Godkendelse af protokollen
Formanden
Protokollen fra mødet i går er omdelt.
Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg den som godkendt.

Posselt
Hr. formand, der var jo temmelig megen tumult i går på grund af den måde, Deres kollega som fungerende formand ledede mødet på. Også jeg deltog i protesterne, hvilket jeg må tilstå åbent, således at jeg ikke kunne følge hændelsen helt nøje. Derfor vil jeg gerne sige, at jeg ved afstemningen om betænkningen af Cornelissen ved en fejltagelse kom til at stemme »ja« ved betragtning O, første del. Jeg ville dog have stemt »nej«. Jeg beder om at få det korrigeret.

Janssen van Raay
Hr. formand, dette vedrører protokollen. I mit indlæg i går om ASEM bad jeg hr. Henderson om at besvare et spørgsmål fra mig til Rådet, men datoen for afslutningen af den anden verdenskrig er naturligvis 15. august. Ikke 15. maj, men 15. august. Jeg vil gerne have den korrekte dato opført i protokollen.

Kellett-Bowman
Hr. formand, i går fremsatte jeg en bemærkning til forretningsordenen, som findes på side 16 i den engelske udgave af protokollen. Jeg fremsatte to bemærkninger. Der står, at jeg anmodede formanden om at overveje hans fortolkning af kvæstorernes afgørelse. Jeg anmodede ham om at tage denne genfortolkning op til fornyet overvejelse, og det er bekræftet i det fuldstændige forhandlingsreferat.
Den anden bemærkning, jeg fremsatte, var en anmodning om, at der ikke burde tages hensyn til de registrerede stemmer i systemet på grund af det, man kunne kalde »tumult« eller »forstyrrende uro«. Hvis man ser på side 15 i den engelske udgave af protokollen, er det klart, at der var 30 medlemmer, som ikke stemte om punkt 5, og 28, som ikke stemte om ændringsforslag nr. 4, i strid med den almindelige procedure i forhandlinger. Det virkede som om, at man enten var optaget af noget andet eller ikke kunne høre, hvad der foregik.

Poggiolini
Hr. formand, i det fuldstændige forhandlingsreferat for tirsdag aften, som jeg først har modtaget i dag, var mit indlæg om den mundtlige forespørgsel om Alzheimers sygdom bragt. I begyndelsen af indlægget beklagede jeg, at sundhedsspørgsmål altid forhandles sidst på aftenen, og denne del er ikke medtaget, den er blevet censureret af forhandlingsreferatet. Hvis dette skal forestille at være et fuldstændigt forhandlingsreferat, så forstår jeg ikke, hvorfor der mangler en del, og hvem det er, der har ret til at censurere et medlems indlæg.
Endvidere forventer jeg, hvad protokollen fra i går angår, at Parlamentets formand giver en forklaring med hensyn til tumulterne i går, og det vil sige, at han forklarer, hvorfor mødeformanden fandt det betimeligt at undlade at give et medlem ordet, der anmodede om det til forretningsordenen. Dette er et meget vigtigt forhold, og den tumult, der opstod, beviser det. Der må en officiel forklaring på dette spørgsmål.

Sindal
Hr. formand, inden vi går over til dagens arbejde, kan jeg meddele Parlamentet, at vi stadig væk har en socialdemokratisk regering i Danmark.
(Bifald fra PSE-gruppen)

Formanden
Det er i orden. Mange tak, hr. Sindal.
Jeg giver ordet til hr. Gutiérrez Díaz.

Gutiérrez Díaz
Hr. formand, i protokollen står der i afsnittet om spørgetid, at spørgsmål nr. 2 er blevet taget tilbage, og der står, at spørgsmålet er stillet af hr. Carlos Carnero, men hr. Carnero er ikke ophavsmand til dette spørgsmål, men til spørgsmål nr. 3, og han var til stede og stillede spørgsmålet. Derfor anmoder jeg om, at dette afsnit ændres i protokollen.

Formanden
Det vil blive ændret.
(Protokollen godkendtes)

Handlingsprogrammet »Europæisk volontørtjeneste for unge«
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er indstilling ved andenbehandling (A4-0077/87) fra Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse og Medier om Rådets fælles holdning (C4-0007/98-96/0318(COD)) fastlagt med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse om fastlæggelse af EF-handlingsprogrammet »Europæisk volontørtjeneste for unge« (Ordfører: Nicole Fontaine).

Fontaine
Hr. formand, kære kolleger, under regeringskonferencen på Korfu i juni 1994 fik Kommissionen tildelt en mission, nemlig at mobilisere vores borgere for Europa.
Denne mission var i virkeligheden helt i tråd med de intentioner, man havde gentaget utallige gange, navnlig efter betænkningen af Adonnino, om at gøre Europa mere konkret over for borgerne. Alle Kommissionens uddannelsesprogrammer, både SOCRATES, Leonardo, Ungdom for Europa og nu også den Europæiske volontørtjeneste, har fået inspiration herfra.
Selvom vi nu er ved andenbehandlingen, kære kolleger, og selvom alle godt ved, hvad det drejer sig om, vil jeg med nogle få ord minde om det særlige ved programmet "Europæisk volontørtjeneste for unge«. I øvrigt vil jeg ved denne lejlighed gerne endnu en gang lykønske Kommissionen, og ganske særligt kommissæren fru Edith Cresson, for det arbejde, de har udført i den forbindelse.
Det særlige ved programmet består i, at man giver unge europæere mellem 18 og 29 år lejlighed til at engagere sig i sociale projekter, miljøbeskyttelsesprojekter, kulturelle projekter og demokratibevarelsesprojekter i nabomedlemsstater eller i tredjelande.
Jeg minder om, at der er tale om et frivilligt engagement, der vil hjælpe de unge til at få de nødvendige kvaliteter til deres egen livsbane, idet deres selvstændighed styrkes og deres horisont udvides, da de ser noget andet end deres egne vante omgivelser. Det var afgjort interessant at konstatere, at da pilotfasen af den Europæiske volontørtjeneste var til ende, havde mange unge, takket være volontørtjenesten, enten genoptaget deres studier, fundet et arbejde eller besluttet at blive i deres værtsland. Vi lagde nemlig vægt på at få at vide, hvad der blev af disse unge mennesker efter programmets slutning, netop for bedre at kunne vurdere programmets effektivitet.
Det er nemlig vores ønske og vores målsætning, kære kolleger, at dette foretagende skal lykkes, og for at den Europæiske volontørtjeneste skal lykkes, har vi fastholdt en række elementer, der forekom os at være meget vigtige. Vi mener for det første, at man skal starte med en sproglig og kulturel forberedelse, om ikke andet så for at styrke motivationen hos det unge menneske, der beslutter at bruge denne periode på seks måneder i gennemsnit - eller på et år eller mere - i den Europæiske volontørtjeneste. Vi talte om, at det var nødvendigt med nogle egnede projekter, og jeg tror, fru kommissær, at pilotfasen har afsløret en vis svaghed i den forbindelse. Vi talte om, at man skulle følge op på dette europæiske eksperiment, og vi er meget glade for at kunne konstatere, at Rådet har godkendt alle de ændringsforslag fra Europa-Parlamentet, der gik i den retning, og som vi vedtog under førstebehandlingen.
Men i samme henseende talte vi også om, at den Europæiske volontørtjeneste skulle nå sin målsætning om kvalitet. Vi lagde vægt på tre ting, der desværre ikke blev fastholdt af Rådet.
For det første er der budgettet. Hvis vi ønsker, at programmet skal tage sigte på et antal unge, der er tilstrækkeligt til at gøre det dynamisk, så skal bevillingerne være på højde med det politiske mål. Hvad foreslår Rådet? ECU 35 millioner fordelt på to år, hvilket er et latterligt beløb, der ikke ville gøre det muligt at omfatte mere end 5000 unge på to år, i betragtning af det unedsættelige beløb, der er forbeholdt informationsaktionerne og de ledsagende foranstaltninger. Vi foreslår ECU 80 millioner, så vi kan få tre gange så mange unge med i programmet, og så alle vores medlemsstater ved udgangen af denne første periode kommer til at råde over et tilstrækkeligt stort antal unge til at kunne vurdere programmets effekt og dernæst - hvilket giver sig selv - planlægge programmets udvikling.
For det andet har vi længe overvejet volontørernes situation, og det var vores ønske, at medlemsstaterne sørgede for en samordning af den sociale sikkerhed og skattebestemmelserne. Når Kommissionen så som modargument fremhæver nærhedsprincippet, tror jeg, at der er tale om en misforståelse. Vi tager dette op igen i vores ændringsforslag, for vi ønsker, at Rådet skal forstå, at det gælder vores troværdighed over for de unge, som vi tilbyder dette spændende eventyr i den Europæiske volontørtjeneste.
For det tredje ønskede vi, at volontørtjenesten skulle være forenelig med de nationale militærtjenester. Også på dette punkt skal man forstå os ret. Vi er naturligvis helt enige i Kommissionens ønske om ikke at erstatte militærtjenesten i vores lande med den Europæiske volontørtjeneste, men hvis der er nogle medlemsstater, der ønsker at benytte volontørtjenestens strukturer i forbindelse med den nationale militærtjeneste, skal de have lov til dette. Heller ikke i dette tilfælde tilsidesætter vi nærhedsprincippet, eftersom det er medlemsstaten, der vælger frit.
Kære kolleger, Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse og Medier har frivilligt valgt at lade sine ændringsforslag ved andenbehandlingen omhandle disse tre væsentlige problemer, til hvilke vi naturligt nok har tilføjet den nødvendige information af Europa-Parlamentet under hele programmets forløb.
Vi håber, hr. formand, at vi vil blive hørt af Rådet. Vi takker Kommissionen for dens støtte, og det er vores ønske, at den Europæiske volontørtjeneste, takket være hensynet til vores og de unges legitime forventninger, uden at vente længere vil kunne gå ind i sin mest aktive fase og således på bedst mulige måde udnytte de muligheder og de forhåbninger, som vi vil give den europæiske ungdom.

Vecchi
Hr. formand, tillad mig først og fremmest på egne vegne og på vegne af PPE-Gruppen at takke ordføreren, fru Fontaine, for det glimrende arbejde, hun har udført, som har vores fulde og overbeviste tilslutning.
Vi må være klar over, at vi forhandler om et program, der allerede i sin pilotfase i de forgangne måneder har vakt en enorm interesse og store forventninger blandt millioner af unge, sammenslutninger og lokale grupper i hele Europa.
Også i de seneste måneder, mens forskellige regeringer inden for Rådet kraftigt har modsat sig en ordentlig finansiering af programmet, har tusindvis af unge i deres hjemlande anmodet om informationer, har udvist stor interesse og fremlagt deres anmodning om at få lov til at deltage i denne volontørtjeneste i et andet europæisk land.
Den europæiske volontørtjeneste er blevet stærkt støttet af Europa-Parlamentet og Kommissionen, men uden forslaget herom og støtten fra de europæiske foreninger ville man næppe have kunnet få idéen til dette, og det ville i hvert tilfælde ikke have kunnet lade sig gøre i praksis.
Hvis programmet struktureres og finansieres på passende vis, vil det blive et af de vigtigste referencepunkter for den konkrete udvikling af det europæiske unionsborgerskab og for fornemmelsen af at tilhøre et fælles europæisk hus. Gennem programmet er det muligt at udvikle de unge europæeres mobilitet og uddannelse. Takket været programmet kan energien og intelligensen hos tusindvis af unge europæere anvendes til projekter af almen interesse inden for social solidaritet, miljøbeskyttelse og beskyttelse af kulturarven. Med denne europæiske volontørtjeneste kan vi styrke de unges evne til at forstå nye virkeligheder og ikke mindst øge deres ønske om at søge ud på arbejdsmarkedet.
Under Europa-Parlamentets førstebehandling ændrede vi det forslag, som Kommissionen havde fremlagt, selvom vi tilsluttede os selve den bagvedliggende tankegang.
Rådet accepterede en række af vores ændringsforslag, men ønskede ikke at overtage en række udviklingsmuligheder og forslag af stor betydning.
Derfor har vi koncentreret ændringsforslagene til andenbehandlingen om ændringer på tre afgørende områder, der stadig står åbne, og hvor der i øjeblikket er en stærk kontrast til Rådets holdning.
Som ordføreren så rigtigt har påpeget, er der først og fremmest spørgsmålet om de unge europæiske volontørers status. Rådet har desværre valgt ikke at tage stilling til dette punkt. De europæiske borgere bør vide, at nogle af deres regeringer ikke ønsker at omsætte princippet om borgernes fri bevægelighed internt i Unionen i praksis. Uden en specifik og udtrykkelig juridisk status vil det være vanskeligt for volontørerne at udøve deres rettigheder, og vi risikerer dermed at skabe situationer, f.eks. på det skattemæssige område, som vil medføre problemer. Parlamentet anmoder derimod om, at der så hurtigt som muligt udarbejdes et specifikt forslag om dette emne.
For det andet er det nødvendigt klart at give udtryk for muligheden for at udvikle forbindelser og samarbejde samt, hvor dette er muligt, integration mellem den europæiske volontørtjeneste og de nationale tjenester af tilsvarende art. Dette afhænger naturligvis af de enkelte landes vilje, men de er alle enige om muligheden for at kunne begynde at udarbejde omridset af et "europæisk system for frivillig deltagelse«, der inddrager både den europæiske dimension og den nationale dimension.
Endelig har, hvad angår budgettet til programmet, nogle regeringer inden for Rådet angivet "ideologiske grunde« for deres modstand mod at udstyre programmet med de nødvendige ressourcer til dets drift. Endnu en gang ser vi, at ikke alle har ungdommen som den højeste prioritet. Hvad er således formålet med at fastsætte et loft på ECU 35 millioner over to år, når vi allerede i 1998-budgettet har bevilget ECU 25 millioner?
Af disse årsager tilslutter vi os Kulturudvalgets ændringsforslag, som viser den vej, som Parlamentet sandsynligvis vil følge under forligsproceduren.
Vi nærer ikke desto mindre det håb, at Rådet ikke over for de europæiske borgere og unge ønsker at påtage sig det ansvar at sabotere den konkrete gennemførelse af den europæiske volontørtjeneste.

Matikainen-Kallström
Hr. formand, jeg takker Nicole Fontaine for arbejdet, som hun har udført både som betænkningsordfører og som aktiv fortaler for europæisk ungdomsarbejde. Handlingsprogrammet er et udmærket eksempel på et praktisk projekt i opbygningen af medborgernes Europa.
Det vil nu være frugtbart at drøfte, hvordan der kan skaffes mere pondus og bredde til Unionens forskellige ungdomsprogrammer. Ét alternativ er en sammenlægning af ungdomsprogrammerne planlagt for årene 2000-2006. Derved vil man opnå fordele i en betydningsfuld størrelsesorden. Flere af programmerne slutter ved udgangen af 1999. Det kan betale sig at begynde debatten om sammenlægningen hurtigst muligt.
Hensigten med volontørtjenesteprogrammet bør være at bringe unge europæere tættere på hinanden gennem medborgersamarbejde. Programmet bør ikke fungere som en fortsættelse af de nationale ungdomsbeskæftigelsesprogrammer på andre måder end ved opsamling af kunnen og viden, som virker som praktik for arbejdslivet.
Fordi volontørtjenesteprojekterne ligger midt imellem uddannelse og arbejdsliv, rammes deres omfangsrige gennemførelse af problemer vedrørende beskatning og social sikkerhed i flere EU-lande. På grund af disse problemer skal Europa-Parlamentet støtte programmernes fælles finansiering. Finansieringen efter Rådets fælles holdning med ECU 35 millioner er ikke nok til at sikre programmernes funktionalitet.
Tanken om at sammenkoble volontørtjenesteprogrammer og civilservice er i og for sig interessant, men det føles usandsynligt, at det kan gennemføres specielt i de EU-lande, hvor der er et værnepligtsystem. I hvert fald i Finland er sammenlægningen af de to områder udelukkende på grund af forsvarsholdninger og af historiske årsager i praksis umuligt og næppe engang ønskeligt.

Baldi
Hr. formand, også jeg vil gerne takke fru Fontaine for det glimrende arbejde, hun har udført som ordfører. En særlig tak bør også gives til Kommissionen, fru Cresson, fordi Europa-Parlamentet og Kommissionen her arbejder sammen netop for de unge. De unge har hårde tider her i Europa i øjeblikket, de lever i en identitetskrise, og dette program kommer derfor på et vigtigt tidspunkt. Jeg takker også Rådet, der har accepteret at udvide aldersgrænsen, der nu går fra 18 til 29 år og dermed giver os mulighed for at henvende os til et bredere udsnit, eftersom de unge nødvendigvis må have en særlig interesse, hvad enten det er i den sociale, miljømæssige eller kulturelle sektor.
Det er netop i disse tider vigtigt at give de unge mulighed for at udføre generelt humanitære aktiviteter, der giver dem en særlig uddannelsesmæssig erfaring, som anerkendes i forbindelse med deres sociale, professionelle og arbejdsmarkedsmæssige løbebane. Programmet, der er rettet til de unge europæere - bortset fra studerende, der i forvejen kan nyde godt af SOCRATES-programmet - og i særlig grad til unge uden eksamen og arbejdsløse unge, har til formål at involvere dem i aktiviteter, der har nær tilknytning til det europæiske arbejde og det europæiske unionsborgerskab.
Vores politiske gruppe støtter med stor interesse dette program og mener sammen med resten af Parlamentet, at den finansielle ramme skal udvides til ECU 80 millioner. Også Kommissionen må udvise en særlig interesse, fordi den i sin tid havde ønsket at fastsætte den finansielle ramme til ECU 50 millioner. Vi betragter bevillingerne til programmet som noget meget vigtigt, for ellers vil der ikke være mulighed for at udvikle det nødvendige samarbejde.
Desuden mener vi, at medlemsstaterne bør vedtage de foranstaltninger, der skal til for at sikre samordningen mellem den europæiske volontørtjeneste og de eksisterende nationale ordninger, ved at lette de unge europæiske volontørers adgang til de nationale infrastrukturer og dermed aktivt bidrage til den nødvendige samordning mellem de overnationale og de nationale aktiviteter inden for volontørtjenesten.

