
Seguro
Fru formand, i sidste måned vedtog Europa-Parlamentet et beslutningsforslag, der fordømte, at FLEC havde taget otte portugisere som gidsler. I går løslod FLEC et af disse portugisiske gidsler, og jeg vil gerne hilse dette positive skridt fra FLEC's side velkomment og appelere om, at yderligere syv positive skridt må følge, så de andre syv portugisiske gidsler også bliver givet fri.
Vi fordømmer gidseltagning som politisk middel, og det vil vi også gerne understrege nu. Vi ønsker, at De, fru formand, bliver vores talsmand i følgende initiativ. Eftersom det portugisiske gidsel, der netop er frigivet, helbredsmæssigt befinder sig i en ganske svækket tilstand, beder vi Dem om at rette henvendelse til FLEC, så denne tillader, at en international organisation, eksempelvis Røde Kors, straks får adgang til at vurdere sundhedstilstanden hos de andre syv portugisere, der endnu er gidsler i Cabinda-enklaven.

Formanden
Som De ved, hr. Seguro, har jeg grebet ind, og jeg følger sagen nøje. Jeg har tænkt mig at følge Deres råd.

Meddelelse fra formanden
Formanden
Med hensyn til valg af næstformanden, som skal finde sted i dag, skal jeg informere Dem om, at jeg fra De Europæiske Socialdemokraters Gruppe har modtaget fru Lalumières kandidatur.

Resultaterne af Det Europæiske Råds møde den 23.-24. marts i Stockholm og situationen i Mellemøsten
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er Rådets beretning og Kommissionens redegørelse om resultaterne af Det Europæiske Råds møde den 23.-24. marts 2001 i Stockholm og situationen i Mellemøsten.

Persson
Fru formand, kære medlemmer af Europa-Parlamentet, jeg skal fremlægge mit og formandskabets vurdering af topmødet i Stockholm. Mødet bestod af to dele, dels en opfølgning på Lissabon-processen og dels en diskussion om Unionens udenrigsanliggender. Der var endvidere en kortere diskussion om landbrugspolitikken. Først vil jeg kommentere Lissabon-processen.
Topmødet i Lissabon viste, at EU har fokus på at skabe en konkurrencedygtig, verdensførende og dynamisk økonomi med socialt sammenhold. På topmødet i Stockholm føjede vi fire forskellige områder til Lissabon-processen. Det første handler om den demografiske udvikling i Europa, der får stor betydning for den sociale dagsorden, der skal opstilles for Europa. Den demografiske udfordring vil efterhånden komme til at bestå af både bekymring over de offentlige budgetter og mangel på arbejdskraft. Det er en fælles udfordring for alle 15 medlemsstater. Det er nødvendigt med en stor indsats, ikke mindst på det sociale område. Dernæst kan vi også henvise til den sociale dagsorden, som det franske formandskab havde stor succes med at præsentere i Nice. De demografiske spørgsmål bliver altså føjet til Lissabon-processen.
Det andet nye område er bioteknologien. I Lissabon blev der lagt stor vægt på informationsteknologien. Det er fortsat vigtigt at bevare fokus på dette område, men vi skal også tilføje bioteknologien, hvis vi skal være et område og en del af verden, der fører an i den økonomiske udvikling. I så fald skal dette område også være et prioriteret spørgsmål for Unionen. Vi skal ikke vige udenom de vanskelige, moralske og etiske spørgsmål, der er forbundet med denne teknologi. De skal også besvares.
Det tredje nye område er en sammenkobling af den sociale udvikling, den økonomiske udvikling og den økologiske udvikling, det vil sige, at en holdbar social sammenhørighed og en vedvarende økonomiske vækst skal bygge på en økologisk afbalanceret samfundsudvikling.
Den fjerde tilføjelse er ansøgerlandenes fortsatte deltagelse i Lissabon-processen.
Disse fire elementer er altså nye, men Lissabon-processen er selvfølgelig netop en proces og en udvikling. Det er derfor vigtigt for os at indse, at vi ikke kan gennemføre hele den sociale dagsorden og den økonomiske liberalisering på én gang. Det skal ske gradvist. Kursen er afstukket, og den blev bekræftet på Det Europæiske Råds møde i Stockholm. Den gældende målsætning er fuld beskæftigelse og aktive velfærdsstater.
Hvad angår den økonomiske liberalisering, tog vi yderligere et skridt i den rigtige retning i Stockholm. Det blev ikke så langt et skridt, som formandskabet havde ønsket, men det var bestemt et skridt i den rigtige retning.
For det første er der oprettelsen af et indre europæisk marked for finansielle tjenester. ØKOFIN-Rådets møde i Stockholm gav et stort gennembrud på området for finansielle tjenester og risikokapital, og det blev senere bekræftet i forbindelse med Det Europæiske Råds møde.
Vi blev enige om at gå videre med direktivet om posttjenester. Vi blev også enige om at afvikle monopolerne og åbne for konkurrencen på gas- og elmarkederne. Vi fik ikke den ønskede fartplan, men det bliver gennemført, og vi understreger vores ønske om at bevæge os i den retning. Det Europæiske Råd havde en livlig debat om følgende emner: Hvis visse medlemsstater åbner for fri konkurrence på markederne for gas og el, er det i længden en uholdbar situation, at andre medlemsstater undlader at gøre det. Så havner man nemlig efterhånden i en situation, hvor visse virksomheder på monopolmarkederne skaber sig gevinster, som senere bruges til markedsoffensiver i andre lande, der har åbnet deres markeder. Det vil skabe spændinger i Unionen, som bliver vanskelige at håndtere. Derfor er det vigtigt at fortsætte liberaliseringen af gas- og elmarkederne, sådan som vi principielt har foreslået, men det skal også ske i henhold til fartplanen.
Spørgsmålet om det europæiske luftrum bliver genoptaget i Göteborg i juni. Vi har gjort fremskridt med denne diskussion, og også på dette område tror jeg på, at vi når til enighed om the single European sky, inden afslutningen på det svenske formandskab.
På det økonomiske område skal man også gennemføre direktiverne om det indre marked i den nationale lovgivning, og 98,5% af direktiverne skal være vedtaget inden 2002.
Vi vil også indlede en ny WTO-runde. Vi har fremhævet betydningen af at gøre al den aktivitet, der er forbundet med eEurope, mere sikker. I Stockholm sagde vi også, at vi vil gå videre med Galileo-projektet. Det er vigtigt. Der er stadig nogle ting, der skal klares, f.eks. med hensyn til finansieringen, men vi mener, at det er et samfundsnyttigt projekt, der skal gennemføres hurtigst muligt. Allerede i morgen vil vores transportministre diskutere sagen yderligere.
Vi besluttede også, at den konkurrenceforvridende statsstøtte, der findes på det indre marked, skal reduceres senest i 2003. Inden da skal der udarbejdes en resultattavle - et scoreboard - der skal være tilgængelig for alle.
Det var i hovedtræk indholdet af diskussionerne om økonomiske spørgsmål i Stockholm. Det er som sagt et skridt i den rigtige retning, men vi er endnu ikke fremme ved målet. Der er tale om en proces, der bevæger sig i en bestemt retning. Det er den side af Lissabon-processen, der handler om økonomi.
Den anden side af processen er den sociale dagsorden. Det nye Europa, der vokser frem, kan ikke bare baseres på en liberalisering af markederne. Der skal også findes udtryk for en politisk vilje til at fordele den voksende velstand i Europa på en retfærdig måde, så vores medborgere kan leve et rigt liv. Det svenske formandskab har i konklusionerne fra mødet i Stockholm bestræbt sig på at skabe balance mellem den økonomiske liberalisering og det sociale ansvar.
På det sociale område er der opstillet et nyt mål for beskæftigelsen. Det er meget vigtigt, at vi koncentrerer os om den del af den europæiske arbejdsstyrke, der er 55 år og ældre. I 2010 skal 50% af denne gruppe være i beskæftigelse sammenlignet med 38% i dag. Vi har et nyt delmål for den almene beskæftigelsesgrad i 2005: 67% for alle og 57% for kvinder.
I 2052 skal vi have en indikator for børneomsorgen for at bidrage til en social dagsorden, der gør det muligt for unge mænd og kvinder at kombinere ansvaret for en professionel karriere med ansvaret for familie og børn.
På ligestillingsområdet tilstræber vi at skabe ikke bare et socialt Europa, men også et moderne Europa. Diskriminerende lønforskelle skal bekæmpes. Derfor fremhæves indikatorer herpå, så disse forskelle synliggøres. Ligebehandlingsdirektivet skal vedtages og skærpes allerede i år, hvilket også er et resultat af topmødet i Stockholm.
For at skabe kvalitet i arbejdet - det vil sige, at mennesker skal kunne blive længere på arbejdspladserne uden at tvinges ud i førtidspension - skal arbejdspladserne udvikles, så de mennesker, der ikke er helt raske eller rørige, også finder deres plads i arbejdslivet. For at gå fra en situation med massearbejdsløshed i Europa til en udvikling, der giver mangel på arbejdskraft, samtidig med at man bevarer muligheden for fortsat økonomisk vækst, skal man udnytte de modne, ældre menneskers erfaringer. Arbejdspladserne skal også kvalitetsudvikles. Det er vigtigt at tænke på følgende: livslang læring, ligestilling mellem mænd og kvinder, behandlingen af alle, der er kommet til Europa i de seneste år - måske som flygtninge, det vil sige bekæmpelse af segregering og diskriminering også på arbejdspladserne.
I Göteborg vil vi vende tilbage med en første vurdering af de europæiske pensionssystemer. Er der noget, der bekymrer de almindelige lønmodtagere, tjenestemænd og arbejdstagere, så er det netop spørgsmålet om, hvorvidt man har en stabil indkomst som pensionist. Hvordan håndterer vi pensionssystemerne i Europa i en situation, hvor der bliver stadig færre i den aktive alder og stadig flere pensionister? Også dette bør inden for rammerne af den åbne koordinationsmetode være noget, som vi diskuterer sammen. Det vil vi vende tilbage til i Göteborg.
Sådan er den sociale dagsorden opbygget, og på denne måde udgør de to dele en helhed: på den ene side økonomisk liberalisering og på den anden side social ansvarlighed og solidaritet. Sammenlagt bliver det en politik, der skal gøre Europa til den mest konkurrencedygtige, dynamiske og socialt samhørige region i verden. Det er vores vision.
Det var disse punkter, der blev talt om vedrørende Lissabon-processen på topmødet. Ud over Lissabon-processen diskuterede vi også udenrigsanliggender. Det drejede sig primært om fire sager. For det første vores forhold til Rusland. Præsident Putin var inviteret med til mødet. Han mødte gruppen med de 15 stats- og regeringschefer i en direkte debat. Samtidig med, at præsident Putin mødte os, sad udenrigsminister Ivanov i møde med udenrigsministrene. Naturligvis gentog vi vores bekymring over udviklingen i Tjetjenien og andre fænomener i det russiske samfund, som vi finder uacceptable. Diskussionen handlede primært om den økonomiske udvikling i Rusland og mulighederne for et økonomisk samarbejde mellem Rusland og EU.
Der blev skabt visse konkrete resultater. For det første gav vi Rusland mulighed for at optage EIB-lån - ganske vist i begrænset omfang, men det er et gennembrud for miljøinstanserne.
For det andet skal vi give Rusland al mulig støtte i forberedelserne til deres WTO-medlemskab. WTO åbner det russiske marked for en retfærdig konkurrence og giver mulighed for at løse gamle handelskonflikter mellem EU's medlemslande og Rusland. Vi vil give Rusland al mulig støtte i denne proces.
For det tredje har vi sagt, at vi aktivt vil deltage i det kommende jubilæum i Sankt Petersborg i 2003. Det er en blændende smuk europæisk by, som atter arbejder på at genfinde sin gamle skønhed og sikkert også sin gamle stilling i et europæisk samarbejde. Der er et klart signal fra EU om, at det også er vores anliggende. Det blev diskuteret med præsident Putin. Jeg vil understrege, at diskussionerne primært handlede om økonomi, men vi gentog naturligvis vores bekymring over udviklingen i Tjetjenien.
Vi havde også besøg af præsident Trajkovski fra Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien. Han var primært indbudt af solidaritetsmæssige hensyn. Når stats- og regeringscheferne samledes var det naturligt set i lyset af den aktuelle krisesituation i Makedonien at møde ham og vise vores solidaritet og understrege betydningen af, at de forskellige befolkningsgrupper i Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien får en behandling, så de alle føler, at de har en plads i og ret til at deltage i samfundet. Vi understregede også betydningen af at undgå vold, samtidig med at udenrigsministrene kunne stille konkrete forslag på bistandsområdet. Det er en del af en Balkan-strategi. Her i april bliver stabiliseringsaftalen for Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien klar til underskrivning. Der vil blive fulgt op med en lignende aftale med Kroatien. Det viser, at EU spiller en rolle på Balkan, og at der også begynder at tegne sig en fremtid for de mennesker, der bor på Balkan. Præsident Trajkovskis besøg var et udtryk for vores engagement i Balkan.
Mine kolleger gav mig også til opgave at rejse til Koreahalvøen. Det sker, fordi vi vil udtrykke vores støtte til den igangværende forsonings- og afspændingsproces på Koreahalvøen. Der finder vi jo den sidste store tilbageværende konflikt fra den kolde krig og efterbyrden fra Anden Verdenskrig med umenneskelige lidelser for alle involverede parter og en meget stor risiko for et militært perspektiv. Hvis vi kan gøre noget for at fremskynde og støtte processen, er det naturligvis et fælles anliggende. Også på dette område kunne EU samles omkring vores fælles principper og fælles engagement og give mig til opgave sammen med Javier Solana og Chris Patten at rejse til Koreahalvøen i løbet af dette halvår for at forhandle direkte med de politiske ledere fra både Nord- og Sydkorea om processen, menneskerettigheder, afspænding og nedrustning.
Det fjerde udenrigspolitiske spørgsmål, der blev behandlet, var situationen i Mellemøsten, som jo konstant er nærværende i alle politisk engagerede europæeres hverdag. Mellemøsten er vores naboregion. Vi har et kæmpe ansvar for atter at få fredsprocessen i gang. Freden og sikkerheden er i denne forbindelse uadskillelige. Krig, konflikt og ødelæggelse er noget, som også rammer os. Uanset hvilket EU-land vi bor i, har vi alle et dybt personligt engagement i denne del af verden. EU's medlemslande har glimrende bilaterale relationer med regionen og ofte med begge parter i konflikten. Derimod har EU ikke hidtil spillet nogen stor rolle som initiativtager til løsning af konflikten eller til indførelse af forskellige foranstaltninger til håndtering af den smerte, som mennesker oplever i hverdagen i Mellemøsten.
I Stockholm bad vi Javier Solana om senest på topmødet i Göteborg - men gerne tidligere - at stille forslag om, hvordan EU kan fremme sin tilstedeværelse og forbedre sin indsats i området, samt hvordan EU kan medvirke til at få sat fredsprocessen i gang igen - selvfølgelig gerne i samarbejde med USA, men altid med udgangspunkt i, at det er konfliktens parter, der skal fremsætte et ønske om vores deltagelse. Det er ikke usandsynligt, at vi får en sådan henvendelse. Så skal EU også være parat til at tage sit ansvar. Det var altså de fire spørgsmål på den internationale dagsorden - en måde hvorpå man i praksis, men uden de store armbevægelser kan give udtryk for en fælles udenrigspolitik i Unionen.
Fru formand, vi diskuterede naturligvis også situationen i det europæiske landbrug. Vi udtrykte solidaritet med de berørte landmænd, vi udtrykte tillid over for de veterinære myndigheder og over for vores landbrugsministres evne til at håndtere situationen. Vi understregede betydningen af sikre fødevarer, og vi sagde, at EU's budget på dette område ikke ligger urokkeligt fast. I Stockholm mente vi ikke, at kredsen af stats- og regeringschefer var i stand til at tage en debat om landbrugspolitikken. Det tror vi, at vores landbrugsministre allerede har gjort. Man er også i færd med at forberede en revision af den fælles landbrugspolitik inden 2003. På den baggrund var der ingen grund til, at vi startede en stor debat, men vi ville udtrykke vores solidaritet med de berørte parter og naturligvis også anerkende, at landbrugsministrene, veterinærmyndighederne og Kommissionen gør en ekstraordinær indsats i denne forbindelse.
Endelig talte vi også om klimaforhandlingerne. Det er uacceptabelt, at nogen trækker sig ud af Kyoto-forhandlingerne.
Kyoto-forhandlingerne er vores instrument til håndtering af den forandring af de grundlæggende livsbetingelser, som netop klimaet repræsenterer. Vi kan ikke acceptere, at man specielt i USA udsender et sådant signal. Jeg har sammen med Kommissionens formand skrevet til den amerikanske præsident for at give udtryk for vores bekymring. Netop nu er den svenske miljøminister og kommissæren med ansvar for miljøspørgsmål i USA, og bagefter fortsætter de til Iran, Japan og Kina for at fortsætte forhandlingerne der. Vi har også al mulig grund til at fremhæve den redegørelse, som Det Europæiske Råd vedtog i Stockholm som et bilag til konklusionerne, så Kyoto-protokollen gøres gældende. Det er således denne proces, vi skal holde os til.
Det er i korthed, hvad topmødet i Stockholm handlede om. Det var et møde, som atter gjorde det til hverdag for EU. Vi vendte tilbage til spørgsmål, der berører mennesker i deres hverdag. Vi har haft en intensiv periode med mange interne beslutninger. Det franske formandskab havde held til at løse problemer med Unionens fremtidige beslutningstagning og ansvarstagning. Nu udvider vi atter perspektivet og retter blikket mod de ting, der berører mennesker direkte i deres hverdag. Der var ikke fremgang på alle områder, men der hersker ingen tvivl om, i hvilken retning EU bevæger sig. Sådan er det, når politik er bedst: Man går på kompromis, gør fremskridt og skaber resultater. Det er også den ambition, vi har haft med det svenske formandskab.
Jeg er også helt overbevist om, at Spanien som det næste formandsland vil gøre yderligere fremskridt. På den måde skaber vi den Union, vi har drømt om - en dynamisk og succesrig Union, som vi holder sammen socialt. Vi indser, at vi ikke overlever uden at tage hensyn til de økologiske betingelser.
(Bifald)

Prodi
Fru formand, hr. statsminister, mine damer og herrer, sidste gang, jeg talte her i Parlamentet, var i forbindelse med min redegørelse for Kommissionens første "forårsrapport" til Det Europæiske Råd. Som De husker, gør vi i vores rapport status over de fremskridt, Europa har gjort, når det gælder gennemførelsen af den økonomiske og sociale dagsorden, vi vedtog i Lissabon. Topmødet i Stockholm var det første topmøde, der specifikt tog sigte på en vurdering af disse fremskridt og på fastlæggelsen af prioriteterne for de kommende 12 måneder. Jeg vil gerne benytte mig af denne lejlighed til at takke statsminister Persson for hans faste, rolige og energiske måde at lede og tilrettelægge arbejdet i Stockholm på. Jeg var desuden meget glad for, at han gav os lejlighed til at møde præsident Putin og drøfte partnerskabet mellem EU og Rusland med ham. Dette møde var meget opmuntrende, og det bekræftede Ruslands strategiske rolle. Præsident Putin forsikrede os nemlig for, at Rusland og EU bygger på fælles værdier.
For vores vedkommende gjorde vi det klart, at vi ønsker at bidrage til Ruslands fulde integration i vores værdifællesskab. Vi ønsker at finde de mest velegnede samarbejdsinstrumenter, ikke bare på det økonomiske område og på miljø- og energiområdet, men også når det gælder sikkerhed, forsvar og beskyttelse af de demokratiske rettigheder. I den forbindelse vil jeg gerne sige, at selv om vi i går glædede os over, at Rusland bebudede endnu et reformprogram, kan vi ikke lægge skjul på vores bekymring over, at der samtidig er en tendens til en gradvis kontrol med fjernsynskanalerne fra regeringens side. Som statsminister Persson sagde, drejede drøftelserne sig først og fremmest om de økonomiske reformer i Rusland, men vi kom også ind på situationen i Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien. Det Europæiske Råd forsikrede som planlagt præsident Trajkovski for sin fulde støtte til Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedoniens territoriale integretitet, men samtidig bad Unionen præsident Trajkovski om at tage hensyn til kravene fra det albanske mindretal i landet. Det ville dog være forkert at lade den aktuelle krise i Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien gå ud over vores målsætning om at fremme dette lands integration i EU.
Den nært forestående undertegnelse af den første stabiliserings- og associseringsaftale med Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien er netop i tråd med denne tankegang. Jeg vil gerne understrege, at EU's troværdighed i høj grad er afhængig af vores evne til ikke blot at opstille politiske og strategiske målsætninger, men også til at gøre en hurtig og effektiv indsats i området. Samtidig skal vi arbejde på at skabe stabilitet i Balkanområdet på langt sigt, og det betyder, at vi skal bruge alle de instrumenter, vi har til rådighed, for gradvist at integrere hele området i EU. Milosevics fald er et vigtigt skridt i den retning, og flere års had og krig er nu slut.
Jeg vil gerne vende tilbage til drøftelserne om den økonomiske og sociale dagsorden i Det Europæiske Råd. Jeg er enig med statsminister Persson i, at der herskede en begrundet optimisme blandt stats- og regeringscheferne i Stockholm. På mødet i Lissabon for et år siden havde vi stadig en form for mindreværdskompleks over for den stærke amerikanske økonomi.
I dag har tingene ændret sig, og vi kan konstatere, at Europa står stærkt på tre punkter. For det første er vi begyndt at modernisere vores økonomi, for det andet har vi en social dagsorden, der tager sigte på at rekonstruere den europæiske socialmodel uden at ændre dens karakter, og for det tredje gør vi en seriøs indsats for at nå frem til en bæredygtig udvikling, hvor der også er taget højde for det miljømæssige aspekt.
Den holdning, som USA indtog for nylig i den forbindelse, er bekymrende. Vores bekymring kommer til udtryk i et brev, som statsminister Persson og jeg har underskrevet, og som er blevet sendt til præsident Bush. Europa skal under alle omstændigheder blive ved med at opføre sig på en konsekvent måde, og det er Europas pligt at gå foran på dette yderst vigtige område.
For en måned siden havde jeg her i Parlamentet lejlighed til at understrege problemet med arbejdsfordelingen og den sociale udstødelse. Det er således nødvendigt, at vi gør en større indsats for at modernisere den europæiske socialmodel inden for rammerne af den dagsorden, vi vedtog i Nice.
I den forbindelse vil jeg gerne endnu en gang understrege nødvendigheden af at vedtage nogle klarere strategier for at løse problemet med samfundets aldring. Kommissionen har netop gjort en indsats i den retning, idet den har bebudet offentliggørelsen af en meddelelse om pensionernes kvalitet og bæredygtighed set i lyset af de demografiske ændringer. Ud fra disse forudsætninger har Kommissionen opfordret Det Europæiske Råd til at få medlemsstaterne til at tage et initiativ på mindst seks nøgleområder, som det er nødvendigt at puste nyt liv i.
For det første skal vi stadig styrke kvalifikationerne og uddannelsen på IT-området. I onsdags vedtog Kommissionen i øvrigt handlingsplanen for e-learning, hvor der tages højde for specifikke foranstaltninger i forbindelse med undervisernes uddannelse og partnerskaber mellem læreanstalter, virksomheder og industrier.
For det andet er der Galileo-programmet. I Stockholm ridsede jeg situationen op for Det Europæiske Råd og fortalte bl.a. om den private sektors nye løfte om straks at stille en finansiering til rådighed på 200 millioner euro. Det betyder, at der ikke længere bør være nogen grund til tøven fra medlemsstaternes side. Stats- og regeringscheferne har således afgivet et klart og enstemmigt politisk løfte om en hurtig gennemførelse af dette projekt. Jeg vil også gerne benytte mig af denne lejlighed til at slå fast, at vi ikke længere må trække tiden ud, for et projekt, der er så strategisk vigtigt for alle europæiske borgere i de næste 20 år, må ikke forsinkes af diskussioner om uvæsentlige detaljer. Det, som stats- og premierministrene beslutter, bør gennemføres af ministrene for det pågældende område, som skal stå for den praktiske gennemførelse af projekterne.

For det tredje er der finansmarkederne. Kommissionen har længe været af den opfattelse, at det er nødvendigt med et integreret finansmarked på europæisk plan. Vi har brug for et lovsystem, der gør det muligt for os at holde trit med dette markeds hurtige udvikling. Derfor glæder det mig, at Rådet understregede denne sektors betydning og dens meget store muligheder for at skabe arbejdspladser og reducere omkostningerne.
Sådan som det anbefales, vil der blive nedsat et værdipapirudvalg, som Kommissionen er formand for. Dette organ kommer til at fungere som et forskriftsudvalg og skal bistå Kommissionen i dens beslutninger om, hvilke foranstaltninger der skal træffes for konkret at gennemføre de retsakter, som Rådet og Parlamentet vedtager i den fælles beslutningsprocedure. På denne måde kan vi alle sammen styrke vores indsats for at skabe et integreret værdipapirmarked, som er en af de væsentligste mangler ved det indre marked. Inden sommer vil Kommissionen derfor stille nogle vigtige forslag på dette område, og jeg vil gerne appellere til Parlamentet om at behandle disse forslag hurtigt. Det er efter min mening nødvendigt, at debatten om dette spørgsmål fortsætter inden for rammerne af den fælles beslutningsprocedure og en vedtagelse med kvalificeret flertal.
For det fjerde er der EF-patentet. På trods af de fremskridt, der er sket på dette område, har nogle medlemsstater givet udtryk for deres bekymring over flere aspekter, lige fra det sproglige aspekt til reduktionen af de nationale patentkontorers indtægter. Jeg må sige, at disse nationale holdninger tilsyneladende er i uoverensstemmelse med de erhvervsdrivendes interesser i medlemsstaterne, eftersom de beder os indtrængende om et enkelt og klart EF-patent til en konkurrencedygtig pris. Jeg håber ærligt talt, at vi finder en løsning på denne situation. Rådet og Parlamentet bør snarest vedtage nogle konkrete initiativer for at omsætte de løfter, der blev givet i Lissabon, til handling.
For det femte er der det fælles europæiske luftrum. Som bekendt er der i øjeblikket en lang række vigtige forslag, der ligger stille, mens vi venter på, at Spanien og Det Forenede Kongerige når frem til en bilateral aftale om Gibraltar. Naturligvis vil Kommissionen selv bidrage til en hurtig løsning på dette problem. De to medlemsstater har i øvrigt accepteret at genoptage forhandlingerne i den forbindelse.
For det sjette er der posttjenesterne. De skal dereguleres inden udgangen af 2001, og liberaliseringen af energimarkederne fortsætter på baggrund af de forslag, vi allerede har stillet, og som er yderst klare og præcise.
Hvad den demografiske udfordring angår, anerkendte Det Europæiske Råd vigtigheden af at sikre, at de offentlige finanser, de sociale ydelser, sundhedssektoren og pensionerne bliver bæredygtige på langt sigt. Bæredygtighedsproblematikken skal under alle omstændigheder tages op inden for rammerne af en mere generel europæisk strategi for den bæredygtige udvikling, som bliver et af hovedemnerne på topmødet i Göteborg i juni. Desuden vil Kommissionen fremover medtage den bæredygtige udvikling i sin årlige forårsrapport.
Fra det topmøde, der finder sted næste forår, vil Kommissionen nemlig - og dette er et meget vigtigt punkt - nøjes med at fremlægge en enkelt rapport for at gøre det forberedende arbejde mere gennemsigtigt og klart. På den måde kan vi endelig koncentrere os om de politiske aspekter i stedet for de tekniske detaljer, og vi gør det, der står på spil, mere forståeligt for befolkningen, hvilket er endnu vigtigere.
Mine damer og herrer, topmødet i Stockholm har givet os et glimrende grundlag for vores indsats i løbet af de næste 12 måneder. Som jeg allerede har sagt - og som jeg vil blive ved med at gentage - er den eneste måde, vi kan få befolkningens støtte til det europæiske projekt på, en effektiv indsats fra EU's side. Den bedste måde at miste denne støtte på er at øge antallet af løfter, der ikke bliver holdt. Vi skal sørge for, at der i EU bliver overensstemmelse mellem ord og handling. Der er ingen tvivl om, at det er nyttigt og nødvendigt at opstille målsætninger, nedsætte arbejdsgrupper, udarbejde indikatorer og strategiske visioner, men det er kendsgerningerne, der tæller, nemlig oprettelsen af arbejdspladser, udbredelsen af nye kvalifikationer, ansættelsen og uddannelsen af undervisere, de nationale parlamenters foranstaltninger for at reducere bureaukratiet og regeringernes og industriens indsats for at investere i menneskelige ressourcer.
Borgerne ønsker et EU, der holder sine løfter, og det vil Kommissionen fortsætte med på en energisk og yderst engageret måde, men det er vores alle sammens opgave, det vil sige alle institutionernes opgave - ikke mindst Europa-Parlamentets - og medlemsstaternes og arbejdsmarkedets parters opgave at sørge for, at vores ord bliver til handling efter mødet i Stockholm.
(Bifald)

Poettering
Fru formand, hr. formand for Det Europæiske Råd, hr. formand for Kommissionen, kære kolleger. Hr. formand for Det Europæiske Råd, vores gruppe hilser det velkomment, at De er her i dag. Når De også kommer til stede på plenarmødet efter topmødet i Göteborg, hvad vi naturligvis forventer, har De været her tre gange. Det er et godt signal. Jeg håber, de kommende formandskaber vil tage dette som et eksempel. Men glæd Dem ikke for tidligt, der vil også falde kritiske bemærkninger. Men jeg understreger endnu en gang, at vi er glade for, at De er her. Vi forstår også, at Deres tilstedeværelse i dag - efter tre måneder - for Dem personligt er første gang, De indgår i en dialog med alle grupper i Europa-Parlamentet, ligesom vi tidligere har gjort det med Deres udenrigsminister og også med hr. Danielsson.
Men også for Dem er det forhåbentlig en begyndelse i dag. De har stadigvæk en stor chance for i de resterende tre måneder at gennemføre det, som Sverige står for, nemlig gennemsigtighed. Vi er jo netop for øjeblikket i gang med at forhandle om aktindsigt i dokumenter. Jeg beder Dem om at gøre en aktiv indsats her og påtage Dem ledelsen i Rådet, så vi kan få et resultat, der kommer Parlamentet i møde, det vil sige, at Parlamentet kan være tilfreds med det resultat, der opnås sammen med Rådet. Jeg beder Dem om at gøre en indsats her.

Topmødet i Stockholm har - ligesom topmødet i Lissabon - brugt et meget ambitiøst ordvalg, som forekommer mig en smule overdrevent. Lidt mere beskedenhed ville være på sin plads. Man taler om Unionen som den mest konkurrencedygtige og dynamiske vidensbaserede økonomi i verden. Når man vælger så ambitiøse ord, bliver man naturligvis målt på sine gerninger. De har jo selv kritisk sagt, at De beklager, at man ikke har åbnet posttjenesterne og energimarkederne og ikke har fastsat et tidspunkt for denne åbning. Jeg vil ikke undlade at nævne, at dette skete, fordi et bestemt medlemsland, nemlig Frankrig, ikke ønskede nogen dato og blev støttet heri af Forbundsrepublikken Tyskland. Det er et negativt og blokerende partnerskab. Sådan forestiller vi os ikke det fransk-tyske partnerskab. Det skal ikke benyttes til at skabe forhindringer, men til at fremme udviklingen i Europa. Den opfordring videregiver jeg til den franske og tyske regering.
(Bifald)
Hr. formand for Det Europæiske Råd, De er jo ikke kendt som en person, der sætter fællesskabsmetoden særlig højt. De foretrækker tværtimod samarbejdet mellem regeringerne. Men det er netop, hvad vi opnår, når vi kun lægger vægt på samarbejdet mellem regeringerne og ikke på fællesskabsmetoden. Så kommer blokeringerne. I sidste ende er det de små lande, der er taberne, fordi de store lande i så fald dominerer Europa og ikke bringer det videre.
(Bifald)
Det glæder os meget, at vi er kommet videre i spørgsmålet om værdipapirmarkedet og de finansielle tjenesteydelser. Vi takker Dem også for Deres engagement, men vi siger helt klart - det gælder både Rådet og Kommissionen - at vi forventer, at Europa-Parlamentets lovgivningsmæssige kompetence respekteres, og at det på passende måde inddrages i de fremtidige lovgivningsmæssige beslutninger. Det insisterer vi på, og det siger jeg med adresse til både Rådet og Kommissionen.
En kritisk bemærkning til spørgsmålet om de udenrigspolitiske problemer, hr. formand for Det Europæiske Råd. I går besøgte Andrej Sakharovs enke, Jelena Bonner, vores gruppe. Da hun ankom til gruppen, modtog vi netop i samme øjeblik meddelelsen om, at den sidste frie fjernsynsstation i Rusland var overgået til statsligt regi. Det er fuldstændig uacceptabelt for os. Pressefrihed og frie medier er et af de grundlæggende elementer i demokratiet, ikke kun i EU, men også i Rusland. De udtalelser om Tjetjenien, som hr. Putin, Ruslands præsident - jeg hilser det velkomment, at De inviterede ham - fremkom med foran fjernsynskameraerne, var en hån ikke kun mod befolkningen i Tjetjenien, med mod menneskeheden i det hele taget. Vi havde gerne set, at De straks havde taget til genmæle mod ham foran de tilstedeværende medier.
(Bifald)
Vi ser med stor alvor på det, Rusland har indviklet sig i, for vi er enige med Dem i, at stabilitet i Europa i dette 21. århundrede kun er mulig, hvis vi på den ene side har et stærkt og handledygtigt EU og på den anden side et stabilt og forhåbentlig demokratisk Rusland. Rusland symboliseres jo ikke kun af denne smukke by - det giver jeg Dem ret i - St. Petersborg, men fremtidens Rusland er symboliseret ved, at der findes demokrati, pressefrihed og menneskerettigheder. Det skal vi sige meget klart til den russiske ledelse.
Jeg vil gerne komme ind på endnu et punkt, nemlig udviklingen i Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien. Jeg støtter kraftigt, at den højtstående repræsentant, Javier Solana, og Chris Patten, medlem af Europa-Kommissionen, men også den svenske udenrigsminister, Anna Lindh, som formand for Rådet prioriterer dette område højt i deres arbejde og åbenbart også alle arbejder godt sammen - trods alle de komplikationer, som dette medfører mellem institutionerne. Men det skal vi ikke beskæftige os med nu. Det er i det tidligere Jugoslavien, det skal vise sig, om vi er vores opgave voksen, nemlig om det vil lykkes os at bidrage til fred og stabilitet her. Hvis vi kommer til kort her, kan vi opgive ethvert krav om at spille en aktiv rolle i international politik. Vi skal prioritere dette højt i Europa og for øjeblikket specielt i det tidligere Jugoslavien.
Jeg kommer nu til mit sidste punkt. I Göteborg får De besøg af den amerikanske præsident, George W. Bush. Vores gruppe betragter sig som en nær ven af og partner med USA. Det har vi altid været. Netop derfor siger vi også til vores amerikanske venner, at vi ikke kan acceptere, at USA trækker sig ud af Kyoto-aftalen. Det kritiserer vi med al tydelighed. Vi accepterer, at USA kræver burden sharing i sikkerheds- og forsvarspolitikken og forlanger, at vi europæere gør noget mere. Men der eksisterer også en burden sharing inden for miljøbeskyttelsen. Man kan ikke overlade ansvaret til nogle lande, mens andre lægger ansvaret fra sig. Begrebet burden sharing gælder også i miljøpolitikken.
(Bifald)
Jeg vil gerne opfordre Dem til, at vi tydeligt hæver vores stemme. Vi repræsenterer Europa og vores værdier. Hvis De fortsat får succes - i Göteborg forhåbentlig endnu mere end i Stockholm - så er det vores fælles succes. Denne succes ønsker jeg både for Dem og for os.
(Bifald)

Barón Crespo
Fru formand, hr. formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, mine damer og herrer, jeg vil indlede med at takke formanden for Rådet for, at han for anden gang møder op i Parlamentet og fremsætter en klar og koncis redegørelse. Vi har konstateret, at han har et godt boldøje, for sportens Europa er også et Europa, som vi skal skabe i fællesskab. Jeg lykønsker ham med den aftale.
Jeg vil understrege, at der er kommet en ekstra dimension i vores forhold, nemlig at De har mulighed for at ajourføre forbindelserne mellem Parlamentet og Rådet. Vi er stadig på fællesaktsplan: Vi har en fælles beslutningsprocedure, og vi har en fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik, og vi håber at kunne blive enige med Dem om et afbalanceret forhold mellem Rådet og Parlamentet på lovgivningsområdet.
Hvad angår Deres beretning, mener vi, at det er positivt, at der fortsættes ad Lissabon-vejen. Det er en lang vej, og den skabes, mens man går, som digteren Antonio Machado sagde. For os er ligevægten mellem jobskabelse, konkurrenceevne og social samhørighed helt afgørende. De har tilføjet noget meget relevant: behovet for, at vi europæere tænker over vores grånende demografiske virkelighed, at vi gennemfører en indvandringspolitik, og at vi tænker på pensionerne. Det er efter min mening den ramme, som vi sammen skal arbejde inden for, og jeg vil især takke det svenske formandskab for, at det altid lægger vægt på social samhørighed, for jeg mener, at den er en grundlæggende værdi for europæerne.
Der er nogle uafklarede spørgsmål: Hvad angår bæredygtig udvikling, kan De regne med vores støtte. Hvad angår liberaliseringen af kapitalmarkedet, som vi finder nødvendig, har De støttet Lamfalussy-rapporten, og De har anvist en vej, der ikke giver Parlamentet mulighed for at udføre demokratisk kontrol af de bestemmelser, der udarbejdes. Bortset fra det, mener jeg, at vi er på rette vej.
Den Socialdemokratiske Gruppe mener, at liberaliseringen af tjenesteydelser, energi og gas ud over dens iboende værdi rejser et vigtigt spørgsmål, nemlig spørgsmålet om magtforholdene i samfundet og i økonomien. Vi skal tage hensyn til borgerne og til forpligtelsen til at levere forsyningspligtydelser. Vi ønsker ikke, at de offentlige monopoler erstattes af private monopoler. Vi kritiserer USA voldsomt, fordi præsident Bush ensidigt har afvist Kyoto-protokollen, men vi spørger aldrig os selv, hvorfor han har gjort det. Hvis De ser, hvordan den amerikanske valgkampagne er blevet finansieret, vil De forstå, hvorfor USA's præsident har givet efter for de store olieselskabers interesser: fordi han har modtaget massiv støtte fra dem. Det problem står vi også over for, nu hvor vi diskuterer statutten for de politiske partier. Det er det, der kaldes "soft money" og "hard money". Finansieringen bør have begrænsninger, og et grundlæggende princip for demokratiet er, at der ikke må være magtkoncentration. For os er det væsentligt, at der ikke er ubegrænsede økonomiske magtfaktorer.
Hvad angår vores forbindelser udadtil, er vi meget bekymrede, ikke kun fordi USA ensidigt har afvist Kyoto-protokollen, men også fordi vi kan konstatere, at USA i stigende grad får et ensidigt syn på spørgsmål, der berører det internationale samfund. Det sker med Mellemøsten og Balkan, og jeg mener, at det er vigtigt, at vi europæere i dette grundlæggende transatlantiske forhold gør vores partner opmærksom på, at vi ikke er enige i denne udvikling i de internationale forbindelser. Vi bør gøre det i begyndelsen af den amerikanske præsidentperiode for at opnå et ligevægtigt og positivt forhold.
Og tillad mig til sidst at tale om Europas fremtid. Det svenske formandskab har ansvaret for at organisere den demokratiske og gennemsigtige debat om Europas fremtid i overensstemmelse med god svensk tradition. De har indledt den virtuelle debat på webstedet, vi gjorde det en uge før, men vi er enige med Dem. Men en debat er mere end et websted. En seriøs og åben debat skal inddrage det civile samfund, de sociale og politiske kræfter, men vi skal også være bevidste om, hvordan vi ønsker at træffe beslutning om og organisere Europas fremtid. Og på det område er der et forslag, som Kommissionen og Parlamentet er enige om, og det er forslaget om at organisere debatten i tre faser med en arbejdsmetode, der tager udgangspunkt i møder og kulminerer i en kort og afgørende konference. Det svenske formandskab bør overveje, støtte og forbedre dette forslag på Det Europæiske Råds møde i Göteborg.

Haarder
På den liberale gruppes vegne vil jeg gerne takke det svenske formandskab for kompetent ledelse og en god start. Vi har store forventninger til de svenske mærkesager, og vi håber, at Sverige også vil gøre åbenhed til en mærkesag. På det punkt kan vi alle lære af Sverige. Vi skal have adgang til flere dokumenter, og det er helt uantageligt, at vi sidder her i Parlamentet, uden at vide hvad vores egne ministre siger og gør i Rådet, når de lovgiver. Det skal ændres.
Vi fryder os over at se den svenske udenrigsminister, som jo kommer fra et neutralt alliancefrit land, rejse rundt med sine nye rejsekammerater, udenrigskommissær Patten og NATO's tidligere generalsekretær Solana, og vi fryder os, når vi i dag hører den svenske statsminister tale for en fælles udenrigspolitik. Vi håber, at han også vil opdage værdien af at benytte de europæiske institutioner, altså fællesskabsmetoden, frem for den mellemstatslige, som han hidtil har været lidt for glad for.
I Makedonien håber vi inderligt, at det vil lykkes at sikre øget ligestilling for albanerne. Det er den eneste vej til fred. Men gid vi også kunne lære at være aktive, før ekstremister begynder at bruge vold, således at det bliver de moderate og ikke de voldelige, der får æren for resultaterne.
Angående udvidelsen, som også er en svensk prioritet, ser vi gerne et endnu større svensk engagement. Det er vigtigere end alt andet for fred, frihed og velfærd i Europa. Det er også på høje tid at forberede den helt nødvendige reform af landbrugspolitikken. Vi håber i den liberale gruppe, at De vil lytte til vores kollega, Karl Erik Olsson, som har foreslået Dem at afholde en rundbordskonference med de nye lande angående den fremtidige landbrugspolitik. Det er på høje tid at tage fat. Vi ønsker Dem held og lykke, hr. Persson, og med hensyn til Lissabon-processen vil min liberale kollega senere tage ordet og kommentere, hvad De har sagt.

Jonckheer
Fru formand, mine damer og herrer, jeg mener, at der er positive elementer i redegørelserne fra Rådets og Kommissionens formand, navnlig med hensyn til hr. Perssons skarpe udtalelser om USA's holdning til Kyoto-aftalen og hr. Prodis påmindelse om det, der virkelig står på spil i Lissabon-processen, nemlig en strategi, der er integreret økonomisk, socialt og miljømæssigt.
Når det er sagt, vil jeg også nævne, at for en gangs skyld ser vi her i Parlamentet en fælles beslutning, der bakkes op socialdemokrater, De Grønne og Den Europæiske Venstrefløjs Fællesgruppe.
Denne beslutning er et klart politisk signal til både til Rådet og Kommissionen. Den baserer sig på et faktum, hr. Persson og hr. Prodi. Den europæiske økonomi er godt nok konkurrencedygtig, men den er hverken bæredygtig eller tilstrækkelig solidarisk i øjeblikket. Dette er ikke blot en erklæring. Adskillige advarselslamper blinker både inden for bæredygtig udvikling, transport, energi - for ikke at tale om den fælles landbrugspolitik - eller på det sociale område, hvor størstedelen af de nye arbejdspladser, der skabes, er usikre, og hvor lønmodtagernes andel i overskuddet er utilstrækkeligt. I denne forbindelse kan man blot læse den seneste rapport fra Det Europæiske Miljøagentur.
Med hensyn til udviklingen må vi altså ændre kurs. Udviklingen skal gøres mere bæredygtig og solidarisk. Dette er den egentlige udfordring i den 21. århundrede, og i denne forbindelse vil jeg stille nogle forslag. Hr. Bolkenstein, hvad sker der med hensyn til beskatningen af virksomheder og Primarolo-grupppen? Der bør være rammer for konkurrencen, hr. Persson. Der skal være forpligtelser for den offentlige service. Hr. Solbes, store offentlige investeringer er nødvendige for at nå målsætningerne fra Lissabon, navnlig med hensyn til uddannelse, men også med hensyn til f.eks. transport og fornuftig anvendelse af energi. Fru Diamantopoulou, hvis arbejdsmarkedets dialog om tidsbegrænset arbejde mislykkes, er det Kommissionens ansvar at stille lovforslag, der gør det muligt for borgerne at føre et værdigt liv i kraft af deres arbejde. Jeg hørte en kvinde - en kvindelig medarbejder fra Danone - opfordre til solidaritet med ordene "man bør boykotte Danones produkter". Jeg mener, det ville være mere fornuftigt, hvis EU gennem lovgivning påtvinger virksomhederne sociale og økologiske forpligtelser. Det afhænger vores fremtid også af.

Wurtz
Fru formand, hr. formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, andre medlemmer af min gruppe vil komme med indlæg om forskellige emner fra Det Europæiske Råds møde i Stockholm. Jeg for mit vedkommende vil holde mig til et enkelt punkt, der i princippet burde være i centrum på topmødet, nemlig beskæftigelsen.
Blækket var ikke engang tørt i EU's sluterklæring, hvori De stadfæstede vigtigheden af fuld beskæftigelse og glædede Dem over de initiativer, der er truffet for at fremme virksomhedernes sociale ansvar, før man offentliggjorde nedlæggelsen af 1.780 arbejdspladser i koncernen Danone i Europa og lukningen af alle Marks & Spencer-butikker uden for Storbritannien. Disse to tilfælde er de seneste eksempler på shareholder value og illustrerer efter Michelin, Ericsson, Nokia, Telefonica og mange andre en praksis, der ikke længere er acceptabel.
Jeg spørger Dem nu, hr. rådsformand, hvad De vil stille op over for de virksomhedsledere, der på brutal vis fejer Deres intentioner til side? Til juni vil Kommissionen, som De skriver i konklusionerne fra topmødet i Stockholm, fremlægge en grønbog om det sociale ansvar og opfordre til en bred meningsudveksling med det formål at fremme nye initiativer på dette område. Udmærket. Vil De i lyset af disse nye fakta præcisere Kommissionens mandat? Og skal vi i Parlament se til med gevær ved fod?
Jeg foreslår, at vi f.eks. inden for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender opretter en ny stående instans - som vi kan kalde underudvalget, eftersom det er vores jargon - der skal have til opgave at overvåge de store europæiske koncerners strategier, et underudvalg, hvor fagforeningerne, virksomhedsudvalgene, forbrugerorganisationerne og de folkevalgte kan komme med deres bidrag.
Vi vil således på vores niveau kunne være med til at udarbejde et seriøst overvågningsværktøj og give de foreløbige mål for beskæftigelse, som Det Europæiske Råd i Stockholm lige har fastsat, et konkret indhold. De første lønmodtagere, der skal høres, er fundet. Det er de ansatte i den franske landbrugsfødevarekoncern, som jeg nævnte, og hvis aktionærer netop har kunnet konstatere, at deres aktier er steget med 17%, og de ansatte i den britiske kæde, hvis aktier i øjeblikket er rødglødende på børsen i London.
Når vi angriber de store koncerners hellige ret til at afskedige folk efter forgodtbefindende, forsvarer vi når alt kommer til alt blot et ægte europæisk projekt og et Parlament, der er tættere på borgeren.

Collins
Fru formand, topmødet i Stockholm var just ikke den største diplomatiske præstation, når det gælder EU's udvikling, men det arbejde, der blev gjort ved Stockholm-topmødet, afspejler helt bestemt det, der sker i EU lige nu. EU-lederne udviste solidaritet, når det gælder det mund- og klovsygeproblem, der p.t. truer den europæiske landbrugssektor. De europæiske ledere agerede som en styrke for fred på Balkan ved at tilbyde betimelig støtte til den makedonske regering, og der var en fuld politisk og økonomisk dialog med Ruslands præsident Putin.
Der blev da også gjort nogle fremskridt med at nå de mål, der blev sat i Lissabon sidste år, om at gøre EU til den mest konkurrencedygtige og dynamiske vidensbaserede økonomi i verden inden 2010. EU-medlemsstaterne er fuldt ud engagerede i at nå målet om fuld beskæftigelse, og vi ser også fuldførelsen af dette mål som en væsentlig måde til at imødegå den udfordring, at der bliver stadig flere ældre i EU.
Målet for erhvervsfrekvensen i EU, der skal nås inden 2010, betyder, at der skal gøres et støt fremskridt i perioden, hvis disse mål skal nås. En øget erhvervsfrekvens kræver en aktiv gennemførelse af beskæftigelsespolitikkerne som fastsat i de europæiske retningslinjer for beskæftigelsen.
Vi ønsker ikke at skabe et todelt EU - et EU for de rige og et EU for de fattige. Vi ønsker at sikre, at alle borgere i Unionen får mulighed for at blive fuldt ud integrerede på arbejdspladserne, og her må vi sørge for en intensivering af de almene og de erhvervsfaglige uddannelser for dem uden kompetencer, og vi må skabe omskolingsmuligheder for den eksisterende arbejdsstyrke.
Der er helt bestemt blevet gjort store fremskridt i de sidste 12 måneder med hensyn til uddannelse af den europæiske arbejdsstyrke i de muligheder, der ligger åbne for os alle med internettet og den deraf følgende e-handel. Det Europæiske Råd beskæftigede sig med den demografiske udfordring med en stadig ældre befolkning, hvoraf de erhvervsaktive udgør en stadig mindre andel. Spørgsmålet om, hvordan Unionen på bedste vis kan tage sig af fremtidige offentlige og private pensionsordninger er en alvorlig sag, som alle EU-medlemsstater bør prioritere.
Man nåede ikke til enighed om, hvordan man bedst kunne liberalisere gas- og elektricietssektorerne i Europa. Strukturen er der imidlertid allerede til at tage sig af disse udestående problemer på basis af samarbejde mellem Unionens medlemsstater. Hvad dette sidste punkt angår, må enhver yderligere liberalisering af posttjenesterne i Europa være fair og afbalanceret, for posttjenesterne udøver en vigtig økonomisk funktion i byer og landsbyer i Unionens landdistrikter. Jeg vil helt bestemt ikke støtte en struktur, hvorved posttjenesterne liberaliseres i Europa, og dette kun fører til, at deres kvalitet bliver forringet inden for Unionens område.
Jeg vil bestemt heller ikke støtte en situation, hvor posttjenesterne bliver omhyggeligt udvalgt af private operatører, der kun servicerer nogle få væsentlige lukrative byområder, der vil nyde gavn af sådanne reformprogrammer på bekostning af landdistrikterne.
Endelig var en af præstationerne ved Rådets møde i Stockholm, at man nåede til enighed om en hurtig udvikling af en fælles tilgang til regulering af de finansielle tjenester i Unionen. Gennemførelsen af denne plan er blevet forsinket, hvilket tidligere har forhindret Europa i at udnytte fordelene ved det indre marked til fulde.

Bonde
Fru formand. Det svenske formandskab startede flot, men skriver sig nu ind i historien med svenske navne under mere fortrolighed og mindre demokrati. Lamfallussy-rapporten overlader lovgivningsmagt for folkevalgte i åbne forsamlinger til embedsmænd i lukkede komitéer. Sverige har åbenhed som mærkesag og en åbenhedskultur, som vi alle kan lære af, men i forhandlingerne om åbenhed har Sverige nu, i stedet for mere åbenhed, akcepteret et nyt internt regelsæt om mere fortrolighed.
Den 19. marts besluttede Rådet tilmed, at fremtidige lempelser i fortrolighedsreglerne skal vedtages med kvalificeret flertal, og ikke som i dag med simpelt flertal. Dermed vil der aldrig kunne lempes i reglerne, så længe Spanien, Frankrig og Tyskland ikke ønsker det. Det er de tre lande, der er skurkene i forhandlingerne om åbenhed. Det bør offentligheden i landene vide. Hvordan kan en tysk, grøn udenrigsminister tage ansvar for lukkethed? Rådets nye regler om fortrolighed er klart ulovlige. Rådet kan ikke selv ændre traktatens bestemmelser for simpelt til kvalificeret flertal. De nye regler griber direkte ind i Amsterdam-traktatens løfteparagraf om nye åbenhedsregler. Alligevel har det svenske formandskab ikke forelagt reglerne for Europa-Parlamentet. Vi må appellere til vores kolleger fra Spanien, Frankrig og Tyskland om nu at slå et slag for åbenheden. De tre lande har bragt det svenske formandskab i en så udmyg situation, at de må svigte deres egne mærkesager om åbenhed og levere lukkethed i stedet.
Vi har stadig et EU, hvor hverken Ombudsmand, Revisionsret eller Budgetkontroludvalg kan få alle bilag til gennemsyn. Vi trænger i den grad til de gode svenske regler om aktindsigt og meddelerfrihed.

Dupuis
Fru formand, hr. formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, kære kolleger, kommissionsformand Prodi gav udtryk for sin bekymring over pressens og massemediernes situation i Rusland. Efter min mening græder kommissionsformanden over spildt mælk. Han græder over noget, der er konsekvensen af en politik, som han selv har været med til at skabe. Denne EU-politik over for Rusland er en tolerancepolitik fra "det tolerante hus", hr. formand. Det, som vi ser med massemedierne i dag, kan vi allerede se i Centralasien i de tidligere sovjetiske lande, hvor præsident Putin er ved at genindføre en postkolonial politik. Det er et område, som ikke har nogen strategisk vigtighed for Europa eller EU, ligesom Kaukasusområdet heller ikke har det.
Jeg vil gerne takke gruppeformand Poettering, som gav udtryk for PPE-DE-Gruppens bekymring. Jeg vil dog gerne opfordre hr. Poettering til at tale med vores kollega Oostlander, som har udarbejdet en betænkning, der i høj grad gik i retning af den politik, som Kommissionen foreslår, nemlig en politik, der bygger fuldstændigt på, at Unionen først og fremmest skal sikre Ruslands olie- og gasforsyninger, mens opbygningen og styrkelsen af retsstaten i Rusland kommer i anden række.
Hr. kommissionsformand, her i Parlamentet bad jeg i går for 117. gang - sammen med hr. Posselt - kommissær Nielson om endelig at føre en politik for Tjetjenien, en politik, som i det mindste skal være humanitær, hr. formand. Vi har i flere måneder - eller rettere sagt i halvandet år - bedt kommissær Nielson om at rejse til Tjetjenien. Alt, hvad vi beder ham om, er at rejse til Tjetjenien. Kommissær Nielson fortæller os hele tiden, at situationen ikke gør dette muligt. Eftersom han er bekymret over dette, bad jeg ham i går om at rejse til Georgien og Aserbajdsjan for i det mindste at åbne nogle hospitaler i disse områder - som ikke er under Ruslands direkte indflydelse - sådan som den tjetjenske sundhedsminister Umarkambjev beder os om, så tjetjenerne får deres eget sundhedsvæsen i stedet for at skulle betale tusindvis af dollars for at blive indlagt på et hospital i Baku. Kommissær Nielson svarede ikke på dette spørgsmål. Hr. kommissionsformand, jeg er virkelig træt af denne situation, og jeg beder Dem formelt om at fratage kommissær Nielson det ansvarsområde, der hedder humanitær støtte. Kommissær Nielson er en bureaukrat, hr. formand. Hans rejsekalender er allerede fastlagt for de næste 4-5 år, og han rejser lidt rundt for at sikre gennemførelsen af Kommissionens udviklingssamarbejdspolitik, men han er slet ikke engageret i de sande humanitære problemer. Jeg beder Dem ikke om at smide ham ud af Kommissionen, men blot om at fratage ham denne portefølje og give den til en, som har dette engagement, og som endelig er i stand til at tage Tjetjenien-spørgsmålet op.
Det, der sker i Tjetjenien i dag, er skandaløst. Det adskiller sig overhovedet ikke fra det, der skete i Bosnien og i Kosovo, og som Parlamentet og EU endelig gjorde oprør imod efter flere år. Hr. rådsformand, hr. Persson, vi skal investere på det politiske plan. Jeg ville gerne have, at vi gik bort fra den ydmygende praksis, vi bruger over for medlemmerne af præsident Masjkadovs regering. Det kan ikke være rigtigt, at en minister fra Masjkadov-regeringen skal ansøge om visum måned efter måned. Det kan ikke være rigtigt, at EU ikke er i stand til at give opholdstilladelse på ubestemt tid til dem, vi skal besøge fremover og overbevise om, at de skal forhandle med russerne. De er fremtidens dialogpartnere, og vi kan ikke finde på andet end at behandle dem på en ydmygende måde. Og alt dette finder sted, mens USA's udenrigsministerium - sådan som det gjorde i sidste uge - får besøg af Akhmadov, den tjetjenske regerings udenrigsminister. Territorial integritet er ikke et teoretisk begreb, men et praktisk begreb, hvor integriteten betyder, at hele territoriet skal sikres, og at alt ikke er tilladt.

Raschhofer
Fru formand, kære kolleger, Rådet har sat sig det ambitiøse mål at opnå fuld beskæftigelse i Europa inden 2010. Ganske vist bør Rådet så også gøre sig klart, at skabelsen af arbejdspladser er betinget af, at der konsekvent gennemføres økonomiske reformer. Det, der blev påbegyndt i Lissabon og proklameret i Nice, er ikke blevet videreført i Stockholm. I Stockholm vandt de, der vil bremse udviklingen. I den forbindelse er det skuffende, at der ikke blev opnået enighed om fællesskabspatentet. Det er en alvorlig bremseklods for det europæiske erhvervsliv, at der ikke findes et europæisk patent. Det er jeg blevet bestyrket i i talrige samtaler med amerikanske forskergrupper.
Hvis man ønsker et Europa, hvor privat ejendomsret, risikovillighed og iværksætterånd skal fremmes, skal man foretage disse for længst nødvendige skridt til en liberalisering. Konkurrenceforvridende støtteordninger skal så vidt muligt forhindres. Der skal endelig gennemføres et indre marked for tjenesteydelser.

Carlsson, Gunilla
Fru formand, det er dejligt atter at kunne byde statsministeren velkommen og se, at han har taget flere af de svenske ministre med. I de svenske medier har statsministeren konkluderet, at Det Europæiske Råds møde i Stockholm var et europæisk topmøde, når det er bedst. Når man tænker på det magre resultat, vil jeg nødig tænke på, hvordan et mislykket topmøde ser ud.
For os, der læser aviserne og konklusionerne, er det usikkert, om der skete andet, end at Putin besøgte topmødet. Det endelige dokument på 15 sider beskriver i hovedtræk, hvad man agter at beslutte ved en senere lejlighed.
Man bestemte helt sikkert at konkurrere om, hvilket land, der har flest børn i vuggestuer og børnehaver, og man blev ligeledes enige om, at Kommissionen skal fuldføre de projekter, den allerede har påbegyndt. Mest tydeligt er imidlertid, hvad man ikke opnåede. Man fik ikke fastsat en konkret dato for en liberalisering af el- og gasmarkederne i EU. Det svenske formandskab har fuldstændig opgivet spørgsmålet om en liberalisering af postvæsenet, og det blev som bekendt ikke til noget med EU-patenterne. Man brugte længere tid på at spille fodbold end på at diskutere det spørgsmål, der i øjeblikket ligger europæerne mest på sinde, nemlig landbrugskrisen.
Jeg mener, at Rådet bør vurdere og kontrollere, hvilken rolle disse topmøder skal have. Skal de spille en vigtig institutionel rolle og kunne træffe afgørelser i vigtige spørgsmål, som andre råd ikke har kunnet løse, eller skal de udvikles til et halløj med stadigt mere vage og afdæmpede konklusioner?
Det er betænkeligt, at Lissabon-processen, der fik en god start for et år siden, nu svækkes. Det kommende spanske formandskab har en vigtig opgave med at sørge for, at konklusionerne fra Lissabon får en konkret betydning og ikke blot bliver ord på papiret. Situationen er netop sådan, som Rådets formand har konkluderet. Arbejdet skrider ikke tilstrækkeligt hurtigt frem til, at man kan opretholde forandringstempoet.
Når man lytter til hr. Barón Crespo, forstår man, at socialdemokraterne i Europa ikke har det specielt let netop nu. Når økonomien i Europa afmattes, er der ingen grund til at standse reformen. I stedet burde man udvise mere handlingskraft for at fremme konkurrenceevnen og øge velstanden.
Jeg har to spørgsmål til Rådets formand. I et punkt i konklusionerne behandles de kommende WTO-forhandlinger, og jeg er enig i det, der bliver fremført. Jeg vil derfor gentage det spørgsmål, som sidste gang blev affærdiget som værende alt for nationalt, og som handler om Tobin-skatten. Har formandskabet nogen mening om Tobin-skatten, eller skal vi tolke de svenske ministres ublu omgang med Attac-bevægelsen som om, at man går ind for en international skat på valutatransaktioner?
Mit andet spørgsmål handler om udvidelsen. Det siges, at udvidelsesforhandlingerne skrider fremad, og at de er en af formandskabets vigtigste prioriteringer. Bliver målsætningerne opfyldt? Hvad menes der konkret med et "politisk gennembrud" i forhandlingerne?
Kan formandskabet på topmødet i Göteborg fremlægge EU's standpunkt om de resterende følsomme og vanskelige områder, så man kan afslutte forhandlingerne med de mest fremgangsrige ansøgerlande i løbet af 2001?

Randzio-Plath
Fru formand, hr. formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, det opløftende vårbrud på topmødet i Stockholm skal set fra Parlamentets synsvinkel hilses velkomment. Én ting står klart, nemlig at forårstopmødet vil blive normal praksis i fremtiden, hvis vi ikke skal nøjes med at satse på et fremtidsorienteret, vidensbaseret samfund, men også føre det ud i livet. Vi har behov for en ambitiøs strategi for de ændringer, der blev besluttet i Lissabon. Vi skal effektivisere dem og gøre dem dynamiske. Det har Stockholm ydet endnu et bidrag til. Det er også nødvendigt, når vi ser på rystelserne i de internationale konjunkturer, de skygger, der hviler over den europæiske økonomiske udvikling, og kursfaldene på børserne.
Vi skal ikke undervurdere resultaterne i 2000 med den kraftige vækst, de sunde finanser, de lave inflationsrater og renter og de 2,5 millioner nye arbejdspladser. Disse resultater taler for, at vi viderefører processen med den åbne koordination og integration af økonomisk politik, beskæftigelsespolitik og socialpolitik. Det skal vi fastholde, for ellers vil der ikke ske yderligere fremskridt. Vi skal også nedfælde dette i de overordnede retningslinjer for de økonomiske politikker for 2001. Her skal vi fortsat kunne høste frugterne, selv om Europa stadigvæk har svaghedstegn, der skal overvindes, såsom for lav og ustabil vækst, en arbejdsløshed, der ikke er acceptabel, og udstødelse af alt for mange mennesker.
Det var rigtigt, at det europæiske topmøde satsede på økonomiske reformer, velfungerende markeder og regulering på de områder, hvor kvalitative kriterier er nødvendige af hensyn til menneskene. Derfor glæder det os, at topmødet ikke kun var et liberaliserings- og dereguleringstopmøde, men at der samtidig også blev satset på regulering på europæisk plan, hvor denne er nødvendig af hensyn til udbuddet af universelle tjenesteydelser, en retfærdig fordeling og forbrugerbeskyttelse.
Også fremme af erhvervsinitiativer med særligt fokus på små og mellemstore virksomheder og den for disse uundværlige risikokapital og startfinansiering står først ved sin begyndelse. Det var rigtigt, at man på EU-topmødet tog behørigt hensyn til, at forskning, innovation og nye teknologier er vigtige for at skabe arbejdspladser og velstand. I den forbindelse skal det siges klart og tydeligt, at man ved analysen og anvendelsen af de offentlige finanser og deres kvalitet - herunder også kvaliteten af den offentlige støtte - i højere grad skal undersøge, hvilken virkning de har for beskæftigelsen.
Efter min mening skal der også investeres endnu mere i mennesker og i et bedre arbejdsmiljø. En yderligere omlægning fra passiv til aktiv beskæftigelsespolitik ud over de hidtidige mål for den europæiske beskæftigelsespolitik står fortsat på dagsordenen.
Hr. rådsformand, rådsformandskabet har lovet mere demokrati og gennemsigtighed i den økonomiske politik. Men hvor finder vi dette i forbindelse med den finansielle handlingsplan og reguleringen af værdipapirmarkederne? Europa-Parlamentet ønsker - ligesom De - fleksibilitet og højere tempo i lovgivningsarbejdet og hilser Lamfalussy-rapporten velkommen. Men vi insisterer på fuld gennemsigtighed og også på, at symmetrien mellem institutionerne respekteres i den fælles beslutningsprocedure. De rettigheder, som Rådet nu har, ønsker vi også i Europa-Parlamentet. Her beder vi om Deres hjælp og også om Deres, hr. kommissionsformand, så dette bliver muligt.
Endnu en ting. Vi ønsker også mere demokrati og et ægte partnerskab ved vedtagelsen af de overordnede retningslinjer for de økonomiske politikker. Her kan Kommissionen og også Rådet være til stor hjælp. Det opfordrer jeg Dem hermed til.

Gasòliba i Böhm
Hr. formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, mine damer og herrer, som min gruppefælle, hr. Haarder, sagde i sit indlæg, vil jeg koncentrere mig om opfølgningen på Det Europæiske Råd i Lissabon. På det område er vores gruppe kritisk, fordi den mener, at resultaterne er magre.
I Lissabon blev man enige om en økonomisk liberaliseringsproces, en strukturreformproces, en konsolidering af det europæiske indre marked og en udvikling mod et indre marked for tjenesteydelser med ambitionen om at gøre den europæiske økonomi til verdens mest konkurrencedygtige i 2010, naturligvis uden at give afkald på dens sociale dimension eller det velfærdsniveau, som karakteriserer samfundene i Unionen.
På dette Europæiske Råd har vi imidlertid måttet konstatere, at medlemsstaternes egne interesser har blokeret for nødvendige liberaliseringsprocesser. Andre har på grund af interne stridigheder, som den svenske statsminister og formand for Rådet sagde, ikke kunnet opnå den nødvendige enighed om et fælles europæisk luftrum, og således har de gode intentioner fra Lissabon ikke kunnet føres ud i livet. Derfor er vores vurdering kritisk, og derfor mener vi, at resultaterne har være magre.

Maes
Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, hvis Europa vil betyde mere i verden, skal der være mere Europa, men Europa skal også være mere demokratisk og gennemsigtigt. Det har mange kolleger sagt. Jeg siger også til Dem, at medlemsstaternes Europa ikke er europæisk nok. Bag ved dette skjuler sig også stadig regionernes Europa. De taler f.eks. om mangel på arbejdskraft, men der er regioner i Europa med en arbejdsløshed på 6% eller endog 16% og 20%. Her svigter Europa og også medlemsstaterne. Samtidig er der brug for mere Europa til at omsætte Unionens økonomiske vægt til politisk indflydelse til fordel for stabilitet og fred. Der er her talt om Makedonien. Det er nødvendigt, at alle ved, at andenrangsborgere altid fører til vanskeligheder.
Jeg vil til sidst sige noget om Mellemøsten, hvor en eskalerende konflikt afspiller sig med dødsofre hver dag i Palæstina. Vi har været med til at arbejde for freden, men vi ser den hver dag gå mere og mere i stykker. Vi er trods alt en stor donor for palæstinenserne, og vi har tilkendt Israel privilegerede forbindelser. Men vi gør en utilstrækkelig indsats for palæstinensernes selvbestemmelsesret. Vi udøver et utilstrækkeligt pres for at skabe fred.

