prisfastsættelse af grænseoverskridende betalingstransaktioner i euroområdet.
Denne forhandling er derfor vigtig, og jeg mener, at vi nu skal fastlægge en klar politisk målsætning. Det er, tror jeg, hvad Kommissionen ønsker. Euroen kan kun blive en fuld succes, hvis vi opbygger euroområdet som et internt område for betalingsmidler. I den forbindelse er det absolut nødvendigt at opnå "interbanking" i infrastrukturerne. Opgaven med at levere betalingsydelser forudsætter måske nok, at de nationale hindringer udryddes, men den kræver samtidig tilsyn.
Det er på det grundlag, at det indre marked for detailbankvirksomhed og især forbrugerkredit vil kunne udvikle sig, hvilket giver mulighed for, at europæiske bankoperatører kan komme på banen. Det er naturligvis nødvendigt i dette integrerede område at tage hensyn til operatørernes og især sparekassernes og de gensidige selskabers forskellighed.
Men hvad er den bedste måde at komme videre på? Anvendelsen af reglen om oprindelsesland med minimal harmonisering forekommer os at være en dårlig idé, både med henblik på forbrugerbeskyttelse og fra et fair konkurrencesynspunkt. Hr. Radwans betænkning, som hælder i den retning, støtter i alt for høj grad selvregulering. I modsat fald ville maksimal harmonisering imidlertid ikke give plads til forskellighed og ville også skabe problemer.
Derfor mener jeg, at den bedste løsning er at blive enige om nogle fælles principper af almen interesse, nogle fælles begreber, f.eks. for fri adgang til betalingsmidler med et højt sikkerhedsniveau og billige tjenesteydelser, som folk imidlertid skal have stor tillid til. Reglerne for de grænseoverskridende operatører skal være præcise, og det er nødvendigt med et stærkt samarbejde mellem de nationale myndigheder.
Set i den ånd er der flere punkter i Radwan-betænkningen, som efter min mening kræver ændringer. Således skal vi i punkt 17 genindføre den regel, som Kommissionen anbefalede, om at begrænse kundernes selvrisiko til 150 € i tilfælde af uautoriserede transaktioner, når de ikke har opfyldt deres meddelelsespligt. Såfremt vi får en fælleseuropæisk direkte debiteringsordning, skal debitor kunne afvise en betaling, før den debiteres fra hans konto. I tilfælde af mærkbare ændringer af satsen skal det være muligt gratis at lukke eller overføre en konto på kundens anmodning. Det er også nødvendigt at genindføre tjenesteydernes ansvar for hele betalingskæden.
Endelig er det desuden nødvendigt med en styrket fællesskabsforordning for at bekæmpe finansieringen af terrorismen. Systemet med fuld information skal derfor finde anvendelse på såvel overførsler uden for Fællesskabet som inden for Fællesskabet.
Bolkestein,
    Hr. formand, Kommissionen er taknemmelig for den generelle støtte, den har modtaget under denne forhandling. Jeg kan ikke se nogen grund til at lægge beslag på mere af Parlamentets tid, end jeg allerede har gjort. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende betænkninger:
- A5-0213/2004 af Mombaur for Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi om ændring af retsgrundlaget og om Rådets generelle indstilling med henblik på vedtagelse af Rådets direktiv om foranstaltninger til opretholdelse af naturgasforsyningssikkerheden (15769/2003 - C5-0027/2004 - 2002/0220(COD)) og
- A5-0254/2004 af Seppänen for Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om betingelserne for adgang til gastransmissionsnet (KOM(2003) 741 - C5-0644/2003 - 2003/0302(COD)).
De Palacio,
    Hr. formand, mine damer og herrer, den forordning, som er genstand for hr. Seppänens betænkning, er et meget vigtigt element i den europæiske lovgivning, som har til formål at afslutte arbejdet med oprettelse af et konkurrencedygtigt og fuldt funktionsdygtigt europæisk marked for naturgas. Det er et uundværligt instrument, der supplerer det andet direktiv om det indre marked for gas, eftersom det definerer mindstekravene for nøgleelementet i liberaliseringen af energimarkedet, nemlig tredjelandes adgang til nettene.
Jeg er klar over, at forslaget til forordning om betingelserne for adgang til gastransmissionsnettene har givet anledning til en række interessante diskussioner i løbet af de seneste uger. Jeg vil derfor gerne benytte denne lejlighed til at afklare nogle punkter, som efter min mening stadig kræver yderligere belysning.
For det første, hvad er det, vi ønsker med den foreslåede forordning? Og for det andet, hvor nødvendig og vigtig er den?
Forordningen supplerer klart direktivet om det indre marked og udfylder et hul, som var efterladt af direktivet. Faktisk er både det andet direktiv om det indre marked for gas og den foreslåede forordning baseret på principper om ikke-forskelsbehandling, om gennemsigtighed og om konkurrence. Begge lovtekster anerkender klart, at det grundlæggende er vigtigt, at tredjelande får adgang til nettet. Hvor direktivet imidlertid kun definerer målene, fastsætter forordningen en række mindstekrav, som skal opfyldes i forbindelse med det vigtige spørgsmål om tredjelandes adgang til nettet. Det er indlysende, at visse krav skal opfyldes for at opfylde bestemmelserne og målene i direktivet, for åbningen af markedet giver ikke kun kvantitative følger, men også kvalitative. Disse krav er også nødvendige for at sikre, at markedet bliver konkurrencedygtigt, og for at det kan udnyttes til fulde.
Vi taler om at udnytte erfaringen med liberaliseringen af gasmarkedet, som viser, at manglende opfyldelse af disse krav medfører, at betingelserne for adgang til det europæiske marked ikke opfylder behovene for åbningen af gasmarkedet, og det er ikke muligt at sikre markedets konkurrence- og funktionsdygtighed.
På Madrid-forummet er disse punkter blevet drøftet i et år, og det er i bund og grund deltagerne, som har fastsat kravene. Der er tale om nogle mindstekrav, som anerkendes af alle parter i Madrid-forummet, og som har til formål at oprette og sikre rimelige betingelser for adgang til dette marked.
Sammenlagt kan det siges, at hvis denne forordning træder i kraft i den version, der er foreslået af Kommissionen, kan vi være sikre på, at der eksisterer foranstaltninger og systemer, som betyder, at det vil være funktionsdygtigt. Jeg vil gerne minde om, at vores fælles mål er at skabe et indre marked for gas i EU, således at gassen kan cirkulere frit uden hindringer i alle nettene i EU. Det betyder, at gassen uhindret kan krydse grænserne. Det betyder også, at der ikke må skabes hindringer mod gassens bevægelse indbyrdes mellem EU's medlemsstater. Derfor har vi specifikt foreslået, at alle transmissionsnet - og ikke kun de grænseoverskridende - skal være omfattet af den foreslåede forordning.
Med hensyn til gassektorens rolle i fremtiden er der ingen tvivl om, at et tæt samarbejde mellem sektoren og Kommissionen vil være altafgørende. Dette bør erindres, når de generelle standarder for det fremtidige gasmarked skal fastsættes.
Udvalgsproceduren - som Kommissionen har foreslået af indlysende årsager - har dog ingen indflydelse på dette område. Dens formål er ikke at begrænse sektorens rolle og da slet ikke at afholde den fra at udarbejde fremtidige foranstaltninger. Tværtimod er Kommissionen åben for forslag, der understreger sektorens umiddelbare og fremtidige rolle.
Nu vil jeg gerne gå over til hr. Mombaurs betænkning, hvor jeg vil koncentrere mig om de punkter, der vedrører foranstaltninger til opretholdelse af naturgasforsyningssikkerheden.
De husker, at Rådet i december 2003 enstemmigt vedtog en politisk retningslinje. Rådet ændrede ligeledes retsgrundlaget for Kommissionens forslag, som herefter blev artikel 100 i stedet for artikel 95. Den betænkning, som vi drøfter i dag, støtter også ændringen af retsgrundlaget.
Som De ved, er Kommissionen ikke enig i ændringen af retsgrundlaget. I forbindelse med Rådets møde den 15. december 2003 udstedte Kommissionen en erklæring, i henhold til hvilken den forbeholdt sig sin holdning til ændringen af retsgrundlaget. Vi står ved denne erklæring og vores holdning, når Rådet endeligt godkender teksten til det pågældende direktiv.
Lad mig forklare Dem årsagerne til, at vi fastholder denne holdning. Jeg vil fatte mig i korthed.
Vi er klar over, at en del af forslaget til direktiv vedrører forsyningssikkerheden. Teksten indeholder dog også henvisninger til det indre markeds funktion. Kommissionen mener, at det er henvisningerne til det indre marked, som har størst vægt, og derfor er det dem, som bør være afgørende for direktivets retsgrundlag.
Ud over disse betragtninger mener Kommissionen, at den tekst, der er vedtaget af Rådet, indeholder en række standarder, der har til formål at indføre en vis grad af harmonisering på et konkurrencedygtigt europæisk indre marked for naturgas. Medlemsstaterne skal definere en gasforsyningssikkerhedspolitik. De skal også definere deltagernes funktioner og ansvar på gasmarkedet med hensyn til forsyningssikkerhed, og de skal indføre visse mindstestandarder. Hvert land definerer sine egne standarder. Alligevel vil der være en vis grad af harmonisering, eftersom standarderne vedrører bestemte specifikke kriterier for gas.
Derimod er de bestemmelser, der udelukkende vedrører forsyningssikkerheden, primært beregnet på situationer, som vi alle håber aldrig sker, f.eks. en alvorlig politisk krise eller langvarig usikker gasforsyning.
I lyset af disse overvejelser er Kommissionen fortsat overbevist om, at artikel 95 er det korrekte retsgrundlag, og vi beklager derfor, at Rådet er kommet til en anden konklusion, og at Europa-Parlamentet, så vidt vi kan se, nu vil gøre det samme.
Hr. formand, jeg vil gerne slutte med at takke både hr. Seppänen og hr. Mombaur for deres store arbejde med disse to betænkninger. Efter drøftelsen af de ændringsforslag og indlæg, som kommer frem, vil jeg udtale mig en smule mere om nøgleelementet, nemlig adgangen til nettene. For Kommissionen vil der på ingen måde blive tale om at true rentabiliteten og de fremtidige investeringer i et nøgleelement for udvikling af gasmarkedet. Jeg henviser her til konstruktion og vedligeholdelse af gasnettene i hele EU. Beviset herpå ligger i forslaget om de transeuropæiske energinet, hvor flere af de store projekter, som vi allerede har vedtaget med henblik på fremtiden, omfatter gasnettene.
I det første forslag, som nu drøftes i forbindelse med udvidelsen, støtter Kommissionen flere projekter i forbindelse med omfattende samkøring af gasnettene. 
Mombaur (PPE-DE ),
   Hr. formand, fru kommissær de Palacio, mine damer og herrer, jeg vil først kommentere forslaget til en forordning om adgang til gastransmissionsnet. Det er vigtigt at have pålidelige regler for adgang til net. Det så vi med gasdirektivet sidste år. Min gruppe mener, at forslaget bør diskuteres yderligere sammen med de ændringsforslag, som Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi har stillet.
Fru kommissær, der er fire punkter, jeg vil anbefale Dem at se nærmere på under Rådets debat. Det er for det første investeringsincitamenter. Vi kan tale længe om markeder her. Hvis vi ikke har nogen investorer, vil vi ende med heller ikke at have noget marked. Kommissionen har ofte peget på de store risici, som bæres af investorerne i gassektoren - eftersøgning, opførelse af pipelines. Der er konkurrence i pipelines, det var der allerede, da monopolerne eksisterede. Det var sådan, markedet opstod, og man skal huske på, at takster, som alene er baseret på omkostninger, kan skade investeringerne.
Min anden bemærkning er en bøn til Dem om at overveje, om der kan lægges større vægt på grænseoverskridende gastransport. For det tredje er der udvalgsproceduren. Problemet er ikke udvalgsproceduren i sig selv, men spørgsmålet er, om artikel 9 står i et korrekt forhold til artikel 3, stk. 8, altså om de vigtigste punkter faktisk findes i artikel 3-8. Det kan måske forbedres, hvis det bliver diskuteret i Rådet. Min fjerde kommentar, fru kommissær de Palacio, er, at naturligvis er alle, som har noget at sige om markedet, regulatorer, netoperatører og frem for alle investorerne, vigtige, og det er helt klart, at De taler med dem, før De stiller forslag til Parlamentet og Rådet. Det har De altid gjort. Nu vil de alle sammen gerne nævnes i lovgivningen. Personligt kan jeg ikke se nogen grund til at gøre det, for jeg tror, Kommissionen ved, hvordan den skal udføre sit arbejde, men hvis det kan glæde de førnævnte at blive nævnt i en indledning, så har jeg såmænd ikke noget imod det.
Så vil jeg gerne sige noget om den anden betænkning om sikkerheden ved naturgasforsyning. Det er rigtigt, at vi er meget afhængige af import. Det er defor rigtigt, at vi bør være optaget af det og pålægge medlemsstaterne at indføre en passende politik. Nu har Parlamentet i førstebehandlingen vedtaget en anden tekst end den, Kommissionen fremlagde, og Rådet har bakket Parlamentet op i den sag. Derfor taler vi nu om en anden tekst end den, Kommissionen oprindeligt fremlagde, og efter vores mening indeholder denne tekst ikke længere regler for det indre marked. Det betyder, at EU kun har en måde at retfærdiggøre det på overhovedet, nemlig artikel 100 i traktaten, og på grundlag af afstemningen i Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked anbefaler udvalget derfor, at Parlamentet følger Rådet i denne sag. 
Seppänen (GUE/NGL ),
    Hr. formand, fru kommissær, Kommissionen har stillet et forslag til forordning under den fælles beslutningsprocedure til Parlamentet og Rådet, hvis formål er at garantere fri adgang til gastransmissionsnettet i hele EU. Nogle medlemsstater har haft problemer med at implementere tidligere beslutninger, og Kommissionen har derfor brugt et strategisk våben, altså en forordning, for at garantere adgang til gasnet i alle lande, især i forbindelse med transport af gas hen over landegrænserne, men også inden for landene.
Forslaget til forordning er især baseret på arbejdet i Madrid-forummet, som forskellige markedsdeltagere deltog i. De troede, de udarbejdede et udkast til en anbefaling, som skulle garantere adgang til gastransmissionsmarkedet på frivillig basis. Det er muligt, at nogle af deltagerne føler sig svigtet, eftersom et frivilligt engagement er blevet ændret til en obligatorisk forordning i Kommissionens udlægning.
Der var ikke tid nok på Madrid-forummet til at diskutere alle detaljer omkring adgang til nettene, og der skal udarbejdes nye love i fremtiden under udvalgsproceduren uden en høringsprocedure med deltagerne i Madrid-forummet. Det er derfor forståeligt, hvis nogle markedsdeltagere er bekymrede for, hvordan der vil blive taget højde for deres interesser i fremtiden.
Under udvalgsdiskussionerne sagde Kommissionens repræsentanter, at det var Kommissionens plan, at deltagerne i Madrid-forum også skulle høres i fremtiden, når der skulle laves udkast til detaljerede regler om implementering af forordningen. Eftersom Madrid-forum ikke er en juridisk person, mener Kommissionen ikke, at høringer af det kan optages i forordningens tekst. Som ordfører mener jeg imidlertid, at det ville være passende, hvis dette projekt med at høre de forskellige parter også blev optaget i protokollen for Parlamentets plenarmøde. Det forventer jeg bliver gjort, når kommissæren holder sin næste tale eller før den endelige afstemning.
Efter en række afstemninger om sagen indtog vores udvalg den holdning, at der er gode argumenter for at udstede forordningen, og at Parlamentet i princippet burde vedtage Kommissionens forslag. Under afstemningerne blev der accepteret over 40 ændringsforslag som basis for førstebehandlingen, og Parlamentet vil gerne drøfte dem med repræsentanter for Kommissionen og Rådet en gang i fremtiden, når det endelige forslag til forordningen skal udarbejdes. Jeg vil gerne takke alle for deres fremragende samarbejdsvilje under forberedelsen af emnet for denne debat. Selv om vi har været uenige og haft vores forskellige interesser at tage hensyn til, synes jeg, vi har kunnet arbejde objektivt og opnået et glimrende slutresultat.
Jeg afventer kommissærens tale, som forhåbentlig fuldt ud vil bekræfte Kommissionens løfte om at inkludere drøftelser med deltagerne i Madrid-forum i fremtiden. 
Chichester (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil indledningsvis lykønske ordføreren, fordi hans betænkning tilgodeser alle de forskellige synspunkter, der er kommet til udtryk i denne debat.
Som et udtryk herfor er der efter de omfattende drøftelser i udvalget kun stillet et ekstra ændringsforslag ud over dem, der vedtoges i udvalget. Jeg er blandt de medlemmer, der accepterede, at der er behov for en lovgivning, der kan gøre den frivillige kodeks med retningslinjer for god praksis, der vedtoges på forummet i Madrid, til bindende lovgivning, og jeg og PPE-DE-Gruppen støtter derfor forslaget til forordning.
Ordføreren argumenterer på udmærket vis herfor i sin begrundelse, og jeg kan kun anbefale denne analyse over for mine kolleger og opfordre dem til at vedtage betænkningen. Vi må erkende, at der inden for selve branchen ikke var enighed i denne sag, idet de etablerede netværks- eller transmissionssystemoperatører modsatte sig ændringer, mens de fleste andre operatører i de første og sidste led støttede det grundlæggende princip, der udmøntede sig i Kommissionens forslag. Denne foranstaltning forventes at støtte nytilkomne.
Hvis vi skal forbedre konkurrencen og sikre fordelene heraf i form af bedre service til forbrugerne, effektivitetsforbedringer, hvad angår både energi og markedskræfter, øget forsyningssikkerhed, større fleksibilitet og flere nyskabelser, må vi have en klar lovgivningsramme. Denne foranstaltning bringer os et godt stykke nærmere en reel og fuldstændig liberalisering, og jeg lykønsker ordføreren og Kommissionen med det arbejde, de har gjort i denne forbindelse. 

Rapkay (PSE ).
   - Fru formand, mine damer og herrer, jeg vil tage tråden op fra hr. Chichester og sige, at vi ikke kan gå hurtigt nok frem med åbningen af energimarkederne. Det tror jeg, vi har været enige om i Parlamentet i ganske lang tid. Må jeg minde om, at vi sidste år efter over to års intensivt arbejde vedtog direktiverne om at fremskynde åbningen af både elektricitets- og gasmarkederne i Europa?
Jeg må imidlertid sige, at jeg og et par andre var temmelig overraskede over, hvor hurtigt dette opfølgende forslag om en forordning om gastransmissionsnettene er kommet. Vi er overraskede, fordi medlemsstaternes frist for at implementere direktivet endnu ikke er udløbet - det gør den om et par uger - og også fordi vi har sat en meget ambitiøs tidsplan for Kommissionen til at fremsende en evaluering af anvendelsen og implementeringen af direktivet. Det skulle ske i 2006. Så meget om baggrunden.
Jeg vil gerne tage tre punkter op, som jeg må indrømme har gjort mig noget skeptisk. For det første er der kompatibiliteten mellem denne forordning og det direktiv, vi har vedtaget. For det anden den begrundelse, som Kommissionen har givet, og som jeg ikke præcist har kunnet finde i teksten, nemlig at der bør lægges vægt på den grænseoverskridende handel. Det tredje punkt, der har gjort mig noget skeptisk, var forslaget om en meget vidtrækkende udvalgsprocedure.
Nu har vi, som ordføreren sagde, efter en lang diskussion accepteret at fortsætte med at arbejde på Kommissionens model. Vi har derfor stillet en række ændringsforslag på de tre områder, jeg lige har nævnt. For min gruppes vedkommende er resultatet, at vi støtter pakken som helhed. Vores arbejde slutter imidlertid ikke der. Vi venter og ser, hvad Rådet gør, og derefter kommer andenbehandlingen, men vi vil fortsætte med her i plenarforsamlingen at støtte de 42 ændringsforslag, som blev vedtaget i udvalget, og vi håber, at det vil bringe os lidt længere fremad i åbningen af energimarkederne. 