Ryynänen
Hr. formand, fru kommissær, handlingsprogrammet "Europæisk volontørtjeneste for unge« har allerede i dets pilotfase vækket positiv interesse og store forventninger, som vi så skal være i stand til at imødekomme. Fru Fontaines betænkning koncentrerer sig på en udmærket måde om de væsentlige ulemper, som Rådet nu bør rette, hvis det vil have et funktionelt og effektivt program. Vi har sandelig ikke råd til at svigte unge i Europa ved at fremkomme med et længe ventet program, som trods gode hensigter ikke fungerer i praksis. Jeg vil appellere til Rådet om, at det tager betænkningsordførerens og Kulturudvalgets centrale krav, som virkelig udgør grundlæggende forudsætninger for et velfungerende ungdomsprogram, alvorligt.
Den første forudsætning for, at programmet fungerer, er naturligvis et tilstrækkeligt budget. Selvfølgelig kan man sige, at midlerne ikke rækker i forhold til behovet, men det er ikke det umulige, vi beder om, når vi holder fast i kravet om ECU 80 millioner. Med et mindre budget end det kan man helt enkelt ikke engang imødekomme programmets basishensigter tilstrækkeligt.
Den anden forudsætning vedrører de deltagende unges sociale status, sociale sikkerhed, arbejdsretslig status, godtgørelsernes skattefrihed osv. Det vil sige, at de unges status skal klart organiseres på en ensartet måde. Ellers vil det udgøre en forhindring for, at programmet kan blive en succes.
Volontørtjenesten er dog kun én komplementær del af Den Europæiske Unions ungdomsprogram. Jeg er overbevist om, at vi virkelig har brug for et altomfattende ungdomspolitisk rammeprogram, som forskellige gode initiativer så kan fungere koordineret under. Derfor er det vigtigt også at etablere opfølgningen af erfaringerne fra volontørtjenesten så godt, at den kommer til gavn ved udarbejdelsen af det kommende ungdomsprogram.
Ved udviklingen af hele Den Europæiske Unions ungdomspolitik skal ungdomsorganisationernes egen sagkundskab også udnyttes. Men først og fremmest skal vi være i stand til at højne værdsættelsen af foranstaltninger beregnet for de unge i Den Europæiske Union, så det også kan ses på budgettet, for i bedste fald skaber disse programmer den reelle europæiske merværdi og øger medborgernes forståelse og støtte for den europæiske integration.

Sierra González
Etableringen af et EF-handlingsprogram for den europæiske volontørtjeneste for unge er nødvendig og bør modtages som et meget relevant initiativ, men samtidig er det beklageligt, at Rådet ved førstebehandlingen kun tilsluttede sig 18 af de 40 ændringsforslag, som var stillet af Parlamentet.
De ændringsforslag, der ikke er blevet accepteret, giver programmet en mere effektiv og åben karakter, f.eks. de ændringsforslag, som ordføreren indfører på ny med henblik på at øge bevillingerne til første fase i udviklingen af programmet, og det ændringsforslag, hvor der foreslås fritagelse for beskatning af godtgørelser til dækning af logi, kost og befordring samt social sikring. Disse ændringsforslag har kun til formål at forbedre vilkårene for de unge, der udfører volontørtjeneste, ikke afholde dem fra at udøve volontørtjeneste.
På samme måde ville det være ønskværdigt at sikre, at de nationale civiltjenester og den europæiske volontørtjeneste kunne supplere hinanden, især fordi det bør garanteres, at unge militærnægtere kan yde en tilfredsstillende social indsats i hele Europa, og at der er juridisk sikkerhed herfor. Ellers er det ikke muligt at vælge mellem volontørtjeneste og militærtjeneste, og det, det handler om, er, at denne valgmulighed eksisterer.
Der er lande, hvor det er meget vanskeligt at vælge den ene eller den anden mulighed, og der er unge, som ønsker at yde en social tjeneste i stedet for, og de afholdes fra det. Det er nødvendigt at støtte de unges mobilitet og motivere deres solidariske indsats, altid med den største respekt for subsidiaritetsprincippet.
Derfor lykønsker vi fru Fontaine med det fremragende arbejde, og vi støtter ændringsforslagene, fordi de styrker unge europæeres solidariske arbejde og bidrager til den generelle opbygning af Europa.

Ripa di Meana
Hr. formand, vi takker vores utrættelige kollega, fru Fontaine, og Kulturudvalget for det glimrende og hurtige arbejde, der er udført. De Grønne, der kan identificere sig med dette program, støtter idéen om at koncentrere Europa-Parlamentets aktion på få og vigtige ændringsforslag, især de, der giver styrke til og udvikler dette meget vigtige program. Jeg skal kort minde om de vigtigste: deltagernes sociale status og komplementariteten mellem den europæiske volontørtjeneste og tilsvarende nationale tjenester.
Jeg vil gerne understrege, at den europæiske volontørtjeneste naturligvis også angår unge kvinder. Det informationsmateriale, der omdeles vedrørende programmet i de forskellige lande, bør i særlig grad henlede begge køns opmærksomhed på de arbejdsmæssige erfaringer, de kan opnå i de projekter, som er i centrum af vores prioriteringer: miljøbeskyttelse og bevarelse af kulturarven.

Amadeo
Hr. formand, volontørtjenester synes at få en stadig vigtigere betydning for at fremme en fælles bevidsthed og modvirke konkurrencementaliteten mellem staterne. Lanceringen af pilotaktionen "den europæiske volontørtjeneste« har udgjort et vigtigt skridt fremad for de europæiske institutioner. De unge volontører får en konstruktiv erfaring, der kan være nyttig og fremme deres integrering i et aktivt og socialt liv. Vi håber, at de unge gennem disse initiativer, der er grundlagt på et intensiveret samarbejde mellem medlemsstaterne, kan opnå en godkendt uddannelsesmæssig erfaring, der er baseret på såvel tilegnelse af kompetence og evner som på udøvelse af en særlig ansvarlighed, der kan styrke deres interesse for et borgernes Europa. Alt dette ville imidlertid være nyttesløst, hvis vi ikke kan sikre specifikke juridiske rammer omkring deres status, der skal være anerkendt såvel i oprindelseslandet som i værtslandet, således at vi kan garantere volontørerne den sikkerhed, som de har krav på med hensyn til opholdstilladelse, sociale sikringsordninger og skattemæssig behandling.
Vi støtter de ændringsforslag, som fru Fontaine har genfremsat, fordi der er et presserende behov for at fastsætte en status for de unge europæiske volontører og for at samordne de skattemæssige ordninger og situationen med hensyn til socialsikringsordningerne. Desuden finder vi det nødvendigt at øge bevillingsrammen fra ECU 35 til 80 millioner i programmets to første år, for ellers risikerer vi at gøre hele projektet ubrugeligt på grund af manglende finansielle ressourcer.
Endvidere bør Europa-Parlamentets rolle øges, hvad angår informationen, idet det bør sikres indblik under hele programmets gennemførelsesperiode, især i vurderingen af programmet. I denne tid, hvor afstanden mellem institutionerne og borgerne synes at blive stadig større, er der et kraftigt behov for at anvende de lovgivningsmæssige instrumenter, der er til rådighed, til det yderste og fortolke dem så bredt som muligt for at fremme deltagelsen i de politiske og institutionelle valg.

Morgan
Hr. formand, den europæiske volontørtjeneste for unge er en del af en proces til integration af unge mennesker i den endnu større proces til integration af Europa. Det er meget vigtigt at inddrage unge mennesker, for det er dem, der vil diktere EU's succes i de kommende år.
Ud fra en overfladisk betragtning forekommer udveksling af unge i en periode af op til et år let nok, men der er store praktiske vanskeligheder forbundet hermed, som er fremhævet i pilotprogrammet. Identificeringen af projekter og sammensætningen af disse med volontører er en kampeopgave i sig selv. Det er yderst vigtigt med støttefaciliteter, hvis der sker noget for et ungt menneske, der er langt væk hjemmefra. Volontørerne skal forberedes sprogligt, psykologisk og socialt for at sikre, at de ikke udnyttes, og at de ikke overtager de lokales arbejdspladser - alle disse problemer skal løses.
Men i slutningen af processen vil volontørerne have gjort nogle gode erfaringer. De har måske fået større kendskab til et andet europæisk sprog, de har mødt en ny kultur og skabt nye kontakter. De vil have fået et andet perspektiv, når de vender hjem, og de vil forhåbentlig dele deres nye inter-kulturelle erfaring med andre. Det vigtigste er dog, at processen vil give volontørerne mere selvtillid og erfaring, som de kan bruge, når de skal søge job ved hjemkomsten, og dermed bidrage til bekæmpelsen af den katastrofale ungdomsarbejdsløshed.
Men vi har flere problemer at løse, og jeg vil gerne koncentrere mig om finansieringen. Hvis programmet skal blive en succes, skal vi sikre massiv deltagelse. Det vil give stordriftsfordele og sikre endnu større deltagelse, og derfor stiller Parlamentet ECU 18 millioner til rådighed for projektet.
Den europæiske volontørtjeneste for unge har ikke været tilstrækkelig promoveret endnu, og det gør måske ikke så meget på nuværende tidspunkt: Det sidste, vi ønsker for ungdommen i Europa, er at skabe forventninger, som vi ikke kan leve op til på grund af manglende ressourcer. Kulturudvalget vil derfor kæmpe for flere ressourcer under forliget, så vi kan opfylde det stigende behov for dette fremragende program.
Til slut vil jeg gerne takke og lykønske fru Fontaine og fru Cresson med deres store indsats i forbindelse med dette program.

Heinisch
Hr. formand, udvekslingsprogrammer er det mest effektive middel til at lade unge erfare, hvor berigende deltagelsen i de andres kulturer kan være i personlig og netop også politisk henseende. Hovedvægten i dette program ligger desuden på at skole de unge i udviklingen af deres medmenneskelige egenskaber. Derfor min tak til Dem, fru Cresson, for dette initiativ.
Dette program støder på en overordentlig stor interesse hos de unge. Alene i Tyskland er der til kun 2.100 optagelsesmuligheder i hele EU således kommet 10.000 forespørgsler på anvendelsesmuligheder. Det er påfaldende, at 90 % af de 223 tyske deltagere var kvinder. Vi må dog være klar over følgende: Den kapacitet, der står bag en sådan levende interesse fra de unges side, skal følges op af en infrastruktur, som opfanger denne interesse. Det har ikke været tilfældet hidtil. I mange stater findes der næppe en sådan infrastruktur. I stater som Tyskland findes den ganske vist, f.eks. ved gennemførelsen af nationale civiltjenester, men de myndigheder, der normalt har ansvaret for de allerede etablerede sociale tjenester, holdt sig i begyndelsen meget tilbage med deres deltagelse, således at den eksisterende infrastruktur ikke kunne benyttes af Den Europæiske Volontørtjeneste.
De hidtidige erfaringer viser klart, at hvis vi vil hjælpe Den Europæiske Volontørtjeneste til fuld succes, så skal det foregå inden for en realistisk finansiel ramme. Infrastrukturen skal fortsat udbygges eller udnyttes bedre. En koordinering mellem volontørtjenesten og de nationale civiltjenester er ubetinget nødvendig i den forbindelse.
Parlamentets fornyede krav om at finansiere programmet i perioden fra 1998 til 1999 med ECU 80 millioner tager højde for denne betragtning. Jeg vil gerne sige tak til fru Fontaine for hendes store indsats. Kun hvis det lykkes Parlamentet at sætte sig igennem med disse krav, vil Den Europæiske Volontørtjeneste på langt sigt yde det bidrag til den europæiske integration, som vi ønsker.

Todini
Hr. formand, det forekommer mig, at der siden 1996, hvor Det Europæiske Råd i Firenze første gang talte om en europæisk volontørtjeneste, er sket store fremskridt, og dem må vi ikke mindst takke det utrættelige arbejde, som vores kollega, fru Fontaine, og kommissær Cresson har udført ved at arbejde sammen for at opnå så vigtige resultater. Desværre er der stadig mangler internt i dette program, som det da også fremgår af fru Fontaines betænkning og af de tidligere taleres indlæg.
Vi i Gruppen Union for Europa, vil, således som fru Baldi sagde før, givetvis støtte de ændringsforslag, som fru Fontaine har genfremsat, der hovedsageligt vedrører - for nu at fremlægge dem kort endnu en gang - princippet om definition af en europæisk status for volontørtjeneste og samarbejde, hvilket synes meget vigtigt for mig, de skattemæssige og socialsikringsmæssige ordninger, integration af de civile tjenester i volontørtjenesten - naturligvis forudsat at medlemsstaterne ønsker at gøre dette - og forøgelsen af bevillingsrammen, der naturligvis bliver af stor betydning. Det blev nævnt for et øjeblik siden: ECU 35 millioner over to år er næsten latterligt for en række programmer, som vi - alle vi parlamentarikere og mange andre - jo fortsætter med at sige, er nødvendige for at vise de unge opmærksomhed og tillid, og også fordi vi tror på de kulturelle programmer. Dette bliver desværre endnu et lysende eksempel på, hvor lidt opmærksomhed omkring dette problem, der rent konkret er.
Måske vil en forøgelse af bevillingsrammen til dette program - der som nævnt er et alternativ til SOCRATES, et af de andre programmer, der allerede er blevet beskyldt for at være elitært - være med til at svække de anklager, der til stadighed rettes mod kulturelle programmer, nemlig at de udelukkende er elitære programmer. Hvorfor? Fordi dette program er rettet til unge uden eksamen, unge arbejdsløse og dermed socialt udstødte unge. Derfor er det af afgørende betydning at følge den anmodning op, som programmet repræsenterer, for at sikre, at der er en passende information og uddannelse til stede i selve programmet, for i sidste ende også at vise en vej frem i udviklingen inden for Europa-Parlamentet og i alle fællesskabsinstitutionerne.

Sichrovsky
Kære hr. formand, ærede kolleger, selvom idéen om en grænseoverskridende europæisk volontørtjeneste skal hilses meget velkommen - og jeg vil gerne udtrykke min højagtelse over for ordføreren for det arbejde, hun har ydet - må man frygte, at det ønskede mål, der er defineret i betænkningen, især ikke opfyldes på grund af de finansielle mangler.
Jeg befinder mig nu i den ejendommelige situation, at jeg har skrevet flere punkter op til min tale, som alle de foregående talere allerede har været inde på. Alle her er så enige, at jeg måske bør koncentrere mig om det, der endnu ikke er blevet omtalt, fordi man sjældent oplever en sådan enighed og en så positiv indstilling her i Parlamentet.
Det eneste, vi måske ville foreslå i den forbindelse, er, at der udarbejdes et system, som kan objektiveres ved udvælgelseskritierne, således at hvert ungt menneske virkelig får den samme chance i den store mængde af tilmeldinger i hvert land, ligegyldigt i hvilket land han eller hun tilmelder sig. Det bør ikke være sådan, at man foretrækker de unge, der allerede arbejder i eksisterende organisationer og her forberedes på udvælgelseskriterierne.
Alt i alt skal det siges, at - hvis man tager USA's præsidents ord alvorligt - USA forbereder sig på en uddannelseseksplosion, det vil sige, at vi - hvis de programmer, der foreslåes her, ikke støttes økonomisk - om 10 år vil halte langt bagefter USA. Derfor støtter vi dette forslag og appellerer til alle om at støtte det sammen med os.

Ahlqvist
Hr. formand, jeg vil gerne takke fru Fontaine for hendes udmærkede arbejde. At vi ikke er nået længere end vi er, kan vi virkelig ikke bebrejde hende for. Det skyldes i stedet, at Rådet er skeptisk, som vi har hørt i tidligere indlæg.
Længe før Cannes-topmødet sagde man, at en af EU's absolutte prioriteringer er at skabe gode forudsætninger for højere beskæftigelse. Men hvad bliver der gjort? Hver gang, vi fra Europa-Parlamentets kulturudvalg, og også fra Kommissionens GD X og GD XXII, kommer med innoverende forslag om sektorerne kultur og uddannelse, som er nogle af fremtidens erhvervslivs mest dynamiske områder, så ryster herrerne i Rådet på hovedet og siger: «Ja, ja, det er jo meget godt, men I får ingen penge!«.
Derfor stiller jeg spørgsmålet: Hvordan har Rådet tænkt sig at skabe beskæftigelse uden investering? Hvordan har De tænkt Dem at udforme vores fælles fremtid, når De konsekvent har undervurderet det, der giver liv og sjæl? Hvornår vil De fra Rådet indse, at penge til kultur- og uddannelsessektorerne er livsvigtige investeringer?
Jeg vil også benytte lejligheden til at takke kommissær Cresson for en udmærket støtte i dette arbejde.

Perry
Hr. formand, med fare for, at denne forhandling bliver kedelig, vil jeg holde mig til princippet om, at, hvis man siger noget ofte og tydeligt nok, kommer budskabet igennem. Det er klart, at hele Parlamentet, og jeg tror også det gælder for Kommissionen og Rådet, støtter klicheen om, at vi ønsker at skabe et fremtidens Europa, et Europa for unge. Det er vores opgave at føre klicheen ud i livet.
En eller anden sagde engang til mig, at, hvis man ønsker at finde ud af, hvad andres virkelige prioriteter er, skal man se deres checkhæfter. Hvis vi ser på Den Europæiske Unions checkhæfte, kan man se, at 40 % af vores udgifter går til landbruget, som beskæftiger under 5 % af befolkningen. Man løber tør for decimaler i bestræbelserne på at nå den 0, 1 decimal procentdel, der er nødvendig for at regne ud, hvor meget, der går til de unge, som udgør 40 % af befolkningen i Europa. Vi må realisere dette. Finansieringen er helt afgørende.
I Storbritannien plejer vi at sige: «Gør holdning til handling«. Vi hører en masse fine ord fra formandskabet og Rådet, men vi ser ikke noget til pengene. Og det er det, der interesserer os. Jeg repræsenterer Portsmouth i Det Forenede Kongerige, hjemsted for den britiske flåde. Der er et andet ordsprog i Storbritannien: «Man skal yde, før man kan nyde«. Det gælder også her. Jeg vil gerne minde kommissæren og Rådet om, at Parlamentet viste sin samarbejdsvilje i forliget om SOCRATES. Vi har i Parlamentet her til morgen kunnet konstatere samme vilje på tværs af partierne: Jeg er ret sikker på, at vi vil vise nøjagtig samme vilje til at løse problemerne, når dette går til forlig, som jeg er sikker på, at det vil. Der skal være ordentlig finansiering. Jeg er enig med fru Fontaines bemærkning om detaljeret planlægning. Hvis det lykkes, vil vi have en ordning, der er værd at tale højt om. I øjeblikket er det bedst at hviske.