Schmid, Herman
Hr. formand, efter min opfattelse lå vægten på Stockholm-mødet på at udvikle det indre marked, altså på den tidligere nævnte økonomiske liberalisering. De sociale spørgsmål - specielt spørgsmålet om arbejdsløshed - forblev næsten urørte.
Göran Persson, det var jo meningen, at mødet primært skulle handle om beskæftigelse og beskæftigelsespolitik. Der findes imidlertid to forskellige former for beskæftigelsespolitik. Den ene skal øge udbudet på arbejdsmarkedet ved at øge arbejdsstyrken, det vil sige den såkaldte beskæftigelseskvote, og den anden skal nedbringe arbejdsløsheden. Det er to forskellige politikker.
I Stockholm satsede man udelukkende på at udvide arbejdsstyrken ved at hente nye grupper ind på arbejdsmarkedet. Det skulle ske ved at reducere antallet af hjemmegående kvinder i Europa samt ved at beholde de ældre på arbejdsmarkedet i nogle flere år. Jeg har i og for sig ikke noget imod foranstaltninger, der øger arbejdsstyrken, men ingen kan påstå, at de gør nogen direkte gavn for de arbejdsløse. De betyder tværtimod, at de 14-15 millioner arbejdsløse får yderligere konkurrence om jobbene fra de nye grupper, samtidig med at lønniveauet presses ned.
Man kunne have kombineret disse to beskæftigelsespolitiske områder, med hvilke man altså både vil øge den samlede beskæftigelse og bekæmpe arbejdsløsheden, hvis man samtidig havde foreslået at sænke arbejdstiden til 35 timer om ugen eller seks timer om dagen. Det er blevet fremført, at en arbejdstidssænkning ikke vil skabe nye job, men det gælder ikke for de lavtlønnede job, hvor der er en meget klar sammenhæng mellem reduceret arbejdstid og flere arbejdspladser. En arbejdstidssænkning er desuden til glæde for alle dem, der allerede har arbejde, idet de får lettere ved at kombinere arbejde og familieliv.
Jeg efterlyser faktisk foranstaltninger for de arbejdsløse. Det er endnu ikke for sent, da der stadig er nogle måneder tilbage af det svenske formandskab. Jeg efterlyser foranstaltninger, som specielt retter sig mod de arbejdsløse, og som hjælper dem her og nu.

Segni
Hr. formand, jeg lyttede meget opmærksomt til det, som kommissionsformanden fortalte, og som vi i øvrigt har fået at vide i pressen. Jeg vil gerne stille ham et spørgsmål. Kommissionsformand Prodi understreger med rette, at glasset er halvfuldt eller halvtomt, og at man har nået nogle resultater, selv om man ikke har nået dem alle. Det har han ret i. Men jeg ville gerne have, at han meget beslutsomt og modigt mindede om - sådan som han har gjort før - at den fælles valuta træder i kraft næste år, og hvis vi ikke inden da samtidig tager højde for nogle vigtige reformer, som ikke blev foretaget i Stockholm, risikerer vi at få en valuta uden en styring af økonomien, hvilket får de konsekvenser, vi allerede kan se i Europa og i resten af verden i dag.
Energien, energiens liberalisering og det fælles patent er vigtige emner. Kommissionsformand Prodi, jeg tror, at De ville gøre Europa en stor tjeneste, hvis De på en åben, meget modig og beslutsom måde sagde - og det er jeg sikker på, at De gør - at der er tale om væsentlige ting, som skal gøres med det samme i alle de europæiske landes interesse.

Belder
Hr. formand, det er et fuldstændigt politisk paradoks. Sådan kan vi kalde undertegnelsen af stabiliserings- og associeringsaftalen mellem EU og Makedonien på mandag i Luxembourg. De to parters vedvarende bestræbelser på at forhindre en etnisk splittelse af Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien (FYROM) beviser dette.
I det samme lys bør vi se det europæiske ønske om, at lederne af alle partier, der er repræsenteret i det makedonske parlament - altså slaviske og albanske makedoniere - kaster glans over den nævnte højtidelighed. Den symbolske virkning er tydelig. Alle de makedoniske politikere ville på den måde vise, at de vælger en fredelig europæisk kurs.
Vildledende og derfor farlig symbolpolitik fra europæisk side? Den tydelige beretning fra Det Europæiske Råds møde i Stockholm synes at modsige denne negative fortolkning. Det gælder i lige så høj grad for hr. Solanas og hr. Pattens travle penduldiplomati over for Makedonien og Kosovo. NATO's rolle er uomtvistelig i denne europæiske politik for krisestyring.
I dette opmuntrende billede passer den presseinformation, som jeg fik i går, imidlertid dårligt. Ifølge denne meddelelse har kommissær Patten anmodet om seks ekstra KFOR-kompagnier til forstærkelse af grænsekontrollen mellem Kosovo og Makedonien. En anmodning, som for øvrigt fuldstændigt er i overensstemmelse med beretningen fra Det Europæiske Råds møde i Stockholm. Ifølge pressemeddelelsen skulle der derimod kun være tre lande, som har imødekommet hr. Pattens anmodning.
Hr. formand, hvis Europa efter evne vil forhindre et jugoslavisk scenario for Makedonien, skal europæiske og amerikanske pressionsmidler virkelig anvendes optimalt.

Berthu
Hr. formand, på Rådets møde i Stockholm fastsatte man på det økonomiske og sociale område en stor strategisk målsætning, nemlig at klarlægge de vigtigste betingelser for at gøre Europa til et konkurrencedygtigt område med fuld beskæftigelse. Men Rådets konklusioner giver et ret underligt og tvetydigt indtryk af umådeholden indgriben på den ene side og en laden stå til på den anden side.
Med hensyn til den mangesidede indgriben bemærker man, at der næppe findes et emne inden for det økonomiske og sociale område, der ikke er blevet behandlet, i øvrigt selv om der ikke er sket noget nyt inden for emnet. Resultatet er, at man har svært ved at se kraftlinjerne, og at man ikke længere kan skelne mellem det, der henhører under europæisk kompetence og det, der henhører under den nationale kompetence.
På Rådets møde i Stockholm beskæftigede man sig således med de sociale beskyttelsessystemers bæredygtighed, der er et emne, som man på Rådets møde i Nice udtrykkeligt havde forbeholdt de nationale kompetencer. Det er nok med en lille bemærkning, gemt i en sætning, om den nødvendige overholdelse af nærhedsprincippet, og maskineriet kan fortsætte, som om intet var hændt.
Denne metode til allestedsnærværelse rejser ikke blot spørgsmålet om nærhedsprincippet, men også om effektiviteten i Rådets arbejde. Vi tvivler meget stærkt på, at stats- og regeringscheferne virkelig har kunnet beskæftige sig med alle disse emner, og vi tvivler meget stærk på, at man kan opnå nogen form for gennemførelse ved hjælp af disse metoder.
Den store mængde af behandlede emner viser blot med endnu større tydelighed den nærmest manglende tilstedeværelse af euroen, som dog blev præsenteret som den vigtigste prioritet for at opnå et konkurrencedygtigt Europa, der var det primære mål på Rådets møde i Stockholm. Af konklusionerne fra Rådets møde fremgår det, druknet i omfanget, at om mindre end 300 dage skal euroen sættes i omløb som sedler og mønter, men der står intet om de organisationsreformer, som skulle kunne afhjælpe dens nuværende svaghed på valutamarkederne. Der står intet i Kommissionens seneste meddelelse om dette emne, der tilsyneladende er tilsidesat.
Men hvis euroen ikke stiger, hr. formand, ender det med, at borgerne mister troen på den.

Suominen
Hr. formand, formandskabets statsminister, kommissionsformand Prodi, på forsiden af Financial Times fra i går giver generalsekretæren for Den Internationale Valutafond, Horst Köhler, de politiske ledere i Europa en pæn, helsides lektion. Med en henvisning til den økonomiske situation siger han: En sænkning af renten i Den Europæiske Centralbank vil uden tvivl være til hjælp for den europæiske økonomi, men det er mindst lige så vigtigt, at Europa mere ambitiøst gennemfører sine reformer. Når han i samme forbindelse nævner, at Valutafonden sandsynligvis vil nedsætte forudsigelserne om euroområdets vækst for i år til 2,5%, kan vi se, at de økonomiske aktører har modtaget den totale mangel på beslutninger ved topmødet i Stockholm med lige så stor skuffelse som min egen PPE-DE-gruppe her i Parlamentet. I Europa er vi altså allerede faldet under den 3%'s vækst, som blev sat som mål på langt sigt, og på basis af hvilken beskæftigelsen og den sociale sikkerhed kan opretholdes og forbedres i Europa.
Det Europæiske Råds møde i Stockholm var som et mini-Nice uden skænderier. Ingen havde lyst til at forsvare de fælleseuropæiske interesser, og størstedelen af regeringerne holdt fast ved deres indbildte interesser. Sådan gik det på trods af formandskabets sikkert store anstrengelser for at opnå resultater. Tidligere i år var der én, der vittigt sagde, at målsætningerne fra Lissabon er blevet til Nikita Khrusjtjovs løfter. Han fortalte nemlig i begyndelsen af 60'erne, at Sovjetunionen på 10 år ville overhale USA's økonomiske overtag. Efter Stockholm er halvdelen af denne vits ved at være sand. Vi skal nemlig huske på, at de beslutninger, som nu kræves om liberalisering af konkurrencen inden for EF-patenter, el- og gasselskaber og postvæsener, for at få en mere fleksibel flytrafik, for at få indført et Galileo-system osv., først medfører virkelige ændringer ca. 4-10 år efter den politiske afgørelse.
Jeg vil dog konstatere, at der er en positiv konklusion fra Stockholm. Der blev endelig besluttet nogle få konkrete handlinger for den nordlige dimensions politik. Forhåbentlig opmuntrer det ikke kun os i Unionen, men også russerne til at lede efter og finde egnede samarbejdsområder også i andre regioner. Som finne vil jeg spørge statsministeren i vores kære naboland og formandskabet: I konklusionerne fra Stockholm er der noteret, at den langvarige, gode økonomiske situation i Unionen ikke havde været mulig uden Den Økonomiske og Monetære Union. Har den svenske regering påbegyndt forberedelserne til opfyldelsen af sine fællesskabsforpligtelser til at tilslutte sig til den tredje fase af Den Økonomiske og Monetære Union? Och på svenska: Sverige är alltid välkommen i klubben!

Van den Berg
Hr. formand, på Den Socialdemokratiske Gruppes vegne vil jeg sige et par ord om de udenrigspolitiske beslutninger i Stockholm. Vi har alle sammen i den forløbne weekend kunnet se fjernsynsbilleder af de spændinger, der herskede omkring arrestationen af den tidligere præsident Milosevic. Vores gruppe, bestemt ligesom mange andre her, bifalder denne arrestation. Vi har også stor respekt for den måde, hvorpå myndighederne i Det Tidligere Jugoslavien har gjort dette. Det må have været et yderst vanskeligt anliggende. Man kunne se, at der var store spændinger. Den kendsgerning, at man i sidste instans har taget dette skridt, viser, at man endnu en gang har taget et skridt hen imod større integration inden for vores retsfællesskab, også her i Europa. Samtidig ønsker vi naturligvis stadig i sidste instans at se hr. Milosevic stillet for Den Internationale Krigsforbryderdomstol i Haag. Vi går fortsat ud fra, at EU vedbliver at stille krav derom, og at Den Internationale Krigsforbryderdomstol i sidste instans vil være det sted, hvor han skal stå til endeligt regnskab for sine handlinger.
Samtidig har vi set mange spændinger, sandsynligvis flere end nogle af os havde forventet, i Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedoniens grænseområder. Vi må sige, at vi med alle de problemer, der har været, alligevel har stor respekt for den måde, hvorpå Chris Patten og Javier Solana har fungeret der sammen med det svenske formandskab. Naturligvis er systemerne til hurtig varsling endnu ikke helt på plads. Vi kunne måske på nogle punkter have reageret tidligere. På nogle områder passer forhandlingsstrukturerne heller ikke helt endnu, men der findes alligevel flere end tidligere. Vi er bedre i stand til at operere der, og noget, der ligner en fælles udenrigspolitik, begynder da at blive synligt, og det vil vi gerne kraftigt tilskynde til. Også associeringsaftalen kan i den forbindelse endnu en gang være et udmærket middel. Her i Parlamentet er vi parate til også at godkende den hurtigst muligt, og vi tilskynder til alt, hvad der muliggør fremskridt på dette område.
Hvad angår Mellemøsten, er det i dag meningen, at ministrene Perez og Nabil Shaath fra Den Palæstinensiske Myndighed møder hinanden i Athen. Egentlig ser vi, at hver dag er et skridt på vej mod mere vold, selv om vi vil tilbage til de gamle aftaler om, at de to parter i det mindste kontrollerer deres egne grupperinger og begrænser denne vold. FN-resolutionerne, Oslo-aftalerne, det ser ud, som om nogle ting slet ikke eksisterer længere, og begge parter går meget uansvarligt til værks. Vi håber, at det lykkes hr. Moratinos, vores repræsentant, sammen med hr. Solana og det svenske formandskab i det mindste at få disse parter til forhandlingsbordet igen, for der er ikke noget alternativ. Enten skal man tale sammen og forhandle - og så tages de ting, som blev sagt i Camp David, og de forskellige muligheder igen op - eller også kommer vi i en situation, hvori denne voldsspiral, som så mange af de ekstreme grupperinger på begge sider har interesse i, i sidste instans får en chance igen og igen.
Nu kommer jeg til mit tredje punkt. Vi er glade for, at det svenske formandskab også har kunnet tage de nordiske dimensioner som helhed op igen. Skt. Petersborg er nævnt. For os er det et vigtigt punkt. De har forbindelser og kontakter der, som giver ekstra muligheder.
Jeg kommer nu til det sidste punkt. Det svenske formandskab har traditionelt altid spillet en meget klar rolle, ikke som svensk formand, men Sverige som medlem af FN's Sikkerhedsråd. Det er tydeligt, at der er en risiko for, at nogle vil opføre sig anderledes i verden under Bush-perioden. Det er vigtigt, at Europa selv spiller en selvbevidst rolle - det sagde hr. Barón Crespo også på vores gruppes vegne. Ikke så meget en antiholdning. Vi må heller ikke fra vores side basere os på de gamle billeder. Verden er en global village. Vi har brug for globalt partnerskab. På dette punkt kan det ikke accepteres, at USA ensidigt trækker sig tilbage fra Kyoto-aftalen eller vender tilbage til andre strategier, f.eks. på området raketforsvarssystemer. Som alternativ til dette må vi i Europa føre en intelligent politik for partnerskab, og jeg forventer, at det svenske formandskab og vores tidligere kollega, Pierre Schori, på det svenske formandskabs vegne kan spille en glimrende rolle i Sikkerhedsrådet på dette område.

Schmidt, Olle
Hr. formand, først vil jeg ønske Rådets formand tillykke med et vel gennemført topmøde i Stockholm. Jeg tror, at der var flere svenskere end mig, der glædede sig over, at Sverige endelig var vært for EU's ledere.
I Stockholm skulle det handle om at skabe et konkurrencedygtigt Europa. Nu var det handling og ikke EU-retorik, der stod på dagsordenen, men blev det ført ud i livet? Nej, desværre ikke i tilstrækkeligt omfang, hvilket også Rådets formand har indrømmet. Reformeringen af EU går for langsomt. Det var en fiasko, at man i Stockholm ikke kunne blive enige om en tidsplan for en liberalisering af energimarkederne. Derimod blev man enige om at skabe et fælles finansmarked, hvilket var ventet med længsel.
Vi liberale regner nu med, at Rådet er villigt til at handle, så vi får en løsning, som også kan accepteres af Parlamentet. Hr. rådsformand, det handler om demokratisk forankring og åbenhed. Det svenske formandskab har en overordnet vision om at bringe EU nærmere borgerne. Det er en ganske udmærket ambition. Det undrer mig derfor, at man på topmødet i Stockholm ikke tog det første skridt mod en gennemgribende reform af landbrugs- og fødevareindustrien, da det nok er det spørgsmål, der diskuteres mest omkring de europæiske morgenborde, og så vidt jeg ved endda også hjemme hos statsministeren.
Til slut vil jeg påpege, at det nu er halvleg for det svenske formandskab. Én ting står dermed mere klart: Det bliver stadigt vanskeligere for Sverige at stå uden for ØMU'en. Mit spørgsmål til Rådets formand lyder derfor således: Hvilke problemer mener Rådet, at det vil give for et sammenhængende EU, at Storbritannien, Danmark og Sverige i lang tid står uden for ØMU'en? Jeg ønsker ikke et indenrigspolitisk svar, men en mere principiel stillingtagning ud fra et EU­perspektiv.

Lambert
Hr. formand, jeg bifalder udtalelsen om, at de fremtidige topmøder i foråret vil være bæredygtige topmøder og takker det svenske formandskab for deres virkelige lederskab i denne henseende. Men hvis vi så ordentlig på verden, ville alle vores topmøder handle om bæredygtighed. De miljømæssige og sociale virkninger af liberaliseringen af energisektoren er f.eks. bæredygtige spørgsmål. Liberalisering alene vil ikke hjælpe os med at nå vores ret så beskedne Kyoto-mål. Hvordan vil liberaliseringen sikre, at alle mennesker har råd til varme hjem, hvis de ikke har en tilstrækkelig basisindkomst?
Vil udviklingen af vores handel med Rusland blot ribbe dette land for dets naturrigdomme til den lavest mulige pris? Hvordan vil det sikre dets bæredygtige udvikling i fremtiden?
Bæredygtighed er ikke kun et internt anliggende. Det er et internationalt koncept, der går på tværs af generationer. Hvis vi skal tage det alvorligt, vil det ændre EU's dagsorden radikalt, og det vil gøre den meget mere relevant og spændende, end folk finder den i dag.

Morgantini
Hr. formand, palæstinenserne og israelernes dage og nætter vil fortsat være præget af lidelser og tragedier, hvis det internationale samfund og EU ikke beslutter sig for at foretage et afgørende indgreb for at genskabe de internationale rettigheder og menneskerettighederne, som den israelske regering krænker. Vi står over for to parter med samme betydning. På den ene side har vi en stat, som aldrig har defineret sine grænser, som koloniserer, og som har en af de stærkeste hære i verden. Og på den anden side har vi et besat folk og et besat område, som hverken har nogen stat eller nogen hær, og som ikke kan udøve nogen som helst kontrol, ikke engang med importen af bønner og da slet ikke med grænserne. Siden den 29. september er dette folk blevet belejret, bombet og spærret inde i landsbyerne, hvor syge mennesker dør ved militærets check points, hvor læger og sygeplejersker bliver overfaldet, og hvor parlamentsmedlemmerne ikke har mulighed for at forsamles.
Der er ikke nogen EU-diplomater, som ikke siger ligeud, at den israelske regering overtræder de internationale bestemmelser. Menneskerettighedsorganisationerne gør opmærksom på det samme, både FN, Amnesty International og israelske organisationer som Betrelem. Vi skal arbejde på at genskabe mulighederne for fred og gøre en ende på voldens onde cirkel. Den Palæstinensiske Myndighed skal sætte alle sine kræfter ind på at standse de palæstinensiske ekstremisters terrorisme, men Israels Sharon-regering sender ingen signaler om fred. Den står tværtimod bag eksterritoriale drab, bombeangreb, flere bosættelser og frie hænder til de bosættere, som med deres bomber har ødelagt arkitektoniske værker, der er en del af menneskehedens kulturarv, i Hebrons centrum. Det er på tide, at EU begynder at bruge et overbevisende middel over for den israelske regering, og det skal ikke være sanktioner eller embargo - eftersom denne strategi har haft nogle katastrofale konsekvenser - men i det mindste en indstilling af associeringsaftalen mellem EU og Israel. Ifølge israelske organisationer som "Rabbinere for fred" og andre organisationer ville dette måske være tilstrækkeligt. Jeg tror, at dette er meget vigtigt, for vi skal skabe fred, men det skal være en fred med respekt for alle ...
(Formanden afbrød taleren)

Musumeci
Hr. formand, den overdrevne optimisme efter mødet i Stockholm og de mange målsætninger på dagsordenen er efter vores mening vanskelige at forene med den bitre og nedslående virkelighed. Efter topmødet i Stockholm fremgår det ikke klart, hvordan EU har tænkt sig på en rationel og konkret måde at tage det meget alvorlige problem op med befolkningens aldring og den heraf følgende reduktion af arbejdsstyrken, hvis man samtidig ønsker at bevare et tilstrækkeligt velfærdsniveau. De skandaløse og vedvarende mangler inden for den sociale sektor, de diskriminerende pensioner og den stadig mere udbredte fattigdom i Europa kræver nogle klare og modige valg. Det er med andre ord ikke nok med en fælles valuta uden en reform af finansmarkedet. Og det er ikke nok at stræbe efter et stabilt EU uden en egentlig og effektiv udenrigspolitik. Som kommissionsformand Prodi så rigtigt siger, er det EU's egen troværdighed, der står på spil. Der er for mange løfter, som ikke er blevet holdt efter de seneste EU-topmøder, og der er mange forventninger, som ikke er blevet indfriet. Hvis man ikke straks gør en viljefast indsats, vil topmødet i Stockholm gå over i historien som endnu en formålsløs etape i et langt og trættende forløb, hvor man forsøger at give europæerne det Europa, man havde lovet dem.

Brok
ordfører for Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik. (DE) Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, kære kolleger, jeg vil gerne stille spørgsmål til tre punkter. Er de store kriser, vi har set i Makedonien, ikke i sidste ende en følge af den mangelfulde koordination af vores politik i Kosovo? Skyldes de ikke, at vi ikke har været i stand til reelt at varetage vores opgaver dér, at man ikke har afvæbnet UCK, at ansvarsområderne har været opsplittet mellem mange internationale organisationer og også inden for EU selv, og at alene det, at vi ikke kan løse vores opgaver dér, gør, at krisen fortsat griber om sig?
Jeg har endnu et spørgsmål. Hr. rådsformand, det er ganske vist ikke Deres ansvar alene på baggrund af dette topmøde, men hvordan mener De, at rådsmøder og møder i Det Europæiske Råd i fremtiden efter udvidelsen skal kunne fungere med 27 medlemmer, når der tales om hver eneste detalje i Det Europæiske Råd? Det Europæiske Råd blev opfundet, for at stats- og regeringscheferne kunne diskutere principielle spørgsmål. Nu står der undertiden 30, 40, 50 punkter på dagsordenen. Ligger det ikke under regeringschefernes niveau at påtage sig ansvaret for hver eneste detalje, og undergraver det ikke i sidste ende autoriteten af deres eget arbejde og Det Europæiske Råds autoritet?
Det tredje punkt, som jeg vil komme ind på, angår Rådet selv. Hvis vi vil gennemføre en reformproces, skal Ministerrådet efter min mening være mere gennemsigtigt, mere effektivt og mere offentligt. At alting skal forelægges Det Europæiske Råd, skyldes jo ineffektivitet og manglende beslutningsdygtighed i det svageste organ, vi har i EU, nemlig Ministerrådet. Det kan det ikke selv drages til ansvar for, det er et strukturspørgsmål, som vi nu er nødt til at tage op. Derfor mener jeg, at vi nu, hvor vi er på vej mod et EU med 27 medlemmer, må rejse spørgsmålet om offentlighed i lovgivningen. Det angår Rådet, når det fungerer som lovgivende organ. Det skal dermed blive tydeligt, at der foregår en interaktion i den politiske debat i Europa. Ansvarsområder skal tydeliggøres, og det må være klart, at vi her skal have beslutningsmekanismer, som også fører til resultater. Det må ikke alt sammen læsses over på cheferne, på Dem, for så får vi ikke nogen løsning.

Andersson
Hr. formand, jeg vil starte med endnu en gang at byde Sveriges statsminister velkommen i Europa-Parlamentet. Jeg vil også ønske tillykke med et vellykket møde i Stockholm.
Jeg vil dvæle lidt ved Lissabon-processen. Man har diskuteret, hvorvidt processen er vellykket eller ej, og fra højrefløjens side har man kritiseret de manglende fremskridt. Det afhænger imidlertid af, hvordan man betragter Rådets møde. Hvis man udelukkende bedømmer det fremtidige Europas fremskridt i liberaliseringer, blev der nok ikke gjort de store fremskridt på mødet. Jeg er også tilhænger af en liberalisering, og jeg så gerne, at vi var nået længere i den retning. Det vigtigste med mødet i Stockholm var imidlertid en afbalancering, det vil sige, at de liberaliseringer, der trods alt blev gennemført, blev modsvaret af en politik for beskæftigelse, social tryghed og retfærdighed. Vi kan aldrig skabe et Europa for borgerne, hvis ikke disse ingredienser også findes.
Gunilla Carlsson sagde, at de socialdemokratiske partier i Europa har problemer. Jeg vil gerne sætte navn på disse "problemer", der i virkeligheden drejer sig om, at socialdemokratiet skaber en ganske god økonomisk udvikling og har ansvaret for den politiske udvikling i næsten alle EU's lande. De virkelige problemer skal nok snarere findes et andet sted på den politiske skala, nemlig blandt Gunilla Carlssons venner.
Jeg synes, at mødet i Stockholm var vellykket, ikke mindst i forhold til Kommissionens udkast, idet balancen nu er genoprettet. Der findes klare mål for beskæftigelsen, delmål, beskæftigelsesmål for ældre, og - det er rettet til Herman Schmid - der er ganske rigtigt en sammenhæng mellem reduceret arbejdsløshed og øget beskæftigelse! Jeg vil påstå, at beskæftigelsesmål er vigtigere end arbejdsløshedsmål, skønt begge er vigtige. I Sverige har vi kombineret arbejdsløshedsmål og beskæftigelsesmål. Dette - kombineret med en aktiv arbejdsmarkedspolitik - giver et større udbud af arbejdskraft, men også mindre arbejdsløshed. Det er vigtigt, at man er nået frem til det.
Det er også vigtigt, at børnepleje indføres som en social rettighed under forskellige former i forskellige lande, også for at give mænd og kvinder mulighed for at deltage på arbejdsmarkederne. Det handler om kvalitetsarbejde - ikke blot om at skabe flere arbejdspladser, men arbejdspladser, hvor sundheden og sikkerheden er i orden, hvor der er stor medarbejderindflydelse, og hvor det er muligt at udvikle færdigheder og arbejdslivet som sådan.
Alle disse ingredienser fandtes på mødet i Stockholm. Det har været et første skridt i en proces, der kommer til at vare mange år. Det var desuden særligt vigtigt, fordi dette skridt også betyder, at processen kan fortsætte i Barcelona.
Til sidst vil jeg efterlyse en kobling til mødet i Göteborg og den økologiske dimension, der er næste skridt. Hvis det kobles sammen med den åbne samordningsmetode, får vi en helstøbt politik.

Schörling
Hr. formand, formand for Rådet, jeg glæder mig over tilføjelsen til Stockholmsmødets dagsorden, der betyder, at en bæredygtig udvikling og miljørigtig vækst skal indføres i Lissabon-strategien.
Jeg synes, at tillægget er et anstændighedsminimum. Hvad betyder det egentlig konkret politisk? Er det måske bare ord? I både Rådets beslutning og Kommissionens diskussionsgrundlag for bæredygtig udvikling, der blev præsenteret efter topmødet i Stockholm, lægges der alt for stor vægt på den økonomiske politik og på konkurrencebaseret vækst.
ØKOFIN-Rådets strukturelle indikatorer blev fuldt ud vedtaget, men ikke én eneste miljøindikator blev medtaget, ikke engang Kommissionens forslag om indikatorer for energieffektivitet eller indikatorer for udslip af drivhusgasser. I den forstand blev topmødet i Stockholm en skuffelse. At USA nu truer med at forlade Kyoto-aftalen er skandaløst, og EU's ledere bør overveje mærkbare foranstaltninger for at vise ...
(Formanden afbrød taleren)

Van Velzen
Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, først og fremmest vil jeg gerne ønske rådsformanden tillykke med resultaterne fra topmødet i Stockholm. Selvfølgelig vil vi have mere, men der er også opnået gode resultater. Alligevel vil jeg gerne understrege en række af de advarsler, som også hr. Prodi har fremsat. Vi løber en stadig større risiko for, at topmødet bliver en mediebegivenhed. Nu har vi haft hr. Putin, næste gang får vi præsident Bush, og dermed bliver de andre emner naturligvis skubbet i baggrunden.
Jeg vil egentlig gerne spørge rådsformanden om følgende: I går havde vi hr. Sakharovs enke på besøg i vores gruppe. Fru Sakharov fremsatte følgende udtalelse: "I Rusland er situationen i øjeblikket sådan, at der faktisk er tale om eksisterende demokratiske institutioner og pressefrihed, men det fungerer ikke længere ordentligt." Jeg vil spørge Dem, om den slags bekymringer, som findes inden for EU, også blev taget op i samtalen med hr. Putin.
Mit andet spørgsmål til Dem er følgende: Vi er alle sammen taknemmelige over, at Milosevic sidder bag tremmerne. Det drejer sig naturligvis ikke om, hvorvidt Bush-diplomatiet har vundet. Det drejer sig om, at EU kan hjælpe Det Tidligere Jugoslavien, nemlig Serbien og Montenegro, med at bekæmpe fattigdommen og med de økonomiske reformer. Disse skal finde sted, og de skal give befolkningen et perspektiv. Kunne Rådet ikke på dette punkt tage et initiativ til også at vise befolkningen, at det virkelig kan betale sig, at Milosevic er sat bag tremmerne?
Min sidste bemærkning er om topmødet i Göteborg. Lad det ikke blive overskygget af præsident Bush' tilstedeværelse, men lad os først og fremmest koncentrere os om udvidelsen. Dette er årets sidste topmøde, som skulle dreje sig om udvidelsen. Lad os fjerne hindringerne.

Berès
Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, kære kolleger, mødet i Stockholm var et højdepunkt i forbindelse med mindst tre emner, som jeg nu vil omtale.
Hvad angår fremskridtene i og betingelserne for den økonomiske vækst i Europa, mener jeg, at der er sendt vigtige signaler, og jeg har hørt visse kolleger her til morgen kritisere den stopper, der kunne sættes for nogle former for liberalisering. Jeg mener, at det i betragtning af situationen med Ericsson i Sverige og Marks & Spencer eller Danone i Frankrig er på tide at sætte spørgsmålstegn ved omkostningerne for den vækst, vi er i gang med at gennemføre. Jeg hørte, hr. kommissionsformand, Deres opfordring til Europa om at holde sine løfter. Det kan Europa ikke, hvis man smider tusindvis af lønmodtagere på porten. Så De tilslutter Dem tilsyneladende, hr. rådsformand, når De opfordrer til at finde en balance mellem liberaliseringen og det sociale ansvar, den ægte bekymring, der findes blandt vores medborgere.
Set ud fra dette synspunkt mener jeg - og det er det andet punkt - at ethvert fremskridt inden for struktureringen af vores tjenestegrene af almen interesse er vigtigt. Vi har dette udkast til rammedirektiv. Vi forventer, at det skrider hurtigt frem. For hvad skal det gøre godt for, når først vi har liberaliseret alle sektorer? Vi er allerede sakket langt bagud. Det er på tide, at vi handler, og at vi strukturerer disse sektorer.
Mit andet punkt handler om metoden. Der er mange, der allerede har sagt det. Mødet i Lissabon var en milepæl, som mødet i Stockholm tager til efterretning. Det forekommer mig at være væsentligt, at de konklusioner, som De har vedtaget om større sammenhæng mellem Luxembourg-processen, den sociale agenda, Lissabon-processen og de overordnede økonomiske retningslinjer, vil gøre det muligt for Rådet her i foråret at finde eller genfinde dets rette kald om orientering på grundlag af Kommissionens forberedende arbejde, der giver alle parter mulighed for at finde deres bestemte roller - Kommissionen sin igangsættende rolle og Rådet sin orienterende rolle. For hvis alle vil gøre alt, kan det virke som om, at tingene bliver lidt nemmere, men det er også mindre effektivt.
I forbindelse med metoderne mener vi desuden, at hvis vi vil tage det sociale ansvar, som De talte om, hr. formand, i betragtning, må vi også ændre vores indikatorer. Vi kan ikke præcist aflæse de sociale situationer. Vi har ganske rigtigt gjort fremskridt siden Luxembourg, men hvad ved vi om den egentlige deling af overskuddet? Hvad ved vi om hensyntagen til lønmodtagernes kvalifikationer og deres mobilitet? Hvad ved vi om vores midler til at bekæmpe afskedigelser, som ikke kun er økonomiske afskedigelser, men som bliver finansielle afskedigelser? Det er helt bestemt ikke det Europa, vi ønsker.

Pack
Hr. formand, kære kolleger, det var godt, at hr. Trajkovski, Makedoniens præsident, var til stede i Stockholm. Han er en mand, der er stærkt engageret i, at etniske grupper kan leve sammen. Men hvis man analyserer situationen i Makedonien, må man komme til det resultat, at årsagen til de ekstremistiske begivenheder ikke så meget ligger i Makedonien som i, at Vesten tøver med at handle i Kosovo. Hvordan er de faktiske forhold i Makedonien? Mindretalsbestemmelserne for den valakiske befolkningsgruppe, serberne, romanibefolkningen og tyrkerne er forbilledlige. Adskillige lande i regionen kunne lære af dette eksempel.
For det andet har det albanske mindretal på ca. 28% naturligvis behov for en særlig behandling. Det har fire ministre på nøgleposter i den nuværende regering. Den tidligere regering var desværre ikke opmærksom på spørgsmålet om den højere skoleuddannelse for disse mennesker og løsningen af problemet med universitetet i Tetovo. Alt dette har denne regering nu trods Kosovo-krisen bragt i orden, og netop i dette øjeblik kommer så ekstremister udefra og bringer det hele i fare. Jeg opfordrer Rådet til, at det hjælper denne regering med at fortsætte sin kurs, og at det også opfordrer oppositionen i Makedonien til at støtte den. Jeg opfordrer ligeledes landene til at støtte universitetet i Tetovo økonomisk, så det kan begynde det nye undervisningsår.
Hvad Kosovo angår, opfordrer jeg indtrængende til, at grænsen til Serbien og Makedonien lukkes for ekstremister. Det kan vi sandsynligvis gøre nu med den hjælp, der er skaffet til veje. Men UNMIK skal nu endelig fastsætte en valgdato for Kosovo, så valgte albanske politiske repræsentanter selv kan tage ansvar for dets skæbne og sætte ekstremisterne inden for egne rækker stolen for døren.
Vestlige regeringer skal endelig forstå, at problemer skal anskues konsekvent og føres frem til en løsning. Når vi altid standser på halvvejen, opstår der nye operationsmuligheder for ekstremisterne.

Van Lancker
Hr. formand, kære kolleger, jeg har indtryk af, at de, som under forhandlingen meget gerne understreger, at Stockholm var et lunkent topmøde med megen retorik og få resultater, meget gerne vil have os til at glemme, at der i Stockholm blev taget en række væsentlige skridt for på ny at bringe den europæiske politik, som vi stræber efter på det sociale og økologiske område, i balance. Hr. rådsformand, De henviste for lidt siden i Deres tale til det spanske formandskab. Jeg vil gerne henvise til det belgiske formandskab, for Stockholm har givet det belgiske formandskab en række meget væsentlige konkrete mandater. Først og fremmest omsider mandatet til at formulere målsætninger for på europæisk plan konkret at indlede bekæmpelsen af fattigdom og social udelukkelse. Jeg synes, at det er en meget vigtig opgave. Jeg håber for øvrigt, ligesom min gruppe, at diskussionen om en fattigdomsnorm og en ordentlig indkomst til alle EU's borgere på ny kan sættes på dagsordenen ved denne lejlighed.
For det andet er der den demografiske udvikling, som De selv henviste til. Jeg er glad for, at den europæiske pensionsdebat ikke længere kun føres af finansministrene inden for rammerne af sunde offentlige finanser, men også af socialministrene som led i garantien for en ordentlig pension til alle. Solidaritet mellem generationerne, solidaritet inden for generationen af ældre og således prioritering af en garanti for pensionssystemernes kvalitet. Også det bliver en meget vigtig opgave og et meget vigtigt ansvar for det belgiske formandskab, ganske vist efter at hjemmearbejdet er afleveret i Göteborg. Inden for disse rammer støtter min gruppe for øvrigt også fuldt ud beslutningen om at formulere konkrete målsætninger om beskæftigelse for ældre arbejdstagere. Men også der, hr. rådsformand, kære kolleger, skal der foretages valg. For mig er det tydeligt. Dette valg består ikke i brutalt at afskaffe førtidspensioner eller forhøje pensionsalderen, men i at vælge indførelsen af fleksible ordninger for en afslutning af karrieren og en forbedring af arbejdets kvalitet.
Nu kommer jeg til mit sidste punkt, hr. rådsformand, arbejdets kvalitet. Også her forventer vi temmelig meget af Rådet og Kommissionen. Kommissionen skal fastlægge indikatorer, for at denne åbne koordination ikke blot skal resultere i flere job, men også for bedre job. Arbejdets kvalitet, kære kolleger, er imidlertid ikke blot et spørgsmål om indikatorer og åben koordination. Det er også et spørgsmål om lovgivning. Vi forventer således, at både Kommissionen og Rådet gør en ekstra indsats for at forelægge et revideret direktiv om europæiske samarbejdsudvalg inden for rammerne af de omstruktureringer, som vi nu igen oplever, og for hurtigst muligt at arbejde på et direktiv om information og høring. Også dette giver garantier for arbejdets kvalitet, og her regner vi med det svenske og det belgiske formandskab.

Persson
Hr. formand, lad mig kort kommentere det sagte. Først vil jeg takke for Deres støtte til det svenske formandskab og det arbejde, vi har gennemført med Dem og naturligvis med Kommissionen, som gav os et vældig godt udgangspunkt inden topmødet i Stockholm. Der var på den måde gode forudsætninger. Jeg vil kommentere Deres indlæg ud fra to dimensioner. Først vil jeg tale om udenrigsanliggender og derefter om Lissabon-processen, da mit indledende indlæg primært var disponeret på denne måde.
Hvad angår udenrigsanliggenderne, er jeg glad for, at så mange af de tilstedeværende kan se, at formandskabet har ambitioner om, at EU's medlemsstater skal handle i fællesskab, der hvor de kan handle i fællesskab. Det bygger på konsensus, enighed. Det er en kendt sag, at vi ikke er enige om alt i EU, men i dette spørgsmål er vi. Når vi kan blive enige om fælles principper, skal vi naturligvis også handle i fællesskab.
Vi får naturligvis stor opmærksomhed i medierne, når vi får besøg af præsident Putin. Det vil ikke overraske mig, hvis medierne viser os endnu større opmærksomhed, når vi får besøg af præsident Bush, men den, der tror, at vi tager imod disse gæster, fordi vi ønsker at komme i medierne, tager naturligvis fejl af EU's grundlæggende opgaver. Vi har pligt og ret til at tage et initiativ, når det gælder vores forhold til både USA og Rusland. Forholdene skal uddybes og udvikles, og dialogen skal være åben. Den skal være ærlig og kritisk, men vi skal naturligvis med udgangspunkt i vores størrelse og styrke føre denne dialog med meget stor selvtillid. Det er det, det handler om. Jeg er glad for, at De har bemærket, at vi under det svenske formandskab ønsker at lægge mere vægt på fælles udenrigsrelationer - også inden for rammerne af EU og Rådet. Det er ikke uvæsentligt.
Så vil jeg sige nogle ord om Lissabon-processen. Først har jeg nogle kommentarer til liberaliseringen.
Jeg er statsminister i et land, der har åbnet mange markeder, og som har liberaliseret og dereguleret. Jeg ser primært positive virkninger heraf, men jeg ville være en meget dårlig politiker, hvis jeg ikke også sagde, at der også er problemer forbundet med at gennemføre en sådan proces. Det er en meget stor og grundlæggende omstilling. Den er ikke enkel. Jeg har meget stor respekt for de kolleger, som i deres respektive lande skal starte denne proces på en række centrale områder og håndtere den politiske debat, som mange af os allerede har haft i vores lande. Det er ingen let debat. Jeg tror, at det er en meget stor misforståelse at begynde at fremtvinge beslutninger for dermed at skabe en situation, hvor disse grundlæggende forandringer i mange lande umiddelbart vil give meget voldsomme nationale modreaktioner. Derfor tror jeg, at den metode, vi anvender ved Lissabon-processen, er overlegen med hensyn til denne slags grundlæggende forandringer af de økonomiske og politiske forudsætninger. Jeg siger dette som et svar til hr. Poettering fra Den Konservative Gruppe, da jeg kan se, hvordan processen udvikles med tiden. Processen bevæger sig i den rigtige retning, og vi håndterer den på en måde, der giver os støtte fra den nationale politiske opinion i de enkelte lande. Det må vi aldrig se bort fra.
Jeg vil også understrege, at jeg ikke ønsker deregulering og liberalisering, medmindre de opnåede fordele og den øgede vækst bruges til at give almindelige mennesker mulighed for at leve et bedre og rigere liv. Man skal hele tiden bevare denne balance. Jeg henvender mig til dem, der mener, at vi ikke har truffet foranstaltninger mod arbejdsløsheden. Fremgangsmåden gennemsyres af det faktum, at arbejdsløshed skal bekæmpes med økonomisk vækst og økonomisk udvikling. Uden en voksende produktion har vi heller ingen mulighed for en vellykket bekæmpelse af arbejdsløsheden. Vi kan skabe forskellige programmer, forkorte arbejdstiden, gøre en række forskellige indsatser - men for de mennesker, der er hårdest trængt, vil det altid være defensive programmer. Hvis vi skal løse arbejdsløshedsproblemet på en offensiv måde, skal det ske ved, at kagen vokser på grund af den økonomiske udvikling. I Stockholm udarbejdede vi de vejledende principper herfor.
Flere talere har nævnt udvidelsen af EU. I øjeblikket fører vi intensive forhandlinger med en meget aktiv Kommission. Så vidt jeg kan vurdere, er forhandlingerne vanskelige, men vellykkede. Min opgave som Rådets formand består i at sørge for, at EU's regler håndhæves under forhandlingerne, og at forhandlingerne forandrer lovgivningen, markederne og det politiske system i de lande, der nu søger om optagelse i EU. Disse ændringer skal indføres så smertefrit og vellykket som muligt. Det er vanskelige forhandlinger, og vi befinder os midt i dem. Jeg håber, at forårets forhandlinger under det svenske formandskab bliver så vellykkede, at vi vil kunne beskrive dem som et gennembrud.
Med hensyn til åbenheden har vi en alliance mellem formandskabet og Parlamentet. Jeg håber, at vi når vores mål. Jeg er enig i Bertel Haarders kritik af situationen. Det er ikke rimelige forudsætninger for et politisk arbejde, og vi skal skabe større åbenhed, så vores medborgere får større mulighed for direkte at forstå det, der udgør grundlaget for de politiske beslutninger.
Jeg ville også gerne diskutere forudsætningerne for, hvad det lille land Sverige kan gøre med hensyn til ØMU-spørgsmålene og andre sager, men jeg ønsker ikke at lægge beslag på Parlamentets tid. Jeg vender gerne tilbage til spørgsmålene om bilaterale forbindelser. Det vigtigste for os er nu i fællesskab at sørge for, at EU's økonomi er i så god stand som overhovedet muligt, når den fælles valuta indføres om knapt et år. Det har vi alle en fælles interesse i, uanset om vi deltager i valutasamarbejdet fra starten, eller om vi senere tiltræder det. Et fremskridt - hvilket vi tilstræber - vil være til fordel for hele Europas økonomi.
Hr. formand, endnu en gang tak for mange konstruktive bidrag og synspunkter. Også tak til Kommissionen for et godt samarbejde inden topmødet i Stockholm. Jeg ser frem til at træffe Parlamentet igen efter topmødet i Göteborg, og jeg håber, at vi kan sige, at vi har taget et skridt fremad med hensyn til udvidelsen, også selv om der resterer en del arbejde på dette punkt.

Prodi
Hr. formand, mit svar bliver meget kort, eftersom det i det store og hele er i tråd med statsminister Perssons svar.
Fælles for næsten alle indlæggene var den beskedne optimisme over dette topmøde, idet man dog samtidig er bevidst om, at vi har nået nogle vanskelige målsætninger, og fælles for alle indlæggene var også enigheden om, at det er nødvendigt at gøre fremskridt i den kommende tid, og at det i endnu højere grad er nødvendigt at være opmærksom på kendsgerningerne og de beslutninger, der træffes. Her vil jeg gerne tilslutte mig de indsigelser og bemærkninger, som mange parlamentsmedlemmer kom med om beslutningsprocedurerne og nødvendigheden af at ændre disse beslutningsprocedurer. Det fremgik klart af hr. Broks, hr. Poetterings og hr. Segnis indlæg om de forskellige punkter, at beslutningsprocedurerne - både for topmøderne og for alle vores andre aktiviteter - bør være genstand for en meget grundig reform i den lange revideringsproces, vi er begyndt på, og som bliver afsluttet mellem udgangen af 2003 og begyndelsen af 2004. Dette er et klart løfte fra Parlamentets side og fra vores alle sammens side.
Der var desuden et andet generelt emne, som mange af talerne tog op, nemlig at man på den ene side er overbevist om globaliseringens absolutte nødvendighed og positive betydning for Europa, mens der på den anden side også er en alvorlig og begrundet frygt for visse af globaliseringens konsekvenser. Her kan jeg ikke lade være med at fortælle Parlamentet om min dybe bekymring over, at den fantastiske økonomiske fremgang og væksten i beskæftigelsen i Europa i de seneste år desværre er ledsaget af en større ulighed i indkomstfordelingen, hvilket man i grunden kunne kalde et tegn på social uretfærdighed, og som ikke nødvendigvis følger i kølvandet på globaliseringen. Vi har tværtimod mulighed for at rette op på situationen og forene globaliseringen med social retfærdighed. Det er et spørgsmål, der kræver nogle meget grundige overvejelser, for vi blander alt for tit de to ting sammen. Vi tror nemlig, at globaliseringen og åbningen af vores økonomier nødvendigvis bliver efterfulgt af en mere uretfærdig og stærkere differentieret indkomstfordeling. Dette er absolut ikke en ubetinget konsekvens.
Desuden var der enighed om et andet punkt - som har at gøre med det kommende topmøde i Göteborg - nemlig en fælles holdning til Kyoto-protokollen. Der er absolut ikke tale om nogen polemik med hensyn til USA, men ganske enkelt om, at vores handlinger skal være præget af ansvarsfølelse. Og som europæere skal vi have en global ansvarsfølelse for alle verdens borgere.
Jeg vil slutte af med en bemærkning, der måske kan virke mere teknisk, men som efter min mening er yderst vigtig. Det er et punkt, som vedrører et af de vigtigste emner, der bliver truffet beslutning om på topmødet i Stockholm, nemlig konsekvenserne af finansmarkedets udvidelse og de heraf følgende forbindelser mellem Parlamentet, Kommissionen og Rådet. Fru Randzio-Plath tog med rette dette spørgsmål op, og det vil jeg gerne besvare kort netop her i Parlamentet, da det er yderst vigtigt.
Jeg vil gerne slå fast, at den aftale, som blev indgået i Stockholm, henviser til en komitologisk afgørelse, der er en nøjagtig gentagelse af afgørelsen fra 1999 - den såkaldte "aerosolsag", som den kaldes på jargon - og som medtog erklæringerne i denne afgørelse og Kommissionens erklæring. I den forbindelse udtalte Kommissionen ikke i Stockholm, at hele værdipapirsektoren skal betragtes som en vanskelig sektor, sådan som nogle af medlemsstaterne bad om. Kommissionen lovede til gengæld at lade være med at gå imod medlemsstaternes fremherskende holdninger i tilfælde af - og udelukkende i tilfælde af - nogle særligt vanskelige gennemførelsesbestemmelser. Det vil navnlig sige, at Kommissionen vurderer de enkelte tilfælde, og derfor er der efter min mening ikke nogen grund til at ændre den eksisterende ligevægt mellem institutionerne, når det gælder institutionernes beføjelser. Parlamentet kan faktisk give udtryk for sin holdning til sondringen mellem de væsentlige elementer og de tekniske bestemmelser i de foranstaltninger, som Kommissionen foreslår. Denne sondring skal naturligvis fastlægges efter Parlamentets og Rådets almindelige fælles beslutningsprocedure. Kommissionen vil og skal desuden holde Parlamentet løbende underrettet om værdipapirudvalgets aktiviteter, og såfremt Parlamentet er af den opfattelse, at Kommissionens forslag til gennemførelsesforanstaltning går ud over beføjelserne, har Kommissionen lovet straks at behandle forslagene til gennemførelsesforanstaltninger og tage mest muligt hensyn til Parlamentets holdning.
Vi skal således træffe beslutninger med udgangspunkt i den fælles beslutningsprocedure og på baggrund af nogle konkrete lovgivningsmæssige forslag. Jeg ville gerne understrege dette punkt, for jeg vil ikke have, at denne vigtige beslutning, der blev truffet i Stockholm - og som var den vigtigste beslutning i Stockholm - bliver forsinket af vores proceduremæssige problemer eller af vores vanskeligheder med at nå frem til en fælles holdning. Dette må ikke ske. Vi skal gå klart fremad, netop fordi de europæiske borgere forventer, at de beslutninger, der træffes af den høje forsamling, som Rådet er, herefter bliver hurtigt gennemført. Ellers bliver troværdigheden nemlig endnu mindre. Og dette bliver yderst vigtigt på Rådet i Göteborg. Jeg håber, at det bliver forberedt med samme omhu og med samme åbenhed som topmødet i Stockholm, for topmødet i Göteborg er i grunden anden del af Rådets møde i Stockholm. Det afslutter således den række reformer, der blev planlagt i Lissabon, og på dette topmøde skal vi således vurdere disse reformers bæredygtighed på langt sigt, hvilket vi ikke længere er vant til at gøre. Men hvis vi ikke lærer også at gøre dette, kommer vi til at tage alle vores beslutninger op til revision igen i fremtiden.

McMillan-Scott
Hr. formand, det var ikke kun høfligt af den svenske statsminister at komme her, det var også ret så modigt. Som så mange talere har sagt, var topmødet i Stockholm en stor skuffelse på den økonomiske front. Endnu en gang kunne regeringslederne kun enes om at fastsætte teoretiske frister for ministrenes liberalisering af markeder i fremtiden frem for rent faktisk at sætte deres undrskrift under aftaler, der allerede burde været indgået, eller selv nå frem til disse aftaler.
Om jeg så må sige, er liberaliseringstalen kun snak og ingen handling. Vi er vidne til alvorlige underpræstationer efter standarder, som Europas socialdemokratiske ledere selv har fastsat. Det er alt sammen et langt spring fra den indremarkedsånd, der herskede, da centrumhøjre regerede Europa. En af de store fiaskoer ved Stockholm-topmødet var på udenrigsområdet. Med de store begivenheder, der finder sted i verden, var det, som om Stockholm-topmødet ignorerede dem. F.eks. besluttede Rådet (almindelige anliggender) den 19. marts endnu en gang ikke at fremsætte en kritisk resolution i FN's underudvalg i Genève om krænkelser af menneskerettighederne i Kina. Indtil 1997 gjorde EU dette hvert år. Nu svigter socialdemokraterne. Alt er, som det plejer.
Hvad endnu vigtigere er, så hørte PPE-DE-gruppen i går aftes - som hr. Poettering fortalte forsamlingen tidligere, og andre talere har også nævnt det - Yelena Bonner beskrive situationen i Rusland i dag. Hr. Putin kom til Stockholm, hr. Persson gav ham en check på 100 millioner euro, og samme uge slår hr. Putin endnu en gang hårdt ned på medierne. Der findes nu ikke en eneste uafhængig mediekanal i Rusland. Det er en skandale. Jeg er virkelig meget skuffet over, at hr. Persson ikke benyttede sig af lejligheden her til formiddag til at kritisere præsident Putin for den måde, hvorpå han undertrykker medierne i Rusland, og den måde, hvorpå demokratiet bliver rendt over ende. Dette er vores store nabo i øst. Vi må gøre noget ved det på et praktisk og politisk grundlag, men med oprigtighed og beslutsomhed. Gud hjælpe os, hvis socialdemokraterne havde regeret Europa under den kolde krig.
(Kraftigt bifald fra højre)

Simpson
Hr. formand, Gud hjælpe os, hvis de konservative skulle komme til magten i Europa igen.
Jeg vil gerne koncentrere mig om to spørgsmål, som jeg ved, at Parlamentet anser for at være af største betydning, nemlig Galileo-projektet og posttjenesternes fremtid. At få lejlighed til at udtale mig i denne debat giver mig en chance for ikke blot at bifalde Rådets konklusioner om skabelsen af et fælles europæisk luftrum, men også dets beslutsomhed, når det gælder om at stille forslag om tildeling af afgangs- og ankomsttidspunkter i Fællesskabets lufthavne til Parlamentet inden juni.
Hvad Galileo angår, er det værd at huske på, at dette program rent faktisk blev til på foranledning af Rådet i marts 1998. Dette engagement blev understreget af Rådet ved dets møder i Køln og Feira, hvor det blev udtalt, at der skulle træffes strategiske beslutninger inden december 2000. Men da fik Rådet, for at sige det rent ud - formentlig under pres fra finansministrene - kolde fødder. Jeg kan gå med til, at udgifterne til Galileo beløber sig til omkring 3 milliarder euro, hvilket betyder, at det er væsentligt, at den private sektor inddrages, men fordelene for Europa både økonomisk og socialt set vil være enorme. Vi har et tilsagn fra de største europæiske virksomheder i denne sektor. Det, vi nu har brug for, er et politisk engagement fra medlemsstaterne ikke kun for at komme videre med Galileo, men for at komme videre på en positiv og beslutsom måde side om side med den private sektor.
Tidligere på dagen kritiserede hr. Poettering Rådet for ikke at give nogen tidsplan for liberaliseringen af posttjenesterne. Jeg er faktisk enig med Rådet heri og vil gerne minde ikke blot hr. Poettering, men også kommissær Bolkestein om den holdning, som Parlamentet indtog ved førstebehandlingen om posttjenesterne for et par måneder siden. Med overvældende flertal stemte det for en kontrolleret og gradvis liberalisering ned til 150.000 uden nogen slutdato for liberaliseringen. Så da jeg læste i konklusionerne fra Rådets møde i Stockholm, at Rådet ønsker at samarbejde med Parlamentet, hilste jeg dette velkomment. Men jeg vil gerne minde Rådet om, at Parlamentets holdning er klar og utvetydig, og at vi er nået frem til denne med en klar politisk konsensus på tværs af politiske skel.
Hvad posten angår, har Parlamentet ikke noget problem. Det har Rådet imidlertid. Denne løsning er klar: accepter Parlamentets holdning, opgiv de ekstreme politikker, der er foreslået af kommissær Bolkestein, og jeg er sikker på, at vi kan nå frem til enighed om posttjenesternes fremtid på nogle få dage.

Galeote Quecedo
Hr. formand, jeg vil indlede med at understrege, at det er positivt, at Det Europæiske Råd i Stockholm har holdt fast ved strategien fra Lissabon og endda har suppleret og styrket den på konkrete områder.
Det er uden tvivl meget positivt, at der er blevet lagt så stor vægt på den social- og arbejdsmarkedspolitiske dagsorden og især på de sociale sikringsordninger og sundhedssektoren, på fastsættelse af beskæftigelsesfrekvensen, på viljen til at nedsætte niveauet for statsstøtte - selv om jeg gerne havde set, at vi var gået længere - på udvikling af nye teknologier eller på beslutningen om at oprette en europæisk fødevaremyndighed.
Hvad angår liberaliseringsprocesserne, hr. kommissionsformand Prodi, er der derimod ved at opstå store asymmetrier inden for EU, og derfor er der behov for straks at udarbejde et forslag til retsakt, der regulerer EU-interne investeringer, hvilket næsten alle de parlamentariske grupper gjorde hr. Bolkestein opmærksom på i går.
I den forbindelse vil jeg slutte af med at nævne den hensigt om at oprette et fælles europæisk luftrum, som såvel Rådets formandskab som Kommissionen har givet udtryk for, og jeg vil sige til kommissionsformand Prodi, at vi har tiltro til, at Kommissionen på det område vil optræde med fornødent engagement og omtanke i overensstemmelse med de opnåede kompromiser og under alle omstændigheder i henhold til fællesskabsretten. Og fællesskabsret, hr. Prodi, er Gibraltar-klausulen, som ikke stammer fra det 18. århundrede, men fra en aftale fra 1987 mellem Det Forenede Kongeriges og Spaniens regeringer, som vi fortsat bør gøre fremskridt med for at kunne få denne aftale på plads i Göteborg.
Formanden. Da det er blevet afstemningstid, udsættes mødet nu, og det genoptages kl. 15.00.

Pacheco Pereira
Hr. formand, jeg vil gerne oplyse Præsidiet om, at det initiativ, som Europa-Parlamentet har taget for at få frigivet de portugisiske gidsler, der har været tilbageholdt i Cabinda-området, har haft som følge, at et af disse gidsler i går blev sat fri. Jeg vil også gerne sige til Dem, hr. formand, at Parlamentets initiativ har været væsentligt for frigivelsen af dette gidsel, og at vi fortsat bør udfolde vores anstrengelser for, at de øvrige portugisiske gidsler, der befinder sig i Cabinda, endelig bliver frigivet.

Formanden
Jeg glæder mig over det resultat, vi har nået hidtil.
Vi går nu over til afstemning.

AFSTEMNING
Formanden
I henhold til forretningsordenens artikel 15 og 18 skal vi nu vælge en næstformand. Eftersom der kun er én ledig post, og eftersom jeg kun har modtaget ét kandidatur, nemlig Catherine Lalumières, foreslår jeg, at hun vælges med akklamation.
(Catherine Lalumière valgtes med akklamation) Jeg erklærer hermed Catherine Lalumière for næstformand i Europa-Parlamentet.
Jeg gør opmærksom på, at den nye næstformand indtager sin forgængers plads i næstformændenes rangfølge.
Jeg vil gerne ønske fru Lalumière tillykke med valget og ønske hende held og lykke med udøvelsen af sit mandat.
(Vedvarende bifald)  
Procedure uden betænkning om forslag til Rådets forordning om ændring af forordning (EØF) nr. 738/93 om ændring af den overgangsordning for den fælles markedsordning for korn og ris i Portugal, der blev indført ved forordning (EØF) nr. 3653/90 (KOM(2000) 763 - C5-0716/2000 - 2000/0295(CNS))
(Forslaget vedtoges)  
Betænkning (A5-0104/2001) af Trakatellis for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse om vedtagelse af et program for Fællesskabets indsats for folkesundheden (2001-2006) (KOM(2000) 285 - C5-0299/2000 - 2000/0119(COD))
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)  
Betænkning (A5-0112/2001) af Stauner for Budgetkontroludvalget om Kommissionens opfølgningsrapport om de foranstaltninger, den har truffet for at efterkomme bemærkningerne i Europa-Parlamentets beslutning om decharge for regnskabsåret 1998 (KOM(2000) 558 - C5-0560/2000 - 2000/2263(DEC))
(Forslaget til beslutning vedtoges)
  (Mødet udsat kl. 11.55 og genoptaget kl. 12.35)
  
Betænkning (A5-0113/2001) af Blak for Budgetkontroludvalget om decharge til Kommissionen for gennemførelsen af Den Europæiske Unions almindelige budget for regnskabsåret 1999 - Del 2: Arbejdsdokumenter, udtalelser (SEK(2000) 537 - C5-0310/2000 - 2000/2155(DEC))
Inden afstemningen

Kuhne
Hr. formand, normalt meddeles det, før en afstemning begynder, om der er rettelser i de forskellige sprogversioner. Jeg er informeret om, at der er behov for en rettelse i den spanske version. Er Præsidiet bekendt med dette? I bekræftende fald vil jeg være taknemmelig for, at det bliver meddelt. Jeg har fået oplyst, at der er et sted i den spanske version, som ikke er blevet tilpasset til den generelle grundlæggende version, som er på engelsk.

Izquierdo Collado
Hr. formand, jeg vil i lighed med min kollega understrege, at det i Blak-betænkningens beslutningsforslag - og jeg taler naturligvis efter at have konsulteret ordføreren - for det første er den engelske udgave, der gælder. Og for det andet bør der i konklusion nr. 8 ii), med overskriften Hør, foretages en sproglig rettelse, ikke bare for det spanske sprogs vedkommende, men for størstedelen af sprogenes, idet det engelske "competent authorities" på spansk bør oversættes til "autoridades competentes" og tilsvarende på de øvrige sprog.

Pomés Ruiz
Hr. formand, jeg er enig i, at det er den engelske udgave, der gælder, og hvad angår hr. Izquierdos sidste udtalelse, vil jeg sige, at "autoridades competentes" og "autoridades de control" for os er det samme, i begge tilfælde er det de selvstyrende regioner, men hvis der i den engelske udgave står "autoridades competentes", er vi enige i, at det bør være sådan.

Izquierdo Collado
Hr. formand, jeg vil gentage, at der er blevet forhandlet om dette forslag på spansk og engelsk, og at hr. Pomés' indlæg udelukkende var et forsøg på at skabe forvirring. Jeg fastholder, at den korrekte spanske oversættelse af den engelske tekst er "autoridades competentes", for det er sandheden, og det er det korrekte.

Theato
Hr. formand, denne misforståelse er allerede ryddet af vejen i Budgetkontroludvalget, og derfor er jeg meget forbavset over, at den nu dukker op igen. Vi talte helt entydigt om den ved afstemningen i Budgetkontroludvalget. Dermed var sagen afklaret, og derfor mente jeg også, det var afklaret for plenarmødet, at det er den engelske udgave, der gælder, og at der også på de andre sprog står "den kompetente myndighed". Derfor er det en smule uforståeligt for mig, at det nu bringes frem igen.

(Forslaget til beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0099/2001) af Folias for Budgetkontroludvalget om decharge for gennemførelsen af Den Europæiske Unions almindelige budget for regnskabsåret 1999 - Sektion I - Europa-Parlamentet/Ombudsmanden (SEK(00) 539 - C5-0312/2000 - 2000/2157(DEC))

Colom i Naval
Hr. formand, jeg tror, at der har været nogle problemer med oversættelserne til spansk, for i Folias-betænkningen er der også tydelige forskelle mellem den engelske tekst, som er den, der gælder, og den spanske tekst. Jeg vil især anmode om, at oversættelsen af punkt 19 revideres. Der kan være problemer i almindelighed, men især er den spanske version af punkt 19 helt forskellig fra den engelske original.

Folias
Hr. formand, jeg er helt enig. Men jeg vil gerne præcisere, at tekstens originalsprog er græsk og ikke engelsk.
(Forslaget til afgørelse vedtoges)   
Betænkning (A5-0108/2001) af van der Laan for Budgetkontroludvalget om
I. decharge for regnskabsåret 1999 til Det Europæiske Institut til Forbedring af Leve- og Arbejdsvilkårene, Dublin (C5-0686/2000 - 2000/2166(DEC));
II decharge for regnskabsåret 1999 til Det Europæiske Center for Udvikling af Erhvervsuddannelse, Thessaloniki (C5-687/2000 - 2000/2165(DEC));
III. decharge for gennemførelsen af Den Europæiske Unions almindelige budget for regnskabsåret 1999, Sektion IV - Domstolen, Sektion V - Revisionsretten, Sektion VI - del B - Regionsudvalget (SEK(00) 539 - C5-0312/2000 - C5-0617/2000 - 2000/2156(DEC));
IV. udsættelse af afgørelsen om decharge for gennemførelsen af Den Europæiske Unions almindelige budget for regnskabsåret 1999, Sektion VI - del A - Det Økonomiske og Sociale Udvalg (SEK(00) 539 - C5-0312/2000 - C5-0617/2000 - 2000/2156(DEC))

Van der Laan
Hr. formand, jeg vil kun lige sige noget om ændringsforslagene. Jeg tror, at der er givet en forkert meddelelse herom til Mødetjenesten. Jeg støtter som ordfører alle ændringsforslagene. Det vil jeg lige sige for at undgå misforståelser. Jeg vil benytte lejligheden til at takke alle mine kolleger, også for disse ændringsforslag.
(Ved successive afstemninger vedtoges forslagene til afgørelse og forslaget til beslutning)
Betænkning (A5-0097/2001) af Seppänen for Budgetkontroludvalget om decharge til Kommissionen for gennemførelsen af Det Europæiske Kul- og Stålfællesskabs budget for regnskabsåret 1999 (C5-654/2000 - C5-0654/2000 - 2000/2167(DEC))
(Forslaget til beslutning vedtoges)  
Betænkning (A5-0109/2001) af Rühle for Budgetkontroludvalget om decharge for den økonomiske forvaltning af 6., 7. og 8. Europæiske Udviklingsfond for regnskabsåret 1999 (KOM(2000) 357 - C5-0257/2000 - 2000/2164(DEC))
(Forslaget til beslutning vedtoges)  
Betænkning (A5-0084/2001) af Hermange for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender om meddelelse fra Kommissionen til Rådet, Europa-Parlamentet, Det Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget - På vej mod et Europa uden barrierer for handicappede (KOM(2000) 284 - C5-0632/2000 - 2000/2296(COS))
(Forslaget til beslutning vedtoges)
STEMMEFORKLARINGERDen fælles markedsordning for korn og ris i Portugal (C5-0716/2000)

Figueiredo
Dette forslag til forordning sigter på midlertidigt at stabilisere faldet i den specifikke støtte til korn i Portugal, således at der for høsten 2001/2002 fastholdes det samme støtteniveau som året før. Det er en beslutning taget under det portugisiske formandskab, som vi var enige i, og som sigter på at opretholde medfinansieringen af støtten et år mere og derved kompensere de portugisiske landmænd for indkomstnedgang. På grund af presset fra den fælles landbrugsordning på landmændenes indkomst og af hensyn til de portugisiske landmænds behov må stabiliseringen af faldet imidlertid omfatte hele perioden for den aktuelle finansieringsramme, altså høsten 2005/2006 inklusive.
På den anden side må der være et øvre loft for stabiliseringen af den medfinansierede støtte, f.eks. det dobbelte af loftet for den forenklede ordning, således at der kan skabes en økonomisk situation, der kan finansiere en forlængelse af stabiliseringen, oprettelse af støttemekanismer for produktionen af proteinafgrøder og gennemførelse af et program til indførelse af alternative afgrøder til produktion af korn og til udnyttelse af jorde med mindre brugsevne. Det er værd at erindre, at mange landmænd med små brug i Portugal ikke kan modtage omtalte støtte, fordi de ikke markedsfører hele deres produktion. Disse burde kunne anvende produktionen til eget forbrug, men med ret til støtte, f.eks. på grundlag af den indkomstklasse, som deres brug tilhører.
Betænkning af Trakatellis (A5-0104/2001)

Stihler
Hr. formand, som den britiske Labour-delegations talsmand for sundhed vil jeg gerne afgive en stemmeforklaring, hvad angår Trakatellis-betænkningen. Selv om der er mange gode træk i denne betænkning, som fortjener støtte - og vi støtter dem - har vi som følge af stemmelistemetoden med samlet afstemning fulgt PSE's holdning hele vejen igennem. Men jeg vil gerne gøre det klart, at forslaget om det center, der nævnes i Trakatellis-betænkningen, i høj grad bekymrer os. Vi finder, at dette forslag er dårligt gennemtænkt, de udgiftsmæssige konsekvenser uovervejede, og de retlige konsekvenser vil formentlig forsinke alt det gode i denne betænkning. Som jeg sagde i går aftes og vil sige igen, er sundhed et spørgsmål, som interesserer borgerne. Det er derfor vigtigt, at vi får dette spørgsmål igennem så hurtigt som muligt. Jeg ser frem til andenbehandling.