Blokland (EDD ).
   - Fru formand, jeg vil indledningsvis gerne takke hr. Mombaur for det arbejde, han har udført som ordfører for denne vanskelige sag. Når der er tale om et forslag, som ikke har noget solidt retsgrundlag, som indebærer krænkelse af medlemsstaternes rettigheder, og som også med hensyn til den konkrete tekst lader en del tilbage at ønske, er det langtfra nogen nem opgave at udarbejde en god betænkning. Det er glædeligt, at Rådet trods alt er nået frem til en politisk aftale, som også tager højde for Parlamentets forbehold.
Sidste år var jeg ordfører for udtalelsen fra Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål om opretholdelse af naturgasforsyningssikkerheden. Jeg påpegede på det tidspunkt, hvorfor Kommissionens forslag i flere henseender ikke var tilfredsstillende. Det glæder mig, at Rådet har godkendt de fleste af de henstillinger, der kom til udtryk under forhandlingen.
For det første var der tale om en henstilling vedrørende retsgrundlaget for Kommissionens forslag. Kommissionen henholdt sig til artikel 95 - bestemmelserne om det indre marked. Vi drøftede her i Europa-Parlamentet, at det ville være mere hensigtsmæssigt at anvende artikel 100 - bestemmelserne om kriseforanstaltninger - som retsgrundlag. Jeg deler ikke Kommissionens opfattelse af artikel 100 som en artikel, der kun finder anvendelse på den økonomiske og monetære politik. Den økonomiske politik i videre betydning kan også omfatte energipolitikken. Fru kommissær, De udtaler, at Kommissionen ikke er enig med Rådet og Parlamentet. Er det Deres agt igen at gå til Domstolen?
Endvidere vil jeg pege på følgende henstilling. Sidste år cirkulerede gasdirektivet mellem Rådet, Kommissionen og Parlamentet, og Rådet fastlagde sin fælles holdning hertil. Forslaget om forsyningssikkerhed synes ikke at være helt i tråd hermed. Forslaget synes tværtimod at være i strid med gasdirektivet. Det var overraskende, at Europa-Parlamentet, mens proceduren i forbindelse med gasdirektivet pågik, modtog et forslag om opretholdelse af naturgasforsyningssikkerheden. Jeg vil gerne høre fra kommissæren, om man med det ændrede forslag om opretholdelse af naturgasforsyningssikkerheden har taget afsæt i gasdirektivet. Og i bekræftende fald hvordan. 
Kronberger (NI ).
   - Fru formand, der er to ting, man skal overveje omkring naturgassen. Den første er tilgængeligheden, den anden er prisen. Efter min mening gør vi ret i at bruge artikel 100 som basis nu, selv om hr. Blokland har ret i, at vi må fortolke den meget bredt. Hver gang vi diskuterer forsyningssikkerhed, er det altid fristende at mene, at det er en lejlighed til at indføre indirekte priskontrol. Det tror jeg ikke, vi ville få succes med, for det ville ikke fungere, og perspektivet er alt for kortsigtet.
Grundlæggende må vi heller ikke glemme, at gas afhænger af prisen, som igen er bundet til olieprisen, og at vi måske fører os selv grundigt bag lyset, når det gælder tilgængeligheden. Den bedste form for forsyningssikkerhed er bestemt at have vores egne forsyninger, og vi skal derfor være glade for, at der gradvist arbejdes på dels at producere højkvalitetsgas i selve EU og dels at sende denne gas ud i vores egne tilgængelige net. 
Adam (PSE ).
   - Fru formand, efter næsten 25 år i Europa-Parlamentet går jeg af ved det kommende valg. Dette kan meget vel blive min sidste tale i denne forsamling. Som tidligere mineingeniør har energipolitik været et af mine største interessefelter, og jeg er således glad for, at min svanesang vedrører et energipolitisk emne.
Jeg håber, at dette forslag vil få bred støtte i Parlamentet, fordi det vil spille en vigtig rolle i forbindelse med fuldstændiggørelsen af det indre marked for energi. Formålet er at sikre retfærdig adgang til nettene for alle markedsaktører og et virkeligt konkurrencedygtigt marked for gas i EU.
De retningslinjer for tredjemands adgang, der er opstillet i bilaget, har modtaget tilslutning fra medlemsstaterne, regulatorerne, transmissionssystemoperatørerne og systembrugerne. Det vil derfor være hensigtsmæssigt, at den tekst, der vedtages på udvalgsplan, ligger så tæt som muligt på de retningslinjer, der vedtoges på Madrid-forummet. Det er meget vigtigt at alle aktører inden for den pågældende sektor høres, hvis man ønsker, at reguleringen skal være effektiv. Derfor bør alle aktører høres, hvis der tilføjes nye retningslinjer. De nationale regulatorer vil få afgørende betydning for, at retningslinjerne håndhæves på medlemsstatsplan i overensstemmelse med gasdirektivet.
Den foreslåede lovgivning på gasområdet svarer på flere områder til den, Rådet og Parlamentet vedtog for elektricitetssektoren sidste år. Det vil derfor være hensigtsmæssigt at lade de samme institutionelle aftaler og procedurer finde anvendelse.
Jeg opfordrer indtrængende Parlamentet til at vedtage disse foranstaltninger. 
Della Vedova (NI ).
   - Fru formand, fru kommissær, hr. Mombaur, hr. Seppänen, i juni sidste år vedtog EU med møje og besvær - og meget forsinket i forhold til det, som forbrugerne og de europæiske virksomheder ønskede - direktiv 2003/55/EF, hvor man resolut går i gang med at gennemføre gasmarkedets liberalisering.
For at overvinde de hindringer, der stadig eksisterer for det indre markeds gennemførelse, havde medlemsstaterne taget højde for en uformel koordination mellem EU-institutionerne og de nationale institutioner på den ene side og virksomhederne og gassektorens reguleringsmyndigheder på den anden side. Man forsøgte her at opstille nogle retningslinjer for tredjemands adgang til transmissionsnettene. Denne uformelle koordination viste sig dog at være utilstrækkelig til at imødegå de alvorlige forsinkelser, der er opstået hidtil. Interesserne hos gasvirksomheder i forskellige lande og den fordelagtige stilling, som mange gasforsyningsvirksomheder fortsat nyder godt af, skabte faktisk stor usikkerhed om, hvorvidt det var muligt at gennemføre det indre marked inden for gasforsyningssektoren.
Derfor må man se med positive øjne på det initiativ, Kommissionen har taget til at foreslå den forordning, som vi drøfter i dag, og som gør de operative bestemmelser klarere og mere bindende og opfylder kravet om at give forbrugerne og virksomhederne sikkerhed og en hurtig indsats. Den tekst, som Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi har vedtaget, forbedrer forslaget yderligere, og derfor bør den efter min mening støttes i sin nuværende form.
Nogle lande - her tænker jeg navnlig på Italien - som har et stort forbrug af naturgas, og som har en utilstrækkelig national produktion og en stærk og stigende afhængighed af en import, der er nødt til at gå igennem flere lande, har interesse i at få en situation med sikre regler, som ud fra et operativt synspunkt giver dem reel mulighed for at få et marked og således et system af liberaliserede net, hvor der står gas til rådighed for virksomhederne og forbrugerne i det nødvendige omfang, og hvor der er valgfrihed. 
Linkohr (PSE ).
   - Fru formand, jeg kunne godt tænke mig at vide, hvordan vi eller vores efterkommere vil tale om dette problem om 10 år, om vi vil være blevet klogere eller ej. Jeg kan ikke besvare det spørgsmål i dag.
En ting er sikker. Forsyningssikkerheden vil blive forbedret af øget konkurrence, det har vi altid vidst. Men selv konkurrencen kan ikke klare det uden forsyninger, og det betyder, tror jeg, at forsyningssikkerhed især for naturgas i høj grad vil afhænge af en europæisk udenrigspolitik for energi, med andre ord diversificering og forsyningssikkerhed gennem adgang til gas.
Som mange andre går også jeg ind for, at man går gradvist frem. Jeg mener, at ansvaret ligesom for olien først og fremmest ligger hos selskaberne. Jeg forestiller mig, at der kommer en evaluering om to år, og så vil vi overveje situationen igen. Jeg tror ikke, vi er under noget tidspres. 
Paasilinna (PSE ).
   - Fru formand, fru kommissær, mine damer og herrer, konkurrencen vil naturligvis blive forvredet, hvis der f.eks. er adgang til elektricitetsmarkedet, men ikke til gasmarkedet. Og den vil blive forvredet endnu mere, hvis vi beskytter monopoler, som så opkøber mindre selskaber andre steder i andre lande.
Vi har brug for fælles regler og hindringerne for konkurrencen skal fjernes, og det gælder naturligvis for alle medlemsstater. Jeg støtter også hr. Seppänens anmodning om, at deltagerne fra Madrid bør konsulteres. Jeg mener også, at det korrekte lovgrundlag er artikel 95 som fastsat i Kommissionens forslag. Jeg er forundret over dette skift til artikel 100, som jeg blot opfatter som et ekstra problem, og jeg håber, vi vender tilbage til artikel 95.
De Palacio,
    Fru formand, hvad angår retsgrundlaget, står jeg fast ved det, jeg allerede har sagt. Jeg vil derfor koncentrere mig om de forskellige indlæg og ændringsforslagene til hr. Seppänens betænkning.
Allerførst vil jeg gerne takke Dem for forhandlingen om dette meget vigtige emne og for kvaliteten af de 43 ændringsforslag, hvilket dog ikke betyder, at vi kan acceptere dem alle. Frem for alt vil jeg takke ordføreren for det fremragende arbejde, han har udført, og også hr. Mombaur - som allerede har forladt salen - selv om jeg ikke er enig i hans holdninger vedrørende ændringen af retsgrundlaget, men han har i hvert fald også arbejdet meget konstruktivt.
Jeg må påpege, at Kommissionen ikke kan støtte de ændringsforslag, der begrænser anvendelsesområdet for forslaget til forordning udelukkende til handel på tværs af grænserne. Det ville betyde en væsentlig reduktion af forslagets muligheder og formål. Det ville være muligt uden problemer at handle med gas mellem landene, men den interne konkurrence ville klart blive begrænset. I flere stater - herunder flere af de nye medlemsstater - cirkulerer gassen via mange net, hvoraf nogle ikke er tilsluttet til et specifikt importpunkt og derfor heller ikke til et grænsepunkt.
Alle disse transmissionsnet og de tilhørende virksomheder ville ikke være omfattet af den foreslåede forordnings anvendelsesområde, hvilket ville vanskeliggøre og skade det indre markeds funktion væsentligt. Men derudover er anvendelsesområdet det, der er anført i overgangsdirektivet og i det andet direktiv vedrørende det indre marked for gas.
Det drejer sig om at lette konkurrencen, ikke kun mellem forskellige lande, men også internt i disse lande. At begrænse forordningens anvendelsesområde ville betyde en væsentlig begrænsning af formålet og mulighederne for en virkelig gennemførelse af et konkurrencedygtigt europæisk gasmarked.
Det skal imidlertid også påpeges, at visse talere - især hr. Mombaur - har fremhævet nødvendigheden af at sikre en vis rentabilitet, som tiltrækker midler til oprettelse, konstruktion og vedligeholdelse af gasnettene. I denne forbindelse kan jeg sige, at vi kan acceptere ændringsforslag 12, som efter vores mening afklarer og forbedrer kvaliteten af vores tekst. Ændringsforslaget tager hensyn til konkurrencen mellem de forskellige net, hvilket ikke var udtrykkeligt nævnt i vores tekst. Det betyder efter vores mening, at ændringsforslaget bidrager til at fjerne de bekymringer, som nogle havde om den manglende rentabilitet og dermed de fremtidige problemer med nye investeringer.
Jeg må understrege, at mindstekravene for adgang til transmissionsnettene er absolut altafgørende. Uden disse krav står det klart, at nye konkurrenter vil være forhindret adgang, og det vil forhindre oprettelsen af et virkeligt indre marked for gas. Jeg kan ikke understrege dette nok.
Spørgsmålet om Madrid-forummet er også blevet rejst. Det er blevet foreslået, at vi skulle komme fremad. Endvidere er der blevet fremsat bekymringer om, hvorvidt komitologiproceduren i fremtiden vil skubbe Forummet eller sektoren ud på et sidespor, altså hovedinteressenterne.
Lad mig understrege, at jeg som bekendt i løbet af alle disse år har insisteret på, at det er nødvendigt at lytte systematisk til hovedinteressenterne, og vi er derfor indstillet på at overveje en løsning, der sikrer, at sektoren og de øvrige interessenter bliver hørt på Madrid-forummet.
I denne forbindelse kan ændringsforslag 3 skitsere en mulig løsning. Under alle omstændigheder er det ikke vores hensigt at udelukke sektoren, men tværtimod ønsker vi, at den altid skal være inddraget, og vi vil i fremtiden støtte Madrid-forummet.
Selv om vi i Kommissionen ikke har til hensigt at gå videre end emnerne på Madrid-forummet, mener vi, at et af forslagene, som Eurogas stillede på Madrid-forummet i forbindelse med princippet om , er essentielt inden for aftaleområdet. Ellers ville det med forhåndsaftaler være muligt klart at blokere for tredjelandes adgang og dermed begrænse konkurrencen. Derfor skal de fremtidige brugsaftaler også baseres på princippet om Det er den eneste måde, hvorpå det kan sikres, at det er virkelige aftaler og ikke aftaler, hvis eneste formål er at udnytte eller mætte den disponible kapacitet og dermed skabe kunstig overbelastning af nettene, som vil forhindre tredjelandes adgang.
Generelt er forslaget til forordning i overensstemmelse med retningslinjerne fra Madrid-forummet, som De har påpeget og anerkendt, mine damer og herrer. De ændringsforslag, der afklarer eller støtter bestemmelserne i forslaget til forordning, er acceptable, i hvert fald delvist eller hvis ordlyden ændres. Det er tilfældet med ændringsforslag 1 og 22 og mange andre, som jeg ikke vil nævne enkeltvis. Til dette formål vil der blive givet en detaljeret liste.
De tekniske spørgsmål - f.eks. i ændringsforslag 14 og 16 - vil blive behandlet af den europæiske forening for gasudveksling, som blev oprettet på opfordring af Madrid-forummet. Jeg må sige, at fordi det er meget specifikke, komplekse og tekniske spørgsmål, vil vi fortsat lade denne organisation håndtere dem. Den har allerede opnået store fremskridt og rapporterer regelmæssigt til Madrid-forummet. Vi mener, at det er den bedste måde at håndtere disse spørgsmål på.
Der er ændringsforslag som 8, 17, 22, 27, 30, 35, 37 og 42, der ikke er acceptable af praktiske eller juridiske årsager, og endelig er vi ikke enige i, at der skal fremlægges nye retningslinjer for de øvrige emner, der dækkes af forslaget til forordning, inden for en fastsat frist. Det kunne være nødvendigt at undersøge nogle af disse spørgsmål nærmere, og der kunne være behov for mere tid til forhandling og drøftelse af andre spørgsmål, og derfor kan ændringsforslag 31 ikke accepteres.
Mine damer og herrer, det er den sidste forhandling, som Europa-Parlamentet fører om grundlæggende energispørgsmål i denne valgperiode - selv om vi stadig mangler en forhandling om miljøvenligt design, der er et relateret spørgsmål, hvor industrien og energien mødes. Det er tilsyneladende altid de samme personer, der deltager i disse forhandlinger, og vi kender efterhånden hinanden ret godt. Jeg vil gerne benytte denne lejlighed til ikke kun at lykønske ordføreren til den tekst, som vi drøfter, nemlig hr. Seppänen, men også til at takke Dem alle for Deres bidrag, støtte og opbakning i løbet af årene. Deres bidrag har altid været meget velkomne og er blevet inkluderet i mange af de forslag, som er blevet stillet i løbet af disse år. Parlamentets konstruktive arbejde og nyttige meningsudveksling har efter min mening gjort det muligt væsentligt at forbedre størstedelen af de forslag, der er blevet fremlagt for Europa-Parlamentet. Personligt har jeg altid værdsat Deres hjælp, mine damer og herrer, og Kommissionens konstante støtte.
Jeg vil minde om, at denne konstruktive holdning har gjort det muligt for os sammen at udføre et fremragende stykke arbejde i løbet af disse år. Kommissionens vedtagelse af grønbogen var et vendepunkt. Europa-Parlamentets betænkning om grønbogen og konklusionerne deri var af afgørende betydning, f.eks. bestemmelserne om liberalisering af gas- og elmarkedet. Der var også de vigtige ledsageforanstaltninger, f.eks. adgangen til nettene, som vi er ved at færdiggøre nu, men med en tidsplan - som hr. Linkohr, hr. Rapkay og andre talere nævnte - som vi alle gerne havde gennemført hurtigere. Men når alt kommer til alt, er vi tæt på målet, og vi bevæger os støt og roligt frem mod det.
Jeg vil gerne påpege, at ikke kun liberaliseringen af gas- og elmarkedet, men også forslaget om de transeuropæiske energinet er vigtigt for gennemførelsen af det europæiske indre marked for energi med hensyn til infrastrukturen. Vi har allerede vedtaget de relevante foranstaltninger for hele den nuværende Union, men arbejdet med lignende ordningerne for den udvidede Union er også meget langt fremme.
Vi har indtil nu arbejdet, som der aldrig tidligere er blevet arbejdet, med forhandlingen og med fremskridtet inden for energi og miljø. I tidligere valgperioder har der været en tendens til blot at opstille mål for dette nøgleområde. Der var mange gode hensigter, men der manglede specifikke forslag, der havde til formål at gennemføre målene. Vi har omsat disse gode erklæringer, disse gode hensigter, til tekster, forpligtelser og ansvar. Dette gælder f.eks. de vedvarende energikilder, bygningers energieffektivitet, biobrændstoffer, "intelligent energi", miljøvenligt design og energieffektivitet. EU's politik er blevet gennemført. Det er meget vigtigt. Der er skabt store fremskridt inden for EU's politik om atomsikkerhed. Arbejdet er endnu ikke afsluttet, men vi er langt fremme. Hvad angår det europæiske energimarked, er der også skabt store fremskridt med hensyn til det europæiske mål om forsyningssikkerhed - som hr. Linkohr henviste til i sit indlæg - og vigtigheden af den interne forsyningssikkerhed i EU er blevet erkendt.
Vi er nået langt, vi har arbejdet godt sammen, og fru formand, mine damer og herrer, jeg må takke Dem endnu en gang for Deres samarbejde, Deres indsats, Deres værdifulde bidrag. Og i sandhed også den intelligens og viden, som De systematisk har udvist i forbindelse med alle teksterne - som nogle gange har været meget komplicerede og tekniske - men hvor De har vist et ærligt talt bemærkelsesværdigt kendskab, og det vil jeg gerne lykønske Dem med. 
Formanden.
   - Tak, fru kommissær. De ønskede at takke for det fremragende samarbejde med Europa-Parlamentet og især med medlemmerne af Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi. Jeg tror godt, jeg på vegne af udvalgets medlemmer og hele Europa-Parlamentet kan sige, hvor meget vi også har sat pris på at arbejde sammen med Dem på energiområdet samt på andre områder. Deres følelser gengældes af alle medlemmerne i Europa-Parlamentet, tror jeg.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0171/2004) af Thors for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om rammerne for fastlæggelse af krav til miljøvenligt design af energiforbrugende produkter og om ændring af Rådets direktiv 92/42/EØF.
De Palacio,
    Fru formand, mine damer og herrer, forslaget til direktiv om rammerne for fastlæggelse af krav til miljøvenligt design af energiforbrugende produkter er ret nyskabende, og jeg vil gerne takke fru Thors og hr. Turmes for Deres fremragende arbejde i de forskellige udvalg, Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik samt Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi.