Pack
Hr. formand, kære kolleger, kun ved hjælp af en politik, der styrker europæisk uddannelse og mobilitet, kan politikerne reagere på de politiske omvæltninger i Europa, den større gennemskuelighed, som euroen vil skabe, udvidelsen af EU, et mere multikulturelt fællesskab, større mobilitet og stærkere opfattelse af hinanden som mindretal. Interkulturel lærdom og uddannelse uden for skolen samt langvarige tjenester og undervisningsmuligheder i udlandet er nødvendige. Dertil hører flere muligheder for udveksling af unge, end vi har haft hidtil, og en styrkelse af infrastrukturen.
Mine kære kolleger, jeg er stolt over, at det var Parlamentet, der tog initiativet. Det var ikke Rådet, det var ikke Kommissionen. De har snarere taget Parlamentets initiativer op, som Alexander Lange og jeg selv bragte på bane her for fem år siden. Jeg er meget stolt over, at det dengang lykkedes os at få Rådet og Kommissionen over på vores side.
Forudsætningerne herfor er naturligvis endnu ikke helt skabt. Jeg støtter alt, hvad Nicole Fontaine har sagt. Men jeg vil gerne tage fat i ét punkt. Vi har brug for en særlig statut for denne vigtige tjeneste, hvor følgende skal fastlægges bindende, ellers er tjenesten urimelig for de fleste: Den skal fastlægge opholdstilladelse, den skal fastlægge arbejdstilladelse, den skal fastlægge social sikring, skattemæssige undtagelsesregler og den fortsatte beståen af eventuelle nationale tilskud og bidrag. Hvis det ikke sker, kan vi ikke forlange af de unge, at de skal udføre denne tjeneste.
Efter endt volontørtjeneste for unge skal der udstedes et certifikat, kære kolleger. Samfundet må dog også komme til det punkt, hvor en sådan volontørtjeneste over for samfundet belønnes gennem begunstigelse ved ansættelsen, og hvor der ikke ses på, hvor hurtigt en har gjort noget, hvor længe en har studeret, men på, om vedkommende også har ydet en tjeneste over for samfundet. Vi kan tage USA som eksempel: Dér foretrækker man altid den, der har ydet volontørtjeneste, frem for den, der ikke har. Lad os altså tage dette som forbillede, så kan det blive en god sag.

Vaz da Silva
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, jeg begynder med at takke ordføreren for denne betænkning, som, jeg mener, er eksemplarisk. Nicole Fontaine er præcis og økonomisk i ordvalget og modig og pragmatisk i sine forslag.
Jeg deltager i denne debat kun for at sige det indlysende. Men det indlysende er i politik det vanskeligste at få godtaget. Det siges der, hvor jeg kommer fra, at »hvad man i ungdommen nemmer, man ej i alderdommen glemmer«. Derfor anser jeg det for uomgængeligt, at der som udgangspunkt sikres fire betingelser for den europæiske volontørtjeneste for unge.
For det første: et program rettet mod de unge må kunne udvides til at nå alle unge. Det må derfor råde over et generøst budget. 35 millioner er hverken fugl eller fisk og kan være det samme.
For det andet: et programs succes afhænger af, hvordan det kommer i gang. Det må derfor fra starten, og ikke lidt efter lidt, gives alle betingelser for at få succes. Dette forudsætter en umiddelbar konsensus mellem medlemsstaterne med henblik på at skabe en fælles statut for socialsikrings- og beskatningsordninger. Nu, og ikke om to år, når forsøget er blevet en fiasko.
For det tredje: et program må ikke opstå isoleret fra de øvrige aktioner i Fællesskabet og i medlemsstaterne. Det skal sigte mod at udvikle og styrke de beslægtede programmer. Det er derfor uomgængeligt, at programmet integreres med nationale volontørtjenester, fusioneres med »Ungdom for Europa« og forbindes med nye programmer, eksempelvis det, der skal skabe en europæiske lærlingestatut, og som netop nu er til diskussion i Parlamentet.
Et sidste punkt for at understrege vigtigheden af, at der som centrale elementer i programmet og som betingelse for dets succes indføres fremmedsprogsindlæring og støtte til de unge, når de har afsluttet volontørtjenesten, for at de i deres normale livssituation kan videreføre de erfaringer, som de har fået.
Man kunne forestille sig at skabe et europæisk volontørkort, der ville give dem en permanent særstatus og således på en naturlig måde skabe et netværk - jeg havde nær sagt en mafia - af tværnationale borgere, der er parat til at bygge de broer, som Europa har brug for.

Cresson
 - (FR) Hr. formand, de damer og herrer parlamentsmedlemmer, det er faktisk takket være Europa-Parlamentet, at de unge borgere i Den Europæiske Union har kunnet nyde godt af dette nye uddannelseseksperiment, som den Europæiske volontørtjeneste er. Det er takket være Dem, fru Fontaine, og jeg vil gerne lykønske Dem for Deres betænkning og Deres støtte, og det er også takket være fru Pack, fru Morgan og mange andre.
De damer og herrer parlamentsmedlemmer, De kender borgernes ønsker og forholdene i de forskellige medlemsstater. Deres hjælp og Deres støtte vil derfor fortsat være nødvendig for at udvikle og fremme den Europæiske volontørtjeneste. Konceptet med en europæisk volontørtjeneste, som Parlamentet i lang tid har opfordret til, er nu en realitet, og det er blevet accepteret af alle medlemsstaterne. Det var ikke let i begyndelsen. Man var tilbageholdende, ligesom hver gang, man bliver præsenteret for en ny idé. Men i dag kan jeg sige, at der er fuldstændig enighed om projektet, og at alle glæder sig over det.
Pilotaktionen har gjort det muligt for Europas unge, offentligheden og institutionerne at blive fortrolige med dette nye koncept og at deltage i det. Denne deltagelse varierer fra medlemsstat til medlemsstat, eftersom informationsgraden varierer, og jeg kan godt se, at pressen i visse lande meget gerne viderebringer denne information, mens den i andre lande er mere tilbageholdende. Desuden er de organisationer, der står for disse aktioner, mere eller mindre effektive. Jeg ville gerne nå frem til vis ensartethed på dette område, og det er, hvad jeg forsøger at gøre ved at forklare ungdomsministrene fordelen ved dette projekt og ved dette koncept.
Takket være pilotaktionen er vi i dag i stand til forbedre mekanismerne for iværksættelsen af volontørtjenesten og at gøre denne tjeneste tilgængelig for flertallet. Jeg vil i den forbindelse gerne takke de af Dem, og særligt hr. Vecchi, hvis bidrag om de forskellige aspekter har været meget nyttige for os.
Kommissionen er glad for at kunne konstatere, at Europa-Parlamentet er enigt i vores generelle analyse af Rådets fælles holdning. Det var i den ånd, at Kommissionen behandlede ændringsforslagene fra det kompetente parlamentariske udvalg, og jeg er glad for at kunne fortælle Dem, at vi i den ændrede tekst, der vil blive forelagt Rådet med henblik på den endelige vedtagelse af beslutningsforslaget, vil kunne tage højde for nogle af deres tanker. Når jeg siger dette, så tænker jeg på flere nøjagtige punkter.
Først er der hindringerne for de unge volontørers bevægelighed. Erfaringerne fra pilotaktionen bekræfter, at det ikke mangelen på interesse fra de unges side eller mangelen på mulige projekter, der forsinker gennemførelsen af projekterne for den Europæiske volontørtjeneste, men at det i mange tilfælde er mangelen på foranstaltninger og ordninger internt i medlemsstaterne, der forhindrer de unge i at deltage i nogle eksisterende projekter med den nødvendige beskyttelse. Hvorfor skulle en ung arbejdsløs egentlig have sværere ved at deltage i en aktivitet under den Europæiske volontørtjeneste? Man er dog godt klar over, at en ung arbejdsløs, der skal vise sig på arbejdsformidlingen hver fjortende dag, naturligvis ikke kan befinde sig i et andet medlemsland samtidig. Hvorfor skal den sociale beskyttelse koste mere for nogle unge? Problemet med hindringerne for de unge volontørers bevægelighed bliver således ved med at eksistere.
Medlemsstaterne har dog fundet nogle løsninger i forbindelse med pilotaktionen, også selvom det er i begrænset målestok. Man må derfor tage ved lære af dette eksperiment for at finde nogle løsninger i større målestok i forbindelse med det nye program. Jeg havde i øvrigt lejlighed til at gøre de ansvarlige ministre opmærksom på dette under Rådets møde om ungdomsanliggender i Luxembourg den 28. oktober sidste år. Idet jeg konstaterede, at disse spørgsmål i stor udstrækning falder ind under rammerne af den enkelte medlemsstats interne politik, gjorde jeg dem ligeledes opmærksom på, at det var mit ønske, at de løser de eksisterende problemer.
Respekten for medlemsstaternes kompetence gør det ikke muligt for Kommissionen at acceptere ændringsforslag 1 og 5, og navnlig ikke indførelsen af en europæisk statut for unge volontører. Kommissionen kan dog godt acceptere principperne i ændringsforslag 1, hvis blot det formuleres anderledes.
Med hensyn til forbindelsen til de nationale civiltjenester, som flere af Dem talte om, og i den aktuelle situation med udviklingen af nationale civiltjenester i de forskellige medlemsstater, så har Kommissionen på grundlag af en udtalelse fra Den Juridiske Tjeneste ikke kunnet godkende de afsnit af ændringsforslag 2 og 4, der netop omhandler forbindelsen til de nationale civiltjenester. Jeg vil dog understrege, at Rådets fælles holdning i sin artikel 7, afsnit 1, overtager tankegangen i Europa-Parlamentets ændringsforslag.
Med hensyn til sammensætningen af programudvalget, så kan Kommissionen godt acceptere ændringsforslag 7, der er i overensstemmelse med komitologien.
Med hensyn til afvisninger af juridiske årsager, så har Kommissionen, foruden de førnævnte ændringsforslag, ikke kunnet godkende ændringsforslag 5, 7, 8, 9 og 10 af strengt juridiske årsager.
Jeg kommer nu til et meget vigtigt punkt, nemlig budgettet. Hvad angår budgettet for de to år, programmet varer, kan De sikkert sagtens forestille Dem, at jeg er meget modtagelig over for ændringsforslag 3. Kommissionen fastholder dog beløbet på ECU 60 millioner, der i lyset af erfaringerne med pilotaktionen udgør det nødvendige minimum for at kunne nå en kritisk masse samt programmets målsætninger.
Vi har endnu et slag, der skal udkæmpes, men jeg er forhåbningsfuld, for selve idéen med den Europæiske volontørtjeneste accepteres i dag fuldt ud af medlemsstaterne. Det fælles mål, som vi er enige om, er nemlig at muliggøre udviklingen af en fællesskabsaktion, der bidrager til konstruktionen af Europa ved at begynde fra bunden og ved at bede om de unges personlige initiativ uanset deres sociale, kulturelle eller uddannelsesmæssige situation.
Kommissionen håber, at dette program vil nærme sig dets forslag så meget som muligt, og at en endelig beslutning vil kunne træffes inden for en frist, der gør det muligt at sikre en hurtig og passende iværksættelse til fordel for de unge, som er dem, der hovedsagelig nyder godt af programmet.
Vedtagelsen af dette nye program vil blot være en etape, og jeg vil snart komme tilbage til Dem igen for at fortælle Dem om perspektiverne for et integreret program på ungdomsområdet på den anden side af år 2000. De skal under alle omstændigheder vide, at jeg har noteret mig Deres bemærkninger og forslag.
Med hensyn til spørgsmålet om et bevis, der blev nævnt for lidt siden af fru Pack, tror jeg, så eksisterer der faktisk i dag et dokument, der udstedes ved volontørtjenestens afslutning. I dette bevis anfører de ansvarlige fra værtslandet de bemærkninger, som de har om den unges opførsel, om vedkommende har opfyldt forventningerne, og om det udbytte, som den unge har haft af sin volontørperiode i værtslandet.
I den forbindelse ved jeg, at De jævnligt læser det "News Letter «, der udkommer hver anden måned, og som nævner en række præcise og konkrete eksempler. Det drejer sig om et hæfte på fire sider eller undertiden mere, som jeg må sige er yderst beskedent og ikke særlig luksuspræget i forhold til de andre publikationer fra Kommissionen, men det er med vilje. Det trykkes i et stort oplag og viser konkret, hvad volontørtjenesten går ud på. Jeg beder Dem om at støtte hæftets udbredelse i Deres medlemsstater, så læserne bliver opmærksomme på volontørtjenesten, for der er ikke noget så sigende som eksempler. Jeg skal tilføje, at jeg her kan stille en række maskinskrevne eksempler til rådighed for Dem, der er taget fra de forskellige medlemsstater, og som drejer sig om, hvordan de unge har grebet deres volontørperiode an og om det udbytte, som de har fået af denne. De vil kunne se, at eksemplerne er yderst forskellige, og at de i høj grad overgår fantasien. Nogle ønskede at blive i værtslandet, nogle fandt et arbejde i deres værtsland, og nogle skabte deres egen lille virksomhed med hjælp fra værtslandets struktur. Andre tog tilbage til deres eget land, hvor deres omgivelser fik gavn af den erfaring, som de havde opnået i værtslandet. Det benyttede de sig af til at tage nogle nye initiativer, f.eks. at begynde på nogle nye aktiviteter eller på et erhverv.
Det kvalitative resultat - og ikke det kvantitative resultat, for så langt er vi ikke nået endnu - er således yderst væsentligt. I dag er der kun 2 %'s fiasko, det vil sige unge, der tager hjem igen, eller som ikke tilpasser sig ordentligt, og som gør en ende på dette eksperiment.
Jeg vil således sige, at resultatet - selv i en lille målestok, for vi ønskede at begynde ret beskedent, for derefter at arbejde seriøst; vi havde i øvrigt ikke midlerne til at gøre det anderledes - er yderst væsentligt kvalitativt set. Det er opmuntrende for alle dem, der ligesom jeg mener, at Europa skal skabes ud fra dets grundlag, nemlig kulturen, uddannelsen og udvekslingen borgerne imellem, det vil sige på en måde, der sandsynligvis er mere produktiv end nogle omfangsrige programmer, som koster en masse penge, og som ikke anerkendes af folk, der mener, at det er en pligt, at det giver sig selv, og som ofte ikke ved, at pengene kommer fra Den Europæiske Union. Jeg tror, at vi ved siden af disse ambitiøse eksperimenter og store programmer her har noget, der er meget interessant og meget lovende.
Derfor er jeg besluttet på at gøre den størst mulige indsats over for Rådet, og jeg vil gerne endnu en gang takke Dem for Deres hjælp og Deres støtte. Jeg har konstateret, at Parlamentet er lydhørt over for de unges situation i dag og over for deres vanskeligheder, hvilket er helt naturligt. De repræsenterer nemlig befolkningen i medlemsstaterne, det vil sige borgerne. De er mere interesseret i deres daglige bekymringer, såsom den konkrete konstruktion af Europa - hvilket i øvrigt er legitimt og normalt - end i store ord og gigantiske programmer med faraoniske budgetter. Det hænder ofte, at unge mennesker i vanskeligheder - for det er ikke kun eliten, der er berørt - og som i værtslandet møder andre unge, der står over for andre vanskeligheder, endelig forstår, at de ved at komme væk fra deres oprindelige miljø kan lære noget, og deres horisont udvider sig.
Jeg er blevet klar over, at dette eksperiment, som jeg altid har syntes var glimrende, er endnu bedre, end jeg havde forestillet mig i begyndelsen. Dette må opmuntre os til sammen at fortsætte denne kamp, så vi får overbevist Rådet om at give os midlerne til at fuldføre det. Endnu en gang tak for Deres støtte.

Formanden
Hr. Morris, har De et spørgsmål eller en bemærkning til forretningsordenen?

Morris
Hr. formand, jeg vil gerne stille et spørgsmål. Må jeg stille et meget direkte spørgsmål til Kommissionen og eventuelt også til ordføreren? Har der været forespørgsler fra medlemsstater om, hvorvidt den europæiske volontørtjeneste for unge kunne betragtes som et alternativ for de unge mænd og kvinder, der har en ægte og gennemtænkt modstand mod militærtjeneste? Jeg tror, at der er mange mennesker inden for Fællesskabet, der faktisk ville hilse sådan en mulighed velkommen.

Formanden
Hr. Morris, dette spørgsmål har allerede været fremme i forhandlingen, og det er blevet besvaret.
Hvis fru Cresson ønsker at svare på ny, giver jeg hende imidlertid ordet.