Fatuzzo
Hr. formand, som Pensionistpartiets repræsentant her i Parlamentet forklarer jeg med glæde, hvorfor jeg stemte for denne vigtige betænkning af hr. Trakatellis. Jeg var bekymret over, hvordan jeg skulle begrunde min jastemme, for jeg drømte absolut ingenting i nat, og da jeg vågnede, var jeg meget træt. Men netop fordi jeg var meget træt, lukkede jeg øjnene for lidt siden og fik en vision. Som i en drøm så jeg hr. Trakatellis, men han havde samme form som en pille. Og på denne pille stod der "mod hjerte-kar-sygdomme", mens der på andre piller - og det var stadig hr. Trakatellis - stod "mod neuropsykiatriske lidelser", "mod børnesygdomme" osv. I forbindelse med denne vigtige betænkning så jeg med andre ord hr. Trakatellis som den eneste mulighed for at helbrede alle Europas borgere for sygdomme. Jeg vil derfor gerne lykønske hr. Trakatellis!

Frahm, Herman Schmid, Seppänen og Sjöstedt
Vi mener, at beslutninger om folkesundhed og sundhedspleje skal træffes på nationalt og regionalt plan. Vi vil derfor ikke udvikle EU's arbejde på området til noget, der i stadig højere grad styrer nationernes arbejde. Vi mener, at hr. Trakatellis' betænkning går i denne retning med øgede budgetbevillinger og oprettelsen af et nyt overvågningscenter på området. Vi har derfor stemt imod betænkningen.

Korakas
Begivenheder for nylig og deres meget alvorlige følger for borgernes sundhed og fødekæden, såsom kogalskabskrisen, dioxinudslippene, bomberne af forarmet uran, som blev kastet over Jugoslavien, og en række andre hændelser, har gjort os yderst skeptiske over EU's tilsyneladende interesse og strøm af proklamationer og gode hensigter for borgernes sundhed. Det er også fuldt ud bekræftet, at ethvert af EU's indgreb er kendetegnet ved et forsøg på at dæmpe befolkningens bekymring i stedet for at bekæmpe de problemer, som Unionen med sine politikker selv skaber for meget brede befolkningslag.
EU's hensigter med den særligt ømtålelige, offentlige sundhedssektor viser sig tydeligt i konklusionerne fra det netop afholdte topmøde i Stockholm. Mens man på forhånd adviserer om et sandt angreb på en række af lønmodtagernes helt afgørende landvindinger (udgiftsnedskæringer, finansiel lydighed, personligt ansvar osv.), bekendtgør man samtidig den såkaldte "modernisering af den europæiske socialmodel", hvilket på sundhedsområdet kan oversættes som et sammenbrud af sundhedssektorens offentlige karakter og en styrkelse af det personlige ansvar for behandling. Det er til gavn for det private initiativ og de store økonomiske interesser, der er inden for sundhedssektoren og forsikringssystemerne.
Med det specifikke handlingsprogram for den offentlige sundhedssektor for perioden 2001-2006 kommer EU til at opfylde de mål og behov, som storkapitalen og monopolerne inden for sundhedssektoren har. Det er ikke tilfældigt, at man overhovedet ikke omtaler eller præciserer statens forpligtelser over for nogen som helst sektor eller tilsvarende emner. EU's strategi underlægger fuldstændigt sundhedssektoren markedslovene og er udelukkende lavet med henblik på omkostninger, udbytte og effektivitet. Sundhedssystemerne behandles nu som en byrde for de nationale budgetter - og ikke som en investering i det menneskelige potentiale - som skal tilpasses den finansielle lydigheds betingelser. Omsat til Fællesskabets dagligdagssprog betyder det nedskæringer af de offentlige udgifter til sundhedssektoren, overførsel af ansvar og omkostninger til borgerne selv og styrkelse af det private initiativ, idet det ændrer sundhedsplejen til en indbringende aktivitet. Målet er at ændre sundhedssektoren til et "konkurrencemarked" og sikre de stærke monopoler bedre betingelser for at trænge ind og erobre markedet samtidig med, at lønarbejdernes arbejdsmæssige og sociale rettigheder og landvindinger inden for sundhedssektoren udhules, og at statens udgifter til denne sektor formindskes.
Europa-Parlamentets ordfører handler i samme ånd som Kommissionen. Selv om han ganske rigtigt omtaler de alvorlige problemer, der fortsat er, nævner han intet som helst om de reelle, sociale årsager og de forhold, som belaster borgernes sundhed og truer deres liv, f.eks. de forværrede arbejdsforhold, skifteholds- og natarbejde, det drastiske fald i store befolkningslags levestandard, den stigende fattigdom og arbejdsløshed, den grænseløse markedsliberaliserings følger for fødekæden i profittens navn, forværringen af miljøet og andet.
"Sundheden kan ikke betragtes som en handelsvare og kan som følge heraf ikke gøres til genstand for kompromiser på politisk eller finansielt plan", skriver ordføreren selv, og det er vi helt enige med ham i. Desværre ophæver han selv sine gode hensigter ved i sin betænkning at bifalde og styrke EU's folkefjendske og aggressive politik på det offentlige sundhedsområde.
Af disse grunde vil vi ikke stemme for betænkningen, da vi stiller os på lønarbejdernes side og går ind for, at de organiserer en modstands- og kampfront i kravet om en reel, offentlig sundhedssektor på højt niveau i borgernes tjeneste.

Bordes, Cauquil og Laguiller
Vi er enige med ordføreren for dette udkast på to punkter. På den ene side vil en harmonisering af sundhedspolitikkerne i de europæiske lande være en fornuftig beslutning, hvis den tager udgangspunkt i de bedste sundhedspolitikker, og på den anden side er det budget, der er fastsat for en sundhedspolitik på europæisk plan, latterligt.
Forebyggelse og opdagelse i tide af kræft eller enhver anden alvorlig sygdom, hvor en tidlig indgriben kan nedsætte risiciene, burde være et af EU's grundprincipper, hvis Unionen bekymrede sig mere om mennesker end om fri bevægelighed for varer og kapital. Men dette er ikke tilfældet.
De ændringsforslag, som Parlamentet har stillet, hvoraf nogle går i den rigtige retning, er ikke tilstrækkelige, selv om de blev vedtaget, til at gøre den politik, som Kommissionen anbefaler, acceptabel. En holdbar sundhedspolitik kræver midler, som Kommissionen nægter at tildele sig.
Derfor har vi afstået fra at stemme om denne betænkning, selv om vi har stemt for visse forslag.

Figueiredo
Sundhedsprogrammet for 2001­2006 er et godt teoretisk dokument, der udtrykker eurokraternes folkesundhedsfilosofi, om end noget spagt i visse spørgsmål, deriblandt følgende:
Sundhed er af afgørende betydning for menneskets bæredygtige udvikling, hvorfor al offentlig og privat lægehjælp bør være tilgængelig. Den regionale koordinering og finansiering må klart afspejle folkesundhedens vigtighed, men det overordnede ansvar må ligge hos staten.
Terapeutiske og diagnostiske aktiviteter må ikke anskues udelukkende ud fra et kommercielt eller industrielt perspektiv. Det skal bemærkes, at denne del af folkesundheden er blevet et særskilt kommercielt område og nu kontrolleres af multinationale interesser, hvilket er til skade for nationale og regionale interesser, af hvilken årsag det ikke lader sig gøre at gennemføre et godt program for folkesundheden uden at ændre på denne situation.
Programmet omtaler ikke de sundhedspåvirkende faktorer på arbejdspladsen og de arbejdsbetingede sygdomme. Man må imidlertid ikke tage udgangspunkt i det princip, at man skal lade samfundet betale de direkte og indirekte arbejdssygdomme, så kapitalisterne får øget profit ud af arbejde under sådanne vilkår.
Endelig skal det nævnes, at der må træffes yderligere foranstaltninger til styrkelse af folkesundheden, herunder en bedre finansiering af programmet, således som formuleret i de ændringsforslag, som vi har stemt for.

Schleicher
Jeg stemte imod Trakatellis-betænkningen og begrunder også dette på vegne af mine kolleger fra Den Kristelig-Sociale Union i Bayern. Det Europæiske Fællesskab har stadigvæk ingen kompetence på sundhedsområdet og kan derfor kun koordinere. Parlamentet kræver i sit forslag, at der oprettes, drives og udvikles et "Koordinerings- og Overvågningscenter for Sundhedsområdet" (KOS). Dette afviser vi kategorisk, da det er medlemsstaternes opgave. Desuden findes der en række krav, som strider mod subsidiaritetsprincippet, f.eks. henstillinger om pensum i skolerne, kvalitetsstandarder i sundhedsvæsenet og krav om uddannelse og efteruddannelse.
Desuden ser jeg det som en mangel ved det forslag, Parlamentet har stemt om, at de midler, som kun i begrænset omfang står til rådighed, ikke anvendes fornuftigt og målrettet.
Betænkning af Stauner (A5-0112/2001)
Fatuzzo (PPE-DE). (IT) Hr. formand, jeg stemte for hr. Stauners betænkning, selv om jeg gerne ville have stemt med lidt større overbevisning. Hvorfor det? Fordi pensionisten hr. Rossi altid spørger mig om følgende, hver gang jeg møder ham i Bergamo: "Hvad laver I egentlig i Europa-Parlamentet?" Og om eftermiddagen stiller pensionisten hr. Verdi mig altid dette spørgsmål: "I bruger så mange penge - hvad bliver pengene brugt til?" Sådan fortsætter det hele dagen. Borgerne og ikke mindst pensionisterne spørger mig kort sagt hele tiden, hvad vi bruger EU's penge til. Derfor vil jeg gerne anmode om, at man fremover også kontrollerer alle de penge, vi bruger. Vi bruger dem selvfølgelig fornuftigt, men hvad bruger vi dem på? Man skal således kontrollere, om de konkret bliver brugt på noget, der er til gavn for de europæiske borgere.
Betænkning af Blak (A5-0113/001)
Fatuzzo (PPE-DE). (IT) Hr. formand, jeg stemte for decharge til Kommissionen for regnskabsåret 1999, og hvorfor gjorde jeg det? Det gjorde jeg, fordi jeg håber, at Kommissionen vil gøre en meget, meget større indsats for at løse de ældres og pensionisternes problemer i Europa. På hvilken måde skal den så gøre det? Det skal den på en helt anden måde end den, man desværre bliver ved med at tale om, ikke bare i Kommissionen, men også her i Parlamentet og i Rådet. I denne stemmeforklaring vil jeg gerne slå fast, at arbejdstagerne ikke har noget ønske om at arbejde hele livet. Arbejdstagerne vil gerne gå tidligt på pension og modtage en pæn pension, der er tilstrækkelig til at leve for, så de kan give plads til de unge. Pensionistpartiet er absolut modstander af de europæiske regeringers og EU's planer om at forlænge borgernes arbejdsperiode. Vi beder tværtimod om en reduktion af arbejdsperioden og om en forlængelse af den obligatoriske periode, hvor borgerne ikke skal gå på arbejde, og hvor de skal have det godt.

Bordes, Cauquil og Laguiller
Vi har naturligvis stemt imod enhver decharge til Europa-Kommissionen. Vi går hverken ind for de foregående budgetter eller for det kommende budget eller for selve princippet om en Kommission, der udelukkende er til for industrielle og finansielle koncerner.
Vores forkastelse af de forskellige punkter er blot en forlængelse af denne generelle mistillid.

Meijer
I hr. Blaks betænkning finder jeg meget kritik af EU's udgifter og ansvaret herfor. Ifølge hans anbefalinger skal der stadig ændres meget. Den logiske konklusion på denne berettigede kritik ville være, at Parlamentet atter nægter decharge for det foregående regnskabsår. At nægte decharge er det eneste magtmiddel, som Parlamentet har til at gennemtvinge forandring og bekæmpe Rådets og Kommissionens arrogance. Decharge, ledsaget af en række bønfaldelser, er ikke et sådant magtmiddel. Det er kun et signal om, at alt bare kan fortsætte, også hvis der i sidste instans kun ændres lidt eller ingenting. Betyder decharge, at vi, efter nogle ønsker og kritiske bemærkninger, lader en række sager om svig ligge? Såsom tilfældet med hørsvig i Spanien, som OLAF netop har forelagt en rapport om? Jeg er først villig til at give decharge, når der er fundet en løsning på disse tilfælde af svig, når der er idømt en bøde, og der er betalt tilbage. I afventning deraf er det ikke formålstjenligt at stole på de gode hensigter, som den i efteråret 1999 tiltrådte nye Kommission har. Det overrasker mig i høj grad, at den ellers så kritiske ordfører foreslår at give decharge nu, og jeg støtter ham ikke heri.

Stauner
Jeg stemte imod meddelelsen af decharge af følgende grunde: Jeg er glad for budgetkommissærens erklæring på Parlamentets plenarmøde den 3. april 2001 om Fléchard-sagen. Det er dog ikke nok til at kunne betragtes som en ny begyndelse i Kommissionens politik ved håndteringen af bedragerisager. Der mangler et entydigt udsagn om, at behandlingen af sagen i januar 1994 var ulovlig.
Kommissionens manglende informationspolitik over for Parlamentet har ligeledes ikke ændret sig væsentligt sammenlignet med decharge-proceduren i 1998. Jeg kan ikke acceptere, at budgetmyndigheden - som ordføreren detaljeret har redegjort for i bilag 2 til sin betænkning - har anmodet om 11 revisionsrapporter, men ikke fået dem. Denne mangelfulde informationspolitik fra Kommissionens side skærpes yderligere af rammeaftalen, som jo kun giver ordføreren aktindsigt i dokumenter.
Jeg føler mig også bundet af plenarmødets beslutning, som vi traf i december 2000 i forbindelse med den såkaldte Morgan-betænkning, nemlig at meddelelsen af decharge i fremtiden skal udskydes, hvis Kommissionen ikke har fremlagt alle krævede dokumenter. Dette tilfælde er ifølge ordførerens egne oplysninger indtruffet.
Betænkning af van der Laan (A5-0108/2001)
Fatuzzo (PPE-DE). (IT) Hr. formand, jeg stemte for denne betænkning om en regulering og vurdering af dechargen til forskellige EU-organer, og jeg vil gerne forklare, hvorfor jeg stemte for en specifik sektion, nemlig udgifterne til Regionsudvalget. Der er nogle - og jeg vil også gerne sige hvem, nemlig de engelske konservative i særdeleshed - som ønsker at afskaffe Regionsudvalget. Det er jeg ikke enig i. Efter min mening bør Europas regioner tværtimod revurderes, deres vigtighed bør understreges, og de bør opprioriteres, for Europas fremtid ligger efter min opfattelse dels i EU og dels i Europas regioner. Medlemsstaterne bør beslutte sig for at trække sig lidt tilbage. Vi kan ikke få det hele. Derfor skal vi have mindre af medlemsstaterne og mere af regionerne og EU.
Betænkning af Seppänen (A5-0097/2001)
Fatuzzo (PPE-DE). (IT) Hr. formand, hr. Seppänens betænkning omhandler afviklingen af EKSF. Jeg, som har været europæer med stort E, siden jeg var 10 år gammel, bliver trist, når jeg læser denne betænkning, hvor man drøfter afviklingen af EKSF, Det Europæiske Kul- og Stålfællesskab. Selv om jeg bekræfter, at jeg stemte for betænkningen, vil jeg derfor gerne foreslå hr. Seppänen, at vi arrangerer en dag, hvor man på en festlig, fornøjelig, sjov og fremsynet måde mindes det vigtige indledende skridt, som undertegnelsen af EKSF- og Euratom-aftalen var.
Betænkning af Rühle (A5-0109/2001)
Fatuzzo (PPE-DE). (IT) Hr. formand, jeg sagde for lidt siden, at jeg faldt i søvn. Jeg drømte en slags drøm - men ikke en rigtig drøm - om netop fru Rühles betænkning, og den gav mig lejlighed til at forklare, hvorfor jeg stemte for. Jeg var en meget lille Gulliver-Fatuzzo, der var omringet af kæmpestore mennesker. Hvem var disse kæmper? Det var en afrikaner, en asiat, en sydamerikaner og en indbygger fra Bahamas. Der var med andre ord tale om indbyggerne i de udviklingslande, som denne betænkning omhandler. Disse kæmpestore mennesker bøjede sig ned mod dværgen Fatuzzo og sagde: "Kig godt efter. Tror du, at vi er de lande, der har behov for at udvikle sig, eller er det i virkeligheden jer, de europæiske og moderne befolkninger, som lader til at være udviklede, men som i virkeligheden har en meget lille hjerne? Sørg hellere for at udvikle jer selv, for vi er faktisk alt for udviklede!"
Betænkning af Hermange (A5-0084/2001)
Fatuzzo (PPE-DE). (IT) Hr. formand, i mit indlæg i går forklarede jeg fru Diamantopoulou, at jeg gerne ville have, at hun gjorde sig til talsmand for de anmodninger, som hele Parlamentet retter til medlemsstaterne for at få indført en reel ligestilling i Europa for de handicappede. Da jeg blundede her til morgen, sådan som jeg allerede har fortalt Dem, drømte jeg faktisk, at jeg spiste middag med fru Diamantopoulou, som endnu ikke har accepteret den invitation, jeg i sin tid gav hende. I drømmen spiste vi dog middag sammen, og hun sagde følgende til mig: "Fatuzzo, ved du godt, at det er lykkedes mig at få ophævet Italiens lov om, at der ikke udbetales pension til handicappede over 65 år? Fatuzzo, ved du godt, at det er lykkedes mig at få EU til at vedtage den forordning, der gør det muligt for de handicappede at rejse rundt inden for EU uden at miste deres pension?"
Det var i sandhed en drøm, hr. formand!

Korakas
Europa-Kommissionens forslag er gennemsyret af den herskende klasses kendte tankegang om en såkaldt sikring af handicappedes lige muligheder og frie adgang, sådan som det i øvrigt også fremgår af betænkningens titel "På vej mod et Europa uden barrierer for handicappede". Det er tydeligt, at man forsøger at tilsløre problemets klassemæssige kendetegn. Hvilke lige muligheder kan et handicappet barn fra den fattige del af befolkningen have i forhold til et barn fra en rig familie under kapitalismen? Denne tilsløring er ikke tilfældig. Alle de positive foranstaltninger, der foreslås i betænkningen (standardisering af tekniske hjælpemidler, udvikling af nye faciliteter osv.), kan stort set kun handicappede fra de velstillede befolkningslag nyde godt af. Endelig er kommercialiseringen af de handicappedes behov inden for alle sektorer meget interessant, f.eks. med hensyn til uddannelse, markedet for tekniske hjælpemidler, sikringen af en billig arbejdsressource osv. Andre positive delforanstaltninger, såsom adgang til transportmidler, fri bevægelighed inden for alle EU's medlemslande eller overførsel af understøttelse fra ét land til et andet, ændrer ikke ved den ovenfor omtalte konstatering.
De handicappede er de første og mest tragiske ofre for politikken om nedskæringer af de offentlige udgifter til sundheds- og forsorgssektoren og opløsningen af de sociale forsikringssystemer. Det er karakteristisk, at man ikke i nogen af EU's tekster omtaler de sociale udgifters betydning for en forbedring af de handicappedes forhold. Endnu en gang overlades behandlingen af de handicappedes meget alvorlige, sociale problemer til de såkaldte ngo'er, frivillige institutioner og familien. Skønt man til overmål taler om nye faciliteter, tekniske hjælpemidler osv., nævnes der ingen steder noget om, hvorvidt disse ting bliver stillet gratis til rådighed, eller om der ydes tilskud til køb af dem. Man interesserer sig kun for tilskuddet til de arbejdsgivere, som skal beskæftige en handicappet. Men selv om disse beskæftigelsestilskudsprogrammer har eksisteret i årevis, er arbejdsløsheden blandt handicappede tæt på 70% ifølge de undersøgelser af uafhængige organisationer, som undertiden er blevet offentliggjort.
Hvis vi undtager enkelte, generelt positive forslag om videregående uddannelse, der dog ikke har bindende karakter, er teksten om særbehandling og uddannelse gennemsyret af den uvidenskabelige tankegang om, at handicappede elever skal optages i almindelige skoler for, som de kalder det, at inkorporere dem i hele samfundet. De, der har sammenfattet betænkningen, kender sikkert til fiaskoen i Tyskland og Frankrig, hvor man lukkede en række specialskoler i starten af 1980'erne for at genåbne dem i slutningen af det samme årti for at undgå sociale brydninger. Hvorledes skal den døve, den blinde eller den lamme kunne følge undervisningen i de forringede, offentlige skoler, hvordan skal han kunne lege osv., når specialisterne fortæller os, at der skal være specialbøger til blinde og døve? I England har man ikke engang vovet at indføre disse foranstaltninger, fordi der kom voldsomme reaktioner fra universiteter, handicaporganisationer osv. Tanken om optagelse har bund i forringelsen af de sociale udgifter, overførelsen af omkostningerne til familien selv og de handicappedes forringede uddannelse.
Af ovenfor anførte grunde vil parlamentsmedlemmerne fra Grækenlands Kommunistparti ikke stemme for betænkningen.

Bushill-Matthews
 Jeg lykønsker min franske konservative kollega, fru Hermange, med hendes idérige og konstruktive betænkning. De britiske konservative har stemt for den.
Medlemsstaterne bør være meget mere proaktive, når det gælder om at anerkende de handicappedes behov, og vi håber, at de i høj grad vil tage tilgangen og nogle af de særlige idéer i denne betænkning til sig. Men vi henstiller til, at betænkningen ikke bliver brugt som et middel til at forsøge at harmonisere socialsikringsydelserne i EU. Dette område bør forblive en kompetence, der tilfalder medlemsstaterne.
Vi bifalder navnlig to nyheder i dag, nemlig udarbejdelsen af betænkningen i blindeskrift på tre sprog og brugen af tegnsprog under debatten. PPE-DE-gruppen taler ikke kun om de handicappedes behov. Vi gør rent faktisk også noget ved sagen.

Crowley
Når vi taler om spørgsmålet om handicappede i Europa, bør vi altid gå ud fra den præmis, at dette spørgsmål først og fremmest er et civilt spørgsmål og et menneskerettighedsspørgsmål.
Vi har pligt til ikke kun at prædike om rettigheder, men aktivt at tilskynde til adgang til almen uddannelse, erhvervsuddannelse, beskæftigelse og muligheder.
Vi kan se tilbage på en række tidligere beslutningsforslag og betænkninger fra Europa-Parlamentet om handicappede.
Men de samme grundlæggende barrierer og problemer eksisterer stadig. Nogle medlemsstater og ngo'er har tappert fremsat nyskabende initiativer med henblik på at fjerne barrierer og hindringer for lige muligheder for alle. Men der er stadig nogen, som ser dette som en særlig sektor frem for som et resultat af vores samfunds manglende evne til at give lige muligheder til alle. Ved indgangen til det 21. århundrede bør vi sende et budskab til verden om, at EU anerkender alles evner, retten til ligebehandling og lige muligheder.
Ved at støtte denne betænkning anbefaler jeg medlemmerne punkterne om den rolle, som spilles af handicaporganisationer og andre ngo'er, som har været magtfulde fortalere på deres vegne, som har lyttet til folkets stemme, og som benytter sig af lejligheden til at ændre verden til vores alles bedste.
Vi bør arbejde på at sikre dette inden 2003, som er det europæiske handicapår. Vi har garanteret, at de fleste af disse barrierer vil være fjernet.

Titley
Jeg bifalder varmt fru Hermanges betænkning om et Europa uden barrierer for handicappede. Det er meget vigtigt, at vi i Europa-Parlamentet støtter sådanne vigtige foranstaltninger for at øge ligestillingen af handicappede.
Denne betænkning opfordrer til, at der vedtages et direktiv om ligestilling, der omfatter en lang række områder såsom beskæftigelse, almen uddannelse og erhvervsuddannelse, transport, informationssamfundet og forbrugerpolitik. Den understreger ligeledes behovet for at integrere handicaptemaerne i alle politikker.
Ved topmøderne i Lissabon og Stockholm var det EU's stats- og regeringschefers mål at skabe den mest konkurrencedygtige og dynamiske vidensdrevne økonomi i verden. Den skulle være i stand til at skabe en bæredygtig økonomisk vækst ledsaget af en kvantitativ og kvalitativ forbedring af beskæftigelsen og større social samhørighed. Men vi står med en desperat mangel på fagfolk i IT-sektoren over hele EU. Det er bestemt ren sund fornuft at uddanne og gøre brug af alle vores borgere, således at vi har en mere kvalificeret arbejdsstyrke til at opfylde denne ambition. Jeg tror fuldt og fast på, at de handicappede vil være uundværlige i denne sektor. Arbejdskraften er der, vi har blot behov for at gennemføre en effektiv uddannelse og sikre, at der ikke foregår nogen forskelsbehandling ved tildelingen af jobbene. Behovet er der, arbejdskraften er der - vi må benytte os af lejligheden og imødegå denne udfordring fra en ny økonomi.
Jeg støtter fuldt ud foranstaltninger til forbedring af de handicappedes adgang til alle områder i livet lige fra beskæftigelse til IT. Dette vil ikke blot forandre livet for mange handicappede, der nu vil føle sig tilskyndet til at spille en lige så fuld rolle i samfundet som alle andre, men det vil også forandre EU's økonomi og i sandhed gøre den til den mest konkurrencedygtige og dynamiske vidensbaserede økonomi i verden baseret på større social samhørighed.

Ducarme
 Jeg glæder mig over, at man med meddelelsen iværksætter erklæring 22 knyttet til Amsterdam-traktaten, nemlig hensyntagen til handicappedes behov i forbindelse med udarbejdelse af foranstaltninger til gennemførelse af det indre marked. Den henviser til meddelelse af 1996 om lige muligheder for handicappede og anerkender handicappedes rettigheder frem for en opfattelse af handicappede som værende personer med behov for velgørenhed. Det er en grundlæggende holdningsændring, som skal understreges.
Dette initiativ sigter mod at afhjælpe manglerne i en strategi for integration af de handicappedes rettigheder i Fællesskabets politikker. Disse mangler findes bl.a. på områderne transport, adgang til bygninger, informationssamfundet og forbrugerpolitik. Begrebet handicappet dækker over alle former for handicap, såvel fysiske som mentale eller sansehandicap. Det er en anden grundlæggende ændring.
Man har siden 1998 været klar over mangelen på statistikker om dette område. For at afhjælpe dette vil Eurostat udarbejde 3 undersøgelser: et nyt modul i arbejdsstyrkeundersøgelsen inden marts 2003, udgivelsen i starten af 2001 af indikatorer, som vil kunne danne grundlag for en undersøgelse af niveauet for handicappedes deltagelse i arbejdsmarkedet og kulturlivet og en udvidelse af EF's Husholdningspanels undersøgelsesområdet om de daglige barrierer i de enkelte husholdninger.
Rapporten understreger med god grund, at de første barrierer for de handicappede viser sig i barndommen. I henhold til Luxembourg-chartret om uddannelse for alle bør forældrene sikres en central plads, så de får reelle muligheder for at træffe valg, der er i overensstemmelse med deres værdier og familietraditioner.
(Indlægget er forkortet i henhold til artikel 137 i forretningsordenen)

Formanden
Afstemningen er afsluttet.
(Mødet udsat kl. 13.12 og genoptaget kl. 15.00)

Resultaterne af Det Europæiske Råds møde den 23.-24. marts i Stockholm og situationen i Mellemøsten (fortsat)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er fortsættelse af forhandlingen om resultatet af Det Europæiske Råds møde i Stockholm den 23.-24. marts 2001, herunder situationen i Mellemøsten.

Ferber
Hr. formand, kære kolleger, jeg beklager meget, at vi ikke nåede at afslutte denne debat i formiddags, hvilket sikkert ville have været nødvendigt for at få et klart overblik. Efter min mening har topmødet i Stockholm foretaget forkerte prioriteringer. For meget social- og uddannelsespolitik - ting, som ifølge traktaterne slet ikke angår EU - og alt for lidt liberalisering af markederne.
Liberaliseringen af energimarkederne blev blokeret af mit eget land og af Frankrig. Ved liberaliseringen af luftrummet skændes vi stadigvæk om, hvordan lufthavnen på Gibraltar skal behandles. Derfor vil der også denne sommer være titusindvis af turister, som sidder fast i lufthavnene på grund af flyforsinkelser. Men i Stockholm blev der fastsat mål for social- og uddannelsespolitikken.
Det er ikke acceptabelt. Det er den forkerte måde at gribe Europa an på. Liberaliseringspolitikken skal videreføres, så markederne udvikler sig til gavn for forbrugerne. Det er også forbruger- og socialpolitik, da der ved mere konkurrence kan opnås billigere priser.
Ved den egentlige social- og uddannelsespolitik bør vi igen strengt overholde subsidiaritetsprincippet og overlade det til medlemsstaterne at fylde disse begreber med liv. Europa er kulturelt set ikke homogent og skal heller ikke være det. Det er vores styrke, for Europa lever tværtimod i kraft af sin mangfoldighed. Jeg mener ikke, Europa skal sprede sig over for mange opgaver, og det skal igen koncentrere sig om de opgaver, hvor det kan udrette noget.
Ved det næste Europæiske Råd i Göteborg har stats- og regeringscheferne en chance herfor. Jeg håber så, de vil udnytte den til gavn for Europa.

Oostlander
Hr. formand, ved begyndelsen af denne diskussion erindrede hr. Dupuis mig lige om, hvor dybt jeg var sunket moralsk på grund af min betænkning om Rusland. Jeg synes dog stadig, at han er sympatisk, og denne dobbeltsporede politik håndhæver jeg også inden for politik.
Med hensyn til Den Russiske Føderation er det efter min opfattelse særdeles godt at fortsætte med altid at være helt tydelig, også når det drejer sig om Tjetjenien. Vi beklager derfor, at formandskabet i Stockholm har forsømt med det samme at tilbagevise udtalelserne fremsat af hr. Putin, som foretager sammenligninger mellem striden i Makedonien og striden i Tjetjenien, og kommentere dem tydeligt. Jeg tror, at stærke ord forstås bedre af vores russiske kolleger end undvigende adfærd.
Endvidere forekommer det mig overordentligt vigtigt at understrege over for Rusland, hvor vigtige anliggender som den nordiske dimension er - det behøver jeg ikke overbevise svenskerne om - men også, hvor vigtig Kaliningrad er ved at blive, navnlig fordi byen vil udgøre en enklave i EU, hvor reglerne for indbyggerne skal tilpasses, således at de også f.eks. kan nyde godt af resultatet af Schengen-konventionen. I denne tid, hvor navnlig Schengen i stadig højere grad er computeriseret, må det være en smal sag, og opnåelsen af visa må kunne klares, således at også borgerne i Kaliningrad kan have fordel af det.
Med hensyn til Balkan, hr. formand, er jeg overordentlig glad for, at det serbiske politi havde mod til at arrestere Milosevic. Jeg vil ønske, at SFOR vil have samme mod ved arrestationen af Karadzic, for nu, hvor Beograd har taget dette skridt, kan vi absolut ikke halte bagefter i Bosnien. Rådet må således lægge pres på alle dem, som er ansvarlige for SFOR, for at de skal arrestere Karadzic. Det er også tydeligt, at Serbiens statsoverhoved ikke kan behandles anderledes end andre statsoverhoveder i dette område, simpelthen fordi han har gjort mere skade. Jeg synes, det er absolut nødvendigt, at han overføres til Haag, og at vi bestemt ikke må gøre nogen undtagelse for Serbien på dette punkt.

Von Wogau
Hr. formand, kære kolleger, de forslag, som Alexander Lamfalussy har stillet om formen af lovgivningsproceduren ved gennemførelsen af pakken om de finansielle tjenesteydelser, peger i den rigtige retning, for her skelnes der for første gang klart mellem den lov, det direktiv og den forordning, som kommer i stand ved Rådets og Parlamentets medvirken, og den tekniske gennemførelse af denne lovgivning. Derved opnås det, at tilpasningen til nye forhold på det tekniske område kan foregå langt hurtigere, end det tidligere har været tilfældet.
Stats- og regeringscheferne har jo besluttet, at vi i Europa vil have den mest moderne og konkurrencedygtige økonomi, og hertil hører netop også en moderne form for lovgivning. Hvis det, der tænkes på her, senere viser sig at fungere, kan det også finde anvendelse på andre områder, inden for teknisk lovgivning og måske også inden for landbruget.
Men hvori ligger problemet? Problemet ligger i, at der ofte også kan skjule sig problemer for borgerne i den tekniske gennemførelse, altså i de bekendtgørelser, som udstedes på dette grundlag. Her skal politikerne have mulighed for at gribe ind og hente disse punkter tilbage i den politiske beslutningsproces. Ved denne lejlighed, hvor vi jo befinder os i den fælles beslutningsprocedure, skal Europa-Parlamentet have de samme rettigheder som Rådet. Det, der blev aftalt i Stockholm, er en god aftale mellem Kommissionen og Rådet. Parlamentet blev her holdt udenfor. Derfor er det nødvendigt, at der føres yderligere forhandlinger for her at komme frem til resultater, der også kan være tilfredsstillende for Parlamentet.

García-Margallo y Marfil
Hr. formand, jeg er helt enig i hr. von Wogaus indlæg, og jeg har nogle supplerende bemærkninger. Lamfalussy-rapporten tager udgangspunkt i et faktum, nemlig at den lovgivningsprocedure, vi har, er for langsom og forhindrer os i at tilpasse lovgivningen i tide og i overensstemmelse med markedets behov. Det, som Lamfalussy-rapporten ikke siger, er, at det er i Rådet, at beslutningerne om dette spørgsmål normalt går i stå. Derfor mener jeg, at det er de forkerte, der bliver trukket i ørerne. Desuden gøres der i Lamfalussy-rapporten forsøg på at løse dette problem ved at delegere udarbejdelsen af gennemførelsesforanstaltninger ud til et værdipapirudvalg, hvor Rådet og Kommissionen ikke mister en tøddel af den magt, de havde, mens Parlamentets indflydelse begrænses. Den løsning, der foreslås, kan efter min mening skabe en mistillid, der i det lange løb kan give sig udslag i en større træghed end den, vi har haft hidtil. Det, som Parlamentet anmoder om, er, at når en gennemførelsesbestemmelse er for vidtgående i forhold til de generelle principper, er den ikke bindende, men ulovlig. Vi anmoder ikke om, at Kommissionen tager vores holdning i betragtning: Hvis bestemmelsen er for vidtgående, eksisterer den ikke. Det er, hvad der forstås ved mandatteorien, som jeg lærte om i romerretten, eller ved teorien om uddelegering af beføjelser, som jeg lærte om i politisk ret. Men den vigtigste retning i Lamfalussy-rapporten, som er blevet støttet af Rådet i Stockholm, er måske den mellemstatslige retning på bekostning af fællesskabsmetoden ved udarbejdelse af bestemmelser, og desuden - hvilket er vigtigere - ønsket om at sætte skub i liberaliseringen af det indre marked for finansielle tjenesteydelser uden samtidig at tilpasse bestemmelserne og kontrol- og beskyttelsesforanstaltningerne. Under sådanne omstændigheder kunne vi få et supermarked uden politisk kontrol, hvor de nationale stater underordnes halvpolitiske beslutninger truffet af erhvervsdrivende, som kunne bevæge sig helt frit på Unionens område. Vi befinder os mere eller mindre i den samme situation som før Den Europæiske Fælles Akt, hvor fru Thatchers teorier heldigvis ikke sejrede.

Langenhagen
Hr. formand, i morgen skal der træffes en skæbnesvanger beslutning for Europa og dets informationssamfund. Jeg stoler på et ja til Galileo og på fornuften hos Rådet (transport). Vi har brug for et enstemmigt politisk votum og ikke flere verbale udflugter. Til de kritikere, som stadig findes, skal det siges, at et partnerskab mellem offentligt og privat kan føres ud i livet, hvis det politiske votum er klart. En militær udnyttelse er en mulighed, men ikke en forudsætning. Den infrastruktur, der skabes ved hjælp af Galileo, har i fremtiden en betydelig højere merværdi end andre hidtidige infrastrukturforanstaltninger. En teknologisk interesseret ungdom i Europa får på grund af Galileo attraktive nye arbejdspladser. Den europæiske højteknologi vil blive førende i verden inden for denne fremtidssektor.
Den såkaldte markedsværdi af Galileo øges omvendt proportionalt med den krævede startkapital. Også på dette område må vi kunne forudsætte, at princippet burden sharing gælder for aktioner på europæisk plan. Det bør under disse omstændigheder ikke være vanskeligt for medlemsstaterne at mødes, det bør kunne ske let og smertefrit. Denne gang må vi ikke gøre tingene halvt. I morgen er det for sent. Den store konkurrent, USA, smiler skadefro og glæder sig over enhver forsinkelse ved udviklingen i Europa. Til en indførelse på markedet behøver vi trods alt syv til otte år.
Rådsformand Persson og kommissionsformand Prodi omtalte og understregede i morges ved mødets start med rette denne nye chance for en teknologisk udvikling til gavn for et moderne Europa. Jeg gentager det gerne. Galileo er en gateway til et europæisk informationssamfund. Jeg forventer, at Rådet (transport) også ser sådan på det i morgen.

Foster
Hr. formand, hvad Galileo-projektet angår, vil jeg gerne bede om en afklaring fra Kommissionen og Rådet af en række vigtige spørgsmål, som der bør gøres noget ved, inden projektets endelige fase kan godkendes.
Hensigtserklæringen om yderligere finansiering fra private organer til et beløb af 200 millioner euro bør forklares yderligere. Kunne Kommissionen derfor give nogle konkrete eksempler på nogle af de virksomheder, der er gået med til finansieringen? Kunne Kommissionen også bekræfte forlydender om, at disse forpligtelser til finansiering fra den private sektor vil falde på gulvet, hvis der ikke træffes en fast politisk beslutning om den endelige fase inden juni 2001? Kunne Kommissionen også her kommentere det manglende politiske engagement ved Stockholm-topmødet? Vage ord er næppe nok, når milliarder af euro står på spil, og fristen ifølge Kommissionens tidsplan er mindre en tre måneder væk?
Må jeg for åbenhedens skyld anmode Kommissionen om absolut klart at forklare sine intentioner med hensyn til finansieringen af dette projekt, og også forklare om den i mangel af betydelig interesse fra den private sektor vil finansiere projektet udelukkende fra EU-budgettet, herunder de 220 millioner euro, det vil koste at holde projektet i gang pr. år? Kunne Kommissionen også give en ajourført fordeling af de planlagte bidrag fra de enkelte medlemsstater? Hvad udviklingen angår, er Kommissionen så klar over, at USA, mens EU har brugt millioner på Galileo, har ajourført sin eksisterende teknologi? Kunne Kommissionen begrunde, hvorfor Galileo kun vil blive brugt til civile formål, da det synes absurd, at EU beslutter at bygge sit eget satellitnavigationssystem, men ikke vil gøre brug af dets militære kapacitet?
Jeg vil slutte af med at sige, at opsendelse af satellitter er en meget dyr aktivitet. Vi må have faste forsikringer om, at investeringer i Galileo-projektet vil give et passende afkast. Grundlæggende spørgsmål og under tre måneder tilbage. Medmindre Kommissionen straks kommer frem med nogle svar om projektet, løber vi i EU en risiko for at fremstå som en flok uansvarlige amatører. Jeg vil derfor opfordre Kommissionen og Rådet til at overveje disse punkter. Med en milliardudgift for skatteyderne, som vi er direkte ansvarlige over for, har vi ret til nogle svar.

Formanden
Jeg har modtaget 17 beslutningsforslag i henhold til artikel 37, stk. 2 i forretningsordenen.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen.

Område med frihed, sikkerhed og retfærdighed
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om
to mundtlige forespørgsler af Posselt for Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender til Rådet (B5-0157/2001) og Kommissionen (B5-0158/2001) om den årlige drøftelse 2000 om området med frihed, sikkerhed og retfærdighed;
redegørelser fra Rådet og Kommissionen om grundstødningen af fartøjet East Sea og ulovlig indvandring.

Posselt
Hr. formand, vi beskæftiger os i dag med den årlige rapport om området med frihed, sikkerhed og retfærdighed, som blev oprettet i oktober 1999 på topmødet i Tampere. Efter min mening bør man egentlig hellere tale om et område med ret, frihed og sikkerhed. Retten er nemlig fundamentet for EU, som opfatter sig selv som et retssamfund. I Nice gjorde vi to væsentlige fremskridt, som vi hilser velkomne, nemlig for det første vedtagelsen af chartret om grundlæggende rettigheder, som nu imidlertid også skal gøres juridisk bindende, og for det andet reformen af EF-Domstolen, som hører til de centrale punkter i Nice-traktaten.
Alligevel har Europa som retssamfund stadig et væsentligt behov for videreudvikling. Her vil jeg først og fremmest nævne det grænseoverskridende retlige samarbejde på det civil- og strafferetlige område, men også - og det anser jeg for helt væsentligt - området menneske- og borgerrettigheder, netop fordi dette charter om grundlæggende rettigheder endnu er uforpligtende. Til et retssamfund hører naturligvis også, at man ikke kun kræver af ansøgerlandene, at de skal overholde acquis communautaire, men at vi også gennemfører og overholder vores egne beslutninger og vores egne retsakter. Derfor er vores centrale spørgsmål til Rådet og Kommissionen, hvordan det går med gennemførelsen af de aftaler og beslutninger, som er en del af acquis communautaire. Hvordan er tidsplanen her, og hvorfor er der opstået adskillige forsinkelser på dette område?
For det andet taler vi om frihed. Frihed er en følge af retten. Frihed er baseret på menneskets værdighed. Men for at friheden ikke skal misbruges, har vi behov for sikkerhed, for uden sikkerhed og uden ret er frihed den stærkes ret. Vi ønsker ikke den stærkes ret, men vi ønsker også den svages ret. Derfor har vi brug for en sikkerhedspolitik, der er baseret på retten. Her er der betydelige mangler i den grænseoverskridende bekæmpelse af kriminalitet, i samarbejdet på det strafferetlige område og i harmoniseringen af lovgivningen. Derfor opfordrer jeg Rådet til ufortøvet at fortsætte udbygningen af Europol, omsider at fremskynde sagen om Europa-Parlamentets parlamentariske kontrol med Europol, endnu i de næste uger endegyldigt at etablere Det Europæiske Politiakademi - også her har der jo været forsinkelser, selv om kommissæren i går kunne give os positive nyheder - samt at sørge for, at der oprettes et fælles europæisk grænsepoliti. Det foreslog Europa-Parlamentet allerede for tre år siden på mit initiativ. Jeg er taknemmelig for, at nogle medlemsstater nu presser på i Rådet for at få en sådan grænsepolitienhed ved EU's ydre grænser.
Men vi vil ligeledes i denne vigtige debat spørge Rådet, hvordan det egentlig har det med sit ansvar over for Europa-Parlamentet. Vi har indledt et fremragende samarbejde med Kommissionen og kommissær Vitorino, men vi konstaterer åbenlyse mangler, hvad samarbejdet inden for retsvæsen og indre anliggender angår. Vi afholder vores debat i dag uden en skriftlig årsrapport og uden noget som helst dokument fra Rådet om, hvad der er sket og skal ske på dette centrale politikområde. Kommissionens scoreboard er her forbilledligt. Men der foreligger ikke nogen årsrapport fra Rådet om, hvad der er sket på dette centrale område i 2000. Jeg mener, det er nødvendigt på en behørig måde at informere og tage hensyn til Parlamentet og at fremme parlamentariseringen af dette centrale område, retsvæsen og indre anliggender. Her ser vi afgørende mangler hos Rådet. Det er ikke muligt at ville oprette et borgernes Europa og gøre dette uden om de valgte repræsentanter for borgerne, nemlig parlamentsmedlemmerne.
Til sidst skal jeg berøre asylrettens følsomme område. Her savner vi - som i det hele taget inden for området retsvæsen og indre anliggender - et strategisk koncept fra Rådets side. Vi har en mængde initiativer fra enkeltstater, som endda ofte er i modstrid med hinanden. Vi har en mængde enkelttiltag, men der mangler et strategisk koncept for en fælles asylpolitik, en fælles indvandringspolitik og også en byrdefordeling, en byrdefordeling mellem medlemsstaterne om antallet af personer. Vi opfordrer Rådet til at afhjælpe disse mangler.

Bodström
Hr. formand, kære medlemmer af Europa-Parlamentet, mine damer og herrer. Tak, fordi De har inviteret mig og min kollega Klingvall. Det er en stor ære at få lov til at tale for denne forsamling. Europa-Parlamentet er en meget betydningsfuld aktør i den europæiske integration, og det svenske formandskab finder det meget vigtigt at have et godt forhold til Dem. Vi håber, at vi har kunnet vise en del af denne ambition, ikke mindst i forbindelse med udvalgsmøderne i Stockholm.
Det er et meget vigtigt område, der diskuteres. Undersøgelser viser tydeligt, at det retlige samarbejde ligger de europæiske borgere meget på sinde.
Nutidens organiserede kriminalitet er i høj grad grænseoverskridende, ikke mindst på grund af udviklingen af den moderne teknik. De europæiske borgere har berettigede krav og høje forventninger til, at vi virkelig leverer resultater, både på det retlige område og på indenrigsområdet.
Som De sikkert ved, har vi i dag på det retlige område det tungeste lovgivningsprogram i hele EU. Med Amsterdam-traktaten og konklusionerne fra topmødet i Tampere har EU fremlagt en meget ambitiøs plan for, hvordan man kan oprette et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed. Som De ved, er gennemførelsen nu inde i en meget intensiv fase.
Som De også ved, skal Europa-Parlamentet ifølge EU-traktaten hvert år afholde en debat om de fremskridt, der er gjort på det område, der omfattes af EU-traktatens afsnit VI. Selv om traktaten kun omtaler den tredje søjle, vil jeg og min kollega ikke udelukkende begrænse debatten til spørgsmål om den tredje søjle. Ofte findes der jo en tæt sammenhæng mellem spørgsmålene under første og tredje søjle.
Generelt kan man vel sige, at 2000, som vi i dag skal rapportere om, er år et i post-Tampere-tiden. Som jeg nævnte, var Tampere et stort skridt fremad for de retlige og indre anliggender, og der blev udarbejdet et meget ambitiøst program.
Først vil jeg gerne kort nævne nogle af fremskridtene på det retlige område i 2000. I løbet af dette år vedtog Rådet (retlige og indre anliggender) en snes retsakter, heriblandt otte forordninger og tre konventionsinstrumenter. Der er vedtaget handlingsplaner for så godt som alle virksomhedsområder for retlige og indre anliggender. Rådet vedtog desuden mere end 30 konklusioner, resolutioner, henstillinger eller rapporter.
Det meget succesrige franske og portugisiske formandskab har løst adskillige problemer. Der blev truffet beslutninger på flere vigtige områder i bekæmpelsen af økonomisk kriminalitet. Der blev truffet beslutninger om at beskytte euroen, og på det fælles møde RIF/ØKOFIN-Rådet i Luxembourg den 17. oktober blev der truffet en række vigtige beslutninger, f.eks. om hvidvaskning af penge. Vi tog det første skridt i processen mod oprettelse af Eurojust, som vi ser som et meget vigtigt indslag i bekæmpelsen af den organiserede kriminalitet. Vi gjorde os store anstrengelser for at bekæmpe IT-kriminalitet, f.eks. ved at vedtage en beslutning om bekæmpelse af børnepornografi på internettet. Endvidere lykkedes det os at udvikle princippet om gensidig anerkendelse gennem vedtagelse af et handlingsprogram om gensidig anerkendelse af straffedomme.
Der blev også truffet flere beslutninger om at forbedre det civilretlige samarbejde, f.eks. om forkyndelse, insolvens samt anerkendelse og gennemførelse af spørgsmål vedrørende skilsmisser.
Når det er sagt, vil jeg fokusere på spørgsmålet fra hr. Posselt. Jeg vil forsøge at besvare de dele, der vedrører det retlige og politimæssige samarbejde, mens min kollega Klingvall vil besvare spørgsmål om asyl og migration.
Hr. formand, en del af spørgsmålet handler om dialogen mellem institutionerne og de planlagte foranstaltninger til effektivisering af denne dialog samt en mere tydelig definition af forholdet mellem institutionerne, medlemsstaterne og f.eks. Europol og Eurojust.
Amsterdam-traktaten og konklusionerne fra Tampere har betydet store ændringer for de retlige og indre anliggender. Som tidligere nævnt er der udarbejdet meget ambitiøse planer, og arbejdstempoet er steget. Ikke bare omfanget, men også karakteren af samarbejdet er ændret. Institutionerne har fået nye roller, og man er ved at udvikle nye arbejdsmetoder. Vi befinder os midt i gennemførelsen af Tampere, og vi kan identificere visse områder, hvor samtlige institutioner er ved at tilpasse sig de nye betingelser.
Jeg er helt overbevist om, at oprettelsen af et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed er betinget af et forstærket samarbejde mellem Rådet, Kommissionen og Parlamentet, og det er det, som det svenske formandskab vil arbejde for.
Traktaten opstiller en klar ramme for de formelle forhold mellem Rådet og Europa-Parlamentet, når de benytter sig af retsakter og andre instrumenter i forbindelse med retlige og indre anliggender. Rådet er fuldt medvidende om, at det ambitiøse arbejde på dette område også indebærer en betydelig arbejdsbyrde for Europa-Parlamentet. Rådets tidsrammer for Europa-Parlamentets udtalelse skal fastsættes gennem en balanceret afvejning af en hurtig sagsbehandling på den ene side og Europa-Parlamentets arbejdsbyrde på den anden side.
Her skal vi tage et fælles ansvar for EU's fremtid. Det er vigtigt, at vi fokuserer på det væsentlige og koncentrerer vores tid og energi om de centrale spørgsmål om Unionens udvikling.
Det svenske formandskab har indledt en diskussion om Rådets arbejdsformer. På det uformelle Rådsmøde den 8. og 9. februar, hvor vi også havde fornøjelsen at møde hr. Watson, var vi alle enige om nødvendigheden af at effektivisere Rådets arbejde, hvis vi skal nå de mål, der blev opstillet i Tampere.
Et spørgsmål, der bliver behandlet i forbindelse med den aktuelle revision, er det stadigt voksende antal initiativer på området for retlige og indre anliggender. Jeg er overbevist om, at man skal skabe en bedre forudseenhed og koordinering i forbindelse med nye lovgivningsinitiativer. En sådan forbedring vil lette institutionernes fælles arbejde betydeligt.
Jeg vil også nævne noget om forholdet mellem institutionerne Europol og Eurojust. Formandskabet er overbevist om, at Parlamentets indsigt i og muligheder for at følge f.eks. Europols virksomhed kan og bør forbedres. Formandskabet overvejer, hvordan det kan gennemføres i praksis. Der kan findes foranstaltninger, der hurtigt kan vedtages, og som ikke kræver regelændringer.
Hvad angår Eurojust, har Rådet endnu ikke indledt diskussionerne om, hvordan Parlamentet og Kommissionen skal involveres i arbejdet og få mulighed for at følge foranstaltningerne. Det er imidlertid klart, at spørgsmål om forholdet mellem Eurojust, Kommissionen og Parlamentet vil blive diskuteret under forhandlingerne. Det forslag til Rådets beslutning, som Parlamentet skal udtale sig om, er baseret på den regulering, der findes i Europol-konventionen, både med hensyn til Kommissionens deltagelse og Parlamentets kontrolmuligheder. Jeg vil imidlertid også i denne forbindelse understrege, at vi skal overveje muligheden for yderligere at forbedre Parlamentets forudsætninger for at få indsigt.
Inden jeg går videre til næste spørgsmål, vil jeg understrege, at vi ønsker at bevare det gode forhold til Parlamentet. For at understrege dette, har vi i dag afleveret en skriftlig rapport til Dem, som klart og tydeligt redegør for Rådets arbejde med retlige og indre anliggender i det forløbne år.
Hr. Posselt nævner også princippet om gensidig anerkendelse og de planlagte foranstaltninger til forbedring af den gensidige anerkendelse af domme på det strafferetlige område.
Gensidig anerkendelse af beslutninger i straffesager og det traditionelle strafferetlige samarbejde har samme mål: At samarbejdet mellem staterne skal forbedres, så man kan få et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed. I december 2000 vedtog Rådet på baggrund af konklusionerne fra Tampere et handlingsprogram om gennemførelse af principperne om gensidig anerkendelse. Handlingsprogrammet er ambitiøst og omfattende. Det indeholder et stort antal foranstaltninger, der skal gennemføres. Princippet om gensidig anerkendelse, der kommer til udtryk i handlingsprogrammet, omfatter beslutninger inden dommen, om selve dommen og beslutninger efter dommen.
På baggrund heraf har Sverige sammen med Belgien og Frankrig taget initiativ til et instrument om beslutning inden dommen. Det handler om gensidig anerkendelse af beslutninger, fastfrysning af aktiver og bevismateriale. Instrumentet skal hurtigst muligt forhindre, at aktiver og bevismateriale bliver fjernet fra de kriminalitetsbekæmpende myndigheder. Instrumentet blev positivt modtaget, og forhandlingerne starter i løbet af foråret under det svenske formandskab.
I løbet af foråret kommer der formentlig et initiativ om gensidig anerkendelse og opfyldelse af bødedomme. Arbejdet starter med anerkendelse og opfyldelse af selve dommen.
Jeg vil også nævne samarbejdet på det civilretlige område, specielt det arbejde, der er iværksat for at skabe et EF-tvangsfuldbyrdelsesdokument i forbindelse med ubestridte krav. Et EF-tvangsfuldbyrdelsesdokument skal til forskel fra et national fuldbyrdelsesdokument være muligt at gennemføre i alle medlemsstater uden nogen form for mellemstatslig kontrol. Det er et første vigtigt skridt på vej mod vores mål, nemlig at domme fra en medlemsstat skal kunne anerkendes og gennemføres direkte i hele Unionen.
Afslutningsvis vil jeg besvare hr. Posselts spørgsmål om gennemførelse af lovgivningen på vores område og spørgsmålet om en årlig rapport om gennemførelsen.
I arbejdet med at skabe et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed er vi i høj grad afhængige af retlige instrumenter, der skal omsættes til medlemsstaternes nationale lovgivning. Et flertal af de instrumenter, som vi blev enige om i slutningen af 1990'erne, er allerede trådt i kraft. I dag er det muligt at anvende flere instrumenter, skønt de ikke er trådt i kraft i alle medlemsstater. Efter Amsterdam-traktatens ikrafttrædelse er der også vedtaget flere fællesskabsretsakter - f.eks. forordninger - for retlige og indre anliggender. Flere af disse instrumenter er allerede trådt i kraft eller er på vej til at træde i kraft. Et konkret eksempel er den såkaldte Bruxelles II-forordning om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser i ægteskabssager.
Indledningsvis nævnte vi også, at vi er i færd med at gennemgå vores arbejdsmetoder ved retlige og indre anliggender. Spørgsmålet om medlemsstaternes gennemførelse af indgåede forpligtelser om retlige og indre anliggender er et af de spørgsmål, som behandles i denne sammenhæng. Jeg udelukker ikke, at der kan være behov for yderligere foranstaltninger, for at medlemsstaterne bedre kan leve op til deres forpligtelser over for Rådet. En kontrol med gennemførelsen kan være med til at presse os alle til at leve op til vores forpligtelser.
I øjeblikket har formandskabet ingen færdige løsninger på, hvordan en sådan mekanisme skal se ud. Forslaget om en årlig rapport, der nævnes i spørgsmålet, er en mulighed, men her vil Rådet senere vende tilbage med et mere konkret svar.

Klingvall
Hr. formand, kære medlemmer af Europa-Parlamentet, mine damer og herrer.
Først vil jeg takke for, at jeg har fået mulighed for at deltage i denne årlige drøftelse. Jeg er her for at rapportere om udviklingen i spørgsmål om asyl og indvandring. Som De ved, er vi nu inde i en meget intensiv fase hen imod en øget harmonisering af medlemsstaternes asyl- og indvandringspolitik.
Der hersker ingen tvivl om, at disse spørgsmål hører hjemme på fællesskabsplan. Arbejdet med at udvikle en fælles asyl- og indvandringspolitik er vigtigt af flere årsager. Det skal medvirke til at skabe et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed inden for EU. Endvidere skal asylansøgere og andre, der vil bosætte sig i vores lande, sikres en ensartet modtagelse og en ensartet bedømmelse af deres motiver, uanset hvilken medlemsstat, de søger til. Så kan vi også få en mere ensartet ansvarsfordeling mellem medlemsstaterne. Vi kan i fællesskab bekræfte internationale forpligtelser og vurderinger som solidaritet, humanitet og retssikkerhed. I dette arbejde har FN's flygtningekommissariat en vigtig rådgivende rolle.
Der hersker ingen tvivl om, at vi er på rette vej. Målene og handlingsplanerne blev fastlagt i Amsterdam, Wien og Tampere, ligesom Kommissionens resultattavle blev det. Kommissionen har arbejdet intensivt, mange forslag er stillet i løbet af det seneste år. Det er nu op til os i Rådet at videreføre arbejdet, og i dette arbejde er Deres synspunkter vigtige.
I årets løb har Rådet truffet afgørelser i en række sager om asyl og indvandring. Den Europæiske Flygtningefond blev godkendt på ministerrådsmødet den 28. september 2000. Medlemsstaterne har søgt om midler fra fonden for 2000 og 2001 til forskellige projekter vedrørende modtagelse, integration og tilbagevenden.
Rådet har også truffet to afgørelser baseret på Dublin-konventionen. Den 11. december 2000 vedtog man den såkaldte Eurodac-forordning. Vi håber, at det vil bidrage til en mere effektiv anvendelse af Dublin-konventionen. På det seneste rådsmøde den 15.-16. marts kunne Rådet også beslutte, at Norge og Island tilknyttes Dublin-konventionen og Eurodac. Vi ser nu frem til Kommissionens forslag om et fællesskabsretligt instrument, der skal erstatte Dublin-konventionen.
På det forrige rådsmøde vedtog Rådet visumforordningen, der giver os helt harmoniserede regler for, hvilke landes borgere der er fritaget for visumkrav, og hvilke lande der fortsat har visumpligt. Forordningen betyder, at Bulgarien, Hongkong og Macao - og på et senere tidspunkt også Rumænien - kan komme på listen over visumfri lande.
Jeg håber, at vi - inden det svenske formandskab er ovre - på denne liste over afgørelser om fælles regler, også kan tilføje direktivet om midlertidig beskyttelse i tilfælde af massetilstrømning af fordrevne personer samt direktivet om familiesammenføring.
Hvad angår midlertidig beskyttelse, viser erfaringerne fra Bosnien-Hercegovina og Kosovo, at vi skal tage et samlet og solidarisk ansvar, næste gang vi får en massetilstrømning af fordrevne personer til EU.
Spørgsmålet om familiesammenføring er også vigtigt. Vi skal kunne give alle, der bor i vores lande, mulighed for at leve med deres nære slægtninge. Vi håber også, at man på rådsmødet i maj i år kan opnå enighed om gensidig anerkendelse af afgørelser om afvisning og udvisning.
Rådet har i løbet af året også haft andre vigtige og udbytterige diskussioner. I spørgsmålet om fælles mindstebestemmelser for modtagelse af asylansøgere førte Rådet principielle diskussioner om en række vigtige delspørgsmål - bl.a. adgang til arbejdsmarkedet, retten til fri bevægelighed og anvendelsesområdet. Vi ser nu frem til Kommissionens forslag, der formentlig bliver fremlagt inden for kort tid.
Rådet har også behandlet to forslag - et direktiv og en rammeafgørelse om fælles regler for bekæmpelse af menneskesmugling og hjælp til ulovligt ophold i vores lande. Diskussionerne handlede om en række principielle spørgsmål, nemlig en humanitær klausul, minimale maksimumsstraffe og det strafferetlige anvendelsesområde.
På rådsmødet den 30. november - 1. december 2000 diskuterede man et fransk initiativ om harmonisering af de økonomiske sanktioner som en del af transportvirksomhedernes ansvar. På det tidspunkt kunne vi ikke opnå politisk enighed om forslaget. Det svenske formandskab undersøger i øjeblikket forudsætningerne for at nå frem til en politisk aftale. Jeg er udmærket klar over Parlamentets holdning til bl.a. disse spørgsmål, og det tager vi naturligvis hensyn til i vores fortsatte arbejde.
Andre vigtige spørgsmål er en mere sikker og sammenlignelig statistik samt Kommissionens forslag om rettigheder for permanent bosatte statsborgere fra tredjelande.
Der er også afholdt mere tværgående diskussioner på flere uformelle ministerrådsmøder. I Lissabon diskuterede vi bl.a., hvordan vi ud fra Kommissionens resultattavle skulle følge op på topmødet i Tampere. I Marseille var der fokus på den langsigtede indvandring til Europa. Og i Stockholm diskuterede vi dels, hvordan vi kan effektivisere arbejdet med at implementere konklusionerne fra topmødet i Tampere, og dels hvordan vi ud fra Kommissionens meddelelse om asyl kan fremme arbejdet med at udvikle et fælles europæisk asylsystem.
Spørgsmål om asyl og indvandring ligger borgerne meget på sinde og vækker ofte stærke følelser. I det forløbne år har vi ved flere lejligheder set billeder fra tragedier i forbindelse med, at mennesker har forsøgt at slippe ind i vores lande. Det stiller store krav til os om hurtigst muligt at udforme en fælles politik, der sætter os i stand til at håndtere indvandringspresset mod EU's medlemsstater. Vi skal tage ansvaret for flygtninge og andre, der har brug for beskyttelse i vores lande. Vi skal også have regler, der fremmer besøgsudveksling, og som tillader visse andre former for indvandring. Det er vigtigt, at vi har en moderne indvandringspolitik, hvor vi både arbejder på at fjerne de grundlæggende årsager til ufrivillig migration, forebygger ulovlig indvandring, garanterer beskyttelse af dem, der har behov herfor, og tilbyder en retfærdig behandling af indvandrere med permanent opholdstilladelse i vores lande. Det er netop det, Tampere-konklusionerne handler om.
Det er derfor vigtigt, at vi ser på arbejdet med at harmonisere medlemsstaternes asyl- og indvandringspolitik ud fra et helhedsperspektiv. Under det svenske formandskab kommer alle Kommissionens forslag på asylområdet til at ligge på Rådets bord, og det samme gælder også for størstedelen af forslagene på migrations- og visumdagsordenerne. Vi får derfor mulighed for tydeligere at se den helhed, der er nødvendig for at få en afbalanceret og afvejet fælles politik. Dermed ikke være sagt, at vi ikke hurtigst muligt skal forsøge at blive enige om de forslag, der ligger på Rådets bord. Det skal imidlertid ske inden for rammerne for de visioner og den strategi, der er afstukket i Amsterdam-traktaten og Tampere-konklusionerne.
Forudsætningerne for indvandring til vores lande ændres med tiden. Jeg ser derfor frem til det kommende belgiske formandskabs fokus på bl.a. spørgsmålet om indvandring til EU i beskæftigelsesøjemed. Jeg tror, at dette spørgsmål vil få stadig større betydning i de kommende år.
Hvad angår de skriftlige spørgsmål, vil jeg først svare på spørgsmålet om de foreløbige resultater af tiltrædelsesforhandlingerne med ansøgerlandene med hensyn til frihed, retfærdighed og sikkerhed, og under hvilke former Rådet ønsker at fortsætte forhandlingerne, specielt behandlingen af kapitel 24. Dette kapitel blev åbnet for Luxembourg-gruppen i den sidste periode af det portugisiske formandskab. Landene i Helsinki-gruppen har endnu ikke åbnet kapitlet. Der foreligger formentlig et udkast til en fælles forhandlingsposition for fem af Helsinki-landene i starten af maj. Revisioner heraf kan forventes i midten af juni for Luxembourg-landene - alt sammen ifølge Kommissionens tidsplan. Det bliver ikke aktuelt med en lukning af kapitlet for noget land under det svenske formandskab.
Kommissionen gennemførte tekniske konsultationer med alle berørte ansøgerlande i februar og marts for at gennemgå regelværket og løse eventuelle problemer. Ifølge Kommissionens tidsplan skal der foreligge en opdateret forhandlingsposition for Luxembourg-landene i juni. For Helsinki-landene skal et første udkast være færdigt i løbet af maj.
Det har næppe undgået nogens opmærksomhed, at udvidelsen er en af den svenske regerings tre vigtigste prioriteringer. Det er en historisk udfordring og et historisk tilfælde. Det handler i bund og grund om at skabe et grundlag for fred, frihed og demokrati i hele Europa. Vi har lovet at gøre vores yderste for i de kommende måneder at medvirke til at bane vejen for et politisk gennembrud i udvidelsesforhandlingerne.
Det gælder i højeste grad også de retlige og indre anliggender, som jo er en af hovedhjørnestenene i forhandlingsprocessen. Overholdelse af retsstatsprincipperne er en forudsætning for medlemskab af EU.
Ingen kan i dag sige, hvordan forhandlingerne i praksis kommer til at forme sig med hensyn til retlige og indre anliggender. Det er faktisk første gang nogensinde, at der føres reelle forhandlinger på dette område inden en udvidelse af EU. Én ting står imidlertid klart allerede nu: Ud over kravene i det formelle regelværk findes der høje forventninger af mere praktisk karakter. Vi lægger stor vægt på, at ansøgerlandene vedtager konkrete foranstaltninger for at sikre både den administrative kapacitet og implementeringen af den vedtagne lovgivning.
Ansøgerlandene har et ansvar for at bevare tempoet i tilpasningsarbejdet, så der kan findes acceptable forhandlingsløsninger. Medlemsstaterne har et ansvar for at hjælpe ansøgerlandene med dette arbejde. Det svenske formandskab finder det vigtigt at involvere ansøgerlandene i EU's samarbejde på et tidligt stadium. Den såkaldte præ-tiltrædelsesstrategi mod organiseret kriminalitet samt de horisontale Phare-programmer for asyl, migration, visum og grænsekontrol er gode eksempler på, at ansøgerlandene og medlemsstaterne allerede nu samarbejder. Et tillidsfuldt forhold og forståelse for hinandens vilkår og situation er en grundlæggende forudsætning for et godt fremtidigt samarbejde.
Derfor har vi også inviteret repræsentanter fra ansøgerlandene med til en række forskellige møder og seminarer i vores formandsperiode. Senest mødtes medlemsstaternes og ansøgerlandenes justits- og indenrigsministre på et uformelt møde den 16. marts. Der handlede diskussionerne om, hvordan vi kan styrke det gensidige praktiske samarbejde allerede inden tilslutningen. På det ene punkt efter det andet kunne vi konstatere, at der allerede er indledt et samarbejde, og at kursen nu afstikkes for, hvordan vi kan uddybe dette samarbejde yderligere.
Det andet spørgsmål handler om, hvilke foranstaltninger Rådet planlægger for at skabe en fælles indvandringspolitik, og hvilke tidsfrister der fastsættes.
EU's indvandringspolitik omfatter dels den indvandring, der skyldes menneskers behov for beskyttelse, og dels den indvandring, der f.eks. foregår, fordi splittede familier ønsker at blive genforenet, eller fordi mennesker vil skaffe sig bedre økonomiske forudsætninger eller en god uddannelse. Indvandringspolitik i en mere snæver betydning udelukker imidlertid den indvandring, der skyldes menneskers behov for beskyttelse, da den hører ind under asylpolitikken.
Der findes allerede en række ikke-bindende retsakter, der blev vedtaget, inden politikken blev overført til fællesskabsretten. De første skridt hen imod en tilnærmelse af de nationale bestemmelser blev nemlig allerede taget under afsnit VI. Arbejdet er sidenhen fortsat, og de gamle retsakter bliver efterhånden erstattet af fællesskabsretlige instrumenter. I øjeblikket behandles f.eks. retten til familiesammenføring. Formandskabet forventer at nå til politisk enighed om forslaget i løbet af indeværende halvår.
Endvidere vedtog Kommissionen i marts 2001 et direktivforslag om status for tredjelandes statsborgere, der har boet længe i en medlemsstat. En vigtig del af dette forslag er retten til at etablere sig i en anden medlemsstat. Førstebehandlingen af forslaget vil kunne starte under det svenske formandskab.
Direktivet om vilkår for indrejse og bosættelse i forbindelse med ansættelse og egen økonomisk aktivitet bliver fremlagt i første halvår af 2001. Dette direktiv bliver særlig interessant på baggrund af den aktuelle debat i EU i anledning af medlemsstaternes øgede behov for arbejdskraft. Den bliver videreført i efteråret 2001, hvor Belgien som formandsland vil afholde et seminar om dette emne. Desuden fremlægger Kommissionen i løbet af efteråret 2001 et forslag om betingelser for indrejse og ophold i forbindelse med studier eller faglig uddannelse og et forslag om ulønnede aktiviteter.
Det igangværende arbejde viser tydeligt, at vi inden for EU fører en aktiv indvandringspolitik. Grundprincippet i denne politik skal være, at de personer, der bevilges ret til indrejse og ophold, og som opholder sig lovligt i en medlemsstat, bør have stort set de samme rettigheder og forpligtelser som EU-borgerne. Det fremgår også tydeligt af konklusionerne fra topmødet i Tampere. Det siges også, at en vigtig del af Unionens politik på dette område er en effektiv håndtering af migration i alle dens faser, og at samarbejdet med oprindelseslandene skal udgøre en vigtig del af dette arbejde.
Det sidste spørgsmål handler om, hvorvidt Rådet finder det tænkeligt, at man inden for rammerne for en fælles asylpolitik kan indføre en personantalsbaseret omkostningsfordeling mellem medlemsstaterne for modtagelse af asylansøgere. Spørgsmålet om, hvorvidt ansvarsfordelingen skal være en del af den fælles europæiske asylpolitik, kan besvares ud fra to forskellige udgangspunkter, dels ud fra et perspektiv, der koncentreres om konkrete direktivforslag, dels ud fra et mere generelt perspektiv om ansvarsfordeling som et resultat af asylpolitikken.
I Amsterdam-traktaten kan man bl.a. læse om grundlaget for indførelse af et fælles asylsystem og om ansvarsfordelingen mellem EU's medlemsstater i artikel 63, stk. 2, litra b). Denne artikel fastslår bl.a., at Rådet skal arbejde for fremme af en ligelig fordeling mellem medlemsstaterne af indsatsen med hensyn til modtagelse af flygtninge og fordrevne og følgerne heraf. Denne tanke blev også bekræftet af stats- og regeringscheferne i Tampere.
Jeg vil også nævne, at Rådet den 28. september 2000 godkendte Den Europæiske Flygtningefond, der har til formål at fremme ansvarsfordelingen inden for EU, både strukturelt og i akutte situationer. Der er også direktivforslaget om midlertidig beskyttelse i tilfælde af massetilstrømning, hvor et kapitel handler om solidaritet, det vil sige foranstaltninger, der skal lette ansvarsfordelingen mellem medlemsstaterne, hvilket medlemsstaterne også lægger stor vægt på.
Målet med det aktuelle intensive lovgivningsarbejde er at skabe et fælles europæisk asylsystem, der kan give større forudsigelighed og retssikkerhed for individer og asylansøgere og sikre en ensartet behandling i alle medlemsstater. Jeg tror, at et sådant fælles system naturligt vil give en mere afbalanceret ansvarsfordeling mellem EU's medlemsstater.
Til slut vil jeg på Deres opfordring se på et aktuelt eksempel på hensynsløs menneskesmugling, der atter viser, at vi skal handle hurtigt.
Det handler om forliset af fartøjet East Sea uden for den franske by St. Raphael i februar med omkring 1000 asylansøgere ombord. Hændelsen undersøges nu af de franske myndigheder, og eventuelle sanktioner mod de ansvarlige vil blive udmålt efter fransk lovgivning.
Parlamentet har fremsat et ønske om, at Rådet skal afgive en udtalelse om denne hændelse. Rådet som institution kan imidlertid næppe udtale sig i et tilfælde, der primært vedrører en national regering. Samtidig er det vigtigt, at vi inden for EU er enige i vores bestræbelser på at gribe ind imod denne form for organiseret kriminalitet. Det er derfor vigtigt, at det afspejles i vores bedømmelse af strafbarheden af sådanne handlinger.
Rådet arbejder hårdt for at skabe fælles bestemmelser med hensyn til strafferetlige rammer for at bekæmpe medvirken til ulovlig indrejse og ophold. Rådet søger en acceptabel tekst med en klar sondring mellem på den ene side menneskesmuglere, der udnytter udsatte mennesker, og på den anden side kirker, kendte frivillige organisationer og andre, der handler ud fra humanitære eller idealistiske motiver. Jeg vil understrege, at der er stor enighed blandt medlemsstaterne om, at vi ikke skal kriminalisere handlinger med et humanitært motiv.
I den forbindelse vil jeg også nævne, at Rådet allerede har udviklet et system for hurtig varsling, der gør det muligt for medlemsstaterne bl.a. at informere hinanden om potentielle flygtningestrømme. Medlemslandene bidrager også med oplysninger til dette system.
Blandt Rådets øvrige foranstaltninger til bekæmpelse af ulovlig indvandring, kan nævnes direktivet om transportvirksomhedernes ansvar, som ikke kan ses som et isoleret instrument, men som en del af en større og mere overordnet politik. Rådet undersøger også muligheden for at etablere et netværk af forbindelsesofficerer.
Efter min mening forebygger man bedst ulovlig indvandring ved at samarbejde med de lande, der i dag fungerer som transitlande. Ved at styrke deres asylsystem bidrager vi dels til at styrke mulighederne for at beskytte flygtninge og dels til at gøre disse lande mindre interessante for menneskesmuglere.
På længere sigt undgår man kun menneskesmuglingens tragedier ved at løse de bagvedliggende årsager til ufrivillig migration. Derfor er det meget vigtigt, at vi anlægger det helhedsperspektiv, som hele harmoniseringsprocessen bygger på.