Formålet er at finde den rigtige balance mellem to elementer. På den ene side er der konkurrencedygtighed, miljøbeskyttelse og forbrugerbeskyttelse, alt sammen inden for rammerne af bæredygtig udvikling. På den anden side er der produkternes forskellige miljømæssige aspekter. Det er vigtigt at sikre, at problemerne fra et område ikke overføres til et andet. Der skal være en integreret tilgang til alle spørgsmål. Alle EU's institutioner skal samarbejde. På denne måde sikres det, at lovgiverne kan blive enige om, at Kommissionen får mandat til at træffe foranstaltninger for specifikke produkter.
Jeg vil gerne fremhæve hovedelementerne i dette forslag, der, som titlen antyder, har til formål at forbedre energiforbrugende produkters miljøegenskaber, det såkaldte miljøvenlige design. Vigtige er dog den frie bevægelighed for produkter, der opfylder kravene, beskyttelse af forbrugernes interesser og vores økonomis konkurrencedygtighed.
Vi mener, at den korrekte anvendelse af disse forslag kan medføre store fordele for alle parter. Der er mange årsager til dette. Industrien vil være motiveret til at forbedre produkternes miljøegenskaber med store muligheder for selvregulering. Takket være det store marked for investering og designforbedring er det muligt at undgå en opdeling af markedet, og investeringerne vil derfor kunne betale sig. Endvidere vil foranstaltningerne have til formål at give forbrugerne en hurtig belønning og tage hensyn til markedet i den udvidede Union.
Det er sandsynligvis første gang, at et forslag indeholder en overordnet og sammenhængende ramme, som vil forhindre en tematisk lovgivning, der ofte er modsigende. Den integrerede produktpolitik har til formål at forhindre denne form for risiko.
Energiforbruget er et af de væsentligste områder, hvor produkterne interagerer med miljøet, og det glæder mig, at dette forhold er blevet understreget i drøftelserne i de forskellige udvalg, der har studeret forslaget.
Hvad angår forslagets institutionelle dimension, foreslår vi, at vi går fra fælles beslutningstagning til komitologi i behandlingen af konkrete produkter, da vi mener, det er et fleksibelt system til håndtering af en række tekniske spørgsmål, f.eks. de hurtigt udviklende teknologier, organisering af høring af interessenter og udvikling af selvregulerende alternativer til en række produkter, der efter vores mening ville være for omfattende til at skulle dækkes af systemet med fælles beslutningstagning. Det ville blive for langsomt og dermed mindre effektivt.
Jeg vil senere kommentere Europa-Parlamentets ændringsforslag i detaljer, men nu vil jeg gerne sige, at forhandlingerne i Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik samt Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi har været meget konstruktive. Jeg lykønsker især fru Thors, hr. Turmes og alle ordførerne, fordi de har forsøgt at nå en aftale ved førstebehandlingen. 
Thors (ELDR ),
   Fru formand, ærede kommissærer, det synes at være damernes aften i aften.
At udnytte de tekniske muligheder, hvor de er størst - det er, hvad økodesign handler om. Over 80 % af miljøskaderne sker i produkternes fremstillingsfase. Det har vi erfaret under behandlingen af dette direktiv. Vi ved også, at vi i EU har vedtaget mange regler, som skal fjerne farlige stoffer. Vi har regler om affaldshåndtering med kvantitative mål for genanvendelse og genbrug. Det er derfor forholdsvis naturligt, at vi har lagt en vis vægt på netop energiforbruget ved behandlingen af forslaget i udvalget.
Jeg fremhæver dette, fordi der synes at have været en ret kraftig kritik af, at vi i vores arbejde har betonet energiaspektet. Situation er, at vi i det meste af Europa stadig har et kraftigt stigende energiforbrug, og mange medlemsstater har svært ved at overholde Kyoto-målene. Det er vigtigt, at vi får nye redskaber til at spare på energien. I Finland viser de seneste tal, at vi i årene 2005-2007 vil overskride kvoten for CO2-udslip med 14 %.
Der har også været kritik af den såkaldte , som vi benytter her. Jeg tror imidlertid, at der hersker en del misforståelser om, hvad vi mener. Vi ønsker, at den førende og bedste teknik skal være referenceramme for kommende gennemførelsesforanstaltninger. Dermed får vi en ramme for beslutningen, men ingen udelukkes fra markedet. Tværtimod synes jeg, at vi har et system, som giver plads til løbende forbedringer.
Betænkningen er også blevet kritiseret for, at vi ikke tager hensyn til de tre søjler i en bæredygtig udvikling. Vi skal have prioriteret miljøet på bekostning af sociale og økonomiske spørgsmål. Den kritik er forfejlet, og jeg synes, at det, vi siger om livscyklusstrategien, og vores støtte til de små og mellemstore virksomheder taler for sig selv. Vi ser de økonomiske spørgsmål, vi ser de sociale spørgsmål, og vi ser muligheder, men også risici.
At man i tide tager hensyn til miljøspørgsmål, er til syvende og sidst, som kommissæren også sagde, mere økonomisk end mange andre miljøstyringsmetoder, f.eks. subsidier og desværre også mærkning. Det har også vist sig, at vi ikke får ret meget for de penge, vi bruger til subsidier på interventionstrinnet.
Jeg vil også pege på, at præcis som da vi tidligere behandlede grønbogen om integreret produktpolitik, har vi også her støttet tiltag, som gælder for de små og mellemstore virksomheder. Vi opfordrer endda Kommissionen til at oprette en database, der skal gøre det lettere for alle virksomheder at integrere livscyklusstrategien og økologien i deres aktiviteter. Det er et nyskabende tiltag. Der er et bredt anvendelsesområde, men egentlig handler det om et organiseret regelsæt for, hvordan vi skal gå videre, hvordan vi skal vælge, hvad der er vigtigt, og hvordan vi skal stille krav fremover - altså indbegrebet af god styring.
Ingen her i Parlamentet har protesteret imod, at Europa-Parlamentet fremover ikke skal afgøre, hvor meget energi et produkt må forbruge. Vi siger tværtimod, at det skal afgøres af sagkundskaben. Jeg mener, dette er en væsentlig forenkling.
Selvregulering er ifølge Parlamentet på sin plads, men kun hvis det giver bedre og hurtigere resultater end regulering.
Jeg hørte desværre ikke helt, hvad kommissæren sagde til sidst, men jeg tror ikke, Parlamentet vil kunne nå frem til en aftale med Rådet under denne behandling, og dermed mister vi en del tid. Vi havde ønsket at gå hurtigere frem, og vi ønsker, at direktivet skal indeholde en arbejdsplan, bl.a. for de produkter, som står for 40 % af CO2-udslippet. Vi ønsker at gå hurtigt frem, da vi mener, at vi allerede har mistet meget tid.
Jeg vil takke mine kolleger for et godt samarbejde om udarbejdelsen af denne betænkning. Jeg takker for den forståelse, De havde, da jeg tog over efter vores tidligere kollega fru Ries, som blev europaminister i Belgien. Jeg vil også takke Kommissionen for dens gode vilje til hurtigt at nå frem til en aftale med Rådet.
Jeg synes, vi har været meget enige, og det har været en stor styrke. Enkelte mindre punkter ser vi stadig forskelligt på, f.eks. når det gælder det retlige grundlag og bedømmelse af overensstemmelse, men vi skal ikke lade disse detaljer overskygge den kendsgerning, at vi har været enige. Parlamentet ønsker at gå hurtigt frem og at få gennemført de nødvendige tiltag hurtigt. Jeg håber, at Rådet og det nye Parlament, som skal efterfølge os, hurtigt når til enighed om dette, så vi ikke oplever yderligere forhaling af disse vigtige foranstaltninger. 
Turmes (Verts/ALE ),
   Fru formand, udformningen af apparater, it-systemer og industrimotorer er væsentlig ikke blot for klimaændringer og forsyningssikkerhed, men også for den samlede økonomi i Europa. Dette giver den største enkeltstående mulighed for at forebygge klimaændringer og også den mest umiddelbare mulighed, fordi sådanne apparaters gennemsnitlige levetid er på to eller tre år og højst 10 til 15 år, hvilket er betydeligt kortere end for energiinfrastrukturer. Det er også den billigste mulighed, fordi de ekstra beløb, der bruges på at forbedre et design, tjener sig rigeligt ind, eftersom elektricitetsomkostningerne reduceres under apparatets livscyklus.
Desværre halter EU bagud i forhold til andre økonomier såsom Australien, USA og Japan. Også Kina klarer sig bedre end EU, hvad angår opstilling af normer. Det er derfor glædeligt, at Kommissionen har fremsat dette forslag, og at det lykkedes Parlamentet at skærpe det. Et godt direktiv om miljørigtig design er vigtigt ikke blot for Europa, men for hele verden. Der vil snart være mellem 500 og 700 millioner nye middelklasseborgere i Indien, Kina og andre tilsvarende lande, så verdensøkonomiens største udfordring er at kunne tilfredsstille efterspørgslen efter effektive apparater og computere. Ellers kan vi glemme alt om at forebygge klimaændringer. Der er desuden tale om en stor mulighed for den europæiske industri, fordi det vil åbne et kolossalt marked. Desværre har visse dele af det europæiske erhvervsliv drevet lobbyvirksomhed til fordel for et svagt direktiv. Hvorfor? Det er de samme virksomheder, der ønsker at flytte produktionen til Indien, Kina og tilsvarende lande. Det viser, at disse virksomheder ikke tager hensyn til det globale miljø eller bekymrer sig om, hvorvidt de skaber værdiforøgelse og arbejdspladser i Europa. Jeg håber ikke, at Rådet vil give efter for disse lobbyister. 
Liese (PPE-DE ).
   - Fru formand, kommissær de Palacio, mine damer og herrer, det er i alles interesse at nedbringe de forskellige apparaters energiforbrug. Det gavner miljøet, det giver os mulighed for at opfylde Kyoto-målene hurtigere og billigere, og det er til gavn for forbrugerne, fordi de sparer elektricitet og udgifter til elektricitet. Det giver også industrien mulighed for at markedsføre nye produkter, især hvis vi opstiller ensartede normer for hele Europa. Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater er derfor meget begejstret for Kommissionens forslag og takker i særdeleshed kommissær de Palacio for hendes vedholdende indsats.
Dog ønsker vi som andre grupper nogle få ændringer af Kommissionens forslag. Vi ønsker mere præcise oplysninger om, hvad Kommissionen reelt har til hensigt at gøre med disse beføjelser i de kommende år. Derfor ønsker vi en fortegnelse over de produkter, som gennemførelsesforanstaltningerne vil finde anvendelse på de næste par år, for så vidt frivillige aftaler ikke vil gøre det muligt at nå de samme mål hurtigere. Vi ønsker, at teksten skal indeholde færre vage juridiske termer, og frem for alt ønsker vi en meget streng overvågning af markedet. Det lægger PPE-DE-Gruppen stor vægt på. Vi kan ikke affinde os med en situation på dette og andre områder, hvor ærlige mennesker til sidst må give op, fordi personer, der kun anvender EC-mærket, hvis de virkelig opfylder bestemmelserne, straffes, fordi andre bruger mærket uden at overholde nogen form for bestemmelser. Det er grunden til, at der bør fastsættes meget strenge straffe. Vi bør forbedre kontrollen, og kravene bør udformes således, at det virkelig er muligt at kontrollere, om de overholdes.
Vi bør være ambitiøse, for kun på den måde vil vi kunne afholde de enkelte medlemsstater fra at gå ud over de fastsatte minimumsnormer. Det er grunden til, at vi ikke afviser at stemme for de to retsgrundlag i morgen, hvis målet er tilstrækkeligt ambitiøst, og her finder jeg Rådets reaktion lidt nedslående. Jeg er meget skuffet over, at det irske formandskab og Rådet som helhed forholder sig så tøvende. Det vil tilskynde de enkelte lande til at gå enegang. Det mener jeg ikke er en god ting. Vi har brug for fælles europæiske normer, og jeg må personligt sige, at jeg i mine 10 år her i Europa-Parlamentet sjældent har set Rådet opføre sig så destruktivt eller et formandskab håndtere et emne så dårligt.
Jeg henstiller indtrængende, at Rådet og frem for alt det irske formandskab, som desværre ikke er repræsenteret her i dag - men måske kan man overbringe beskeden - lader sig lede af Parlamentets ændringer, i det mindste under arbejdet med den fælles holdning i juni. I modsat fald - hvis Rådet ganske enkelt ignorer disse ændringer - vil vi få et sammensurium af nationale bestemmelser, forfejle Kyoto-målene og fortsat lade forbrugerne spilde deres penge på elektricitet og energi. Det vil være et nederlag for det irske formandskab. Det er formandskabets sidste chance for virkelig at følge Parlamentet, og jeg opfordrer det indtrængende til at gøre det. 
Scheele (PSE ).
   - Fru formand, kommissær de Palacio, mine damer og herrer, jeg vil overbringe ordføreren mine mest oprigtige lykønskninger og min tak. Hun har påtaget sig en meget vanskelig og yderst kompliceret sag med en forholdsvis kort tidsfrist. Det er på ingen måde gået ud over koordineringen i Europa-Parlamentet.
Vi har her til aften allerede hørt mange udmærkede argumenter for, hvorfor det er så vigtigt for miljøet og tilskyndelsen af industrien, at vi vedtager dette direktiv hurtigt. Jeg deler derfor de øvrige parlamentsmedlemmers skuffelse over, at det ikke var muligt at nå til enighed med Rådet under førstebehandlingen. Jeg ved godt, at det også er en meget vanskelig sag for medlemsstaterne, men Europa-Parlamentet har vist, at det til trods for meget forskellige udgangspunkter er muligt at nærme sig hinanden på meget vigtige områder.
Der er et punkt, det ikke er lykkedes os at nå til enighed om, og Europa-Parlamentets holdning hertil vil fremgå af afstemningen i morgen. Det er spørgsmålet om retsgrundlaget. Jeg mener, det ret klart fremgår af direktivets titel, at miljøbeskyttelse er et af hovedmålene. Derfor finder jeg det ikke tilfredsstillede udelukkende at angive artikel 95 om det indre marked som retsgrundlag.
Hvis vi ønsker en god miljø- og energipolitik, er det meningsløst, at medlemsstater, der er længere fremme eller har strengere bestemmelser på bestemte områder, skal holdes tilbage. Jeg er klar over, at debatten mellem de tilstedeværende allerede er afsluttet, men jeg vil endnu en gang understrege, at jeg og PSE-Gruppen mener, at det er meget vigtigt, at der angives to retsgrundlag, hvis vi skal opnå en bedre miljø- og energipolitik i medlemsstaterne. 
Davies (ELDR ).
   - Fru formand, erhvervslivet klager over Bruxelles' regulering og indblanding. Jeg kan næppe forestille mig en lovgivning, der med større sandsynlighed vil skabe problemer for visse producenter, end en lovgivning, der indeholder så detaljerede forskrifter for, hvordan de skal fremstille deres produkter, og hvilke minimumsnormer for energiforbrug de skal opfylde, ledsaget af detaljerede specifikationer for hvert enkelt apparat, som skal fastlægges ved hjælp af komitologiproceduren langt fra offentlighedens opmærksomhed.
Hvordan kan vi begrunde en så omfattende indgriben på det private marked - en indgriben og en fastsættelse af normer, der går langt ud over de nødvendige sundheds- og sikkerhedskrav? Jeg mener, at de potentielle fordele ved energibesparelser, fremstilling af mere effektive produkter og nedbringelse af kuldioxidudslip taler for sig selv. Jeg er foruroliget over, at Kommissionen i et forsøg på at forlige de krav, der gælder i de forskellige medlemsstater - varme og kolde lande - risikerer at ende med et kompromis, der fastsætter normerne betydeligt lavere, end det ellers ville være muligt. Jeg opfordrer Kommissionen til at opstille ambitiøse mål.
Der er tale om et positivt udspil. Ved at sælge det til borgere og forbrugere på samme vilkår har vi et enkelt budskab. Ved at nedbringe energiforbruget kan vi hjælpe dem til at spare penge, og vi kan alle gøre vores til at redde planeten. 
Bowe (PSE ).
   - Fru formand, jeg vil fokusere på et bestemt emne. Vi har i generelle vendinger talt om, hvor vigtig denne betænkning er, og hvor stor global betydning den kan få. Men lad os se på et begrænset område og undersøge, hvordan betænkningen kan indvirke på det, lad os se på patroner til blækprintere, som givet er et af de mest udbredte produkter i verden. Faktum er, at samtlige større fabrikanter gør alle mulige krumspring for at forhindre forbrugerne i at købe produktet til en retfærdig pris og samtidig forhindrer, at vi forbedrer energieffektiviteten, som er af afgørende betydning for miljøbeskyttelsen.
Producenterne har brug for denne lovgivning, hvis de skal gøre det rigtige. Der står mange penge på spil. En refillpatron vil i gennemsnit kunne sælges til omkring halvdelen af prisen på et nyt produkt, og prisforskellen bør komme forbrugerne til gode. Vi bør ændre denne betænkning, så vi sikrer, at disse patroner genbruges.
Flere forbrugerorganisationer har påvist, at flere af de kendte virksomheder anvender sådanne fremgangsmåder. F.eks. forsynes patronerne med mikrochips, der angiver, at patronerne er tomme og endog i visse tilfælde forhindrer printerne i at fungere, selv om der reelt er masser af blæk tilbage. Det er spild af ressourcer og spild af energi.
Undersøgelser har klart påvist store omkostningsforskelle ved de forskellige printeroperativsystemer, som alle kan tilskrives, at operatørerne anvender disse metoder, der tvinger forbrugerne til købe printerpatroner igen og igen, i stedet for at genbruge dem og fylde dem op igen.
Hvis vi kan integrere bestemmelser i denne nye miljødesignlovgivning om, at patroner skal kunne fyldes op igen og genanvendes, vil det være et stort fremskridt i retning af beskyttelse af forbrugernes rettigheder såvel som miljøet. 
De Palacio,
    Fru formand, mine damer og herrer, endnu en gang vil jeg lykønske ordføreren, fru Thors, og ordføreren for Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi, hr. Turmes, med deres arbejde og indlæg i forhandlingen.
Faktisk mener jeg, vi står over for et stort initiativ, som kan få virkelig indflydelse på målet om at adskille væksten fra det øgede energiforbrug. Vi kan skabe store besparelser på energiforbruget, og som flere af Dem har nævnt, mine damer og herrer, mener jeg, at visionen om en sammenhængende proces er den bedste måde til at undgå, at vi narrer os selv. Der er jo ingen mening i at spare på en del af fremstillingsprocessen for et produkt eller på dets levetid, hvis slutresultatet er en overordnet negativ balance.
Selv om jeg vil overrække formanden en detaljeret liste over Kommissionens holdning til de forskellige ændringsforslag(1), vil jeg gerne sige et par ord om nogle af de emner, der er blevet nævnt og drøftet under forhandlingen.
Hvad angår Rådets godkendelse, vil jeg for det første sige, mine damer og herrer, at det var mit ønske - og jeg forsøgte at gennemføre det - at denne tekst skulle blive genstand for en aftale med Rådet, som ville have gjort det muligt at vedtage den ved førstebehandlingen. Faktum er, at da det kom til stykket, mente det irske formandskab, at der var store vanskeligheder forbundet med at nå vores mål i første runde. Men jeg mener, at hvis teksten ikke kan vedtages ved førstebehandlingen, vil det med stor sandsynlighed blive muligt ved andenbehandlingen. For som flere af Dem nævnte, mine damer og herrer, haster det med, at vi en gang for alle får en ny EU-lovgivning, og at der indledes en komitologiprocedure, som er tilstrækkeligt fleksibel til at kunne tilpasses til efterfølgende ændringer og den teknologiske udvikling, og som svarer bedre til de mest konkrete emner.
Med hensyn til komitologispørgsmålet og Europa-Parlamentets manglende kontrol vil jeg minde Dem om, mine damer og herrer, at vi har nogle overordnede og generiske aftaler om god lovgivning og forholdet mellem institutionerne, som efter min mening på tilstrækkelig vis sikrer, at der ikke sker afvigelser eller opstår egentlige problemer med gennemførelsen af disse foranstaltninger.