Cresson
Hr. parlamentsmedlem, jeg vil svare Dem helt enkelt, da dette er et spørgsmål, som vi har haft siden begyndelsen.
Det falder ikke ind under Kommissionens opgaver, beføjelser eller for den sags skyld ønsker at afgive en udtalelse om, hvorvidt vi skal have en militærtjeneste eller ej.
Militærnægterne hører ind under den militære myndighed. Hvorfor er de militærnægtere? Af tusinde grunde, der uden tvivl er gode. Man ønsker ikke at være med, for krig "er noget skidt«. Personligt mener jeg, at krig kun er berettiget i ét tilfælde, nemlig for at forsvare det nationale område. Så selvom det at være militærnægter er en holdning, som jeg respekterer, ville jeg ikke kunne tilslutte mig det synspunkt, der består i uden videre at sige: "Jeg vil ikke lære at bruge våben for at kunne forsvare mit land«. For det andet hører militærnægtelse ind under medlemsstatens militære myndighed; det er medlemsstaten, der accepterer eller ikke acccepterer, at den ene eller anden unge bliver militærnægter. Militærnægterne udfører en civiltjeneste, der i øvrigt er længere end militærtjenesten. I Frankrig ryddede de f.eks. skovene i atten måneder, hvorefter de var fritaget for en pligt, som er deres borgerpligt. Det er klart, at de lande, hvor militærtjenesten eksisterer, må pålægge alle de unge denne. Hvis den unge ikke ønsker at udføre denne tjeneste, kan han nyde godt af en undtagelsesordning, der i stedet pålægger ham en civiltjeneste. Men hans motivation er ikke den samme som for den Europæiske volontørtjeneste, der består i at tage til en anden medlemsstat for at udføre nogle opgaver af social karakter og for at lære en anderledes kultur og levevis at kende og få et personligt udbytte heraf, alt imens man helliger sig en generel sag.
Denne filosofi har således intet at gøre med militærnægterens filosofi. Lad os derfor overlade det til de militære myndigheder at tage sig af deres militærnægtere, og lad os afholde os fra at tage parti i de lande, hvor militærtjenesten eksisterer. Dette er Kommissionens synspunkt.

Formanden
Mange tak, fru Cresson.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 12.00.

Foranstaltninger til støtte for middelhavspartner
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0055/98) af Colajanni for Udvalget om Udenrigs-, Sikkerheds- og Forsvarsanliggender om forslag til Rådets forordning (EF) om ændring af Rådets forordning (EF) nr. 1488/96 (MEDA) for så vidt angår proceduren for vedtagelse af hensigtsmæssige foranstaltninger i tilfælde, hvor en væsentlig forudsætning for videreførelse af støtten til en Middelhavspartner ikke længere er opfyldt (KOM(97)0516 - C4-0635/97-97/0298(CNS)).

Colajanni
Hr. formand, mine herrer kommissionsrepræsentanter, kære kolleger, da min tekst er meget kort, så skal mit indlæg i det mindste være sammenhængende. Der er ingen grund til at tale vidt og bredt, for der er tale om en kort tekst, men den er klar og vedrører et for Europa-Parlamentet meget følsomt politisk og institutionelt problem: det vedrører Parlamentets funktion og rolle samt ligevægten mellem institutionerne på områder, hvor strukturen af de europæiske institutioners virkemåde er under udvikling, hvor det altså er nødvendigt at rette sig enten mod den ene eller den anden udvikling. Det er et problem, der ikke kun findes i den sag, som jeg behandler, men også i andre sager, som Parlamentet, Rådet og Kommissionen behandler, som f.eks. når Rådet vedtager sanktioner over for et tredjeland, når resolutioner fra FN's Sikkerhedsråd skal efterleves, og når aftaler skal suspenderes eller forordninger med embargoer indføres. I disse dage drøfter Parlamentet en tilsvarende problematik med hensyn til udviklingen af forbindelserne med landene i Central- og Østeuropa. Der er derfor tale om en kompliceret problematik, der vedrører Parlamentets rolle og ligevægten mellem institutionen på områder, der er meget vigtige og følsomme punkter for Den Europæiske Unions fremtidige udvikling og udseende.
I dette tilfælde er der tale om artikel 3 i MEDA-forordningen, som fastsætter, at programmet er grundlagt på respekt for de demokratiske rettigheder, for retsstaten, menneskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder, der udgør et helt afgørende element, hvis krænkelse berettiger vedtagelse af passende modforanstaltninger. Forslaget til forordning indeholder fremgangsmåder, der skal anvendes til at vedtage sådanne foranstaltninger.
Dette område vedrører et af de mest komplekse og mest omdiskuterede emner i verden, og det er derfor, at diskussionen har raset herom i månedsvis. Jeg skal kort minde om, at et tidligere forslag fra Kommissionen behandledes i en betænkning af hr. Barón Crespo, hvori han fremsatte forslag til ændringer, som ikke blev accepteret og som blev udsat til efter færdiggørelsen af arbejdet på regeringskonferencen. Nu foreligger der så et nyt forslag fra Kommissionen, som er forelagt i overensstemmelse med MEDA-forordningens artikel 16, som indeholder bestemmelser om anvendelse af proceduren med kvalificeret flertal for vedtagelse af modforholdsregler, når en væsentlig forudsætning for videreførsel af støtten til en partner ikke længere er opfyldt. Dette glæder os, fordi der i den oprindelige tekst ikke var mulighed for anvendelse af kvalificeret flertal, men kun enstemmighed: dette betragter vi som et meget vigtigt skridt fremad i Kommissionens forslag. Ikke desto mindre tages der ikke hensyn til Europa-Parlamentets rolle i forslaget, hverken som initiativtager til proceduren eller som et internt element i samme procedure.
Mit eget forslag er meget simpelt. Det gentager Kommissionens tekst og tilføjer, at Rådet kan fastsætte passende foranstaltninger med kvalificeret flertal på grundlag af forslag fra Kommissionen eller på grundlag af en henstilling fra Europa-Parlamentet, der er vedtaget i overensstemmelse med EU-traktatens artikel J.7, og i alle tilfælde efter udtalelse fra Europa-Parlamentet.
Jeg mener, at der er tale om en formulering, der tager hensyn til Rådets ret til at træffe afgørelse og samtidig gør det muligt for Parlamentet at gribe ind på et område, hvor spørgsmålet om eventuelle modforholdsregler også er et politisk spørgsmål, der vedrører en række aspekter for livet i et land i en sammenhæng, der, som jeg sagde i starten, er blandt de mest komplekse og vanskelige i denne verden.

Barón Crespo
Hr. formand, frem for alt tager jeg ordet for at fremføre Den Socialdemokratiske Gruppes støtte til hr. Colajannis betænkning. Og jeg tager det ikke kun på vegne af Den Socialdemokratiske Gruppe, som hr. Colajanni allerede har mindet om, men som en person, der har arbejdet meget direkte med denne betænkning, fordi jeg havde den ære at være ordfører for betænkningen om MEDA-forordningen, hvor jeg - dengang forgæves - foreslog nogle formler, som gav vores politikker en mere fællesskabsorienteret karakter.
Jeg glæder mig i dag også over, at Kommissionen efter regeringskonferencen har taget et skridt fremad, og at vi er gået fra at træffe beslutninger ved enstemmighed til at træffe dem ved flertal i sådan et vigtigt emne - der udgør en del af vores politiske filosofi om fællesskab - som støtte til konsolideringen af retsstaten og respekten for menneskerettighederne, som på nuværende tidspunkt har afgørende betydning i vores stigende udenrigspolitiske ansvar. Et bevis herpå er, at netop her i salen havde vi i går en forhandling om udvidelse af Unionen med de central- og østeuropæiske lande. Det var en relevant forhandling, for lige nu indledes Europakonferencen i London, og kriteriet om respekt for menneskerettighederne, som blev fastsat i København, er netop et kriterium, der er blevet konsolideret i Amsterdam-traktaten som et af de grundlæggende elementer i Den Europæiske Union.
Derfor er Kommissionens skridt positivt, men det er ikke nok. Jeg henviser endnu en gang til forhandlingen i går, for i forbindelse med udvidelsesprocessen forpligtede Rådet og Kommissionen sig i går højtideligt - på baggrund af skrivelser fra begge institutioners formand - til, at Parlamentet vil blive hørt og vil kunne fremføre henstillinger i løbet af processen. Jeg tror, det ville være meget konsekvent - for vi er meget vedholdende, og vi er i alle tilfælde parate til at kæmpe for vores principper - hvis Kommissionen og Rådet på dette område kunne acceptere det, som de i går formelt accepterede her i Parlamentet, nemlig at Parlamentet har ret og pligt til at ytre sin mening om emner af denne type. Og endvidere (det skal der tages hensyn til, og et bevis herpå er de erfaringer, som vi indhøster med delegationerne fra Maghreb, fra Machrak, fra Israel og fra Den Palæstinensiske Myndighed) udfylder Parlamentet en vigtig rolle i dialogen inden for Middelhavets rammer, og det er derfor hensigtsmæssigt, at den rolle, som vi spiller i middelhavsområdet, blev anerkendt af vores egne institutioner, og især på et tidspunkt, hvor MEDA-programmet er ved at få stor succes i det omfang, hvor de beløb, der til trods for store vanskeligheder er fastsat for de sidste år, er fuldt afsat.

Lambrias
Hr. formand, PPE-Gruppen støtter Colajanni-betænkningen. Der er to grundlæggende principper, der taler for, at en gennemførelse af denne forbedring vil være til fordel for MEDA-forordningen.
For det første skal dette ambitiøse og i det kommende 21. århundrede vitalt afgørende program bidrage til at forankre det demokratiske, retsstatslige system i alle landene omkring Middelhavet, kulturens ældgamle vugge i Europa. Derfor kan EU heller ikke acceptere, at der i samarbejdet med det forekommer krænkelser af menneskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder, som i sig selv udgør en fornægtelse af demokratiet.
For det andet må en sådan kontrol, der ikke må være betinget af særsynspunkter eller særlige hensyn til, hvorvidt denne grundlæggende forudsætning for samarbejdet med dette og hint land nu også virkelige overholdes og støttes, først og fremmest udøves af et demokratisk valgt, overnationalt organ, som udtrykker de europæiske befolkningers samlede opfattelse, nemlig Europa-Parlamentet.
Dette betyder dog ikke, at Kommissionens forpligtelse til at holde et vågent øje med udviklingen og anvende sin ekspertviden til at foreslå foranstaltninger, uanset hvor der forekommer fejlfunktioner, bortfalder. Der skal heller ikke sættes spørgsmålstegn ved Rådets endelige rolle som beslutningstager ved gennemførelsen af de faktiske foranstaltninger. Men dette princip betyder dog en del for driften af MEDA-programmet, og det på to områder: For det første bør afgørelserne træffes med et kvalificeret flertal, således at en isoleret stats politik ikke på grund af dens særinteresser kan føre til, at den pågældende fælles politik ikke kan gennemføres, og for det andet bør Europa-Parlamentet ikke alene obligatorisk høres, inden der træffes foranstaltninger, men bør også have ret til at foreslå, at der tages initiativer samt udtale sig om, hvilke initiativer det bør være. Denne grundlæggende forbedring i retning af en generel dynamisering af den fælles udenrigs- og forsvarspolitik, som Kommissionen overser i sit forslag, indføres gennem hr. Colajannis ændringsforslag, som Udvalget om Udenrigs-, Sikkerhedsog Forsvarsanliggender enstemmigt anbefaler til godkendelse.

Van Bladel
Hr. formand, blokeringen af MEDA-midlerne har varet alt for længe. Resultaterne deraf er i modstrid med, hvad der er hensigten, og desværre er den seriøse nærmere udformning af Barcelona-processen herved i sin helhed undermineret. Colajanni-betænkningen kommer egentlig alt for sent, men hellere sent end aldrig. Jeg må give hr. Colajanni en kompliment for den måde, hvorpå han efter min opfattelse på en meget intelligent måde har benyttet de muligheder, som traktaten giver. Han har med sit forslag ikke blot styrket Parlamentets rolle, hvor det gælder om at træffe passende foranstaltninger i tilfælde af, at Middelhavspartneren ikke overholder aftalerne vedrørende menneskerettighederne. Han har behandlet alle institutioner med respekt, men han har samtidig gjort Middelhavspartnerne en stor tjeneste, og dermed gjort den praktiske udformning af Barcelona-processen mulig igen. Jeg håber, at hans forslag overtages af Rådet og Kommissionen, og at Parlamentet i eftermiddag fuldstændigt accepterer dette.

Ephremidis
Hr. formand, også jeg skal i overensstemmelse med de tidligere talere understrege de positive punkter i det ændringsforslag, som hr. Colajanni har foreslået til dette kommissionsforslag.
Det er såmænd ikke kun, fordi ændringsforslaget genetablerer eller forsøger at opnå en genetablering af ligevægten mellem de tre institutioner, og det til fordel for den af de tre, der også er den mest demokratiske, som det direkte af folket valgte, men det har også en særlig betydning ud over at genetablere ligevægten mellem myndighederne, nemlig ved at vedrøre MEDAprogrammet, som er et vigtigt emne for Fællesskabets forbindelser til tredjelande. Det er i virkeligheden en form for udenrigspolitik. Der er også tale om at stille midler fra EU til rådighed, altså penge som den europæiske skatteborger har indtjent i sit ansigts sved. Derfor har Europa-Parlamentet i dette tilfælde en helt klar ret til, men også forpligtelse til at få ordet under proceduren.
Jeg ville kun ønske, at vi i dette ændringsforslag kunne være hårdere og strengere med hensyn til denne høring af EuropaParlamentet, som i alle tilfælde burde forpligte Rådet og Kommissionen i stedet for at være en akademisk øvelse, hvor Europa-Parlamentet ganske vist siger sin mening, men så er det også Rådet, der sammen med Kommissionen i praksis træffer beslutninger, som de plejer, efter deres eget hovede.
Et andet problem er spørgsmålet om det forstærkede flertal. Jeg er enig i den måde, det er fremstillet på, men man kan også vende det om og sige, at hvis en foranstaltning under MEDA skal afbrydes til et land med den begrundelse, at det har krænket menneskerettighederne, er det så nok med det særlige flertal for at få MEDA-hjælpen iværksat igen, eller bør der være enstemmighed? Og der er ingen grund til at narre os selv, for vi ved udmærket, hvem der er tale om, da det er Tyrkiet, som er der eneste Middelhavsland, der har et så nært forhold til MEDA.

Aelvoet
Hr. formand, jeg synes, at hr. Colajannis forslag er meget klart og tydeligt, og det har Gruppen De Grønnes fulde støtte. Vi tror, at den eneste måde, hvorpå man kan forvalte disse midler ordentligt og ligeledes have en passende procedure, består i, at Rådet effektivt med kvalificeret flertal skal beslutte, at Parlamentet skal høres, og også at Parlamentet skal have chancen for at rette en henstilling i medfør af artikel J.7 i traktaten om Den Europæiske Union, og selvfølgelig, at Kommissionen har den ret til at stille forslag, som den altid kan bruge. Altså disse tre elementer er fuldstændig perfekte efter vores opfattelse. Blot er det en realitet, at der i Rådet ikke engang var enighed om, hvorvidt der nu kunne foretages afstemning med kvalificeret flertal. Jeg tror, at det er vigtigt, at Parlamentet her tydeligt tilkendegiver, at vi foretrækker dette, fordi man ellers altid kan manøvreres ind i en situation, hvor ét enkelt land, uanset om grunden er opportunistisk, fundamental eller store politiske indvendinger, kan blokere hele processen, og det er uheldigt.
For det andet vil jeg da benytte denne drøftelse til at slå lidt alarm i forbindelse med forløbet af Barcelona-processen. Hvad det angår, er det selvfølgelig rigtigt, hvad fru Van Bladel har sagt, at den er kørt fast på det økonomiske område, men desuden må vi sige, og det er meget værre, at hele den politiske betydning af Barcelona-processen er formindsket meget på grund af den kendsgerning, at fredsprocessen er kørt fast, for man har også altid mere betragtet den som en fredsproces, men det skyldtes også mangel på politisk input på ministerplan. Siden Barcelona-erklæringen har der egentlig ikke været noget afgørende politisk input mere på ministerplan, og siden Barcelona-erklæringen har det været en trist konstatering, at man, når alt kommer til alt, lunter videre ad de eksisterende bilaterale kanaler, medens den regionale dimension, som var den ekstra tilføjelse, som man ville have, absolut ikke kom til udtryk. Jeg tror således også, at vi i Parlamentet skal tage klar stilling hertil.

González Triviño
Hr. formand, mine damer og herrer, medlemmer af Kommissionen, den betænkning, som vi i dag drøfter og stemmer om her i plenarforsamlingen, har stor betydning, fordi den fuldender en forordning, som skal tjene det ambitiøse mål at fremme de demokratiske frihedsrettigheder i middelhavsområdet og bringe Nordafrikas og Mellemøstens folk tættere på Den Europæiske Union.
Før jeg fortsætter, vil jeg gerne fremføre, at vores gruppe er enig i den betænkning, der er udarbejdet af hr. Colajanni, og med det ændringsforslag, der er stillet til Kommissionens tekst. Dette ændringsforslag skal tjene til, at Europa-Parlamentets mening bliver hørt, når dette forum mener, at en væsentlig forudsætning for videreførelse af støtten til en middelhavspartner ikke længere er opfyldt.
MEDA-programmet, som der i denne femårige periode er afsat næsten ECU 3, 5 milliarder til, er det mest ambitiøse initiativ, som Den Europæiske Union indtil dato har taget med henblik på at styrke sikkerheden og den politiske stabilitet i middelhavsområdet. For at dette initiativ kan få den ønskede virkning, er det nødvendigt, at Den Europæiske Unions samarbejde med landene i MEDA-programmmet gennemføres på baggrund af fuld respekt for de demokratiske frihedsrettigheder og menneskerettighederne.
Nu om dage er landene i Den Europæiske Union adskilt fra Nordafrika og Mellemøsten af mere end blot Middelhavets vande. Der er en enorm politisk, kulturel, social og økonomisk afgrund mellem samfundene på hver side af Mare nostrum .
Naturligvis skal man ikke ensrette de forskellige samfunds kulturer og traditioner, men det er vigtigt og absolut nødvendigt, at respekten for de demokratiske frihedsrettigheder og menneskerettighederne bliver en permanent standard i alle lande, der ønsker at have tætte forbindelser til Den Europæiske Union.
Den anspændte politiske situation i Algeriet og i de israelsk besatte områder - for ikke at tale om spændingerne i Det Ægæiske Hav - er eksempler nok på, hvor langt det er nødvendigt at gå for at anspore staterne til at udvikle sig i retning af større respekt for frihedsrettighederne.
Da forordningen om MEDA-programmet blev udarbejdet, blev det ikke i artikel 16 endeligt fastsat, hvilken procedure der ville blive fulgt til vedtagelse af foranstaltninger i tilfælde af manglende opfyldelse af en væsentlig forudsætning for videreførelse af støtten til en middelhavspartner. Denne udsættelse beviste, hvor skrøbeligt og tornefuldt dette emne er for Den Europæiske Unions medlemsstater. Forsinkelsen har bl.a. medvirket til, at MEDA-programmet har udviklet sig meget langsomt. De spirende forventninger er blevet ødelagt af den langsommelighed, hvormed programmet er blevet gennemført, i stor udstrækning på grund af blokeringsmanøvrer fra nogle medlemslande, hvis navne jeg lige nu foretrækker at glemme.
Det er ønskværdigt, hvis vi med vedtagelsen af denne betænkning kunne give gennemførelsen af programmet et nyt skub og virkeliggøre målet om, at Middelhavet bliver et område uden konflikter og med et harmonisk forhold mellem alle kyststaterne.
Og som afslutning på mit indlæg vil jeg gerne lykønske hr. Colajanni.