Vitorino
Hr. formand, medlemmer af Europa-Parlamentet, medlemmer af Rådet, jeg vil først gerne takke Bernd Posselt for den mundtlige forespørgsel, som er udgangspunktet for denne debat. I mit svar på hans spørgsmål vil jeg ikke lægge vægt på resultaterne fra 2000, fordi Rådets repræsentanter grundigt og udtømmende har redegjort for dem, men derimod især udpege de vigtigste punkter, som vi skal nå inden Det Europæiske Råd i Laeken, som er det tidspunkt, der er valgt for den første dybtgående evaluering af, hvor langt vi er kommet i gennemførelsen af målsætningen fra Tampere. 1999 var et vendepunkt for de retlige og indre anliggender. 2000 var året, hvor gennemførelsen af målsætningen fra Tampere blev indledt.
Efter Kommissionens mening er det ingen overdrivelse at sige, at vi er godt begyndt. Vi har foreslået en resultattavle, hvis struktur og indhold Parlamentets medlemmer kender, så jeg ikke behøver dvæle ved dét, men det er via resultattavlen, at vi med gennemsigtighed, klarhed og ansvarlighed kan konstatere, i hvilket omfang det går fremad - men også om der er forsinkelser - med at gennemføre mandatet fra Tampere. Jeg vil derfor ikke komme ind på resultattavlens indhold, men jeg vil gerne begynde med Bernd Posselts spørgsmål om udarbejdelsen af en årsrapport om konsolideringen af området med frihed, sikkerhed og retfærdighed.
Sådan som Kommissionen ser det, indfrier en dynamisk resultattavle Bernd Posselts ønsker, men jeg tror, at vi kan forbedre den i to henseender. For det første kan vi i introduktionen til de enkelte reviderede udgaver ved afslutningen af hvert formandskab styrke den politiske dimension i vurderingen af de opnåede resultater. For det andet kan vi i de kommende udgaver af resultattavlen justere dens struktur, især efter resultaterne fra Det Europæiske Råd i Laeken, så den også kommer til at afspejle, hvorledes den enkelte medlemsstat transformerer fællesskabsretten til national ret.
Jeg erkender, at man dog, selv om vi er godt begyndt, kan have sine tvivl om Unionens beslutningsevne på dette område, hvor der er to problemer, som vi gør klogt i ikke at se bort fra. Det første ligger i den myriade af initiativer, der kommer fra medlemsstaterne, men hvis logik vi ikke altid kan få øje på. Jeg sætter ikke spørgsmålstegn ved medlemsstaternes initiativret. Konsolideringen af et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed kan kun opnås, hvis der et snævert samarbejde mellem alle Unionens institutioner, men også - og måske frem for alt - mellem medlemsstaterne. Kommissionen deler imidlertid Parlamentets bekymring over den undertiden ret så fragmenterede fremgangsmåde, der styrer en stor del af medlemsstaternes initiativer, hvilket risikerer ikke at tilføre det fælles projekt øget værdi. Jeg sætter ikke spørgsmålstegn ved den gode hensigt bag disse initiativer, men de peger ofte i forskellige retninger. Hvis de følger den fælles europæiske dagsordens prioriteringer, er de velkomne, men hvis det er initiativer, der blot udspringer af den enkelte medlemsstats aktuelle indenrigspolitiske prioriteringer, frygter jeg, at de ikke vil bidrage til indfrielsen af det krævende program fra Tampere.
Derfor er Kommissionen parat til at afprøve alle måder til bedre at samarbejde med medlemsstaterne omkring udøvelsen af lovgivningsinitiativet. For det andet - og det er passende at sige det i dag, forud for Laeken - løber vi den risiko, at vi bliver forsinkede i forhold til tidsplanen fra Tampere. Hvis ikke Rådets tempo og beslutningsevne øges, altså, hvis den nuværende hastighed holdes, når vi frem til Laeken langt fra de mål, der blev opstillet i Tampere. Derfor er det meget opmuntrende, at det svenske formandskab - som jeg bringer min hilsen - på det uformelle rådsmøde i Stockholm tog initiativ til overvejelser om at sætte mere fart på beslutningsprocessen og forbedre Rådets arbejdsmetoder. Kommissionen er parat til under det svenske formandskabs ledelse at samarbejde om disse overvejelser og rationaliseringen af Rådets arbejde.
Hvad angår Bernd Posselts konkrete spørgsmål, skal jeg fatte mig i overordentlig korthed. Om transformationen af fællesskabsretten til national ret må det vedrørende konventionerne under den tredje søjle konstateres, at kun én konvention er blevet undertegnet og ratificeret af alle medlemsstaterne, nemlig Europol-konventionen. Alle de andre konventioner afventer undertegnelse og ratificering i alle femten medlemsstater. Hvad angår rammebeslutningerne, er det for tidligt at tale om transformation, fordi de ikke har så lang tid på bagen, og der er endnu for få til, at det kan svare sig at udarbejde en evalueringsrapport.
Med hensyn til det andet spørgsmål om den fælles indvandringspolitik har Kommissionen ydet et væsentlige bidrag hertil ved at formulere et europæisk indvandringsbegreb og en samlet indvandringspolitik i den meddelelse, som blev forelagt Rådet og Parlamentet i november sidste år. I denne meddelelse udpeger vi to mål. Det ene er en række lovgivningsinitiativer, der skal skabe en samlet fællesskabslovgivning, det andet er igangsættelse af en åben koordinationsproces på rådsniveau for politisk at få samordnet håndteringen af indvandringsstrømmene. Vi har stillet forslag om familiesammenføring, som jeg håber kan blive vedtaget under det svenske formandskab. Vi har stillet forslag om rettigheder og pligter for herboende tredjelandsborgere. Til juli stiller vi forslag om indrejsebetingelser for arbejdssøgende indvandrere, og inden årets udgang stiller vi et supplerende forslag om indrejsebetingelser for tredjelandsborgere, der ønsker ophold til studier, uddannelse eller lignende.
Kommissionen agter til juli at stille forslag til operationalisering af den åbne koordinationsmetode for indvandringspolitikken, der skal sættes i værk allerede i 2002, sideløbende med det svenske formandskabs initiativ til at forbedre den eksisterende statistiske behandling af indvandringen. På samme måde vil det nye program Odysseus gøre det muligt at tage hul på et program for administrativt samarbejde mellem medlemsstaterne, og vi håber at kunne lægge grunden til en fælles grænsepolititjeneste, således som Bernd Posselt har nævnt. På indvandringsområdet mener jeg, at vi også må prioritere en proaktiv politik til integrering af indvandrersamfundene i modtagersamfundet, og til det formål er det vigtigt at udnytte alle de muligheder, der ligger i den antidiskriminationspakke, som Kommissionen fremlagde sidste år, samt at udvikle indvandringsdelen i Lissabon-strategien, således som dette blev bekræftet i Stockholm i forbindelse med bekæmpelsen af social udstødelse. Denne integrationspolitik forudsætter engagement og støtte fra medlemsstaternes regionale og lokale myndigheder. Om den ulovlige indvandring har Kommissionen stillet to forslag til rammebeslutning om menneskehandel og agter at forelægge to meddelelser, én om kampen mod den ulovlige indvandring og en anden om repatrieringspolitik. Jeg afslutter dette punkt med at fremhæve, at jeg håber, at det efter den konference, som det belgiske formandskab lader afholde, vil være muligt for Rådet i Laeken at nå frem til en politisk aftale om en samlet europæisk indvandringpolitik, så der derefter ikke vil være flere undskyldninger for, at den manglende fælles vision forhindrer os i at træffe konkrete lovgivningsforanstaltninger.
Med hensyn til asylpolitikken vil jeg gerne erindre om, at Kommissionen har antaget solidaritetsprincippet såvel i dens forslag om en europæisk flygtningefond som i dens forslag om midlertidig beskyttelse, baseret på den såkaldte dobbelte frivillighed. Jeg håber, at det under det svenske formandskab kan lade sig gøre at få skruet en politiske aftale sammen om midlertidig beskyttelse. Jeg erkender imidlertid ligesom Bernd Posselt, at debatterne i Rådet ikke har vist nogen større åbning over for en styrkelse af solidaritetens finansielle dimension, ligesom de heller ikke synes at vise, at det bliver let at nå frem til en obligatorisk fordeling af asylansøgerne mellem medlemsstaterne. Den bedste løsning med hensyn til ansvarsfordelingen vil være en fælles europæisk asylordning efter de store linjer i Kommissionens meddelelse fra november sidste år.
Med hensyn til den gensidige anerkendelse af retsafgørelser vil jeg gerne oplyse Parlamentet om, at vi forbereder en vigtig pakke om udlevering og en europæisk eftersøgnings- og anholdelsesbegæring. Inden for civilretten vil vi inden årets udgang have gennemført initiativet "Bruxelles­I" med et forslag om et europæisk civilretligt eksekutionsfundament og med supplerende initiativer under "Bruxelles­II" om gensidig anerkendelse af familieretlige afgørelser i ægteskabs- og forældremyndighedssager, og desuden vil vi have offentliggjort forslag om anerkendelse af små lån og ubetvivlet kredit.
Med hensyn til den interinstitutionelle dialog, hr. formand, ønsker Kommissionen her at bekræfte, at dialogen mellem Rådet, Kommissionen og Europa-Parlamentet er afgørende for, at vores forehavender krones med succes. Her er det vigtigt at styrke Kommissionens og Parlamentets deltagelse i den demokratiske kontrol med Europol, hvilket Kommissionen vil tage initiativ til i år. Vi står over for et ambitiøst program. Jeg har tillid til, at det svenske og det belgiske formandskab vil sikre et passende tempo, så vi kan nå et godt resultat i Laeken. Som afslutning vil jeg gerne over for Parlamentet, i særdeleshed over for Udvalget Borgernes Friheder og Rettigheder qua dets formand, Graham Watson, give udtryk for, at Kommissionen påskønner, hvorledes man bestræber sig på inden for undertiden ekstremt korte frister at besvare henvendelser om forslag fra Kommissionen og fra medlemsstaterne. Hvis der er forsinkelser, vil de givetvis ikke skyldes mangel på forslag eller udtalelser fra Parlamentet. For det andet vil jeg gerne over for Dem bekræfte Kommissionens vilje til at uddybe den politiske dialog med Europa-Parlamentet, så vi i fællesskab kan finde de bedste løsninger, der her kan regne med bred politisk støtte fra de forskellige politiske familier i vores lande. Jeg respekterer de forskellige politiske og ideologiske opfattelser i Parlamentet, men vi har det fælles mål at give borgerne et klart politisk budskab, der lever op til deres forventninger. Dette budskab er enkelt. Det består i, at de europæiske institutioner bidrager afgørende til, at frihed, sikkerhed og retfærdighed hævdes som værdier, der hænger uløseligt sammen, og som udgør selve fundamentet i chartret om de grundlæggende rettigheder, det fundament, som vi er fælles om og stolte over. Vi er stolte over den europæiske identitet.

Pirker
Hr. formand, ærede repræsentanter for Rådet, ærede hr. kommissær, bifaldet viser Dem, at vi i høj grad værdsætter Deres arbejde og Deres bestræbelser på at finde gode, pragmatiske løsninger i samarbejde med Parlamentet og også de fremskridt, De peger på i Deres score board. Jeg glæder mig også over det svenske formandskabs engagement, selv om der er ganske mange ting, der endnu ikke er løst.
Men lad mig derudover i dag gøre opmærksom på tre problemområder, som delvist allerede er berørt, nemlig for det første de generelle mangler, vi selv har, for det andet de manglende løsninger, som skyldes, at forslagene ikke er realistiske, og for det tredje de ukoordinerede initiativer i medlemsstaterne.
Jeg begynder med det sidste og vil gerne støtte Dem, hr. kommissær. De siger, at vi her har brug for nye fremgangsmåder. Vi bruger en masse tid på initiativer, som er parallelle og ofte savner retsgrundlag, og hvor vi meget tit har en formodning om, at de snarere er begrundet i nationale forhold end reelt stræber efter at finde europæiske løsninger. Vi har brug for en mere effektiv mekanisme til reelt at fremme de ting, der er positive.
Det andet punkt er, at vi i EU oplever en dramatisk udvikling i narkotikaforbruget, men også i narkotikaproduktionen, navnlig hvad de syntetiske stoffer angår. På nuværende tidspunkt tager over 5 millioner unge syntetiske stoffer. EU er blevet den største producent og eksportør af syntetiske stoffer i verden. Når vi ser på dette scoreboard, ser vi ikke alt for mange foranstaltninger på dette område. Der blev fremlagt en initiativplan i 2000, men ingen yderligere foranstaltninger. Her beder jeg om en ny prioritering.
Afslutningsvis skal jeg nævne endnu en ting. Manglende realitetssans, som ved familiesammenføringen, ...
(Formanden afbrød taleren)

Terrón i Cusí
Hr. formand, til analysen af dette år 0 for Tampere-perioden har vi for første gang et overordentlig værdifuldt instrument, i dag og i fremtiden, nemlig den resultattavle, som Kommissionen har oprettet, og som i de kommende år bør inddrage alle fremskridt, der er sket i Rådet og i de enkelte medlemsstater.
Når vi sammenligner de oprindelige skøn og den sidste revision af resultattavlen, kan vi f.eks. se, at vi har gjort - efter min mening store - fremskridt i det retlige samarbejde. Vi har tiltro til Eurojusts fremtid, og Parlamentet bifalder Rådets beslutninger og initiativerne i medlemsstaterne, som inden for det retlige samarbejde har tilsluttet sig Kommissionens forslag og dermed skabt en cirkel, der bør bevares i fremtiden.
Min gruppe påskønner også vigtigheden - og vigtig er den - af Kommissionens meddelelse om gensidig anerkendelse af domme på det strafferetlige område. Den håber, at den bliver et solidt grundlag for bekæmpelse af kriminalitet, særligt i dens barskeste og mest uacceptable former, f.eks. terrorisme.
Fru minister, hr. minister, vi ved udmærket, hvad Europa-Kommissionen har forelagt i det seneste år, hvad angår Tampere-dagsordenen. Det fremgår af resultattavlen. Men vi ved ikke, hvad Rådet i den nærmeste fremtid agter at gøre ved det. Vi har derimod set konkrete og fragmentariske forslag - og jeg vil ikke genoptage diskussionen fra det foregående plenarmøde - fra de enkelte medlemsstater, som vi i det tilfælde på ingen måde kan eller vil kunne acceptere.
I dag skal vi også tale om den bestyrtelse, som East Seas ankomst til Europa vakte. Den vakte bestyrtelse, og jeg tror, at bestyrtelsen havde været endnu større, hvis borgerne vidste, at vi allerede inden Tampere udstyrede os med noget, der, nu vi taler om samarbejde med hjemlande, kaldes en handlingsplan for det nordlige Irak, læs: kurdere. Men det ved borgerne ikke. Ligesom borgerne i mit land ikke ved, at vi har udstyret os med en handlingsplan for Marokko, og de spørger sig selv, hvad EU laver, mens de finder lig af vores unge naboer på deres strande. Faktisk giver pressen det indtryk, at vores regering ikke engang ved det.
Laeken bliver en ny mulighed for den fælles asyl- og indvandringspolitik. Vær venlig ikke igen at bekræfte beslutningerne fra Tampere. Fortæl os, hvordan De agter at gå frem. Vær venlig ikke igen at sige, at De er på rette vej. Overbevis Dem selv om, at Deres egne beslutninger er gode, og fasthold dem med klarhed, beslutsomhed og mod. Parlamentet - og på dette område sikkert også borgerne - vil følge Dem.

Ludford
Hr. formand, vores bestræbelser på at skabe et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed er spredte og ret så usammenhængende. For det første er de spredt over et halvt dusin afsnit i traktaterne - fra artikler under tredje søjle om mellemstatsligt politi- og retligt samarbejde over bestemmelserne om asyl og indvandring til andre spredte artikler om grundlæggende rettigheder, ikke-forskelsbehandling, EU-borgerskab og fri bevægelighed. Inden for dette meget vigtige område for skabelse af et borgernes Europa er vores udgangspunkt nogle temmelig usammenhængende rammer. Vores procedurer er også utilstrækkelige. Oven i dette har vi den måde, hvorpå medlemsstaterne har overøst os med en lang række ukoordinerede initiativer, og det er ikke overraskende, at vi to år efter Amsterdam-traktatens ikrafttræden har en masse febrilsk aktivitet, men ikke nok virkelige fremskridt.
Vi har store spørgsmål at tage os af - lige fra en immigrationspolitik til bekæmpelse af racisme og fremmedhad og til den enorme uretfærdighed, at der er 20 millioner mennesker, der bor i Europa, men som ikke har ret til at bevæge sig, fordi de er tredjelandsstatsborgere.
Hvad asylpolitikken angår, er det af stor betydning, at vi absolut overholder humanitære forpligtelser og praktiserer sammenhængende tænkning. Hvordan kan vi tale nedsættende om de 1.000 irakiske kurdere på fartøjet East Sea som ulovlige økonomiske indvandrere, når NATO-medlemmer, herunder mit eget land, er tilstrækkeligt bevidste om deres sårbarhed over for Saddam Husseins forfølgelser, som det tidligere er påvist, til at håndhæve en flyveforbudszone i det nordlige Irak? Vi har virkelig ikke meget sammenhængende tænkning på dette område.
Vi må ændre den måde, vi arbejder på, så vi gør området med frihed, sikkerhed og retfærdighed lige så synligt for borgerne, som det er politisk. Måske kunne vi så have en debat, der kunne tiltrække flere medlemmer til salen og videreformidle noget af den passion og vision, som vi hørte fra præsidenten for Forbundsrepublikken Tyskland her til formiddag.

Boumediene-Thiery
Hr. formand, natten til den 31. marts gik endnu en båd med illegale flygtninge på grund nordøst for Athen. Fuldstændig som det skete den 18. februar, hvor kurdiske flygtninge gik på grund ud for Frankrigs sydkyst. Dette er ikke et nationalt problem. Det sker regelmæssigt, at flygtninge går i land ved Europas port - Gibraltar, Calais eller andre steder. Med fare for deres liv flygter de fra diktatorer, konflikter og elendighed. Og alligevel er de illegale flygtninge, og de ved det. Man kan blot se på tallene i Frankrig. 94% af asylansøgningerne bliver afslået. Men asylretten er en grundlæggende og uafhændelig rettighed. En europæisk fond skal afhjælpe konsekvenserne af denne modtagelse. Overvejer Rådet en vurdering af anvendelsen af fondens midler for at opnå større effektivitet?
At handle på europæisk niveau er ikke blot at afsløre og dømme dem, der tjener penge på elendigheden, som det blev sagt. Kun en samlet løsning, hvor der både lægges vægt på samarbejde i udlændingepolitikken og en egentlig integrationspolitik, der anerkender alle borgeres lige rettigheder, vil kunne løse problemerne. Mener Rådet da ikke, at det er vigtigt, at Unionen får et effektivt lovgivningsinstrument i form af et rammedirektiv, som vil muliggøre lovligt ophold for alle illegale indvandrere for at få et mere realistisk og humant syn på indvandringen? I øjeblikket undersøger man to mekanismer ...
(Formanden afbrød taleren)

Boudjenah
Hr. formand, vi ved godt, at det ikke længere er nok at fordømme de situationer, der jager hele familier på flugt, som det skete for de 908 mennesker, der var stuvet sammen i lastrummet på East Sea - på jagt efter et bedre liv og på flugt fra krig, vold eller elendighed - nogle gange det hele. Fremover må vi handle.
I marts, da Parlamentet heldigvis forkastede flere initiativer fra Rådet, undrede jeg mig over, hvornår vi ville se Rådet udarbejde initiativer og direktivforslag, der er kendetegnet af tolerance, gæstfrihed og humanisme snarere end af en udelukkende sikkerhedsmæssig vision. Ja, Europa har en initiativpligt, men det må ikke betyde, at man skaber en solidaritetsforbrydelse eller indfører sanktioner, der vil gå ud over transportsektoren.
Til gengæld er der i en fælles indvandringspolitik behov for ambitiøse initiativer, der baseres på en forbedring og styrkelse af asylretten, en garanti af retten til fri bevægelighed og af værdige modtagelsesbetingelser, som er i overensstemmelse med menneskerettighederne. Der er også behov for forpligtende og strafferetlige foranstaltninger ikke over for ofrene, men over for menneskesmuglerne. Så hvornår ser vi et udvisningsstop, opholdstilladelse til de illegale indvandrere, der lever i Europa og stemmeret til tredjelandsstatsborgere ved lokalvalg? Disse spørgsmål kan ikke ignoreres, hvis vi ønsker en mere retfærdig, human og effektiv politik.

Krarup
Jeg har tre bemærkninger i forbindelse med denne forespørgsel. Først en bemærkning om det semantiske. Både traktaten og forespørgslen taler om at indføre et "område for frihed, sikkerhed og retfærdighed". Man kunne få det indtryk, at der ikke eksisterede frihed, sikkerhed og retfærdighed i medlemslandene, som om man befandt sig i et retstomt rum. Men det er ikke tilfældet. Situationen er jo, at vi har en lang række meget traditionelle og rodfæstede retssystemer, som først og fremmest udmærker sig ved at være overordentlig forskellige. Det er ikke for meget sagt, at det dominerende system er et system, der er baseret på romersk lov, men derudover findes der jo common law-systemet, som er væsentligt anderledes, der findes en germansk og sågar en skandinavisk retstradition, og disse retstraditioner adskiller sig på afgørende punkter fra hinanden. At indføre et område for frihed, sikkerhed og retfærdighed er semantisk set en absurditet.
Men selvfølgelig er målet også et andet, og det er min anden bemærkning, som vedrører det retlige. Det, der er tale om, er, at man vil etablere ét område, at man vil homogenisere disse retsområder i EU-stilen - "hug en hæl og klip en tå" for at få skoen til at passe - således at de får én fælles strafferet og bliver ét fællesretsområde. Endelig har jeg en politisk bemærkning. Dette imperiebyggeri gennem etableringen af et retssystem repræsenterer et af verdenshistoriens mest repressive undertrykkelsessystemer. Det, der er etableret i lyset af disse udtryk "frihed, sikkerhed og retfærdighed", er et overvågnings- og kontrolsystem, som savner sidestykke i verdenshistorien. Man opbygger et system, som suspenderer fundamental retssikkerhed på de helt afgørende punkter. Man kan også vende sig mod denne afsporing af sproget, der jo gerne skulle afspejle virkeligheden så nøjagtigt som muligt. Det gør det langt fra.

Hernández Mollar
Hr. formand, hvor mange minutters stilhed har Parlamentet efterhånden dedikeret til ETA's ofre og til fordømmelse af terrorisme? Hvor mange mennesker har ladet livet i forsøget på at betræde europæisk jord ved de andalusiske kyster, i Dover, ved kysterne i Sydfrankrig eller i Italien? Hvor mange kvinder og mindreårige er blevet og bliver udnyttet af kriminelle organisationer, som handler ustraffet, og det er det alvorlige, på det europæiske område? Det er på høje tid, at disse spørgsmål besvares. Bekæmpelsen af organiseret kriminalitet, terrorisme, narkotika- og menneskehandel kræver nye politimetoder, en ny tilpasning af retsreglerne og en øjeblikkelig tilpasning af politisamarbejdet og det retlige samarbejde til det nye europæiske område. Hverken terrorister, narkohandlere eller menneskehandlere kan finde ly i en medlemsstat. Og det haster, som kommissæren sagde, med at iværksætte ordren om europæisk eftersøgning og anholdelse af disse fjender af frihed og sikkerhed. Og jeg vil særligt takke Dem, hr. kommissær, for den interesse, De har udvist for at få iværksat denne eftersøgnings- og anholdelsesordre.
I Spanien er terrorisme og indvandring ifølge en ny opinionsundersøgelse blevet de spanske borgeres to største bekymringer. Og disse bekymringer kræver også europæiske svar. Vi skal have to store forhandlinger i de kommende måneder: en betænkning om terrorisme og en om indvandring og asyl. Jeg håber, at parlamentsmedlemmerne, Kommissionen og Rådet er på højde med situationen og opnår at give de europæiske borgere og dem, der lovligt ønsker at opholde sig i vores område, det, som vi netop har fastlagt i det nye charter om grundlæggende rettigheder.

Karamanou
Hr. formand, det er et faktum, at der er påbegyndt et meget ambitiøst og seriøst arbejde med at opstille løsninger for den europæiske borgers dagligdag. Hvis det lykkes, vil det bidrage til at styrke den europæiske harmoniserings politiske dimension, for en europæisk harmonisering og et fælleseuropæisk område kan ikke udelukkende eksistere på basis af et fælles marked og en fælles mønt. Derfor skal vi styrke borgernes følelse af sikkerhed, bekæmpe den organiserede kriminalitet og styrke det politimæssige og juridiske samarbejde. Der skal være gensidig anerkendelse af domsafsigelser, vi skal udforme en samlet og levedygtig indvandringspolitik ud fra vores fælles europæiske værdinormer, og vi skal bekæmpe racismen og fremmedhadet i EU.
Når vi i dag vurderer den udvikling, som reelt begyndte i oktober 1999, må vi konstatere alvorlige forsinkelser og tilbagegang i realiseringen af vores mål. Og det skyldes, at vi på den ene side har en energisk Kommission og en kreativ kommissær og på den anden side et Råd, som ikke kan træffe afgørelser, og som virker uvilligt til at realisere de ting, som regeringerne har besluttet. Derfor oplever vi fragmentariske og ukoordinerede initiativer til delspørgsmål fra medlemslandenes side og initiativer, som ofte ligger uden for den ramme, vi aftalte ved mødet i Tampere. Vi ved, at denne situation skaber alvorlige problemer både for Kommissionens arbejde, da den ikke har de fornødne menneskelige ressourcer til at leve op til alle disse initiativer, og for Europa-Parlamentets arbejde og planlægning. Vi må naturligvis kreditere Rådet for dets afgørelse i 2000 om at oprette en flygtningefond og den gensidige anerkendelse af civilretsdomme, såsom skilsmisse. Blandt de positive ting i opgørelsen for 2000 må man også regne godkendelsen af chartret om borgernes grundlæggende rettigheder fra Nice, selv om det ikke blev i den form, som Parlamentet ønskede.
Jeg vil også gerne komplimentere det svenske formandskab for dets arbejde og forsøg på at styrke den politiske dimension i skabelsen af et fælles område med frihed, sikkerhed og retfærdighed i Unionen, men jeg vil især gerne lykønske det for den aktivitet, det lægger for dagen, for at Rådet på forslag af Kommissionen skal beslutte en ramme for bekæmpelse af menneskehandel, seksuel udnyttelse af børn og børnepornografi. Med hensyn til indvandringspolitikken har visse lande, bl.a. Grækenland, besluttet at udfylde det store tomrum, der findes på området, med nationale lovgivninger inden for rammerne af dagsordenen fra topmødet i Tampere. I sidste uge godkendte det græske parlament således en lov om indvandring, som legaliserer og optager tusindvis af indvandrere, der er kommet til Grækenland i det sidste årti, i det græske samfund, og som giver positive løsninger på store problemer, som Rådet stædigt lader stå uafklarede hen.
(Formanden fratog taleren ordet)

Watson
Hr. formand, som det medlem, der har æren af at være formand for Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender, vil jeg gerne takke kommissær Vitorino og ministrene Bodstöm og Klingvall for den loyale samarbejdsånd, hvori de har grebet etableringen af området med frihed, sikkerhed og retfærdighed an.
Der er blevet gjort fremskridt med at finde måder, hvorpå man kan samarbejde inden for et politisk område, hvor traktaterne er alt andet end tilfredsstillende. Men at sige dette kaster et vist lys over de vanskeligheder, som vi er stødt på i de 18 måneder, der er gået siden topmødet i Tampere - vanskeligheder såsom behovet for særlige retlige ordninger under første og tredje søjle; behovet for at imødekomme lande, som er med i Schengen-samarbejdet, og lande, der ikke er det; den deprimerende tilbøjelighed, som nogle medlemsstater har til at kaste sig hovedkulds ud i individuelle initiativer, inden institutionerne fuldt ud har drøftet en overordnet tilgang.
Det hus, vi bygger for vores borgere, skal være i stand til at klare et jordskælv. Lad os lægge den mest solide grund - sådan som vi kender den fra fællesskabsrammerne, hvor arkitekter, bygherrer og landmålere arbejder sammen i bedste fordragelighed. Parlamentet har bedt om en årsberetning om gennemførelsen af området med frihed, sikkerhed og retfærdighed. Idet jeg bifalder den beretning, som jeg lige har modtaget fra formandskabet, bemærker jeg, at den i alt væsentligt er en liste over foranstaltninger. Det, vi har brug for, er en vurdering af indvirkningen af de trufne foranstaltninger. Minister Klingvall sagde, at det er vanskeligt at komme med kommentarer om East Sea, fordi det er et spørgsmål, der henhører under de enkelte medlemsstater. Det er måske tilfældet for de første 24 timers vedkommende. Derefter er det et spørgsmål, der angår os alle. For det er da vel, hr. minister, hele essensen bag området med frihed, sikkerhed og retfærdighed? Medlemsstaterne må forstå, at dette er et område, hvor borgerne ønsker mere Europa. Vi må være denne udfordring voksen og ikke være dem, der byder i en deprimerende hollandsk auktion om rettigheder for vores borgere eller dem, der kommer udefra.
Chartret om de grundlæggende rettigheder er nok den vigtigste udvikling, vi har set. Vi må have indarbejdet det i Unionens lovgivning, for der er ikke noget område med frihed, sikkerhed og retfærdighed uden rettigheder, og der er ingen rettigheder uden dommere.

Schröder, Ilka
Hr. formand, hvis EU's fæstningspolitik går skævt, sker der katastrofer, som vi har oplevet det i Frankrig, og som det netop nu igen er sket i Grækenland, og som sandsynligvis vil kræve endnu mange flere menneskeliv. Spørgsmålet er følgende: Hvis vi virkelig ønsker mere frihed, sikkerhed og retfærdighed, hvad skal vi så gøre, for at ikke endnu flere mennesker bliver ofre for denne politik? For det første opnår man frihed ved at give mennesker mulighed for frit at vælge, hvor de vil leve. For det andet giver man folk sikkerhed ved, at man giver dem et pas i hånden og giver dem en legal mulighed for at udfolde deres liv der, hvor de har lyst til det. Det fører så også til mere ret og mere retfærdighed, for det er jo netop de globale økonomiske betingelser, som industrilandene har væltet over på verden, som først og fremmest gør mange mennesker til flygtninge. Derfor opfordrer jeg Rådet til at tage forebyggelsen alvorligt. En fælles fremgangsmåde - ja! Kom nu i gang med et initiativ til en legalisering, for det er den eneste konsekvente politik imod racisme.

Krivine
Hr. formand, East Sea, der gik på grund ud for den franske kyst, er på tragisk vis med til at rejse en dobbelt problemstilling om undertrykte nationer på den ene side og bekæmpelsen af flygtningestrømmen på den anden. I dag udsættes den kurdiske befolkning, der er spredt i mange lande, for en nådesløs undertrykkelse, der gør kampen for at tvinge regeringen til at anerkende retten til selvbestemmelse og det nationale mindretal aktuel.
Desuden må de tragedier, vi kender fra spanske strande eller fra Dover, føre til en fordømmelse af menneskesmuglerne. Schengen-området er et fort, der tvinger ofre for sult eller politiske diktatorer ud i ulovligheder. Men politimæssige foranstaltninger - og det ved enhver - kan ikke stoppe folk, der er i livsfare. Menneskesmuglerne profiterer i dag af disse strenge love, der i øvrigt er en overtrædelse af Genève-konventionen. Det er på tide at åbne grænserne for menneskers frie bevægelighed, ligesom vi allerede har gjort med hensyn til kapitalen. Vi vil ikke længere se hele familier sætte livet på spil på små plimsollere, som de har betalt dyrt for, for at komme ind i Europa.

Cederschiöld
Hr. formand, af hensyn til den korte taletid vil jeg tage det vigtigste først.
Minister Klingvall har netop meddelt, at hun agter at medvirke til at skabe enighed på netop de tre områder, hvor Europa-Parlamentet har sagt nej. Vi har nemlig stemt imod hr. Ceyhuns, hr. Nassauers og hr. Kirkhopes betænkninger. Det er meget foruroligende, at formandskabet ikke respekterer Parlamentets holdning. Jeg synes selv, at det er indlysende efter dagens forhandling, at ansvaret for en overordnet politik på dette område bør ligge hos Kommissionen.
Tallene for befolkningsudviklingen er alarmerende - Europa svinder ind. Befolkningstallet forventes at falde med 10% i medlemsstaterne og 20% i ansøgerlandene. Vi får mangel på både mere og mindre kvalificeret arbejdskraft på både kort og langt sigt. Vores ydre grænser er under voldsomt pres. At Europa skal åbne for indvandring af arbejdskraft er en konklusion, som selv de hårdeste modstandere har taget til sig. Vi får imidlertid ingen oplysninger om, hvordan dette skal foregå - om systemets udformning, om kvotesystemer eller green card eller hvorvidt det udelukkende skal gælde for højtuddannede eller også for lavtuddannede.
Har Rådet ingen konkrete løsninger på dette område? Skal kriminaliteten og de barske realiteter have lov til at bestemme? Vi glæder os til at se Kommissionens forslag på dette område. Kommissionen synes nemlig at stå bedst rustet til at løse dette problem.

Andersson
Hr. formand, jeg vil takke ministrene fra Sverige samt Kommissionen for deres indlæg.
Mange beskriver EU som et område, der udelukker andre. De ynder at kalde det "Fort Europa". Vi andre, der vil skabe et humant Europa, der tager hensyn til mennesker med behov for beskyttelse, og som ønsker en human asyl- og indvandringspolitik, anvender begrebet frihed, retfærdighed og sikkerhed. Jeg er enig med både Kommissionen og formandskabet i, at de aktuelle mangler på asyl- og flygtningeområdet hænger sammen med problemet med, at vi ikke har nogen fælles politik. I øjeblikket findes der forskellige politikker i de forskellige lande. Den politik, vi skal opbygge, skal baseres på internationale konventioner, behov for beskyttelse og familiesammenføring. For øvrigt bemærkede jeg, at formandskabet med hensyn til transportvirksomhedernes ansvar, der var genstand for indgående forhandlinger i Parlamentet i sidste mødeperiode, agter at tage hensyn til Parlamentets synspunkter. Sådan forstod jeg i det mindste indlægget.
Endvidere synes jeg, at vi skal skelne mellem indvandring af arbejdskraft og asyl- og indvandringspolitik. Sidstnævnte bygger på menneskers behov for beskyttelse. Det første handler om, at vi nu pludseligt ser, at vi i de kommende år kommer til at mangle arbejdskraft, og det handler således om vores behov for arbejdskraft. I denne forbindelse taler vi alt for lidt om integrationspolitik, da humlen i asyl- og indvandringspolitikken er en integrationspolitik, hvor vi tager os af de mennesker, der kommer hertil med et behov for beskyttelse. I dag ser vi imidlertid, at disse mennesker i høj grad står uden for samfundet, at de ikke har samme rettigheder, og at de ikke benyttes på arbejdsmarkedet. De er i høj grad at finde blandt de 14 millioner arbejdsløse.
I første omgang ser jeg gerne, at vi, inden vi taler om indvandring af arbejdskraft - det er muligt, at der også kan blive tale om en sådan - lægger vægt på integrationspolitikken samt en fælles asyl- og indvandringspolitik.

Gahrton
Hr. formand, det er rørende, hvor loyalt den svenske minister modtager den ensrettede EU-liturgis propagandasprog. Frihed, sikkerhed og retfærdighed - men det findes jo ikke! Frihed ved Gibraltar for dem, der drukner, når de vil ind i EU? Frihed ved Polens østlige grænse, hvor man nu fysisk benytter sig af den sovjetiske grænse, for at den i praksis skal fungere som EU's ydre grænse? Er det frihed?
Sikkerhed - når vi alle overvåges af SIS-registret, der ved alt, selv om vores eventuelle seksuelle ejendommeligheder?
Retfærdighed - når alle betjente, der arbejder med dette, siger, at den identitetskontrol, der bliver obligatorisk på grund af Schengen-konventionen, kommer til at ramme folk med et ikke-europæisk udseende?
Hr. Klingvall og hr. Bodström! Der findes et dækkende udtryk for dette - "Fort Europa"! Det er det, De er i færd med at bygge og det, De lovede ikke at bygge! Hvad om De gik i en anden retning i stedet for bare at følge trop med føderalisterne og stormagtsbyggerne?

Uca
Hr. formand, kære kolleger, i aviserne læser vi næsten dagligt meddelelser om flygtninge, der er strandet på Europas kyster. Så sent som i søndags landede 447 kurdiske flygtninge i Grækenland. I februar strandede fragtskibet East Sea med næsten 1.000 kurdiske flygtninge om bord, herunder over 300 børn, i den franske by St. Rafael. 10 dage varede odysseen til Europa under umenneskelige forhold. Under disse betingelser nedkom tre kvinder. Flygtningene sælger alt, hvad de ejer, for at få råd til billetten til Europa.
At flygtninge i stadig højere grad sætter livet på spil, er en følge af EU's afskærmningspolitik. Det kan ikke accepteres. Europas grænser skal være åbne for mennesker i nød, som flygter fra deres hjemland. Hvorfor forlader folk deres hjemland? Hvilken flygtning forlader frivilligt sit hjemland? Ingen forlader frivilligt sit hjemland, medmindre vedkommende er politisk forfulgt og frygter tortur og mishandling. Jeg går derfor ind for, at årsagerne til flugt skal bekæmpes. En aktiv menneskerettighedspolitik, en kursændring i våbeneksporten og økonomisk bistand til fattige lande og regioner er efter min mening nødvendigt, for at mennesker ikke behøver at flygte.
Jeg opfordrer Kommissionen, Rådet og EU's regeringer til at følge denne politik og føre den ud i livet. Europa har ikke kun behov for et økonomisk, men også et menneskeligt ansigt.

Paciotti
Hr. formand, EU's måde at handle på er inkonsekvent. Man indrømmer, at det er nødvendigt med et EU, der er tættere på borgerne, og at EU derfor skal vise, at det er i stand til at sikre borgernes rettigheder, frihed og sikkerhed, men når disse hensigter skal føres ud i livet, har medlemsstaternes regeringer 1000 ting, der skal tages hensyn til, de kan ikke beslutte sig, og de er mere interesserede i deres egne beføjelser end i alles rettigheder. Man vedtager således et charter om grundlæggende rettigheder, men medtager det ikke i traktaten, og man skriver i traktaterne, at Unionen skal være et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed, men herefter går de gode hensigter tabt i konventioner, der ikke ratificeres, i beslutninger, der ikke gennemføres, og i den forvirring, der opstår på grund af spredningen i beføjelser, initiativer og procedurer. Regeringerne gav ny næring til forventningerne i Tampere, men herefter skuffede de disse forventninger, fordi de ikke ønsker at overlade gennemførelsen heraf til dem, der har det job at beskæftige sig med EU og ikke med de enkelte medlemsstaters interne anliggender. Man gør en sen og ineffektiv indsats, fordi fællesskabsinitiativerne bremses af, at det strafferetlige samarbejde stadig er et mellemstatsligt anliggende.
Vi skal være modigere i vores beskyttelse af borgernes rettigheder. Efter min mening er der kun én rigtig løsning, som jeg håber bliver vedtaget med den næste traktat, nemlig at hele opbygningen af området med frihed, sikkerhed og retfærdighed bliver et EU-område, sådan som det allerede er tilfældet med det civilretlige samarbejde. Der er ikke noget at være bange for med denne løsning, for fordelingen af beføjelser mellem EU og medlemsstaterne vil være den samme, og de ensartede procedurer sikrer politikkernes konsekvens. Heller ikke EU's planlagte udvidelse ville være en hindring - sådan som den ellers risikerer at blive - for den rettidige beskyttelse af borgernes rettigheder.

Cerdeira Morterero
Hr. formand, jeg vil fremhæve nogle spørgsmål, der, selv om de er indlysende og er blevet gentaget under forhandlingen, ikke er mindre vigtige.
For det første vil jeg gøre Rådet opmærksomt på trægheden og den manglende koordinering af nogle af dets beslutninger om det, der blev vedtaget i Tampere, og jeg vil understrege, at denne situation kan føre til, at den dagsorden, som De selv vedtog, ikke bliver opfyldt. Der er behov for en ny tilskyndelse og en større politisk vilje for at kunne opfylde dagsordenen og de mål, som vi har fastlagt.
For det andet opfordrer jeg Dem ligeledes til at videreudvikle forslagene fra Tampere og ikke medlemsstaternes initiativer, der, selv om de er meget rimelige, efter Parlamentets opfattelse er usammenhængende, ufærdige i form og indhold og styret af de enkelte landes konjunktur og de bidrager desuden på ingen måde til at give det samlede overblik, som er nødvendigt på dette område.
Derfor tillader jeg mig at minde Dem om, at vi allerede har et program med initiativer fra Kommissionen, som efter min mening opfylder disse krav. Hvorfor koncentrerer vi os ikke alle sammen om det program? Jeg vil understrege nødvendigheden af, at indsmugling af indvandrere bekæmpes, og det nødvendige i alle de aktioner, der gennemføres for at undgå menneskehandel og de fortsatte dødsfald i Gibraltar-strædet og for at bekæmpe mafiaorganisationer og arbejdsmæssig og økonomisk udnyttelse af disse mennesker. Alt det støtter vi, men vi må ikke glemme nødvendigheden af at vedtage en afbalanceret politik om migrationsspørgsmålet, og derfor bør vi også alle sammen, og naturligvis Rådet, med samme vægt og vilje udvikle og iværksætte politikker for virkelig integration af de borgere, der lever blandt os, og på den måde undgå de racistiske og fremmedhadske handlinger, der desværre finder sted i EU, og som vi skammer os over. Vi vil undgå de tragedier, der dagligt finder sted ved de sydspanske kyster med skibe lastet med mennesker, der kommer til vores kyster, og dødsfald i skibenes lastrum. Og til det formål er der brug for en klar politisk vilje og en tilstrækkelig budgetbevilling.
Det opfordrer jeg Dem til, og jeg er sikker på, at vi på denne måde vil bidrage til oprettelsen af det område med frihed, sikkerhed og retfærdighed, som vi ønsker, og at vi kan regne med de europæiske borgeres forståelse for og støtte til denne vigtige opgave.

Lang
Hr. formand, jag vil prata franska (jeg vil tale fransk). Alt gik fint i den bedste af alle verdener. Alle var klar over, at der var flere millioner illegale indvandrere i Østeuropa. Alle vidste, at de hver dag kom ind over de gennemhullede grænser, og at de kommer fra hele verden. Alle kender til kanalerne og de største modtagerlande, men i det mindste er dette hidtil foregået i al diskretion for at ikke forstyrre den gode borgerlige samvittighed og ødelægge de velmenendes søvn.
Alle var i øvrigt ganske tilfredse med dette. Indvandrerforeningerne kan således retfærdiggøre deres eksistens og den offentlige støtte, de modtager. Staterne ender med at give opholdstilladelse til alle eller næsten alle og viser, hvor stor betydning de tillægger værdier som tolerance, menneskerettighederne og åbenhed over for andre. Præsterne kan fylde de håbløst tomme kirker med illegale indvandrere. Industriens fagforeningsfolk finder i indvandrerne den styrke, som de har brug for til at kompensere for de europæiske arbejdstageres manglende interesse. Og selvfølgelig glæder arbejdsgiverne sig over denne friske arbejdskraft, som findes på markedet.
Kort sagt var det til alles fordel, men så sker katastrofen pludselig. Den 17. februar gik fragtskibet East Sea med vilje på grund ud for den franske kyst med 912 illegale flygtninge ombord, heraf 420 børn. Dernæst gik de i land, og nu er de her, eller rettere, de var her. For det spørgsmål, vi nu stiller os selv - ud over hvorfor og hvordan de gik på grund - er, hvor de er blevet af? De er forsvundet, spredt i naturen, mere end 600 af disse illegale flygtninge er på mirakuløs vis forsvundet, de er stukket af. For blot at tage et eksempel skulle 449 personer tages i forvaring, da præfekten i Var lukkede en lejr den 1. marts. Bagefter var mere end 200 af dem forsvundet. I Modane, der var et af bestemmelsesstederne efter Fréjus, undslap 40 af de 82 kurdere.
Men hvorfor det? Hvorfor nu det, når hele det politiske spektrum, små politiske grupper og andre, med én stemme opfordrede til permanent ophold for disse indvandrere? Hvorfor, når nu den franske regering havde sørget for en opholdstilladelse på otte dage, og således gjort det muligt at opfylde kravene for at opnå en officiel status som politisk flygtning? Svaret er simpelthen, at disse illegale indvandrere foretrak at anvende ulovlige netværk til indtrængen i og hjemsendelse fra Frankrig.
Det var et psykologisk chok, der var stor opstandelse mellem de velmenende. Men denne sag er desværre kun symbolsk, for man kan ikke se skoven for træer. Det lykkes hver måned tusindvis af illegale indvandrere at komme ind i Frankrig. Men flere vil følge efter, millioner vil ankomme til fods og i tog. Vores problem er at organisere en tilbagevendelse til landet, så de kan føre et værdigt liv og arbejde i landet.

Klingvall
Hr. formand, kære parlamentsmedlemmer, mine damer og herrer, jeg vil starte med at takke for en meget interessant forhandling med mange interessante spørgsmål, men frem for alt vil jeg takke for Deres store engagement i retlige og indre anliggender. Jeg vil forsøge at konkludere og kommentere Deres synspunkter og spørgsmål.
Jeg vil gerne understrege, at vi arbejder for en Union præget af frihed, sikkerhed og retfærdighed. Ingen af os er interesseret i at bygge et "Fort Europa". I stedet præges vores arbejde af en meget stærk dynamik og et uddybet samarbejde i et EU, som vi ønsker at udvide.
Udvidelsen er et af det svenske formandskabs vigtigste mål. Vi ønsker at gøre området større og involvere flere lande i et udvidet samarbejde, ikke bare for frihed, retfærdighed og sikkerhed, men også for fred. Med til dette arbejde hører naturligvis en meget stor dynamik. Vi arbejder med landene omkring Middelhavet, og vi arbejder på at udvide samarbejdet med Rusland og Kina - for bare at nævne nogle eksempler på den aktuelle proces og på EU's aktive engagement i samarbejdet og i arbejdet med at udvide dette område.
Det præger naturligvis også arbejdet for en harmoniseret asyl- og indvandringspolitik. Det præger også det helhedsperspektiv, vi anlægger over for det harmoniseringsarbejde, der udgår fra Amsterdam-traktaten og Tampere-konklusionerne. Vi ønsker en moderne indvandringspolitik, hvor vi arbejder på at fjerne de væsentligste årsager til ufrivillig indvandring og samtidig garanterer beskyttelse af dem, der har behov herfor.
Vi er alle dybt berørte og optagede af de tragedier og katastrofer, vi har set på vores fjernsynsskærme. Handlen fortsætter og vækker afsky. Den udnytter mennesker i nød. Det er noget, som vi på det kraftigste skal bekæmpe. Vi skal imidlertid gøre det på flere forskellige måder - én måde er ikke nok. Derfor er det f.eks. meget vigtigt at intensivere samarbejdet med ansøgerlandene og arbejdet med at give disse lande en god lovgivning og et godt asylsystem, hvis man skal forebygge den ulovlige indvandring og hindre disse tragedier. Vi skal finde en løsning på de bagvedliggende årsager til den ufrivillige migration.
I sidste uge besøgte jeg Balkan sammen med kommissær Vitorino og den belgiske indenrigsminister Duquesne. Vi mødte repræsentanter fra fem af Balkanlandene, for at diskutere netop disse spørgsmål. Vi vedtog en vidtrækkende deklaration, der rummer netop dette helhedsperspektiv om både et retssikkert asyl-, modtagelses- og integrationssystem og foranstaltninger vedrørende en god grænsekontrol og en velfungerende visumpolitik.
Nu handler det om nogle af de konkrete spørgsmål om, hvad vi gør, og hvilke hensyn vi tager til udtalelserne fra Europa-Parlamentet. Lad mig bare se nærmere på to spørgsmål. Med hensyn til menneskesmugling vil vi foretage en klar sondring mellem menneskesmuglere, der udnytter udsatte mennesker, og de såkaldte humanitære handlinger. Humanitære handlinger skal ikke være strafbare. Vi arbejder med en humanitær klausul i forbindelse med ulovlig indrejse. Vi har bestemt, at med hensyn til ulovligt ophold, skal profithensyn udgøre en grænse for, at humanitære handlinger ikke skal kunne straffes. Strafferammerne skal være betydelige. Vi er endnu ikke nået til enighed, men i øjeblikket diskuterer vi et vigtigt forslag om en mindste maksimumsstraf på seks år.
Hvad angår spørgsmålet om transportvirksomhedernes ansvar, vil jeg kraftigt tilbagevise det, som fru Cederschiöld sagde. I vores aktuelle arbejde med at sondere er der forudsætningerne for, at vi kan nå til enighed om dette i henhold til retningslinjerne fra det franske formandskab. Der findes bl.a. to synspunkter fra Europa-Parlamentet, som jeg som formand også har fremført i diskussionerne. Det første spørgsmål handler om, at transportvirksomheder ikke skal straffes i de tilfælde, hvor en asylansøger får opholdstilladelse, eller hvor en person får opholdstilladelse af andre årsager. Det vil betyde, at man udskyder opkrævelsen af bøder fra de personer, som trods manglende dokumentation alligevel kommer til EU og søger asyl. Først når asylprocessen er klar, skal man opkræve bøder af de personer, der ikke får lov til at blive.
Det andet spørgsmål var også med i Europa-Parlamentets udtalelse. Det handler om, at luftfartsselskaber og rederier kun kan forventes at opdage åbenbart forfalskede dokumenter samt personer, som slet ikke er i besiddelse af rejsedokumenter. Samtidig er det selvfølgelig rimeligt, at vi stiller krav om, at transportvirksomheder kontrollerer pas og eventuelle visa. Sanktionerne må imidlertid ikke være uforholdsmæssigt strenge straffe. Vi ved endnu ikke, om vi finder frem til en løsning, der kan accepteres af alle, men vi undersøger betingelserne.
Flere af indlæggene under forhandlingen - bl.a. indlæggene fra fru Terrón i Cusí og fru Ludford - handlede om det fortsatte arbejde. Man spurgte sig selv: "Hvad sker der egentlig? De har denne vision og målene fra Tampere, men hvad gør De egentlig?". Jeg aflagde rapport om nogle af de trufne beslutninger. Jeg rapporterede også om status for nogle af de aktuelle direktiver. Jeg vil gerne understrege, at vi håber, at vi på vores møde i maj kan træffe en afgørelse om direktivet om midlertidig beskyttelse og direktivet om familiesammenføring. I øjeblikket går det godt med forhandlingerne om disse direktiver. Vi håber således at kunne træffe en afgørelse i maj.
Vi er også nået langt med hensyn til at søsætte Eurodac-systemet. Prøvekørslerne starter sidst på sommeren i år. Vi tror, at dette system kan give os en mere effektiv anvendelse af Dublin-konventionen.
Hvad angår forslaget om rettigheder for tredjelandes statsborgere, er dette blevet præcist fremført. Vi ser imidlertid frem til også at starte arbejdet med dette direktiv.
Jeg har også tidligere under forhandlingen nævnt, at det belgiske formandskab vil fokusere på indvandringspolitikken, og at det vil arrangere et migrationsseminar i oktober 2001. Også Spanien har allerede inden sit formandskab varslet et ministermøde om migrationsstrømmene fra Asien.
Vi arbejder tålmodigt og trin for trin for at kunne realisere den foreslåede resultattavle, det såkaldte scoreboard, for at gennemføre konklusionerne fra Rådets møde i Tampere. Vi arbejder stadig med det indledende gennemførelsesarbejde, men vi klør på og vil selvfølgelig hurtigst muligt træffe en afgørelse.

Bodström
Hr. formand, kriminaliteten bliver stadig mere international. Den eneste mulighed for at bekæmpe denne tendens er, at politiet og anklagemyndigheden samarbejder og arbejder mere internationalt.
Alt politiarbejde indebærer integritetskrænkelser for den person, der mistænkes for en kriminel handling. Det sker både nationalt og internationalt. Det gælder bl.a. for efterlyste personer. For at kunne debattere emnet er det vigtigt at have det rette grundlag. Det gælder f.eks. det, hr. Gahrton nævnte, nemlig SIS-systemet, som bruges til efterlyste personer. Hr. Gahrton sagde, at det internationale SIS-system kortlægger menneskers seksuelle tilbøjeligheder. Det passer ikke! Der findes ikke sådanne følsomme oplysninger i dette system. Det indeholder oplysninger om efterlyste personer, om de er bevæbnede, deres signalement m.v. samt oplysninger om andre ting såsom stjålne biler. Der findes altså ingen følsomme oplysninger, og det er et meget vigtigt instrument til bekæmpelse af den internationale kriminalitet.
Der findes flere former for kriminelle handlinger, der kun kan bekæmpes internationalt - f.eks. menneskehandel, økonomisk kriminalitet, IT-kriminalitet, eller narkotikakriminaliteten, som hr. Pirker nævnte. De eneste, der nyder godt af det manglende internationale samarbejde, er de kriminelle.
Med hensyn til narkotikakriminaliteten, som hr. Pirker nævnte, er jeg enig i, at det er meget vigtigt med en konkret indsats, så man ikke nøjes med flotte udtalelser, men faktisk skrider til handling. To utroligt vigtige betingelser for at opnå dette, er det, der debatteres i dag, det vil sige udviklingen af Europol, samt at der hurtigst muligt etableres et internationalt samarbejde gennem Eurojust.
Jeg vil også nævne det igangværende samarbejde for at nå frem til en løsning med hensyn til syntetisk narkotika. Jeg ved, at fru Cederschiöld har gjort en stor indsats på dette område, og forhåbentlig kan vi få en politisk aftale i hus i maj.
Blandt andre hr. Watson og fru Terrón i Cusí har været inde på, hvordan vi kan blive mere effektive, hvilket naturligvis er vigtigt. Det er bl.a. vigtigt, når der stilles forslag fra medlemsstaterne, og når der tages initiativ til forskellige spørgsmål. Det er vigtigt, at det sker på den rigtige måde, og at man ikke tænker på kortsigtet fremgang - f.eks. på det indenlandske plan. Det er i alles interesse, at samarbejdet fungerer og effektiviseres. Alle vinder - også ud fra et indenrigssynspunkt, hvis det fungerer, som det skal.
Det samme gælder samarbejdet mellem medlemsstaterne, Rådet, Europa-Parlamentet og Kommissionen. Hvis det ikke fungerer, giver det et negativt billede. Borgerne mister tilliden til os, og uden borgernes tillid er der ingen forankring for EU, hvorefter EU heller ikke fungerer. Derfor er det vigtigt, at denne meget konstruktive og vigtige debat fortsætter på samme måde som i dag. Til sidst vil jeg atter takke jer alle for debatten samt for, at jeg fik lov at komme.

Vitorino
Hr. formand, jeg vil gerne takke medlemmerne af Parlamentet for det engagement, de har udvist i opfølgelsen af den meget udfordrende og krævende dagsorden fra Tampere, og også bevidne og rose det svenske formandskabs bestræbelser på at nå frem til konkrete resultater i den første halvdel af dette år. Det fremgår ret klart, at det svenske formandskab virkelig ønsker en afbalanceret tilgang til politikkerne inden for dette område - en balance mellem de initiativer, der beskæftiger sig med de repressive aspekter, og de initiativer, som har et proaktivt sigte, der går ud på at tilskynde til et positivt syn på asylindvandring i vores samfund. Derfor håber jeg, at vi ved afslutningen af det svenske formandskab vil have konkrete og gode resultater, som vi kan arbejde videre med.
Jeg vil meget kort komme ind på to punkter. Først hvad angår handlingsplanen for Irak, vil jeg sige, at jeg er enig i, at det er yderst vanskeligt at gennemføre denne handlingsplan. Jo før, vi få en mere detaljeret vurdering af de konkrete resultater af en sådan handlingsplan, jo bedre. Vi må også huske på, at et ansøgerland, Tyrkiet, grænser op til Irak. Så vi bør inddrage Tyrkiet mere seriøst i drøftelserne om den kurdiske situation og effekten af ulovlig indvandring i området.
Det andet punkt er at sige til hr. Pirker, at jeg ikke kom ind på spørgsmålet om narkotika i mit indlæg, fordi der ikke var stillet nogen spørgsmål om det. Men jeg vil gerne henlede Parlamentets opmærksomhed på, at vi er ved at implementere handlingsplanen for perioden 2000-2004. Der har været et meget vigtigt svensk initiativ om syntetiske stoffer. Vi havde en åben drøftelse i Rådet om narkotika, og Kommissionen har i sinde at fremsætte to hovedinstrumenter: det ene, rammebeslutningen om harmonisering af strafferetten i forbindelse med bekæmpelse af narkotikahandel, vil blive fremsat i næste måned. Det andet er at forelægge, hvad vi kalder en opfølgningstabel for handlingsplanen for narkotika for Rådet og Parlamentet. I denne opfølgningstabel vil vi medtage alle de foranstaltninger, der bør træffes af Unionen, og også identificere alle konkrete foranstaltninger, som bør træffes af de enkelte medlemsstater. Så vi forsømmer ikke narkotikaspørgsmålet. Vi kom ikke ind på dette punkt, fordi De ikke nævnte det i de formelle spørgsmål, men jeg er glad for at fortælle Dem om vores program til bekæmpelse af narkotika.
Det er mit endelige ønske og håb, at vi måske til næste år kan have en mere opmuntrende debat om situationen inden for området med frihed, sikkerhed og retfærdighed. Lad os alle samarbejde om at nå dette.

Formanden
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted den 16. maj.

FN's konference om de mindst udviklede lande
Formanden
 Næste punkt på dagsordenen er følgende mundtlige forespørgsler:
B5-0155/2001 af Miranda for Udvalget om Udvikling og Samarbejde til Rådet om FN's konference om de mindst udviklede lande (den 14.-20. maj 2001);
B5-0156/2001 af Miranda for Udvalget om Udvikling og Samarbejde til Kommissionen om FN's konference om de mindst udviklede lande (den 14.-20. maj 2001).

Miranda
Hr. formand for Rådet, hr. kommissær Lamy, her op til FN's tredje konference om de mindst udviklede lande, der skal finde sted i Europa-Parlamentets bygning i Bruxelles midt i maj, mener vi, at vi må drøfte den strategi igennem, som EU skal stå for i denne sammenhæng. De mundtlige forespørgsler, som vi i dag retter til Rådet og Kommissionen, har netop dette formål, og med det beslutningsforslag, som vi også har fremlagt, er det vores hensigt at bidrage hertil.
Vi er alle - håber jeg - klar over den dramatiske situation, som disse lande befinder sig i. Et BNP pr. indbygger på 100 gange mindre end i de udviklede lande, en realvækst kun en smule over nul, hvis vi tager befolkningstilvæksten i betragtning, et prisfald på råvarer på ca. 30% i 1998-1999, en middellevealder på kun 51 år, ca. 50% analfabeter, og listen kunne forlænges i det uendelige.
Det værste er imidlertid, at man ikke kan få øje på noget lys for enden af tunnellen, fordi mange af disse lande, ca. 1/3, også hærges af endeløse konflikter, der tømmer dem for alle de ressourcer, som de har, og mere til. Vi mener derfor, at denne konference ikke blot må gentage den diagnose, som er blevet stillet så mange gange før, og heller ikke tage form af en mere eller mindre fuldstændig erklæring af de gode hensigter, som helt systematisk ikke er blevet indfriet. Der må og skal træffes konkrete foranstaltninger inden for rammerne af en global strategi, der sætter en ny økonomisk verdensorden, og som bestræber sig på at opfylde og styrke FN's erklæring fra 1986, der anerkender retten til bæredygtig udvikling som en umistelig menneskeret. Lige så vigtigt er det, at EU og de enkelte medlemsstater indtager en klar holdning og kæmper for, at den aktuelle tendens til, at de industrialiserede lande skærer ned i den økonomiske bistand, bliver vendt, og at der opstilles en tidsplan for, at denne hjælp kommer op på 0,7% af BNP. Vi må desuden gøre en indsats for, at forpligtelser fra Rio de Janeiro 1992 fastholdtes, og at gælden, der helt tydeligt er ved at kvæle disse lande, bliver eftergivet, ligesom vi må gå ind med konfliktforebyggelse, med fokus rettet ikke mindst mod våbenhandlen, som må bekæmpes, og vi må holde op med at se alting ud fra et markedsliberaliseringsperspektiv, men derimod arbejde for en dybtgående ændring i WTO's regler og bestemmelser, som er til skade for disse lande.
I denne sammenhæng må man også bemærke, at kun 12 af de mindst udviklede lande er repræsenteret i Genève, og man skal ligeledes være klar over, at markedsadgang i sig selv ikke udgør nogen tilstrækkelig betingelse for økonomisk vækst, og heller ikke i sig selv automatisk fører til en ligelig udvikling. Lige så vigtigt eller mere vigtigt end markedsadgang er det for disse lande at sikre deres selvforsyning, og at de i det hele taget kan brødføde sig selv. Derfor har de ret til at beskytte deres produktion og deres landbefolkning, i hvilken forbindelse jeg gerne kort vil omtale initiativet "alt andet end våben", som vi får lejlighed til at diskutere grundigt på et af de kommende møder, også selv om Rådet har truffet den uacceptable beslutning ikke at ville høre Europa-Parlamentet i denne sag.
Jeg vil blot gerne fremhæve, at det er et positivt initiativ, om end af begrænset værdi og med behov for at blive justeret. Fordi det kun er et første skridt, sådan som det er blevet sagt, må det suppleres med andre foranstaltninger af forskellig karakter i den retning, som vi har nævnt.
Endelig og på et tidspunkt, hvor man taler så meget om at bekæmpe fattigdommen, skal to særskilte mål understreges og gentages, nemlig uddannelse og sundhed. Som vi siger det i vores beslutningsforslag, må de industrialiserede lande yde deres meget væsentlige bidrag til, at programmerne på disse felter kan fortsætte, og der må, som vi for nylig har vedtaget, gøres en særlig indsats for anerkendelsen af, at de lande, der er hårdest ramt af aids og andre epidemier, har ret til at fremstille og markedsføre den nødvendige medicin eller importere den uden omkostninger til patenthavere. Det er om disse spørgsmål, hvoraf mange har fået en mere udførlig behandling i vores beslutningsforslag, at vi nu afventer at høre Rådets og Kommissionens mening.