Mine damer og herrer, Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked har bekræftet retsgrundlaget, og jeg mener, at traktatens artikel 95 er det eneste korrekte retsgrundlag for dette forslag. Jeg håber, at De er enige heri.
Det var de grundlæggende spørgsmål, som jeg ville kommentere. Jeg insisterer på, at det er vigtigt, at vi hurtigst muligt vedtager denne foranstaltning, og jeg håber, at Rådet på vores møde i juni vil have en fælles holdning, der ligger så tæt som muligt på Europa-Parlamentets forslag, således at denne tekst nemt kan blive vedtaget ved andenbehandlingen, hvis ikke den bliver det ved førstebehandlingen. Jeg håber, at det bliver muligt, så snart det nye Parlament er trådt sammen, og under alle omstændigheder i løbet af i år. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00(2) 

Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0154/2004) af de Roo for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af direktivet om en ordning for handel med kvoter for drivhusgasemissioner i Fællesskabet, for så vidt angår Kyoto-protokollens projektmekanismer (KOM(2003) 403 - C5-0355/2003 - 2002/0173(COD)).
Wallström,
    Fru formand, jeg vil indledningsvis takke Europa-Parlamentet og især ordføreren, hr. de Roo, for arbejdet med betænkningen og i særdeleshed den meget konstruktive holdning under forhandlingerne om kompromispakken, som skulle gøre det muligt for os at nå til enighed under førstebehandlingen af dette vigtige forslag.
Vi vil i så fald være nået til enighed om det, der betegnes som et -direktiv, på blot 10 måneder, hvilket bekræfter, at EU fortsat føler sig stærkt forpligtiget i forhold til Kyoto-protokollen og dens fleksible mekanismer. En vedtagelse under førstebehandlingen bekræfter EU's høje prioritering af konkrete foranstaltninger til forebyggelse af klimaændringer. Det vil sende et klart signal til vores partnere og især udviklingslandene og overgangsøkonomierne, herunder Rusland, om, at vi fortsat støtter Kyoto-protokollen og klart har til hensigt at løse problemerne i forbindelse med klimaændringer på multinationalt plan. Det vil støtte vores partnere i deres bæredygtige udvikling gennem overførsel af miljøvenlige teknologier og knowhow.
Den kompromispakke, Parlamentet har fået forelagt, vil give fornyet kraft til Kyoto-protokollen og dennes projektmekanismer om fælles gennemførelse (JI) og bæredygtig udvikling (CDM). Den vil skabe efterspørgsel efter disse JI- og CDM-kvoter ved at tillade omkring 12.000 virksomheder i hele Europa at anvende sådanne kvoter til at opfylde deres forpligtelser i henhold til EU's ordning for handel med emissionskvoter. Det vil forbedre omkostningseffektiviteten for EU's ordning for handel med emissionskvoter på en måde, som også vil være til gavn for udviklingslandene og overgangsøkonomierne.
Jeg skal understrege, at den aftale, der drøftes i dag, er fuldt ud i overensstemmelse med Kyoto-protokollens gennemførelsesforanstaltninger, der sædvanligvis henvises til som Marrakech-aftalerne. Som bekendt indeholder Kyoto-protokollen ingen bestemmelser om, hvordan virksomhederne kan anvende JI- og CDM-kvoter. Dette direktiv klarlægger nu EU's gennemførelse heraf.
Den foreliggende kompromispakke er meget nøje afbalanceret. Den tager hensyn til Parlamentets ønsker ved at sikre en nøje afvejning af kvalitet og kvantitet af de JI- og CDM-kvoter, der skal anvendes i EU's handelsordning, og sikrer samtidig enkle og solide bestemmelser.
Kommissionen beder Dem nu støtte denne kompromispakke og herigennem tage endnu et målrettet skridt i retning af en styrkelse af EU's reaktion på den udfordring, klimaændringerne udgør. 

De Roo (Verts/ALE ),
   Fru formand, indledningsvis vil jeg gerne takke skyggeordførerne, hr. Davies fra De Liberale, hr. Bowe fra Socialdemokraterne, fru García-Orcoyen Tormo fra De Kristelige Demokrater og hr. Blokland fra EDD-Gruppen. Tak for enighed og støtte. Tak til det irske formandskab, som har forhandlet på konstruktiv vis. Og tak til Kommissionen, som har deltaget i arbejdet uden at være formelt forpligtet hertil. Tak til kommissær Wallström. Vi nåede til enighed under førstebehandlingen. Jeg vil gerne pege på ni punkter. Resultatet er positivt efter min opfattelse.
Punkt 1. Koblingsdirektivet træder allerede i kraft i 2005. Erhvervslivet kan begynde nu. Der er nu skabt retssikkerhed.
Punkt 2. Koblingsdirektivet er ikke afhængigt af Kyoto-protokollens ikrafttræden. Loven om handel med emissionskvoter er ligeledes uafhængig af Kyoto-protokollen. Kyoto-protokollen begynder nu at få virkning for os i Europa. Vi vil ikke vente, indtil Rusland har ratificeret Kyoto-protokollen. 120 lande, eller to tredjedele af verdens befolkning, har allerede ratificeret Kyoto-protokollen.
Punkt 3. Energiselskaber og store virksomheder kan optjene emissionskvoter ved at investere i en omstilling fra kinesiske kulkraftværker til gas, ved at investere i effektivisering af kulkraftværkerne, i solkraftværker i Indonesien, i vindmølleparker langs kysterne i udviklingslandene eller i genvinding af methangas fra affaldsdepoter. Der er utallige andre muligheder for at nedbringe CO2 og drivhusgasser.
Punkt 4. I overensstemmelse med Kyoto-protokollen har vi besluttet at forbyde opførelsen af kernekraftværker.
Punkt 5. Der kan ikke blive tale om kulstofdræn, . Europa-Parlamentet mener, at plantning af træer kun er en midlertidig løsning. Træer vælter eller brænder. Og selv når træer dør en naturlig død, frigiver de det kulstof, der er optaget. Biomasse eller biobrændsel er derimod en reel mulighed. Regeringerne kan også høste erfaringer med .
Punkt 6. Store vandkraftværker forudsætter, at de af World Commission on Dams fastsatte kriterier respekteres. Vandkraft bidrager afgjort til at bekæmpe klimaændringer, men der skal også tages hensyn til økologiske og sociale kriterier. Også på det punkt skærper vi kravene i forhold til Kyoto-protokollen.
Punkt 7. Aftalen om, at medlemsstaternes indsats i henhold til Kyoto-protokollen for mindst halvdelens vedkommende skal henlægges til det nationale plan, mens den anden halvdel af indsatsen kan ydes uden for EU, stadfæstes. Aftaler, som går ud på, at kun virksomhederne forpligtes til at respektere dette loft, giver ikke mening. Det fører til, at regeringerne, eller i alt fald nogle regeringer, henlægger 50 % af deres investeringer til udlandet, samtidig med at erhvervslivet i de pågældende lande vil henlægge 25 % af deres investeringer til udlandet. I sidste ende investeres altså kun 25 % på nationalt plan og 75 % i udlandet. Dermed sætter vi vores økologiske troværdighed på spil.
Punkt 8. Uden for Europa er der stor interesse for vores ordning for handel med emissionskvoter og for koblingsdirektivet. 15 stater i USA og fire provinser i Australien agter at etablere lignende ordninger for handel med emissionskvoter. Kommissionen vil undersøge, om de kan tilsluttes det europæiske system. Det samme gælder for Canada og på et senere tidspunkt forhåbentlig også Japan. På den måde indledes gennemførelsen af Kyoto-protokollen, endnu inden Kyoto-protokollen officielt er trådt i kraft.
Punkt 9. Ordningen for handel med emissionskvoter bør udvides til også at omfatte luftfarten og senere også landevejssektoren. Det er at foretrække frem for nationale JI-projekter, som nogle foreslår.
Endelig skal det anføres, at den franske regering og fransk erhvervsliv ikke ved, hvad de skal stille op med koblingsdirektivet. Det samme gælder Greenpeace. Det må betegnes som gammeldags dogmatik. Det glæder mig, at alle politiske grupper, Ministerrådet og Kommissionen viser større indsigt og støtter dette kompromis. Klimaændringerne forværres dag for dag. Vi må handle i fællesskab. Når det gælder klimaændringer, gør det ikke nogen forskel, hvor udledningen af drivhusgasser sker. Bevæbnet med koblingsdirektivet går vi nu på globalt plan ind i kampen for at løse klimaproblemerne.
Linkohr (PSE ),
   Fru formand, også jeg takker ordføreren for det udmærkede arbejde, han har gjort, og håber, at det vil være tilstrækkeligt med én behandling.
Jeg vil koncentrere mig om én ting, nemlig dræn. Her er jeg ikke enig. Jeg er netop vendt hjem fra en rejse til Sydamerika som medlem af en officiel delegation. Overraskende nok har de - i det mindste i visse ministerier - beskæftiget sig indgående med dette linking-direktiv, og jeg blev til stadighed gjort opmærksom på, hvor vigtigt det er for disse lande, at dræn, eller nærmere bestemt skovbrug, medtages. Jeg forstår udmærket hvorfor. Hvis vi medtager skovbrug, vil det i væsentlig grad bidrage til bekæmpelsen af fattigdommen i disse lande og udgøre et alternativ til narkotika i de egne, den dyrkes.
Jeg skal desuden henvise til, at Frankrig for mindre end et år siden indgik en aftale med Colombia, som omfattede skovbrug. Der eksisterer således en konflikt mellem Parlamentet og Ministerrådet, som vi ikke vil overleve på lang sigt. 
García-Orcoyen Tormo (PPE-DE ).
   - Fru formand, fru kommissær, mine damer og herrer, for ca. to år siden åbnede direktivet om kvoter for drivhusgasemissioner vejen for, at nogle af de meste forurenende industrielle sektorer kunne deltage i kampen om at nedsætte CO2-emissionerne. Det var et første skridt, som var komplekst og stadig er meget nyt, men som uden tvivl var nødvendigt, for at vi kan opfylde EU's forpligtelser i forbindelse med klimaændringerne. Samtidig blev der dog også skabt en atmosfære af mistillid og frygt over for den praktiske gennemførelse.
Derfor er ændringerne i dette "koblingsdirektiv" så vigtige. "Koblingsdirektivet" gør det muligt at gennemføre projekter om bæredygtig udvikling og kan medføre anerkendelse af ordningen for handel med kvoter for drivhusgasemissioner. "Koblingsdirektivet" udsender et vigtigt politisk signal fra EU til udviklingslandene, som via disse projekter modtager en meget bedre udviklingsstøtte set fra et miljømæssigt synspunkt, end de sandsynligvis får for øjeblikket, og også et signal til de berørte sektorer om, at EU virkelig ønsker at stille midler til rådighed til at lette handelen med kvoter for drivhusgasemissioner.
Efter min mening har ordføreren, hr. de Roo, fuldt ud forstået, at det er nødvendigt, at dette "koblingsdirektiv" har stor fleksibilitet, og derfor har han samarbejdet på glimrende vis med alle de politiske grupper og har også ført en fremragende forhandling med Rådet, hvis resultat vi ser i morgen, når forslaget forhåbentlig vedtages enstemmigt ved førstebehandlingen.
Imidlertid synes jeg - og det ved han, for vi har drøftet det - at der har været nogle aspekter, som ikke er blevet udnyttet som muligheder, eller hvor fremskridtet har været for begrænset, og som vil betyde, at denne fleksible mekanisme ikke bliver så fleksibel, som den burde være.
Jeg henviser i første omgang til de interne eller nationale projekter, hvis gennemførelse er blevet begrænset til jernbanerne. Jeg mener, at man kunne have accepteret en bredere række af situationer uden dog at sætte ånden i direktivet over styr.
Jeg synes også, der er udvist for stor forsigtighed i drøftelsen af gennemførelsen af vandkraftprojekter. Jeg mener, at sådanne projekter er nødvendige i disse lande, og at de er tilstrækkeligt dækket af Marrakech-aftalerne. Jeg er endvidere enig med hr. Linkohr i, at der også er behov for kulstofdræn i disse lande, og at der også på dette område er udvist al for stor forsigtighed.
Der har dog været nogle meget positive udviklinger, f.eks. løsningen af problemet med supplementaritetsprincippet, og også medlemsstaternes evne til at organisere sig, dele fælles mål og fastsætte en blandet politik, som er mest egnet til at gennemføre dem.
Jeg mener, det er et fremragende resultat, og jeg lykønsker endnu en gang ordføreren med det. 
Bowe (PSE ).
   - Fru formand, jeg hilser denne aftale velkommen. Den er af afgørende betydning for, at emissionshandelsordningen kan fungere i praksis, når den træder i kraft i januar 2005. Jeg vil lykønske ordføreren med det arbejde, han har udført. Jeg har set mange betænkninger, og denne her er virkelig et udmærket stykke arbejde. Ordføreren har opnået en aftale med Rådet, som udgør et anvendeligt kompromis, og som vil give et stort miljømæssigt udbytte og samtidig give erhvervslivet betydeligt større sikkerhed end det oprindelige forslag.
Jeg er glad for, at vi har været i stand til at holde kursen angående antallet af udstedte kvoter. Det er en fornuftig løsning at lade medlemsstaterne overvåge og kontrollere markedet og sikre, at det ikke oversvømmes. På mere specifikke områder har vi efter min opfattelse været i stand til at overbevise Rådet om, at det kræver mere grundige overvejelser at afgøre, hvorvidt nationale projekter bør være omfattet. De retningslinjer, vi har fastlagt i denne henseende, er meget nyttige.
Hvad angår spørgsmålet om dræn, mener jeg vi opnåede det bedst mulige resultat i form af et forbud mod, at virksomhederne anvender kvoter fra arealanvendelsesprojekter og kuldræn fra skovbrug før tidligst i 2008. Vi finder disse beregninger meget vanskelige og har brug for tid til at undersøge dette område nærmere.
Hvad angår store vandkraft- og atomkraftprojekter, ville det være skuffende, hvis sådanne projekter skulle være udelukket fra ordningen permanent, men i virkeligheden har Parlamentet sikret, at projekterne og opfølgningen inden for den europæiske ordning i det mindste ligger på linje med bl.a. Kyoto-protokollen og Marrakech-aftalen. Det er ikke et dårligt resultat.
Vores budskab til EU's regeringer er klart: En virkelig miljømæssig forbedring gennem emissionsreduktioner bør sikres gennem en langsigtet, bæredygtig indsats internt og ikke gennem billige, uhensigtsmæssige og potentielt skadelige projekter i de fattigere lande. Tag jer i agt, vi holder øje med jer! 
Davies (ELDR ).
   - Fru formand, ikke så snart var vi nået til enighed med Rådet, før Greenpeace, Verdensnaturfonden og RSPB kritiserede aftalen for at være utilstrækkelig og opfordrede medlemsstaterne til at forkaste den. Visse medlemsstater vil måske stemme imod aftalen, når den tid kommer, men der vil sandsynligvis være tale om medlemsstater, der lader hensynet til erhvervslivet gå forud for hensynet til miljøet. Jeg ved ikke, om Verdensnaturfunden regner dem blandt sine venner.
Jeg må indrømme, at det netop nu op til valget frydede mig lidt, at vores grønne ordførers arbejde blev undsagt af Greenpeace. Personligt må jeg dog ønske ham tillykke. Han har gjort et fortræffeligt stykke arbejde ved at holde alle Parlamentets fløje sammen. Denne aftale er selvfølgelig svag, men man må starte et sted. Faktum er, at vi ved, at der var modstand - også blandt visse medlemsstater - mod gennemførelsen af disse foranstaltninger.
Det glæder mig, at EU fortsat bestræber sig på at indtage en ledende stilling i international sammenhæng angående klimaændringer. Men det, der virkelig betyder noget, er først og fremmest at få en aftale på benene, og at vi dernæst bevæger os fremad. Jeg spekulerer på, hvad der vil ske, hvis Kyoto-protokollen ikke træder i kraft. Det er det afgørende spørgsmål, som kommissæren vil søge at løse i denne uge sammen med sine kolleger. Vil det lykkes at overtale Rusland - den afgørende faktor i ligningen - til at undertegne Kyoto-protokollen og sikre dens ikrafttræden? Jeg bryder mig ikke om at skulle give efter for afpresning, men måske er det for en gangs skyld værd at betale prisen. 
Oomen-Ruijten (PPE-DE ).
   - Fru formand, sidste år indgik det daværende medlem af Europa-Parlamentet Jorge Moreira da Silva en aftale med Rådet om handel med drivhusgasser. Det var ikke nogen nem opgave, da de aftaler, der allerede var indgået med erhvervslivet i en række lande om reduktion af drivhusgasser, skulle indpasses i den europæiske politik. I dag, eller mere præcist i morgen efter afstemningen, har vi en ny aftale, det føler jeg mig overbevist om, og der vil være etableret nye ordninger, som udvider handelen med emissionskvoter til også at omfatte tredjelande. Jeg er stolt af, at vi fra EU's side viser, at vi tager Kyoto-protokollen alvorligt, at vi ikke kun indgår aftaler, men også efterlever dem.
I Europa har vi længe ført en defensiv politik på miljøområdet. Takket være det nye instrument, mekanismen for bæredygtig udvikling ( - CDM), og fælles gennemførelse ( - JI) kan vi igen indtage førerpositionen på globalt plan. Med udviklingen af ren teknologi, som eksporteres, udvikler vi et nyt marked for renere produktionsprocesser. Det kan være til fordel for europæisk erhvervsliv. Men jeg forventer, at overførsel af miljøvenlige teknikker også vil hjælpe udviklingslandene. Det vil hjælpe dem til at indføre bæredygtighedsbegrebet, og det vil bringe dem øget velfærd. De bytteprojekter, der nu kan iværksættes med udviklede lande eller med lande, som er i færd med at omstille sig til markedsøkonomi, vil udvide markedet for handel med emissionskvoter og dermed også reducere omkostningerne pr. ton reduktion af drivhusgasserne. Der sikres et højt udbytte i miljømæssig henseende mod lavest mulige omkostninger.
I Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik og under drøftelser med ordføreren har der været talt meget om de risici, der kan være forbundet med at placere reduktionerne uden for ens egen medlemsstat. Vi har nu på europæisk plan fastlagt, at og CDM blot er supplerende ordninger, og vi må derfor være tilfredse med den aftalte revision.
Det drejer sig nu om, at erhvervslivet griber de muligheder, der foreligger. Hr. de Roo har gjort sit bedste, og jeg lykønsker ham med resultatet. Han har banet vejen for gode forhandlinger, hvilket jeg takker ham for. 
Liese (PPE-DE ).
   - Fru formand, kommissær Wallström, inden jeg går over til de Roo-betænkningen, vil jeg sige et par ord om handel med emissionskvoter generelt, om Moreira da Silva-betænkningen, som fru Oomen-Ruijten også nævnte. I Moreira da Silva-betænkningen foreslog Parlamentet, at der blev fastsat en øvre grænse, et loft, for den nationale tildelingsplan, og at de enkelte landes nationale tildelingsplaner skulle være underlagt de samme begrænsninger. Desværre afviste Rådet dengang denne ændring. Det er en af årsagerne til, at vi i dag står over for et sammensurium af nationale tildelingsplaner, som ikke er indbyrdes forenelige. Mange medlemsstater havde endnu ikke forelagt en plan den 31. marts, og nogle stater havde forelagt planer, der på ingen måde kan betragtes som ambitiøse. Jeg giver Dem min udtalte støtte, kommissær Wallström, i Deres bestræbelser på at tilskynde medlemsstaterne til at følge direktivets ånd og bogstav, og om nødvendigt anlægge sag ved De Europæiske Fællesskabers Domstol for at tvinge dem til det. Selv om Parlamentets ændringer ikke blev overtaget ordret, tillader bestemmelserne i bilag III ikke, at erhvervslivet tildeles rundhåndede emissionsstigninger. Det er derfor vigtigt, at vi holder øjnene åbne her. Vi har desuden sendt en skrivelse herom til Kommissionens formand, hr. Prodi.