Viola
Hr. formand, PPE-Gruppen kan på den ene side ikke undlade at erklære sig tilfreds med det forslag til ændring, som Kommissionen har foreslået til MEDA-programmet, men vil samtidig heller ikke undlade at understrege dette Parlaments ret til at formulere sin egen henstilling eller udtrykke en udtalelse i overensstemmelse med traktatens artikel J.7, samt ikke mindst det ønskelige i at gøre dette.
Når Rådet kan udtrykke sig med kvalificeret flertal, og Parlamentet kan tilkendegive sin egen holdning til manglende overholdelse af menneskerettighederne eller de demokratiske friheder og principper, så - og kun så - kan vi indlede en seriøs debat om lande, der - som f.eks. Syrien - gennem den europæiske økonomiske hjælp modtager en uhensigtsmæssig støtte til et langt fra demokratisk politisk system.
Nu er der imidlertid ingen fare for, at dialogen mellem Europa og Middelhavsområdet dør hen på grund af udelukkelse af et land, der ikke opfylder de strenge krav fra Barcelona, ligesom den heller ikke dør, fordi andre ansøgerlande, ofte uden særlig grund, udelukkes. Dialogen vil først falde helt bort, når dette Parlament og de øvrige europæiske institutioner giver deres stiltiende godkendelse til manglende respekt for de fundamentale demokratiske rettigheder.
Forhandlingen i dag om MEDA-programmet vedrører imidlertid også problematikken omkring MED-programmerne, og jeg vil benytte lejligheden til her over for Parlamentet at gentage, at vi ikke gennem Budgetudvalget boykotter genoptagelsen af MED-programmerne, således som Kommissionen vil have os til at tro. Det er faktisk Parlamentets særlige ønske snarest at genoptage dialogen om det decentraliserede samarbejde med den sydlige del af Middelhavsområdet. Det, som Parlamentet imidlertid kræver, er et fuldt samarbejde fra Kommissionens side. Denne proces er heldigvis nu sat i værk, og Kommissionen har i forbindelse med en offentlig høring for nylig givet os en helt række oplysninger.
Afslutningsvis vil jeg gerne udtrykke mit håb om, at den tværministerielle forberedende konference i Palermo i juni og Europa-Middelhavsforummet, der snart skal mødes, kan anvendes til at genlancere en Middelhavspolitik, der fra en igangsætning fuld af håb i dag har tabt terræn og politisk spænding, og det endda uden at tage det grundlæggende problem i betragtning, som er blokeringen af fredsprocessen mellem Israel og Palæstina.

Burtone
Hr. formand, dette er en lejlighed til endnu en gang at værdsætte nogle af de sociale og borgerrettighedsmæssige redningsklausuler, der er indlagt i MEDA-programmet, som indeholder forskellige fremgangsmåder for anvendelsen af programmer og for eventuelle suspenderinger af samarbejdet med lande, der ikke overholder de retsstatslige og demokratiske principper. Krænkelser af menneskerettighederne og demokratiet nogle steder i Middelhavsområdet er ikke blot en bekymring, men en dramatisk virkelighed. Globaliseringstendensen, der har medført betydningsfulde ændringer af markederne, fremmet mødet mellem udbud og efterspørgsel og skabt nye økonomiske grænser gennem anvendelse af nye edb-teknologier, risikerer i udviklingslandene at fremme de økonomiske interesser og føre til en yderligere undertrykkelse af borgerrettigheder og sociale rettigheder.
Europa-Parlamentet har ikke alene gentaget sin forpligtelse til at støtte friheds- og demokratirettighederne, men har også og især både under første- og andenbehandlingen understreget sit ønske om selv at spille en direkte rolle i sanktionsproceduren i tilfælde af en eventuel manglende overholdelse af de demokratiske principper og friheder i lande i Middelhavsområdet. Jeg udtrykker derfor min fulde støtte til det af hr. Colajanni ændrede forslag, der gentager Europa-Parlamentets rolle som initiativtager til en sanktionsprocedure og som et afgørende element i selve proceduren.
Til slut vil jeg gerne fremkomme med en bemærkning. Iværksættelsen af MEDA-programmet må forudsætte en stærk indsats fra EU's side til støtte for det sydlige Europa. En kraftig udvikling af de europæiske fællesskabssamfund omkring Middelhavet kan være den ene side af et politisk partnerskab med tredjelandene omkring Middelhavet. Derfor vil jeg gerne understrege behovet for infrastrukturelle indgreb for at skabe en ny iværksætterånd og for især at skabe beskæftigelse, således at de alvorlige økonomiske og sociale virkninger i de europæiske dele af Middelhavsområdet, der er en af de egentlige årsager til MEDA-programmets vanskeligheder, kan undgås.

Gradin
Hr. formand, forslaget til forordning, som Colajannis betænkning handler om, er tænkt som komplettering af MEDA-forordningen, som trådte i kraft for knap to år siden. Denne tillægsforordning handler om, hvordan MEDA-forordningen skal anvendes på menneskerettigheder. Det er et spørgsmål, som Kommissionen ligesom Parlamentet tillægger stor betydning. Ifølge MEDA-forordningen skal Kommissionen præsentere forslag til beslutningsprocedurer, som gør det muligt at gribe ind, når der er sket overtrædelser af menneskerettighederne eller andre grundlæggende rettigheder. Det er altså disse beslutningsprocedurer, dagens betænkning handler om.
Partnerskabet mellem EU og Middelhavslandene blev indledt ved Barcelona-mødet i november 1995, da udenrigsministrene fra EU's medlemslande og fra de tolv lande i det sydlige Middelhavsområde mødtes. Partnerskabet bygger primært på Middelhavsområdets strategiske betydning. Det afspejler også den gensidige afhængighed, som allerede længe har forbundet EU og Middelhavslandene politisk, økonomisk, socialt og kulturelt. Vores forbindelser bygger altså på en partnerskabsånd i stedet for som tidligere på bistand og afhængighedsforhold.
Efter Barcelona-konferencen godkendte Parlamentet som bekendt Kommissionens forslag till MEDA-forordning. Forslaget blev derefter vedtaget af Ministerrådet i juli 1996. Partnerskabet fik dermed et finansielt instrument, som var godt tilpasset de nye mål og principper for samarbejdet.
Formålet med MEDA-forordningen er at komplettere de aktiviteter, som parterne selv iværksætter for at forbedre konkurrenceevne, velstand og social stabilitet. Varig velstand og stabilitet kan kun opnås, hvis de demokratiske principper, retssikkerhed, menneskerettigheder og grundlæggende friheder respekteres fuldt ud. Forordningen fastslår klart og tydeligt, at respekt for disse grundlæggende principper skal ligge til grund for MEDA-programmet. Forordningen indeholder imidlertid endnu ingen konkrete bestemmelser om, hvordan der skal kunne gribes ind, hvis disse grundlæggende principper ikke respekteres.
Kommissionen har foreslået, at beslutninger skal træffes med kvalificeret flertal, hvilket også er blevet godkendt af Ministerrådet. Tanken er på en kraftfuld måde at formidle budskabet om, at Europa, når det gælder, ikke tøver med at iværksætte indgreb for at beskytte menneskerettighederne og andre grundlæggende principper. Ved at indføre flertalsreglen sikres også, at nødvendige beslutninger kan træffes hurtigt og effektivt. På den måde forstærkes Unionens troværdighed. Ordføreren foreslår, at disse aktiviteter også skal kunne iværksættes på grundlag af en henstilling fra Europa-Parlamentet. Desuden foreslås, at samråd under alle omstændigheder bør ske med Parlamentet, før der foretages indgreb.
Kommissionen kan desværre ikke godtage ordførerens ændringsforslag. MEDA-forordningen indebærer ikke , at EuropaParlamentet skal høres. Artikel J 7 i Maastricht-traktaten handler om den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik. Den kan derfor ikke, som ordføreren foreslår, anvendes for MEDA-forordningen. Derimod kan Parlamentet altid, på grundlag af artikel 138b i Rom-traktaten, anmode Kommissionen om at fremlægge forslag på dette område. På denne baggrund håber jeg, at Parlamentet vil støtte Kommissionens oprindelige forslag.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i dag kl. 12.00.

Det strafferetlige samarbejde
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0058/98) af Bontempi for Udvalget om Borgerlige Frihedsrettigheder og Indre Anliggender om det strafferetlige samarbejde i Den Europæiske Union.

Bontempi
Hr. formand, kære kolleger, den betænkning, der forelægges her til formiddag for Parlamentet, har som en af sine hovedmålsætninger at finde frem til en samlet imødegåelse af et problem, der har været kendt et stykke tid, nemlig svaghederne i det retlige samarbejde i den internationale bekæmpelse af organiseret kriminalitet.
Det retlige samarbejde er, om jeg så må sige, det svageste punkt, det mest tilbagestående led i samarbejdet. Selv det politimæssige samarbejde, hvor der stadig er mange tilbageværende problemer, er mere fremskredent end det retlige samarbejde. I denne situation, der er kendt og beklaget af alle, forsøger betænkningen så at samle opfattelserne og kendsgerningerne bag denne, for at sige det mildt, arkaiske og antikverede situation, i et forsøg på at nå frem til en radikal fornyelse.
Vi ved alle, at det i dag er meget vanskeligt at forklare borgene på en fornuftig måde, at mens to minutter er rigelig tid til at overføre enorme summer fra en finansplads til en anden - og det kan ofte være midler, der stammer fra hvidvaskning af diverse former for forbrydelser - så kan to dommere fra to lande i Den Europæiske Union have meget svart ved at samtale, og det kræver månedsvis og atter månedsvis af arbejde. Denne situation må ændres, og betænkningen foreslår en konkret holdning fra Unionens side. Jeg vil gerne understrege dette aspekt: Parlamentet deklamerer ikke kun principper, gør ikke kun opmærksom på problemer, men viser også hvilken vej, endda meget konkret, der kan følges gennem opfyldelsen af to målsætninger, den ene på mellemlang og lang sigt og den anden for indgreb på kort sigt og endda direkte indgreb, hvis eneste forudsætning er, at den politiske vilje er til stede i regeringerne og de nationale parlamenter.
Hvad angår indgreb på mellemlang, og lang sigt vil jeg her minde om de muligheder, der også fremgår af den nye Amsterdamtraktat. Vi kan konstatere, at der i traktaten er to former for interessante fremskridt, f.eks. minimumsregler, der er ens for et vist antal forbrydelser, som organiseret kriminalitet, terrorisme, narkotikahandel osv., og på den anden side betydelige forbedringer med hensyn til ratificering og ikrafttrædelse af konventioner; kort sagt, et styrket samarbejde. Desværre må vi også konstatere, at en effektiv og pligtopfyldende integrering af en reel demokratisk kontrol fra Parlamentets og Domstolens side fortsat synes at være meget svag. Vi udtrykker derfor en positiv holdning, men undlader ikke at krydre den med kritiske udtalelser, som vi gentager helt tydeligt, fordi på så følsomme områder er de demokratiske kontrolelementer af absolut afgørende betydning.
Et andet kapitel vedrører konventionerne. Vi er klar over, at hele området er reguleret af konventioner, og at størstedelen af konventionerne ikke træder i kraft, selvom de for længst er blevet undertegnet. Betænkningen foreslår derfor anvendelse af nogle andre muligheder, hvoraf en er forpligtelsen til at ratificere konventioner, der allerede er indgået, og fra dette synspunkt håber vi at kunne anvende noget lignende i forbindelse med Amsterdam-traktaten. Det understreges også, at et af de vanskelige områder med hensyn til konventionerne er de mange undtagelser og forbehold fra forskellige medlemsstaters side, ligesom det klart fremhæves, at reglen om dobbelt anklage, der ikke længere anvendes og kun er at betragte som et princip, bør forlades definitivt.
Endelig er der måske den mest relevante del af forslaget vedrørende konventionerne. Vi foreslår nemlig konventioner om direkte kommunikation mellem retsembedsmænd for at nå frem til tidsfrister for gennemførelse af retsbegæringer og for at sikre automatisk fremsendelse af bevisførelse. I virkeligheden er det her et problem, der især har vist sig i Italien, men som også gælder de øvrige lande, i hvert tilfælde at dømme efter de høje tal, der foreligger på området. Tallene omhandler retsbegæringer i de forskellige medlemsstater over en længere periode og svarer til omkring 15 %, det vil sige, at en dommer eller en gruppe retsembedsmænd anmoder om 100 og svarene udgør 15. Det er ærlig talt alt for lidt, også fordi de nuværende konventioner og forbindelserne mellem retsmyndighederne i de forskellige lande for at få tydelige resultater i bekæmpelsen af en international forbrydelse ikke adskiller sig særligt meget fra det, der gælder for forbindelsen mellem retsembedsmænd internt i et land. Dette er virkelig et spørgsmål om kvalitet, et kvalitetsspring.
Andre forslag vedrører tilnærmelse og harmonisering af lovgivningerne. Vi har allerede ved afstemningen tilsluttet os, og forventer en snarlig bekræftelse heraf fra Rådets side, forslag om strafbarhed af deltagelse i en kriminel organisation og om korruption. Der er to punkter, som jeg vil understrege helt tydeligt: for det første er det nødvendigt at identificere en række strafbare forbrydelser på områder, der er nøgleområder med hensyn til den organiserede kriminalitet. Vi tænker her på korruption, alvorlige skatteforbrydelser og hvidvaskning af sorte penge; med hensyn til sidstnævnte bør vi udvide antallet af områder, hvorfra hvidvaskningen kan have oprindelse: der er alt for få forbrydelser nedfældet, og der hvidvaskes sorte penge fra snart sagt enhver form for forbrydelse, også sådanne, der ikke er forudset. Direktiv 308 skal derfor ændres.
Det andet punkt af afgørende betydning er bedrageri, hvor vi må begynde at forsøge med nye former for avanceret samordning.
Endelig vil jeg gerne fremsætte nogle betragtninger omkring bekymringer, der fremgår af nogle ændringsforslag, som i høj grad fortjener et svar. Idet vi styrker dette samarbejde, bør vi også bekymre os om de mange demokratiske garantier og fundamentale rettigheder, der indgår i vores forfatninger. Men jeg vil sige, at det i dette tilfælde snarere drejer sig om at tillade dommerne at samarbejde og ikke om at tillade dem at dømme. Og jeg vil også gerne minde om, at der meget ofte inden for den organiserede kriminalitet ikke er tale om forsvar af en borger, men om forsvar af store økonomiske interesser, der totalt kan blokere for undersøgelsesarbejdet. Vi bør derfor spørge os selv, idet vi fastholder disse sunde principper, hvordan vi i dag kan arbejde for at sikre, at det demokratiske garantisystem foruden at respektere borgernes rettigheder også respekterer deres krav på retfærdighed i samfundet.