Danielsson
Hr. formand, kære parlamentsmedlemmer, i retningslinjerne for deltagelse i FN's tredje konference om de mindst udviklede lande, som Rådet vedtog den 22. december 2000, bekræfter Unionen, at den har til hensigt at gøre, hvad den kan, for at FN's handlingsplan får en bæredygtig udvikling i de mindst udviklede lande samt for, at en gradvis inkorporering af disse lande i verdensøkonomien skal omfatte konkrete og operative politiske retningslinjer og foranstaltninger, der bygger på tre faktorer.
For det første: de nationale myndigheders, det civile samfunds, den private sektors og de lokale aktørers aktive og ansvarsfulde deltagelse i de mindst udviklede lande.
For det andet: et verdensomspændende partnerskab for de mindst udviklede lande, som bl.a. betyder, at man mobiliserer hele det internationale samfund, og at man øger koordineringen mellem alle, der arbejder med udviklingsspørgsmål på internationalt, regionalt og nationalt plan.
For det tredje: en effektiv vurdering af resultaterne af den handlingsplan, der blev vedtaget i 1990, samt en analyse af behovene og forventningerne i de mindst udviklede lande, sådan som det blev bestemt under forberedelserne inden konferencen.
Inden for rammerne for EU's bistandspolitik skænkes en meget stor del af støtten til netop de mindst udviklede lande, specielt gennem AVS/EU-konventionerne. Man skal huske på, at 40 af de 49 mindst udviklede lande også findes i gruppen af AVS-stater. EU mener, at udryddelsen af fattigdom i disse lande bør være konferencens centrale mål. EU støtter det styrkede HIPC-initiativ og dets gennemførelse, det vil sige i overensstemmelse med de i Köln 1999 styrkede betingelser, der betyder, at flere lande hurtigere kan få mindsket gælden, samtidig med at der kommer øget fokus på fattigdomsbekæmpelse, idet de ressourcer, der frigives ved gældsafskrivninger inden for HIPC, skal bruges til fattigdomsbekæmpelse.
EU kan ikke acceptere tilsagn og/eller forpligtelser om gældsafskrivelser, der går ud over de betingelser, der gælder under HIPC-initiativet. Det betyder således, at man ikke kan acceptere eventuelle krav om henstand med gældsbetalinger, inden skyldnerlandene når den såkaldte afslutning og/eller 100%'s gældsafskrivning. Fattige lande, der ikke kvalificerer sig til gældslettelser i henhold til de vilkår, der er gældende for HIPC-initiativet, men som har betalingsvanskeligheder, henvises i stedet til at forsøge at genforhandle deres gæld med Parisklubben, Londonklubben eller andre relevante kreditorer.
De ressourcer, der frigøres under HIPC-initiativet, skal bruges til fattigdomsbekæmpelse i overensstemmelse med landenes fattigdomsstrategier.
Den 28. februar 2001 vedtog Rådet en forordning om at udvide toldfriheden uden nogen kvantitativ begrænsning til at omfatte alle produkter, der stammer fra de 49 mindst udviklede lande i verden, med undtagelse af våben og ammunition, det såkaldte "alt andet end våben"initiativ. Forordningen er gældende fra den 5. marts i år. Diskussionen om dette spørgsmål startede med, at Kommissionen stillede et forslag i oktober 2000. Jeg er glad for at kunne bekræfte, at de vigtigste principper i Kommissionens forslag er bevaret i den endeligt vedtagne tekst. Det vil sige, at Fællesskabet bør vedtage betydningsfulde foranstaltninger for at forbedre den økonomiske situation i de mindst udviklede lande ved at garantere fri adgang til sine markeder for alle sådanne produkter, også hvis det indebærer ekstraudgifter for Fællesskabet. I næsten alle tilfælde træder dette i kraft fra og med den 5. marts 2000. Kun for bananer, sukker og ris blev det besluttet, at bestemmelserne skulle træde i kraft på en senere dato. Det var imidlertid afgørende, at man for disse produkter blev enige om en bestemt tidsfrist og tidsplan for fuld tiltrædelse til markederne. Fra og med 2006 vil markedet være fuldt liberaliseret for bananer, og markederne for sukker og ris vil være liberaliseret i hhv. juli 2009 og september 2009. Med tiden sænkes toldsatserne på disse tre produkter, og der bliver fastlagt toldfri kvoter for sukker og ris.
Forordningen har derfor stor økonomisk betydning for de mindst udviklede lande. Men den har desuden en endnu større politisk og økonomisk betydning for forberedelserne inden næste forhandlingsrunde i WTO. Det har utrolig stor symbolsk værdi, at det nu primært er udviklingsprioriteringerne, der ligger til grund for beslutninger i handelsanliggender. Beslutningen viser vores partnere i WTO-forhandlingerne - udviklingslande såvel som industrilande - at EU tager sine forpligtelser om at inkorporere udviklingsspørgsmål i disse forhandlinger alvorligt. Det viser, at vi ikke bare går ind i forhandlingerne for at pleje vores egne interesser, men at vi også tager hensyn til de mest trængende medlemmer af verdenssamfundet - specielt de mindst udviklede lande. Det viser, at EU fuldt ud påtager sig et moralsk og økonomisk ansvar, der skal stemme overens med EU's position som verdens største handelsblok.

Lamy
Hr. formand, som formanden for Rådet sagde for et øjeblik siden, vil FN's tredje konference om de mindst udviklede lande finde sted i maj i Bruxelles. Formålet med denne konference er først og fremmest at evaluere resultaterne af de handlingsprogrammer, der blev iværksat i 1990, og at sætte fokus på det, der er udrettet i mellemtiden med hensyn til udviklingsbistand, gældsnedsættelse, investering og handel. Desuden skal der fastsættes et nyt handlingsprogram for de kommende 10 år, og vi er blevet enige om - i en fælles aftale med FN - at man skal behandle nogle foranstaltninger med øjeblikkelig virkning, således at man ikke falder for fristelsen til at begrave sig i for mange generelle spørgsmål.
Forberedelserne til konferencen er i gang. Eftersom Unionen er medvært, har vi selvfølgelig en særlig interesse i, at den bliver en succes. Kommissionens tropper og nogle kommissærer arbejder side om side i denne sag.
Vi vil forsøge at sørge for, at konferencen munder ud i et solidt handlingsprogram, således at vi opnår nogle rammer for ansporing med hensyn til en indsats for udviklingen i disse 49 eller 50 lande og samtidig forsøger at gøre dette så konkret som muligt.
I denne forbindelse har vi - og Kommissionen takker det svenske formandskab herfor - sørget for, at beslutningerne omkring initiativet "alt andet end våben" er truffet i god tid, så det kan blive EU's acquis på konferencen i maj. På nuværende tidspunkt er det sandsynligvis den mest virkningsfulde foranstaltning, denne konference vil kunne medføre eller fremskynde, og det er ikke så lidt. Vi skal nu forsøge at anvende konferencen som en løftestang med henblik på at anspore andre handelspartnere i verden til at forbedre adgangen til de mindst udviklede landes eksportmarkeder.
Selv om vi finder dette initiativ vigtigt, mener vi ikke, at det er nok i sig selv. Det står klart, at uden hjælp fra omgivelserne og uden anden hensigtsmæssig bistand er størstedelen af de mindst udviklede lande ikke i stand til at gennemføre de handelsmæssige tiltag på tilfredsstillende vis. Vi må altså supplere dette stærke signal - det arbejde, vi har påbegyndt - med andre foranstaltninger, der sigter mod på effektiv vis at øge de pågældende landes eksportevne og hjælpe dem til at komme med i den multilaterale aftale om verdenshandel.
Vi agter altså at supplere dette initiativ med andre foranstaltninger, hvoraf en del skal omhandle handel, gennem teknisk bistand til den administrative kapacitet i landene og gennem en forøgelse af den indsats, der foretages inden for de fælles midler, vi har til rådighed med IMF, Verdensbanken og WTO med en teknisk bistand, der skal omhandle handelsspørgsmålene fra Genève. Når det er sagt, er der også andre handelsmæssige instrumenter, som skal undersøges for at sikre, at de ikke bremser eller begrænser åbningen af markederne for de mindst udviklede lande for meget. Jeg tænker navnlig på sundhedsstandarder og fytosanitære standarder eller på de forskellige forhindringer for handel, hvor vi ikke skal nedsætte de standarder, vi har fastsat, fordi vores befolkninger forlanger dem, men vi skal sikre os, at vores tekniske bistand faktisk styres på en sådan måde, at det er mulig for disse lande at opfylde standarderne. Jeg tænker navnlig på det sundhedsmæssige og fytosanitære.
Vi mener, at disse adgangsbetingelser til markedet kan forbedre omfanget af udenlandske investeringer i landene, så snart de sammenkobles med en egentlig eksportstigning, og vi ønsker i forbindelse med denne konference at gå endnu længere for at øge investeringerne i landene, bl.a. gennem en bedre anvendelse af de eksisterende multilaterale instrumenter og en mere aktiv anvendelse af det, der allerede er til rådighed i forbindelse med en investeringsgaranti til de mindst udviklede lande.
Når det er sagt, vil vi ikke gemme os bag en politisk korrekthed. Man skal også være klar. Det er op til disse lande at skabe et mere fordelagtigt miljø for investorerne gennem interne politikker, som vi kan støtte, og som vi kan rådgive om, men det skal ske gennem interne politiske beslutninger, der nogle gange er vanskelige at træffe, og disse vanskeligheder kan vi ikke hjælpe med. Ud fra dette synspunkt er det nødvendigt, at alle har klart definerede roller.
Lad os huske på, at disse foranstaltninger, som jeg lige har omtalt, og som er med øjeblikkelig virkning, kun er en del af resultatet. De skal således give handlingsprogrammer for det næste årti en vis troværdighed. Dette handlingsprogram skal anvendes som en retningslinje. Jeg mener, at det er meget vigtigt at have retningslinjer på dette område, og at man kan kontrollere det sammen. Det er min holdning - og mine kolleger i Kommissionen deler dette synspunkt - at kun gennem et stærkere fælles pres kan vi fremme udryddelsen af fattigdom og en varig udvikling i disse lande, så man måske - for at bruge hr. Mirandas udtryk - kan skimte lyset for enden af tunnellen.

Deva
Hr. formand, jeg vil gerne bifalde hr. Mirandas initiativ ved at stille dette spørgsmål, og jeg vil gerne benytte mig af denne lejlighed til at lykønske kommissær Lamy med hans fremragende "alt andet end våben'-initiativ, som vi blev forbundet med i Parlamentet, men som vi ikke har haft meget at gøre med. Det må påpeges, at de fattigste og mindst udviklede lande bør tildeles særlig opmærksomhed, og i processen bør afskaffelse af ekstrem fattigdom være det primære mål. I henhold til UNCTAD's beregninger voksede BNP på globalt plan med mere end 2,5% pr. år, mens BNP for 49 af de mindst udviklede lande steg med blot 0,9% pr. år i reelle tal mellem 1990 og 1998.
Forsvarlige styreformer er meget væsentlige i de mindst udviklede lande. Jeg vil gerne benytte mig af lejligheden her til at påpege, at der er mange lande, som er demokratiske af navn, men hvor der som følge af deres mangel på et effektivt og retfærdigt retssystem ikke er nogen frihed for deres folk. Vi her i Parlamentet bør fremme retsprincipperne som et væsentligt kriterium, når vi ser på kriterier for gode styreformer. Det er ligeledes en kendsgerning, at den andel af vores bistandsbudgetter, der går til de mindst udviklede lande, er faldet, mens den andel, der går til gennemsnitsbistandsmodtagerlande såsom Marokko og Algeriet, er øget. Dette er absolut forkert. Bistandsbudgettet må koncentrere sig om de fattigste. Det er det, vores borgere forventer og kræver. At bruge bistandsbudgettet som en slags underhåndsimmigrationspolitik er forkert. Hav dog for alt i verden en antiimmigrationspolitik, men vær ærlig med hensyn til det. Vi må ikke berøve de fattigste lande for at opfylde vores egne politiske mål.
Der er stærkt behov for en drastisk nedbringelse af de tungt forgældede fattige landes gældsbyrder, eftersom de foranstaltninger, der hidtil er truffet i forbindelse med HIPC-initiativet, som følge af faldende priser på råmaterialer vil være fuldstændigt utilstrækkelige, når det gælder om at skabe en bæredygtig finansiel afhjælpning. Jeg må også understrege behovet for at garantere, at der afsættes midler eller suppleres med yderligere midler for at tilskynde til større private finansieringer og gennemførelse af foranstaltninger til tilskyndelse til små låneordninger såsom dem, der er indført af Gramien Bank i Bangladesh.
Endelig må vi gøre alt, hvad vi kan, for at forebygge konflikter. Konfliktforebyggelse er nøglen, når det gælder om at hjælpe de mindst udviklede lande til at vokse.

Kinnock
Hr. formand, som andre allerede har nævnt, taler kendsgerningerne for sig selv. De fleste af de 640 millioner mennesker, der lever i de mindst udviklede lande, lidt over en tiendedel af verdens samlede befolkning, kæmper for at overleve for under to dollars om dagen. Deres gennemsnitslevetid er 50 år. Halvdelen er analfabeter, og to tredjedele af verdens børn, størsteparten små piger, modtager ikke nogen form for grundskoleundervisning. De mindst udviklede lande har oplevet et alvorligt fald i kapitalbevægelserne - på 45% - siden 1990, og den officielle udviklingsbistand falder fortsat og er faldet med 30% siden 1990.
Som rådsformanden har nævnt, er der kun kommet meget langsomme og for sene resultater ud af HIPC-initiativet. Alt for mange af de mindst udviklede lande kæmper med helt uholdbare gældsbyrder. Mange af de mindst udviklede lande, såsom Zambia, som jeg besøgte for nylig, bruger stadig dobbelt så meget på renter og afdrag, som de bruger på sundhed og uddannelse.
FN-konferencen bør derfor handle om en økonomisk genrejsning for de mindst udviklede lande - én, der fremmer økonomisk vækst, fattigdomslempelse og bæredygtig udvikling. Som hr. Lamy vil vide, vil der blive afholdt et temamøde om handel, som jeg ved, at han vil forvente bliver udnyttet af de mindst udviklede lande som en platform til forberedelse af ministermødet i Qatar. Jeg er sikker på, at de vil give rigelige beviser på faldet i varepriserne - de er faldet med 30% fra 1998 til 1999 - og vi må anerkende, at globaliseringen og liberaliseringen har haft meget blandede resultater. "Alt andet end våben" udgør et betydeligt fremskridt. Jeg gad vide, om kommissær Lamy vil være i stand til at spå om, hvorvidt andre lande såsom USA og Japan vil være rede til at følge hans fremragende eksempel. Jeg synes, jeg kan se ham smile, og det kunne betyde vanskeligheder for os.
Her ville det være interessant at høre fra kommissær Lamy, hvilke af de mindst udviklede lande der især kunne tænkes at eksportere våben, eftersom titlen på dette initiativ er lidt forvirrende.
Endelig handler denne konference om at analysere, hvad vi kan gøre for de mindst udviklede lande, når millioner af mennesker er ude af stand til at behandle lungebetændelse, diarré, tuberkulose eller aids, når man ikke har nogen medicin at give sit syge barn eller sin døende hustru, når ens barn går i skole under et træ og forsøger at lære at skrive sit navn med en kvist.

Van den Bos
Hr. formand, kløften mellem de fattigste lande og andre lande bliver større i stedet for mindre. Det sidste tiår er bistanden til udviklingslandene faldet med 24% og til de fattigste blandt dem endda med 45%. Dette er absolut uacceptabelt. FN-konferencen er meningsløs, hvis den ikke når længere end til smukke løfter og vage erklæringer. Kun meget konkrete, bindende aftaler bringer de fattigste lande videre. Handelsindrømmelser alene er ikke nok. De rige lande skal foretage en omfattende reduktion af gældsbyrden. Afbetalingen på denne betyder, at enhver udvikling på forhånd frustreres i mange lande. Det er meget vigtigt, at der føres en særskilt eftergivelsespolitik for hvert udviklingsland.
Det er fuldstændig rimeligt at opstille betingelser i vores gælds- og støttepolitik med hensyn til bekæmpelse af fattigdommen, ordentligt management og sund forvaltning af de offentlige finanser. En reduktion af gældsbyrden har ingen mening, hvis der hele tiden stiftes ny gæld. Kommissionens politik skal derfor fremme en opbygning af kapaciteten og en fornuftig finansiel forvaltning. Kun da kan landene udvikle undervisning og sundhedsvæsen, og kun da kan der opfordres til at investere.
I mange af de fattigste udviklingslande står det meget dårligt til med fordelingen af magten og de disponible rigdomme. Hvis der ikke er nogen skarp adskillelse mellem politisk og økonomisk magt, er det egentlig kun korruptionen, der dominerer. Bekæmpelse af fattigdom er håbløs, hvis de pågældende lande fortsat er indviklet i voldelige konflikter. Lad os være ærlige: Uansvarlige lederes magtbegær og grænseløse havesyge er lige så vigtige årsager til manglende udvikling som manglende bistand. Kløften mellem rig og fattig kan der kun bygges bro over, hvis vores bistandsbestræbelser øges betydeligt, og hvis landene ledes bedre.

Maes
Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. kommissær, jeg vil begrænse mig til nogle få spørgsmål. Hvor ærlige er vi egentlig, når vi siger, at vi først og fremmest skal bekæmpe fattigdommen i de mindst udviklede lande? Vores kolleger har udførligt illustreret dette. Desuden konstaterer vi, at vores bistand ikke engang når frem til de fattige mennesker i de fattige lande, og det er da det, det drejer sig om, for disse fortsætter med at være fattige. Hvor sammenhængende er vores politik egentlig? Hvor ærlige er vi, når vi siger, at vi vil lade de fattige lande importere alt undtagen våben? Er dette ikke først og fremmest en goodwilloperation for også at få de sydlige lande med i en ny WTO-runde? Det spørger jeg mig selv om, for jeg konstaterer, at vi stadig handler usammenhængende. Som eksempel nævner jeg udsættelsen af importen af sukker: Det er da en skændsel! Skal vi virkelig stadig støtte vores egen sukkerproduktion? Det er der da overhovedet ingen grund til!

Boudjenah
Hr. formand, hvad er faktum med hensyn til bistanden til udviklingslandene og navnlig til de såkaldte mindst udviklede lande?
Vi har lige hørt dette faktum. Mandatet for FN's tredje konference omfatter især den offentlige bistand til udvikling, gæld og handel. I denne forbindelse kan vi ikke komme uden om følgende konstatering: De forpligtelser, der blev indgået i forrige årti, er ikke blevet overholdt. Det er blevet sagt ofte, men det bør gentages. Nedsættelse af den offentlige udviklingsbistand er uacceptabel. Bistanden er således nedsat med mere end halvdelen i løbet af 10 år og er kun 0,05% af bidragydernes BNP, hvilket er langt fra målet på 0,7%, der er fastsat af FN. I Europa har kun de skandinaviske lande overholdt forpligtelserne. Desuden er andelen af den offentlige udviklingsbistand til den økonomiske infrastruktur og produktionssektoren faldet.
Hvilken fremtid har disse lande, hvis de ikke kan nå et udviklingsniveau, der gør det muligt at træffe egentlige uafhængige valg? Man skal ikke lede længe efter grunden til de opnåede resultater. Alene faldet i gennemsnitsalderen til 51 år viser katastrofens omfang. Bag eksperternes rapporter findes mænd og kvinder, der lever i ekstrem fattigdom. 614 millioner mennesker eller 1/10 af verdens befolkning har mindre end to dollars om dagen.
Det værste er, at de mindst udviklede lande er fanget i en forfærdelig spiral, som UNCTAD beskriver. Det er en ond cirkel af økonomisk tilbagegang, sociale spændinger og vold, der forstærkes gensidigt. Således er forarbejdningssektorens andel i landenes BNP ikke steget, den er endda faldet i visse tilfælde. De mindst udviklede lande er ofte afhængige af eksport af en eller to råvarer, men produktionskapaciteten er svækket i visse lande. Således bemærker det forberedende udvalg for den tredje konference endda, at de industrier, der skal forsyne det interne marked, ofte er blevet udryddet af den stadig mere bitre importkonkurrence, der er et resultat af liberaliseringen af handlen.
FN's tredje konference må ikke blive endnu en højmesse, og jeg mener, at EU, der på en måde er vært ved topmødet, bør bidrage til, at det ikke går sådan. Europa vinder sin politiske autoritet ved at turde møde en grådig globalisering, der kun styres af markedslovene og penge. Udviklingspolitikken skal måles i konkrete handlinger, og der er metoder, der bør undersøges hurtigt, som annullering af gælden, øjeblikkelig indgriben med henblik på at give lande, der er ramt af f.eks. aids, lov til at fremstille og sælge den nødvendige medicin, bidrag til den betydningsfulde udvikling af menneskelige ressourcer gennem offentlige tjenester til effektive uddannelser og hjælp til disse lande til at sikre en fødevaremæssig uafhængighed.
Jeg mener ikke, at udvikling blot er at organisere handelsmæssige forbindelser ...
(Formanden afbrød taleren)

Muscardini
Hr. formand, spørgsmålet er, hvad der forhindrer de udviklede lande i at hjælpe de fattige lande på en mere effektiv måde. Den procentdel af BNP, som de rige lande bruger på udviklingen af de fattige lande, bliver stadig mindre. Som bekendt er det i mange tilfælde netop de rige lande, der oversvømmer de fattige lande med giftigt affald eller tillader nogle tvivlsomme forretninger, også inden for turismen. Vores gruppe har stillet et forslag om en genintegration af disse landes studerende, som har læst på de europæiske universiteter, og som ønsker at arbejde i deres hjemland, for at forhindre den hjerneflugt, der går så hårdt ud over udviklingen i dag. Det koster måske kun et par dollars at helbrede en patient, og det koster måske endnu mindre at helbrede sygdommen, men aids bliver mere og mere udbredt, fordi den politiske vilje og den økonomiske indsats mangler. Globaliseringen viser sig at være en tragedie for de fattige og bestemt ikke en ressource for de rige.

Sandbæk
Hr. formand, jeg håber virkelig, at Kommissionen vil medvirke til, at man ikke gemmer sig bag snak og som sædvanlig ender med at vedtage resolutioner, der består af uforpligtende udsagn i form af gentagelse af tekster, som landene er blevet enige om på andre internationale møder. Hvis foranstaltninger skal have umiddelbar virkning, som Kommissionen ønsker, så må EU indse, at HIPC-aftalen er helt utilstrækkelig. Der er brug for en international aftale, der sigter mod reelt at eftergive udviklingslandenes gæld ved bl.a. at integrere de internationale fattigdomsmål, således at en bæredygtig gæld defineres ud fra landenes behov for fattigdomsbekæmpelse. I dag defineres bæredygtig gæld i HIPC-initiativet ud fra ikke-dokumenterede bæredygtighedsværdier, og de fleste af de lande, der har fået gældslettelse, betaler mere af på gæld, end de bruger på sundhed og uddannelse.
EU bør kort sagt sørge for sammenhæng i udviklingspolitikken og ligeledes supplere med en effektiv støtte til opbygningen af infrastrukturen i udviklingslandene, så de kan skabe sig en plads på verdensmarkedet. Der er opgaver nok at tage fat på. De er allerede veldefinerede. Det, vi har brug for nu, er ikke flere ord, men handling, forhåbentlig en handling, der ikke ender ligesom initiativet med "alt andet end våben", hvor Kommissionen kommer med et flot udspil, og det så beklageligvis bliver fuldstændig ødelagt af Rådet, som udskyder aftalen om ris, sukker og bananer til år 2009. Det er simpelthen skandaløst. Det kan vi ikke leve med her i EU.

Kronberger
Hr. formand, af de 50 stater, som hører til disse fattigste lande, er det i de sidste 25 år kun lykkedes for ét land, nemlig Botswana, at bryde ud af denne fattigdomsspiral. Det beviser, at det grundlæggende system er forkert. Økonomisk bistand, som kun tilsyneladende har en social virkning, og selv en radikal gældslettelse for disse lande er kun kosmetiske foranstaltninger uden varig virkning.
Multinationale koncerner har i samarbejde med tidligere kolonimagter og andre industrilande etableret et udbytningssystem over for disse lande, som i grusomhed ikke står tilbage for det i kolonitiden. Det er påfaldende, at det ofte er de lande, der er mest rige på råstoffer, som har den fattigste befolkning. Tag f.eks. Angola. Her ser vi, at der ligger en hensigt bag systemet. Det mest råstofrige land i Afrika var engang den største kaffeeksportør i verden. I dag ville man med den rigdom uden problemer kunne ernære 12 millioner mennesker dér.

Van den Berg
Hr. formand, beslutningen om at give de allerfattigste lande fri adgang til det europæiske marked er en god begyndelse. Lad os håbe, at resten af den industrialiserede verden overtager dette initiativ. Men der er behov for meget mere, og i den forbindelse tænker jeg på et sundhedsinitiativ for de mindst udviklede lande - All but aids. 95% af de aids-ramte lever i udviklingslande. Også sygdomme som malaria og tuberkulose kræver hvert år for mange ofre. Sundhedsvæsenet i de fattigste lande kæmper med alt for ringe finansiering. De mindst udviklede lande viser sig kun at anvende 8 dollar pr. person til sundhedsvæsenet. WHO siger, at dette bør være 8-9 gange så meget. Derfor skal vi i EU have mod til at tage ensidige initiativer på den tredje FN-konference i maj. Jeg nævner blot et par af dem:
For det første skal der ikke stilles betingelser for den europæiske bistand på det sundhedsmæssige område, således at de fattigste lande med vores bistandspenge i f.eks. Indien kan købe billig medicin mod aids.
For det andet skal EU anmode medlemsstaterne om at afskaffe eksportafgiften på medicin til de sygdomme som følger af fattigdom.
For det tredje skal vi på EU-budgettet for 2001 fordoble støtten til den grundlæggende sundhedspleje. Halvdelen deraf skal overføres til fonde for de mindst udviklede lande.
For det fjerde skal den europæiske lovgivning for lægemidler mod sjældne sygdomme tilpasses udviklingslandenes behov, således at den farmaceutiske industri i Europa opmuntres til også at producere medicin til de fattige lande såsom lægemidler mod aids, malaria osv.
For det femte skal EU åbent give udtryk for sin støtte til Brasilien og Sydafrika, når de anklages.
For det sjette skal vi forsvare holdningen om billig medicin og ret til parallelimport, også i internationale fora, og anmode om tilpasning af TRIPs-aftalen.
Endelig for det syvende skal alle medlemsstater i fællesskab på EU-plan kraftigt støtte en international sundheds- og fattigdomsfond, en fond, som kan finansiere en international, strategisk politik på langt sigt. Europa skal endvidere stille ekstra penge til rådighed for denne fond. Et sådant sammenhængende initiativ - all but aids - ville, hr. formand, være et fantastisk bidrag fra Kommissionens side til foruden "alt andet end våben" konkret at vise, at vi selv kan tage et unilateralt skridt. Et sådant unilateralt skridt fra Europas side ville gøre et meget større indtryk, netop i den nye Bush-periode, end alle mulige almene erklæringer. Vi har brug for konkrete resultater. Jeg er overbevist om, at EU og hr. Lamy har forudsætningerne herfor.

Danielsson
Hr. formand, jeg vil takke parlamentsmedlemmerne for de vigtige indlæg i denne forhandling. Jeg vil specielt takke hr. Miranda, fordi han med sit spørgsmål giver os mulighed for på denne omhyggelige og indtrængende måde at diskutere de vigtige spørgsmål, der skal behandles på den tredje konference om de mindst udviklede lande, der finder sted i Bruxelles i næste måned.
Jeg håber, at denne konference vil give et svar på det meget relevante og centrale spørgsmål fra fru Maes om, hvor ærlige vi egentlig er i vores bestræbelser på at bistå de mindst udviklede lande. Det er netop det, vi håber, at konferencen i Bruxelles vil give et meget konkret svar på. Det skal ikke bare være smukke ord.
Jeg har stor respekt for fru Sandbæks beskrivelse af "alt andet end våben"initiativet, men jeg ser imidlertid denne beslutning som et vigtigt skridt på vejen. Det er en mulighed for at vise, at EU er ærlig i sine bestræbelser på at hjælpe de mindst udviklede lande.
Det er et vigtigt første skridt, og som jeg nævnte i starten, viser det, at EU faktisk er indstillet på at lade udviklingshensyn styre prioriteringerne i handelsspørgsmålene. Jeg er enig i, at det var godt, om vi kunne have gået endnu længere, men lad os ikke forklejne dette første skridt.
Afslutningsvis vil jeg blot svare hr. Deva, at jeg er glad for, at han nævner spørgsmålet om konfliktforebyggelse som en vigtig del af vores fortsatte indsats for at hjælpe de mindst udviklede lande. Det svenske formandskab har gjort konfliktforebyggelse til en af sine mærkesager. Vi har også fra Rådets side bedt om at få lov til at vende tilbage til Parlamentet senere på foråret for at diskutere konfliktforebyggelse.
Konfliktforebyggelse bliver også et vigtigt spørgsmål på Det Europæiske Råds møde i Göteborg i juni. Jeg håber, at vi dermed på en rimelig måde kan vise, at konfliktforebyggelse og indsatsen for at hjælpe de mindst udviklede lande hænger tæt sammen.

Lamy
Hr. formand, jeg har tre bemærkninger til debatten.
Den første omhandler det spørgsmål, som Rådets formand berørte. Jeg mener også - i øvrigt i lighed med de fleste blandt Dem - at udviklingen er et resultat af en til tider meget mystisk mikstur, hvis ingredienser er ret lette at benævne, men hvis blandingsforhold er meget vanskeligt. Som hr. Deva og formanden mener jeg, at freden bestemt er den vigtigste af disse ingredienser, og også vigtigere end f.eks. bekæmpelse af korruption. Der er mange andre ingredienser, men jeg ville ønske, at vi ikke fik det til at se ud, som om udviklingslandene har monopol på vanskelighederne og plagerne. Jeg mener ikke altid, at vi selv bliver sparet.
Forslaget "alt andet end våben", fru Sandbæk, er en konkret handling, som vi under vores ven Leif Pagrotskis formandskab har måttet kæmpe hårdt for at opnå et kvalificeret flertal for. Og hvad ville De have sagt til, at dette var mislykkedes? Disse konkrete beslutninger blev truffet og vil nu blive gennemført.
Fru Kinnock spurgte om, hvilke andre lande der vil følge efter. Listen er ikke særlig fyldestgørende. Jeg mener, at konferencen om de mindst udviklede lande vil gøre det muligt at lægge et vist pres. Chile og New Zealand er kommet med gode dispositioner. Japan - det ved vi godt - vil ikke følge efter, i hvert fald ikke på dette stadium, af hensyn til landets import og navnlig på grund af problemer med risen. Der er ikke desto mindre allerede med hensyn til de industrielle tariffer truffet foranstaltninger, der går i den rigtige retning. Endelig skal USA i år ændre sit generelle præferencesystem, og vi vil, ved hjælp af de forskellige lobbymuligheder vi har i Kongressen, sørge for, at amerikanerne i forbindelse med ændringen af deres generaliserede præferencesystem har vores initiativ i erindringen.
Desuden vil jeg gerne udrydde enhver opfattelse af, at vi på nogen måde skulle have købt aftalen med de mindst udviklede lande for at organisere en forhandlingsrunde til fordel for os, men uden interesse for dem. Dette er en helt ubegrundet opfattelse. Først og fremmest er denne forhandlingsrunde fordelagtig for de mindst udviklede lande alene af den grund, at en forhandlingsrunde, som vil fastlægge nye regler, forekommer at være et bedre alternativ end den junglelov, der hersker inden for den ureglementerede internationale handel. Desuden drejer det sig især om at gøre vores egen holdning troværdigt og vise, at inden for rammerne af vores overordnede politik - og dette er mit svar til fru Maes - kan vi, uden at skulle have noget til gengæld, påtage os at løse de interne politiske vanskeligheder med henblik på at gå i den rigtige retning.
Min tredje og sidste bemærkning omhandler adgangen til medicin. Dette punkt blev rejst af hr. Miranda, fru Boudjenah og fru van den Berg. På dette punkt - og jeg svarede i øvrigt i går i Parlamentet på et spørgsmål fra fru Carlotti om emnet - har vi inden for Kommissionen lagt en udtømmende handlingsplan på bordet, der både dækker finansieringsmuligheder med hensyn til udviklingsbistand, problemerne omkring ekstra ansporing til offentlig forskning samt problemerne omkring de kommercielle aspekter, der er forbundet med den intellektuelle ejendomsret og adgangen til medicin. Hele denne plan er nu på bordet. De kender den, og den er til Deres rådighed. Den vil være genstand for en diskussion i Rådet (almindelige anliggender) fra den 14. maj, og således er der god tid til, at konklusionerne fra Rådets møde kan præsenteres på konferencen om de mindst udviklede lande, der skal afholdes i slutningen af maj.
Så som De kan se, har vi alle - herunder formandskabet, der, som dets repræsentant netop sagde, har gjort det til en prioritet - forsøgt at sørge for, at et vist antal forslag fra Kommissionen omformes til handlinger efter vedtagelse i Rådet og Parlamentet, således at man i det mindste kan indlede konferencen med god samvittighed.

Formanden
Jeg har modtaget to beslutningsforslag i henhold til artikel 42, stk. 5, i forretningsordenen.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen.

Spørgetid (Rådet)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er spørgetid til Rådet (B5-0163/2001).
Da spørgsmål 1, 2 og 3 vedrører samme emne, vil vi behandle dem under ét.

Mihail Papayannakis
Spørgsmål nr. 1 af (H-0248/01)
Om: Krisen på Balkan Som det fremgår af den seneste udvikling i Balkankrisen, er der fortsat en del tvivl, både direkte og indirekte, omkring anerkendelsen af grænserne mellem mange stater i området. Dette er for eksempel tilfældet med grænserne mellem Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien (FYROM) og Serbien, som de to stater er blevet indbyrdes enige om, men som albanske kredse i selve Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien og i Kosovo nægter at anerkende.
Hvordan vurderer Rådet den hidtidige udvikling, og hvordan imødegår Rådet spørgsmålet om anerkendelse af grænserne, der er et af elementerne i stabiliseringen af krisen på Balkan?

Alexandros Alavanos
Spørgsmål nr. 2 af (H-0259/01)
Om: Ekstremistiske organisationers ukontrollable virksomhed i Sydserbien De albanske ekstremisters terrorvirksomhed i Sydserbien og Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien og endda i det KFOR-kontrollerede område er blevet helt ukontrollable. Der berettes dagligt om terroraktioner, kampe, endog med anvendelse af tunge våben. Den jugoslaviske plan om at skabe fred i Presevo er principielt blevet positivt modtaget.
Er Rådet enigt i, at den ovennævnte fredsplan udgør et tilstrækkeligt forhandlingsgrundlag? Hvilke foranstaltninger vil Rådet træffe for at få de politiske ledere for den albanske befolkning i Sydserbien samt de jugoslaviske ledere til at indlede forhandlinger?

Efstratios Korakas
Spørgsmål nr. 3 af (H-0306/01)
Om: Situationen i Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien og den generelle genopblussen af uroen i Balkanområdet De bevæbnede og morderiske angreb på Makedonien, som udføres af den ulovlige hær af lejesoldater, der er blevet støttet og udstyret af NATO, er taget til og truer med yderligere destabilisering og genopblussen af uroen i Balkanområdet. KFOR's tilstedeværelse i Makedonien har ikke vist sig at være til gavn for stabiliteten og har tværtimod ført til en almindelig destabilisering, hvad der fremgår af rapporter i medierne om, at bevæbnede lejesoldater uhindret trænger igennem den tyske og amerikanske sektor. Alle disse angreb og udviklinger er et resultat af den del og hersk-politik som NATO og EU har ført ved at støtte og udnytte nationalisme og eksisterende løsrivelsestendenser og -grupper, med det mål at oprette protektorater i områder, hvor de lettere kan udnytte områdets ressourcer og befolkningen.
Hvilke konkrete skridt vil Rådet tage for at få gennemført FN's Sikkerhedsråds resolution 1244/99, sikre Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedoniens territorielle suverænitet og ophør med enhver form for fremmed indblanding i situationen på Balkan?

Danielsson
Rådet har gentagne gange udtrykt sin store bekymring over de alvorlige spændinger og den omfattende vold i Sydserbien og det øgede antal sammenstød i Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien, især ved grænsen til Forbundsrepublikken Jugoslavien, sammenstød, som Rådet stærkt fordømte i konklusionerne af den 26. februar. Ved samme lejlighed gentog Rådet, at det helt og holdent står fast på princippet om, at alle grænser i området er ukrænkelige. Siden da har EU været aktivt engageret i at forsøge at løse krisen i tæt samarbejde med myndighederne i Forbundsrepublikken Jugoslavien, med NATO/KFOR og med myndighederne i Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien.
Rådet har også givet udtryk for, at det er parat til fortsat at give konkret støtte til bestræbelserne på at opnå en fredelig løsning på konflikten med fuld respekt for Forbundsrepublikken Jugoslaviens suverænitet og territoriale integritet. Derfor bifaldt Unionen den højtstående repræsentant Javiers Solanas beslutning om at sende yderligere et betydeligt antal observatører til området - op til 30 styk - fra Unionens observatørmission i Sydserbien. Det sker efter, at han på mødet i Rådet (almindelige anliggender) den 19. marts efter kontakter med NATO og efter undertegningen af en aftale om våbenhvile med parterne bedømte, at observatørernes sikkerhed var tilfredsstillende garanteret.
Rådet støtter i konklusionerne af den 19. marts myndighederne i Beograds initiativ til at finde en fredelig og varig løsning på den nuværende situation i Sydserbien. Initiativet, der blev præsenteret for EU's Udvalg om Udenrigs- og Sikkerhedspolitik af Serbiens vicepremierminister Covic og Forbundsrepublikken Jugoslaviens udenrigsminister Svilanovic, er et passende grundlag for det fortsatte arbejde. Ved samme lejlighed meddelte Kommissionen, at den vil fordoble sin økonomiske støtte i Presevo-dalen. Støtten beløber sig nu til ca. 2 millioner euro. Kommissionen overvejer også, hvilke bidrag der kan gives på langt sigt under euro-programmet på 240 millioner for Serbien i 2001.
Som en bekræftelse på Rådets engagement bør de ærede parlamentsmedlemmer være opmærksomme på, at en repræsentant for den højtstående repræsentant Solana deltog aktivt - sammen med en repræsentant for NATO's generalsekretær - i de forhandlinger, der den 13. marts 2001 resulterede i, at de serbiske og albanske repræsentanter underskrev våbenhvilen, og i at der blev indledt en dialog mellem de jugoslavisk-serbiske myndigheder og de presevoalbanske repræsentanter den 23. marts.
Rådet bifaldt hr. Solanas situationsrapport, der blev præsenteret den 19. marts, om yderligere EU-foranstaltninger i det sydøstlige Serbien, og Rådet opfordrede hr. Solana til at fortsætte sit arbejde med en EU-strategi for dette område i samarbejde med formandskabet og Kommissionen for at støtte processen i regionen og bidrage til internationale bestræbelser for at nå frem til en fredelig løsning.
Rådet reagerede hurtigt og klart på de alvorlige hændelser, der fandt sted for nylig i Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien. Ministertrojkaen besøgte Skopje den 22. marts, og Javier Solana besøgte Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien yderligere to gange, den 20. og den 26.-27. marts. Rådet tilbageviser fuldt ud de tendentiøse og ubegrundede påstande i det ærede parlamentsmedlems spørgsmål nr. 306 om NATO's og KFOR's rolle i krisen i Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien. EU's holdning kommer tydeligt til udtryk i erklæringen fra Rådets møde i Stockholm den 23. marts.

Sjöstedt
Jeg er her på vegne af Mihail Papayannakis. Jeg takker Ministerrådet for svaret, som jeg på mange måder synes var godt. Jeg har et supplerende spørgsmål om de krav, der nu stilles fra den albanske minoritet i Makedonien om øget indflydelse og en form for selvstyre eller føderation i Makedonien. Har Ministerrådet en holdning til kravene fra den albanske minoritet i Makedonien?

Danielsson
Som jeg sagde indledningsvis, skal grundlaget for enhver løsning af de konflikter, vi nu ser, være respekt for territorial integritet og suverænitet. Det er også blevet slået fast af både Rådet og Det Europæiske Råd flere gange.
Derimod er det dog selvfølgelig meget vigtigt på forskellig vis at få en intensivering af den interetniske dialog i stand. Det er bl.a. for netop at fremme denne interetniske dialog inden for rammerne af respekten for territorial integritet og suverænitet, at vi har haft en permanent tilstedeværelse af repræsentanter for Unionen i området i de seneste uger. Generelt set bør Unionen efter Rådets mening fortsætte med at gøre alt for at fremme denne dialog og hele tiden have disse grundlæggende principper i erindringen.

Alavanos
Hr. formand, jeg skal lade ligge, at Deres svar var noget af en lovsang til Javier Solana. Fem gange omtalte De hans navn, og det er måske ikke så heldigt at nævne ham så ofte, når vi taler om Balkanområdet. Men nu skal jeg komme til kernen i mit spørgsmål. Der er et positivt element i Deres indstilling, nemlig Rådets konsekvente fastholden af, at grænserne i området ikke må overtrædes. For at være præcis og ikke lege med ordene vil jeg gerne spørge, om vi her i Parlamentet forudsætter og mener, at det samlede Jugoslaviens grænser, et Jugoslavien uden Milosevic, et Jugoslavien med Milosevic i fængsel, også indbefatter Kosovo? Jeg nævner dette, hr. formand, idet jeg tænker på de fremsatte bemærkninger om, at vi fortsat vil have ustabilitet i området, hvis problemet ikke bliver løst.

Danielsson
Jeg ved ikke, om det var en lovsang til Javier Solana. Hvis det var en lovsang, så var det til noget, som jeg vil betragte som en meget aktiv politik fra Unionen for at forsøge at bidrage til en løsning af de allersværeste konflikter på vores kontinent. Jeg må sige, at selv om vi ser mange menneskelige lidelser i de aktuelle områder, mener jeg dog, at Unionens meget aktive indsats har bidraget til at begrænse lidelserne og til, at vi nu, efter nogle meget besværlige uger, faktisk kan se lys i en ellers meget dyster situation.
Jeg vil derfor gerne sige, at vi i Unionen, hvilket også inkluderer Javier Solana, som virkelig har arbejdet hårdt med dette spørgsmål sammen med Chris Patten og det svenske formandskab, faktisk kan være stolte over, men ikke tilfredse med, resultatet af vores arbejde.

Korakas
Hr. formand, tillad mig at sige, at jeg er aldeles utilfreds med det svar, som repræsentanten fra Rådet gav os. Først og fremmest var mit spørgsmål tydeligt. Hvordan går det med gennemførelsen af FN's Sikkerhedsråds resolution 1244/99, som skal sikre, at Kosovo bliver en serbisk provins, at de forbryderiske UCK-tropper bliver afvæbnet, og at grænserne bliver sikret af Jugoslaviens hær? Tværtimod har KFOR's tilstedeværelse med EU's og NATO's velsignelse lettet angrebene på Sydserbien, i Presevo og de forbryderiske UCK-troppers invasion af Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien. Spørgsmålet er herefter, hr. formand, hvem der gav hr. Robertson, NATO's generalsekretær, ret til at rejse dertil og presse Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedoniens regering til at indlede forhandlinger med forbryderne. Det samme har også hr. Solana gjort. Er det at fastholde en sikring af grænserne? Og fortæl os så, om Kosovo er en serbisk provins eller en suveræn stat? Desuden, hr. formand, blev jeg forbløffet over formandens udtalelse om, at Presevo ...
(Formanden fratog taleren ordet)

Danielsson
Jeg forstår, at hr. Korakas ikke er tilfreds med mit svar. Jeg må endnu en gang på Rådets vegne tilbagevise en del af påstandene i hr. Korakas' spørgsmål som tendentiøse.
Hvem er det, der skal sørge for, at FN's Sikkerhedsråds beslutninger følges? Ja, det er naturligvis FN's Sikkerhedsråd, men der er mange internationale organisationer, der samarbejder om at gøre dette inden for rammerne af den beslutning, som FN's Sikkerhedsråd har truffet. Unionen er en af de vigtigste aktører i den henseende, og jeg håber og tror, at Unionen fortsat vil være aktiv.

Alyssandrakis
Hr. formand, hr. rådsformand, jeg er bange for, at vi står over for en alvorlig optrapning på Balkan. Jeg vil gerne omtale en forestående debat i den bulgarske nationalforsamling om fri passage for NATO's tropper uden forudgående godkendelse af Parlamentet. Det er første gang, det sker i et land, der ikke er medlem af NATO. Der bliver også forhandlet om opstilling af amerikanske fly uden piloter på bulgarsk territorium. Man kan spørge sig selv, om NATO har til hensigt at bruge Bulgarien mod Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien, ligesom de brugte Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien mod Jugoslavien. Samtidig er der også i Bulgarien indledt forfølgelser af dem, der protesterer mod landets involvering i NATO, og der er forekommet arrestationer af demonstranter fra den nyfolkelige organisation "Che Guevara", der stilles for retten anklaget for hooliganisme. Alt dette viser, at der er risiko for, at krisen breder sig til Bulgarien. Jeg vil gerne spørge, om Rådet har behandlet en sådan eventuel ekspansion, og om det har tænkt på nogle modforanstaltninger.

Danielsson
Det ærede medlem støtter sig til spekulationer, som Rådet ikke har mulighed for at kommentere nærmere. Jeg vil bare udtrykke et håb om, at den samlede indsats, som Unionen gør sammen med andre for at begrænse konflikten og for at få en udvikling hen imod stabilitet og demokrati, vil give resultater, så det ærede medlems spekulationer aldrig bliver en realitet.

Dupuis
Jeg lader Rådets formand være i fred og henvender mig til vores græske kolleger for at spørge, om de kan kommentere de rygter, der er om Grækenlands anmodning om tiltrædelse til Jugoslavien.

Formanden
Da spørgsmål 4 og 5 vedrører samme emne, vil vi behandle dem under ét.

Brian Crowley
Spørgsmål nr. 4 af (H-0290/01):
Om: Den Internationale Straffedomstol Rådet bedes anføre, hvilken holdning det indtager til den langsomme ratificeringsproces for den foreslåede internationale straffedomstol i betragtning af, at den kun formelt kan oprettes, når 60 lande har ratificeret Rom-statutten fra regeringskonferencen, og at Dominica i februar 2001 var den 29. stat, der ratificerede statutten.

Olivier Dupuis
Spørgsmål nr. 5 af (H-0299/01):
Om: Den Internationale Straffedomstol I sit svar af 24. oktober 2000 på mundtlig forespørgsel H-0763/00 om ratificeringsprocessen i forbindelse med Den Internationale Straffedomstols statut udtalte Rådets formandskab bl.a., at man kunne forestille sig betydelige fremskridt i nær fremtid, eftersom otte andre medlemsstater havde været forholdsvis fortrøstningsfulde med hensyn til en ratificering inden årets udgang. Imidlertid har kun fire andre medlemsstater ratificeret statutten, skønt vi allerede er tre måneder inde i året 2001. Desuden påpegede Rådet i sit svar, at tre andre medlemsstater havde gentaget deres hensigt om at ratificere (sic!), men havde gjort opmærksom på, at de stadig havde en række procedure- og forfatningsmæssige problemer at løse. Kan Rådet oplyse, hvilken type problemer af procedure- eller forfatningsmæssig art disse medlemsstater står overfor, hvor langt i raticiferingsproceduren man er kommet i hver enkelt af de medlemsstater, der endnu ikke har ratificeret statutten (Sverige, Irland, Grækenland, Portugal, Det Forenede Kongerige, Nederlandene og Danmark), samt hvorledes det vurderer mulighederne for, at ratificeringsprocessen i disse syv medlemsstater er afsluttet den 18. juli i år, på treårsdagen (sic!) for afslutningen af Rom-konferencen?

Danielsson
Holdningen i Unionen er, at en straffrihedskultur ikke kan tolereres, og især ikke når det gælder grove overtrædelser af international ret, f.eks. folkemord, krigsforbrydelser og krænkelser af menneskerettighederne. Når de nationale domstole ikke kan eller vil agere, har det internationale samfund det endelige ansvar for at garantere, at retfærdigheden sker fyldest. Unionen mener derfor, at det er nødvendigt, at Den Internationale Straffedomstol etableres i en nær fremtid for at øge respekten for international humanitær ret og menneskerettighederne. Ved at afskaffe straffriheden vil domstolen øge fortrinsretten for lov og ret og bidrage til at befæste verdensfreden.
Unionen anbefaler stærkt, at Den Internationale Straffedomstol etableres i en nær fremtid. Med dette mål i sigte indledte Unionen en international indsats for at opmuntre så mange stater som muligt til at underskrive Rom-statutten, inden tidsfristen for underskrivelse løb ud den 31. december 2000. Unionen har også påtaget sig at bidrage til, at de lande, som er associerede med Unionen, underskriver eller ratificerer statutten, og Unionen tilbyder sin ekspertise på dette område til alle interesserede lande. Desuden er Unionen fast besluttet på at give sin støtte til domstolens faktiske indretning.
Unionen regner med, at Rom-statutten træder i kraft inden for en nær fremtid, når de 60 ratificeringer, der kræves, er opnået, deriblandt af alle Unionens medlemsstater. Italien, Frankrig, Belgien, Spanien, Tyskland, Østrig, Luxembourg og Finland har allerede ratificeret Rom-statutten. De øvrige medlemsstater har alle indledt ratificeringsprocessen, og for flertallets vedkommende bør den snart være afsluttet, alt efter den nationale fremgangsmåde.
I denne sammenhæng bør det noteres, at gennemførelsen af Rom-statutten i national lovgivning er en krævende opgave, der i nogle tilfælde til og med kræver en grundlovsændring.
Status for ratificeringen af Rom-statutten i Unionen bliver regelmæssigt taget op af formandskabet ved møder i Rådets arbejdsgruppe for folkeret.

Crowley
Jeg vil gerne takke rådsformanden for hans svar og vil gerne oplyse ham om nogle ting, som han måske ikke er klar over. Den irske regering har bebudet sin hensigt om at afholde en folkeafstemning den 31. maj 2001 med henblik på ratificeringen af Den Internationale Straffedomstol og en ændring af vores forfatning med henblik herpå. Jeg vil gerne vide, hvilke positive eller proaktive foranstaltninger formandskabet er ved at træffe for at sikre ratificering, ikke kun af de eksisterende EU-medlemsstater, men også af de lande med associeret medlemskab, nemlig i alt 27, som kunne bistå med at komme op over de 60 lande, der skal til for at have en formel ratificering og gennemførelse af Den Internationale Straffedomstol. I fortsættelse heraf ved jeg godt, at det måske ikke er rådsformandens eksakte rolle her i Parlamentet, men han kunne måske informere os om de problemer, Sverige har haft, og som kunne opstå med hensyn til ratificeringen af Den Internationale Straffedomstol i andre lande.

Danielsson
Som jeg nævnte i mit svar, har Unionen påtaget sig at hjælpe alle de lande, der er associerede med Unionen, og sørge for, at de kan underskrive eller ratificere statutten. Vi stiller desuden teknisk ekspertise til rådighed. Jeg er derfor overbevist om, at Unionen med denne forpligtelse vil bidrage til, at ikke kun de 15 medlemslande, men også de associerede lande så hurtigt som muligt kan deltage fuldt ud i dette vigtige instrument.
Parlamentsmedlemmet spurgte til de eventuelle nationale vanskeligheder for mit eget land, Sverige. Som jeg sagde indledningsvis, er det i mange lande, inklusive mit eget, en ganske omfattende proces. Men jeg kan glæde det ærede medlem med at sige, at Sverige, i den periode, hvor vi har formandskabet, vil kunne deponere ratifikationsinstrumenterne, således at også vi slutter os til den skare af lande, der allerede har ratificeret - og dette så hurtigt som muligt.

Dupuis
Hr. formand for Rådet, jeg har lidt på fornemmelsen, at man skal hive ordene ud af Dem. Hr. Crowley kom med en god nyhed, nemlig om Irlands ratifikation. De kom selv lige med en anden god nyhed om Deres land, Sverige, hvor ratifikationen vil ske inden årets udgang. Har de også godt nyt om de fem andre lande - Portugal, Grækenland, Storbritannien, Nederlandene og Danmark? De talte om en lang proces, men tre år må siges at være meget lang tid!

Danielsson
Jeg troede, at formålet med denne spørgetid netop var at afkræve Rådet svar, og derfor er jeg meget glad for at kunne svare yderligere på hr. Dupuis' spørgsmål.
Med hensyn til Portugal ved jeg, at man fra portugisisk side håber at kunne afslutte processen med at udarbejde de nødvendige tillæg til den portugisiske forfatning før sommerferien. Med hensyn til Danmark har man allerede sidste efterår haft spørgsmålet oppe til førstebehandling i det danske Folketing. Man regner med, at anden- og tredjebehandlingen vil kunne finde sted inden sommerferien.
I Grækenland er det nødvendigt at ændre landets strafferet. Man regner med, at disse ændringer vil tage yderligere nogle måneder. Man har endnu ikke turdet give en præcis dato for ratifikationen.
I Storbritannien er problemet i høj grad, om parlamentet har tid - jeg er sikker på, at det ærede medlem kender til den diskussion, der er i Det Forenede Kongerige, om et muligt parlamentsvalg - men fra britisk side er der håb om, at man alligevel vil kunne vedtage den nødvendige lovgivning i den indeværende mødeperiode.
Endelig er det i Nederlandene nødvendigt at have to tredjedeles majoritet i parlamentet. Der er dog håb om, at man inden for kort tid vil kunne vedtage den nødvendige lovgivning.
Som jeg sagde i mit svar - hvor jeg forsøgte at spare lidt tid, men jeg uddyber det meget gerne - er jeg overbevist om, at alle Unionens medlemsstater inden for en ikke alt for fjern fremtid vil have foretaget den nødvendige ratifikation.

Alavanos
Jeg ville gerne spørge rådsformanden om Grækenlands situation. Men nu har han givet svaret. Men så vil jeg gerne benytte lejligheden til at sige til hr. Dupuis i forbindelse med det tidligere spørgsmål, at han skal være mere afdæmpet. Han skal være meget mere afdæmpet! Man kunne anklage ham for at ville gå ind i hr. Le Pens parti, som han er i gruppe med. Han skal være meget mere afdæmpet og ikke anvende sådanne ord.

Formanden


Andrew Nicholas Duff
Spørgsmål nr. 6 af (H-0251/01):
Om: EU-chartret om grundlæggende rettigheder Statssekretæren fortalte den 13. februar Udvalget om Konstitutionelle Anliggender, at Rådet ikke i alle henseender betragtede EU-chartret om grundlæggende rettigheder som bindende, til trods for at det var "højtideligt proklameret".
For at undgå en uklar retssituation og politisk forvirring bedes Rådets formand derfor klart redegøre for, hvilke dele af chartret Rådet anser for bindende og hvilke ikke.

Danielsson
Unionens lov om de grundlæggende rettigheder er underskrevet af Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen. På det stadium, hvor vi nu befinder os, har de tre institutioner erkendt dokumentets politiske værdi for Unionens handlingsramme.
Hvis målsætningen er at gøre de eksisterende rettigheder mere synlige, så findes visse af de rettigheder, der proklameres i chartret, imidlertid allerede i internationale konventioner eller i nationale konstitutionelle traditioner. Det faktum, at disse rettigheder forekommer i chartret, ændrer ikke den juridiske værdi, de har, uafhængigt af chartret, eftersom grundlaget for deres efterlevelse i Unionsretten hviler på artikel 6, stk. 2, i traktaten om Den Europæiske Union. At rettighederne er formuleret i chartret, påvirker således ikke deres værdi.
Med hensyn til spørgsmålet om, hvorvidt chartret i dets helhed skal betragtes som juridisk bindende, vedtog - hvilket det ærede medlem allerede ved - regeringskonferencen i Nice i december 2000 en erklæring om Unionens fremtid. Der står der, at spørgsmålet om chartrets status er et af de spørgsmål, der skal tages op i forbindelse med det forberedende arbejde, der skal gennemføres før 2004.
Man er blevet enige om, at når dette arbejde er gennemført, bliver der indkaldt til en ny regeringskonference for bl.a. at diskutere chartrets status.

Duff
Ministeren vil være klar over, at Domstolen allerede anvender chartret temmelig bredt i sin retspraksis. Det er min bekymring, at vi står over for en situation, hvor Kommissionen, Parlamentet og Domstolen betragter chartret som bindende, men hvor Rådet ikke gør det, hvilket vil skabe en situation, der kun kan føre til politisk og retlig forvirring. Vil De love, at Rådet i det mindste nøje vil overvåge chartrets indvirkning og gennemgå dets status løbende?

Danielsson
Rådet har pligt til at følge, diskutere og overvåge spørgsmål om chartrets stilling. Det har Det Europæiske Råd bestemt i Nice, og Rådet skal naturligvis følge den beslutning.
Lad mig erindre om, at de forskellige artikler i chartret delvist bygger på en række rettigheder, der er hentet i andre allerede eksisterende instrumenter. Flere af disse rettigheder kan allerede indbringes for en domstol, det vil sige, at de kan danne et brugbart grundlag for en afgørelse i en retslig instans. Dog ikke på grund af, at de indgår i chartret om grundlæggende rettigheder, men fordi de er hentet fra andre instrumenter.
Chartret indeholder også en række artikler, der nærmest er udtryk for almene politiske mål, eksempelvis artikel 37 og 38 om miljø- og forbrugerbeskyttelse. De er ikke udformet på en sådan måde, at de umiddelbart vil kunne indbringes for en domstol.
Jeg er imidlertid enig med det ærede medlem i, at det er en vigtig opgave for Rådet, Parlamentet og Kommissionen at fortsætte med at overvåge dette spørgsmål i overensstemmelse med aftalen fra Det Europæiske Råds møde i Nice.

Ortuondo Larrea
Hr. formand, hr. formand for Rådet, jeg har lyttet opmærksomt til Dem, men jeg tror, at mange parlamentsmedlemmer og mange europæiske borgere har fået en dårlig smag i munden ved synet af resultaterne af det seneste topmøde i Nice, hvor chartret om menneskerettigheder ikke blev vedtaget, og jeg ved ikke, hvorfor repræsentanterne for medlemsstaternes regeringer ikke ville vedtage det.
Men én ting er sikker: Jeg har stillet et spørgsmål, et konkret spørgsmål om menneskerettigheder, der vedrører brugen af baskisk - af det såkaldte lingua navarrorum - i den selvstyrende region Navarra, og Kommissionen har svaret mig, at sprogrettigheder, som er et emne, der ikke berøres i chartret om menneskerettigheder på europæisk plan, kun kan gøres gældende over for nationale institutioner og domstole.
Jeg vil spørge Dem, om De er enig i en sådan forklaring, eller om de europæiske borgere har ret til større beskyttelse fra de europæiske institutioners side.

Danielsson
Rådet har ikke mulighed for at bedømme det specielle tilfælde, som det ærede medlem tager op.
Lad mig sige to ting: For det første sagde De, at chartret ikke blev vedtaget. Sandheden er, at det blev højtideligt proklameret. For det andet vil jeg gerne sige, at når det drejer sig om minoritetssprog, har en anden vigtig institution, der i øvrigt geografisk befinder sig tæt på Parlamentet, nemlig Europarådet, udarbejdet en konvention om minoritetssprogenes stilling. Dette, mener jeg også, illustrerer vigtigheden af, at vi i diskussionen om Unionens charter om grundlæggende rettigheder også tænker på andre vigtige instrumenter på området, f.eks. Europarådets konvention om menneskerettigheder.

Crowley
Hr. formand, må jeg bede rådsformanden om at gentage endnu en gang, så alle kan høre det, at chartret om grundlæggende rettigheder er en ikke-bindende politisk erklæring, som blev godkendt af stats- og regeringscheferne i Nice? Hvis Domstolen eller en hvilken som helst anden domstol i EU bruger det til at binde medlemsstater, enkeltpersoner eller foreninger til en fortolkning af dette charter, så gør de dette med urette både lovgivningsmæssigt, retligt og med hensyn til fortolkning af lovgivningen. Det eneste charter om grundlæggende rettigheder, der kan anvendes af medlemsstaternes domstole eller for den sags skyld af EF-Domstolen som autoritativ snarere end bindende er den europæiske menneskerettighedskonvention, som er et Europarådsdokument.

Danielsson
Det ærede medlem beder om en gentagelse. Jeg kan ikke lide at gentage mig selv, men jeg står til Parlamentets tjeneste.
Lad mig forklare følgende: Chartret er efter vores opfattelse en politisk deklaration og er kun politisk bindende. Store dele af indholdet af chartret findes dog allerede i bindende konventioner, først og fremmest i Europakonventionen om menneskerettigheder. Chartret hverken tilfører eller fratager disse konventioner noget, men det har betydning som en tydeliggørelse og en politisk manifestation.

Formanden


William Francis Newton Dunn
Spørgsmål nr. 7 af (H-0252/01):
Om: Hensigtserklæring/Rammeaftale Hvilke resultater er der nået som led i den hensigtserklæring/rammeaftale om oprettelse af et internt marked for indkøb af forsvarsmateriel, der blev undertegnet sidste sommer af seks medlemsstaters regeringer?

Danielsson
I juli 1998 undertegnede forsvarsministrene for Frankrig, Tyskland, Italien, Spanien, Storbritannien og mit eget land, Sverige, en hensigtserklæring om foranstaltninger til at lette den strukturelle omlægning af den europæiske forsvarsindustri.
To år senere, i juli 2000, undertegnede disse seks stater rammeaftalen om foranstaltninger til at lette den strukturelle omlægning af den europæiske forsvarsindustri og dens måde at fungere på.
Det ærede parlamentsmedlem spørger, hvad der er opnået med hensigtserklæringen og rammeaftalen. Rådet har ingen part i det samarbejde, der er mellem de seks stater, og er derfor ikke i stand til at give direkte information om status, og om, hvad der er opnået på dette område.

Newton Dunn
Jeg forstår de tekniske detaljer og takker ministeren for dette. Men ville Rådet være for en ophævelse af artikel 296 i EF-traktaten og med andre ord lade undtagelsen fra bestemmelserne om oprettelse af et indre marked bortfalde og således indføre konkurrence, når det gælder indkøb af forsvarsmateriel?

Danielsson
Rådet har ikke haft lejlighed til at diskutere dette spørgsmål. Jeg er endnu en gang i den situation, at jeg ikke kan give et klart svar på det spørgsmål, som det ærede parlamentsmedlem stiller.

Rübig
Hr. formand, jeg modtager ofte forespørgsler fra borgere, som transporterer våben ind i Europa. Det drejer sig om jægere og sportsskytter, som rejser til konkurrencer. Her findes der meget forskelligartede ordninger. Det er klager, som bør tages alvorligt, og man bliver spurgt, hvorfor det indre marked endnu ikke fungerer på dette område. Har De i sinde at tage initiativer på dette område?

Danielsson
Nej, det har vi ikke.

Nogueira Román
Hr. formand, jeg benytter min tilstedeværelse under også denne debat til at spørge formanden for Rådet, om han klar over, at den spanske statsvirksomhed Santa Barbara lige er blevet solgt til det amerikanske firma General Dynamics, mens man afslog et andet tilbud fra et tysk firma, selv om Santa Barbara netop har kontrakt om at bygge hundreder af Leopard-kampvogne af tysk patent. Den spanske regering traf denne beslutning på tværs af de eksisterende aftaler om at udvikle den europæisk forsvarsindustri, som dette spørgsmål handler om. Jeg vil gerne vide, om De mener, at den spanske regering handlede rigtigt, da den solgte en offentlig virksomhed til et amerikansk firma.

Danielsson
Rådets formand har ikke mulighed for at kommentere den enkeltstående sag, som det ærede parlamentsmedlem tager op. Lad mig blot helt kort oplyse om den juridiske stilling for denne aftale, eftersom jeg tilfældigvis er borger i et af de lande, der har underskrevet aftalen.
Rammeaftalen skal nu ratificeres af signatarstaterne. Den er ikke trådt i kraft endnu, så også i den henseende er det spørgsmål, som det ærede medlem stiller, endnu ikke relevant.

Formanden


Bart Staes
Spørgsmål nr. 8 af (H-0253/01):
Om: Konkurrenceforvridning forårsaget af national økonomisk kompensation ved indkøb til de væbnede styrker De belgiske myndigheder vedtog den 15. december, at der ikke længere skulle være nogen sammenkædning af indkøb til de væbnede styrker og økonomisk kompensation til virksomheder i Flandern og Vallonien. I en meddelelse fra Ministerrådet om bestilling af natkikkerter hedder det: "Rådet (det vil sige det belgiske ministerråd) bekræfter, at der i forbindelse med fremtidige ordrer ikke længere gælder klausuler om økonomisk kompensation." Tidligere bestræbte regeringen sig på ved indkøb i milliardklassen at placere så mange ordrer som muligt hos belgiske virksomheder. Disse kompensationer blev altid ydet i en atmosfære af protektionisme og sammenblanding af økonomiske og politiske interesser, fordi beslutningstagningen ikke var omfattet af markedsmekanismerne.
Hvilke initiativer vil Rådet tage som led i den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik for at sikre, at de femten EU-medlemsstater følger det belgiske eksempel og gør en ende på praksis med national økonomisk kompensation ved indkøb til de væbnede styrker?

Danielsson
Det spørgsmål, som det ærede medlem tager op, er aldrig blevet forelagt Rådet.
Under alle omstændigheder har Rådet under de nuværende forhold ingen beføjelse til at overvåge eller blande sig i nationale beslutninger om køb af militært udstyr. Dette er også et svar på det tillægsspørgsmål, der blev stillet af den foregående taler.