Vi kan ikke tillade, at erhvervslivet i de medlemsstater, der er forholdsvis ambitiøse, skal stilles ringere, fordi nogle få medlemsstater stadig tror, at de ikke behøver at gøre noget overhovedet. Der bør gøres noget på hjemmefronten, idet mekanismen til fælles gennemførelse og bæredygtig udvikling er yderst vigtig.
Jeg kommer nu til de Roo-betænkningen. Jeg mener, den udgør et fremskridt inden for den internationale klimapolitik. Vi styrker Kyoto-processen, og vi har også vist, at der er visse grænser her. I modsætning til hr. Linkohr mener jeg dog, at vi gjorde rigtigt i at holde fast i vores beslutning om ikke at medtage dræn. De har næsten altid ret, hr. Linkohr, men her mener jeg, at De har regnet galt, selv om De er fysiker. I handelen med emissioner har vi en emissionsfaktor på nul for biomasse, hvilket betyder, at man slet ikke har brug for tilladelse, hvis man brænder biomasse. Forbrænding af biomasse vinder meget herved. Hvis vi nu også betaler penge for plantning af træer, snyder vi os selv og beskytter ikke klimaet. 
Wallström,
    Fru formand, for det første - og det har De hørt mig sige før - vil vi skulle leve med spørgsmålet om klimaændringer i meget lang tid, måske i flere generationer. Det vil indebære ændringer for menneskeheden i flere generationer.
Det er vigtigt, at EU fortsat tager teten i disse spørgsmål. Vi bør fortsat tilkendegive, at vi er villige til at handle internt og internationalt, og at vi mener, at et virkeligt globalt problem også kræver en global løsning. Vi bør også være omkostningseffektive. Hvis vi vil være troværdige, bør vi bruge de mest omkostningseffektive løsninger, og dette er en del af denne proces, idet vi herigennem vil være i stand til at mobilisere alle de forskellige involverede grupper. Det vil således blive muligt. Min tak herfor går igen til både ordføreren og hele Europa-Parlamentet.
Jeg skal kommentere to bemærkninger, der fremkom under forhandlingen. Den første vedrører Rusland. Som nævnt vil en gruppe kommissærer aflægge besøg i Rusland senere i denne uge for at drøfte en række spørgsmål, herunder mange områder, der er genstand for samarbejde med Rusland. Vi burde ikke vente på Rusland, det er sandt, men de 120 lande, der har ratificeret, venter ikke, de er allerede i færd med at gennemføre aktioner til forebyggelse af klimaændringer. Men vi skal selvfølgelig holde presset på Rusland oppe og gøre det klart for russerne, at de har nøglen til Kyoto-protokollens ikrafttræden, at det er vigtigt, hvad de gør, og at vi regner med dem. Derfor vil vi fortsat arbejde på det.
Det andet emne er vigtigt. Kommentaren om dræn og vores holdning til dræn. Også i denne forbindelse mener jeg, at vores holdning er konsekvent, eftersom vi under samtlige forhandlinger om Kyoto-protokollen har været forholdsvis skeptiske, hvad angår dræn - i hvert fald indtil vi er i stand til at overvåge og kontrollere disse dræn og foretage en forsvarlig opgørelse heraf.
Det er et argument, det andet er, at drænene og de reduktioner, de indebærer, er af midlertidig karakter. Vi har også i denne henseende fastholdt vores oprindelige holdning i dette forslag, og det glæder mig. Det er argumenterne. Der er fortsat alt for mange usikkerhedsmomenter, som skal klarlægges, men de er selvfølgelig i Kyoto-protokollen, og en dag håber jeg, de også vil udgøre en anden mulighed for Brasilien og andre lande. Men så længe vi ikke har fuldt kendskab hertil, bør vi være forsigtige.
Dette vil udgøre endnu et effektivt instrument i vores politik til forebyggelse af klimaændringer. 
Formanden.
   - Tak, fru kommissær Wallström.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.
Bonde (EDD ).
   - Hr. formand, vi er over 63 medlemmer af Parlamentet, som har indgivet et forslag til mistillidsvotum til Kommissionen. Ikke fordi vi har mistillid til alle kommissærer, men fordi det er det eneste middel, vi har, når vi ønsker at placere ansvaret i Eurostat-skandalen. Vi beder Kommissionen om selv at placere det, og hvis ikke den vil det, er vi nødt til at indgive vores , vores mistillidsvotum til alle.
Der er 67 underskrifter, og de 60 af dem var verificeret for et par timer siden, og der er to mere, som tjenesterne har verificeret, der er to, som man nægter at have verificeret, hvor vi har indleveret skriftlige bekræftelser, så der skulle nu hos tjenesterne være i hvert fald 64 underskrifter, og dermed har Præsidiet intet andet valg end at konstatere, at der er indgivet et mistillidsvotum med 63 underskrifter, altså det fornødne antal underskrifter, og så skal det sættes på dagsordenen inden 24 timer, og der skal være en afstemning inden 48 timer.
Jeg håber, at formanden er i stand til at konstatere, at man nu har de 63 underskrifter, og at det ikke hører til god tolkning af forretningsordenen, at tjenesterne prøver på at få folk til at trække deres underskrift tilbage. 
Formanden.
   - Vi har noteret dette. Vi vil naturligvis se nærmere på sagen og kontrollere navnene, og vi vender tilbage i morgen. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0265/2004) af Blokland for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om batterier og akkumulatorer og brugte batterier og akkumulatorer.
Wallström,
    Fru formand, jeg vil indledningsvis takke Europa-Parlamentet, Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik og især ordføreren, hr. Blokland, for hans betænkning.
Kommissionens forslag til et nyt batteridirektiv tager sigte på at udvide anvendelsesområdet for den gældende EU-lovgivning om batterier og akkumulatorer indeholdende visse farlige stoffer til at omfatte alle batterier og akkumulatorer, der markedsføres i EU. I dag dækker den gældende lovgivning kun 7 % af alle bærbare batterier, der hvert år sælges i EU. Det har forhindret indførelsen af effektive nationale indsamlings- og genvindingsordninger. Forbrugerne er også kommet i vildrede med, hvad der skal indsamles, og hvad der ikke skal, og har derfor ikke taget effektivt del i de nationale indsamlingsordninger. Følgelig ender mange batterier stadig i miljøet. I 2002 blev omkring 45 % af den samlede mængde batterier, der blev solgt i de 15 EU-medlemsstater, deponeret på lodsepladser eller brændt.
Det nuværende forslag har til formål at sikre et højt miljøbeskyttelsesniveau og samtidig bidrage til en korrekt gennemførelse af det indre marked for batterier. I denne forbindelse tjener Kommissionens forslag to hovedformål, nemlig at skabe et lukket kredsløb for alle batterier og akkumulatorer og indføre en ordning for producentansvar. Forslaget om et lukket kredsløb kræver, at alle medlemsstater træffer de nødvendige foranstaltninger for at forhindre endelig deponering af brugte batterier og gennemfører effektive ordninger for indsamling og genvinding. Jeg er overbevist om, at de foreslåede mål for indsamling af bærbare batterier sammen med forslagene om høje genvindingsmål vil beskytte vores miljø mod de risici, der er forbundet med deponeringen af sådanne batterier. Desuden omhandler forslaget spørgsmålet om ukontrolleret deponering af farlige batterier, der indeholder kviksølv, cadmium eller bly. I denne forbindelse vil der ud over de restriktioner for anvendelsen af disse stoffer, der allerede er fastlagt i direktivet om udrangerede køretøjer, blive indført følgende nye bestemmelser: et forbud mod deponering eller forbrænding af alle industrielle og selvkørende batterier, hvilket omfatter de fleste batterier indeholdende bly og cadmium, og en højere indsamlingsmålsætning for bærbare NiCd-batterier, hvilket kræver en overvågning af affaldsstrømmen til fastlæggelse af mængden af deponerede bærbare NiCd-batterier. Den udvidede konsekvensevaluering har vist, at de foreslåede foranstaltninger er de mest hensigtsmæssige ud fra et økonomisk og miljømæssigt synspunkt.
Jeg vil nu gå over til indførelsen af en producentansvarsordning. Håndhævelsen af producentansvarsprincippet vil i væsentlig grad bidrage til, at flere eksterne miljøomkostninger overføres til produktionsfasen, og at producenterne samtidig tilskyndes til at markedsføre mere miljøvenlige produkter.
Alle batterier og akkumulatorer bør fjernes fra affaldsstrømmen og genanvendes, så vi undgår skader på miljøet og genvinder de forskellige metaller, de indeholder. Det kræver, at vi skaber et lukket kredsløb, og at batteriproducenterne gøres ansvarlige for de produkter, de fremstiller. 
Blokland (EDD ),
   Fru formand, fru kommissær, kære kolleger, på vegne af Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik vil jeg gerne begrunde min betænkning om batterier og akkumulatorer. Efter vedholdende anmodninger fra Europa-Parlamentets side foreligger der nu omsider et forslag fra Kommissionen. Forslaget er i mange henseender positivt.
For det første er alle batterier omfattet af direktivet. For det andet fastsættes bindende målsætninger for indsamlingsordningen. For det tredje fastsættes bindende genvindingsrater og genvindingseffektivitet, og for det fjerde foreslås en finansieringsordning, hvor producentansvaret spiller en væsentlig rolle.
I Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik har vi indgående drøftet spørgsmålet om batterier. Drøftelserne drejede sig især om at undgå tungmetaller og om målsætninger for indsamlingsordningen. I Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik blev der skabt enighed mellem alle politiske grupper om de fleste punkter. Vi nåede endog frem til et kompromis med hensyn til målsætningerne for indsamlingsordningen, som fik bred støtte. Salgstallene, hvad angår batterier, varierer meget fra medlemsstat til medlemsstat, ikke mindst efter den 1. maj, hvorfor der er foreslået en målsætning for indsamlingsordningen, som angives i procentdel af salget.
Når det drejer sig om at undgå tungmetaller, har der i adskillige år været en udvikling i gang. Det er nu fastlagt i fællesskabsretten, at tungmetallerne kviksølv, bly og cadmium er forbudt i materialer og dele af køretøjer, som er markedsført efter den 1. juli 2003, samt i nyt elektrisk og elektronisk udstyr, som markedsføres efter den 1. juli 2006.
Det største problem i dag, når det gælder batterier og akkumulatorer, er netop forekomsten af tungmetallerne kviksølv, bly og cadmium. I begrundelsen til Kommissionens forslag, side 9 til og med 12, beskrives klart, hvilke skadelige virkninger tungmetallerne kviksølv, cadmium og bly har på miljøet og sundheden. Derfor blev de fleste kviksølvholdige batterier forbudt i 1998. Kommissionens forskellige udkast til det reviderede direktiv om batterier har altid taget udgangspunkt i et forbud mod nikkel-cadmiumbatterier. Besynderligt nok har Kommissionen i forbindelse med det foreliggende forslag ikke valgt et forbud mod nikkel-cadmiumbatterier, men det såkaldte lukkede kredsløb for cadmium. Der er dog tydeligvis ikke tale om noget lukket kredsløb, eftersom kun 80 % af de bærbare nikkel-cadmiumbatterier kræves indsamlet. 20 % af de bærbare nikkel-cadmiumbatterier lander således på lossepladser eller i forbrændingsanlæg. Da cadmium er et flygtigt metal, ender det ved forbrænding af affald uigenkaldeligt i atmosfæren. Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik har derfor indføjet et forbud mod tungmetallerne kviksølv, cadmium og bly. Endvidere har vi indføjet en omfattende liste over undtagelser, som vedrører tilfælde, hvor der ikke findes noget brugbart alternativ. Det drejer sig eksempelvis om batterier til høreapparater, nødbelysning, batterier til industriapplikationer, blyakkumulatorer og batteridrevet håndværktøj. Personligt finder jeg ganske vist ikke sidstnævnte undtagelse påkrævet, men jeg har tilføjet den for at imødekomme de indsigelser, som nogle kolleger har fremført.
Alternativet til nikkel-cadmiumbatterier, nemlig nikkel-metalhydridbatterier fungerer inden for temperaturintervallet -20 grader celsius til +60 grader celsius. Jeg antager derfor, at sådanne batterier vil kunne anvendes overalt i EU.
Afslutningsvis, fru formand, vil jeg gerne kommentere en tegneserie fra European Portable Battery Association, hvor det med urette antydes, at en række anvendelser ikke længere vil være tilladt, hvis betænkningen fra Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik vedtages.
Jeg har en ældre mobiltelefon. Den er fire et halvt år gammel, og den indeholder et lithium-ionbatteri. Jeg kan næsten med sikkerhed sige, at Deres mobiltelefoner indeholder nikkel-metalhydridbatterier eller lithium-ionbatterier. Det er med andre ord ikke noget problem, hvis det bliver forbudt at anvende nikkel-cadmiumbatterier i denne sammenhæng. Et andet eksempel, som også er hentet fra tegneserien, er blyakkumulatorer i biler. Sådanne blyakkumulatorer er ikke omfattet af forbuddet i direktivet om udrangerede køretøjer. De er heller ikke omfattet af forbuddet i batteridirektivet, da de netop er optaget på den føromtalte liste over undtagelser. Det samme gælder knapceller til høreapparater og armbåndsure, batteridrevet håndværktøj, nødbelysning og alle industriapplikationer.
Selv Kontoret for de Europæiske Forbrugerorganisationer, BEUC, går ind for et forbud mod nikkel-cadmiumbatterier i forbrugsvarer. Som De vil vide, savnes der ikke alternativer. Jeg har imidlertid hos industrien mødt det synspunkt, at man af principielle årsager ikke ønsker noget forbud. Man går endog så vidt, at man fortsat er imod et forbud, selv om alle ønsker om undtagelser er imødekommet. Jeg mener ikke, at der i forbindelse med beslutningstagningen bør tages hensyn til sådanne argumenter. Jeg har en formodning om, at der ligger en farlig taktik bag. Det skal i den forbindelse bemærkes, at erhvervslivet, som vender sig så stærkt mod et forbud mod nikkel-cadmiumbatterier, på deres egne websteder støtter alternativer hertil. Lad os gøre det samme. Lad os støtte alternativerne ved at bekæmpe anvendelsen af skadelige tungmetaller i batterier i videst mulige omfang. 
Linkohr (PSE ).
   - Fru formand, jeg må tilstå, at jeg, inden jeg blev medlem af Europa-Parlamentet, beskæftigede mig med nikkel-cadmiumbatterier i 10 år. Vi byggede endda en fabrik, og jeg tog flere patenter, som nu er udløbet. Jeg har derfor ikke længere nogen økonomisk interesse at registrere. Jeg må også tilstå, at vi dengang ikke tænkte meget over, hvad der blev af disse ting senere. Jeg tror derfor, at det er rigtigt, at vi undersøger, hvordan sådanne batterier kan genvindes.
Jeg må dog tilråde, at man ikke opstiller forbud, men introducerer alternativer tidligere. Og sådanne alternativer findes i teorien. Små brændselsceller kan let markedsføres i år eller næste år, og de indeholder ingen tungmetaller. De kommer desuden fra de virksomheder, der også fremstiller nikkel-cadmiumbatterier, i hvert fald har mange af disse virksomheder gennemført forsøg med dem. Det er min anbefaling, i stedet for straks at ty til forbud. 
Goodwill (PPE-DE ).
   - Fru formand, batterier udgør en del af vores hverdag. Man kan endog påstå, at udviklingen af bærbar elektricitet, især genopladelig elektricitet, har revolutioneret vores tilværelse.
Vi bærer sandsynligvis alle rundt på to eller tre batterier - i vores telefoner, ure og bilnøgler, og måske er der endog en eller to pacemakere her i Parlamentet. Batterierne har forbedret vores sikkerhed. Trådløst elektrisk værktøj har forbedret sikkerheden på byggepladserne betydeligt, og i tilfælde af strømafbrydelser anvender vi ofte batterier til nødbelysning eller nødforsyning. Jeg var for nylig på besøg på et atomkraftværk, hvor et batteri så stort som et hus tjener som nødstrømsanlæg. 
Jeg lykønsker Kommissionen med forslaget, som er velafbalanceret og på udmærket vis er tilpasset problemets omfang. Jeg skal især lykønske Kommissionen med den måde, den har løst affaldsproblemet på.
Det er lykkedes visse lande såsom Belgien at fjerne batterierne fra affaldsstrømmen. Vi burde gøre os den ulejlighed at undersøge omkostningerne i forbindelse hermed. I Belgien koster det mindst dobbelt så meget at indsamle batterierne, som batterierne koster i sig selv. Vi bør finde en markedsorienteret løsning, så vi ikke ender med at indsamle ting, blot fordi vi ønsker det.
Som i de fleste affaldsspørgsmål er mit hjemland Det Forende Kongeriges resultater bedrøvelige. Jeg håber, at de mål, Kommissionen har opstillet, vil blive opfyldt, og vi ikke skal igennem en situation svarende til den, vi var igennem med gamle køleskabe, hvor direktivet samlede støv på hylden, indtil det var for sent at gennemføre det. Jeg håber, at Det Forende Kongeriges regering vil afsætte de nødvendige bevillinger til de lokale myndigheder, der får pålagt at indsamle batterierne.
Jeg støtter nogle af de stillede ændringsforslag. PPE-DE-Gruppen støtter i særdeleshed forslaget om at forhindre, at der fastsættes mål baseret på et vilkårligt tal eller antal gram - 160 g for hvert land. En sådan ensartet politik ville være mærkværdig i f.eks. de baltiske lande, hvor batterimarkedet end ikke udgør halvdelen af de 160 g. Det er betydeligt mere fornuftigt at fastsætte genvindingsraten som en procentdel.
PPE-DE-Gruppen har dog ikke til hensigt at støtte ændringsforslaget til artikel 4, hvad angår forbud mod tungmetaller. For det første findes der ikke alternativer inden for alle sektorer. For elektrisk værktøj har vi i særdeleshed konstateret, at de alternative batterier ikke fungerede lige så godt, og at værktøjet havde en kortere levetid og blev kasseret hurtigere end i dag.
For det andet er der i Det Forende Kongerige blevet gennemført en række undersøgelser af forureningen fra lossepladser og forbrændingsanstalter. Selv om der findes cadmium i miljøet, er mængden af cadmium, der hidrører fra batterier, ikke væsentlig. Hvis vi ønsker at skære ned, bør vi se på fossile brændselsstoffer, gødning og metalfremstilling.
Endelig er der tidsperspektivet. De batterier, der sælges i dag, vil ikke komme ind i affaldsstrømmen før om over 16 år. Derfor vil forbuddet mod tungmetaller ikke løse problemet på kort sigt. 
Lange (PSE ).
   - Fru formand, kommissær Wallström, vi bruger helt klart stadig flere batterier, og det giver os problemer. Dels ønsker vi at gøre batterier mere miljøvenlige, dels ønsker vi ikke, at de skal gøre vores affaldsproblem værre, end det allerede er. Det betyder i realiteten, at vi har brug for en strategi, der sikrer, at så få batterier som muligt deponeres, og desuden, at vi bør fremme nyskabelser inden for batteriproduktionen.
Jeg støtter derfor også Kommissionens forslag om at lade alle batterier være omfattet af lovgivningen og om at sikre producentansvar for batteriproducenterne. Jeg tilslutter mig også de mange kompromiser, vi har indgået med det formål at forbedre indsamlingen og genvindingen af batterier, således at vores affaldsproblem faktisk mindskes.
Der er her i Parlamentet mange forskellige opfattelser af, hvordan man fremmer nyskabelse og undgår tungmetaller. Det vigtigste er dog, at vi sender et signal om, at vi ønsker batterier, der ikke skader miljøet, ikke indeholder tungmetaller og er lette at genvinde. Parlamentet bør sende et klart signal, så batterifabrikanterne fornyr sig. Det kan selvfølgelig også gøres ved hjælp af forskellige afgiftsordninger, således at farlige batterisystemer pålægges højere afgifter end andre. I sidste ende må også forbrugerne gøre deres indflydelse gældende. 