Theato
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, først vil jeg ønske ordføreren, hr. Bontempi, oprigtig tillykke med hans glimrende betænkning. Jeg vil gerne understrege, at jeg i mange år har haft et godt samarbejde med ham og Udvalget om Borgerlige Frihedsrettigheder og Indre Anliggender, hvad angår spørgsmålene om retlig beskyttelse af borgerne. I den forbindelse er det område, jeg repræsenterer, begrænset til beskyttelsen af EU-budgettet og dermed af skatteyderne. Det er også tilfældet for min udtalelse i dag fra Budgetkontroludvalget.
Forvaltningsretligt var der imidlertid nogle beskyttelsesforanstaltninger, der kunne realiseres, men for at skabe en retlig ordning for den strafferetlige beskyttelse af Fællesskabets budget har vi stadigvæk brug for udholdenhed, selvom der er et meget stort behov for handling. Undersøgelser viser nemlig, at 70 % af de europæiske skatteydere bedømmer den falske og ukorrekte omgang med skattemidler langt mere kritisk end skattesvig som sådan.
Blandt de mange forhindringer på vejen mod en effektiv beskyttelse af de finansielle interesser er der en, der er særlig tydelig: Den eklatante mangel på samarbejde mellem de nationale domsmyndigheder, som stadig bedre udrustede kriminelle organisationer står over for. Hverken på procedureplan eller i det internationale samarbejde kan der noteres nævneværdige succeser, som en høring i april, der var arrangeret af vores to udvalg, viste.
Hvad skal vi gøre? Parlamentet har allerede vedtaget forslag på nogle sagområder under aspektet beskyttelse af de finansielle interesser - f.eks. i den endelige beretning fra Undersøgelsesudvalget om Ordningen for Fællesskabsforsendelse, i sin beslutning om Middelhavsprogrammerne eller i sin beslutning om bekæmpelse af svig. I alle tre beretninger er der et klart krav om en juridisk instans på europæisk plan til koordinering og samarbejde mellem de nationale retshåndhævende og forundersøgelses- myndigheder og -procedurer.
Om det nu kaldes en juridisk clearingcentral, et europæisk anklagested for svigtilfælde til skade for Fællesskabets budget eller noget andet, som anført i beretningerne, kommer i anden række. Det første mål må være at definere organets nærmeste opgaver og kompetenceområder for at udligne aktuelle mangler som f.eks. undersøgelser, der har været udsat i årevis, omstændelige tekniske og diplomatiske procedureveje eller kompetencekonflikter, der blokerer samarbejdet.
For at skabe et europæisk retsområde her skal der opnåes en ligeværdig beskyttelse af Fællesskabets pengemidler i alle medlemsstater. Vejen mod dette mål skulle foregå i etaper. Først kunne man oprette et europæisk kontaktorgan til sammenkobling af informationer, rådgivning, gennemførelse af forundersøgelser, videregivelse af resultaterne til de nationale dommere. Den nye artikel 280 i Amsterdam-traktaten er til stor hjælp her. På længere sigt kunne denne instans udbygges til en grænseoverskridende retshåndhævende myndighed, der skulle være ansvarlig over for en slags europæisk anklagemyndighed, der på sin side skulle overgive straffesagen til den ansvarlige nationale dommer.
Det provokerende udtryk »Europæisk anklagemyndighed«, som er defineret for første gang i den kendte ekspertundersøgelse corpus juris , bør dog erstattes med en benævnelse, der klart udelukker begrebsforvirring og dermed forståelige forbehold. Hr. formand, kære kolleger, jeg ønsker, at vi får mere mod, så vi kan skabe perspektiver for fremtiden på dette meget følsomme og meget vigtige område, og jeg vil gerne takke hr. Bontempi hjerteligt endnu en gang.

Frischenschlager
Hr. formand, denne betænkning behandler en meget vigtig politisk fremtidsopgave, og jeg vil gerne sige hjertelig tak til ordføreren for hans arbejde. Det er vellykket. Der er naturligvis tale om et helt konkret politisk problem. De kriminelle har hurtigst af alle draget nytte af den frie bevægelighed i Europa. De politimæssige konsekvenser har allerede krævet megen tid, men i forbindelse med de retsstatslige og demokratipolitiske ledsagende foranstaltninger er der desværre brug for meget længere tid. I Udvalget om Institutionelle Spørgsmål har vi derfor koncentreret os om disse retsstatsligt og demokratipolitisk vigtige princippunkter.
For det første ville vi fremhæve, at vi takket være rammebeslutningen har en vigtig integrationspolitisk mulighed eller et instrument, der er meget bedre end hidtil, hvilket betænkningen også ganske klart viser. Jeg tror, at det er vigtigt at understrege.
Det andet punkt var, at vi inden for strafferetten, hvor det handler om grundlæggende rettigheder, har brug for en særlig demokratisk legitimation. Derfor er Europa-Parlamentets rolle på dette område, hvis det kun har mulighed for at medvirke som rådgiver, alt for svag for os. Det har vi kritiseret. Det er et punkt, der skal ændres.
For det tredje var der Den Europæiske Domstols rolle: Retsstatsprincippet - særligt i strafferetsplejen - har brug for domstolskontrol, men også for en videreudvikling af domstolene. Derfor bakker vi også op om en ændring i den præjudicielle afgørelsesprocedure, som nu kun kan anvendes, når medlemsstaterne udtrykkeligt underkaster sig den. Det er simpelthen for lidt, det må ligeledes ændres.
For det fjerde: Den samlede politiske opgave med at bekæmpe kriminaliteten er noget, der naturligvis er meget stærkt nationalstatsligt præget. Derfor må vi presse på, for at det kan fortsætte. Amsterdam-traktaten gør det nu muligt. Den er det styrkede samarbejde. Vi har også gjort særlig opmærksom på denne mulighed for integrationspolitisk videreudvikling.
Til slut endnu en gang hjertelig tillykke til hr. Bontempi! Jeg tror, at det her handler om en opgave, der virkelig kan løses lidt efter lidt, det vil tage tid, men denne betænkning er et vigtigt skridt mod den rigtige udviklingstendens.

Formanden
Hr. Caccavale, fru Gradin vil ikke være til stede i eftermiddag. Hun vil udtrykke Kommissionens opfattelse nu og i eftermiddag vil hr. de Silguy repræsentere Kommissionen. Det kan vi ikke ændre på. Jeg har hørt Deres bemærkninger, og De har ganske ret, men der kan der altså ikke laves om på det nu.

Gradin
Hr. formand, jeg vil gerne først gratulere hr. Bontempi med en fuldt lødig betænkning om det strafferetlige samarbejde i EU. Et effektivt strafferetligt samarbejde er et nødvendigt instrument i kampen mod den organiserede kriminalitet. I EU har vi 15 forskellige retssystemer, vi har forskellige definitioner af, hvad der en forbrydelse og forskellige straffesanktioner. Denne splittede situation forstår den internationale kriminalitet at udnytte. Dette stiller krav om øget samarbejde og større effektivitet i Unionens kriminalitetsbekæmpelse. Et forstærket retligt samarbejde er også vigtigt, for at vi skal kunne værne om den enkeltes retssikkerhed.
Jeg møder ofte spørgsmål fra mennesker om, hvorfor vi ikke gør mere for at bekæmpe den internationale kriminalitet. Borgerne kræver, at EU-samarbejdet på dette område bliver prioriteret. De har ringe forståelse for, at relevante konventioner endnu ikke er trådt i kraft. Det har de naturligvis ret i, og heri ligger den politiske udfordring. For at lykkes må vi være enige om, hvordan vi effektivt skal handle i spørgsmål om retligt samarbejde. Jeg er overbevist om, at dette er muligt. I grunden står vi på et fælles værdigrundlag, men at omsætte værdierne til effektivt samarbejde er ikke muligt på en dag.
Jeg er enig med hr. Bontempi i, at det drejer sig om en trinvis proces, en proces, hvor vi samtidig uddyber det konkrete samarbejde og også arbejder for at harmonisere vores regler.
Amsterdam-traktaten indebærer, at vi får et nyt beslutningsinstrument for det strafferetlige og politimæssige område. Vi får garantier for, at forpligtelser, som medlemslandene påtager sig i Rådet, også træder i kraft inden for en bestemt periode. Jeg vil arbejde for, at der hovedsagelig vil blive brugt rammebeslutninger. Jeg deler opfattelsen, at de skal have fortrinsret frem for andre mulige beslutningsinstrumenter. En anden ændring er, at konventioner i fremtiden skal kunne træde i kraft, når et flertal af medlemslandene har ratificeret dem. Det er godt. Dermed kommer vi væk fra den dobbelte enstemmighed, der gælder i dag.
Her i Parlamentet har jeg ofte påtalt, at vedtagne konventioner ikke er blevet ratificeret. Udleveringskonventionen, meddelelseskonventionen og protokollen til konventionen om beskyttelse af Fællesskabets finansielle interesser er nogle eksempler herpå. Jeg hilser derfor ordførerens opfordring til medlemslandene om at gøre alt for at fremskynde ratificeringen af de konventioner, som drejer sig om det strafferetlige område, velkommen.
Hr. Bontempi konstaterer, at der er tvivl om Parlamentets og Domstolens rolle i det strafferetlige samarbejde også i Amsterdam-traktaten. Jeg er enig i den opfattelse. Mit udgangspunkt er, at begge institutioner skal gives så stærk en stilling som muligt. Jeg vil derfor sørge for, at mine kommissionsforslag oversendes til Parlamentet umiddelbart efter, at der er truffet en beslutning. Det er mit håb, at Domstolens kompetence på det strafferetlige område successivt vil blive udvidet.
Ordføreren tager også en række problemer op, som hænger sammen med udvekslingen af information i en og samme sag mellem domstole. Når det gælder kampen mod bedragerier med EU's penge, har jeg selv måttet bevidne, hvordan forsinkelser i informationsudvekslingen mellem de forskellige retssystemer direkte kan være til fordel for kriminelle. Jeg har længe argumenteret for at lette det direkte samarbejde mellem domstole og andre retsinstanser i medlemslandene. Det er ikke rimeligt, at disse kontakter endnu i år 1998 skal være henvist til diplomatiske kanaler. Jeg er derfor enig med ordføreren om, at grundreglen skal være, at domstole skal kommunikere direkte med hinanden. Princippet gennemsyrer meddelelseskonventionen, som blev vedtaget i 1997, men som endnu ikke er trådt i kraft. Samme princip gælder også for den konvention om bistand i straffesager, som i et par år har været under forhandling i Rådet.
En anden begrænsning i samarbejdet mellem domstole og andre retlige instanser er kravet om dobbelt strafbarhed. Dette krav indebærer, som De ved, at forbrydelsen også skal være strafbar i det land, hvortil der rettes en anmodning om bistand, for at bistand skal gives. Hr. Bontempi taler i sin betænkning for, at den mulighed skal afskaffes i relationerne mellem EU's medlemslande, og jeg er enig med ham.
Vi har hidtil talt om konkrete aktiviteter for at forbedre samarbejdet. Ad den vej kan vi komme langt, men vi må også se på, hvordan vores lovgivning kan blive bedre harmoniseret. Det drejer sig ikke om en bred harmonisering af strafferetten. Derimod er det nødvendigt at lukke de smuthuller i Unionens retssystem, som den organiserede kriminalitet udnytter. Vi må i fællesskab skabe et højt beskyttelsesniveau i medlemslandene. Målet bør være, at forbryderne ikke skal kunne slippe væk på grund af forskelle i vores retssystemer. Vi må kunne opnå resultater, selvom medlemslandenes straffesatser for grov kriminalitet er forskellige. Men det er nødvendigt, at vi definerer visse grove forbrydelser på samme måde, og at der er tilsvarende minimumsstraffe for disse; typiske eksempler er korruption, pengevask og seksuel udnyttelse af børn.
Der er grund til på samme måde at se på visse procedureregler. Hr. Bontempi fremhæver i betænkningen banksekretessen, som eksempel. Hr. Bontempi tager også arbejdet med at beskytte Fællesskabets finansielle interesser op som eksempel på, hvad der kan opnås. Jeg er enig i, at der er en hel del erfaringer fra dette arbejde, som også burde kunne udnyttes til strafferetligt samarbejde i øvrigt. Det er f.eks. rigtigt, at vi i stigende omfang kan se en direkte forbindelse mellem bedragerierne i EU og anden international kriminalitet. Vi bør i første række se på, i hvilket omfang erfaringerne kan udnyttes på områder, hvor der kræves et grænseoverskridende samarbejde; jeg tænker på menneskesmugling, illegal våbenhandel og narkotikakriminalitet. Vi bør også undersøge, om erfaringerne kan lette det strafferetlige samarbejde på områder, som hører under EU's politik.
Betænkningen fremlægger også et interessant forslag om at styrke UCLAFs rolle i arbejdet med at bekæmpe svig over for Fællesskabets finansielle interesser. UCLAF bør ifølge betænkningen have en samordnende og støttende rolle i forhold til de ansvarlige nationale retsinstanser. Jeg hilser denne idé velkommen. Det ville betyde en konkret styrkelse af vores muligheder for effektivt at bekæmpe sådan kriminalitet. Jeg har derfor taget initiativ til inden for UCLAF at skabe en speciel enhed, som skal arbejde med disse spørgsmål.
Vi kan ikke diskutere retligt samarbejde uden også at tage samarbejdet med udenforstående lande op. Jeg er enig i ordførerens opfattelse, at vi parallelt må arbejde for det strafferetlige samarbejde, for så vidt angår Øst- og Centraleuropa. Det er indlysende, at kampen mod organiseret kriminalitet og korruption samt dermed også det strafferetlige samarbejde bliver et vigtigt indslag i de kommende medlemskabsforhandlinger. Handlingsplanen om organiseret kriminalitet vil kunne blive et vigtigt indslag, ligesom vi naturligvis også skal kunne inkludere programmerne Grotius og Falcone. Jeg er altså enig i ordførerens opfattelse, at dette meget hurtigt skal udvides til også at omfatte lande uden for EU. Amsterdam-traktaten vil indebære, at det retlige samarbejde løftes op på et nyt niveau, hvilket er positivt.
En ting, som jeg gerne vil fremhæve, er, at hr. Bontempi foreslår, at Kommissionen tager initiativ til en interinstitutionel konference mellem Kommissionen, Europa-Parlamentet og de nationale parlamenter. Formålet skulle være at diskutere, hvordan det juridiske samarbejde i EU yderligere kan forbedres. Jeg synes, dette er en idé, som vi i fællesskab skal arbejde videre på og diskutere, hvordan den kan reliseres. Der er imidlertid også behov for en grundig gennemgang af den nye traktats konsekvenser for hele området for retlige og indre anliggender. Jeg vil derfor sætte et analysearbejde i gang, som jeg i løbet af året vil præsentere både her i Parlamentet og i Ministerrådet i form af en hvidbog. Jeg håber, denne hvidbog vil kunne tjene som et vigtigt grundlag for en gennemgribende debat om, hvordan vi kan realisere visionen om EU som et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed.

Brinkhorst
Hr. formand, jeg vil gerne protestere mod måden, hvorpå denne forhandling føres. For det første støtter jeg hr. Caccavales indlæg: Kommissæren får ordet på et tidspunkt, hvor forhandlingen endnu ikke er startet. For det andet kan man ikke føre forhandling under disse omstændigheder, med 150 medlemmer, der kommer til mødesalen, uden en seriøs forhandling om et vigtigt emne. For det tredje er Rådet ikke en gang til stede. Kan De venligst forelægge Præsidiet dette og se, om vi kan ændre tilrettelæggelsen af forhandlinger lige før en afstemningstid?

Formanden
Hr. Brinkhorst, De har helt ret. Men på dette tdispunkt kan forhandlingen dårligt fortsættes.
Forhandlingen afbrydes og vil blive genoptaget i aften efter kl. 18.00.
Hvad Kommissionens indlæg angår, vil jeg blot sige, at Kommissionen har sit eget program for sin tilstedeværelse. Vi anmoder Kommissionen om at være til stede, men kan ikke kræve det. I eftermiddag vil det være kommissær de Silguy, som jeg sagde før. Dette er sket ved mange lejligheder. Det er langt fra første gang.

Schulz
Hr. formand, jeg støtter vores kollega Brinkhorsts redegørelse fuldt ud. Det, vi diskuterer her, er ikke uvæsentligt. Jeg vil gerne på vegne af alle kolleger, der har arbejdet indgående med denne betænkning, og som har lagt stor vægt på kommissær Gradins mening, protestere mod de omstændigheder, som vi må diskutere under her. Det er nu tredje gang - efter hvad jeg har lagt mærke til - at fru Gradin taler her omkring middag, uden at nogen faktisk hører på hende, og at tre fjerdedele af dette Parlament underholder sig med andre ting. Det anser jeg for uværdigt for et parlament og som en fornærmelse mod Kommissionen.

Theato
Hr. formand, jeg vil gerne tilslutte mig denne protest. Jeg synes for det første, at det er ærgerligt, når vi splitter debatten op på denne måde. Det er faktisk sket flere gange netop på dette område. Jeg appellerer til Præsidiet og til mødetjenesten om at inddele tiden bedre, så sådan noget ikke opstår igen. Vi er dog taknemmelige over, at fru Gradin, selvom hun er under tidspres, har kunnet tale, og jeg tror, at der er nogle, der har hørt på hende, kære kollega Schulz, men det er naturligvis ikke rimeligt, når der rundt omkring er det største spektakel, mens kommissæren taler. Dette skal udelukkes i fremtiden, ikke kun for Deres skyld, fru Gradin, men generelt. Vi kan ikke fortsætte med at bære os sådan ad!
For det andet beklager jeg, at debatten er splittet op, fordi mange af vores kolleger måske oven i købet slet ikke vil være til stede i aften, når der diskuteres videre. Det er altså en virkelig uheldig situation, som vi må gøre noget ved. Det bør ikke forekomme igen!
Desuden vil jeg gerne gøre opmærksom på, hr. formand, at betænkningen allerede står til afstemning på min liste. Det går naturligvis ikke! Jeg beklager, at afstemningen så først finder sted på et uvist tidspunkt, og at den så også bliver splittet op, uden at vi overhovedet kan skabe en sammenhæng mellem betænkning, forhandling og Kommissionens mening og i sidste ende afstemningen. Jeg vil altså gerne tilslutte mig denne protest.

Formanden
Fru Theato, Kommissionen har hørt utilfredsheden hos både medlemmerne af Parlamentet og mødeformanden. Jeg håber, at et lignende problem ikke opstår igen, og jeg glæder mig over, at kollegernes indlæg viser, at de ønsker at kunne fortsætte forhandlingen.

Caccavale
Hr. formand, jeg trøster mig med det, som kollegerne har sagt, men det er ikke nok. For det første afstår jeg i protest fra at holde mit indlæg her i eftermiddag, fordi det forekommer mig i den grad nytteløst nu, ligesom jeg betragter hele forhandlingen i eftermiddag som helt nytteløs, eftersom den vil blive afviklet i afsnit, hvad der bestemt ikke er nogen god idé. Jeg anmoder Dem officielt, hr. formand, om på dette tidspunkt at udsætte hele forhandlingen og afstemningen til næste mødeperiode. Jeg vil bede Parlamentet om at udtale sig, således at forhandlingen udsættes, og vi begynder forfra på næste mødeperiode, for kun på denne måde kan vi respektere det arbejde, som hr. Bontempi og vi alle har ydet i forbindelse med denne betænkning.

Formanden
Hr. Caccavale, forhandlingen er begyndt; den vil fortsætte i dag sidst på eftermiddagen kl. 18.00, medmindre Parlamentet på det tidspunkt træffer en anden beslutning.