Staes
Jeg må takke formanden for Rådet for hans meget omstændelige og udførlige svar, som ganske vist kunne sammenfattes i næppe mere end to sætninger. Er dette til at grine eller græde over? Mens hele Europa spørger sig selv, hvordan vi skal begynde at optræde som en enhed på forsvarsområdet, f.eks. efter krigen i Kosovo, kommer De med et sådant svar. Jeg begynder virkelig at spekulere på, hvad vi skal med Rådet. De var fraværende under forhandlingen om mund- og klovsyge. De var ikke til stede under forhandlingen om decharge. Den decharge, som Rådet har meddelt, var simpelthen noget rod. Jeg forstår ikke, at De spiser os af med et sådant svar. I artikel 296 i traktaten om Den Europæiske Union står der faktisk, at De har nogle begrænsninger på dette punkt. De kunne imidlertid også anvende artikel 296, stk. 2, og i det mindste anmode Kommissionen om at sørge for, at De kan gribe ind på dette område. På et tidspunkt, hvor en medlemsstat endelig går bort fra økonomiske kompensationer og endelig tager afstand fra dunkle intriger, synes jeg, det er uacceptabelt, at Rådet behandler os sådan.

Danielsson
Jeg har egentlig ikke noget at tilføje til det, jeg sagde i mit indledende svar.
Jeg må tage afstand fra en del af de grundløse påstande, som det ærede medlem fremfører, og jeg kan blot konstatere, at Rådet ikke har beføjelse til hverken at overvåge eller blande sig i nationale beslutninger om køb af militært udstyr. Det er Rådets opgave at følge traktaten. Det er det, vi gør.

Formanden


Camilo Nogueira Román
Spørgsmål nr. 9 af (H-0257/01):
Om: BSE-problemet og finansiering af hasteforanstaltninger til løsning heraf Er Rådet enig i, at de begrænsninger, som de finansielle overslag i Agenda 2000 lægger på budgettet for den fælles landbrugspolitik, ikke på kort sigt må hindre en løsning af dette alvorlige problem, medens man afventer den nødvendige reform af den fælles landbrugspolitik?

Danielsson
Den 12. marts i år vedtog Rådet retningslinjerne for budgettet for 2002. I konklusionerne til disse bekræfter Rådet, at det til fulde vil realisere den interinstitutionelle aftale af den 6. maj 1999. Rådet understreger imidlertid, at det er vigtigt, når budgettet vedtages, at have en tilstrækkelig stor margen ved de forskellige lofter i budgettet.
Når det gælder de finansielle konsekvenser af BSE-krisen, vil Rådet gerne, i overensstemmelse med konklusionerne fra Det Europæiske Råds møde i Nice, erindre om, at både de finansielle overslag og Rådets forordning om budgetdisciplin skal følges, også selv om der kræves nye foranstaltninger og tillægsforanstaltninger.
Rådet mener ikke, at den budgetramme, som Det Europæiske Råd enedes om i Berlin, og som blev bekræftet i Nice, er til hinder for, at der bliver truffet effektive foranstaltninger med henblik på at løse de problemer, der i øjeblikket rammer oksekødsmarkedet.
Budgetrammen har ikke hindret Rådet i at enes om vigtige foranstaltninger vedrørende folkesundhed med henblik på at genvinde forbrugernes tillid. I særdeleshed vedtog Rådet i februar en fælles holdning om en forordning om fastsættelse af bestemmelser for forebyggelse og kontrol af visse overførbare spongiforme encephalopatier. Når denne er blevet vedtaget af Rådet og Europa-Parlamentet, vil den udstikke en ramme for bæredygtig produktion.
Rådet diskuterer i øjeblikket den foranstaltningspakke, som Kommissionen lagde frem i februar. Foranstaltningspakken har til formål både kortsigtet og langsigtet at højne kvaliteten og at tage fat på ubalancen på markedet for oksekød inden for Unionen.
I den finansieringsoversigt, der er vedlagt forslaget, viser Kommissionen, hvor de finansielle følger af sådanne foranstaltninger kan placeres i de finansielle overslag. Ved mødet i ØKOFIN-Rådet den 12. februar i forbindelse med Rådets vedtagelse af forslaget til tillægs- og ændringsbudget 1/2001 vedrørende BSE-relaterede foranstaltninger sagde kommissær Michaele Schreyer, at Kommissionen, alt efter udviklingen på markedet, vil overveje lovgivningsinitiativer for at dække eventuelle yderligere udgifter i budgettet i den hensigt at iagttage de finansielle rammer i Agenda 2000. Rådet mener derfor, at Kommissionen bør kunne gennemføre reformen af den fælles landbrugspolitik, uden at BSE påvirker dette.

Nogueira Román
Hr. formand, jeg synes ikke, at vi kan tillade, at vi, hver gang EU skal træffe en vidtgående beslutning, sådan som i Nice, og som det nu er tilfældet med kogalskaben og mund- og klovsygen, gribes af handlingslammelse på grund af manglerne ved det politiske, sociale og økonomiske projekt, som Europa har brug for, og som borgerne forlanger. EU og især Rådet må i denne situation ikke stikke hovedet i busken for ikke at se kendsgerningerne i øjnene og forstå, at et så vigtigt spørgsmål som reformen af den fælles landbrugsordning ikke kan vente til 2006, og at denne reform fordrer ændringer i Fællesskabernes budgetstruktur og dybtgående modifikationer i Agenda 2000's finansielle overslag. Er Rådet virkelig parat til at lave om på Agenda 2000, hvis det er nødvendigt på grund af de konkrete problemer med f.eks. kogalskaben, som især visse lande lider under, deriblandt mit eget, Galicien, så Unionen på den måde kan undgå at nægte sig selv at benytte de politiske våben, som den råder over, men til borgernes store forbløffelse ikke tager i brug?

Danielsson
Jeg vil blot huske det ærede medlem på, at der i beslutningen om Agenda 2000 fra 1999 også indgår et såkaldt midterm review af den fælles landbrugspolitik, der skal gennemføres i 2002 og 2003. Jeg går ud fra, at Rådet forinden på passende vis vil diskutere de spørgsmål, som det ærede medlem tager op.

Formanden


Jonas Sjöstedt
Spørgsmål nr. 10 af (H-0264/01):
Om: Skat på finansielle transaktioner, jf. artikel 56 EF-traktatens artikel 56 har følgende ordlyd:
1. Inden for rammerne af bestemmelserne i dette kapitel er alle restriktioner for kapitalbevægelser mellem medlemsstaterne indbyrdes og mellem medlemsstaterne og tredjelande forbudt.
2. Inden for rammerne af bestemmelserne i dette kapitel er alle restriktioner for betalinger mellem medlemsstaterne indbyrdes og mellem medlemsstaterne og tredjelande forbudt."
Kommissionen svarede (H-0024/01), at dersom en medlemsstat indfører en generel skat i den form, som i sin tid blev foreslået af professor Tobin (den såkaldte Tobinskat), vil dette sandsynligvis stride mod artikel 56 og artikel 12, 39, 43 og 49 samt de tilsvarende artikler i EØS-aftalen, ligesom en sådan skat, dersom den indførtes på fællesskabsniveau, næppe vil være i overensstemmelse med EF­traktatens artikel 57, stk. 2, eftersom denne artikel kun rummer mulighed for at indføre restriktive foranstaltninger på et begrænset antal områder.
Anser Rådet en skat på finansielle transaktioner, den såkaldte Tobinskat, for at være i strid med EF­traktatens artikel 56? Har nogen medlemsstat foreslået, at traktaten skal ændres, så det blive muligt at indføre Tobinskatten?

Danielsson
Rådet har hidtil ikke diskuteret muligheden for at indføre en skat af den art, der engang blev foreslået af professor Tobin. Kommissionen har ikke stillet forslag eller fremlagt initiativer til behandling i Rådet.
Med hensyn til hr. Sjöstedts andet spørgsmål blev der, så vidt vi kan huske, ikke stillet forslag om ændring af artikel 56 i traktaten ved den seneste regeringskonference.

Sjöstedt
Jeg har to supplerende spørgsmål til Ministerrådet. Det første er, om Rådet er enig med Kommissionen i, at EU-traktaten umuliggør en transaktionsbeskatning efter professor Tobins model, det vil sige, at en Tobinskat skulle være forbudt i henhold til artikel 56 i EU-traktaten. Er dette også Ministerrådets mening?
Mit andet spørgsmål handler om, at mange i den svenske regering efter sigende er positive over for en Tobinskat. Har Sverige som medlemsland planer om at tage dette spørgsmål op i EU's Ministerråd, eller er den positive indstilling til skatten mere principiel end praktisk?

Danielsson
Rådet kan ikke besvare hr. Sjöstedts første spørgsmål, eftersom der ikke har været nogen diskussion i Rådet om den holdning fra Kommissionen, som han henviser til.
Det er, som hr. Sjöstedt siger, rigtigt, at repræsentanter for den svenske regering har udtalt, at en Tobinskat ville være en sympatisk idé - en formulering, som en handelsminister, som vi begge kender, har brugt.
Når et land har formandskabet, bør det, inden det tager et spørgsmål op, bedømme, hvorvidt det er muligt at opnå den enighed, der kræves. Formandskabet er af den opfattelse, at der i dag ikke er forudsætninger for at opnå en sådan enighed, og har derfor ingen planer om at tage spørgsmålet op til diskussion.

Schmidt, Olle
Jeg vil gerne stille et spørgsmål til Rådet om den lille tendens til en Tobinskat, som Sverige indførte mellem 1986 og 1991, det vil sige skat på aktietransaktioner. Hvad var resultatet af denne type transaktionsskat?

Danielsson
Jeg er ikke sikker på, at det er Rådsformandens opgave på Rådets vegne at forsøge at vurdere en skat, som det ærede medlem kalder et forsøg på en Tobinskat.
For det første tror jeg ikke, at det er foreneligt med min rolle at forsøge at give en vurdering, og for det andet er jeg ikke enig i beskrivelsen af denne skat som et forsøg på en Tobinskat.

Formanden


Ole Krarup
Spørgsmål nr. 11 af (H-0265/01):
Om: Danmarks RIA-undtagelse TEF afsnit IV gælder ikke for Danmark. Ikke desto mindre gælder en række af de vedtagelser, der er truffet i medfør af afsnit IV, for Danmark, nemlig i kraft af mellemstatslige overenskomster. Danmarks regering har således tilkendegivet vilje til at deltage i EURODAC-forordningen, konkursforordningen, Bruxelles I & II-forordningerne samt forordningen om forkyndelse af dokumenter i civile og kommercielle anliggender. Den danske holdning er baseret på en forudsætning om dansk valgfrihed, idet beslutninger om deltagelse tages fra sag til sag.
Kan Rådet bekræfte, at Danmark har valgfrihed med hensyn til deltagelse i de vedtagelser, der træffes i medfør af TEF afsnit IV, således at f.eks. visse dele af de vedtagelser, der træffes inden for asyl- og indvandringsområdet - også i fremtiden - kan tiltrædes af Danmark, samtidig med at Danmark bibeholder nationale særordninger inden for andre dele af asyl- og indvandringspolitikken?

Danielsson
Rådet vil gerne minde om, at parterne ved Amsterdam-traktatens indgåelse oprettede en protokol om Danmarks stilling, der blev tilføjet traktaten om Den Europæiske Union og traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab.
Ifølge denne protokol skal Danmark ikke deltage i Rådets beslutninger om foreslåede foranstaltninger i overensstemmelse med afsnit IV i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab. Ingen bestemmelser, ingen foranstaltninger og ingen internationale aftaler, der er indgået af Fællesskabet i henhold til afsnit IV, og ingen af Domstolens afgørelser, der indebærer en fortolkning af en sådan bestemmelse, foranstaltning eller lignende beslutninger, vil være bindende for Danmark. Artikel 4 og 5 angiver dog undtagelser for disse almene regler og vilkårene for disse undtagelser. Når det drejer sig om f.eks. foranstaltninger til udbygning af Schengen-reglerne, skal Danmark, inden seks måneder efter, at Rådet har vedtaget dem, beslutte, hvorvidt Danmark vil gennemføre disse foranstaltninger i sin nationale lovgivning.
Der er blevet stillet spørgsmål om, hvorvidt det kan tænkes, at indholdet af visse foranstaltninger, som Fællesskabet har taget beslutning om inden for rammerne af afsnit IV i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, kan gøres anvendeligt for Danmark på en eller anden måde.
På nuværende tidspunkt er der ikke blevet stillet et sådant forslag til Rådet, og Rådet er således ikke blevet opfordret til at tage stilling til dette spørgsmål.

Krarup
Jeg vil gerne takke rådsformanden for den selektive oplæsning fra protokollen om Danmarks stilling. Jeg kender udmærket denne protokol og behøver ikke denne retsbelæring. Spørgsmålet drejer sig om noget meget centralt. I den danske debat hedder det, at Danmark har mulighed for via mellemstatslige aftaler at tilslutte sig dele af den såkaldte søjle 3, altså dele af dette afsnit i traktaten om Det Europæiske Fællesskab, og jeg kan forstå på Rådets formand, at der ikke er truffet nogen afgørelse. Rådet har ikke indgået en sådan aftale indtil nu, men jeg er bekendt med - og rådsformanden kan formentlig bekræfte det - at i hvert fald for så vidt angår et enkelt centralt emne, nemlig Eurodac-systemet, er der forhandlinger mellem EU's institutioner og Danmark. Skal jeg forstå svaret på den måde, at Rådet er ubekendt med disse forhandlinger?

Danielsson
Jeg har ikke meget at tilføje til mit oprindelige svar. Det er ikke muligt for Rådsformanden at bedømme indholdet af en national debat som den, det ærede parlamentsmedlem refererer til. Jeg har forsøgt at forklare de retlige årsager til Rådets handlemåde. Jeg er ked af, hvis det ærede medlem betragter det som en kedelig oplæsning af traktaten, men det er faktisk det eneste, som Rådsformanden kan gøre som svar på et spørgsmål som dette.

Formanden


Esko Olavi Seppänen
Spørgsmål nr. 12 af (H-0271/01):
Om: De "østrigske" vismænds løn I forbindelse med Rådets forberedelse af ophævelsen af sanktionerne mod Østrig nedsattes en særlig vismandsgruppe med tre medlemmer. Da jeg stillede en skriftlig forespørgsel til Kommissionen for at få oplyst, hvem der betalte disse personer - og hvor meget, foreslog Kommissionen mig at spørge Rådet. Og da jeg stillede Rådet samme spørgsmål, svarede man mig, at det vidste Rådet ikke. Hvordan er det muligt, at Rådet ikke vidste det? Ved Rådets formandskab, hvor meget dette organ kostede, og hvor store lønningerne var? Har medlemsstaterne i Rådet en hemmelig konto, hvorfra sådanne penge kan udbetales, uden at alle medlemmer i Rådet har kendskab hertil?

Danielsson
Rådet havde allerede i et svar på et spørgsmål, der blev stillet sidste år, nr. 3304 af samme ærede parlamentsmedlem, lejlighed til at meddele ham, at Rådet ikke har været involveret i denne gruppes funktion, og at fællesskabsbudgettet ikke på nogen måde har været anvendt. Østrigs 14 partnere i Unionen har over deres nationale budgetter stået for samtlige udgifter til finansieringen af opgaven med at vurdere situationen i Østrig.

Seppänen
Hr. formand, kære minister, spørgsmålene vedrørende sanktionerne mod Østrig har være forlagt i Det Europæiske Råd. Det vækker forundring, at formandskabsstaten, der også var medlem af Rådet på det tidspunkt, da disse anliggender blev forhandlet, ikke er klar over, hvilke honorarer der blev udbetalt til vismandsgruppen, som havde fået opgaven at forberede ophævelsen af sanktionerne. Jeg spørger de nationale repræsentanter for det svenske formandskab, som har deltaget i arbejdet for de 14 lande, om I lader som om, I ikke ved, hvilke honorarer der er betalt til vismændende. Hvis I ikke ved det som repræsentanter for Rådet, så ved I det måske som repræsentanter for Sverige?

Danielsson
Endnu en gang må jeg svare, at jeg står her som rådsformand, og eftersom Rådet ikke har beskæftiget sig med spørgsmålet, har jeg ikke mulighed for at svare på de spørgsmål, som det ærede parlamentsmedlem stiller. Derimod vil jeg gerne uden for denne spørgetid tale om, hvor meget Sverige og alle andre lande har bidraget med over de nationale budgetter. Men som sagt, Rådet har ingen rolle i denne sag - og dette er en spørgetid med spørgsmål til Rådet.

Formanden


María Izquierdo Rojo
Spørgsmål nr. 13 af (H-0273/01):
Om: Den kvindefjendske fundamentalisme i Saudi-Arabien Den gældende lovgivning i Saudi-Arabien forskelsbehandler kvinderne. Utro kvinder dræbes ved stening, og kvindelige religionsfornægtere idømmes dødsstraf. Siden 1990 er 28 kvinder blevet henrettet, andre diskrimineres eller ringeagtes af staten. Kvinder udelukkes fra det offentlige liv, arresteres og fængsles vilkårligt, sættes under overvågning af komitéen for sædelighedskontrol eller det religiøse politi al Mutawa osv.
Hvilke foranstaltninger vil Rådet foreslå med henblik på at forbedre menneskerettighedssituationen for kvinderne i Saudi-Arabien?

Danielsson
Rådet er enig med det ærede medlem i, at situationen med kvinders menneskerettigheder i Saudi-Arabien er langtfra tilfredsstillende. Unionen drøfter spørgsmål om menneskerettigheder, inklusive kvindernes situation, med Saudi-Arabien og andre stater, der er medlem af Golfstaternes Samarbejdsråd (Gulf States Cooporation Council) inden for rammerne for møder på alle niveauer mellem EU og GCC.
Da Saudi-Arabien i 2000 overtog formandskabet for GCC, blev der holdt to sådanne møder på ministerniveau. Et i det fælles råd EU-GCC, og et andet i forbindelse med FN's Generalforsamling i september. Menneskerettighederne blev også diskuteret på mødet mellem Unionen og GCC's regionale chefer i Bruxelles den 23. marts.
EU vil fortsat med eftertryk understrege over for GCC's medlemmer, at det er nødvendigt at forbedre situationen for menneskerettighederne i deres lande og at samarbejde med FN og internationale menneskerettighedsorganisationer. Unionen vil også følge op på spørgsmålet om en forstærket dialog om menneskerettighederne.
Rådet vil dog minde om, at der ikke er nogen aftaler eller nogen separat politisk dialog mellem Unionen og Saudi-Arabien. EU og GCC forhandler i øjeblikket om en frihandelsaftale. I overensstemmelse med Unionens politik om at indarbejde spørgsmål om menneskerettighederne i aftaler med tredjelande vil respekten for menneskerettighederne komme til at udgøre en væsentlig del af en sådan aftale.

Izquierdo Rojo
Hr. formand, jeg vil takke formanden for Rådet for hans præcise svar på mit spørgsmål. Jeg vil stille Dem et tillægsspørgsmål, nemlig om De mener, at den saudi-arabiske regerings systematiske krænkelse af kvindernes menneskerettigheder er forkastelig.

Danielsson
Svaret på det ærede medlems spørgsmål er i princippet "ja".
Lad mig citere fra den tale, som formandskabet holdt den 29. marts ved FN's Menneskerettighedskommission. Der meddeler Unionen, at man bifalder, at Saudi-Arabien har ratificeret konventionen om diskrimination af kvinder, men man siger også, at "EU fortsat er meget bekymret over rapporter om tortur og andre mishandlinger og afstraffelser, den stigende anvendelse af dødsstraf og amputationer, diskriminerende love og forbud mod eller restriktioner på fundamentale borgerrettigheder som ytringsfrihed, forsamlingsfrihed og religionsfrihed". ("The EU continues to be deeply concerned about reports of torture and other inhuman treatments and punishment, the increasing use of the death penalty and amputations, discriminatory laws and prohibitions of, or restrictions on, fundamental freedoms including freedom of expression, assembly association and religion."). Unionen har altså tydeligt og klart markeret, hvad vi mener om situationen i Saudi-Arabien på dette område.

Korhola
Hr. formand, det ser ud til at religiøse konflikter meget ofte medfører overtrædelser af menneskerettighederne i verden. Mener Rådet, at det er nødvendigt, at EU har en særlig ombudsmand for menneskerettigheder, der kan sikre håndhævelsen af menneskerettighederne i EU's andre politikker?

Danielsson
Rådet har ikke haft mulighed for at diskutere en særlig funktion for menneskerettigheder. Jeg vil minde om det observatorium, der ligger i Wien, og som er et af Unionens instrumenter til at overvåge, at menneskerettighederne bliver overholdt. Ikke mindst skal det spørgsmål, som det ærede medlem tager op, overvåges, nemlig risikoen for øget religiøs intolerance, som vi ser det mange steder i verden.
Jeg tror, at det er Rådets opfattelse, at det at yde støtte til de eksisterende internationale organisationer, der beskæftiger sig med spørgsmål som disse, er den bedste måde at arbejde på på dette område. Sådanne organisationer findes først og fremmest i FN-regi.

Formanden


Lennart Sacrédeus
Spørgsmål nr. 14 af (H-0278/01):
Om: Menneskerettighederne i Nederlandene Den Europæiske Menneskerettighedskonvention, artikel 2, stk. 1, (ret til livet) og det europæiske charter om grundlæggende rettigheder, der højtideligt blev erklæret i Nice den 18. december 2000, artikel 1, (menneskelig værdighed) og artikel 2, (ret til livet) samt den holdning, Den Europæiske Union indtog i 2000 som en Union, der bygger på værdier, i forbindelse med Østrig-sagen, er grundlæggende menneskerettighedsdokumenter og politiske holdninger, der indtages med henblik på forsvaret af den menneskelige værdighed og livet.
På baggrund af disse dokumenter og Den Europæiske Unions politiske aktioner kan Rådet da oplyse, om det har fulgt, er blevet underrettet om og har undersøgt de fremtidige følgevirkninger af den foreslåede lov i Nederlandene om lægeassisterede selvmord, som vil blive behandlet i det hollandske senat den 10. april 2001?

Danielsson
Fællesskabets ansvar på folkesundhedsområdet er fastsat i artikel 152 i traktaten. I punkt 5 i denne artikel står der, at "Fællesskabets indsats på folkesundhedsområdet fuldt ud respekterer medlemsstaternes ansvar for organisation og levering af sundhedstjenesteydelser og medicinsk behandling." Rådet har derfor ingen beføjelser, når det drejer sig om de såkaldte lægeassisterede selvmord.

Sacrédeus
Jeg vil gerne takke hr. Danielsson for dette svar. Jeg er ikke på nogen måde overrasket over denne tydelige distinktion i EU's kompetenceområder, den er i sig selv korrekt og rigtig. Jeg vil alligevel minde om, at forslaget til en ny lov om lægeassisterede selvmord i Nederlandene vækker stor uro i mange lande. Historisk kan man se faren ved en sådan udvikling. Jeg vil pege på, at dette lovforslag faktisk giver mulighed for, at børn fra 12-årsalderen med forældrenes samtykke kan udsættes for lægeassisterede selvmord, og desuden er der selvbestemmelse for børn fra 16-årsalderen, der kan få udført lægeassisterede selvmord uden forældrenes samtykke. Dette er et spørgsmål, som vi ikke kan være blinde for i et Europa, hvor østrigsdebatten har vakt spørgsmål om menneskets værdi.
Jeg vil meget gerne have en kommentar om, hvorvidt denne lov i Nederlandene på nogen måde er relevant for værdidebatten i EU.

Danielsson
Det er naturligvis et vigtigt spørgsmål, som hr. Sacrédeus tager op. Det vedrører også værdispørgsmål, men Rådet kan kun beskæftige sig med disse spørgsmål i henhold til traktaten. Og traktaten er, som vi ser det, utvetydig på dette punkt. Dette er nemlig et spørgsmål, hvor der i traktaten tydeligt står, at det er subsidiaritetsprincippet, der skal anvendes, det vil sige, at det er et nationalt spørgsmål.

Formanden


Josu Ortuondo Larrea
Spørgsmål nr. 15 af (H-0280/01):
Om: Fiskeri af nordlig kulmule: forskelsbehandling i forbindelse med distribution af den samlede tilladte fangstmængde pr. havområde Den nordlige kulmule forefindes i farvandet fra Baskerlandets til Norges kyster, og fiskeriet heraf er opdelt i havområder (ICES-afsnit IIIa, underafsnit IV, VI og VII samt afsnit VIIIa og b).
Hvorledes kan man begrunde, at Rådets forslag om forvaltningen af ressourcerne af nordlig kulmule og dets endelige beslutning fører til en opdeling af dette fiskeri pr. havområde, når ICES betragter denne kulmulebestand som en forvaltningsenhed, hvorover Den Rådgivende Komité for Forvaltning af Fiskeriet, som er oprettet inden for rammerne af ICES, giver et videnskabeligt råd den samlede forvaltning uden henstillinger om opdeling pr. havområde? Er dette ikke diskriminerende over for fiskerflåderne alt efter deres geografiske fordeling og sædvanlige fiskepladser? Ville det ikke være mere retfærdigt, hvis fiskerne foretog deres fiskeri i overensstemmelse med deres respektive fangstkvoter og i én enkelt fiskerizone?

Danielsson
Rådet formoder, at det ærede parlamentsmedlem sigter til den forordning om total allowable catch og kvoter, som Rådet vedtog i december 2000. På grundlag af den videnskabelige udtalelse fra Det Internationale Havforskningsråd med en anbefaling om at holde fast ved lavest mulige fangster i 2001 og om at gennemføre en ophjælpningsplan for denne bestand har Rådet fastsat en samlet tilladt fangst af nordlig kulmule på 22.623 t - "og 4 kg". På grundlag af artikel 15 i Rådets forordning 3760/92 overvejer Kommissionen i øjeblikket en række foranstaltninger til bestandens ophjælpning.
Rådet vil minde om, at den nordlige bestand er et biologisk begreb. Medlemsstaternes fangstkvoter er opdelt i henhold til Det Internationale Havforskningsråds forvaltningsområder i den hensigt at følge det princip om relativ stabilitet, der er fastsat i ovennævnte forordning og i tiltrædelsesakten af 1985. I henhold til dette princip er det kun Danmark og Sverige, der må fiske i det område, der består af Skagerrak og Kattegat, og kun Belgien, Danmark, Tyskland, Frankrig, Nederlandene og Det Forenede Kongerige, der må fiske i de områder, der omfatter Nordsøen.
I artikel 161 i tiltrædelsesakten af 1985 fastsættes Spaniens andel af nordlig kulmule fra områderne Vb, VI, VII og VIIIab, det vil sige de vestlige vande inklusive Biscayabugten, til 30%. Spanien har ingen rettigheder i de områder, der omfatter Skagerrak, Kattegat og Nordsøen.
I artikel 349 i tiltrædelsesakten begrænses Portugals adgang til bestanden af sydlig kulmule.

Ortuondo Larrea
Hr. formand for Rådet, den videnskabelige bedømmelse af ressourcerne af nordlig kulmule har fra starten omfattet den samlede bestand, og der er i øjeblikket ikke grundlag for at skelne mellem forskellige dele af den. Som De nævnte, er der imidlertid med de samlede tilladte fangstmængder og kvoter for 2001, som Rådet (fiskeri) fastsatte i december sidste år, blevet indført noget nyt: De tilladte fangstmængder i Biscayabugten er procentvist blevet nedsat mere end i alle de øvrige områder for fiskeri af nordlig kulmule.
Jeg vil spørge Dem, hvad årsagen er til denne forskelsbehandling af Biscayabugten.

Danielsson
Alle vurderinger om kvoter baseres på videnskabelig og biologisk rådgivning. Der bliver løbende samlet data ind fra forskningsfartøjer. Selv erhvervsfiskeres rapportering spiller en vigtig rolle ved vurderingerne. Det er disse faktorer, der ligger til grund for Det Internationale Havforskningsråds anbefalinger, som derefter udgør den biologiske rådgivning til vores fiskeriministre.
Det er altså biologiske kendsgerninger, der ligger til grund for de foranstaltninger, der bliver foreslået. Det er ikke hensigten at diskriminere nogen som helst kategori af fiskere, men når man står i en situation, hvor en bestand vurderes at være tæt på, hvad man kalder kommerciel kollaps, kan man i en ophjælpningsperiode ikke tage hensyn til fiskeriets drift og fordeling.

Formanden


Richard Howitt
Spørgsmål nr. 16 af (H-0286/01), overtaget af Robert J.E. Evans.
Om: Rådets direktiv 2000/78/EF om ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv På grundlag af Amsterdam-traktatens artikel 13, som definerer princippet om ikke-forskelsbehandling på grund af handicap, hørte Rådet i februar 2000 Europa-Parlamentet om forslag til dette direktiv. Rådet og Parlamentet er enige i definitionen i artikel 2 på direkte eller indirekte forskelsbehandling. Disse definitioner er tilsyneladende blevet glemt i forbindelse med den almindelige udvælgelsesprøve KOM/A/12/98, hvis resultater hører under det nye direktiv. Blandt de 645 personer, der blev opført på reservelisterne, er der således ingen handicappede. Der deltog også blinde kandidater i denne udvælgelsesprøve, men på grund af Kommissionens bedømmelsessystem, som giver de skriftlige og grafiske prøver dobbelt så meget vægt som den logiske eller mundtlige del, sker der en betydelig nedsættelse af det samlede resultat. Finder Rådet ikke, at det i dette tilfælde drejer sig om indirekte forskelsbehandling mod denne gruppe personer?

Danielsson
Rådet minder det ærede parlamentsmedlem om, at direktiv 2000/78/EF er rettet mod medlemsstaterne, og at datoen for medlemsstaternes gennemførelse af direktivet i national lovgivning er fastsat til den 2. december 2003.
Desuden blev den udvælgelsesprøve, som spørgsmålet gælder, arrangeret af Kommissionen og ikke Rådet, som derfor ikke kan svare på spørgsmålet.

Evans, Robert J
Hr. formand, rådsformanden siger, at det ikke er Rådets men medlemsstaternes ansvar. Men hvad er Rådet, hvis det ikke er medlemsstaterne? Jeg er ikke sikker på, at det virkelig er et tilfredsstillende svar. Han sagde også, at det ikke træder i kraft før 2003. Det kan da godt være, men hvis vi arbejder frem imod ligebehandling af handicappede og blinde, så må vi da begynde at gøre fremskridt nu, og vi kan ikke have en tilfældig begyndelsesdato i modsætning til en skæringsdato. Jeg accepterer, at det, der henvises til her, er Kommissionen, men Rådet har da vel nogen kompetence over, hvad Kommissionen gør. Kommissionen må have et eller andet forhold til Rådet, og jeg håber på et mere tilfredsstillende svar.

Danielsson
Det formelle svar må blive det, som jeg lige har afgivet.
Jeg er dog enig med det ærede medlem i, at det er meget væsentligt, at Rådet, Kommissionen og Parlamentet gør alt for at sørge for, at man på forskellig vis undgår, at handicappede diskrimineres i arbejdslivet.
Så sent som på Det Europæiske Råds møde i Stockholm blev der på formandskabets initiativ indført et særligt punkt i konklusionerne, der belyser nødvendigheden af, at alle medlemsstaterne og Kommissionen på alle måder respekterer de handicappedes muligheder for fuldt ud at deltage i arbejdslivet.
Det er en politisk opfordring, der ikke er juridisk bindende, men det er yderligere et tegn på, at Rådet tager det principielle spørgsmål, som det ærede medlem tager op, alvorligt.

Formanden


Pat the Cope Gallagher
Spørgsmål nr. 17 af (H-0288/01):
Om: Fiskeri og det svenske formandskab Efter at halvdelen af tiden for det svenske formandskab er gået, bedes Rådet redegøre for, hvorledes det har fremmet fiskernes og fiskeindustriens interesser, både ved kysterne og på det åbne hav, under dets nuværende formandskab.

Danielsson
Lad mig minde om, at jeg havde lejlighed til at redegøre for det svenske formandskabs prioriteringer i spørgsmål om fiskeri i mit svar ved Europa-Parlamentets mødeperiode i januar. Formandskabet har også haft den fordel at deltage i Parlamentets Fiskeriudvalgs møde den 6. februar 2001, hvor vi gav en udtømmende præsentation af vores prioriteringer for fiskerisektoren.
Spørgsmålet om, hvad formandskabet har gjort for at fremme fiskernes og fiskeindustriens interesser, er på den ene side meget omfattende og generelt, eftersom spørgeren ikke prioriterer nogen foranstaltninger eller politikområder. På den anden side er spørgsmålet også begrænset, eftersom den fælles fiskeripolitik gerne skulle indeholde mere omfattende overvejelser end fiskernes og fiskeindustriens interesser her og nu.
Det svenske formandskabs altoverskyggende prioritet er og bliver at sørge for, at fiskerisektoren får en bæredygtig og livskraftig udvikling ved, at der genoprettes en balance mellem flådekapacitet og fiskeaktivitet på den ene side og tilgængelige fiskeressourcer på den anden side. Den svenske landbrugs- og fiskeriminister forklarede indgående i februar, hvor vigtigt det er med en gennemgang af den fælles fiskeripolitik, en mere effektiv politik for fiskerflåden, efter at de nuværende flerårige udviklingsprogrammer ikke gælder længere, udarbejdelse af en strategi for at integrere miljøhensyn i den fælles fiskeripolitik, anvendelse af forsigtighedsprincipper samt flerårige strategier for at fastsætte totale tilladte fangstmængder.
Kommissionen fremlagde den 20. marts sin grønbog om de flerårige udviklingsprogrammers fremtid, og den 16. marts fremlagde den sin meddelelse om integrering af miljøbeskyttelseskrav i de flerårige udviklingsprogrammer. En foranstaltningsplan for biologisk mangfoldighed i fiskerierhvervet forventes at være tilgængelig fra den 28. marts, altså i sidste uge. Desuden indledte Rådet på mødet i december 2000 debatten om Kommissionens meddelelse om anvendelsen af forsigtighedsprincippet og flerårige overenskomster for fastsættelse af årlige tilladte fangstkvoter.
Det er formandskabets hensigt at komme så langt som muligt med dette arbejde på Rådets møde hhv. den 25. april og den 18. juni 2001. Vi håber også, at vi på Det Europæiske Råds møde i Göteborg i juni vil kunne fremlægge dele af en integrationsstrategi.
Efter Rådets møde i december 2000 er arbejdet med at fastsætte ophjælpningsplaner for torsk og kulmuler i Fællesskabets vande gået fremad. Kommissionens forordninger om torsk i Nordsøen eksisterer allerede, og foranstaltninger for kulmuler er under overvejelse. Vi går snart ind i fase to i arbejdet med at fastsætte forbedrede tekniske foranstaltninger for disse arter.
Rådet har godkendt en forordning om fastsættelse af foranstaltninger, der skal indføres i 2001, for torskebestandens ophjælpning i de irske farvande, og Rådet vil inden længe godkende en yderligere ændring af forordningen om vise tekniske foranstaltninger for bevarelse af fiskeressourcerne. Via denne vil større selektivitet i fiskeriet og beskyttelse af ungfisk blive sikret.
For nylig har Rådet også godkendt Kommissionens mandat til forhandling af en samarbejdsaftale om fiskeri med Den Russiske Føderation.

Gallagher
Hr. formand, må jeg på grund af den begrænsede tid, som De har afsat, og som giver mine kolleger en chance for at få deres spørgsmål besvaret, meget hurtigt takke rådsformanden for hans svar. Måske var timingen ikke rigtig, måske burde jeg stille dette spørgsmål igen i juni, således at han kan angive i endnu større træk, hvad Rådet burde have gjort, og redegøre for dets styring over en seks måneders periode.
Jeg vil naturligvis benytte mig af lejligheden til at bifalde grønbogen om en revision af den fælles fiskeripolitik, som er meget vigtig navnlig for mit eget land. Det vil De være klar over, hr. formand, da De jo tidligere har været et aktivt medlem af Fiskeriudvalget. Det er vigtigt at rette op på tidligere tiders skævheder. Kvoterne og de samlede tilladte fangstmængder, som irerne, der deler deres produktive fangstpladser med større lande, bliver tildelt, var ikke noget at råbe hurra for. Jeg håber, at vi i løbet af de næste par måneder vil få lejlighed til at få vores kolleger i Parlamentet og ministrene i de forskellige medlemsstater til at forstå, hvilken betydning dette har for os.
På grund af den begrænsede tid vil jeg holde her og ikke bede ministeren om at give mig et svar af hensyn til hr. Fitzsimons.

Formanden
Da spørgeren ikke er til stede, besvares spørgsmål nr. 18 skriftligt.

James (Jim) Fitzsimons
Spørgsmål nr. 19 af (H-0294/01):
Om: Menneskeskabte klimaændringer En videnskabelig arbejdsgruppe under FN vedtog i januar i Shanghai en rapport, i hvilken man konkluderede, at størstedelen af den iagttagne opvarmning i de seneste 50 år skyldtes menneskelige aktiviteter. En anden gruppe, som holdt møde i Genève, konkluderede, at de nuværende omfattende menneskeskabte klimaændringer ville få uoprettelige følger, f.eks. ville isdækket smelte, floder i Europa ville i højere grad gå over deres bredder, og der ville være øget risiko for oversvømmelser i kystområder samt erosion. Virkningen ville mærkes mest af de folk i udviklingslandene i Asien og Afrika, som var mindst i stand til at beskytte sig selv mod stigende vandstand i havene, mere sygdom og fald i landbrugsproduktionen. Hvad er Rådets reaktion på disse konklusioner?

Danielsson
Rådet er naturligvis opmærksom på de forfærdelige og stærkt foruroligende konsekvenser af klimaændringerne, sådan som de beskrives i den tredje evalueringsrapport fra Det Mellemstatslige Panel for Klimaændringer, som det ærede parlamentsmedlem også henviser til.
Unionens holdninger til denne sag er veldokumenterede, ikke mindst på grund af mediernes bevågenhed, når det gælder klimaændringer, og Rådet behøver næppe at minde om, at EF og dets medlemsstater har spillet, og fortsat vil spille, en meget aktiv rolle i de internationale forhandlinger om klimaændringer. Et af vores vigtigste og gentagne gange udtalte formål med de igangværende forhandlinger er at bane vej for en hurtig ratificering af Kyoto-protokollen, så den kan træde i kraft senest i 2002 og medføre en formindskning af udslippet af drivhusgasser.
Også inden for Fællesskabet bliver der truffet konkrete foranstaltninger. I denne henseende er det arbejde, der er i gang i Kommissionen, f.eks. med det europæiske klimaændringsprogram og arbejdet, der bygger på en grønbog om handel med emissioner af drivhusgasser inden for EU, særdeles vigtigt.

Fitzsimons
Hr. formand, jeg vil gerne takke rådsformanden for, at han i sit svar nævnte Kyoto-protokollen. Hvad er Rådets reaktion på præsident Bush' udtalelse om, at USA har besluttet ikke at gennemføre Kyoto-protokollen? Hvad betyder denne beslutning for verdenssamfundet? Hvilke skridt kan der tages for at sikre, at Kyoto-protokollen forbliver det solide grundlag for fremtidige forhandlinger og foranstaltninger til reduktion af emissioner?

Danielsson
Det Europæiske Råds formand, den svenske statsminister, skrev sammen med Kommissionens formand, hr. Prodi, et brev dateret den 22. marts 2001 til USA's præsident, hvori man udtrykte stor bekymring over de udmeldinger, den amerikanske regering er kommet med om Kyoto-protokollen.
Dette blev senere fulgt op af en deklaration fra Det Europæiske Råds møde i Stockholm, hvori Det Europæiske Råd udtrykte samme store bekymring.
Desuden har formanden for Rådet (miljø), den svenske statsminister, sammen med miljøkommissær Wallström besøgt Washington for at fremsætte Unionens bekymring direkte til den amerikanske regering og diskutere, hvordan den amerikanske regering kan formås til at genoptage diskussionerne om Kyoto-protokollen.
Jeg ved, at den svenske miljøminister lander i Stockholm netop nu. Jeg har derfor ikke haft mulighed for at få en vurdering af resultatet af besøget direkte fra ham, men jeg kan forsikre, at Rådet vil gøre alt for at sikre, at Kyoto-protokollen, som jo er et af de allervigtigste instrumenter i vores arbejde for en bæredygtig udvikling i Europa, virkelig bliver en realitet og bliver ratificeret.

Formanden
Hermed er spørgetiden afsluttet.
På grund af manglende tid vil spørgsmål nr. 20-28 blive besvaret skriftligt.
(Mødet udsat kl. 19.17 og genoptaget kl. 21.00)

Luftfartsselskabers erstatningsansvar i tilfælde af ulykker
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0093/2001) af Sanders-ten Holte for Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om ændring af forordning (EF) nr. 2027/97 om luftfartsselskabers erstatningsansvar i tilfælde af ulykker (KOM(2000) 340 - C5-0294/2000 - 2000/0145(COD)).

Sanders-ten Holte
Hr. formand, reglerne om erstatningsansvar inden for international luftfart har hidtil frem for alt hørt ind under Warszawa-konventionen fra 1929. Disse grænser er nu alt for lave. De fleste internationale luftfartsselskaber erkender dette og har i 1995 undertegnet en frivillig kontrakt, hvori de tager afstand fra vilkårlige grænser for erstatning. Dette udgjorde inspirationen til den oprindelige forordning (EF) 2027/97. Hermed blev presset på det internationale samfund øget for at få det til at undertegne Montreal-konventionen i 1999, hvormed det nye altomfattende, verdensomspændende system for erstatningsansvar blev en kendsgerning. Takket være Montreal-konventionen, som ved hjælp af denne forordning omsættes i europæisk lovgivning, opstår der moderniserede og ensartede rammer. Dette er en betydelig forbedring i sammenligning med det nuværende internationale system.
Jeg vil her i aften tage seks punkter op. For det første støtter jeg Kommissionens mål, nemlig inden for rammerne af udviklingen af et charter om luftfartspassagerer at beskytte passagerernes rettigheder og informere dem herom. De nuværende transportbetingelser inden for luftfartsindustrien er begrænsende og forbigår passagerernes lovmæssige rettigheder. Konkurrencen i denne sektor er stærk, men succes og et indbringende foretagende skal bygges på mere og bedre, og ikke på dårligere, kundeservice. Nogle luftfartsselskaber har over for mig beklaget sig over den kendsgerning, at information af passagerer fører til bureaukrati. De vil forstå, at jeg ikke deler deres mening. De omkostninger og det besvær, der er forbundet med informationen af passagerer, er betydeligt mindre end den umage, som luftfartsselskaberne gør sig for at informere mulige kunder om nye flyvninger, som de tilbyder.
For det andet er medlemsstaterne blevet enige om, at Fællesskabet selv undertegner Montreal-konventionen. Jeg betragter dette som et vigtigt fremskridt i afhjælpningen af manglerne i den fælles transportpolitik i Unionen i betragtning af, at det hermed anerkendes, at EU har beføjelser inden for internationale luftfartsanliggender.
For det tredje var der nogen bekymring over konsekvenserne af den sag, som IATA havde anlagt ved højesteretten i Det Forenede Kongerige mod den britiske regering om den måde, hvorpå den gennemførte forordning 2027/97. Dommeren konkluderede, at forordningen fortsat skulle gælde, men at den indeholdt nogle punkter, som var uforenelige med de forpligtelser, som medlemsstaterne havde indgået på grundlag af tidligere tilsagn i overensstemmelse med internationale konventioner. Efter min opfattelse er der ikke længere grundlag for denne klage, nu da forordningen er ændret og fuldstændig bragt i overensstemmelse med det nye internationale system for erstatningsansvar.
For det fjerde har jeg ved udarbejdelsen af denne betænkning og de 18 ændringsforslag, som jeg har anbefalet Kommissionen, søgt juridisk rådgivning hos forskellige jurister og eksperter for at undgå, at der i fremtiden opstår tvivl på det juridiske område. Samtidig har jeg kraftigt forsøgt at bibeholde passagerernes ret til information. Ændringsforslagene blev vedtaget enstemmigt i Transportudvalget. De kan groft inddeles i tre kategorier. For det første forbedring af Kommissionens tekst. For det andet en forenkling af forslaget og garanti for fuldstændig konsistens med Montreal-konventionen. For det tredje en styrkelse af bestemmelserne om information af passagerer.
Vores udvalg anbefaler navnlig Parlamentet at tilføje et bilag til forordningen med teksten i den informationsformular, som er påkrævet i kraft af artikel 6, stk. 2. Det er nyt. På denne måde kan luftfartsselskaber tilbyde denne information ensartet. Teksten sammenfatter forordningens bestemmelser klart og tydeligt uden juridisk jargon. Når denne forordning først er trådt i kraft - og jeg håber, at dette er tilfældet hen imod slutningen af næste år, samtidig med Montreal-konventionens forventede ikrafttrædelse - så vil alle luftfartsselskaber i EU være forpligtede til at stille disse oplysninger til rådighed for deres passagerer. Teksten vil være affattet i et enslydende og forståeligt sprog. Det er tydeligt for forbrugerne. Luftfartsselskaber fra lande, som ikke hører ind under EU, er ikke desto mindre forpligtede til at producere noget lignende for det erstatningsansvarssystem, som de anvender.
Når jeg betragter sagen endnu en gang, mener jeg, at Unionen har ret til at forpligte alle luftfartsselskaber, som sælger billetter i EU, til at give deres passagerer information om deres ret til skadeserstatning, ikke blot for at passagererne kender deres rettigheder, men også for at de kan tegne yderligere forsikringer, hvis det er nødvendigt.
Hvad angår ændringsforslag 9 til artikel 3, har jeg følgende bemærkning til Kommissionen: I kommissionsforslaget henvises der til en række artikler i Montreal-konventionen. Jeg savnede imidlertid forskellige relevante artikler. Der bliver noget at gå i gang med for jurister i retssalen. Transportudvalget og jeg er tilhængere af en forenkling af teksten, således at enhver risiko for fejl undgås. Desuden erkender Kommissionen ved selv at ratificere Montreal-konventionen, at Unionen har beføjelser på dette område.
Til sidst vil jeg anbefale de første 18 ændringsforslag. Ændringsforslag 19 og 20 kan jeg ikke anbefale, fordi de indebærer, at tredjelande ikke behøver opfylde forpligtelsen om at informere passagerer, selv om disse køber billetter i EU.

Formanden
Jeg vil gerne bede om disciplin i aften. For hvis alle talerne overskrider med et minut, kære frue, så må vi arbejde 40 minutter længere, og så kommer vi til at sidde her til kl. 1.00 i stedet for til midnat. Men det var en meget interessant tale, De holdt.

Bradbourn
Hr. formand, jeg vil gerne indlede med at hylde det arbejde, som ordføreren, fru Sanders-ten Holte har lagt i noget, der har vist sig at være en yderst kompleks betænkning, og hendes tålmodighed og samarbejdsånd, når der gjaldt om at tage en række punkter med, som Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked rejste i sin detaljerede udtalelse om de forslag, der er blevet stillet her i aften.
I mine bemærkninger vil jeg gerne anbefale betænkningen for Parlamentet. Jeg tror på, at den vil føre til en øget beskyttelse af flypassagererne. Fra et personligt synspunkt må jeg imidlertid sige, at der er et par spørgsmål, som endnu ikke er løst til min egen tilfredshed. Det er grunden til, at jeg sammen med min kollega, fru Foster, stiller to ændringsforslag, som afspejler behovet for, at disse problemer bliver løst. Dette samler sig i alt væsentligt om den tvist, som fru Sanders-ten Holte har henvist til, og som opstod i mit eget land, Det Forenede Kongerige, og handlede om gyldigheden af den oprindelige forordning, som de nye forslag relaterer til. Jeg mener, at betænkningen bør stilles i bero, indtil denne retstvist er løst på tilfredsstillende vis. Denne situation er kompliceret af to faktorer.
For det første, at Montreal-konventionen, som styrer disse spørgsmål på globalt plan, endnu ikke er blevet ratificeret af tilstrækkeligt mange lande til at få bindende effekt. Og det ser heller ikke ud til at blive tilfældet i nogle år fremover.
For det andet er der som nævnt af ordføreren spørgsmålet om eksterritorialret. Mens en række af de ændringsforslag, der er stillet til betænkningen, til en vis grad forbedrer situationen, er der stadig et par spørgsmål, som der efter min mening bør gøres noget ved.
Vi må undgå pålæggelsen af enhver regulerende tvang på luftfartsselskaber, som samtidig med at de med rette beskytter passagerernes rettigheder, rent faktisk får den eksakt modsatte effekt ved at pålægge regler, som gør europæiske luftfartsselskaber mindre konkurrencedygtige end resten af branchen. Desværre er der stadig nogle bestemmelser i forordningen, som vil føre til netop en sådan situation.
Jeg håber, at Parlamentet vil godkende ændringsforslagene som en fordel for passagererne. Jeg anbefaler betænkningen i sin helhed for Parlamentet.

Whitehead
Hr. formand, også jeg vil på vegne af Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik varmt lykønske fru Sanders-ten Holte med hendes betænkning, som helt bestemt har antaget ånden fra de ændringsforslag, som vi har stillet. Det var hensigten med disse ændringsforslag at forbedre forordning 2027/97 og forsvare forbrugernes rettigheder. Jeg vil derfor gerne især udtrykke min støtte for ændringsforslag 1, 4, 8, 13 og 18, der går i denne retning.
Den foregående taler, der kommer fra mit eget land - vi bærer i det mindste det samme pas, selv om vi har forskellige synspunkter - henviste til situationen i Det Forenede Kongerige. Det er sandt, at IATA har bragt den britiske regering for retten for den eventuelle udvidelse af kompetencen ud over, hvad der ligger i den retlige stilling. Dommer Jowitt fandt, at der faktisk forelå en uoverensstemmelse mellem forordningen og Warszawa-konventionen. Men jeg vil gerne påpege over for min britiske kollega, at han var enig med den britiske regering i, at artikel 234 i traktaten rent faktisk gjorde denne uoverensstemmelse ugyldig. Forordningen blev derfor fundet at være gyldig. IATA tabte sagen, og den er da heller ikke blevet bragt for EU-Domstolen. Jeg anser derfor dette for at være en retlig afledningsmanøvre og vil foretrække at koncentrere mig om fru Sanders-ten Holtes fremragende forslag, for de vil give forbrugere, der rejser med fly, rettigheder, som ikke har eksisteret i lang tid.
Warszawa-konventionen er 70 år gammel. Hvis De befinder Dem strandet i en lufthavn med Deres bagage forsvundet, Deres fly forsinket eller måske ophugget, får De et lille stykke papir udleveret, hvor der står, at Deres rettigheder har hjemmel i Warszawa-konventionen. Disse rettigheder er minimale. Det, vi her gør, er at udvide praksis, hvilket vil gøre det muligt for os at beskytte forbrugerne. Det er, hvad vi bør gøre her i aften.

Stenmarck
Hr. formand, lad mig først takke ordføreren for et udmærket arbejde. Som skyggeordfører er det altid rart at have en god dialog med en ordfører, der er modtagelig for de synspunkter og forslag, der bliver fremført.
Det er givetvis vigtigt at varetage flypassagerernes interesser i denne sag. Jeg synes derfor, at det endelige resultat af betænkningen er særdeles positivt. De ændringsforslag, der blev godkendt af udvalget, kommer for en stor dels vedkommende fra PPE-DE-Gruppen, og de har styrket passagerernes stilling. Vi har allerede en forordning, der fastsætter grænserne for flyselskabernes erstatningsansvar ved dødsfald og kvæstelser. Dette var et meget vigtigt skridt, eftersom det niveau, der er i Warszawa-konventionen fra 1929, er sat alt for lavt.
Hensigten med det nuværende forslag er at tilpasse EU-reglerne til den nye Montreal-konvention, der forhåbentlig vil træde i kraft i slutningen af 2002. Når den reviderede forordning træder i kraft, vil de europæiske flypassagerer være betydeligt bedre beskyttet. Når de flyver med udenlandske flyselskaber, kan de dog stadig blive konfronteret med et begrænset erstatningsansvar i henhold til Warszawa-konventionen, eftersom denne stadig vil gælde i de lande, der ikke har ratificeret Montreal-konventionen. Derfor står vi over for det problem, der altid er der, når det handler om internationale konventioner, eftersom vi i en overgangsperiode vil have to overlappende systemer. Derfor er det særdeles vigtigt, at vores medlemsstater ratificerer Montreal-konventionen så hurtigt som overhovedet muligt.

Izquierdo Collado
Hr. formand, jeg tager ordet for at støtte betænkningen af fru Sanders-ten Holte. Vi har haft et meget frugtbart samarbejde i vores parlamentariske udvalg. Ændringsforslagene er blevet vedtaget enstemmigt og omfatter idéer fra andre grupper, og lige fra starten kunne jeg konstatere, at fru Sanders-ten Holte, når et parlamentsmedlem rejste et juridisk tvivlsspørgsmål, var bevidst om, at vi skulle fortsætte fremad og undgå sinkende taktikker, fordi vi først og fremmest skulle varetage passagerernes interesser. Parlamentet har gjort fremskridt uden forsinkelser, og vi er netop i gang med at tilslutte os Montreal-konventionen, der indeholder en række positive elementer for passagererne, og som EU derfor bør støtte.
Vi bør fremhæve det større antal deltagerlande og de nye muligheder, stigningen i erstatningernes størrelse på de forskellige områder, der behandles i betænkningen, den vigtige indførelse af spørgsmål om bagage og forsinkelser og information til passagererne.
Vi mener, at informationen til passagererne er meget vigtig. Den er vigtig, og den er muligvis ikke inddraget i fru Sanders-ten Holtes betænkning helt så meget, som vi kunne ønske, for vi ønskede, at selskaberne øjeblikkeligt skulle svare meget nøje på forbrugernes klager. Men betænkningen er utvivlsomt et fremskridt, og vi støtter den.
Hendes anbefaling om ændringsforslagene vil vi også støtte fuldt ud, og dermed vil dette samarbejde fortsætte til det sidste. Vi vil støtte alle de ændringsforslag, som fru Sanders-ten Holte har stillet, og vi vil afvise ændringsforslag 19 og 20. Vi mener altså, at dette er et eksempel på godt parlamentarisk arbejde, som vil blive til gavn for borgerne. Hvis borgerne en dag modtager erstatning for forsinkelser fra luftfartsselskaberne, vil vi være meget mere troværdige.

Bouwman
Hr. formand, fru Sanders-ten Holte, allerførst tillykke med denne revision af forordningen, og det gælder for øvrigt også for Kommissionen. Jeg tror, at vi i aften taler om passagerernes rettigheder på baggrund af en række problemer, som faktisk har forbindelse med kvaliteten af luftfartsselskabernes service. Jeg tænker i denne forbindelse på skade ved forsinkelse, tab, beskadigelse osv., for slet ikke at tale om ulykker.
Vi taler her om erstatningsansvar og information af forbrugerne. Jeg vil udtrykkeligt støtte fru Sanders-ten Holtes forslag om erstatningsansvar og også forslagene om forbrugerinformation. Hvad der imidlertid sandsynligvis ikke lykkes os, er på denne måde at gøre noget ved kvaliteten af servicen. Spørgsmålet er også, om det får en forebyggende virkning, navnlig ved forsinkelser og lign.
I øjeblikket befinder vi os i en situation, hvor vi i Europa er forsikrede. Man kunne således sige: Flyv i Europa, så er De forsikret, men det er måske alligevel bedre at tage med højhastighedstoget.

Van Dam
Hr. formand, fru kommissær, forskellige transportformer overskrider meget ofte landegrænser. Denne overskridelse af grænser må ikke have til følge, at krav og betingelser hele tiden ændres. Derfor er det for disse transportformer ønskeligt, at der kommer regler på internationalt plan.
Regler om flypassagerers stilling bør derfor helst have en global karakter. Warszawa-konventionen, som stadig gælder, har en sådan global status, og dens efterfølger, Montreal-konventionen, får også denne status. Dette betyder, at ordførerens holdning tiltaler mig meget. Hendes indsats for at koble EU-lovgivningen direkte til Montreal-konventionen forekommer mig at være absolut den bedste løsning. Desuden er en styrkelse og tydeliggørelse af passagerers rettigheder, i betragtning af den nuværende praksis, bestemt ikke nogen overflødig luksus.
Kort sagt, også efter vores opfattelse har fru Sanders-ten Holte forelagt en glimrende betænkning, som jeg gerne vil takke hende for og give hende en kompliment for.

Vatanen
Hr. formand, kære kolleger, de finske racerkørere kendes ved benævnelsen Flying Finns, hvilket er noget helt andet end den flyvende hollænder, men alle vi, der flyver meget, kan tale med om lufttransporten også af egen erfaring. Selv om hver flypassager kan tegne en privat forsikring, er det alligevel rimeligt, at alle er sikret et vist grundlæggende erstatningsniveau, når uheldet er ude.
Den generelle Montreal-konvention om bestemmelser for erstatning ved tab, beskadigelse eller ødelæggelse af bagage og ved tab, som skyldes forsinkelse, skal inkluderes i EU-bestemmelserne. Det er godt. Generelt tror jeg imidlertid ikke på en justering på langt sigt, for flyselskaberne skal også have tilstrækkelig bevægelsesfrihed. Hvis alle flyselskaber tvinges ind i den samme model, bliver hensyntagen til visse passagergruppers behov mere besværligt. Funktionsmulighederne for såvel billige flyselskaber som selskaber, der yder mere service, skal sikres med en tilstrækkelig fleksibel lovgivning. Dette er fordelagtigt både for virksomheder og forbrugere, fordi de ekstra krav kan ses på billetpriserne. Denne grundlæggende sandhed glemmes ofte af de fanatiske forbrugerorganisationer.
En særlig indskrivning i forbindelse med klareringen er vigtig for flyselskaberne. Ved indskrivningen sikres passagererne en erstatning på højere niveau. Herved skal man absolut prøve at undgå unødvendigt bureaukrati. Jeg mener, at det er rimeligt, at flyselskaberne kræver indskrivningen inden flyvningen. Forordningens klarhed begrænses af, at de af Montreal-konventionens punkter, som forordningen henviser til, alligevel ikke er til at finde i forordningen. Udgangspunktet skal være, at lovgivningen skal være letforståelig, og det er nu ikke helt tilfældet her. Dog betyder forordningen i kraft af sit indhold et skridt fremad, og vi har grund til at glæde os over, at den forældede Warszawa-konvention er ved at træde ud af kraft. Selv den mest moderne lov kan dog ikke sikre, at dagen lykkes for en travl passager. I er klar over, hvad jeg mener: morgenmad i Rom, frokost i Paris, aftensmad i Helsinki og bagage i Moskva.

De Palacio
Hr. formand, jeg vil lykønske fru Sanders-ten Holte med hendes glimrende betænkning, som understreger nødvendigheden af hurtigt at tage Montreal-konventionen i anvendelse og informere passagererne grundigt om de rettigheder, den giver dem.
Kommissionen er helt enig i betænkningens indhold, da den understøtter vores ønske om at give flypassagerer et højere beskyttelsesniveau i tilfælde af ulykker, stræber efter at modernisere bestemmelserne om erstatningsansvar ved forsinkelser og ved bagagebeskadigelse og især stræber efter at forbedre informationen til brugerne om deres rettigheder, da problemet ofte er, at brugerne ikke kender dem.
Det er mig en glæde at kunne meddele Dem, at Rådet (transport) på dets møde i morgen vil vedtage en afgørelse om at ratificere konventionen og om, at Fællesskabet skal ratificere konventionen samtidig med medlemsstaterne.
Desuden bør Fællesskabet tilpasse dets bestemmelser om luftfartsselskabernes erstatningsansvar til bestemmelserne i Montreal-konventionen, hvilket er formålet med dette forslag.
De vigtigste af de stillede ændringsforslag er måske dem, der vedrører den information, som passagererne bør modtage om bestemmelser om luftfartsselskabernes erstatningsansvar. I sit forslag forlanger Kommissionen af selskaberne, at de skal informere passagererne indgående. I betænkningen styrkes formuleringen af bestemmelsen ved, at Fællesskabets selskaber forpligtes til at give de oplysninger, der foreslås i bilaget. Dette vil sikre, at luftfartsselskaberne giver passagererne den nødvendige information på en tydelig måde, noget som erfaringsmæssigt ikke altid sker.
Derfor, mine damer og herrer, accepterer Kommissionen ændringsforslag 13 og 18.
De andre to ændringsforslag - 19 og 20 - ville, hvis de blev vedtaget, betyde, at selskaber fra tredjelande var fritaget for forpligtelsen til at informere deres passagerer om reglerne om selskabernes erstatningsansvar. Vi kan ikke acceptere denne forskelsbehandling, og derfor afviser vi de to ændringsforslag.
Vi er imidlertid noget usikre på ændringsforslag 9 og 10, da luftfartsselskabernes erstatningsansvar ifølge dem er underlagt alle de relevante bestemmelser i Montreal-konventionen, uden at de pågældende artikler er nævnt. Af Kommissionens forslag fremgår det, at erstatningsansvaret er underlagt bestemmelserne i syv artikler i Montreal-konventionen, som er tydeligt angivet. Mine damer og herrer, en ændring af dette kunne blive mødt med modstand fra nogle medlemsstaters side, og den efterfølgende debat ville forhale vedtagelsen af forordningen til skade for passagererne. Derfor kan vi ikke acceptere ændringsforslag 9 og 10.
Vi kan heller ikke acceptere ændringsforslag 11, for man kan ikke lade artiklen udgå, hvis teksten stadig refererer til konkrete artikler i Montreal-konventionen, altså set i sammenhæng med den foregående afvisning.
Kommissionen kan imidlertid acceptere alle de resterende ændringsforslag, som styrker eller tydeliggør teksten.
Hr. formand, mine damer og herrer, fru ordfører, jeg har netop resumeret Kommissionens holdning til denne betænkning. Jeg vil igen takke fru Sanders-ten Holte for hendes fremragende betænkning og støtte til snarlig indførelse af Montreal-konventionen i fællesskabslovgivningen, og hun har helt ret, for denne nye indførelse svarer til at gå fra den internationale ordning, som blev vedtaget for 72 år siden - og som i virkeligheden havde til formål at begrænse luftfartsselskabernes erstatningsansvar - til en moderne ordning, der netop har det modsatte formål: i højere grad at beskytte passagerernes rettigheder.

Formanden
Mange tak, fru kommissær de Palacio!
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Støtte til samordning af transport ad jernbane, landevej og indre vandveje
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0096/2001) af Camisón Asensio for Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om støtte til samordning af transport ad jernbane, landevej og indre vandveje (KOM(2000) 5 - C5-0402/2000 - 2000/0023 (COD)).

Camisón Asensio
Hr. formand, mine damer og herrer, fru kommissær, det er en kendt sag, at traktaternes artikel 73 til trods for gentagne ændringer stadig er gældende, hvilket betyder, at samordning af de forskellige transportformer stadig er en fællesskabsforpligtelse. Det kan ikke være på anden måde, for i modsat fald ville det mest sandsynlige i betragtning af de tendenser, vi ser dagligt, være, at landevejene bliver fyldt til bristepunktet med lastvogne.
Samordningen af de forskellige former for transport blev udøvet gennem en 30 år gammel forordning, der var stivnet. Dette er årsagen til Kommissionens glimrende mulighed for at stille dette forslag, der til sin tid vil erstatte den gamle forordning. Det har været Kommissionens hensigt, som vi bifalder.
Alligevel mener vi, at Kommissionen i sit forslag har udvist en vis forsigtighed. Den har gjort fremskridt, men med for stor forsigtighed. Hvad mere er, alt tyder på, at størstedelen af Parlamentets politiske grupper mener det samme, for det kan udledes af indholdet af og det store antal af ændringsforslag - 116 - som er blevet stillet og diskuteret i Transportudvalget, og som næsten alle sammen peger i samme retning: at denne mulighed skal udnyttes til at styrke den nødvendige og hensigtsmæssige omlægning af trafikken mod mere miljøvenlige transportformer, et ønskværdigt mål, der efter min mening i høj grad er blevet nået som resultat af den udmattende afstemning, der fandt sted i udvalget. Derfor vil jeg som ordfører lykønske de medlemmer, der har stillet ændringsforslagene, for der er bred enighed om det resultat, der er opnået - og som i dag forelægges for Parlamentet som en fælles indsats.
Jeg benytter lejligheden til at gøre Kommissionen opmærksom på dette forhold, når vores ændringsforslag skal godkendes eller afvises. Vi ønsker en rimelig grad af forståelse mellem Parlamentet og Kommissionen.
Vores debat har bl.a. inddraget følgende forhold: En vigtig forpligtelse fra Kyoto går ud på at nedbringe vores emissioner af forurenende luftarter med 8% inden 2010, men hvis der ikke sker en ændring i fordelingen mellem de forskellige transportmidler, skønnes det, at transportsektoren i den periode vil få disse emissioner til at stige med 40%. Det er også blevet regnet ud, at det kræver fire gange mindre energi at transportere gods med jernbane end ad landevej. Noget lignende kan siges om transport ad indre vandveje. Tog kan i højere grad gøre brug af vedvarende energi. Hvis der ikke handles i tide, vil transporten ad landevej blive fordoblet fra i dag til 2010.
Vil det sige, at det er nødvendigt lidt efter lidt at gå bort fra landevejstransport? På ingen måde. Det er muligt, at der er et sammenfald af modsatrettede interesser mellem de forskellige transportformer, det kan ikke være anderledes, men den indlysende følge er, at samordningen mellem de forskellige transportformer stadig er tvingende nødvendig.
Der er netop formålet med det forslag, som vi diskuterer i dag, for gennem det kan der ske en fornuftigere omfordeling af de respektive kvoter for de enkelte transportformer. Det skal siges, at Kommissionen i sit forslag har optrådt ganske afbalanceret over for denne intermodale konflikt.
Uden på noget tidspunkt at glemme den ønskede ligevægt har vi gjort fremskridt, men hele tiden således, at vi kun har trådt på speederen, når det har drejet sig om det, jeg ville kalde presserende forhold, det vil sige mål, der ikke kan vente længere. F.eks. at acceptere, at omladninger mellem landevejstransport og søtransport, og ligeledes cabotage, i praksis har et vigtigt "land"element og derfor ikke bør udelades af dette direktiv. At lægge vægt på reelle og varige fremskridt og på forskning og udvikling. At styrke kombineret transport, bagatel-begrebet for at undgå bureaukrati og det kontraktlige forhold for at sikre omlægningen af trafikken fra en form til en anden mere gavnlig.
Og endelig, hvad er der at sige til de eksterne omkostninger? Vi ved, at meget kompetente rådgivere f.eks. har påstået, at de eksterne omkostninger, inklusive trafikpropper, stiger til 10% af det europæiske bruttonationalprodukt, et tal, der kan diskuteres, men som i hvert fald gør indtryk.
I betragtning af det mener vi, at det er Kommissionen, der nu bør tage fat på problemet. Vi opfordrer Kommissionen til at udarbejde et forslag om vurderingen af de eksterne omkostninger, så de efterfølgende kan internaliseres, og så vil vi have gjort et kæmpe fremskridt på det område.