Davies (ELDR ).
   - Fru formand, jeg håber, at kommissæren til trods for truslen om et mistillidsvotum ikke annullerer sine flybilletter til Moskva.
Der er blevet drevet en intens og overbevisende lobbyvirksomhed om dette spørgsmål. Jeg må tilstå, at jeg flere gange har ændret holdning til mere detaljerede spørgsmål, men er nået til den konklusion, at vi bør støtte forslaget om et lukket genvindingskredsløb for cadmiumbatterier på mellemlang sigt, men på grund af disse batteriers giftighed bør søge en erstatning herfor på lang sigt. De mange undtagelser, jeg har til hensigt at støtte, viser, at jeg finder denne tilgang behersket og velovervejet.
Vi bør passe på, at vi ikke fastsætter niveauet for bly så lavt, at det reelt vil forhindre anvendelsen af batterier, der blot indeholder spor af bly til vigtige formål, især i høreapparater. Jeg er ikke i tvivl om, at vi vil kunne finde en praktisk løsning på disse problemer, efterhånden som lovgivningsarbejdet skrider frem.
Jeg skal desuden nævne spørgsmålet om indsamlingsmål for bærbare batterier. Jeg forholder mig dybt kynisk hertil. Jeg er blevet udsat for lobbyvirksomhed fra foreningen af britiske lokale myndigheder, som vil have mig til at støtte forslag om betydeligt højere mål - selv om der er tale om en forening af lokale myndigheder, der i dag kun indsamler 12 % af husholdningsaffaldet. Det virker fuldstændig latterligt. Medlemsstaterne har som bekendt alt for ofte vedtaget angiveligt juridisk bindende mål vel vidende, at den sørgeligt langsommelige håndhævelsesprocedure, Kommissionen råder over, betyder, at de aldrig reelt vil blive tvunget til at opfylde de fastsatte mål inden for noget, der blot nærmer sig de fastsatte tidsfrister. Vi må, som jeg har påpeget det de sidste fem år, finde en bedre metode til at sikre, at de ministre, der undertegner disse aftaler, holder ord. 
De Roo (Verts/ALE ).
   - Fru formand, cadmium er et yderst giftigt stof. I forbindelse med rammedirektivet om vand besluttede vi, det vil sige Rådet, Parlamentet og Kommissionen, gradvist at forbyde cadmium. Hvorfor gør vi ikke det samme i denne forbindelse?
Kommissionen foreslår et lukket kredsløb, men som ordføreren allerede har påpeget, kommer kun 80 % retur, hvilket betyder, at 20 % uundgåeligt udledes i miljøet. Kommissionens forslag frembyder også et andet problem. Hvordan trækker vi cadmium ud af affaldsstrømmen? En lille mængde cadmium i forhold til en ganske betydelig affaldsstrøm. Det er en yderst ineffektiv fremgangsmåde. Det er derfor bedre at arbejde på et forbud og efterfølgende give dispensation i visse tilfælde.
Lithium-ion- og nikkel-hydridbatterier er allerede på markedet. Og der kommer på et tidspunkt også brændselsceller. Alternativet eksisterer med andre ord. Ja, alternativet vinder allerede markedsandele. Det er derfor meget beklageligt, at Kommissionen er bukket under for det pres, en del af erhvervslivet øver. Europæisk politik bør belønne fortroppen, ikke bagtroppen, sådan som Kommissionen gør. De Kristelige Demokrater og Kommissionen belønner netop bagtroppen. Jeg håber, flertallet af Europa-Parlamentets medlemmer er mere forstandige. 
McKenna (Verts/ALE ).
   - fru formand, cadmium er et farligt kemisk stof. Det er kræftfremkaldende og kan forårsage alvorlige skader på nervesystemet. Det bioakkumulerer, hvilket betyder, at det forbliver i kroppen, hvor det ophobes med tiden. Udsættelse for store mængder kan forårsage svære tilfælde af kræft i lunger, prostata og nyrer. Anvendelsen af cadmium bør derfor forbydes. Som et minimum vil et forbud mod cadmium i batterier til husholdningsbrug med tiden bidrage til at reducere cadmiumniveauerne og fremme anvendelsen af alternative stoffer i batterier. Det er disse alternativer til cadmium, vi virkelig har brug for, og de eksisterer allerede.
Forureningen med cadmium har meget store sundhedsmæssige og økonomiske omkostninger, herunder omkostninger til rensning af vand. Disse omkostninger - eller rettere disse potentielle besparelser - bør tages i betragtning, når vi vurderer omkostningerne i forbindelse med et forbud mod cadmiumbatterier. Hvis man gør sig farerne ved cadmium bevidst, erkender man, at vi bør finde alternativer. Der findes alternativer, og den eneste måde, vi kan få dem frem, er gennem et forbud. I det lange løb vil det være den rigtige løsning af hensyn til den offentlige sundhed, forbrugerbeskyttelsen og miljøet. Den propaganda, vi har hørt, er fuldstændig primitiv og ukorrekt og fremmer på ingen måde debatten, betyder spild af penge for dem, der søger at fremme det modsatte synspunkt, og vil ikke fungere. Jeg håber ikke, at Parlamentets medlemmer vil lade sig forlede af dette primitive vrøvl. 
Wallström,
    Fru formand, jeg har givet sekretariatet en liste over de ændringsforslag, som Kommissionen finder acceptable(1). Jeg vil her blot kommentere to punkter, der blev taget op under forhandlingen, og endnu en gang forklare, hvorfor Kommissionen ikke foreslog et forbud.
Som bekendt gennemførte Kommissionen en udvidet konsekvensevaluering i forbindelse med forslagets udarbejdelse, herunder en evaluering af de forskellige tiltags bæredygtighed og bl.a. et forbud mod bestemte stoffer. Det er vigtigt at huske på, at Kommissionen i dette forslag har opretholdt en generel restriktion mod brug af kviksølv i batterier, hvilket ligger i direkte forlængelse af det eksisterende batteridirektiv. Restriktionerne i direktivet om udrangerede køretøjer vil også fortsat finde anvendelse, så bestemmelserne findes.
Men med udgangspunkt i konsekvensevalueringen valgte Kommissionen ikke at indføre forbud mod bestemte stoffer i andre batterier, fordi man kun kan forbyde et stof, hvis der findes brugbare alternativer. Foreløbig findes der ikke erstatningsmuligheder inden for alle anvendelsesområder. Et forbud vil desuden altid have et begrænset anvendelsesområde og vil aldrig kunne dække alle farlige batterier. Som tidligere nævnt kan et forbud givet ikke omfatte trådløse værktøjsmaskiner, nødbelysning og industrielle anvendelser. Et forbud ville reelt kun dække omkring 16 % af det samlede marked for nikkel-cadmiumbatterier og under 6 % af det samlede marked for blybatterier.
En stor procentdel af disse farlige batterier er i dag i anvendelse eller opbevares i hjemmene. Det skønnes, at 60 % af alle genopladelige batterier er hamstret eller oplagret hjemme. De vil ikke være omfattet af et forbud og vil fortsat kunne ende i miljøet. Hvad angår cadmiumbatterier, har erstatningerne herfor haft en kortere levetid og været dyrere, hvilket betyder, at de vil skabe mere affald og større omkostninger for forbrugerne. Det er hovedargumenterne for, at vi valgte løsningen med et lukket kredsløb.
Vi har foreslået, at denne ordning med et lukket kredsløb skal omfatte alle batterier. Det vil give sikkerhed for, at batterierne ikke længere ender i affaldsstrømmen, men i stedet indsamles og genvindes. Hvad angår industrielle NiCd-batterier, vil det lukkede kredsløb blive sikret gennem et forbud mod deponering og afbrænding.
Det er vores hovedargumenter. Jeg antager, at det vil blive drøftet fremover, men vi er øjensynlig alle enige om, at det er vigtigt at følge udviklingen og finde den bedste løsning, så vi får sikkerhed for, at disse farlige stoffer og batterier ikke ender i affaldsstrømmen. Vi bør tage hånd om dem.
Jeg takker Dem for det arbejde, De har udført, og for denne betænkning og debat. 
Formanden.
   - Tak, fru kommissær Wallström.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0261/2004) af Wijkman for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om Kommissionens meddelelse til Rådet og Europa-Parlamentet om integreret produktpolitik - Miljøpåvirkninger set i et livscyklusperspektiv.
Wijkman (PPE-DE ),
   Fru formand, fru Wallström, miljøpolitikken har hidtil været forholdsvis vellykket, hvad angår håndtering af punktvise udledninger fra fabrikker, kraftværker osv. Det forholder sig anderledes med ikke-punktvise udledninger, det vil sige påvirkninger fra forbruget af varer og tjenester. Det problem, vi står over for, er, at den samlede forurening i samfundet, ikke mindst via vores forbrugsvaner, hele tiden øges. Det Europæiske Miljøagentur har for nylig påvist, at affaldsmængden i de 15 medlemsstater er øget med 15 % siden 1990. Selv om vi har reduceret forureningen og anvender energi og materialer mere effektivt, ædes gevinsterne altså hurtigt op af øget tilvækst. Eftersom man regner med en tre- eller firdobling af det globale BNP i de næste 30-40 år, skal der gøres noget radikalt, hvis vi ikke i bogstaveligste forstand skal drukne i affald og forurening.
Den integrerede produktpolitik, vi drøfter her i dag, giver gode muligheder for at ruske op i vores vante produktions- og forbrugsmønstre. Disse mønstre, der er kendetegnet ved en brug og smid væk-holdning til lineære ressourcestrømme, skal vige for ressourceeffektivitet, affaldsminimering, kontrolleret anvendelse af farlige stoffer og en styrkelse af basen af naturressourcer. For at det kan ske, skal den integrerede produktpolitik imidlertid baseres på en langsigtet vision om, hvordan vi skal ændre vores industrielle produktionsmodel.
Vi har efter min mening set, at det ikke er nok at forurene mindre. Vi skal stræbe efter produktions- og forbrugsmønstre, som er rene i sig selv.
Fordelen ved en integreret produktpolitik er, at den indebærer en helhedsindsats, det vil sige, at den tager fat på hele produktkæden fra råvareudvinding over produktdesign og produktion til det punkt, hvor produktet er udtjent. Kommissionens forslag indeholder en række gode elementer, men det er ikke tilstrækkelig proaktivt. Det virker som om, Kommissionen delvis har fravalgt den integrerede produktpolitik til fordel for de tematiske strategier. Jeg betragter det ikke som et enten/eller, men som et både/og. Vi har brug for de tematiske strategier, men vi har også brug for rammer, der kan holde sammen på den integrerede produktpolitik og være en drivkraft i selve gennemførelsen. I det hele taget skal miljøpolitikken og også energipolitikken være langt mere sammenhængende og konsekvent. Vi har i dag et væld af direktiver og regler, men helheden får al for lidt opmærksomhed.
Kommissionen taler i sit forslag om så vidt muligt at basere sig på frivillighed. EMAS og ISO er naturligvis udmærkede, men forskningen viser, at det ikke er tilstrækkeligt. Kommissionens frivillighed er også koblet til markedskræfterne, det vil sige arbejdet med markedet. Da miljøomkostningerne sjældent er indregnet i priserne, fungerer markedet imidlertid ikke tilfredsstillende. Virksomhederne skal have et direkte incitament, det vil sige, at de skal kunne tjene penge på at udvikle miljørigtige produkter. Det er sjældent tilfældet i dag, og hvordan skal markedet så kunne hjælpe til?
Kommissionen taler i sin meddelelse om at forbedre informationen til forbrugerne. Det er fint, men det er naivt at tro, at bedre mærkning og bedre miljøinformation vil løse problemet. Jeg har selv været med til at udvikle miljømærkning i Norden, og jeg ved, hvor svært det er for ordningerne at slå igennem.
Som jeg ser det, kræver den integrerede produktpolitik en dynamisk ramme, der udstikker retningslinjer for den overordnede politik og støtter de tematiske strategier. Denne ramme skal være kendetegnet ved en klar vision, som bl.a. omfatter følgende:
For det første et system, hvor livscyklusstrategien udgør selve kernen. For det andet en dybere forståelse for, hvordan naturen og økosystemet fungerer, så virksomhedernes produkt- og forretningsmodeller kan tilpasses de biologiske principper. For det tredje en optimering af selve produktdesignet, idet der vælges materialer med mindst mulig miljøpåvirkning. For det fjerde princippet om, at udtjente produkter skal nedbrydes i deres bestanddele og genanvendes, eller - hvis der er tale om biologisk nedbrydeligt materiale - indgå i naturens kredsløb. Endelig skal informationsudviklingen udnyttes langt bedre til at fremme større effektivitet ved anvendelse af energi og materialer samt dematerialisering.
Det er især vigtigt at være opmærksom på de muligheder, der ligger i at lære af og kopiere naturen. Jeg vil ikke gå nærmere ind på det her, men der er en række eksempler på, at virksomheder i dag udnytter disse principper og udvikler helt rene løsninger - og endda tjener penge på det.
Fru formand, ved drøftelsen i udvalget fremhævede Kommissionens repræsentant, at man ikke primært er indstillet på et rammedirektiv. Det beklager jeg. Jeg er overbevist om, at der er brug for det, og jeg håber, at Kommissionen under fru Wallströms ledelse vil overveje sagen og indse, at det er vigtigt på længere sigt at etablere en horisontal politisk ramme, som kan bidrage til det samlede miljøarbejde. 
Wallström,
    Fru formand, ærede parlamentsmedlemmer, Parlamentets forslag til en betænkning støtter en livscyklusstrategi og giver en god vejledning i, hvordan Kommissionen skal videreudvikle den integrerede produktpolitik i de kommende år. Vi har anstrengt os meget for at finde på et navn, der er bedre, og som siger den uindviede noget om, hvad det her handler om. Det er i sig selv en vigtig opgave. Jeg sætter virkelig pris på den indsats, der ligger bag denne betænkning, ikke mindst det arbejde, som ordføreren Anders Wijkman har lagt i den.
I Kommissionens meddelelse betoner vi, at det var nødvendigt at vise, hvordan det her kan fungere i praksis, og vi har også sagt, at vi vil benytte to metoder i den forbindelse. For det første vil vi gennemføre et par pilotprojekter, hvor forskellige aktører bringes sammen for at drøfte og helst også gennemføre tiltag, der skal mindske specifikke produkters miljøpåvirkning. For det andet er vi i færd med at udarbejde en europæisk fortegnelse over de produkter, hvor der er det største miljøforbedringspotentiale. Dermed kan vi rette vores indsats mod de vigtigste produkter.
Der kommer mange interessante synspunkter frem i betænkningen. Lad mig kommentere et par af dem, der er vigtige, og som viser sammenhængen mellem de tematiske strategier og dette forslag, som ordføreren også var inde på. Jeg vil også godt redegøre for, hvordan jeg ser koblingen mellem integreret produktpolitik og andre initiativer, som nævnes i betænkningen, især de to tematiske strategier - strategierne for bæredygtig anvendelse af naturressourcerne og strategien for affaldsforebyggelse og genvinding.
Min langsigtede vision for disse tre områder er egentlig ganske enkel. Jeg mener, at strategien for naturressourcer skal omfatte de generelle problemer med hensyn til, hvordan vi bryder koblingen mellem økonomisk vækst og miljøpåvirkning. Strategien skal angive, hvad man skal gøre for at opnå dette, og fastlægge generelle mål for, hvordan naturens ressourcer skal beskyttes mod overudnyttelse og forurening. Den integrerede produktpolitik skal siden hen omsætte disse ressourcemæssige mål - vi skal jo ikke glemme, at naturen giver os mineraler, føde, ren luft og vand - til konkrete tiltag for at mindske produkters og serviceydelsers miljøpåvirkning, samtidig med at der skabes forretningsmuligheder.
Det betyder ikke noget, at vi begynder at udarbejde en integreret produktpolitik, inden ressourcestrategien er klar. Som vi siger i vores forslag, kan vi gøre meget allerede nu. Jeg mener også, at strategien vedrørende affald og genvinding i højere grad bør rettes mod de miljø- og markedsproblemer, der optræder i den del af livscyklussen. Det betyder ikke, at man ser bort fra resten af livscyklussen. De foranstaltninger, der vedtages her, skal tværtimod tage hensyn til miljøpåvirkninger i hele livscyklussen under anvendelse af den integrerede produktpolitik.
Derfor mener jeg heller ikke, at den integrerede produktpolitik skal omfatte ressourcebaserede mål. Efter min mening hører de snarere hjemme inden for ressourcestrategien, og jeg tror heller ikke, man i den integrerede produktpolitik skal anbefale brugen af bestemte materialer, uanset om det er biobaserede materialer, kompositmaterialer eller andet, idet man så risikerer at glemme livscyklusperspektivet.
For det andet vil jeg understrege, at jeg ikke mener, det er nu, vi skal lave et rammedirektiv om integreret produktpolitik. Ud over spørgsmålet om, hvad der realistisk set kan indgå i et sådan direktiv - det bør dække et meget stort antal redskaber og begreber, samtidig med at overholdelsen af det skal kunne kontrolleres - mener jeg ganske enkelt, at det er for tidligt at afgøre, om et sådant rammedirektiv er nødvendigt. Hvor utålmodige vi end er, så tror jeg, vi skal vente lidt og se, hvordan forskellige aktører vil anvende den integrerede produktpolitik i praksis. Det gælder både industri, regeringer og forbrugere. Hvis de ikke udnytter de muligheder, den giver, kan vi overveje en strategi, som i mindre grad bygger på frivillighed, men jeg tror, det er for tidligt at drage konklusioner i dag.
I løbet af 2007 vil Kommissionen se nærmere på de to punkter, jeg har nævnt, og hele den integrerede produktpolitik. Hvis det viser sig at være nødvendigt, laver vi ændringer. Det kunne eksempelvis være at lægge større vægt på tjenester, at anbefale et rammedirektiv eller at ændre den integrerede produktpolitik som følge af diskussionerne om de tematiske strategier. For øvrigt mener jeg, at ordføreren i sit indlæg har mange vigtige pointer, som vi bestemt bør inddrage i vores generelle overvejelser fremover. 
Lange (PSE ).
   - Fru formand, kommissær Wallström, jeg er helt enig med hr. Wijkman. Hvis vi virkelig ønsker at sikre en bæredygtig produktion, bør vi tænke i livscyklus og ikke i enkeltprodukter. Det er, kommissær Wallström, derfor, vi også har brug for en strukturel ramme for denne konstruktion. Hvis man betragter situationen i dag, har vi en byggeplads, hvor de forskellige byggeblokke ligger spredt på jorden. Vi har EMAS, vi har økomærkning, og for batterier har vi endnu en gang besluttet os for økomærkning. Så har vi begrænsningerne, og for biler har vi fremmet miljøvenlige køretøjer. Vi har ordningen med offentlige indkøb, men intet passer sammen. Følgelig er erhvervslivet og forbrugerne ikke helt klar over, hvordan denne integrerede produktion forventes at gavne dem. Det er grunden til, at jeg klart støtter hr. Wijkman. Vi har brug for en ramme for denne konstruktion, så vi kan få de forskellige blokke til at passe sammen og opbygge en fornuftig struktur. Det er efter min opfattelse en forudsætning for, at vi kan overtale fabrikanterne til at ændre produktionsmetoder og opnå en miljøvenlig, bæredygtig produktion. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er indstilling ved andenbehandling (A5-0234/2004) fra Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender om Rådets fælles holdning med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets forordning om koordinering af de sociale sikringsordninger (15577/6/2003 - C5-0043/2004 - 1998/0360(COD)) (Ordfører: Lambert).
Lambert (Verts/ALE ),
   Fru formand, jeg beklager, at denne forhandling er lagt så sent på dagen, fordi der er tale om et emne, der vil få betydning for mange borgeres tilværelse. Dog ser jeg, at den hårde kerne i "foreningen til støtte af forordning 1408" fortsat er til stede og anerkender betydningen heraf.