Falconer
Hr. formand, jeg holder meget af det lettelsens suk, der går gennem salen, når jeg rejser mig. Jeg vil gerne stille Dem et spørgsmål: Har Mødetjenesten fået skriftlig meddelelse fra personer her i salen, der har ønsket at få registreret, at de vil være til stede i mødesalen under afstemninger ved navneopråb? Grunden til mit spørgsmål er, at jeg bemærkede i gårsdagens protokol, at hr. McMillan-Scott, hr. Janssen van Raay og andre skriftligt havde oplyst Mødetjenesten om, at de ville være til stede, men ikke deltage i afstemningen.
Er dette ikke at gå imod proceduren, hensigten og formålet med Præsidiets afgørelser? Det er et seriøst spørgsmål, for hvis formålet med Præsidiets afgørelse har været at skabe en vis disciplin, er det let at omgå denne ved at udarbejde en skriftlig meddelelse og gå.
Kvæstorernes notat var klart og tydeligt: At det skal være i forbindelse med afstemningen, og afstemningen betyder den pågældende afstemning, der skal til at finde sted, og at det ikke skal være muligt på nogen måde at foregribe afstemningen. Jeg sætter min lid til, at De, hr. formand, vil følge kvæstorernes retningslinier i overensstemmelse med Præsidiets bestemmelser for at sikre, at Parlamentsmedlemmer er til stede og enten deltager eller ikke deltager i afstemningen.

Formanden
Hr. Falconer, alt det, De nævner, vil blive opklaret. På den anden side kan jeg fortælle Dem, at vi altid følger med, og at der ikke efter min opfattelse vil være tale om nogen form for afvigelse fra de afgørelser, der er truffet.

Giansily
Hr. formand, jeg ønsker blot at gå endnu længere end vores kollega Falconer. Jeg tror faktisk, at vi under afstemningen burde være lænket til vores borde, og at det ville være fornuftigt af betjentene at låse dørene omhyggeligt for at være sikre på, at ingen forlader salen!

Brinkhorst
Hr. formand, jeg vil gerne vende tilbage til hr. Schäfers, fru Theatos og hr. Caccavales bemærkninger. Vi er alle enige om, at forholdene, hvorunder forhandlingen blev ført, og hvorunder fru Gradin fremlagde sit indlæg, var fuldstændig uacceptable. Hr. Caccavale har foreslået at udsætte forhandlingen af denne betænkning til næste gang. Jeg vil gerne bede om en afstemning om dette emne, for det er den eneste måde, hvorpå vi kan genoptage forhandlingen om denne meget væsentlige betænkning.
Så er mit spørgsmål til Dem: Kan hr. Caccavales forslag om at udsætte forhandlingen af hr. Bontempis betænkning blive sat under afstemning?

Formanden
Hr. Brinkhorst, De har studeret forretningsordenen, og i artikel 131 hedder det helt enkelt: «Ved begyndelsen af forhandlingen om et bestemt punkt på dagsordenen kan en politisk gruppe eller mindst 29 medlemmer stille forslag om, at forhandlingen udsættes til et nærmere angivet tidspunkt. Der stemmes straks herom.« Det er ved beyndelsen af en forhandling om et emne. Der er et andet sted i forretningsordenen, der giver mulighed for at udsætte afstemningen om en betænkning, når den skal stemmes. Hr. Avgerinos har givet Dem et svar. Jeg vil ikke fortsætte denne debat, beklager.

Schulz
Hr. formand, det er påfaldende, at dem, der nu råber så højt »nej«, var de samme, som netop ikke hørte på fru Gradin, da de kom ind i salen. Men det er det sædvanlige i dette Parlament.
(Tilråb) Det er et held, hr. formand, at et og andet tilråb ikke kan oversættes, ellers ville det fremgå af protokollen, at der er mennesker her, der har fået en dårlig opdragelse. Jeg har bestemt den samme opfattelse som De. Hvis forslaget skal stilles, så kan det ifølge forretningsordenen stilles før afstemningen. Men jeg tror, at vi ville være kommet væsentligt længere, hvis de ledsagende omstændigheder, som hr. Brinkhorst med rette har kritiseret, overhovedet ikke var indtrådt. Bontempibetænkningen er en vigtig betænkning. Vi har hørt Kommissionens mening. Jeg tror, at det efter månedlange møder i Udvalget nu er på tide, at vi vedtager det. Det bør vi også gøre i morgen, for afstemningen er jo fastsat til i morgen. Alle kolleger, der glæder sig sådan, er jo blevet opfordret til at være her i morgen middag og at være med i afstemningen.

Formanden
Jeg tror, at Parlamentet er blevet lidt ophedet i dette spørgsmål. Jeg tror ikke, at jeg kan tilføje yderligere. Det var uheldigt, at denne afbrydelse skulle gå ud over en så vigtig betænkning som hr. Bontempis.

Rübig
Hr. formand, da en aktuel og uopsættelig debat om kriminalitet i Bruxelles ikke er mulig og listen med 100 underskrifter foreligger her, vil jeg gerne meddele, at der på mit kontor nu også foreligger en underskriftsliste, som kan underskrives af alle, af alle assistenter, medarbejdere og tolke, og at jeg vil videregive denne liste til Udvalget for Andragender i det belgiske parlament.

Formanden
Hr. Rübig, formanden er altid villig til at påhøre kollegernes indlæg til forretningsordenen, men de skal tage udgangspunkt i en artikel i forretningsordenen!

Provan
Hr. formand, vil De venligst forklare afstemningsproceduren for Bontempi-betænkningen, for vi har en afstemning i aften, og jeg er forundret over, at De sagde, at afstemningen ville finde sted i morgen. Jeg vil meget nødig skabe forvirring hos kolleger om, hvornår afstemningen finder sted.

Formanden
Hr. Provan, med glæde. Hr. Avgerinos, der var formand før mig, fremsatte en bemærkning. Som De har set i dagsordenen, er der mulighed for at afholde flere afstemninger i eftermiddag, hvis vi ikke færdiggør afstemningerne nu, hvilket jeg håber, at Parlamentet med lidt god vilje og indsats fra alle medlemmernes side vil gøre. Hvis vi ikke får gjort dem færdige, så vil afstemningerne fortsætte kl. 18.00. Men forhandlingen om betænkningen af hr. Bontempi vil ikke være færdig. Der er derfor ingen mulighed for, at vi kan stemme om den i dag til eftermiddag. Den vil under alle omstændigheder blive sat under afstemning i morgen.

Afstemning
Cresson
Hr. formand, de damer og herrer parlamentsmedlemmer, jeg skal gøre det ganske kort. Da jeg deler Deres bekymringer med hensyn til indholdet, sådan som jeg gav udtryk for under forhandlingen i går aftes, har Kommissionen besluttet formelt af godkende ændringsforslag 1, 2, 3, 4, 7, 16, 17 og første del af ændringsforslag 14, der omhandler varigheden af direktørens funktionsperiode.
Jeg håber, at ændringerne ikke vil medføre nogen yderligere frist med hensyn til instituttets tilgængelighed for middelhavslandene.

Boogerd-Quaak
Hr. formand, i går aftes var der nogle misforståelser om samarbejdet med Kommissionen på dette punkt, men det er nu opklaret, og betænkningen kan sættes under afstemning.
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)

De Vries
Hr. formand, jeg vil gerne bede Parlamentet om tilladelse til en meget enkel mundtlig ændring. Der skal ændres ét ord i ændringsforslag nr. 2. I ændringsforslaget er der nu tale om ordet Makedonien. Mine kolleger i PPEGruppen har med rette gjort mig opmærksom på, at det ikke må hedde Makedonien, men FYROM, Former Yugoslav Republic of Macedonia. Må jeg bede Parlamentet om at foretage denne rettelse?
(Forslaget til beslutning vedtoges)

Falconer
Hr. formand, jeg fremsatte en forespørgsel til den foregående formand. Kan De oplyse os om, hvorvidt De har fået skriftlig meddelelse fra Parlamentsmedlemmer om, at de ikke vil deltage i afstemningen ved navneopråb, selvom de er til stede i mødesalen? Et klart ja eller nej til spørgsmålet vil være tilstrækkeligt.

Formanden
Hr. Falconer, jeg hørte Deres spørgsmål til næstformand Avgerinos, da han var mødeformand. Min holdning er meget simpel. Der er blevet fulgt en praksis, som fru Fontaine fulgte og som hr. Martin fulgte i går efter en bemærkning af hr. McMillan-Scott. Jeg har ikke noget problem med at følge denne praksis. Hvis kollegerne mundtligt ønsker at gøre opmærksom på, at de er til stede, men ikke ønsker at stemme, har de ret til det. Jeg ville foretrække, at de indgav denne meddelelse skriftligt til de medarbejdere, der sidder rundt om mig, så vi ikke spildte tiden under afstemningerne. Vi kan se og føre kontrol med de tilstedeværende på den ene eller den anden måde og har som sædvanlig stor tillid til alle kollegernes ansvarlighed.
(Forslaget til beslutning vedtoges)

Falconer
Hr. formand, De har ikke svaret helt på mit spørgsmål, for De sagde »verbalt«. Mit spørgsmål lyder: Har nogle af medlemmerne skriftligt meddelt Mødetjenesten og derefter Dem, at de vil være til stede, men ikke deltage i afstemningerne ved navneopråb? Et klart »ja« eller »nej« vil være tilstrækkeligt.

Formanden
Undskyld, hr. Falconer, De har ret. Jeg troede, at De stillede et spørgsmål om den generelle procedure, som jeg forsøgte at klarlægge. Så vidt jeg er informeret, er svaret nej.

Müller
Hr. formand, jeg fandt en liste på min plads før afstemningen. På denne liste var alle de medlemmer, som var til stede på mødet i går, anført med navn og sædenummer. Kan De venligst forklare mig i løbet af i dag eller i morgen, hvem der har oprettet denne liste, hvad den skal bruges til, og hvorfor jeg kun har fundet den på min plads, mens alle andre kolleger i min gruppe ikke har fået nogen liste udleveret?

Formanden
Fru Müller, jeg kan ikke på stående fod give Dem nogen forklaring på det, De nævner. Jeg har allerede bedt mine medarbejdere om at afklare sagen sammen med Dem, så vi kan se, hvad der er tale om, og om vi skal gøre noget i den anledning.

Bébéar
Vores målsætning er enkel og klar: At give forbrugerbeskyttelsen en europæisk dimension ved at fjerne enhver risiko for isolation af de potentielle ofre.
I øjeblikket støder de europæiske borgere uomtvisteligt på nogle vanskeligheder på forbrugsmarkedet, og den mest komplekse vanskelighed er af juridisk karakter. For at være gyldige skal vores europæiske direktiver nemlig omsættes til national ret. Dette ender med at ligne en skov af bestemmelser, der bliver mere og mere uigennemskuelige for hvert år.
Enhver skadelidt forbruger er således ikke sikker på at få erstatning. Derfor er den betænkning, som vi nu har fået til andenbehandling, så vigtig.
Jeg vil ikke argumentere mere for en tekst, der allerede er blevet drøftet meget i udvalget og på møderne. Jeg vil blot nævne et konkret eksempel på dens følgevirkninger for europæernes dagligdag.
Som følge af en meget omfattende kampagne købte mange franskmænd fast ejendom i Spanien. Uheldigvis for dem var der tale om svindel fra udbyderens side, der i øvrigt selv kom fra et andet land i Den Europæiske Union. En fransk forbrugerorganisation kunne på intet tidspunkt lægge sag an.
Takket være de nye bestemmelser, som vi nu skal vedtage, vil et offer, der er bosiddende i et andet land, fremover kunne forsvare sine interesser via sin egen forbrugerorganisation.
Det var på tide, at man før overgangen til euroen gjorde sådanne handlinger i modstrid med forbrugernes interesser strafbare.
Jeg godkender således Verde i Aldeas betænkning, der medfører et stort fremskridt for forbrugerbeskyttelsen. Den Europæiske Union har pligt til at arbejde for mere retfærdighed og for et bedre tilgængeligt retssystem.
Indstilling ved andenbehandling af Fontaine (A4-0077/98)
Müller
Hr. formand, jeg vil ganske kort afgive to mundtlige forklaringer. Den første vedrører fru Fontaines betænkning. Volontørtjenesten vil kun kunne accepteres af de unge i Europa, hvis midlerne er betydelige. Betydelige vil i denne forbindelse sige i det mindste så mange penge, at der kan deltage unge mennesker i programmet fra alle femten medlemslande og forhåbentlig snart også fra ansøgerlandene. Med ECU 35 millioner kan højst 5.000 unge deltage. Det er for lidt. ECU 80 millioner er det mindste i betragtning af de ECU 25 millioner, der allerede er stillet til rådighed for budgetåret 1998, således at der er ECU 55 millioner tilbage til 1999. Derfor appellerer jeg til Rådet og især til den tyske minister for ungdom, fru Nolte, at hun bakker afgørende op i Rådet om det beløb, som Parlamentet har krævet. Råderummet i kategori 3 tillader denne kapitaludvidelse. Kravet kan altså ikke afslåes med henvisning til manglende midler.

Barros Moura
Når jeg støtter denne indstilling, ønsker jeg dog ved at styrke finansieringen fra ECU 35 til 80 millioner for perioden 1998-99 ikke kun at sikre nogle minimumsbetingelser for programmets gennemførelse og for samme muligheder for de deltagende.
Jeg ønsker frem for alt at identificere mig med det stærke redskab til dannelse af en europæisk bevidsthed, som den europæiske volontørtjeneste for unge kan være gennem de udviklende erfaringer, som en samfundstjeneste i en tværnational sammenhæng kan give.
Ud over den fri bevægelighed for personer og den menneskelige og kulturelle udveksling, som programmet lægger op til, er det deltagelsen sammen med unge fra andre europæiske lande i den frivillige gennemførelse af en fælles målsætning, der er programmets centrale element. Den fælles europæiske målsætning står over de deltagendes individuelle interesse og er derfor en væsentlig drivende kraft for unionsborgerskabet.

Caudron
 - (FR) Jeg vil gerne lykønske vores kollega Nicole Fontaine for hendes arbejde, for denne betænkning kan give et spark i den rigtige retning til det europæiske borgerskab, denne vigtige idé, som jeg kæmper for dagligt.
Det er derfor vigtigt at føre den Europæiske volontørtjeneste ud i livet, og jeg kan ikke godkende Rådets ønske om minimalisme med hensyn til budgettet.
Jeg vil gerne tilføje, at vores kommissærer og vores ministre altid ønsker at udrette mere med nogle midler, som dog ikke er på højde med deres ambitioner, og det på alle områder!
Jeg vil ligeledes understrege, at det er nødvendigt med overensstemmelse mellem de forskellige nationale tjenester. Det er efter min mening ganske enkelt et spørgsmål om sund fornuft.
Endelig lader det til, selvom vi i denne mødeperiode har forsøgt at finde en løsning på problemerne med den sociale dækning af de europæiske gæstearbejdere, at Rådet ikke har særlig meget lyst til at komme ind på spørgsmålet om den nødvendige koordination af de sociale ordninger. At ignorere dette forhold, det er at svække den Europæiske volontørtjeneste, og det endda før, den er blevet iværksat.
Denne skal være startskuddet til det europæiske borgerskab for de unge. Det er Europa-Parlamentets opgave at bekræfte dette ønske, som vi er fælles om at have!

Holm
Som Europa-Parlamentets yngste medlem vil jeg naturligvis give min fulde støtte til Fontaines betænkning om europæisk volontørtjenste for unge. Dette er vigtigt af mange årsager. Det gælder om at finde nye veje til en meningsfuld beskæftigelse, som indebærer, at man kan forene det nyttige med det behagelige. Det nyttige er, at vi ved, at unge har en stor interesse for at arbejde med de områder, som handlingsprogrammet drejer sig om, især miljø- og sociale spørgsmål, samtidig med at vi ved, at der er behov for at gøre meget på disse områder. Det behagelige drejer sig om fordelen for unge ved at få en chance for at besøge et andet land, opleve en anden kultur og et andet samfund i en periode, hvor man også får en chance for at lære et nyt sprog. Sprog er vigtige, da vi lever i en stadig mere globaliseret verden.
I går vedtog Europa-Parlamentet en betænkning, som drejede sig om, hvordan man skal forebygge selvmord blandt Unionens borgere. Desværre er det almindeligt, at netop unge har selvmordstanker på grund af, at de føler usikkerhed over for fremtiden. Det ville derfor være godt, hvis EU gjorde en indsats for at skaffe forudsætninger for en del unge for at orke at fortsætte med leve. I denne sammenhæng kan volontørtjenste være et lille, men vigtigt bidrag. Det løser ikke problemet, men det kan opleves som noget positivt.
Rådets indstilling, når det drejer sig om penge, er beklemmende: samtidig med at man putter milliarder i støtte til tobaksdyrkning og atomkraftforskning, er man ikke rede til at satse nogle millioner ECU på unge. Det er mildest talt pinligt.
Rådets negative indstilling til kravet om, at der bør gives flere penge, så de, der får chancen for at blive volontører, også får tilstrækkelige forkundskaber, så de kan klare et nyt sprog, er ubegribeligt. Jeg ser det som en selvfølge, da dette vil forbedre forudsætningerne både for de unge for at få noget ud af deres volontørtjeneste og for at projektet skal lykkes.
Rådet må tænke om vedrørende disse punkter. Som det yngste medlem af Europa-Parlamentet støtter jeg, ligesom hele Vgruppen, Fontaines betænkning.