Van Dam
Hr. formand, jeg vil føre ordet på vegne af den rådgivende ordfører for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål, hr. Blokland. Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål har bedømt kommissionsforslaget ud fra konkurrenceaspekter og konkurrenceneutralitet.
Udgangspunktet er, at en forskydning mod mere bæredygtig transport allerførst bør ske gennem en ærlig modregning af omkostningerne for de enkelte transportformer. De eksterne omkostninger og særlige infrastrukturomkostninger er imidlertid endnu ikke optaget i den pris, brugerne skal betale. Medlemsstaterne skal derfor kunne kompensere for dette i forhold til de konkurrerende transportformer. Denne mulighed for offentlig støtte i form af kompensation tilbydes gennem det foreliggende forslag til forordning.
Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål har i sin udtalelse kraftigt støttet ærlig konkurrence. Med henblik herpå anmoder det om en skærpelse af definitionerne af særlige infrastrukturomkostninger og eksterne omkostninger. Også definitionen af udtrykket "almen interesse" fortjener opmærksomhed. Kommissionen vil jo tillade støtte, for så vidt som det ikke er i strid med den fælles interesse. Mere korrekte definitioner bør forhindre utydelighed ved fortolkningen og på denne måde sikre ærlig konkurrence.
Betænkningen omfatter et økonomisk følsomt emne, nemlig støtte, som går videre end kompensation for ikke-modregnede omkostninger. Konkurrenceneutraliteten kan derved komme i fare. For at skabe samme betingelser for transportformerne og frem for alt virksomhederne er gennemsigtighed væsentligt i dette tilfælde. Den rådgivende ordfører havde gerne set, at der blev lagt større vægt herpå i udkastet til betænkning, fordi der deri opfordres til aktiv støtte, som går videre end kompensation. Uden videre at fritage terminalerne for kombineret transport for information er ikke nærliggende i denne forbindelse.
Forordningens tekst er ved første øjekast noget utilgængelig, men den anvender ærlig konkurrence som det passende middel til at tilvejebringe mere bæredygtig transport. Skærpede definitioner bidrager til, at Kommissionens holdning til lige betingelser og gennemsigtighed bliver tydeligere. Det giver den nødvendige forudsigelighed i Kommissionens bedømmelse af støttebestemmelserne. Uigennemsigtig støtte og ulighed mellem virksomheder må jo ikke udgøre nogen hindringer for en bæredygtig transport.

Jarzembowski
Hr. formand, fru næstformand, kære kolleger, mine damer og herrer, først vil jeg gerne på min gruppes vegne takke min kollega Felipe Camisón Asensio hjerteligt for hans betænkning. Han har lavet den meget omhyggeligt. Han er ikke faldet for fristelsen til at åbne porten for subsidier endnu mere op, han har holdt den dér, hvor næstformanden havde foreslået det. Næstformanden og hr. Camisón Asensio har været langt forud for Det Europæiske Råd. Men alligevel må man citere Det Europæiske Råd. Det Europæiske Råd erklærede i Stockholm, at det var nødvendigt at mindske omfanget af statsstøtte i EU og gøre støttesystemet mere gennemsigtigt. Det er netop det, der er målet her. Jeg tror, at vi ved at lade den nye forordning afløse den gamle forordning 1107/70 har gjort systemet mere gennemsigtigt.
Hvad udnyttelsen angår, så tror jeg, at støtten, for så vidt det drejer sig om udbygning af infrastrukturerne samt benyttelse af de trafikale infrastrukturer, kun udligner de såkaldte udækkede omkostninger. Her har vi endnu et problem, fordi det slet ikke er klart, hvad de eksterne omkostninger egentlig er. Lad mig give Dem et eksempel. Teorien om, at det af miljøhensyn altid er bedre at flytte godstransporten fra landevejen til jernbanen, er ikke automatisk rigtig. Vi diskuterer netop larm i nærheden af lufthavne. Vi er i færd med at forbyde natteflyvning. Tænk på, hvordan et rigtig dejligt godstog lyder om natten, det larmer, det stinker og bremserne hviner.
Dermed vil jeg sige, at når det gælder spørgsmålene om, hvad eksterne udgifter er, hvordan man registrerer dem videnskabeligt, og hvordan man konterer dem, har vi stadig meget tilbage at gøre. Jeg er glad for, at vi har gjort opmærksom på det i betænkningen. Det er en opgave, som det er op til Kommissionen at løse. Jeg krydser fingre for, at Kommissionen snart vil kunne klare det.

Stockmann
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, først vil jeg gerne på min gruppes vegne takke ordføreren. Han har været meget samarbejdsvillig under udarbejdelsen af sin betænkning. Principielt gælder det for det indre marked, at støtte forvrider konkurrencen og derfor er forbudt. Den forrige taler var inde på det. Undtagelser fra denne regel kræver en særlig begrundelse. I den foreliggende forordning hedder denne begrundelse koordinering af landtransporten. Støtten på dette område skal i første række give mulighed for en fair konkurrence mellem landevej, jernbane og indre vandveje. Kun på denne måde kan det samlede europæiske transportsystem optimeres på langt sigt, særligt inden for godstransporten. Kun på den måde kan de højtbesungne intermodale transportkæder realiseres. For at gøre disse transportkæder så fleksible som muligt vil vi udvide forordningen til også at gælde for søtransport over korte strækninger. Statslige midler til bygning, vedligeholdelse og drift af transportveje falder ikke ind under støtteforbudet, hvis de uden diskriminering står til rådighed for alle brugere. Det bør gælde uanset hvilken retsform, operatøren for infrastrukturen har. Kun på den måde kan man ligestille jernbaner og havne med landevejen.
Nu til støtten til benyttelse af infrastrukturen. Støtte til benyttelse af transportvejene bør afspejle de forskellige belastninger, som opstår for samfundet på grund af valget af transportmiddel. Det vil sige, at infrastruktur og eksterne udgifter skal indgå i støtteberegningen. Der kan opnås lige konkurrencevilkår mellem transportmidlerne, hvis differencen mellem de udgifter for to transportmidler, som ikke dækkes af brugerne, overføres til det mest sociale og miljøvenlige transportmiddel som støtte for at gøre det billigere og mere attraktivt at benytte det. Desværre findes der, som det allerede er blevet nævnt, ikke nogen politisk legitimeret model for beregningen af disse omkostninger på europæisk niveau. Derfor har jeg efter mange overvejelser frem og tilbage stemt for den supplerende model, som medfører en forskydning af transporter fra landevejen til jernbanen og de indre vandveje ved hjælp af kontrakter. Det udtrykkes i ændringsforslag 48, og jeg beder om kollegernes tilslutning. Denne model må imidlertid kun være mulig i en overgangsperiode, for den er trods alle gode ambitioner i modstrid med grundprincippet i forordningen, som sigter mod konkurrencelighed.
Nu til notificeringen. Notificering af støtte er nødvendig, men det bureaukratiske arbejde bør begrænses mest muligt. Vi foreslår derfor undtagelser for terminaler, som er planlagt i en national eller europæisk udviklingsplan, eller som hører til det transeuropæiske godstransportnet. Vi går også ind for en de minimis-ordning på 100.000 euro i løbet af tre år. Hvad angår støtten til benyttelse af transportvejene, kræver vi en femårig varighed og mulighed for fornyelse.
Alt i alt vil forordningen bidrage til en klarere struktur ved tildelingen af støtte til koordinering af landtransporten og hjælpe med til at mindske konkurrenceforvridningen - også mellem medlemsstater.

Costa, Paolo
Hr. formand, hr. kommissær, først vil jeg gerne takke ordføreren, hr. Camisón Asensio, for at have redt trådene ud på et meget vanskeligt område, og herefter vil jeg også på min gruppes vegne give udtryk for vores støtte til den grundlæggende indfaldsvinkel i forordningen. Netop fordi vi er af den opfattelse, at man bør fremme liberaliseringsprocessserne for transporttjenesterne og -markederne, mener vi, at der er plads til, at medlemsstaterne i nogle få tilfælde bevarer retten og pligten til at gribe ind for at sikre, at man forfølger målsætningerne om fysisk planlægning i byerne eller opfyldelsen af sociale og miljømæssige krav.
Blandt disse krav er der ingen tvivl om, at støtten til en bæredygtig mobilitet er en historisk målsætning, der bør forfølges i øjeblikket. Ud fra dette synspunkt skal man således også acceptere støtten til virksomheders brug af infrastrukturer. Denne støtte tager sigte på at kompensere for de udækkede forskelle i de interne og eksterne omkostninger for de konkurrerende transportformer. Vi er nødt til at benytte os af denne løsning, eftersom det, der er taget højde for i forordningens artikel 4, udelukkende skyldes mangelen på en generel fællesskabslovgivning om fastlæggelsen, målingen og fordelingen af udgifterne til brugen af infrastruktur, hvad enten der er tale om interne eller eksterne udgifter. Det er et emne, som Parlamentet allerede har udtalt sig om med en betænkning, som jeg havde den ære at være ordfører for.
Derfor er det efter min mening kun, mens vi venter på Kommissionens forslag - og her er jeg mindre skeptisk end vores kollega Jarzembowski, for jeg håber, eller rettere er sikker på, at Kommissionen vil komme med nogle tekniske foranstaltninger og former, som løser mange af de teoretiske problemer, der stadig eksisterer - at man bør støtte forslaget i ændringsforslag 26, 40 og 48 om en tydelig forbindelse mellem statsstøtte og målsætningerne om en reel overførsel af gods til mere bæredygtige transportformer. Jeg er kort sagt af den opfattelse, at den midlertidige "kontrakt", man ønsker at indgå med dem, der gør en reel indsats for at støtte den bæredygtige udvikling, er et punkt, der kan anvendes, mens vi venter på nogle mere generelle bestemmelser.

Markov
Hr. formand, fru kommissær, den forordning, som Kommissionen har foreslået, udgør en bemærkelsesværdig forenkling i forhold til de hidtidige ordninger. Undtagelsesordninger for støtte er vigtige og absolut nødvendige, da udbygning, drift, vedligeholdelse og/eller udbydelse af trafikal infrastruktur kræver ekstra støtte. På den anden side skal fragtforretningen med bane, indre vandveje eller kombineret trafik have en udligning for ikke-dækkede omkostninger i den konkurrerende landevejstransport for at lade specifikke hensyn som miljøvenlighed og regionalt potentiale indgå i trafikpolitikken.
En strategi, som udelukkende sigter mod at undgå en eventuel konkurrenceforvridning og ikke medtager miljøpolitiske, sociale og regionale aspekter, er ikke acceptabel. Ordføreren, som skal have tak for sit særdeles gode arbejde, og udvalget sætter mere vidtgående vigtige præmisser, som støttes af min gruppe, f.eks. medinddragelse af støtten til søtransport over korte strækninger, inklusive transportforretninger i kombineret trafik i søhavne; støtten skal være uafhængig af, om virksomhederne køres offentligt eller privat; minimering af de administrative omkostninger ved at indføre nogle minimumsgrænser, hvor der ikke kræves kontrol eller notificering fra Kommissionens side; forlængelse af støtteperioden samt mulighed for at forlænge støtteordningen. Denne forordning vil være en yderligere mulighed for få flyttet transporten til miljøvenlige transportmidler.

Grosch
Hr. formand, fru næstformand, også jeg vil gerne takke ordføreren for hans betænkning. De mange ændringsforslag er især et udtryk for interessen for hans betænkning. Det var vigtigt at få en støtteordning for transportinfrastruktur og -benyttelse, for det vil øge gennemsigtigheden, og rent bortset fra det kan vi med dette direktiv også forvente større effektivitet samt miljøvenlig og sikker transport, selv om det kommer til at ske med små skridt. Selv om dette direktiv ikke særligt favoriserer nogen bestemt transportart, så forventer vi dog, at det vil være muligt at aflaste landevejene. Det kan imidlertid kun ske, hvis der ikke finder nogen falsk konkurrence sted mellem de forskellige transportmidler.
Denne forordning sender efter min mening nye signaler, og udvalget har også udarbejdet forskellige ændringer, som går i to retninger. For det første er det - som kollega Jarzembowski allerede har forklaret - efter vores mening vigtigt, at begrebet eksterne omkostninger bliver defineret mere nøjagtigt. Det går ikke an, at det fortolkes forskelligt fra land til land eller fra region til region, for på den måde ville der virkelig være tale om forvridning.
For det andet går vi også ud fra, at konkurrenceforvridning kan undgås ved at behandle transportmidlerne ens. Hvis en stat investerer i den trafikale infrastruktur, som skal være lige tilgængelig for alle, så bør der ikke gøres forskel mellem disse transportmidler. Uanset om denne hjælp nu er tiltænkt jernbanen, landevejen eller en flodhavn, så skal støtten måles på kriteriet om infrastrukturens tilgængelighed for brugerne for på den måde at sikre en fair konkurrence. Derfor kan vi heller ikke indse - og det er det, ændringsforslagene drejer sig om - hvorfor multimodale platforme eller flodhavne de facto kan belastes med en notificering. Vi forventer enklere forvaltningsveje og dermed ens behandling af alle transportmidler.

Sanders-ten Holte
Hr. formand, fru kommissær, også jeg vil takke ordføreren for hans betænkning, og i store træk tilslutter jeg mig, hvad hr. Costa har sagt. Alligevel er der stadig et punkt, som jeg og også de andre medlemmer af det hollandske parti VVD har indvendinger imod, nemlig følgende:
I betragtning 14 og artikel 4 åbnes der mulighed for offentlig støtte til brug af infrastruktur. I kraft af ændringsforslagene er det muligt. Denne undtagelse fra forbuddet mod offentlig støtte finder vi uønsket. For det første fordi udgangspunktet er forkert, for transport ad landevej betaler allerede for en stor del de eksterne omkostninger. For det andet er det ikke rigtigt at yde ekstra støtte til brugen af jernbanen, fordi omkostningerne ikke er den vigtigste årsag til, at transportvirksomheder ikke vælger jernbanen. Der er behov for en kraftig forbedring af kvaliteten og for pålidelighed, og så er markedets disciplin det bedste incitament. Jeg er bange for, at dette incitament til en omlægning til andre transportformer, som vi naturligvis går ind for, virker mod hensigten, forvrider konkurrencen og undergraver det arbejde, som er gjort inden for rammerne af jernbaneinfrastrukturpakken. Vi vil således stemme imod betragtning 14 og artikel 4. Disse hører ikke hjemme her.

Bordes
Hr. formand, i en tid, der er præget af de togulykker, der er sket i Storbritannien, og som har illustreret den pris, som samfundet må betale for at tilfredsstille jernbaneselskabernes jagt på profit, overvejer de europæiske institutioner at tillade staterne at yde støtte for at forbedre infrastrukturen. EU, der påstår at være modstander af national statsstøtte, der kan undergrave konkurrencen i Europa, gør i den forelagte betænkning klar til at blæse på sine egne forslag for at kunne fortsætte privatiseringspolitikken i den offentlige sektor.
Så jernbaneselskaberne, der har inkasseret indtægter fra de linjer, som de har haft ansvar for uden at bekymre sig om at anvende blot et minimum af udgifter på at vedligeholde og forny jernbanemateriellet, opnår ikke blot syndsforladelse, de modtager også ekstra støtte for at leve op til de investeringsforpligtelser, de burde have påtaget sig.
Vi understreger vores modstand mod privatiseringen af de offentlige tjenester og mod enhver idé om rentabilitet for tjenester, der er uundværlige for hele befolkningen. En forvaltning, der tager hensyn til retten til privat profit, er lige så katastrofal for hele økonomien, som den er for jernbanesektoren.

Rack
Hr. formand, fru næstformand, forordningen om støtte til samordning af jernbanetrafikken, landevejstrafikken og trafikken på de indre vandveje forsøger at gøre godt, forsøger med en ny støtteordning at bidrage til, at alle søndagstalernes pæne ord om trafikken kan blive til noget, nemlig at trafikken, især godstrafikken, flyttes over på mere miljøvenlige trafikmidler, især fra landevejen til jernbane, fragtskibe osv. Det er som sagt alt sammen godt og prisværdigt. Godt er det også, hvad vores ordfører i et omhyggeligt og detaljeret arbejde har udarbejdet om dette forslag, inklusive det, som udvalget har tilføjet i en lang række ændringsforslag, nemlig inddragelse af søtransport over korte strækninger, inddragelse af kombinerede transportforretninger, manglende hensyntagen til transportmidlets retlige natur, offentligt eller privat, og ikke at forglemme en de minimis-regel, som skal begrænse uforholdsmæssigt store forvaltningsudgifter.
Det skal med beklagelse også nævnes, hvad der ikke kunne opnås med denne forordning. Hr. Camisón Asensio var selv inde på det. Vi lever fortsat med trafikpolitiske principper fra forrige århundrede, ganske vist fra midten og anden halvdel af det 20. århundrede, men virkelig ikke med fremtidsrettede modeller for det 21. århundrede.
Hvis vi virkelig ønsker at dæmme op for trafiklavinen på vejene, må vi gøre mere end blot at ændre et par støtteordninger til fordel for jernbane og skibsfart. Og hvis vi gør mere, bør vi gøre det konsekvent. Kommissionen har i disse dage stillet et forslag om, at man i aftalen om transittrafikken gennem Østrig sletter den kvantitative maksimumsgrænse på 108% uden at sætte noget andet i stedet. Jeg tillader mig at betvivle, at det er i tråd med ånden i Camisón Asensio-betænkningen. Den kommende diskussion om dette nye forslag vil give os lejlighed til at afklare dette spørgsmål.

De Palacio
Hr. formand, jeg vil indlede med at takke ordføreren, hr. Camisón, for hans fremragende arbejde og Parlamentet for dets indsats for at forbedre dette forslag, hvilket de forskellige forslag stillet af Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme og også forslag stillet og argumenteret for under plenarmødet i dag vidner om.
Dette forslag til forordning om statsstøtte til sektoren for landtransport er en videreudvikling af traktatens artikel 73, der fastslår, at støtte til samordning af transport er forenelig med fællesskabsretten. Det er derfor vores ønske at skabe en gennemsigtig, sammenhængende og klar ramme, der forhindrer forvridninger på markedet. Det er ligeledes vigtigt, at det er de samme regler, der gælder for de forskellige former for landtransport, som konkurrerer indbyrdes. Derfor fastlægges der i Kommissionens forslag fælles kriterier for fritagelser, som anvendes ens for alle former for landtransport.
Ca. halvdelen af ændringsforslagene stemmer overens med Kommissionens holdning og kan derfor accepteres. Nogle af dem går imidlertid i en helt anden retning, og derfor kan vi ikke acceptere dem. Jeg vil nævne nogle af dem.
For det første er begrebet statsstøtte hjørnestenen i Unionens konkurrencepolitik. I henhold til det begreb betragtes enhver form for offentlig støtte til en virksomhed, der har en økonomisk aktivitet, uanset dens retlige status, som statsstøtte, der er underlagt traktatens bestemmelser. Hverken ændringsforslag 21 eller 37 kan ændre på dette grundlæggende princip i fællesskabsretten.
Flere ændringsforslag har til formål at fremme jernbanetransport og kombineret transport gennem offentlig støtte på bekostning af andre transportformer. Vi er ikke enige i de forslag, selv om vi deler bekymringen og er enige i, at jernbanetransport skal fremmes. Men, mine damer og herrer, det opnår vi, hvis jernbanen kan tilbyde et højt serviceniveau og dermed være konkurrencedygtig, og til det formål mener jeg, at vores foranstaltninger er de bedste.
Et hovedelement i forslaget er at skabe lige betingelser, således at der er en retfærdig konkurrence mellem virksomheder baseret på princippet om, at brugeren betaler, der tager højde for eksterne omkostninger og infrastrukturomkostninger. Som følge heraf bør offentlig støtte begrænses til at dække visse eksterne omkostninger, og det skal ske inden for rammerne af loyal konkurrence. Støtte, der går ud over disse omkostninger, og som ikke kontrolleres, ansporer ikke disse virksomheder til at forbedre effektivitet og konkurrenceevne.
Andre forslag går ud på, at støtte til omladningsanlæg med terminaler til brug for kombineret transport bør undtages fra enhver anmeldelsesprocedure, men da terminalerne ofte drives af private virksomheder og konkurrerer med andre terminaler for at tiltrække transportstrømme, er der en åbenbar risiko for konkurrenceforvridning. Derfor kan vi heller ikke acceptere, at de ikke bliver anmeldt.
Det er også blevet foreslået, at virksomheder, der udfører personbefordring, kan ansøge om støtte til kompensation af eksterne omkostninger og infrastrukturomkostninger. Støtte til personbefordring i henhold til artikel 73 er imidlertid reguleret i Kommissionens bestemmelser om offentlige tjenesteydelser, der indeholder en samlet og hensigtsmæssig ramme for den måde, hvorpå offentlige myndigheder kan støtte intern personbefordring. Formålet med disse ændringsforslag er i sidste instans at ændre disse bestemmelser, og derfor kan Kommissionen ikke acceptere dem.
I et ændringsforslag anmodes der også om, at der fastlægges kriterier for ordninger til kompensation for eksterne omkostninger og infrastrukturomkostninger. Vurderingen af de eksterne omkostninger er et evigt diskussionsemne, som hr. Jarzembowski har sagt. I dag er der metoder, som kan anvendes ved vurderingen, men til trods for Kommissionens bestræbelser, er medlemsstaterne meget uvillige til at vedtage en fælles fremgangsmåde.
Kommissionen afviser slet ikke, at den i fremtiden vil stille et forslag om det, og jeg vil igen takke for det arbejde, som hr. Costa udførte med sin betænkning om emnet. Men vi kan under ingen omstændigheder gøre behovet for at vurdere konkrete planer for offentlig støtte afhængigt af en aftale mellem de europæiske institutioner om fælles bestemmelser. Med et pragmatisk udgangspunkt og i henhold til subsidaritetsprincippet og så længe vi ikke har nogle bestemmelser, som alle kan acceptere, overlader Kommissionen det til medlemsstaterne at vælge metoden til vurdering af disse omkostninger i de enkelte tilfælde.
Ud fra disse betragtninger accepterer Kommissionen ændringsforslag 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 13, 16, 18 (anden del), 19, 20, 24, 27, 33, 36, 40, 44, 45 og 51. Vi kan ikke acceptere ændringsforslag 9, 10, 11, 12, 14, 15, 17, 18 (første del), 21, 22, 23, 25, 26, 28, 29, 30, 31, 32, 34, 35, 37, 38, 39, 42, 43, 46, 47, 48, 49 og 52.

Formanden
Jeg vil gerne komme med en kompliment til tolkene. De kunne oversætte det i næsten samme tempo!
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Søhavne, flod- og kanalhavne og intermodale terminaler
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0111/2001) af Piecyk for Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets beslutning nr. 1692/96/EF for så vidt angår søhavne, flod- og kanalhavne og intermodale terminaler samt projekt nr. 8 bilag III - Europa-Parlamentets Delegation til Forligsudvalget (C5-0050/2001 - 1997/0358(COD)).

Piecyk
Hr. formand, jeg må tilstå, at det er en højtidelig fornemmelse at måtte tale for sådan et massepublikum på denne tid, og endnu mere højtideligt vil det måske være i morgen, når der efter lang tid endelig bliver vedtaget en betænkning, for det har været en lang vej. I 1996, efter afslutningen af forligsproceduren, kom Kommissionens meddelelse om, at havnene ville blive udbedret i forbindelse med de transeuropæiske net. Der kom så meget sent et forslag, og i marts 1999 havde vi førstebehandling. Da skulle vi egentlig allerede have diskuteret revisionen af TEN. Rådet gav sig derefter god tid. I oktober 2000 kom så andenbehandlingen, og først under presset fra forligsproceduren nåede vi så frem til virkelige diskussioner og tilnærmelser fra Rådets side. Det kunne man have gjort enklere og hurtigere, i mellemtiden skriver vi nu 2001. Alligevel mener jeg, vi kan være resultatet bekendt.
Vi har nu en fornuftig opdeling af havnene i internationale - fællesskabshavnene - og regionale havne med acceptable kategorier for tonnage og passagermængder. Det samme gælder for flod- og kanalhavne med en trafikmængde på 500.000 t, en ordentlig størrelsesorden, synes jeg. Vi har principielt forankret havnene og flod- og kanalhavnene som knudepunkter i de transeuropæiske net, de skal altså fungere som knudepunkter for de øvrige transeuropæiske forbindelser. Vi har forankret de intermodale terminaler, så den kombinerede trafik som trafikmiddel støtter jernbane og vandveje og understreger deres særlige betydning.
Efter lang diskussion har vi også en meget ordentlig og passabel definition af, hvad infrastruktur er, og hvad der kan støttes i havne og flod- og kanalhavne, og hvad ikke. Desuden har vi ændret projekt nr. 8, et af de store projekter fra Det Europæiske Råd i Essen, som senere blev bekræftet i Dublin, og det er sket i idel harmoni også i den fælles beslutningsprocedure, hvilket i sin tid var meget vanskeligt. Jeg er især glad for, at Kommissionen har lovet på ny at foreslå Elben-Lübeck-kanalen i ændringen. Fru kommissær, jeg vil også gerne takke for Deres medkombattanter i Kommissionen, som var meget hjælpsomme i slutfasen og hele tiden kom med nye forslag, så vi endte med at undgå den egentlige forligsprocedure og i stedet kunne blive enige på forhånd.
Jeg vil gerne tilføje, at de transeuropæiske net efter min mening fra starten har været lidt for ambitiøse. Vi har sagt i udvalget og i Parlamentet: Lad os skrue det lidt ned! Men ved revisionen bør man ikke gentage sådanne fejl. I startfasen af forhandlingerne om de transeuropæiske net var der nogle rigtig gode forslag fra Kommissionen. Dem bør man vende tilbage til. Det betyder ikke kun sammensætning af det, som medlemsstaterne kommer med, men at Kommissionen foretager sin egen prioritering. Eftersom vi her taler så meget om specialsager, om jernbane, om vand, kunne jeg ønske, fru kommissær, at prioriteringen af jernbane og vand også blev afspejlet i de transeuropæiske net i Kommissionens forslag.
Jeg tror, at vi alt i alt har udført et godt stykke arbejde, selv om det har taget nogen tid. Jeg takker alle, som har medvirket, kollegerne i Parlamentet, Kommissionen og det franske rådsformandskab, som fik bragt det til en vellykket afslutning!

Jarzembowski
Hr. formand, fru næstformand, kære kolleger, mine damer og herrer, først vil jeg gerne takke ordføreren. Han har bragt denne vanskelige sag, som var forbundet med en vanskelig kamp i Rådet, gennem to instanser og forligsudvalget, og det er meget vigtigt. Som ordfører skal man ganske enkelt have mod til at være standhaftig. Han har bevist, at han havde dette mod, og dermed har han også opnået resultater. Jeg tilslutter mig også hans tak til det franske rådsformandskab, som i sidste øjeblik alligevel arbejdede for at opnå et kompromis. Jeg takker også næstformanden og hendes kontorer, som har været meget behjælpelige, da kompromiset skulle forhandles på plads. Derfor også en hjertelig tak til Kommissionen.
Også jeg vil forsøge at fatte mig i korthed på denne smukke aften. Derfor kun tre punkter. For det første drejede det sig om at sætte spørgsmålet om havnene, flod- og kanalhavnene, søhavnene og de intermodale terminaler i det rette lys i et forslag om transeuropæiske net. Derfor har vi sagt, at det skal være havne og flod- og kanalhavne, som har en baglandsforbindelse, som er integreret i nettet, og ikke enkeltstående havne, som kan være meget smukke, men som ikke har nogen transeuropæisk betydning. Jeg tror, at den inddeling, som vi er nået frem til sammen med Rådet, er rigtig god.
For det andet drejede det sig om at afgrænse mellem infrastruktur og suprastruktur. For ikke-fagfolk lyder det forfærdeligt, men det er essensen i spørgsmålet om konkurrencelighed mellem havnene eller spørgsmålet om utilladelige konkurrenceforvridninger. På den ene side var det vigtigt at præcisere, hvad infrastruktur er. Hvad skal staten altså gøre og betale, uden at Fællesskabet intervenerer, uden notificeringspligt? Et typisk spørgsmål er f.eks., om udgravning af en tilkørselsvej til havnen er notificeringspligtig eller ej? Her har der jo også været en række vanskeligheder mellem medlemsstaterne og Kommissionen. Men det afgørende har været at præcisere definitionen af suprastruktur i forhold til infrastruktur for at sikre, at der ikke gives konkurrenceforvridende støtte. Jeg tror, det er lykkedes godt.
Lad mig pege på et tredje punkt. Fru næstformand, hvis De venligst vil bemærke det - det er for første gang lykkedes Parlamentet at være med til at tage beslutninger om prioriterede projekter i proceduren med fælles beslutningstagning. For de vise stats- og regeringschefer sagde efter Essen og Dublin, det er os, der bestemmer, hvad der er prioriterede projekter! Hvad er Parlamentet, når det kommer til stykket? Vi har i dette tilfælde med ordførerens hjælp fået gennemført, at Rådet og Parlamentet i fællesskab træffer afgørelse om prioriterede projekter. Det bør vi tænke på i forbindelse med revisionen.

Mastorakis
Hr. formand, hr. kommissær, kære medlemmer, ligesom hver gang en lang proces får en lykkelig slutning, må vi også nu udtrykke vores tilfredshed, eftersom forhandlingerne er endt med et resultat for søhavnene, flod- og kanalhavnene og de intermodale terminaler.
Som parlamentsmedlemmer må vi være endnu mere tilfredse, eftersom de fleste af Parlamentets grundlæggende ændringsforslag, der er blevet fremsat under de forudgående behandlinger, er blevet godkendt. For at skabe lige betingelser - hvilket er det ønskværdige - for alle Unionens havne med hensyn til investeringsbetingelser, for at gennemføre strengere kriterier og forudsætninger for optagelsen af søhavne i det europæiske net og for at støtte flod- og kanalhavnene godkendtes følgende som optagelseskriterier:
Internationale søhavne, hvis årlige trafikmængde er lig med eller mere end 1,5 millioner t fragt eller 2 millioner passagerer om året, og som har intermodale forbindelser med resten af nettet.
Fællesskabets søhavne, hvis årlige trafikmængde er lig med eller mere end 500.000 t fragt eller mellem 100.000 og 200.000 passagerer.
Flod- og kanalhavne, som har en trafikmængde på 500.000 t fragt.
Jeg synes, det er vigtigt, at man tager yderligere sigte på også at inkorporere de havne, som godt nok ikke opfylder ovenstående kriterier, men som er beliggende i ø- eller randområder eller i fjerntliggende områder. Det er et krav, som vi vedholdende har fremført, fordi vi anser det for retfærdigt, for på den måde sikrer man objektive karakteristika. Vi vil også gerne påpege, at Kommissionen bør rette de kort, som er vedlagt den udsendte tekst, idet visse havne er udeladt, selv om de opfylder de forudsætninger, jeg anførte ovenfor.
Til sidst vil jeg gerne takke og lykønske alle de medlemmer, der har deltaget i processen, personer i det franske formandskab og Kommissionen samt naturligvis først og fremmest hr. Piecyk.

Sánchez García
Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, havnene er en af de vigtigste infrastrukturer i øområderne. Hvis disse områder tillige ligger langt væk, bliver denne vigtighed strategisk. Derfor ser vi med interesse på Rådets forslag om ændring af denne beslutning, som blev vedtaget i 1996. Siden da har der været modstridende holdninger mellem Rådets oprindelige forslag og Europa-Parlamentet, når søhavnene skulle klassificeres i de transeuropæiske transportnet i henhold til kriterier baseret på årlig godstransport eller antallet af befordrede passagerer.
Under denne revision er der opnået enighed om løsninger, som paradoksalt nok kan få særprægede følger for EU's regioner i den yderste periferi - hr. Mastorakis har allerede påpeget det - for der er risiko for, at visse søhavne i øernes hovedstæder, i hvert fald for De Kanariske Øers vedkommende, placeres i en kategori, der ikke er kategorien for turisthavne, fordi der anvendes misvisende tal for fragt, eller fordi indenrigsbefordringen af passagerer tages i betragtning. Derfor skal der træffes alle mulige foranstaltninger for at undgå fejl ved fastlæggelsen af de typer af projekter, som havnene kan få adgang til gennem denne klassificering, som jeg opfatter som midlertidig, indtil vi har ajourførte data, og desuden må vi ikke glemme andre krav, der kan gøres gældende, som forbindelsen med veje i de transeuropæiske net eller udrustning med en række installationer.
Jeg mener imidlertid, at det vigtigste er, at disse havne er en del af de transeuropæiske transportnet med de fordele, som det medfører.
Jeg vil slutte med at lykønske ordføreren med hans arbejde.

Ortuondo Larrea
Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, jeg vil indlede med at lykønske hr. Piecyk, fordi hans arbejde er fuldført to år efter førstebehandlingen af dette dokument.
Jeg beklager, at Rådet fortsat undersøger på nationalt plan, hvilke intermodale terminaler der skal inddrages i det europæiske kombinerede transportnet, og jeg glæder mig over ændringen af det særlige projekt nr. 8 i bilaget vedrørende den tidligere benævnte "motorvej Lissabon-Valladolid", der nu benævnes som "multimodal forbindelse mellem Portugal/Spanien og det øvrige Europa" til styring af jernbane-, landevejs-, søfarts- og luftfartsforbindelser i de tre iberiske korridorer mellem Galicien og Portugal, mellem Portugal og Sevilla/Andalusien og mellem Irún (i Baskerlandet) og Portugal, som forhåbentlig vil omfatte et højhastighedstog, ligesom den finansielle støtte forhåbentlig også omfatter det såkaldte baskiske "Y", der, ligesom enhver anden jernbanelinje, ud over de økonomiske fordele skaber store miljøfordele.

Langenhagen
Hr. formand, god aften! På dette sene tidspunkt diskuterer vi et vigtigt emne for Europas kyster. Vi har flere forhandlinger og en forligsprocedure bag os, og jeg vil sige, at det er endt godt. Først vil jeg takke min værdsatte kollega Willy Piecyk for hans overbevisende arbejde. Han har engageret sig i vores havne, og det skal han have vores tak for. Jeg talte også om en god afslutning. Med denne happy end mener jeg naturligvis også det forhold - det vil De tilgive mig - at min hjemhavn Cuxhaven er blevet optaget i kategori A.
Jeg må tilstå, at jeg ikke var begejstret for, at der blev fastsat en trafikmængde på mindst 1,5 millioner t for optagelse i kategori A. Jeg er nu som før bange for, at vi dermed især forfordeler områder i udkanten af Unionen, som jeg imidlertid i lige så høj grad vil tilskrive international betydning som Rotterdam og Hamburg. Jeg taler her vel at mærke ikke om havne for vandcykler, men om havne med en årlig trafikmængde på over 1 million t gods. Jeg mener, det er vigtigt også at sætte små havne ind i den internationale ramme. Hvorfor taler vi om globalisering, hvis vi bagefter opdeler vores havne efter princippet "du må spille med internationalt, men du må ikke"? Vi bør tværtimod glæde os over, at vi i EU har så mange knudepunkter med international tilknytning.
Transeuropæiske net og tilsvarende investeringer giver kun mening, hvis vi spænder et ægte havnenet ud over Europa, som inkluderer og ikke ekskluderer. I de forløbne år har de europæiske havne gennemført en substantiel modernisering for at leve op til de nye krav i den maritime trafik og inden for den maritime teknologi.
Jeg tror på fremtiden for vores europæiske havne i al deres mangfoldighed. Jeg håber, mine kolleger vil støtte det også i fremtiden!

Watts
Hr. formand, jeg vil også gerne takke ordføreren, hr. Piecyk, for hans fremragende arbejde. Det glæder mig meget, at han rent faktisk har sørget for, at det sidste stykke af det transeuropæiske transportnetpuslespil nu er blevet lagt rigtigt på plads. I betragtning af, at størsteparten af verdenshandlen foregår til søs, har det nemlig altid været en væsentlig forsømmelse, at havnene i de transeuropæiske net aldrig var del af beslutningen om de transeuropæiske net. Det bliver der nu gjort noget for at rette op på. Det glæder mig endog mere, eftersom søfartssektoren formentlig er den mest miljømæssigt bæredygtige del af det transeuropæiske net.
Det er en skam, at det har taget så lang tid. Den lære, som Parlamentet, Kommissionen og Rådet kan drage i transportanliggender, er, at vi i fremtiden bør gøre mindre, men gøre det bedre. Jeg håber, at det er budskabet, som vi kan støtte her i aften. Det vil være et velkomment skub for havne i hele EU. I min region vil f.eks. havnen i Dover blive tilskyndet til at skifte over til at sende flere varer med jernbane i stedet for ad landevej. Havne såsom Newhaven vil få det velkomne skub, som de har haft så stort behov for, for at forsøge at sikre sig en rolle i fremtiden. Vi vil alle drage fordel af denne beslutning, men vi må have øjnene rettet mod fremtiden. Vi vil meget snart stå foran et forslag om at revidere de transeuropæiske net i deres helhed.
Jeg håber, at vi kan sikre, at disse revisioner af de transeuropæiske net tager ordentlig højde for havnene og sikrer, at der er færre undersøgelser, flere jernbaneprojekter, flere søfartsprojekter og færre veje.
Jeg vil slutte af med atter at takke ordføreren. Jeg håber, at vi nu kan sikre, at disse projekter bliver gennemført over hele EU, og at de kommer til at spille deres rolle med at sikre, at søfartssektoren når sit fulde potentiale.

Bouwman
Hr. formand, fru kommissær, hr. Piecyk, allerførst tillykke med denne revision af beslutningen. Ved en situation som den nuværende kan man se tilbage eller fremad. Jeg har allerede hørt et par mennesker fremsætte vigtige bemærkninger.
Vi taler her om net, om net af vandveje og om intermodale net. Miljøinteresserne er tydelige, effektivitetsinteresserne er tydelige, men hvad vi stadig savner, er den ene eller anden form for dynamisering. Hvad vi nu fastlægger i faste antal, som er bedre end, hvad Rådet foreslår, skal gribes anderledes an. Når vi taler om en revision af direktiverne om de transeuropæiske transportnet, skal man efter min mening se på varestrømme, varestrømme, der overføres til andre transportformer, og den måde, hvorpå vi i samråd med medlemsstaterne kan øve indflydelse på de investeringer, som bør finde sted. Jeg er derfor meget spændt på, hvad vi vil gøre ved det.

De Palacio
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil allerførst lykønske hr. Piecyk og alle dem, der har deltaget i forhandlingen, og også Rådet for at indgå dette forlig, som vi alle sammen ønskede indgået hurtigst muligt. Der er i tre år blevet arbejdet på vedtagelsen af dette forslag om inddragelse af knudepunkterne i de transeuropæiske net.
Kommissionen er mere end tilfreds med at kunne bekræfte, at det transeuropæiske transportnet med denne ændring endelig er fuldendt, og endelig inddrages der noget, som er væsentligt i et ægte intermodalt transeuropæisk net: havnene. Inddragelsen af idéen om knudepunkterne som sådan er ensbetydende med at anerkende den nye opfattelse af transport som et multimodalt system.
I søhavnene og i flod- og kanalhavnene besluttes det, hvordan varerne skal nå frem til de europæiske borgere: med jernbane, ad landevej eller ad indre vandveje. Knudepunkterne, som er udstyret med omladningsinstallationer, der gør det muligt at leve op til Fællesskabets retningslinjer om udvikling af det transeuropæiske transportnet, vil sikre, at de enkelte transportformer anvendes alt efter fordelene ved dem, og derfor gør de det lettere at udføre multimodal transport og især at benytte alternativer til simpel landevejstransport.
Inddragelsen af havnene i de transeuropæiske net er overordnet set noget helt væsentligt og er særlig relevant for EU's regioner i den yderste periferi. At Porto Santo eller Porto Funchal på Madeira, Ponta Delgada på Azorerne, Santa Cruz de Tenerife, Cristianos, Santa Cruz de la Palma, San Sebastián de la Gomera, Las Palmas eller Arrecife på De Kanariske Øer, Pointe des Galets på Réunion, Pointe-à-Pitre på Guadeloupe eller Fort de France og Basse Terre på Martinique inddrages, viser tydeligt, hvor vigtigt det er for disse øgrupper, at deres havne en gang for alle inddrages som væsentlige elementer i de transeuropæiske net, hvilket bringer disse regioner i den yderste periferi tættere på resten af EU.
Desuden ændres bilag III, og benævnelsen motorvej Lissabon-Valladolid, som var en meget indskrænkende definition, der omfattede et eneste transportmiddel, ændres til multimodal forbindelse mellem Portugal/Spanien og det øvrige Europa. Jeg synes, at denne formulering passer meget bedre til behovet for, at Den Iberiske Halvø integreres i resten af det europæiske kontinent.
Rådet (transport) vil i morgen træffe beslutning om denne sag, og jeg håber, at den kan afsluttes endeligt på en tilfredsstillende måde. Desuden vil Kommissionen forsat arbejde med både revidering af de transeuropæiske net og fremme af programmer for intermodalitet og kystcabotage. Jeg mener også, at alle disse fremskridt vil blive sikret af vores forslag om at indføre mere konkurrence i søhavne og mere sikkerhed i søfartssektoren - De husker nok det store arbejde sidste år med Erika I- og Erika II-pakkerne - forenkling af den administrative behandling og andre fremtidige foranstaltninger med henblik på at lette cabotage eller søtransport generelt og transport ad indre vandveje.
Jeg takker igen ordføreren og ønsker ham tillykke. Og mange tak til Dem alle sammen for Deres yderst konstruktive bidrag.

Formanden
Mange tak, fru kommissær de Palacio! De har været her så længe, nu har De fri. De kan nu gøre, hvad De vil!
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Hvidvaskning af penge
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er indstilling ved andenbehandling (A5-0090/2001) fra Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender om Rådets fælles holdning (12469/1/2000 - C5-0678/2000 - 1999/0152(COD)) fastlagt med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af Rådets direktiv 91/308/EØF om forebyggende foranstaltninger mod anvendelse af det finansielle system til hvidvaskning af penge (Ordfører: Lehne).

Lehne
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, jeg vil også gerne på denne aften byde Dem rigtig hjertelig velkommen i denne fortrolige kreds. Vi skal i dag behandle et vigtigt emne. Det handler om bekæmpelse af hvidvaskning af penge, og der er nøje sammenhæng mellem hvidvaskning af penge og international kriminalitet. International kriminalitet - især organiseret kriminalitet - kan ikke betale sig, hvis det ikke er muligt at hvidvaske penge. Derfor har det fra starten været afgørende for Europa-Parlamentet at bekæmpe hvidvaskning af penge intensivt.
Jeg vil gerne minde om, at vi i 1995 - dengang var jeg ordfører for emnet for første gang her i Europa-Parlamentet - i den daværende betænkning om Kommissionens rapport om anvendelse af det første direktiv om bekæmpelse af hvidvaskning af penge krævede, at Kommissionen fremsatte et nyt forslag til et andet direkiv om bekæmpelse af hvidvaskning af penge, fordi det første direktiv ikke var tilstrækkeligt, idet det kun angav minimumsstandarder. Vi bekræftede det igen få år senere i en betænkning af vores kollega hr. Newman - dengang var jeg skyggeordfører i min gruppe. Vi vil derfor gerne takke Kommissionen for, at den har igangsat denne lovgivningsprocedure.
Vi har forsøgt, hvilket man også krævede på topmødet i Tampere, at afslutte denne lovgivningsprocedure så hurtigt som muligt. Parlamentet og især ordføreren - det vil sige jeg - har derfor gjort sig store bestræbelser for allerede som led i proceduren, som finder sted i henhold til Amsterdam-traktaten, at få direktivet vedtaget efter førstebehandlingen. Det var ikke muligt dengang, da det ikke lykkedes Rådet at blive enigt om, hvad det egentlig ville, inden sidste sommer.
Vi afsluttede derefter førstebehandlingen på Rådets anmodning. Forhandlingerne fortsatte. Desværre var det heller ikke muligt at nå til enighed om Parlamentets og Rådets holdning, inden Rådet skulle fastlægge den fælles holdning. Den afgørende årsag hertil er, at det ikke var justits- og indenrigsministrene, der var de ansvarlige i Rådet, men derimod desværre finansministrene, der i en række vigtige spørgsmål ikke udviste den fornødne opmærksomhed.
Resultatet er, at vi under andenbehandlingen nu må stille 27 ændringsforslag fra førstebehandlingen igen. Det er vi nødsaget til, fordi Rådet praktisk talt ikke har taget hensyn til Parlamentets holdninger. Derfor er det en direkte hån, når der i Rådets begrundelse står, at størstedelen af Parlamentets argumenter og holdninger er medtaget!
Hvad er det store problem? Det store problem er ikke spørgsmålet om forbud mod hvidvaskning af penge. Det er afgjort for længe siden. I alle medlemsstater har der i mange, mange år eksisteret love, der forbyder hvidvaskning af penge, og det gælder for alle mennesker, uanset om vedkommende er forbryder, advokat, bankier eller andet.
Det handler her om, at der fastlægges indberetningspligter. Det står helt klart, at hvis der inddrages nye erhvervsgrupper i anvendelsesområdet for hvidvaskning, vil det til dels forårsage problemer, fordi disse erhvervsgrupper er forpligtet til bestemte foranstaltninger. Således har f.eks. advokater tavshedspligt, tavshedspligt med hensyn til, hvad de får at vide af deres klienter i fortrolighed. Det hører til klienternes grundlæggende rettigheder, som bl.a. blev nedfældet i det europæiske charter om grundlæggende rettigheder, som netop er blevet vedtaget højtideligt i Nice.
Derfor kan jeg kun sige, at det, Rådet (økonomi og finans) har besluttet på dette punkt, går for vidt og langt videre, end hvad der er foreneligt med de grundlæggende rettigheder. Derfor var det nærmest tvingende nødvendigt for Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder at sørge for, at der blev stillet passende ændringsforslag i plenarforsamlingen under andenbehandlingen.
Jeg vil også gerne henvise til, at bestemmelserne i artikel 6, stk. 3, i deres nuværende ordlyd, der refererer til en vurdering af retssituationen, fortolkes meget anderledes af både de pågældende delegationer i Rådet og af Kommissionen, og det kræver absolut en afklaring. De identifikationspligter, der er indeholdt i direktivet, sådan som det for øjeblikket fremgår af den fælles holdning, er umådeligt bureaukratiske og ubrugelige. De betyder f.eks., at der forekommer komplekse identifikationspligter blot ved en retstvist om bagateller, selv om advokat og klient befinder sig hundreder af kilometer fra hinanden.
Parlamentet mener, at det jo handler om at forhindre hvidvaskning af penge, og at det selvfølgelig derfor er tilstrækkeligt, at indentifikationspligten først udløses fra en bestemt grænse og kun i forbindelse med finansielle transaktioner.
Mit sidste punkt angår ligebehandling. Vi står i den situation, at de forskellige frie erhverv behandles helt forskelligt i den fælles holdning, selv om der findes medlemsstater, i hvilke de til dels kan have et partnerskabssamarbejde. Og man kan jo ikke forestille sig, at der i samme firma så at sige gælder regel x for den ene og en streng regel y for den anden. Det vil ikke fungere, og derfor er det også på sin plads at foretage nogle ændringer her.
Europa-Parlamentet vil fortsat kæmpe for, at direktivet bliver vedtaget hurtigt. Men vi forventer en vilje til samarbejde fra Rådets side og ikke finansministrenes obstruktion i forligsproceduren!

Pirker
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, i henhold til Europols vurdering ved vi, at ca. 30% af al kriminalitet er organiseret kriminalitet. Vi ved, at den organiserede kriminalitet nu omsætter for milliarder af euro på forskellige forretningsområder. Eksempelvis tjener - og disse tal stammer igen fra pålidelig kilde - alene menneskesmuglerne ca. 1,1 milliard euro på deres forretning, nemlig at få illegale indvandrere over grænsen, og ca. 51 milliarder euro i form af narkopenge fra østlande bliver hvert år hvidvasket i EU.
Alle disse penge - og det er det dramatiske - bliver imidlertid optaget i det legale økonomiske kredsløb. Hvis de bliver optaget dér, skader det den legale økonomi og underminerer i sidste ende vores fælles samfundssystem. Til alle disse aktiviteter har den organiserede kriminalitet brug for instrumenter til hvidvaskning af penge. Til dette formål er der indført nye metoder, fordi de gamle ikke længere fungerede. Der er benyttet, misbrugt og i hvert tilfælde involveret nye erhvervsgrene. De nye omstændigheder har samlet set betydet, at det har været nødvendigt at skabe et nyt instrument, da vi ikke længere kunne klare os med det gamle direktiv fra 1991.
Derfor forslaget til dette nye direktiv, hvor kataloget over forløbere til hvidvaskning ikke længere er relateret til narkokriminalitet, men derimod udvides til alle former for organiseret kriminalitet, og selvfølgelig tages der også hensyn til alle erhvervsgrene og brancher, hvor der er risiko for at blive involveret i hvidvaskning af penge.
Men hvis vi udarbejder dette nye direktiv, er der én ting, vi ikke må miste af syne, nemlig at målet er bekæmpelse af organiseret kriminalitet, og at det, der skabes i form af instrumenter, skal kunne gennemføres i praksis. Derfor støtter jeg udtrykkeligt det, hr. Lehne har skrevet i sin betænkning, fordi han har forfulgt netop disse mål, til dels i modsætning til Rådet, der har ladt noget ude af betragtning, og som i hvert fald ikke længere lader til at være opmærksomt på, hvad der kan gennemføres i praksis. Hr. Lehnes forslag er - det har hr. Lehne også selv påpeget - et forslag, der ikke er til besvær for den normale borger, når han søger efter en lejlighed et eller andet sted. Forslaget siger derimod, at det først er nødvendigt at forlange identifikation, når en forretning skal gennemføres. Forslaget går efter størrelser, der er relevante for hvidvaskning af penge, og vedrører ikke den lille borger, der går i banken et eller andet sted. Det omfatter alle erhverv, hvor der gøres brug af tjenesteydelser som f.eks. bankernes. Det vil sige, at der er tale om et forslag, der kan gennemføres i praksis. Jeg håber derfor på Parlamentets fulde og brede støtte, fordi der derved kan skabes et effektivt instrument til bekæmpelse af organiseret kriminalitet.

Schmid, Gerhard
Hr. formand, hvidvaskning af penge betyder, at man skjuler ulovligt erhvervede penges oprindelse, således at de kan fremstå som indtægt for en lovligt arbejdende virksomhed. De, der kan vanskeliggøre, forstyrre eller forbyde hvidvaskning af penge, lægger - her er jeg enig med den foregående taler - den organiserede kriminalitet hindringer i vejen i dens stræben efter profit. EF vedtog på et meget tidligt tidspunkt et direktiv om bekæmpelse af hvidvaskning af penge, som udløste love i medlemsstater, som indtil da ikke havde haft nogen tilsvarende lovgivning på området. Dengang var loven god, i dag er den renoveringsmoden på samme måde som ældre bygninger, for der er ikke nogen hjerne, der er mere opfindsom end den kriminelle.
Hvis direktivet vedtages, sådan som hr. Lehne og udvalget har udfærdiget det, vil EU få den mest moderne, den bedste og den strengeste antihvidvaskningslov i verden. Der er faktisk kun to problemer forbundet med direktivets gennemførelse. Det første problem består i en vis usikkerhed i Europa-Parlamentet, når det handler om, hvordan man skal forholde sig til det særlige forhold, f.eks. mellem advokat og klient, fordi man jo har indberetningspligt, hvis man har mistanke om hvidvaskning af penge. Det forslag, hr. Lehne og udvalget så har udarbejdet, er et godt forslag. Det er et enkelt forslag, der kan gennemføres i praksis. Det går grundlæggende ud på følgende: Hvis en advokat udøver juridisk bistand, er tillidsforholdet mellem klienten og advokaten fortsat beskyttet. Hvis han på en eller anden måde er involveret i overførsel af penge - køb, investering eller andet - er han ikke længere omfattet af denne beskyttelse og er forpligtet til at foretage indberetning. Dermed både beskytter man tillidsforholdet og efterkommer kravene om bekæmpelse af kriminalitet.
Det andet problem er Rådet, og det findes der ingen løsning på for øjeblikket. Der er væsentlige forslag, som Rådet ikke har accepteret. Årsagen er måske - det har hr. Lehne påpeget - at det er finansministrene, der er de ansvarlige, og som for det første ikke har særlig meget erfaring med lovgivning inden for proceduren med fælles beslutningstagning og for det andet slet ikke har erfaring med bekæmpelse af kriminalitet. Parlamentet har altså kun den mulighed, der blev foreslået, nemlig at opretholde forslagene fra førstebehandlingen. Vi får en samrådsprocedure. Da der er repræsentanter for Rådet til stede, vil jeg gerne sige følgende til dem: Klæd Dem godt på til samrådsproceduren. Vi tillader ikke, at et virkelig godt lovforslag ødelægges af dilettanter på kriminalitetsbekæmpelsens mark!

Ludford
Hr. formand, jeg er bange for, at jeg kommer til at bryde den enighed, der har hersket hidtil. Ordføreren har arbejdet hårdt, og jeg er derfor særlig ked af at måtte sige, at Den Liberale Gruppe desværre ikke kan støtte størsteparten af ændringsforslagene. Det er på tide at lade retorikken om bekæmpelse af hvidvaskning af penge følge af knaldhård handling.
Som én, der repræsenterer London, og herunder City of London, støtter jeg naturligvis en liberalisering af de finansielle tjenesteydelser. Men den frie bevægelighed for kapital må ikke udnyttes til uønskede formål. Penge erhvervet ved kriminalitet kunne give liberaliseringen et dårligt navn. Dette betyder, at finansieringsvirksomheder har en interesse i at få beskyttelsesforanstaltningerne til at fungere, men det samme har revisorer og advokater, som er sårbare over for at blive brugt som uagtsomme kanaler for sorte penge. Europa-Parlamentet har selv fremsat et stærkt krav om udvidelse af et eksisterende, 10 år gammelt direktiv til også at omfatte ikke-finansielle aktiviteter og erhverv. Efterhånden som bankernes forsvarssystemer mod hvidvaskning af penge er blevet styrket, har de kriminelle søgt nye måder at skjule deres penge på. Det er derfor rimeligt også at opfordre andre erhverv til at identificere deres kunder ordentligt og aflægge rapport om mistænkelige transaktioner uden at komme nærmere ind på rækkevidden af de relevante aktiviteter. Derfor kan vi ikke følge hr. Lehne i hans ændringsforslag om regnskabskyndige og revisorer.
Hvad advokater angår, får de med rette særbehandling. Direktivets forpligtelser vil kun finde anvendelse med hensyn til visse finansielle aktiviteter og aktiviteter i henhold til selskabsretten, og min gruppe mener, at beskyttelsen af advokat-klientforholdet, som er absolut vigtigt, er passende i Rådets fælles holdning. Advokatorganisationernes lobbyisme mod denne fælles holdning har været noget overdrevet. Derfor vil vi i Den Liberale Gruppe ikke støtte hr. Lehnes ændringsforslag, for vi er yderst ivrige efter ikke at svække reglerne. Der er en række af hr. Lehnes ændringsforslag, som er fuldt ud fornuftige, og dem vil vi støtte, men jeg er bange for, at vi ikke kan støtte flertallet af dem.

Sörensen
Hr. formand, mine damer og herrer, kære kolleger, Lehne-betænkningen, som vores gruppe støtter, kræver en bemærkning, som ikke kan misforstås. Tilsyneladende fatter Rådet ikke, at bekæmpelsen af hvidvaskning af penge for det første og hurtigst muligt skal ske gennem bekæmpelse af den organiserede kriminalitet. I den forbindelse kan man ikke fortsat holde fast ved den nationale suverænitet. Forbrydere bekymrer sig jo ikke om landegrænser, og uden en stærk fælles optræden giver Europa ikke blot den organiserede kriminalitet frie hænder, men stimulerer effektivt sådanne metoder.
Indførelsen af euroen er også en flot gave til kriminaliteten. Desuden er Europa så klog at udgive sedler på 500 euro. Hvidvaskningen af penge bliver tilmed nemmere, fordi vekslingen til dollar ikke længere er nødvendig. Det kan snart alt sammen lade sig gøre i euro. For at sige det med journalisten Geoffrey Robinsons ord: Hvis den organiserede kriminalitet af en fe fik lov at fremsætte et ønske, ville den ønske Europa. Europa vil i de kommende år opleve en enorm stigning i antallet af internationale kriminalitetsaktiviteter. Europa befinder sig blot ved begyndelsen af udviklingen. Det er et uopdyrket, jomfrueligt land. Organiseret kriminalitet er et uhyre med 1000 hoveder, hvis finansielle hjerte og lunger man skal fjerne.

Ribeiro e Castro
Hr. formand, kære kolleger, fra den første til anden behandling er der foregået en mærkbar udvikling i Rådet, men det er endnu ikke nok. Hvis Europa-Parlamentet står fast på det væsentlige, ender Rådet - tror jeg - med at flytte sig i det øvrige. Den krænkelse af advokaters og andres tavshedspligt, der fortsat findes, er uacceptabel, for det er en tavshedspligt, som myndighederne ikke må røre ved. Rådet, der synes besat af ønsket om at trænge ind på de områder, som tavshedspligten afskærmer, bevæger sig stadig uden for det, der burde være det centrale, når direktivet skal revideres, nemlig bekæmpelsen af den internationale organiserede kriminalitet, som det ikke skænker den fornødne opmærksomhed. Advokaters og lignende erhvervs tavshedspligt er ikke et spørgsmål af mindre betydning; det er et afgørende spørgsmål for vores kultur og civilisation. Det er fuldstændigt utåleligt i en retsstat, der ønsker at leve op til denne betegnelse, at advokaten gøres til en lovbefalet angiver. Det er overraskende, hvorledes Rådet i en tid med så mange grundlæggende rettigheder tøver i denne sag og tillader sig at krænke en basal sikkerhed for borgeren.
Det nye forslag er ikke så slemt som det foregående, men det er ikke godt nok. Tavshedspligten er ukrænkelig ikke kun i forbindelse med verserende retssager, men også ved juridisk rådgivning. Der ligger ikke i dét noget privilegium for advokater, som kan og bør retsforfølges, hvis de er direkte indblandet i kriminelle forhold eller mistænkes for at være det. Men der må ikke ske det, at de retsforfølges på grund af klienter, der opsøger dem, og de må endnu mindre gøres til angivere af deres klienter. Forslaget indeholder også andre små fælder, der kan åbne døren for medlemsstaterne til at udvide advokaternes angiveri til andre områder, hvilket gør Rådets tekst særdeles farlig og anstødelig. Direktivet skal sikre tavshedspligten, som ikke er nogen sikring for advokaterne, men for samfundet, for retsstaten og for borgerne. Og det må skille det, der er advokatvirksomhed i egentlig forstand, herunder den juridiske rådgivning, fra andre handlinger, som en advokat kan udføre, men hvor handlingen materielt set ikke er advokatvirksomhed i egentlig forstand. I det første tilfælde er tavshedspligten ukrænkelig; i det andet kan advokaten altid retsforfølges, hvis han overtræder loven, ligesom en hvilken som helst anden borger.

Ilgenfritz
Hr. formand, kære kolleger, repræsentanterne for de frie erhverv - skatterevisorer, advokater og notarer - er bevidste om faren ved hvidvaskning af penge, når det handler om staternes sociale, finansielle og økonomiske stabilitet, og fordømmer de kolleger inden for deres erhverv, som forsætligt deltager i deres klienters kriminelle aktiviteter. Alligevel er alle mod Rådets forslag og bifalder Parlamentets forslag.
Det er nemlig ikke en opgave for os, og her mener jeg skatterevisorerne, som jeg mener at tilhøre, at udspionere og eventuelt indberette vores klienter. Det er snarere vores opgave at rådgive dem på et lovligt grundlag og ved hjælp af præventiv oplysning forhindre, at de udøver kriminelle aktiviteter. Vi fratages imidlertid denne oplysningsfunktion, hvis Rådets forslag vedtages, og klienterne fremover må frygte, at vi indberetter dem efter en fortrolig samtale.
Borgernes ret til fortrolig rådgivning hører til retsstatens elementære principper og skal forblive uantastet!

Andria
Hr. formand, hr. kommissær, hr. Lehnes forslag til direktiv er virkelig betydningsfuldt og velformuleret, men jeg vil gerne understrege tre punkter i dette forslag, nemlig udvidelsen af begrebet prædikatforbrydelser i forbindelse med hvidvaskning af penge, identifikation af kunder ved fjerntransaktioner og de modtagne oplysningers fortrolighed.
Med hensyn til det første punkt foreslås der med den fælles holdning en tekst, som definerer organiseret kriminalitet og udvider definitionen af prædikatforbrydelser i forbindelse med hvidvaskning af penge til også at omfatte forbrydelser i forbindelse med organiseret kriminalitet. Denne udvidelse af definitionen kan man kun bifalde. Til gengæld bifalder jeg ikke den efterfølgende medtagelse af andre forbrydelser - svig og korruption, i det mindste i de alvorlige tilfælde - eftersom alvorligheden bestemmes ud fra det omfang, disse forbrydelser går ud over EU's økonomiske interesser og således falder ind under artikel 1, litra e), i anden protokol tilkonventionen om beskyttelse af De Europæiske Fællesskabers finansielle interesser. Alvorlighedens bestemmelse sker således ud fra en henvisning, der ikke er særligt klar.
Det andet punkt er, at man i teksten endnu en gang foreslår en procedure for identifikation af kunder ved fjerntransaktioner, efter at man med rette havde fjernet bestemmelsen om en specifik, kompleks og vanskeligt gennemførlig procedure fra den tidligere fælles holdnings tekst. Den nye formulering er efter min mening overdreven, og det burde udelukkende være de enkelte lande, der vedtager bestemmelser for de forskellige former for praksis, som benyttes. På dette punkt drejer min bekymring sig om en eventuel udstedelse af specifikke og ufravigelige EU-bestemmelser, der har at gøre med gennemførelsen af nogle stive og vanskeligt gennemførlige procedurer.
Det tredje punkt er de modtagne oplysningers fortrolighed. Alt for ofte behandles de modtagne oplysninger om mistænkelige operationer ikke med den fornødne fortrolighed, hvilket udgør en klar risiko for dem, der kommer med disse oplysninger. Derfor er det nødvendigt at vedtage nogle strenge fortrolighedsbestemmelser, når det gælder oplysninger om mistænkelige transaktioner. Det er i den forbindelse nødvendigt at undgå en overdreven udlevering af oplysninger til informationsbrug, f.eks. i banker, til mæglere, inden for erhvervskategorier og til foreningsrepræsentanter.

Evans, Robert
Hr. formand, dette er en meget vigtig betænkning, og den behandler et vanskeligt emne. Til trods for de bedste bestræbelser fra ordførerens side vil der stadig være dem, der vil søge at omgå reglerne, og som vil søge at finde alle mulige måder at fortsætte deres beskidte virksomhed på. Baronesse Ludford talte endog med rette om de virkninger dette vil få for City of London og advokaterhvervet. Hun er jurist eller advokat af profession og burde måske have erklæret en interesse. Hun vil vide, at alle disse erhverv og de beslægtede erhverv - regnskabskyndige og revisorer - vil søge at finde enhver mulighed, hvorpå de kan hjælpe deres klienter. Disse klienter kan være involveret i alle mulige slags risikable transaktioner. De bør omfattes. Kun ved en samordnet indsats fra alle de berørte parter på internationalt plan vil vi være i stand til at gøre noget ved pengehvidvaskningsindustrien. Jeg vil også gerne gøre noget ved pengeudlåningen, men det er en anden sag.
Jeg har været udsat for alvorlig lobbyisme fra de britiske bankers side vedrørende ændringsforslag 17, som de ikke kan lide, fordi det forsøger at forhindre folk, som de ikke kender i at indbetale kæmpemæssige kontantbeløb. Det er netop denne type ting, vi skal gøre noget ved, hvis hvidvaskningen af penge skal tackles ordentligt. Hvis det berører internet-banking, som de hævder, så må der være andre måder, hvorpå de kan kontrollere legitimationen hos de folk, der ansøger om konti.
Hvidvaskning af penge er forbundet med organiseret kriminalitet. Det ved vi. Det er forbundet med narkotikasmugling, terrorisme og forfalskning af pengesedler. Jeg er enig med fru Sörensen. Det er planen, at der skal indføres en 500 euroseddel - ca. 300 engelske pund og godt 10 gange mere end den nominelle værdi af den største seddel, der er i almindelig omløb i Storbritannien. Vi har en 50 pundseddel, som er ca. 80 euro værd, men den er meget sjælden. Så hvis jeg var en falskmøntner, ville jeg nu begynde at forfalske 500 eurosedler og have en stor dag, indtil folk fandt sig til rette med den. Der er smuthuller i dette system. Vi må gøre alt, hvad vi kan for at bekæmpe dem.

Schröder, Ilka
Hr. formand, i reglerne for EF's advokater står der, at det indgår i advokatens erhvervsaktivitet, at hans klient giver ham fortrolige oplysninger, og at han modtager andre fortrolige meddelelser. Hvis denne fortrolighed ikke er garanteret, kan der ikke skabes tillid. Derfor er tavshedspligten både en grundlæggende rettighed og en grundlæggende pligt for advokaten. Denne grundlæggende pligt, der gælder og skal gælde analogt for alle, der arbejder inden for retsvæsenet, er samtidig en grundlæggende rettighed for dem, der har brug for rådgivning, altså potentielt alle og enhver.
Vi går ikke med til en yderligere forringelse af de grundlæggende rettigheder, heller ikke hvis det begrundes med, at det er nødvendigt af hensyn til den organiserede kriminalitet. Derfor tilslutter vi os, hvad dette forslag angår, hr. Lehne og stemmer for ændringsforslagene.