Denne indsats til fordel for en samordning - og ikke en harmonisering, som flere medlemmer ønsker at fremstille det som - af socialsikringsordningerne har været langsommelig. Den blev indledt under den foregående valgperiode og blev derefter ændret til fælles beslutningstagning og enstemmighed i Rådet i 1999. Jeg mener, at forenklingen og moderniseringen af denne forordning, der er blevet ændret så mange gange tidligere, vil give os en nyttig og meget konstruktiv ramme i EU efter en yderligere udvidelse.
Jeg takker oprigtigt alle skyggeordførerne og de øvrige parlamentsmedlemmer for deres seriøse arbejde med og yderst konstruktive tilgang til denne forordning. Jeg sender også en officiel tak til Kommissionen for den støtte, den har ydet, i form af tid, informationer og forklaringer. Også Rådet har udvist stadig større åbenhed over for denne reform, som jeg ved ikke havde tilslutning fra alle medlemsstater i 1999, hvor jeg første gang mødtes med repræsentanter og medlemsstater i Helsinki.
Jeg skal erindre om, at Rådet - i skrivelse af 31. marts og selvsagt derefter mundtligt - informerede Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggenders formand og medlemmer om, at det tilsluttede sig Parlamentets ændringsforslag til den fælles holdning, og at Rådets erklæring om beskatning ville blive optaget i Rådets protokol, hvis man nåede til enighed om forordningens vedtagelse. Jeg håber, at vi i morgen bekræfter den holdning, der blev fastlagt på det sidste møde i Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender.
De begrænsninger, der gør sig gældende i forbindelse med denne forordning, har som bekendt forårsaget visse vanskeligheder. Det faktum, at beskatningen ikke kan omfattes heraf, skaber en række specifikke problemer for visse grænsearbejdere, især fordi der i visse medlemsstater er stadig større sammenhæng mellem beskatning og socialsikring.
Det forhold, at vi ikke kan bygge broer mellem systemerne, betyder, at visse mennesker fortsat vil føle, at den frie bevægelighed ikke fremmes tilstrækkeligt, og det vil i alle tilfælde betyde mere arbejde til Udvalget for Andragender. Ikke desto mindre vil der fortsat også være uafklarede spørgsmål i forbindelse med f.eks. gensidig anerkendelse, det være sig af familiemæssig stilling eller status som person med handicap.
Parlamentet anerkender også, at vi ikke har opnået den fuldstændige fleksibilitet, vi havde håbet på, hvad angår adgang til naturalydelser for grænsearbejdere og deres familier. Selv om vi er klar over, at det faktum, at medlemsstaterne nu udtrykkeligt skal angive det i bilag III, hvis de ikke ønsker at yde en sådan tjeneste, viser, at der er tale om en afvigelse fra normen, finder vi det foruroligende. Jeg er sikker på, at dette spørgsmål vil blive taget op i næste valgperiode i forbindelse med behandlingen af de endnu ikke udarbejdede bilag 2, 10 og 11 og gennemførelsesforordningen. Vi er overbeviste om, at arbejdet vil skride frem hurtigst muligt, således at det endeligt ændrede forslag kan træde i kraft inden for de næste to år.
Ikke desto mindre må den fælles holdning som ændret i udvalget ses som et fremskridt. Der er ikke sket forringelser i forhold til den nuværende situation, idet alle personer, der er omfattet af socialsikringsordninger, nu er omfattet heraf, og ikke udelukkende lønmodtagere. De positive skridt til fordel for tredjelandestatsborgere - jf. Oomen-Ruijtens betænkning - skal også nævnes og var medtaget i Kommissionens oprindelige forslag. Der er skabt større klarhed i spørgsmålet om grænseoverskridende sundhedspleje, og De Europæiske Fællesskabers Domstols afgørelser om kriterierne for helbredsmæssig nødvendighed foreligger nu. Afgørelsen om assimilering af kendsgerninger og begivenheder vil være til gavn for grænsearbejdere i særdeleshed, og antallet af fritagelser og undtagelser er blevet begrænset, selv om vi er bekymret over den fremtidige udarbejdelse af bilagene. Der foreligger nu klare retningslinjer for særlige ikke-skattepligtige kontantydelser. Princippet om god forvaltningsskik er også blevet indføjet.
Der er tale om et kompliceret, men nødvendigt arbejde, og det besvarer til dels spørgsmålet om, hvordan Parlamentet tjener borgernes interesser. Jeg må til trods for de forbehold, som mange af os har, henstille, at vi godkender den fælles holdning som ændret, og håber, at de kommende ordførere om dette emne som jeg vil møde stor støtte og interesse i Parlamentet.
Jeg må til sidst tilstå, at jeg på forunderlig vis til tider har fundet denne udfordrende og lærerige proces ganske morsom. 
Dimas,
    Fru formand, mine damer og herrer, jeg er yderst tilfreds med de omfattende resultater, vi har opnået angående dette forslag, både i Rådet og Parlamentet, og med det faktum, at vi nu har nået den sidste fase i vedtagelsen heraf.
Det er af forskellige årsager meget vigtigt, at vi opnår en officiel vedtagelse fra Rådets og Parlamentets side inden den 1. maj. Den vigtigste årsag er, at det vil sende et klart budskab til borgerne i de nuværende såvel som de nye medlemsstater om, at Europa-Parlamentet både kan og vil sikre passende betingelser for den fri bevægelighed for personer, hvis hjørnesten er samordningen af socialsikringsordningerne.
Jeg vil lykønske ordføreren, fru Lambert, med den virkeligt udmærkede betænkning om et så vanskeligt teknisk emne som socialsikringsordningernes samordning. Jeg takker desuden Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender for det arbejde, det har udført.
Som bekendt tog Kommissionen i det ændrede forslag, den forelagde i oktober sidste år, helt eller delvist hensyn til de fleste ændringer vedtaget af Parlamentet under førstebehandlingen. Hvad angår de to ændringsforslag fra andenbehandlingen, sikrer de en klar forbedring af tekstens kvalitet, og Kommissionen kan derfor acceptere dem uden forbehold.
Jeg kan desuden forsikre Dem om, at Kommissionen også kan acceptere nogle af de resterende forbehold og bemærkninger, som visse medlemmer af Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender gav udtryk for under andenbehandlingen, hvad angår forslaget til en ny gennemførelsesforordning, som Kommissionen vil forelægge ved årets udgang. Jeg håber, som fru Lambert sagde, at både forordningen og de tre bilag vil være vedtaget i 2006.
Rådets fælles holdning er i overensstemmelse med de hovedmålsætninger, der er opstillet i Kommissionens forslag, og som indebærer forenkling og forbedret samordning af socialsikringsordningerne til fordel for EU-borgere, der bevæger sig rundt i Unionen. Den nuværende forordnings forenkling og modernisering er en afgørende forudsætning for, at vi kan forbedre arbejdskraftens mobilitet inden for Unionen. Dette område er derfor nært forbundet med det generelle mål om konkurrencedygtighed, flere og bedre job og social samhørighed. Det er et faktum, at den nye forordning giver beskyttelse på socialsikringsområdet for personer, der flytter fra en medlemsstat til en anden, uanset om det er af personlige eller erhvervsmæssige årsager. Forordningen har derfor stor betydning for størstedelen af Europas borgere.
Jeg har ikke til hensigt at opremse alle de forbedringer, som de nye bestemmelser vil indebære i forhold til den nuværende forordning, men jeg vil ganske kort henlede Deres opmærksomhed på tre aspekter.
De nye bestemmelser vil finde anvendelse på alle borgere i EU, der er omfattet af en medlemsstats socialsikringsordning. Samordningsbestemmelsernes anvendelse på alle forsikrede personer vil opfylde behovet for, at forordning nr. 1408 tilpasses den udvikling, der er sket i forbindelse med den fri bevægelighed inden for EU, idet denne rettighed ikke er forbeholdt arbejdstagere, men er en realitet for alle EU-borgere.
De nye regler vil styrke princippet om ligestilling af alle statsborgere fra EU gennem en bestemmelse om grænseoverskridende anerkendelse af kendsgerninger og hændelser. Denne bestemmelse vil især få betydning for grænsearbejdere.
Den nuværende forordning indeholder ikke klare bestemmelser om god forvaltningsskik. Det rådes der bod på med de nye bestemmelser. Ifølge disse bestemmelser skal man tilgodese borgernes interesser gennem øget samarbejde og gensidig bistand mellem de forskellige instanser i medlemsstaterne. Derudover vil disse instanser skulle besvare alle henvendelser inden for en rimelig tidsfrist og forelægge borgerne alle oplysninger, der måtte være nødvendige for, at de kan gøre deres rettigheder gældende.
Endelig skal det påpeges, at det er en meget lang og vanskelig procedure, der nu fører til det ønskede resultat, og jeg takker Dem endnu en gang for som medlovgiver at have behandlet en så vanskelig sag så hurtigt. 
Oomen-Ruijten (PPE-DE ).
   - Fru formand, det smerter mig at acceptere det foreliggende. Jeg havde ønsket mere, og jeg havde på en række punkter ønsket noget bedre. Ikke desto mindre anerkender jeg, at der er nået visse afgørende resultater, og jeg takker kommissær Dimas for de svar, han har givet.
Den foreliggende forordning finder anvendelse på alle EU's borgere. Det er en gevinst. Jeg ser, at der ikke blot er tale om udvidelse af forordningens anvendelsesområde, den er også forenklet. Det er ligeledes en gevinst. Jeg ser, at der på papiret klart skelnes mellem kontantydelser, som kan eksporteres, og andre, som ikke kan. Jeg mener i øvrigt, at der meget vel kan opstå problemer, når bilagene skal udfyldes. Jeg beklager stadig, at fru Gillig og Socialdemokraterne sidste gang end ikke ville tillade, at mit ændringsforslag om dette forhold på demokratisk vis blev sat under afstemning. Jeg frygter således, at vi får problemer i forbindelse med udfyldningen af bilagene.
Fru formand, forordningen indeholder væsentlige forbedringer for grænsearbejdere. Jeg kan se de juridiske konsekvenser af det, der nu er fastlagt. Visse begivenheder, som er indtruffet i en medlemsstat, skal således i bopælslandet behandles på samme måde som lignende begivenheder, der er indtruffet på det pågældende lands eget territorium. Det er en gevinst. Jeg ser også, at der er sket en ændring, hvad angår familiemedlemmer til grænsearbejdere. Familiemedlemmerne tillægges nu også rettigheder. Selv samme rettigheder ophæves imidlertid ved et af bilagene. Det er en gevinst, hvad angår forordningen, men et tab, hvad angår bilagets bestemmelser.
Fru formand, jeg føler, vi kunne have opnået mere, hvis vi havde set på alle protokoller. Eksempelvis på områder som beskatning og sociale bidrag. Jeg ved, at Rådet ikke går ind herfor, men vi kunne have ladet det indgå i en samlet løsning. Jeg kan se, at Domstolens afgørelser på flere punkter langt tydeligere er indarbejdet i denne forordning. Jeg kan også se, at domstolsafgørelser om sundhedspleje er indarbejdet på behørig vis. Jeg finder dog håndteringen af spørgsmålet om ambulant behandling problematisk. Her er der ikke overensstemmelse med Domstolens afgørelser. Der er også sat øget fokus på arbejdsløshedsspørgsmålet, om end ikke i så høj grad som jeg havde ventet. Tredjelandsstatsborgere er nu også omfattet, men det var allerede foreslået i min betænkning.
Jeg har anbefalet min gruppe at stemme for, men jeg forbeholder mig retten til at søge at forbedre, hvad der kan forbedres i forbindelse med gennemførelsesforordningen og udfyldningen af bilagene. En hjertelig tak til ordføreren. 
Van den Burg (PSE ).
   - Fru formand, det har været brydsomt at nå frem til denne forenkling og modernisering af forordningen. Jeg vil gerne lykønske alle, der har været involveret i arbejdet, især Parlamentets ordfører, hr. Cornelissen og hans hold, det irske formandskab og en række formandskaber før det. Min gruppe betragter resultatet som et godt grundlag, og vi finder det også meget væsentligt, at det prioriteres højt at sikre, at første skridt er klar inden den 1. maj.
Vi er afgjort endnu ikke helt klar og heller ikke helt tilfredse. Det vil også i den kommende valgperiode være af stor betydning, at vi, nu med 25 medlemsstater, kritisk følger arbejdet med at udfylde bilagene og udarbejde gennemførelsesforordningen. Vi bør i den forbindelse ikke blot se på systematikken. Grundlaget herfor er nu etableret. Men vi må også se på konsekvenserne af de ændringer, der følger heraf. Der kan være personer, som rammes hårdt og bliver tabere i det spil. Sådanne problemer må der også findes løsninger på.
Endvidere er der problemer, som ikke kan løses ved selve forordningen. Flere af dem er blevet nævnt, eksempelvis forbindelsen mellem beskatning og sociale sikringsordninger eller ordninger, ved hvilke sociale sikringsordninger suppleres via kollektive overenskomster eller ordninger i privat regi. Det er spørgsmål, som især berører grænsearbejdere.
Vi har flere gange her i Europa-Parlamentet argumenteret for en grænsearbejdsprøvning, for ændring af de nationale bestemmelser og for et langt bedre og mere struktureret samarbejde mellem medlemsstater, hvor der hyppigt forekommer grænsearbejde. Jeg vil derfor gerne her fra Parlamentet opfordre det nederlandske formandskab til i det kommende halvår, så snart revisionen er klar, at gå ind i dette arbejde. Lad Nederlandene og vores nabolande, Tyskland og Belgien, danne skole i forhold til de øvrige medlemsstater på områder, hvor der fortsat skal føres mange bilaterale forhandlinger, og lad om muligt Nederlandene stille mere ambitiøse samarbejdsforslag til de 25 medlemsstater. Arbejdskraftens bevægelighed må forventes øget.
Jeg skal af tidsmæssige årsager undlade at gentage alle punkter. Jeg vil dog under alle omstændigheder gerne foreslå, at samarbejdet mellem Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen videreføres på uændret grundlag og på konstruktiv vis. Måske i en speciel arbejdsgruppe, som fru Lambert allerede har navngivet .
Boogerd-Quaak (ELDR ).
   - Fru formand, indledningsvis vil jeg gerne lykønske kommissæren med udnævnelsen. Jeg håber, han er enig med os i, at mobilitet i medlemsstaterne er yderst påkrævet, også set i lyset af Lissabon-dagsordenen. Lambert-betænkningen og forordning 1408/71, som danner grundlag for betænkningen, er i den forbindelse afgjort vigtige redskaber.
Jeg er særdeles bekymret over den tilbageholdenhed, der præger medlemsstaterne, når det drejer sig om konsekvenserne for deres egne skattesystemer og sociale sikringsordninger. Jeg tror, det i så henseende vil være nyttigt at give dem et skub i den rigtige retning. Det drejer sig ikke så meget om, at De skal sikre Dem Europa-Parlamentets støtte, men først og fremmest drejer det sig om, at De skal sikre Dem, at De har medlemsstaterne med Dem. Ikke desto mindre vil jeg gerne takke ordføreren og alle, som har deltaget i arbejdet. Min gruppe vil stemme for Lambert-betænkningen i morgen.
Jeg vil gerne sige, at jeg i høj grad beundrer ordføreren, fru Lambert. Forordningen indeholder væsentlige bestemmelser. Definitionen af grænsearbejdere er godkendt, der er sket forbedringer med hensyn til pensioner, og man har også haft øje for grænsearbejdernes familiemedlemmer. Men så kommer det. Eksempelvis Nederlandene anmoder om en -mulighed på visse punkter. Det gælder eksempelvis på et område som lægebehandling for grænsearbejderes familiemedlemmer. Spørgsmålet er reguleret ved forordningen, men Nederlandene anmoder ikke desto mindre om en -mulighed. Det finder jeg ikke rimeligt. Jeg synes altid, man skal være den første til at påpege over for sit eget land, at det handler uklogt. Det gælder naturligvis også andre lande, som er særdeles bekymrede for, at den forestående udvidelse af EU vil belaste deres sociale sikringsordninger hårdt.
Fru formand, hr. kommissær, jeg håber, at vi i fællesskab kan virkeliggøre idealet om mobilitet mellem medlemsstaterne og fremme af denne, at grænsearbejdere, som bryder isen i så henseende, bliver belønnet herfor og ikke altid skal kæmpe for deres rettigheder. Jeg kan forstå, at formanden mener, jeg har overskredet taletiden. Jeg ville dog meget gerne have en grundig diskussion med kommissæren om, hvordan vi får sat øget fokus på dette emne. Der er efter min opfattelse behov for et permanent kontroludvalg. 
Crowley (UEN ).
   - Fru formand, jeg vil i lighed med mine kolleger lykønske fru Lambert med det kolossale arbejde, hun har udført i en meget vanskelig sag. Det viser dog én ting, nemlig at det er muligt at nå store resultater, når EU-institutionerne lægger deres fælles intelligens i en sag.
Ordføreren har udvist stor vedholdenhed. Hun har holdt kursen til trods for de mange divergerende synspunkter og er nået frem til den bedst mulige løsning. Jeg håber, at alle medlemmer i morgen vil stemme for betænkningen såvel som de to ændringsforslag, den indeholder, eftersom en flertalsafgørelse er nødvendig.
I forhold til offentligheden bør vi også understrege, at denne forordning sandsynligvis er den vigtigste retsakt på det sociale område, Parlamentet har vedtaget i denne valgperiode, og at den virkelig vil få betydning for folks hverdag, fordi den afspejler den virkelighed, som den moderne EU-borger arbejder i. Nogen tager over grænsen for at søge arbejde, nogen lever deres pensionisttilværelse i et andet land, og stadig flere mennesker arbejder periodevis i andre medlemsstater. Vi må sikre, at disse mennesker kan tage deres rettigheder med sig over landegrænserne.
Det er yderst prisværdigt, at Rådet har optaget så mange af de ændringer, Parlamentet vedtog under førstebehandlingen. Mere lokalpatriotisk ønsker jeg at takke Irlands faste repræsentation for den store indsats, den har ydet. Flere af repræsentationens medlemmer, som befinder sig i den anden ende af huset, gør Irland og deres regering ære med den store indsats, de har ydet i denne sag.
Der er et eller to mere foruroligende aspekter. De er til en vis grad blevet nævnt, men jeg finder det hensigtsmæssigt at henvise til dem igen. Beskatningsspørgsmålet henhører alene under medlemsstaterne. Det er ikke et emne, vi bør knytte sammen med andre spørgsmål, fordi det blot fjerner opmærksomheden fra de områder, hvor en virkelig indsats er mulig. Jeg er enig med ordføreren i, at denne betænkning ikke vedrører harmonisering, men bedre samordning af medlemsstaternes socialsikringsordninger.
Denne forordning indebærer omfattende ændringer. De foregående forordninger fandt kun anvendelse på erhvervsaktive personer, hvorimod den nu finder anvendelse på alle, der er omfattet af ordningerne. Der er ligeledes tale om en forbedring, hvad angår ligestilling af alle EU-borgere.
Tilbage står spørgsmålet om de tomme bilag. Vi kræver, at Kommissionen og Rådet i nærmeste fremtid foreligger et forslag vedrørende gennemførelsesforordningen for at sikre, at den legitime og oprigtige bekymring, som flere kolleger - og især fru Oomen-Ruijten - har givet udtryk for, tages til efterretning. Fru Oomen-Ruijten nævnte en række emner, der ikke kun vedrører abstrakte tal eller personer, men virkelige mennesker, der møder denne form for forskelsbehandling hver dag. Det påhviler nu Kommissionen og Rådet, når vi i morgen har givet udtryk for vores tillid, at holde deres del af aftalen og fremsætte forslag i denne henseende. De skal leve op til det, de har lovet, og sikre, at de tomme bilag får et indhold. 
Gillig (PSE ).
   - Fru formand, hr. kommissær, som mine kolleger glæder jeg mig i aften over, hvor langt vi er nået med moderniseringen af forordning 1408/71 om social sikring, der tydeligvis forbedrer situationen for de af EU's statsborgere, som er nødsaget til at krydse grænser hovedsageligt på grund af deres arbejde. Det kan vi glæde os over, selv om jeg deler de forbehold, der er kommet til udtryk hos flere her.