Bolkestein
Hr. formand, dette emne er med rette genstand for stor opmærksomhed både her i Parlamentet og andre steder. Jeg vil gerne forsikre medlemmerne om, at disse forhandlinger er genstand for stor opmærksomhed i institutioner uden for Parlamentet, som beskæftiger sig med bekæmpelse af hvidvaskning af penge. Måske følger pengevaskerne selv med i disse forhandlinger med stor interesse, eftersom det ville være et glædeligt resultat af vores drøftelser, hvis deres forehavende blev gjort mere vanskeligt.
Bortset fra det vil jeg først og fremmest gerne takke ordføreren, hr. Lehne, og også Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender for deres vedvarende bestræbelser på at nå frem til en hurtig vedtagelse af dette vigtige, men højst følsomme forslag. Bekæmpelsen af hvidvaskning af penge er, som flere medlemmer har fremhævet, nu en integreret del af kampagnen imod alvorlig organiseret kriminalitet.
Det internationale pres øges mod tredjelande og mod offshore-finanscentre, som ikke findes at være tilstrækkeligt samarbejdsvillige inden for dette område. Samtidig må EU, der altid er gået i spidsen for de internationale bestræbelser på at bekæmpe hvidvaskning af penge opnået ved kriminalitet, fortsætte med at vise vej ved at udvikle ved at forædle sine indre forsvarsmekanismer mod hvidvaskning af penge.
Dette var ræsonnementet bag de klare opfordringer fra Europa-Parlamentet og medlemsstaterne til et forslag om at ajourføre og udvide direktivet om bekæmpelse af hvidvaskning af penge fra 1991. Kommissionen finder, at den fælles holdning, der blev vedtaget enstemmigt i november sidste år, udgør et rimeligt kompromis med hensyn til spørgsmålet om den omfattede kriminelle aktivitet - det er spørgsmålet om de såkaldte prædikate forbrydelser - og også med hensyn til beskyttelsesforanstaltningerne med inddragelse af de liberale erhverv og navnlig advokater inden for direktivets anvendelsesområde.
Som svar på bekymringer udtrykt i Parlamentet om sager, hvor advokaten forsvarer eller repræsenterer en klient i forbindelse med retsforfølgninger eller hjælper en klient med at fastslå hans retsstilling, vil jeg gerne understrege, at der ikke er tale om nogen forpligtelse til at indberette mistanke om hvidvaskning af penge. Det forekommer mig, at de nævnte grundlæggende menneskerettigheder er beskyttet. De vil ikke blive berørt, når dette forslag bliver en realitet. Jeg er enig med Baronesse Ludford i, at forslaget i denne henseende er et godt kompromis mellem at beskytte de grundlæggende rettigheder, når advokaterne forsvarer deres klienter i retten eller hjælper klienterne med at fastslå deres retsstilling, men ikke når de deltager i forberedelser, der fører frem til en aktivitet omfattet af dette direktiv. Jeg vil også gerne erindre om, at vores arbejde er genstand for betydelig international opmærksomhed, f.eks. inden for G7 eller Den Finansielle Aktionsgruppe. Det internationale samfund ser mod Europa for at finde løsninger på disse vanskelige spørgsmål.
Jeg vil nu gerne vende mig til de enkelte ændringsforslag i forslaget til indstilling ved andenbehandling. Ændringsforslag 1 og 10 omhandler prædikate forbrydelser og udgør et betydeligt tilbageskridt fra den ambitiøse fælles holdning. Det blev besluttet at bevæge sig gradvist henimod dækning af al alvorlig kriminalitet. Da Kommissionen er gået ind på denne brede dækning, kan den ikke acceptere disse ændringsforslag. Ændringsforslag 2, 3, 4, 5, 6, 8, 12, 13 og 22 omhandler i al væsentligt behandlingen af de liberale erhverv. Kommissionen er beklageligvis ude af stand til at acceptere ændringsforslagene i deres nuværende ordlyd. Efter dens opfattelse udgør de liberale erhverv et særtilfælde og kræver særbehandling.
Kommissionen kan derfor ikke gå ind for princippet om at give alle liberale erhverv eksakt samme behandling som den, der er planlagt for advokater og notarer. Dette går f.eks. på de aktiviteter, der bringer disse erhverv ind under dette direktivs anvendelsesområde.
Kommissionen stiller sig også tøvende til at give en medlemsstat mulighed for at give alle erhverv mulighed for at indberette mistænkelige transaktioner til et professionelt organ, men den bakker bestemt op om at give denne mulighed til det juridiske erhverv. Hvad det vanskelige spørgsmål om rådgivning angår, mener Kommissionen fortsat, at finansielle investeringer og selskabsrådgivning bør falde ind under direktivets anvendelsesområde, når blot der ikke er nogen forbindelse til igangværende eller potentielle retsforfølgninger eller til et ønske fra klientens side om at få fastslået sin retsstilling.
Kommissionen indrømmer selvfølgelig, at det måske ikke altid er nemt at trække denne linje. Men den står ikke desto mindre også fast på dette punkt. Jeg spørger medlemmerne, hvad de ville mene, hvis en advokat havde mistanke om, at hans klient forberedte en aktivitet til hvidvaskning af penge? Hvad ville medlemmerne mene, hvis denne advokat besluttede ikke at indberette sin mistanke f.eks. til advokatrådet i sit land? Det har ikke noget at gøre med menneskerettigheder. Det har alt muligt at gøre med en effektiv kampagne til bekæmpelse af hvidvaskning af penge, som er en alvorlig sag. Det vil jeg gerne, at medlemmerne af Parlamentet bevarer i deres erindring.
Ændringsforslag 7 og 11 omhandler de kompetente myndigheders rolle. Kommissionen finder, at teksten i den fælles holdning er klar og tilfredsstillende og kan derfor ikke acceptere disse to ændringsforslag. Ændringsforslag 9 vil udvide definitionen af finansinstitutter til også at omfatte visse tilsynsmyndigheder. Kommissionen finder ikke en sådan udvidelse hensigtsmæssig. Ændringsforslag 14 vil ændre dækningen af ikke-finansielle aktiviteter på en måde, der ikke er acceptabel for Kommissionen.
Ændringsforslag 15 og 16 omhandler klientidentifikation. Der blev fremført nogle bemærkninger tidligere her i aften om, at klientidentifikation kan være urimeligt besværlig og bureaukratisk. Jeg vil gerne læse artikel 3 i forslaget op for Dem, hvori det står, at "Medlemsstaterne sørger for, at de af direktivet omfattede institutter og personer kræver, at deres kunder legitimerer sig ved hjælp af et retskraftigt dokument, når der optages forretningsmæssig forbindelse med dem". Dette handler ikke om en klient, der ringer op efter et prospekt eller noget i den retning. Det handler om at optage forretningsmæssige forbindelser.
Kan nogen her forestille sig, at en bank eller et andet finansinstitut ville indgå forretningsforbindelser uden først at forvisse sig om deres kundes identitet? Det kan jeg ikke. Hvis jeg skulle indgå forretningsforbindelser, ville jeg sikre mig meget grundigt, at jeg vidste, hvem jeg havde med at gøre, hvor de boede, deres nationalitet osv. Jeg kan absolut ikke se, hvorfor dette er urimeligt bureaukratisk eller besværligt. Kommissionen finder derfor, at den fælles holdning i denne henseende giver den tilstrækkelige grad af fleksibilitet.
Ændringsforslag 17 og 28 - hvoraf det sidstnævnte først nåede frem til os i dag - omhandler identifikation, hvor der ikke er tale om nogen personlig kontakt. Kommissionen er bange for, at ændringsforslag 17 vil gøre teksten for ufleksibel med mulige negative indvirkninger på e-handel. Ændringsforslag 28 bevarer den fleksibilitet, som Kommissionen ønsker, men den præcise ordlyd rejser stadig visse problemer. Derfor er ændringsforslaget, som det nu er stillet, desværre ikke acceptabelt.
Ændringsforslag 18 søger at ændre undtagelserne fra klientidentifikation for visse forsikringsaftaler. Det vil efter Kommissionens opfattelse være nødvendigt med en nærmere teknisk undersøgelse af dette spørgsmål, inden disse beløb vil kunne revideres. Ændringsforslag 19 og 20 omhandler identifikationskrav for kasinokunder. Kommissionen finder ikke, at disse ændringsforslag forbedrer den fælles holdning.
Kommissionen finder, at ændringsforslag 21 og 24 er i strid med den grundlæggende regel for bekæmpelse af hvidvaskning af penge om, at den kunde, som bliver indberettet, ikke bør advares. Kommissionen ville ikke kunne acceptere dette. Ændringsforslag 23 og 25 ændrer bestemmelserne i direktivet fra 1991 om indberetning af mistænkelige transaktioner, som ikke hidtil har givet anledning til nogen problemer. Kommissionen finder derfor ikke, at disse ændringsforslag er nødvendige.
Endelig nævner ændringsforslag 26 og 27 OLAF. Ved at fjerne enhver henvisning til OLAF i den fælles holdning opfordrede Rådet Kommissionen til at stille et særskilt forslag i henhold til artikel 280. Kommissionen arbejder for nærværende på dette forslag. Derfor er disse ændringsforslag efter Kommissionens mening unødvendige.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Fællesskabsprogrammer / Retligt netværk
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende betænkninger:
A5-0091/2001 af Keßler for Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender om forslag til Rådets beslutning om oprettelse af et europæisk retligt netværk for civil- og handelssager (KOM(2000) 592 - C5-0561/2000 - 2000/0240(CNS));
A5-0094/2001 af Keßler for Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender om
I. forslag til Rådets beslutning om indførelse af anden fase af tilskyndelses-, udvekslings-, uddannelses- og samarbejdsprogrammet for aktørerne inden for retsvæsenet (Grotius II, på det generelle og strafferetlige område) (KOM(2000)0828 - C5-0754/2000 - 2000/0339(CNS));
II. forslag til Rådets beslutning om indførelse af anden fase af tilskyndelses-, udvekslings-, uddannelses- og samarbejdsprogrammet for de retshåndhævende myndigheder i EU's medlemsstater (Oisin II) (KOM(2000)0828 - C5-0755/2000 - 2000/0340(CNS));
III. forslag til Rådets beslutning om indførelse af anden fase af et tilskyndelses-, udvekslings-, uddannelses- og samarbejdsprogram for personer med ansvar for bekæmpelse af menneskehandel og seksuel udnyttelse af børn (Stop II) (KOM(2000)0828 - C5-7565/2000 - 2000/0341(CNS));
IV. forslag til Rådets beslutning om indførelse af et tilskyndelses-, udvekslings-, uddannelses- og samarbejdsprogram inden for forebyggelse af kriminalitet (Hippokrates) (KOM(2000)0786 - C5-0753/2000 - 2000/0304(CNS)).

Keßler
Hr. formand, jeg skal gøre mig umage. Det drejer sig om Rådets forslag om fire programmer, der beskæftiger sig med samarbejde og netværk på det politimæssige og retlige område i straffesager. Jeg kan endnu en gang sige følgende helt kort om programmerne: Grotius vedrører samarbejde mellem aktørerne inden for retsvæsenet, hvor der står 8,8 millioner euro til rådighed. Oisin handler om samarbejde mellem de retshåndhævende myndigheder, hvor der står 8 millioner euro til rådighed. Stop vedrører koordinering af foranstaltninger til bekæmpelse af menneskehandel og seksuel udnyttelse af børn, hvor der står 6,5 millioner euro til rådighed. Hippokrates er et nyt program, der hovedsageligt beskæftiger sig med uddannelse inden for forebyggelse af kriminalitet, og her skal der bevilges 2 millioner euro. Det er hensigtsmæssigt at inddrage Hippokrates, da væsentlige aspekter i programmet såsom løbetid, adgang til og regulering af finansieringen er i overensstemmelse med forslagene i de øvrige programmer.
Kommissionen har foreslået, at de flerårige programmer Grotius, Oisin og Stop forlænges yderligere to år. Principielt går jeg ind for en videreførelse af programmerne, da de har vist sig at være velegnede - også selv om ikke alle medlemsstater deltager i dem - til at bidrage til et effektivt samarbejde som led i bekæmpelse og forebyggelse af kriminalitet og dermed også til at gennemføre konklusionerne fra Tampere.
Kommissionens gennemførelsesrapporter bekræfter, at programmernes mål er nået. En ekstern undersøgelse har imidlertid også påpeget svage punkter i gennemførelsen af de tre programmer, f.eks. vedrørende styring og videreformidling af projektresultater. Det er også tvivlsomt, om en nedsættelse af samfinansieringsgrænsen fra 80% til 70% virkelig mobiliserer de projektansvarlige bedre.
Jeg går ind for en så tidlig inddragelse af ansøgerlandene i disse programmer som muligt, fordi omstruktureringen af politiet og retsvæsenet i disse stater ganske enkelt lader meget tilbage at ønske, og jeg ønsker en så tidlig inddragelse som muligt.
Mit eneste forbehold over for Kommissionens forslag er tidsplanen. Jeg kunne godt tænke mig, at der allerede på nuværende tidspunkt forelå bare et enkelt rammeprogram. Jeg er overbevist om, at det havde kunnet lade sig gøre med et større engagement fra Kommissionens side. Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender ønskede et mere omfattende og ambitiøst program fra Kommissionens side.
Følgende grunde taler mod at videreføre forskellige finansieringsprogrammer separat: Tildelingen af et projekt til et konkret finansieringsprogram vanskeliggøres, hvis et projekt vedrører et generelt emne, f.eks. chartret om grundlæggende rettigheder, eller flere fagområder på samme tid eller inddrager medlemslande og ansøgerlande på samme tid.
Ophobningen af enkelte programmer øger sandsynligheden for målkonflikter, vanskeliggør den finansielle evaluering og en gennemgang af de enkelte programmers sammenhæng med Unionens generelle mål. Det bliver vanskeligere for Parlamentet at kontrollere tingene.
Den kendsgerning, at det først og fremmest er tredjemands projekter, der finansieres, rejser spørgsmålet om, hvorvidt institutionerne ikke har deres egne prioriteter, der har behov for finansiering. Jeg tænker f.eks. på asylansøgere, ofre for strafbare handlinger eller projekter til forbedring af infrastrukturen. Der foreslås tillige et særskilt budget for pilotprojekter. Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender foreslår således plenarforsamlingen at støtte Kommissionens forslag, men samtidig opfordrer vi Kommissionen til i god tid før udgangen af 2001 at stille et forslag om konsolidering af alle initiativer, der har til formål at skabe et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed, og som er baseret på afsnit VI i trakten om Den Europæiske Union og afsnit IV i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, for at styrke borgerrettighederne og de grundlæggende rettigheder. Så meget til dette emne.
Nu kommer jeg til det europæiske retligte netværk for civil- og handelssager. Allerede i 1998 blev det vedtaget at oprette et retligt netværk i straffesager. Dette opererer via nationale kontaktsteder, der bistår de lokale myndigheder med rådgivning. Netværket bidrager nu efter begyndervanskeligheder, der hovedsageligt var af teknisk og sproglig karakter, i afgørende grad til en forenkling af efterforskningen af grænseoverskridende strafferetlige handlinger.
Ifølge Kommissionens forslag skal metoden til samarbejde mellem nationale kontaktsteder udvides til også at omfatte civil- og handelssager. En foranstaltning, der efter min mening har været påkrævet længe. Jeg bifalder projektet som en mulighed for at forenkle retssamarbejdet mellem medlemsstaterne og især at lette afviklingen af grænseoverskridende retsprocedurer. Netværkets aktiviteter skal jo komme borgerne til gode, og en forbedring af retssamarbejdet er udelukkende et mellemliggende mål til i sidste ende at skabe et område med retfærdighed for borgerne. Derfor specificeres det i udvalgets ændringsforslag, at borgerne kan henvende sig til domstolene og myndighederne i ethvert andet medlemsland lige så let, som hvis det havde været deres eget land. Dermed medtages målsætningen, som Det Europæiske Råd formulerede i konklusionerne fra Tampere, i forslaget. Det grundlæggende mål skal være at sikre en effektiv adgang til domstolene samt et hurtigt og pålideligt procedureforløb.
Jeg kan forestille mig, at dette netværk også kan være et ledsagende instrument til at gennemføre Bruxelles II-konventionen. For at lære af erfaringerne fra allerede eksisterende retlige netværk i straffesager skal det nye netværk arbejde tæt sammen med kontaktstederne for det retlige netværk i straffesager. Det er også hensigtsmæssigt, at det nye sikre elektroniske informationsudvekslingssystem baseres på det eksisterende elektroniske dataudvekslingsprogram for forvaltningen. Også her vil jeg gerne understrege betydningen af, at ansøgerlandene inddrages hurtigst muligt.
Oprettelsen af et centralt elektronisk kartotek over retssager i EU og en database med et register over domme ville være af uvurderlig værdi for domstole og personer, der søger oplysninger om retssager. Der foreligger allerede et detaljeret forslag på det punkt. Jeg vil gerne takke fru Wallis for ændringsforslagene, der har bidraget til at præcisere teksten, og jeg vil også gerne takke for udvalgets støtte til mine forslag. Jeg kan ikke tilslutte mig forslag 8 om begrænsning af deltagerantallet og er altså på det punkt enig med Kommissionen. Ingen har kunnet få mig til at gå ind for forslag 13 om et pilotprojekt inden for dette netværk.

Wuermeling
Hr. formand, mine damer og herrer, kl. er 23.15, de mørke skikkelsers nat begynder. I Strasbourg, i Bruxelles, ja, i hele Europa, i hele verden, bliver der i nat begået grænseoverskridende kriminalitet, mennesker kommer til skade, formuer bliver beskadiget. Set ud fra den betragtning er det det rigtige tidspunkt at tale om Grotius-programmet.
Jeg vil gerne rette en stor tak til ordføreren, fru Keßler, for det grundige forarbejde til en analyse af Grotius-programmet. Efter min mening udgør programmet, hr. Vitorino, en af de essentielle bestanddele af et europæisk område med frihed, sikkerhed og retfærdighed. Jeg vil også gerne på min gruppes vegne give udtryk for min anerkendelse af, at Kommissionen engagerer sig med et sådant program på et område, der faktisk er forholdsvis nyt for den i forhold til dens oprindelige opgaver.
Med Grotius-programmet skabes der, om jeg så må sige, øer af kompetence inden for retsanvendelse, som vi kan udvide bid for bid, og som langsomt komprimeres, for vi kan vedtage lige så mange direktiver, forordninger og aftaler på dette område, som vi vil. Men hvis de ikke anvendes, falder alle disse bestræbelser til jorden. Netop området hvidvaskning af penge, som vi lige har talt om, er jo et område, hvor de retlige forudsætninger for en bekæmpelse faktisk allerede er relativt langt fremme, også på europæisk plan. Problemet er dog, at der, når det kommer til stykket, ikke bliver gjort tilstrækkeligt brug af disse instrumenter.
Grotius-programmet bidrager til, at europæisk lovgivning ikke kun er law in the books, men også law in action. På min gruppes vegne kan jeg derfor sige, at vi giver vores fulde støtte til en videreførelse af Grotius-programmet, og derudover vil jeg gerne sige, at der er tale om en ualmindelig god investering af europæiske midler.
Vi bifalder de grundlæggende tiltag i programmet, for de er helt i overensstemmelse med retsanvendelsens krav. Uddannelsesforanstaltninger, udvekslingsprogrammer, undersøgelser, seminarer, offentliggørelser, det er netop det, der sætter vores retspraksis i stand til at gøre brug af europæisk lovgivning, af europæiske muligheder. Alligevel vil jeg også gerne sige til Dem, at kravene i retspraksis er højst forskellige. Det skyldes, at uddannelsessystemerne er forskellige, at man er meget forskelligt ramt i EU's forskellige regioner, og at de statslige retssystemer naturligvis definerer opgaverne for de enkelte erhvervsgrupper, f.eks. dommere, offentlige anklagere, advokater osv., meget forskelligt. Det har i øvrigt også været den enstemmige opfattelse i Retsudvalget, på hvis vegne jeg også taler her. Retsudvalget tæller jo mange, der arbejder inden for retsvæsenet.
Jeg vil også belyse det med et helt konkret eksempel. I storbyer som Frankfurt, London og Paris er uddannelse inden for europæiske bestemmelser om hvidvaskning af penge måske af helt afgørende betydning, mens det i regioner, der f.eks. ligger ved grænsen mellem Tyskland og Frankrig eller Italien og Frankrig, er et forholdsvis lille problem. Derfor er - og det er det punkt, som tæller særligt meget for mig - fleksibiliteten inden for Grotius-programmet af afgørende betydning for programmets succes.
Hvis den ene eller den anden foranstaltning i en medlemsstat opfylder behovene helt, kan det være, at den skyder helt forbi behovene i en anden region. Derfor har vi i diskussionerne også givet udtryk for vores tvivl om, hvorvidt det er hensigtsmæssigt, at Kommissionen fastlægger de afgørende punkter for uddannelse osv. i de årlige programmer. Vi mener, det er mere hensigtsmæssigt at skabe nogle fleksible, pragmatiske og gennemførlige rammer, inden for hvilke de, der ønsker at uddanne sig inden for europæisk lovgivning, har mulighed for selv at bestemme indholdet og tilpasse de forskellige foranstaltninger i overensstemmelse hermed.
Vi støtter programmet og ønsker, at det fortsat vil give gode resultater for EU's retspraksis.

Wallis
Hr. formand, jeg taler på vegne af Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked specifikt om forslaget om et europæisk retligt netværk.
I dag holdt vi her i Parlamentet den årlige debat om det europæiske område med frihed, sikkerhed og retfærdighed. Mærkeligt nok blev dette tema om vores borgeres adgang til retfærdighed i civil- og handelssager ikke nævnt. Dette er meget mærkeligt i et indre marked, hvor vi aktivt tilskynder vores borgere og virksomheder til at rejse og handle på tværs af grænserne. Der hviler derfor et tungt ansvar på vores skuldre, når det gælder om at sørge for adgang til retfærdighed, når ting slår fejl.
Dette forslag fastslår, at det er målet at skabe et europæisk retligt område, som vil give alle borgere fordele, der er til at tage og føle på. Jeg håber ikke, at det bliver en skuffelse. Det er et forslag på to niveauer. For det første et netværk af retsmyndigheder og -personale, der skal lette procedurer i grænseoverskridende civil- og handelssager. Men det er det andet niveau, der interesserer mig: At give information til vores borgere om, hvordan man fører grænseoverskridende retstvister.
Dette er vanskeligt og bør ikke overvejes uden kompetent og specialiseret juridisk rådgivning. Vores borgere finder sig i stigende grad inddraget i komplekse grænseoverskridende problemer, f.eks. trafikulykker og køb af en ejendom eller en timeshare, og det er virkelige problemer, som vores borgere står over for. Samtidig med at vi bevæger os henimod udenretslige tvangsmidler, må vi også sikre, at de retslige tvangsmidler er inden for rækkevidde. Det er grunden til, at min gruppe vil støtte ændringsforslaget, der blev støttet af Udvalget om Retlige Anliggender, om at sikre et pilotprogram om adgang til specialiseret juridisk rådgivning. Dette bør være centralt for dette netværk - et netværk af retspersonale er én ting, men et netværk, der virkelig sørger for grænseoverskridende adgang til retfærdighed ville være den bedste måde til at anerkende fremskridt henimod et virkeligt område for retfærdighed i Europa for vores borgere, og dette på dagen for den årlige debat om dette emne.

Coelho
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, som det allerede er blevet sagt, udstrækker vi med dette initiativ den erfaring, som vi har opbygget gennem det strafferetlige netværk, til det civil- og handelsretlige område. Vi har frem for alt lagt vægt på betydningen af samarbejde og udveksling af informationer mellem medlemsstaternes retsmyndigheder i relation til målet om at oprette et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed.
Fru Keßlers betænkning, som jeg takker for på grund af det fine arbejde, hun har lagt i den, fortjener vores støtte, så meget mere som den indeholder gode forslag ikke mindst om samarbejdet mellem dette nye netværk og det allerede eksisterende på det strafferetlige område, om ansøgerlandenes deltagelse, om den ønskelige og nødvendige åbenhed omkring netværkets virksomhed, men i særdeleshed om den forbedrede oplysning til borgerne. Det er vigtigt at holde sig for øje, at det overordnede mål er at sikre, at EU-borgerne kan henvende sig til domstole og myndigheder i en hvilken som helst medlemsstat lige så let, som de kan gøre det i deres eget land. Med dette mål er det vigtigt, at der også findes et offentligt tilgængeligt informationssystem, som kan oplyse borgerne om deres rettigheder. Vi mener, at der på dette punkt mangler oplysninger, mangler klarhed. Vi hilser også derfor kommissær António Vitorinos nye beføjelser velkommen som ansvarlig for udformningen af bedre kommunikations- og informationsstrategier hos Kommissionen. Jeg håber, at de kvaliteter, som han altid har vist, kan skaffe forbedringer på dette vanskelige og følsomme område, forbedringer, som vi alle mener er særdeles påtrængende.
Sluttelig et par ord om de programmer, der også er til debat. Vi er alle enige om, at de er vigtige, og vi er også enige i ordførerens forslag om, at de forskellige programmer bør samles i ét rammeprogram. Der ligger ingen fordele i en spredning, og jeg mener, at vi derved vinder i synergi og klarhed. Om dette spørgsmål vil vi også gerne høre kommissær António Vitorinos mening.

Sörensen
Hr. formand, kære kolleger, først og fremmest vil jeg ønske fru Keßler tillykke med hendes to betænkninger. Jeg ville gerne citere nogle fragmenter af et interview, som for kort tid siden blev offentliggjort i et nederlandsk tidsskrift. Den internationale organiserede kriminalitet er mere succesfuld, mægtigere og farlige end nogensinde. I mellemtiden mister retsvæsenet overalt i verden næsten hele kontrollen med den store transnationale kriminalitet. Mens narkohandlerne, menneskesmuglerne og våbenhandlerne fuldt ud udnytter globaliseringen, forbliver retsvæsenet håbløst fanget bag sine egne landegrænser. Dette bliver gyldne tider for den internationale kriminalitet. De internationale kriminelle organisationer i dag er globale foretagender. De gør, hvad de har lært på Harvard School of Business om, hvad globalt opererende virksomheder skal gøre. Tænk internationalt, dan joint ventures og indgå strategiske alliancer. EU, Europa, bliver ét stort Disneyland for den organiserede kriminalitet. Det er derfor overmåde vigtigt, at der hurtigt gøres noget ved et europæisk retligt netværk. Ikke blot for kriminelle anliggender, men lige så meget for de borgerlige og handelsmæssige anliggender. Det er både uopsætteligt og nødvendigt, at Europa, først og fremmest hvad retsanliggender angår, organiserer sig professionelt. I den forbindelse må den organiserede kriminalitet måske tjene som eksempel for os. Vores gruppe støtter de to betænkninger, som fru Keßler har forelagt.

Vitorino
Hr. formand, jeg vil først og fremmest takke formanden og medlemmerne af Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender og ordføreren, fru Keßler, for at have støttet Kommissionens forslag og for at informere om strategien for omlægning af programmerne, der i øvrigt fremgik af Kommissionens egen begrundelse.
Således agter Kommissionen at fortsætte med de eksisterende programmer i to år endnu og i samme periode indlede programmet Hippokrates, især fordi man ikke ønsker at afbryde finansieringskilderne og for at undgå manglende kontinuitet i aktionen, hvilket ville svække projekterne og de fastsatte målsætninger. Den reelle situation er, at disse programmer blev afsluttet i 2000. Det er tvingende nødvendigt at forny dem så snart som muligt.
Med hensyn til det nye Hippokrates-program om forebyggelse af kriminalitet, der er et af de vigtigste aspekter i bekæmpelsen af kriminalitet, stammer navnet fra den græske læge, der hellere ville forebygge end helbrede, og er baseret på Kommissionens erfaringer fra andre programmer, der er omfattet af afsnit VI.
Tilpasningen af retsgrundlaget for og forvaltningsmetoderne i det nye Hippokrates-program til andre programmer vil efter min overbevisning muliggøre en forenkling af forvaltningen og en anvendelse af finansieringsmetoder, der efter fem års erfaring på området er finjusterede.
I fru Keßlers udkast til betænkning omtales muligheden for en sammenlægning af forskellige programmer inden for en frist, der faktisk er i overensstemmelse med den, Kommissionen ønsker. Denne metode gør det i øvrigt muligt for Kommissionen fremover at fortsætte arbejdet mod en rationalisering af forvaltningen og medtage programmerne i en samlet ramme inden for et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed, som efterstræbes i traktaterne, handlingsplanen fra Wien og konklusionerne fra Rådets møde i Tampere.
Kommissionens målsætning er altså en medtagelse af alle programmerne i de sammenhængende blokke og vil eventuelt kunne føre til udarbejdelsen af rammeprogrammer i henhold til afsnit VI i traktaten om Den Europæiske Union og afsnit IV i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab og af et andet rammeprogram på asyl- og indvandringsområdet, der efter min mening bestemt fortjener en anderledes behandling end de andre målsætninger. Jeg er sikker på, at denne sammenlægningsstrategi vil styrke effektiviteten i forvaltningen, gøre den mere gennemsigtig og også muliggøre en forbedring af informationen til Europa-Parlamentet om det, der efterfølgende sker.
Kommissionen er altså helt og holdent på bølgelængde med Europa-Parlamentet, og det kan jeg kun glæde mig over, men det, der optager os, er naturligvis en korrekt forberedelse af denne koordinering. Derfor fortsætter Kommissionen i den retning, den allerede havde taget, og vil bruge tiden på at udlede de væsentligste elementer. Fra nu og til udgangen af 2001 vil vi stille forslag om en konsolideret ramme for programmerne i henhold til de retningslinjer, fru Keßler nævner i betænkningen.
Vi regner med en konstruktiv dialog med og støtte fra Parlamentet for at gennemføre dette.
Jeg går nu over til Kommissionens forslag til Rådets beslutning om oprettelse af et europæisk retligt netværk for civil- og handelssager. Som De ved, fremgår dette af artikel 2 i traktaten om EU som en målsætning til vedligeholdelse og udvikling af et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed. I handlingsplanen fra Wien og konklusionerne fra Rådets møde i Tampere anerkendes det, at borgerne kun kan opnå frihed i et veritabelt område med retfærdighed, hvor alle borgere kan henvende sig til domstolene og til myndighederne i alle medlemstaterne lige så nemt som i deres eget land. I et ændringsforslag foreslår De i øvrigt med rette en præcisering af dette i den beslutning, som vi forhandler om i dag.
I Wien og Tampere var man meget præcise med hensyn til det omtalte område, og vi blev bedt om at undersøge muligheden for at udvide princippet om et retligt netværk til det civile område og at oprette et informationssystem, der skulle være let tilgængeligt for borgerne, og som skulle vedligeholdes af de nationale myndigheder.
Vi skal altså bedømme det beslutningsforslag, som vi diskuterer i dag, i denne kontekst og set lyset af traktaten og topmøderne i Wien og Tampere.
Vi efterstræber især en mærkbar fordel for borgerne. Vi ønsker, at de skal kunne henvende sig til domstolene i en hvilken som helst stat, lige så let som de kan det i deres hjemland, for at gøre det muligt for enkeltpersoner og virksomheder at opnå deres rettigheder. Og det skal ske ved hjælp af iværksættelsen af en todelt mekanisme - to dele, som jeg vil understrege, for de er efter vores mening lige vigtige.
For det første drejer det sig om at opbygge en fleksibel og ikke-buraukratisk struktur, der letter det retlige samarbejde mellem medlemsstaterne, som det allerede er tilfældet inden for det strafferetlige område, hvor vi har gjort os lærerige erfaringer. For det andet, og det er også meget vigtigt, drejer det sig om at gå endnu længere, end vi har gjort på det strafferetlige område, og oprette et system, der giver alle borgere let forståelige og let tilgængelige informationer, der i hvert fald hjælper dem til at overkomme deres forbehold mod at forsvare deres rettigheder i en anden medlemsstat end hjemlandet, og som letter adgang til domstolene i den anden medlemsstat.
Jeg vil takke fru Keßler, ordføreren, og ordførerne for udtalelserne, fru Wallis og fru Wenzel-Perillo, for den støtte, de har givet vores initiativ.
Med hensyn til de ændringsforslag, der er indeholdt i forslaget til lovgivningsmæssig beslutning, kan jeg først og fremmest acceptere ændringsforslag 1, 2, 3, 5 og 9. Jeg vil dog understrege med hensyn til ændringsforslag 3, at vi ikke kan se en hindring for, at fremtidige instrumenter kan fastsætte specifikke samarbejdsmekanismer. Vedrørende ændringsforslag 9 er det på den anden side hensigtsmæssigt at muliggøre en vis fleksibilitet i anvendelsen heraf.
Hvad angår ændringsforslag 4, har Kommissionen sin tvivl. Dette vil dog ikke sige, at den forkaster idéen om at udvikle databaser inden for retligt samarbejde med hensyn til civil- og handelssager. Tværtimod kunne vi godt tænke os at udvikle sådanne databaser på området, hvis de f.eks. kunne være en stor hjælp til en opfølgning af gennemførelsen af vedtagne eller kommende instrumenter. Vi vil i øvrigt anse netværket som en meget nyttig aktør for dette formål. Så selv om vi ikke kan acceptere ændringen i denne udformning, vil jeg i overensstemmelse med Parlamentets ønsker slå fast i betragtningerne, at netværket kan bidrage til udviklingen af specifikke projekter på området, altså veldefinerede projekter, hvis prioriteter på behørig vis er udarbejdet i lyset af øjeblikkelige aktioner inden for det retlige netværk for civilsager.
En anden ændring, som Kommissionen ikke kan godkende lige nu, men hvis grundlæggende tankegang kan genfindes i beslutningen, er ændringsforslag 7. Kommissionen så således gerne, at netværket så vidt muligt kunne anvende de tjenester, der tilbydes med IDA-programmet.
Kommissionen kan desuden delvist acceptere ændringsforslag 10 og 11, men vil understrege, at den fastsatte frist på tre år løber fra den effektive iværksættelse af netværket. Dog må jeg indrømme, at den årlige fremsættelse af statistiske rapporter forekommer os at være en for stor opgave for netværket selv.
Derimod går Kommissionen ikke ind for ændringsforslag 8 og tvivler på ændringsforslag 6 med hensyn til samarbejdet med det strafferetlige netværk. Vi vil således gøre alt, der er i vores magt, for at dette samarbejde finder sted i praksis. Men på grund af forskellen i retsgrundlaget for det retlige samarbejde i civile sager og samarbejdet i strafferetlige sager, mener vi ikke, at det er hensigtsmæssigt at medtage det, der, efter min overbevisning, under alle omstændigheder vil kunne gøres i praksis, i denne tekst.
Min afsluttende bemærkning, hr. formand og mine damer og herrer, er, at vi ved hjælp af dette forslag vil iværksætte et effektivt instrument for at nå vores ultimative mål, nemlig oprettelse af et europæisk retligt område for civil- og handelssager, der er vigtigt ikke blot for vores medborgeres ønsker og dagligdag, men også for en god funktion af det indre marked.

Formanden
Mange tak, kommissær Vitorino.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Støtteordning for producenter af visse markafgrøder
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0117/2001) af Auroi for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter om forslag til Rådets forordning om ændring af forordning (EF) nr. 1251/1999 om indførelse af en støtteordning for producenter af visse markafgrøder (KOM(2001) 87 - C5-0083/2001 - 2001/0043(CNS)).

Auroi
Hr. formand, det var i sidste øjeblik, hvis man skal kunne høste efter den 15. august 2001 med de vanskelige betingelser, som kogalskaben medfører, at De, hr. kommissær, stillede forslag om en ændring af Rådets forordning, hvormed indføres en støtteordning for producenterne af visse markafgrøder. Denne foranstaltning, der er det ene af syv hastepunkter, vil gøre det muligt at genoptage dyrkningen af planter - som kløver - på jord, der i dag er braklagt.
Beslutningen om en øjeblikkelig ændring af forordningen skal af opdrætterne opfattes som et tegn på håb. Europa lader dem ikke i stikken og vil ikke give dem skylden for en situation, hvor det ofte er dem, der er ofrene.
Nødsituation eller ej, denne beslutning skal ses som en direkte fortsættelse af hvidbogen om fødevaresikkerhed, der medtog alle de problemer, der er forbundet med produktionen af dyrefoder.
Desuden gør forslaget det muligt at komme ind på problemet med produktionen af vegetabilske proteiner, der er nødvendige i godt foder til kvæg. Denne produktion er utilstrækkelig i Europa bl.a. på grund af Blair House-aftalen. Fastfrysningen af jord har medført braklægning af marker, selv om kvæget bliver fodret med dyreproteiner, der nogle gange stammer fra benmel fra døde dyr. Hvis man vil genindføre en sundere fodring af hele den samlede kvægbestand og løse kogalskabskrisen, forekommer en ændring af hele denne ordning om fastfrysning af jord, der kunne anvendes til dyrkning af foderplanter, faktisk uundværlig.
Deres forslag, hr. kommissær, går i den rigtige retning, men De foreslår kun en lille ændring af den samlede forordning. Den har en enkelt symbolværdi, men vi kan gå endnu længere og give forslaget en selvforstærkende værdi i forbindelse med en overvejelse, der på langt sigt fører til en ændring af Agenda 2000.
Tanken bag de forslåede foranstaltninger er for det første at gå fra fastfrysning af jord og over til foranstaltninger, der sigter mod at udvide den enkelte økologiske landmands vekselbrug. Effekten af en sådan foranstaltning ville være en forbedring af visse fastfrosne jorde ved hjælp af dyrkning af bønner, hestebønner, linser, ærter, kikærter, lupin, vikke, lucerne, bukkehorn, stenkløver, kløver, hvid kløver og jeg kunne blive ved. Dette ville have en positiv effekt på genindførelsen af et mere naturligt opdræt, fordi det ville dreje sig om produktion af dyrefoder. Desuden ville der være en god miljømæssig effekt, for vi ved i dag, at braklægninger ofte er skadelige for miljøet.
I stedet for at opmuntre til dyrkning af proteinplanter og olieholdige afgrøder eller masseproduktion og at fremme vekseldrift gennem præmier, der er afhængige af overfladen eller af kvantiteten, vil ændringen af forslaget muliggøre en delvis ophævelse af fastfrysningerne til fordel for foderbælgfrugter, der ikke kan bruges som føde til mennesker.
Ændringen går i retning af en ændring af den fælles landbrugspolitik mod kvalitetsopdræt og udbredelse, som vi alle ønsker. Spørgsmålet er, om man skal begrænse ændringen ved kun at give en hjælpende hånd til økolandbruget, der er baseret på forordning 2092/1991, eller om det er muligt at gå endnu længere. I sidstnævnte tilfælde må man på langt sigt give det traditionelle landbrug de samme muligheder, hvis det accepterer at begrænse sig til kun at dyrke foderplanter på fastfrossen jord.
Således kan en obligatorisk vekselvirkning mellem korn- og bælgavl og foderplanter for at opnå understøttelse bidrage til oprettelsen af økologiske områder og bidrage til, at jorden bliver bedre. Denne forpligtelse, der er forbundet med en tankegang om god landmandspraksis, ville gøre det muligt at genskabe en god dyrkningsrotation, som findes i økologiske landbrug.
Men hvis vi begrænser os til at ophæve fastfrysningen af jord for økologiske landbrug alene, er det kun en kosmetisk handling. Kommissionen har gjort forslaget for restriktivt ved at foreslå en tilbagevenden til et braklægningslandbrug for økolandbruget. Det er ikke af beundring for økolandmændene, men fordi den ikke vil pille ved WTO-aftalerne ved at træffe fordelagtige foranstaltninger for alle former for landbrug i EU. Efter krisen i fødevaresikkerheden vil en ændring, der er styret af staterne i henhold til WTO-aftalerne ikke udgøre et brud på disse aftaler, som det økonomiske og sociale udvalg i øvrigt understreger.
Når det drejer sig om forbrugersundhed og landmændenes overlevelse, må man i øvrigt have mod til at ændre disse berømte aftaler. Hr. George Bush Junior betænker sig ikke på samme måde i forbindelse med Kyoto-protokollen om klimaændringer! Det væsentlige i dag er at træffe en hurtig beslutning med henblik på at tillade landmændene at så allerede fra denne høstperiode. Det bedste ville have været, at alle traditionelle landbrug kunne tilså de braklagte områder med olieholdige afgrøder inden den 15. august 2001, men det accepterer Kommissionen ikke.
Men Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter har også stillet forslag, hr. kommissær, for 2001. Ud over det økologiske landbrug vedrører det alle former for landbrug, som anvender et program for miljøvenligt landbrug. Fra 2002 vil denne foranstaltning i højere grad være åben for den traditionelle sektor.
Dette forslag er blot det første skridt mod en mere fuldstændig reform af den fælles landbrugspolitik.

Jeggle
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, i det foreliggende forslag om ændring af forordning om indførelse af en støtteordning for producenter af visse markafgrøder søger Kommissionen at fremme økologisk landbrug gennem dyrkning af bælgplanter til foderbrug på braklagte arealer. Dette skal dog kun være muligt for landbrug, der med deres produktion er omfattet af forordning (EØF) nr. 2092/91, det vil sige er biologiske landbrug. Det er dette, vi kritiserer, og sådan ser Rådet også på det på flere områder. Det vil jeg gerne understrege. Vi kræver, at det ikke kun er biologiske landbrug, der får lov til at dyrke bælgplanter på braklagte arealer, men på baggrund af BSE og mund- og klovsyge alle dyrehold. På denne måde kunne de mange dyrehold få en lille kompensation for de jo til dels virkelig dramatiske økonomiske tab, som BSE og mund- og klovsygen har forårsaget. I det mindste bør man dog ud over de biologiske landbrug også tage hensyn til de landbrug, der er omfattet af landbrugsmiljøprogrammerne, det vil sige landbrug, der som led i forordning 1257/99 er omfattet af nationale miljøprogrammer, der er godkendt af Kommissionen.
Vi kan afgjort ikke følge Kommissionens argument om, at braklægningsinstrumentet vil gå tabt som følge af vores forslag. Det står klart for enhver landmand, der er hårdt ramt af BSE og mund- og klovsyge, og som deltager i disse støtteforanstaltninger, at EU ikke åbner for en ny pose penge her. Han vil snarere være taknemmelig og se det som en meget klog fortolkning af det lille spillerum, vi har for dyreholdene i den aktuelle fortvivlende situation.
Desuden fremfører Kommissionen selv, at dyrkningen af bælgplanter til foderbrug fører til den ønskede genskabelse af jordens frugtbarhed. Jeg kan ikke forstå, hvorfor det kun er biologiske landbrug, der skal nyde godt heraf. Efter forbuddet mod at anvende kødmel til foder er det hensigtsmæssigt at fremme dyrkningen af bælgplanter med et stort indhold af æggehvidekulturer. Vi kommer til at bruge meget mere af det, end vi producerer for øjeblikket. Sojaimporten kan måske medregnes. Men hvis vi tager det alvorligt med et bæredygtigt landbrug, bliver vi nødt til at tage et skridt fremad på dette område.

Souchet
Hr. formand, i betragtning af et meget minimalistisk udkast til forordning, er det gode ved fru Aurois betænkning, at den kommer med et konkret forslag, selv om det er et ret beskedent forslag, til, hvordan vi reducerer vores enorme mangel på olieholdige afgrøder.
Selv om størstedelen af landbrugene har begge dele, foreslår Kommissionen, at muligheden for at dyrke disse foderafgrøder på braklagt jord skal begrænses til kun at omfatte landbrug, der er 100% økologiske, det vil sige knapt 2% af den dyrkede jord i EU - altså på mindre end 10% af deres SCOP.
Fru Auroi foreslår at udvide denne mulighed til også at omfatte traditionelle landbrug og navnlig opdræt, og hun har ret. Men selv efter denne ændring er forslaget tydeligvis ikke på højde med det problem, vi skal løse. Vores mangel på olieholdige afgrøder, der er blevet betydelig større på grund af Blair House, var på over 35 millioner t selv inden forbudet mod dyremel til enmavede dyr. Der skal importeres ca. 300.000 t ekstra om måneden.
Alene en ambitiøs "proteinplan" vil altså gøre det muligt at komme på ret køl og efterkomme forbrugernes krav om sporbarhed. Derfor er jeg nedslået over at se Kommissionens opgivende holdning i meddelelsen af 16. marts, hvor en kortsigtet frihandel gør det ud for politik. Jeg vil vende tilbage til det i forhandlingen i morgen.

Fischler
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil gerne indlede med at rette en hjertelig tak til Dem, fru Auroi. På samme måde vil jeg gerne takke medlemmerne af Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter for den hurtige og grundige gennemgang af de forslag, jeg stillede plenarforsamlingen allerede som led i syvpunkt-pakken om anvendelse af braklagte arealer til biologiske landbrug.
Jeg vil dog gerne klart give udtryk for, at den foreslåede foranstaltning ikke tager sigte på at erstatte det kødmel, der for øjeblikket er forbudt i foderstoffer. Vi får i morgen tidlig lejlighed til at diskutere dette aspekt. Vores mål - Kommissionens mål - er et helt andet, nemlig at etablere en supplerende støtte til økologisk landbrug, for biologiske landmænd er i højere grad end traditionelle landmænd henvist til dyrkning af bælgplanter til foderbrug såsom kløver og lucerne. Jeg mener derfor, at den mulighed for de biologiske landmænd, som Kommissionen har foreslået, vil være meget gavnlig.
Vi må imidlertid heller ikke glemme, at der er gode grunde til at begrænse det til biologiske landbrug. For det første skal det sikres, at braklægningen forbliver et effektivt instrument til produktionskontrol med henblik på at holde vores akvakulturstøtte i the blue box. For det andet er en vis begunstigelse af biologiske landbrug på sin plads, fordi de ellers ville have langt vanskeligere ved at opfylde produktionskravene. Det tilrådes at holde sig disse argumenter for øje, når forholdet mellem udbud og efterspørgsel ved æggehvidekulturer bliver diskuteret i morgen.
Derfor må jeg forkaste de ændringsforslag, der tager sigte på at anvende braklagte arealer til dyrkning af alle former for bælgplanter til foderbrug og æggehvideplanter, og en udvidelse til andre former for landbrug bortset fra biologiske landbrug. Ændringsforslag 1, 2, 3, 4 og 5 tager sigte på forholdet mellem udbud og efterspørgsel ved æggehvidekulturer. Dette spørgsmål blev gennemgået og afsluttet af mit personale, efter at Kommissionen havde fået det til opgave af Rådet i december og som led i Nice-topmødet. Jeg afgiver en erklæring herom i morgen formiddag i plenarforsamlingen. Derfor vil jeg ikke komme nærmere ind på det i dag.
Jeg har en sidste nærliggende bemærkning til det forslag, vi diskuterer i dag. Kun hvis Rådet kan træffe en hurtig beslutning, kan de biologiske landmænd udnytte muligheden i år, for vores forslag tager højde for braklægningsperioden fra den 15. januar 2001 og gælder herefter.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær.
Nu har formanden for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter bedt om ordet for en kort bemærkning. Hr. formand, værsgo!

Graefe zu Baringdorf
Hr. formand, jeg vil gerne referere til artikel 122, som vedrører personlige bemærkninger. Heri står der, at et medlem kan fremsætte en personlig bemærkning, hvis der under forhandlingen falder udtalelser om hans person. Det, jeg nu kan beklage, er, at der overhovedet ikke er faldet nogen udtalelser om min person. Måske kan jeg alligevel fremsætte en personlig bemærkning. Jeg ville nemlig gerne have hørt, at nogen havde sagt, at formanden for Landbrugsudvalget opfylder det, som Kommissionen har foreslået, og som vi derefter har undersøgt indgående og foreslået, med stor fornøjelse. Ingen har sagt, at vi nu i årevis - og jeg i særdeleshed - har beskæftiget os med dette arbejde, og at vi glæder os over, at kommissær Fischler nu har stillet dette forslag, og at vi - selv om vi ikke medtager alle forslag - alligevel tilslutter os udnyttelsen af braklægningen og den økologiske opgradering af vekseldrift. Det var det, jeg ville sige som en personlig bemærkning. Mange tak, hr. formand, fordi De gav mig mulighed for det.

Formanden
Vores kollega har heller ikke i sin nye egenskab af formand glemt, hvilke tricks man kan bruge for at få ordet. Men det, De sagde, hr. udvalgsformand Graefe zu Baringdorf, var interessant!
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.
Jeg vil gerne takke alle, der har holdt ud så længe, især kommissærerne og deres tjenestemænd!
(Mødet hævet kl. 23.50)

Tale af Johannes Rau, Forbundsrepublikken Tysklands præsident
Formanden
Det er med stor ære og glæde, at Europa-Parlamentet modtager præsidenten for det nye Tyskland, der på eksemplarisk vis gennemførte den nationale genforening, inden vi gik ind i det nye århundrede.
Dette nye Tyskland har efter Berlin-murens fredelige fald villet fastslå sin genforening med en styrkelse af den europæiske samhørighed og har udsendt stærke signaler navnlig ved at engagere sig i den fælles mønt på trods af landets tilknytning til D-marken og stoltheden over den fremgang og stabilitet, som D-marken havde opnået.
I dette nye Tyskland mener de nye generationer med rette ikke, at de skal tage ansvaret for de mørke år, som de aldrig selv har oplevet.
I forbindelse med de rædsler, der udspillede sig i Kosovo, tog det nye Tyskland et historisk skridt og deltog i det internationale samfunds styrker, der forsvarede de grundlæggende menneskerettigheder, og i dag spiller det en vigtig rolle i oprettelsen af en europæisk sikkerhedsstyrke til fordel for freden.
Med Nice-traktaten anerkendes Tysklands demografiske betydning inden for Unionen, og alle de andre medlemslande, navnlig de mindst befolkede, forventer, at Tyskland sammen med de andre store lande fortsat vil sørge for, at fællesskabsånden vil gøre sig gældende i de europæiske beslutningsprocesser med hensyn til vægtningen.
Med sin geografiske beliggenhed og sin økonomiske styrke vil Tyskland gå forrest i hele kontinentets kommende forening i EU. Landet har mere end andre en nylig erfaring med den stærke entusiasme, men også med de krav, vanskeligheder og midlertidige frustrationer, som en sådan proces vil medføre.
Ud over Tysklands erfaring med en føderal organisation vil Deres land, hr. præsident, også spille en enestående rolle i den store kommende overvejelse, som blev indledt på topmødet i Nice - på Tysklands og Italiens initiativ - med erklæringen om Unionens fremtid, så vi sammen kan omdefinere den nye kvalitative opbygning af en udvidet Union gennem en bedre balance mellem det europæiske, det nationale og det regionale niveau.

I løbet af de første 50 år af Europas opbygning har Tysklands finansielle bidrag til den fælles solidaritet, hvad enten det drejede sig om den fælles landbrugspolitik eller Samhørighedsfonden, været fremragende. Jeg beundrer de forskellige kanslere, som har bevaret denne solidaritet, der vidner om deres faste vilje til at samle Europa, og nærmere betegnet i de seneste årtier kansler Schmidt, kansler Kohl og i dag kansler Schröder.
I dag kræver ansøgerlandenes økonomiske og strukturelle tilpasning allerede - og vil også fremover kræve - et forøget finansielt bidrag fra Unionen. Det er i disse landes interesse, men også i vores, for det er ikke nok at gennemføre udvidelsen, den skal også være succesfuld.
Selv om byrden skal deles ligeligt, tvivler jeg ikke på, at Tyskland fortsat vil være meget opmærksom på, at den nye støtte, der skal ydes til nogle lande, ikke blot skal tages fra andre lande. I denne forbindelse tænker jeg navnlig på bevarelsen af den interne regionale samhørighed i Unionen, på en ægte solidarisk forvaltning af de økonomiske, men først og fremmest menneskelige tragedier, som i dag finder sted i nogle af medlemslandene på grund af kogalskaben og mund- og klovsygen og på den støtte, som Unionen yder til landene sydpå, der fortsat plages af underudvikling og epidemier, der er lige så utålelige for vores samvittighed, som de er farlige for stabiliteten og verdensfreden på længere sigt.
Som afslutning vil jeg understrege, at Tyskland altid er gået forrest blandt de lande, der har bidraget til anerkendelsen af Europa-Parlamentets vigtige rolle i forbindelse med en demokratisk union. Vi har stadig et stort arbejde foran os, og vi kunne godt ønske, at vi var nået længere på topmødet i Nice. Jeg ved, at De i dag agter at opridse de store linjer for topmødet, bl.a. med hensyn til det ambitiøse projekt om en europæisk forfatning, og jeg er Dem taknemmelig for, hr. præsident, at De vil gøre det foran Parlamentet. Jeg overlader Dem nu ordet.
(Bifald)

Rau
Fru formand, mine damer og herrer, hjertelig tak, fru formand, for invitationen til i dag at fremlægge mine tanker om Europas fremtidige udformning for Europa-Parlamentet.
Europa vil blive stadig mere konkret, stadig mere håndgribelig for sine borgere, fordi det angår dem på en stadig mere direkte måde. Om 271 dage får borgerne i 12 europæiske lande den fælles valuta i hånden. Vi rejser frit i Europa, fra Nordkap til Gibraltar. Men føler vi os også som europæere?
Jeg føler det sådan, som en stor europæisk journalist, italieneren Luigi Barzini, engang formulerede det, "... at vi trods den ubestridelige store mangfoldighed og forskellighed i grunden alle tilhører samme gruppe mennesker ...".
Vi har en rig beholdning af fælles traditioner, det sagde også Winston Churchill i sin berømte tale i Zürich i september 1946. For ham bestod den fælles europæiske arv i den kristne tro og den kristne etik, i kulturen, kunsten, filosofien og videnskaben fra antikken til vores tid.
Vi kender også alle sammen helt aktuelle eksempler på, at vi har fælles interesser i Europa. Tvinger ikke i den seneste tid globaliseringen os europæere til at blive bevidste om, at mangfoldigheden i vores kulturelle rigdom ikke må blive en kastebold eller gå til grunde i den verdensomspændende uniformering som følge af de globale mediers magt? Fundamentalister og etniske udrensninger i Europa er en udfordring til vores værdier, som kræver et fælles svar. Og markedet må ikke udfolde sig uden begrænsninger, men skal være bundet af sociale og økologiske forpligtelser.
Vi oplever i dag, at EU har stor tiltrækningskraft på mange lande. Det har bestemt helt praktiske årsager, og det er jo rigtigt, at medlemskab af EU giver mange fordele. Men EU er også mere end en praktisk foranstaltning. Europa er en bestemt forestilling om menneskelig eksistens, om fællesskab mellem mennesker. Derfor bestræber vi os hele tiden på at skabe ligevægt mellem individets frihed og dets ansvar over for samfundet og fællesskabet.
Selv de mest visionære skikkelser i 1950'erne kunne ikke forestille sig, hvad den europæiske integration konkret ville føre til, og hvor mange områder den ville komme til at dække. Resultaterne af den fælles indsats bør bestyrke os i at åbne os for nye tider. Men vi skal være selvkritiske og slå fast, at der trods bred accept hos mange borgere også findes skepsis, ja ligefrem mistro og afvisning af det europæiske integrationsprojekt.
Det forekommer mig at være vigtigt, at tvivlen og kritikken ikke så meget er rettet mod konkrete skridt og deres virkninger. De allerfleste er bevidste om, hvor meget det betyder, at vi efter århundreders strid lever sammen i fred, at det er lykkedes os i fællesskab at øge vores velstand, at det indre marked giver vores virksomheder mange fordele, at forskningen har langt bedre vilkår i det europæiske samarbejde, at det er et fremskridt, at vi uden større vanskeligheder kan etablere os i andre europæiske lande, og at stadig flere eksamensbeviser anerkendes på europæisk plan.
Når menneskene i Europa er betænkelige, skyldes det usikkerhed om, hvordan den vanskeligt gennemskuelige integrationsproces skal organiseres, og at de ikke synes, de har indflydelse på den. Mange borgere spørger med rette, hvem der egentlig styrer det lokomotiv, der trækker det europæiske integrationstog. Hvilke hastighedsbestemmelser gælder for dette tog? Hvordan og hvor afstikkes dets rute? Hvilke vogne skal kobles til eller fra, og hvor går rejsen hen?
Det er ikke akademiske spørgsmål. Det er spørgsmål, som stilles af den suveræne magthaver i alle europæiske lande, nemlig befolkningen. Der kan ikke herske tvivl om, at kun den suveræne magthaver i hvert af vores europæiske demokratier, nemlig befolkningen, kan træffe beslutning om alle disse spørgsmål.
Nu hører jeg sommetider, at en demokratisk proces i traditionel forstand ikke er mulig i Europa, fordi der ikke findes et fælles folk, som er tilknyttet en stat. Det er rigtigt, at der ikke findes et fælles europæisk folk og ingen europæisk offentlighed af samme kvalitet som i de enkelte medlemsstater af EU. Men det bør ikke forhindre os i at styrke de demokratiske processer på europæisk plan.

Demokrati betyder ret beset jo heller ikke andet, end at mennesker, som vil foretage fælles handlinger med et bestemt formål, skaber fælles regler og fremgangsmåder herfor. Det er ikke i modstrid med, at disse mennesker i øvrigt har helt forskellige interesser, og at de også ønsker at bevare disse forskelle.
Det er netop det, det drejer sig om i Europa. Vi ønsker i fællesskab at forfølge bestemte mål og interesser og samtidig bevare mangfoldigheden i de europæiske lande og nationer, som er grundlaget og det berigende særkende for EU. Det skal der heller ikke ændres ved i fremtiden.
Vi skal altså besvare følgende spørgsmål: Hvordan kan EU organiseres sådan, at borgerne finder sig bedre tilpas i det? Hvad skal vi gøre, for at EU's afgørelser har en bredere legitimitet på europæisk plan? Hvordan skal endelig den organisatoriske ramme se ud? Svaret på dette kan efter min faste overbevisning kun være, at vi skal have en europæisk forfatning.
(Bifald)
Den europæiske forfatning er ikke slutstenen på det europæiske bygningsværk, den skal være dets fundament. Den europæiske forfatning bør fastlægge, at Europa ikke skal være en centralistisk superstat, men at vi opbygger en "føderation af nationalstater". Jeg er klar over, at ordene "forfatning" og "føderation" for mange i Europa har en mistænkelig klang. Men er det ikke ofte kun en strid om ord? Jeg nærer fortrøstning til, at det er lettere for os at blive enige om indholdet i det, der menes, end om disse ord. Men så må vi diskutere indholdet i stedet for at skændes om ord.
(Bifald)
Den europæiske forfatning skal være resultatet af en bred diskussion i alle landene. I debatten er der skeptiske og kritiske stemmer. Der er mange vægtige indvendinger, som også jeg tager alvorligt, selv om jeg har en anden opfattelse. Jeg vil i dag komme ind på nogle af dem, og jeg vil forklare Dem, hvordan jeg forestiller mig en europæisk forfatning og vejen til den.
Et argument, der hyppigt fremføres mod en forfatning, er, at ethvert yderligere skridt i integrationsprocessen er et skridt hen imod en europæisk "superstat" og afskaffelse af nationalstaterne. Men de, der som jeg går ind for en føderation af nationalstater, ønsker det stik modsatte. Når vi ønsker, at EU skal være en føderation af nationalstater, så forbedrer vi den demokratiske legitimitet af de fælles handlinger og beskytter samtidig nationalstaternes kompetencer, som de vil og skal beholde. Nye kompetencer kan kun overdrages til Europa, hvis alle medlemmer i føderationen bliver enige om det i en gennemsigtig og demokratisk kontrolleret proces.
Bevare det opnåede, forhindre det uønskede og forblive åben over for det nye - det er grundlaget for en forfatning for en føderation af nationalstater. Det vil jeg gerne tale om.
Ingen vil afskaffe nationalstaterne og deres suverænitet - tværtimod. Vi vil i lang tid endnu stadig have brug for dem som garanter for mangfoldigheden i Europa. Men er føderationen af nationalstater så i virkeligheden ikke et Europa "a la Forbundsrepublikken Tyskland"? Sådan lyder et argument, som sommetider fremføres skjult, sommetider åbent. Men hvis man ser nærmere efter, bliver det tydeligt, at der er helt andre grunde til, at idéen om en føderation finder tilslutning. De forskellige statsformer i de europæiske lande er baseret på historiske traditioner, eller - sagt på en anden måde - de er forskellige, men ligeværdige demokratiske svar på bestemte historiske udviklinger. Og netop fordi den europæiske udvikling ikke går og ikke skal gå i retning af en enhedsstat, skal vi finde et overordnet princip, som svarer til dette ønske, respekterer vores forskellige traditioner og samtidig er i pagt med tiden. Dette overordnede princip er føderationen.
En føderation er karakteriseret ved, at hver medlemsstat bestemmer suverænt over sin forfatning og sin statsform. Jeg ønsker ikke, at der skal træffes afgørelser i Europa om den interne opbygning af Forbundsrepublikken Tyskland, men lige så lidt vil jeg foreskrive andre, hvordan de organiserer deres eget land. Intet ville ligge mig fjernere end at propagandere for, at f.eks. Kongeriget Danmark, Den Hellenske Republik, Kongeriget Spanien eller til sin tid Republikken Ungarn skulle have et føderalt system, som de ikke ønsker. Vi behøver altså netop en forfatning, fordi vi ikke ønsker en enhedsstat.
Hvilken funktion har en forfatning for et politisk samfund? En "grammatik for friheden" og - netop hos os i Europa - også en "grammatik for solidariteten". Med en forfatning fastlægger den suveræne magthaver, folket, hvilke værdier den vil forpligte sig til, på hvilke områder og til hvem den delegerer magt, og hvordan den vil organisere og begrænse denne magt. Endelig regulerer en forfatning spørgsmålet om, hvem der har kompetence for hvad. Dette er også elementerne i en forfatning for en europæisk føderation af nationalstater. Den skal bestå af tre dele. Første del bør være det charter om grundlæggende rettigheder, der er proklameret på det europæiske topmøde i Nice.
(Bifald)
Det skal binde de europæiske institutioners handlinger, det skal binde medlemsstaterne på de områder, hvor de gennemfører europæisk lovgivning. Medlemsstaternes kataloger over grundlovssikrede rettigheder og Den Europæiske Menneskerettighedskonvention berøres ikke heraf. Anden del af en europæisk forfatning skal med den fornødne klarhed afgrænse kompetencerne mellem medlemsstaterne på den ene side og EU på den anden side. Den bestemmer dermed i det væsentlige forholdet mellem medlemsstaterne og føderationen. Vi bør her bestræbe os på at give subsidiaritetsprincippet en bredere forankring. På europæisk plan bør der kun træffes afgørelse om det, der ikke bedre kan bestemmes i medlemsstaterne. Det skal være ledetråden. Alt det, som ikke i forfatningen udtrykkeligt er opført som europæisk kompetence, skal altså forblive inden for den nationale kompetence. For at imødegå frygten for en snigende centralisering i Europa, mener jeg også, det er værd at overveje et yderligere skridt, nemlig at der udtrykkeligt fastlægges de kompetencer, der er forbeholdt medlemsstaterne. Her vil jeg gerne nævne to eksempler. Medlemsstaterne skal have mulighed for at gå deres egne veje, f.eks. inden for rammerne af en europæisk socialpolitik ved udformningen af alderdomsforsikringen eller inden for rammerne af miljøpolitikken ved støtten til vedvarende energikilder.
(Bifald)
Her ved jeg naturligvis godt, at selv den mest perfekte kompetenceafgrænsning ikke sparer os for konflikter i fremtiden. Jeg er enig med premierminister Jean-Claude Juncker og mange andre europæere i, at vi ikke bør fastlægge, hvad EU aldrig må gøre. Forfatningen skal give mulighed for, at kompetencerne kan reguleres på en anden måde, hvis det besluttes enstemmigt af føderationens medlemmer. Ud over chartret om grundlæggende rettigheder og reguleringen af kompetencerne bør forfatningen i et tredje afsnit fastlægge den fremtidige institutionelle struktur i Europa.
Jeg talte indledningsvis om, at mange borgere føler et ubehag, fordi de har gjort den erfaring eller har på fornemmelsen, at de har for lidt indflydelse på, hvor hurtigt, i hvilken retning og mod hvilket mål det europæiske tog kører. De mener, at demokratiske rettigheder tilsidesættes. Derfor skal vi gøre spørgsmålet om Europas demokratiske legitimitet til det centrale punkt i denne diskussion.
(Bifald)
Parlamentet og Ministerrådet bør efter min mening udvikles til et ægte parlament med to kamre.
(Kraftigt bifald)
Ministerrådet skal være landenes kammer, hvor hvert land stemmer, repræsenteret af sin regering. Dette kammer varetager nationalstaternes suverænitet. Europa-Parlamentet - De, mine damer og herrer - skal være det kammer, der repræsentere borgerne. Begge kamre bør træffe afgørelse, ligeværdigt og ligeberettiget, på alle områder, hvor der stiftes ret.
(Kraftigt bifald)
Meget af kritikken mod Europa er vendt mod Kommissionen, sommetider med rette. Men ofte gøres Kommissionen blot til syndebuk, og jagten på syndebukke er jo den mest populære jagtform overhovedet.
(Munterhed, bifald)
Jeg kender tilbøjeligheden hos næsten alle regeringer til at stemple beslutninger, de selv har været med til at træffe på europæisk plan, som et udslag af det europæiske reguleringsvanvid, ...
(Kraftigt bifald) ... når det støder på modstand i deres eget land. Dette er bestemt heller ikke ukendt for Dem. Men det ændrer ikke ved den berettigede kritik, at Kommissionen i betragtning af sin betydning savner demokratisk legitimitet for sit arbejde. Det skal vi ændre.
De ved, at der her findes to modeller, nemlig at Kommissionen vælges direkte af befolkningen, eller at kommissionsformanden vælges af Parlamentets to kamre.
(Kraftigt bifald)
Jeg foretrækker den parlamentariske model, hvor Kommissionen støtter sig på et parlamentarisk flertal.
(Kraftigt bifald)
Men uanset, hvilken vej vi slår ind på i en forfatning, kan et således styrket parlament med to kamre og en Kommission med en bedre demokratisk legitimitet give den europæiske idé nye og afgørende impulser.
Europas borgere vil blive mere interesseret i, hvad der foregår i Bruxelles, i Strasbourg og i Luxembourg, og de vil også i højere grad føle, at det vedrører dem, selv om de ikke er enige i alle beslutninger. Et styrket parlament ville efter min overbevisning også bidrage til, at partierne ikke kun er europæiske af navn, men også af gavn.
(Bifald)
Reformen af de europæiske institutioner vil også bidrage til, at der udvikles en bredere europæisk offentlighed. Det har vi brug for. Der findes jo allerede nu emner, som engagerer befolkningen overalt i Europa. Tænk på euroen, dens indre stabilitet og dens internationale værdi. Vi kan også tænke på fred i vores nabolande, ønsket om sunde fødevarer eller reglerne for, hvordan fodboldspillere må skifte klub i Europa.
I forfatningsdiskussionen skal vi også sørge for, at Kommissionen fortsat er talsmand for Fællesskabets interesser.
(Bifald)
Dette anker i den europæiske integrationsproces, Kommissionens initiativret, skal bevares.
(Bifald)
De sidste måneders debatter har imidlertid vist, at den mellemstatslige metode er nået til grænsen for, hvad den kan præstere.
(Kraftigt bifald)
Og vi befinder os endda stadig i et Europa bestående af De 15. Vi ved alle, at i politik gælder det ikke kun om at have de rigtige mål, men også om, hvordan man bedst når dem. Hvordan skal altså vejen hen imod en europæisk forfatning se ud, denne "proces for Europas fremtid", som den så rammende er kaldt?
Debatten om Europas fremtid bør føres på en bredere platform end i en traditionel regeringskonference.
(Bifald)
Da konventet til forberedelse af det europæiske charter om grundlæggende rettigheder blev nedsat i 1999, var der mange, der var skeptiske. De vil sikkert give mig ret i, at sjældent i de foregående år har et europæisk organ arbejdet så godt som dette konvent.
(Bifald)
Jeg betragter det som forbilledligt. Derfor bør vi drøfte Europas fremtid i et bredt sammensat organ, hvori ud over repræsentanter for regeringerne også medlemmer af de nationale parlamenter og naturligvis Europa-Parlamentet skal spille en vigtig rolle.
(Bifald)
Der bør de nødvendige beslutninger forberedes så vidtgående som muligt.
Vi bør bruge al vores omhu og al vores energi på, at debatten om Europas fremtid ikke kun føres af eksperterne. Vi skal inddrage alle interesserede borgere. Jeg er enig med min italienske kollega, præsident Ciampi, og mange andre i, at vi også skal inddrage borgerne i ansøgerlandene i denne debat.
(Bifald)
Den kommende europæiske forfatning bliver afgørende for den fremtidige opbygning.
Mine damer og herrer, udnyt Deres rettigheder som frit valgte parlamentsmedlemmer. Udnyt Deres muligheder for at skabe Europas fremtid. De har mere indflydelse, end mange tror. Giv Deres bidrag til, at Europa opleves som vedkommende af borgerne i vores lande. De har allerede opnået meget. Fortsæt ad denne vej. De har min fulde støtte.
(Stående kraftigt og langvarigt bifald)

Formanden
- For et par måneder siden var jeg på officielt besøg i Tyskland, hvor jeg mødte Dem, hr. præsident, og De var så venlig at tage imod den invitation, som jeg gav Dem, til at besøge Europa-Parlamentet, og jeg husker, at De sagde, at De havde idéer om Europas fremtid, som De gerne ville dele med os. Jeg tror, jeg taler for alle, når jeg takker Dem af hele mit hjerte for den tale, De netop har holdt.
Vi har netop hørt en stor europæer - en europæer med visioner. Og vi har hårdt brug for visioner.
(Bifald)De har kunnet mærke, hr. præsident, hvordan en meget stor del af kollegerne i Europa-Parlamentet deler den overbevisning, som De har givet udtryk for. De har opridset konturerne for den europæiske forfatning, som vi håber på. Det har De gjort med præcision, talent og endnu en gang med visioner. De understregede den demokratiske legitimitet. De har også opridset konturerne for føderationen af stater og alt dette med umådeligt meget mod og overbevisning. De er her til morgen kommet med et vigtigt bidrag til denne overvejelse. Endnu en gang tak - tusind tak!
(Bifald)
(Højtideligt møde hævet kl. 12.30)