Det er en teknisk og kompleks sag. Behandlingen af den har krævet meget tid, og den er ikke overstået. Vi er netop blevet mindet om, at bilagene er blanke, og der ligger stadig et arbejde foran os. Jeg vil imidlertid gerne takke først og fremmest ordføreren, fru Lambert, også på vegne af min kollega, for hendes vedholdenhed og beslutsomhed. Jeg vil også gerne takke alle dem, som har bidraget til arbejdet, hvad enten det er Kommissionen eller Rådet.
Vi kan stort set være tilfredse, men der er mulighed og brug for forbedringer på området. Jeg vil gerne fokusere på spørgsmålet om de værktøjer, vi har til vores rådighed til behandling af emnet. Vi er nødt til at komme over de forbehold og attituder, vi har mødt hos medlemsstaterne, der forsøger at bevare deres prærogativer, som her minder meget om protektionisme.
Jeg håber, at koordineringsprincippet, som i grunden begrænser og forpligter os og ikke giver mulighed for at svare på kollegernes spørgsmål, snart vil vige pladsen for en reel harmonisering af det sociale sikringsområde, som er en af de centrale komponenter i den europæiske socialmodel.
Jeg er overbevist om, fru formand, at kravet om et ægte socialt Europa fra de europæiske borgere, som vi kommer til at høre meget til i denne periode, kræver en omfattende institutionel udvikling. Vi skal hilse fremskridtene velkommen, de er betydningsfulde, men de er fortsat beskedne i forhold til, hvad der står på spil.
Endelig skal de især ikke sløre den nuværende skævvridning, som skal fordømmes, mellem de meget effektive procedurer, vi har på det økonomiske område for markedet og for konkurrencen, og de langt svagere procedurer på det sociale område. Sociale konvergenskriterier er uomgængelige, hvis emnet social sikring i forbindelse med bevægelighed i Europa skal behandles korrekt, et emne som for Europas borgere danner grundlag for den europæiske integrations troværdighed.
Dimas,
    Fru formand, Kommissionen har stor forståelse for den bekymring, visse medlemmer af Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender har givet udtryk for i forbindelse med den nye gennemførelsesforordning. Både hvad angår den nye forordning og indholdet i de tre bilag, vil Parlamentet spille sin rolle som medlovgiver. 
Formanden.
   - Tak, hr. kommissær Dimas.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.
(1) 

Ahern, Nuala (Verts/ALE ),
    Jeg ønsker at henlede Parlamentets opmærksomhed på Mordechai Vanunus situation, idet han blev løsladt fra et israelsk fængsel i denne uge efter at have afsonet en straf på 18 år for at have afsløret detaljer om israelske atomvåbenprogrammer. Han er nu underlagt undtagelsesbestemmelser, som udgør en grusom og usædvanlig straf, selv om han har afsonet den straf, han oprindeligt blev idømt for at have afsløret detaljer om våben af samme type som dem, USA forsøger at finde i Irak.
Undtagelsesbestemmelserne forhindrer ham i at forlade landet i seks måneder og i at sætte sig i forbindelse med udlændinge - selv via e-mail eller telefon - idet han ellers vil blive arresteret på ny. Han må ikke tale med journalister, og han har også forbud mod at komme nærmere end 100 m på udenlandske ambassader. Parlamentet bør fordømme dette som værende i modstrid med retsstatsprincipperne. 
Alyssandrakis (GUE/NGL ),
    Formanden for Europa-Parlamentet skal i et interview offentliggjort i det cypriotiske dagblad, , have kommenteret de cypriotiske lederes holdning ved at sige, at han personligt var skuffet over, at de ikke havde udvist tilstrækkelig fantasi og mod i en tid, hvor sådanne egenskaber er nødvendige. Han opfordrede afslutningsvis det cypriotiske folk til at gribe den aktuelle mulighed.
Jeg finder det uacceptabelt og utilladeligt, at Europa-Parlamentets formand også som privatperson lægger al sin prestige i dette spørgsmål og forøger det ubærlige pres, den afpresning og de trusler, som FN's generalsekretær og hans medarbejdere, USA's regering, Kommissionen og Rådet, Tyrkiet og mange andre, herunder de politiske kræfter i Grækenland, har udsat det cypriotiske folk for. Hans indgriben er en fornærmelse og er, om jeg så må sige, usømmelig i forhold til de politiske kræfter i Cypern og det cypriotiske folk som helhed, som ikke har brug for formaninger fra Europa-Parlamentets formand eller nogen anden.
Derudover er hans kommentarer i modstrid med hans udtalelser i interviewets start om, at Cyperns samfunds afgørelse i de to folkeafstemninger er en afgørelse truffet af frie og suveræne folk. Mener formanden og måske andre, at den eneste frie afgørelse, det cypriotiske folk kan træffe i forbindelse med folkeafstemningen, er et "ja"? 
Claeys (NI ),
   Fru formand, i de kommende dage vil man flere steder verden over afholde mindehøjtideligheder i anledning af tyrkernes folkedrab på armenierne. Det drejer sig om et folkedrab, som kostede mere end 1 million mennesker livet. I perioden 1915-1918 ryddede den tyrkiske hær næsten alle armenske landsbyer i det tidligere Osmannerrige. Hundredtusindvis af borgere blev umiddelbart dræbt, eller de omkom senere under gruopvækkende omstændigheder under hungermarcher til Syrien. Det var det første folkedrab i det 20. århundrede.
Tyrkiet nægter imidlertid stadig at anerkende folkedrabet.
Det er en skamplet på et kandidatland. Det er betegnende for, hvordan den aktuelle tyrkiske regering ser på menneskerettighederne.
Jeg vil gerne erindre om den beslutning, Europa-Parlamentet vedtog i 1987, hvori det klart anføres, at Tyrkiet ikke kan gøre krav på medlemskab af EU, så længe landet ikke anerkender folkedrabet på armenierne. Fru formand, jeg beder Dem indtrængende bringe denne beslutning, som stadig er gældende, i erindring over for Kommissionen og Rådet. 
Enric Morera i Català (Verts/ALE ),
   I dag, den 19. april, fejrer vi i min hjemegn, den selvstyrende region Valencia, navnedagen for den hellige Vicent Ferrer, og netop i dag tiltræder jeg som medlem af Europa-Parlamentet for Den Valencianske Nationalistiske Blok. Jeg vil gerne benytte lejligheden til at påpege et alvorligt problem, som berører produktionen af appelsiner og andre citrusfrugter i Valencia.
EU har ikke vedtaget plantebeskyttelsesforanstaltninger, der kan forhindre eventuelle angreb fra skadedyr og sygdomme ved import af citrusfrugter fra tredjelande som Argentina og Brasilien. Denne særdeles alvorlige situation, der tidligere har medført indførsel af skadedyr som , kan i den nærmeste fremtid få alvorlige følger for dyrkningen af citrusfrugter i Valencia og i hele Europa, f.eks. indførsel i EU af skadedyret pv., som medfører citruscanker og sorte pletter på appelsinskindet.
EU må ikke frasige sig sit ansvar og bør straks indføre sikkerhedsregler for plantesundhed (for andre produkter, f.eks. i tekstilsektoren, vil det være nødvendigt med andre former for regler) med henblik på at forhindre indførsel af skadedyr og sygdomme i en sektor, der er så vigtig for den valencianske økonomi og følgelig den europæiske økonomi. 
Korakas (GUE/NGL ),
    Fru formand, nogle få uger efter mordet på Hamas-lederen, Sheik Yassin, myrdede Sharon-regeringen bevægelsens nye leder, Abdel Ratissi, hvorved den ikke blot tilkendegav, at den ikke ønsker, at videreføre fredsprocessen med henblik på oprettelsen af en uafhængig palæstinensisk stat, men også, at den ønsker at hælde benzin på bålet og forsætligt øge spændingerne i regionen.
EU har, hvilket klart fremgår af den holdning, det hidtil har indtaget, grundlæggende lagt sig op ad USA's linje, idet EU udelukkende har protesteret over disse mord og angreb fra israelsk side, samtidig med at vi - gennem hr. Solana - har tilkendegivet, at Israel er berettiget til at forsvare sig selv, og har taget Sharons politik om evakuering af Gaza-striben op til behandling. Der er således tale om at fremstille angriberen som offer.
Medlemmerne af Det Græske Kommunistparti fordømmer Sharon-regeringens forbrydelser og EU's hykleriske og eftergivende politik. Vi tilkendegiver vores aktive solidaritet med det palæstinensiske folk og opfordrer Europa-Parlamentet til at kræve, at EU indstiller salget af våben til Israel og suspenderer sin associeringsaftale med landet.
Fru formand, Europa-Parlamentet har igen i dag på Deres anmodning holdt et minuts tavshed i erindring om den unge italienter fra de paramilitære styrker, der blev henrettet i Irak, men det er aldrig sket for de mange tusinde ofre for invationen af Afghanistan, Irak og tidligere Jugoslavien. Eftersom medlemmerne af Europa-Parlamentets fra Det Græske Kommunistparti gentagne gange har anmodet Dem herom, bedes De oplyse, hvornår De har til hensigt at gøre det. 
Mastorakis (PSE ),
    Fru formand, jeg bad om ordet for at meddele Parlamentet, at de pakistanske myndigheder har givet besætningen på tilladelse til at vende tilbage til deres hjem i Grækenland og Filippinerne.
Flere måneders indsats fra den græske regerings side, som blev indledt af den daværende udenrigsminister, Georgos Papandreos og selvsagt er fortsat helt til i dag, de garantier, den græske regering har givet, Europa-Parlamentets reaktion i form af en beslutning om emnet og trojkaens og kommissær Chris Pattens indsats samt besøget i Pakistan, har nu endelig ført til det ønskede resultat.
Idet vi således kan konstatere, at EU's institutioner og medlemsstaterne kan opnå de ønskede resultater, når deres indsats samordnes korrekt, må vi takke dem, der har varetaget behandlingen af denne sag. 
Patakis (GUE/NGL ),
    Fru formand, jeg skal henlede Parlamentets opmærksomhed på og bede det gribe ind øjeblikkeligt i en yderst vigtig sag. Det drejer sig om de græske landmænds overlevelse, idet de befinder til på grænsen til en katastrofe.
Det forfærdeligt kolde vejr, der ramte Grækenland for nogle få måneder siden, forårsagede omfattende skader på landbrugsværdier (planter, jord osv.) i hele landet. De ramte landmænd har vanskeligt ved at overleve og vil gå fallit, hvis ikke der træffes specifikke foranstaltninger øjeblikkeligt.
Jeg beder Dem, fru formand, gribe ind for at fremskynde de tidskrævende EU-procedurer for godkendelse af kompensation og økonomisk støtte til græske landmænd, som man tidligere har gjort det for Frankrig, Italien og Malta, og derved forhindre, at landmændene går fallit, og give dem mulighed for at fortsætte deres produktion. 
Rousseaux (ELDR ),
    Alzheimer og andre neurodegenerative sygdomme rammer den europæiske befolkning hårdt. Ifølge de aktuelle beregninger er 5 % af de 50-60-årige, 8-10 % af de 60-70-årige og 10-20 % af de 70-80-årige ramt.
Disse sygdomme, som påvirker hjernen, befinder sig på tredjepladsen i den triste sygdomshitparade efter hjertekarsygdomme på førstepladsen og kræft på andenpladsen.
Alzheimer og beslægtede sygdomme rammer således millioner af europæiske borgere, som med tiden ikke længere er i stand til at klare sig selv, for ikke at nævne deres familier, som, når de tager hånd om de syge, er nødt til at reducere deres erhvervsarbejde betydeligt eller ligefrem ophøre med at arbejde.
Disse sygdomme har dramatiske menneskelige, økonomiske og sociale konsekvenser for vores samfund. Ud over den mentale lidelse, de fremkalder, er der stort set ingen specialiserede plejehjem, og dem, der er, er ofte for dyre for den syge eller dennes familie og er hverken omfattet af den sociale sikringsordning eller af sygesikringen. Det haster derfor med på alle fronter at udvikle en egentlig plan for organiseret bekæmpelse af denne svøbe, som angår os alle enten direkte eller indirekte.
Den økonomiske og sociale byrde af hjernelidelserne udgør 35 % af udgifterne til samtlige sygdomme i Europa, og der forventes en yderligere stigning inden for de næste 10-20 år. Denne konstatering skal føre til en omdefinering af, hvilke politikker der skal føres på forsknings-, undervisnings-, sundhedspleje-, forebyggelses- og socialsikringsområdet.
Eftersom en tredjedel af samtlige udgifter i forbindelse med sygdom kan tilskrives hjernelidelser, ville det kræve følgende foranstaltninger. Vi skal afsætte en betydelig del af finansieringen af den biologiske forskning til hjernen og hjernelidelser og især til Alzheimer. Det syvende rammeprogram, som netop er under forhandling, skal redigeres i henhold hertil. Vi skal afsætte en stor del af udgifterne til sundhedspleje (forebyggelse, diagnosticering og behandling) til disse sygdomme. Vi skal målrette de medicinske læseplaner proportionelt mod disse sygdomme. Etablere en social sikringsordning, som gør det muligt at støtte de syge, som er ramt af dette handicap, og deres familier materielt (plejehjem) og økonomisk. Og oprette et europæisk center for overvågning af hjernelidelser.
Det er en svøbe, som er så udbredt og dens indvirkning på vores samfund så stor, at det er op til de forskellige europæiske institutioner - Kommissionen, Europa-Parlamentet og Rådet - samt medlemsstaterne hver på deres område at træffe alle de foranstaltninger, som står i deres magt for at bekæmpe, kontrollere og forebygge disse neurodegenerative sygdomme som f.eks. Alzheimer og hjælpe dem, der lider af dem.

Kommissionens holdning afspejler det kompromis, der er indgået mellem Rådet og ordføreren med henblik på at skabe enighed under førstebehandlingen.
Kommissionen kan acceptere kompromisændringsforslag 60-94.
Kommissionen kan ikke acceptere ændringsforslag 1-59. 

Kommissionen kan acceptere følgende ændringsforslag: 5, 8, 12, 13, 15, 16, 24, 25, 39, 42, 43, 46, 50, 51, 63, 64, 67, 68, 69, 70, 71, 72, 74, 75, 78, 86, 100, 102, 103, 104, 110, 112, 114, 117, 124, 126, 127, 128, 133, 134, 135, 136, 137, 139, 145, 147, 149, 174, 191, 199 og 201.
Kommissionen kan acceptere følgende ændringsforslag med ændret ordlyd: 2, 3, 9, 11, 14, 18, 20, 26, 29, 34, 35, 37, 38, 53, 54, 55, 56, 57, 58, 60, 61, 66, 73, 79, 81, 87, 91, 92, 101, 105, 107, 108, 109, 118, 121, 140, 144, 146, 148, 150, 151, 156, 159, 162, 165, 168, 176, 179, 180, 184, 185, 186, 187, 192, 194, 197, 198 og 205.
Kommissionen kan acceptere følgende ændringsforslag delvist og med ændret ordlyd: 1, 6, 7, 23, 36, 40, 62, 65, 84, 95, 130, 131, 155, 164, 166, 167, 169, 172, 177, 188 og 195.
Kommissionen kan acceptere følgende ændringsforslag delvist: 17, 27, 59, 142 og 158.
Kommissionen kan ikke acceptere følgende ændringsforslag: 4, 10, 19, 21, 22, 28, 30, 31, 32, 33, 41, 44, 45, 47, 48, 49, 52, 76, 77, 80, 82, 83, 85, 88, 89, 90, 93, 94, 96, 97, 98, 99, 106, 111, 113, 115, 116, 119, 120, 122, 123, 125, 129, 132, 138, 141, 143, 152, 153, 154, 157, 160, 161, 163, 170, 171, 173, 175, 178, 181, 182, 183, 189, 190, 193, 196, 200, 202, 203, 204 og 206. 

Kommissionen kan acceptere følgende ændringsforslag: 1, 5, 10, 19, 23, 41, 59, 60, 62, 68, 71, 88, 90, 96, 104, 107, 108, 109, 111 og 112 (i alt 20).
Kommissionen kan acceptere følgende ændringsforslag delvist eller med ændret ordlyd: 2, 4, 6, 7, 8, 9, 13, 14, 17, 21, 24, 25, 27, 28, 29, 31, 33, 34, 37, 38, 39, 40, 42, 44, 45, 47, 61, 65, 67, 69, 72, 73, 76, 80, 84, 85, 87, 89, 92, 98, 99, 100, 103, 105 og 106 (i alt 45).
Kommissionen kan ikke acceptere følgende ændringsforslag: 3, 11, 12, 15, 16, 18, 20, 22, 26, 30, 32, 35, 36, 43, 46, 48, 49, 50, 51, 52, 53, 54, 55, 56, 57, 58, 63, 64, 66, 70, 74, 75, 77, 78, 79, 81, 82, 83, 86, 91, 93, 94, 95, 97, 101, 102 og 110 (i alt 47). 

Kommissionen kan acceptere følgende ændringsforslag: 1, 5, 6, 8, 9 (kun hvis æf. 12 også vedtages), 12, 16, 17, 18, 19, 20, 22, 24, 28, 29, 30, 32, 33, 34, 37, 39, 40, 41, 42, 44, 45, 50, 51, 52, 53, 54, 57, 58, 60, 61, 62, 63, 64, 66, 76, 77 og 78.
Kommissionen kan acceptere følgende ændringsforslag med ændret ordlyd: 2, 3, 4, 43, 74 og 75.
Kommissionen kan acceptere følgende ændringsforslag som en del af kompromispakken: 7, 15, 23 (med ændret ordlyd), 25, 36, 38, 46, 47, 48, 59 og 65.
Kommissionen kan ikke acceptere følgende ændringsforslag: 10, 11, 14, 21, 26, 27, 31, 35, 49, 55, 56, 67, 68, 69, 70, 71, 72 og 73. 

Kommissionen kan acceptere følgende ændringsforslag men ændret ordlyd: 5, 10, 13, 16, 23, 24, 25, 26 og 35.
Kommissionen kan acceptere følgende ændringsforslag principielt: 6, 7, 8, 9 og 73.
Kommissionen kan acceptere følgende ændringsforslag delvist: 17, 20, 47, 48, 59, 60, 63, 65, 66 og 69.
Kommissionen kan ikke acceptere følgende ændringsforslag: 1, 2, 3, 4, 11, 12, 14, 15, 18, 19, 21, 22, 27-34, 36-46, 42-46, 49-58, 61-62, 64, 67-68, 70-72 og 74-81.

Kommissionen kan acceptere kompromispakken bestående af ændringsforslagene i blok 1(ændringsforslag 11, 12 og 18-46).
Kommissionen kan ikke acceptere ændringsforslagene i blok 2 som helhed.
I blok 2 kan Kommissionen ikke acceptere ændringsforslag 2, 3, 5, 10, 11, 12, 13 og 18. Ændringsforslag 6 er principielt acceptabelt. Kommissionen kan ikke acceptere ændringsforslag 1, 7, 9, 15 og 16. Ændringsforslag 4, 8, 14 og 17 er delvist acceptable. 

Kommissionen kan acceptere følgende ændringsforslag: 4, 5, 11, 12, 13, 14, 21, 24, 31, 46, 47, 50, 51, 52, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 64, 78, 79, 80 og 81 - 26 ændringsforslag i alt.
Ændringsforslag 10, 16, 17, 20, 22, 23, 27, 28, 29, 35, 40, 42, 43, 44, 48 og 53 kan principielt og/eller delvist accepteres - 16 ændringsforslag i alt.
Kommissionen kan ikke acceptere følgende ændringsforslag: 1, 2, 3, 6, 7, 8, 9, 15, 18, 19, 25, 26, 30, 32, 33, 34, 36, 37, 38, 39, 41, 45, 49, 54, 55, 63, 65, 66, 67, 68, 69, 70, 71, 72, 73, 74, 75, 76, 77 og 82 - 40 ændringsforslag i alt. 