Titley
Hr. formand, i betragtning af den britiske regerings store indsats for at hjælpe vores unge gennem New Deal-programmet i Storbritannien, glæder det mig at se et lignende tiltag på europæisk plan.
EU-regeringernes idé om en europæisk volontørtjeneste for unge mellem 18 og 25 år er prisværdig. Denne betænkning giver imidlertid nogle fornuftige forslag til, hvordan vi kan sikre, at sådan et program kan fungere i praksis.
Der bør f.eks. træffes foranstaltninger til sikring af opholdstilladelse for volontører, der arbejder i andre EU-lande. Disse unge volontører vil også have behov for de samme socialsikringsordninger, som de havde før.
Vi bør også overveje at fritage for beskatning af godtgørelser og ydelser til volontørerne - de skulle jo helst ikke straffes for at udvise samfundssind og initiativ til at indgå i frivilligt arbejde til fordel for Fællesskabet, men som også øger volontørernes egne muligheder for beskæftigelse.
Jeg kan tilslutte mig betænkningens forslag om, at alle europæiske volontørprogrammer kan integreres med eksisterende nationale systemer - eventuelt med en europæisk option indbygget i de forskellige landes volontørprogrammer?
Jeg håber, at Parlamentet vil give både betænkningen og vores unge den støtte, som de fortjener, hvis vi skal fremme kommende generationers initiativ og samfundssind.

Wibe
I betænkningens ændringsforslag nr. 3 foreslås, at finansieringsrammen for programmets gennemførelse i perioden 1998-1999 skal forhøjes fra Rådets forslag på ECU 35 millioner til ECU 80 millioner.
Jeg kan umuligt stemme for dette forslag, når jeg ser, hvordan medlemsstaterne samtidig gennemfører nedskæringer, der forårsager opsigelse i den offentlige sektor i de pågældende medlemsstater.
Betænkning af Boogerd-Quaak (A4-0032/98)
Ryynänen
Ændringen af forordningen om Det Europæiske Erhvervsuddannelsesinstitut er meget begrundet og nødvendig. Der er først og fremmest tale om en udvidelse af arbejdsområdet til at dække Middelhavsområdets MEDA-lande. Men evalueringen af instituttets tre første funktionsår giver os også muligheden for en mere grundig betragtning af instituttets aktiviteter. Mest vigtig i analysen er at finde retningslinjer for instituttets udvikling for endnu bedre at kunne imødekomme de kommende udfordringer.
Jeg er helt enig med ordfører Boogerd-Quaak i hendes synspunkt om, at instituttets hovedopgave er forberedelse af udvidelsen. Betydningen af undervisning og uddannelse som et middel til integration og regional udvikling er der ikke taget tilstrækkelig højde for. Partnerlandene har brug for Ehvervsuddannelsesinstituttets effektive støtte og sagkundskab ved planlægningen og gennemførelsen af uddannelser, som styrker markedsøkonomien og demokratiet.
Personalets udviklingsprogrammer for beslutningstagerne i partnerlandene og EU etableret af instituttet udgør en vigtig del af dette arbejde. Alt i alt har Erhvervsuddannelsesinstituttets rolle ved iværksættelsen af Phare- og Tacis-programmerne været betydningsfuld. Alligevel kræver de voksende udfordringer, at tyngdepunktet flyttes til udviklingsarbejdet, som animerer til reel partnerskab og deltagelse.
Landene, som ansøger om medlemskab, skal fortsat gøre fremskridt inden for den virksomhed, som den internationale bevægelighed sikrer dem: godkendelse af eksaminer, ny uddannelsesteknik og gennemskuelighed af standarder. I denne forbindelse skal samarbejdet med CEDEFOP konsolideres.
Det er naturligt, at Erhvervsuddannelsesinstituttet skal have tilstrækkelige ressourcer til at udvide og forstærke sine aktiviteter. Specielt ønsker jeg en ekstra indsats til efteruddannelsen af undervisere ved uddannelserne og til fremme af kvindernes faglige uddannelse.
Forslag til beslutning om Kosovo
Posselt
Hr. formand, jeg kunne alligevel godkende denne kompromisbeslutning, da den blev forbedret væsentligt med de liberale forslag. Jeg tror faktisk, at vi er i gang med at hykle her, for det, som kontaktgruppen og andre har foreslået af foranstaltninger, ville man have kunnet bruge i de seneste år - jeg har meget ofte bragt emnet på tale her - for at forhindre voldsudbruddet. Vi er medskyldige i, at det er kommet til et sådant voldsudbrud, fordi vi ikke har gjort noget. Det er ikke engang lykkedes at åbne et EU-kontor i Kosovo, og i dag vil man så gennemføre de politiske foranstaltninger, der ville have været nødvendige dengang. Man må sige, dér er man simpelthen igen for sent ude og for svag. Idéen om autonomi er sandsynligvis gået til grunde i de sidste dages kugleregn, og vi har kun én eneste chance tilbage, nemlig gennem international indsats fra observatører og tropper at sikre, at Kosovo bliver autonom under international observation og efter nogle år med rolige forhold selvstændigt kan afgøre sin fremtid i dialog med Beograd.

Formanden
Hr. Posselt, jeg må takke Dem, naturligvis ikke for indholdet af Deres tale, som jeg ikke har ret til at kommentere som mødeformand, men på grund af Deres regelmæssige tilstedeværelse her i mødesalen ved enhver lejlighed.

Hory
Jeg har undladt at stemme om det fælles beslutningsforslag om Kosovo.
Jeg er naturligvis enig i, at man skal fordømme al vold, og jeg vil fordømme den alt for hårde straf af demonstrationerne, når denne er blevet bevist. Jeg ønsker dog at understrege de punkter, som vores Parlament ikke har taget tilstrækkeligt hensyn til.
For det første hører problemerne i Kosovo til Jugoslaviens interne anliggender, hvilket ikke forbyder os at dømme disse eller at blande os i dem. Men jeg spørger mig selv, hvor mange af vores stater, der ville have accepteret de utallige politiske angreb, som Jugoslavien, der er et de lande, som stiftede FN, har været udsat for i syv år fra visse europæiske lande og visse fløje i vores Parlament.
Herefter skal det endnu en gang understreges, at det permanente fjendebillede, man giver af Serbien, ikke tjener en fredelig, retfærdig og varig løsning af problemerne i dette område. Vi så i Kroatien og i Bosnien, at denne manikæisme ansporede til en krig, der stadig risikerer at blusse op, så længe vi ikke tager serberne med i beslutningsfællesskabet igen.
Endelig må man sige, at Kosovo rejser nogle ganske særlige problemer på grund af sin historie og sin geografi. For det første fordi man ikke kan bede Den Serbiske Forbundsrepublik om at give afkald på sit herredømme over Kosovo, der er dens histories og dens nationale enheds vugge; og for det andet fordi genindførelsen af Kosovos selvstyre - som ingen i princippet bestrider - risikerer at munde ud i et ønske om uafhængighed, der på meget uheldig vis kunne gå ud over de internationale forbindelser mellem Jugoslavien, Albanien og Makedonien, eller endog indirekte Grækenland og Bulgarien. Det er en risiko, som ingen har ret til at løbe uden at have tænkt sig om.
Afslutningsvis vil jeg sige, at jeg tror, man bør have mere tillid til de politiske kræfter i Serbien, hvad enten det drejer sig om myndighederne i Beograd eller Den Demokratiske Liga i Kosovo, og opfordre dem til at indlede en dialog med henblik på en institutionel løsning, der respekterer de forskellige samfunds rettigheder i Serbien.
Forslag til beslutning om ASEM-processen
Gahrton
Hr. formand, de grønne er en internationalistisk bevægelse på globalt plan og mener derfor selvfølgelig, at udviklingen i Asien angår befolkningen i EU-landene, ligesom EU's udvikling angår befolkningen i Asien. Derfor er vi positivt indstillet til samarbejde inden for rammerne af ASEM, men vi vil understrege betydningen af at inkludere folkevalgte politikere, bl.a. inden for rammerne af ASEP og folkebevægelser.
Desværre har EU's relationer hidtil været præget af et betydeligt dobbeltspil. Samtidig med at højtidstalerne betoner respekt for demokrati og menneskerettigheder, domineres den praktiske virkelighed af kortsigtede kommercielle interesser. Et flagrant eksempel er Indonesien, som har kunnet købe våben i EU-lande, undertrykke Østtimor og holde sin egen befolkning uden for demokratisk medindflydelse og rimelig retssikkerhed, hvilket i den sidste tid har ramt ikke mindst den kinesiske minoritet.
Også relationerne til andre ikke-demokratiske asiatiske lande præges af dette dobbeltspil. Vi sætter også spørgsmålstegn ved retningen og formerne for støtte til Nordkoreas lidende befolkning, ikke mindst satsningen på KEDO. I stedet bør Nordkorea have støtte til at sanere kulminer og kraftværker samt have fødevarehjælp for at modvirke risikoen for akut hungersnød.
Europa-Parlamentets beslutning indeholder en hel del af vores målsætninger. Ud over en del, som jeg har nævnt oven for, er der også krav om registreringskode for våbensalg fra EU-landene og kriterier for holdbart skovbrug. Jeg har alligevel afholdt mig fra at stemme ved den endelige afstemning, da punkt 6 stadig viser, at EU's grundlæggende, ekstremt liberale frihandelsprincipper tillades at tage overhånd i forhold til andre vigtige principper for samfundsudviklingen, f.eks. demokrati, menneskerettigheder, økologisk og socialt holdbar udvikling. Så længe EU ikke skifter til en omvendt prioritering, vil EU's internationale relationer, deriblandt med Asien, desværre altid blive udsat for en berettiget mistro af befolkningerne rundt om i verden.
Forslag til beslutning om Den Internationale Straffedomstol
Posselt
Hr. formand, jeg vil først og fremmest gerne sig tak for Deres venlige ord og for den måde, som De fører forsædet på, men vil til selve emnet gerne sige, at det er meget vigtigt at oprette en sådan straffedomstol og indlede passende foranstaltninger under De Forenede Nationer. Jeg vil her bare gerne støtte, at Nürnberg har ansøgt om at blive sæde for en sådan domstol, da byen er sig sin tragiske historie helt bevidst, hvor den blev misbrugt af en af de største forbrydere i menneskehedens historie, nemlig Adolf Hitler, for her at yde et bidrag, også til det moralske forsøg på at gøre det godt igen. Jeg gratulerer Nürnberg for at have taget initiativ til at ansøge om at blive sæde for en sådan institution.

Formanden
Jeg vil gerne sige tak til Dem, hr. Posselt.
Betænkning af Cabezón Alonso (A4-0056/98)
Seillier
Hr. formand, vi stemte for betænkningen af Cabezón Alonso, men dens indfaldsvinkel med hensyn til de demografiske spørgsmål er stadig alt for forsigtig. Det står nemlig ingen steder tydeligt i betænkningen, og heller ikke i Kommissionens tekst, at ingen af vores europæiske lande længere er i stand til at forny deres generationer. Har vores gamle Europa da tabt lysten til at leve og give livet videre, til at skabe, hvad enten det drejer sig om familier eller virksomheder, og til at sætte børn i verden? Er der her tale om et definitivt fald? Skal vi indtage en fatalistisk holdning og nøjes med at administrere denne kendsgerning? Det tror jeg ikke. Der eksisterer - det har jeg selv kunnet konstatere ved talrige møder før de internationale konferencer i Cairo, Beijing og København - et sandt ønske om at få børn hos en række kvinder og par. Når det nu forholder sig sådan, hvorfor har politikerne så ikke det nødvendige mod til at tage højde for dette ønske, der i høj grad ville give liv og økonomisk liv i vores lande? Det er nemlig umuligt at forestille sig en økonomisk vækst uden en vækst i forbruget, og navnlig i forbruget hos de unge. Jeg tror, at det er på høje tid, at vores økonomiske og politiske ledere får øjnene op for nogle selvfølgeligheder, nemlig at familien og børnene, på samme måde som virksomhederne, er væsentlige for et lands økonomiske livskraft - og ikke kun den økonomiske. Lad os holde op med at have en alt for abstrakt opfattelse af den typiske, individualistiske forbruger. Lad os betragte familien som en realitet, også på det økonomiske plan. Hvorfor ikke se på forældrene - dem, der sætter børn i verden, og som opdrager dem i mange år - som et lands vigtigste økonomiske investorer? De skaber samtidig en uddannelsesvirksomhed, der er helt uerstattelig. Og guderne skal vide, at man lægger vægt på uddannelse og kvalifikationer. Børn, der er opdraget i en familie, får selvtillid og er dynamiske her i livet. Vi har derfor interesse i at få øjnene op for disse realiteter, samt i at tage højde for det vigtige arbejde, som husmoderen udfører i hjemmet, sådan som det blev foreslået i København.
Kære venner, jeg er ikke fatalist. Denne lyst til at få børn eksisterer, og det er sandt, at med hensyn til det meget alvorlige spørgsmål, som jeg rejste for lidt siden, så giver det, der skete i Paris sidste sommer under de internationale ungdomsdage, i sandhed os alle og alle de europæiske lande nogle forhåbninger, og dette gælder ikke kun for Europa, men også for resten af verden.

Formanden
Mange tak, fru Seillier. Jeg har ladet Dem overskride Deres taletid, men jeg synes, at De fortjener det. Jeg konstaterede i går, da vi var sammen på natmødet, at De er lidenskabeligt optaget af dette emne, og det glæder jeg mig over.

Angelilli
Oplysningerne om den demografiske tilbagegang og den europæiske befolknings aldring har været kendt i to år nu. I denne forbindelse repræsenterer den demografiske rapport for 1997 en vigtig lejlighed til en mere dybtgående analyse af statistikkerne for at finde frem til mere hensigtsmæssige løsninger for at imødegå de kommende sociale udviklinger.
Det bør først og fremmest prioriteres at undgå, at de ældres rettigheder, såvel hvad angår social forsorg som bistand, fører til, at unge og kvinder diskrimineres: de førstnævnte, fordi de - som det kommende aktive befolkningsmindretal - skal bære udgifterne til det ældre befolkningsflertals pleje, og de sidstnævnte, fordi de allerede i forvejen står for størstedelen af plejen af de ældre, som også ofte er syge eller på den ene eller anden måde handicappede.
Idet jeg glæder mig over den vurdering, som ordføreren udtrykker i forbindelse med den overfladiske behandling i Agenda 2000 af de sociale og demografiske aspekter af Unionens kommende udvikling, vil jeg også gerne understrege min enighed i behovet for at vedtage en fælles indvandringspolitik, og især behovet for nye forsorgsbestemmelser, hvori der tages hensyn til den nuværende og kommende demografiske situation. For Alleanza Nazionale erklærer jeg hermed, at jeg vil stemme for betænkningen af Cabezon Alonso.

Lindqvist
Befolkningsudviklingen i flere lande indgyder uro med store befolkningsomflytninger fra landområder til storbyer. I Sverige falder befolkningstallet i alle amter undtagen fire, hvilket indebærer, at risikoen for affolkning er stor i en stor del af landet.
Jeg har stemt ja til betænkningen. Men EU's regional- og strukturpolitik må udformes, så denne uheldige udvikling standses.

Sindal
De danske socialdemokrater har i dag stemt for en betænkning om den demografiske udvikling i EU. Vi mener, det er nogle meget vigtige problemer, der rejses i Kommissionens rapport. Hvis de nuværende tendenser i befolkningsudviklingen fortsætter, vil aldersgruppen over 60 år blive forøget med 50 % over de kommende 30 år. Det vil få store konsekvenser for de europæiske velfærdsstater og for sammensætningen på arbejdsmarkedet. Med andre ord vil der blive færre erhvervsaktive til at finansiere de voksende udgifter til blandt andet pensioner og sundhedssektoren.
Vi er glade for, at problemet bliver sat på dagsordenen. Vi har simpelthen behov for flere erhvervsaktive i fremtiden. Denne erkendelse kan forhåbentlig være med til at sætte skub i nogle konstruktive diskussioner om behovet for famlievenlige virksomheder, der kan holde på kvinderne, og et nyt syn på flygtninge og indvandrere som en ressource for de europæiske velfærdsstater.

Wolf
Det ville være absurd at sige, at der ikke er nogen demografisk udvikling: længere levetid, lavere børnetal, ændrede talforhold mellem kønnene - alt dette har ubestrideligt vidtrækkende samfundsmæssige konsekvenser. Alligevel påstår jeg, at en samfundspolitisk debat, der er koncentreret om den »demografiske situation«, springer de virkelige problemer over.
Disse problemer skyldes strukturen i en økonomi, som ved tvang »kobler« stadig flere mennesker fra deres udvikling, gør dem arbejdsløse eller underbeskæftigede og dermed udelukker dem socialt. Problemerne skyldes også, at denne økonomi med sin stigende tendens til social polarisering og udelukkelse oven i købet også er baseret på en »uigennemskuelig økonomi«, der fordeler byrden af det ulønnede arbejde hierarkisk efter køn - med en stivnet kvinde- og børnefjendtlighed til følge. Last but not least handler det om den fuldstændig kontrafaktiske racisme, som ligger til grund for den grasserende angst for indvandring i hurtigt udviklende og tværnationalt forbundne nationaløkonomier. Det er derfor ikke noget tilfælde, at alle disse emner faktisk altid drøftes ved diskussionen om »demografi«. Men kunne vi ikke gøre dette meget mere direkte uden den »demografiske illusion«?
Betænkning af Titley (A4-0059/98)
Cushnahan
Det er stadig ikke klart, hvor store konsekvenser Chernobyl-katastrofen vil have for det ukrainske folk og for Europa som helhed. Det er vigtigt, at vi lærer af fortidens fejltagelser og ikke oplever en gentagelse af katastrofen. Derfor støtter jeg fuldt og helt fru Hoffs betænkning om TACIS-støtte til Ukraine. Det er uacceptabelt, at kun 37, 5 % af den budgetterede TACIS-støtte er fulgt op af betalinger, og foruroligende, at kun 25, 5 % af støtten til nukleare sikkerhedsprogrammer er udbetalt.
Jeg er enig i fru Hoffs vurdering af, at der er behov for strukturændringer inden for Kommissionens DG 1A. Den overvældende arbejdsbyrde hos de implicerede afdelinger betyder, at der ikke følges ordentligt op på EU's midler. Det er helt klart medvirkende til TACIS-programmets manglende succes i Ukraine.
Kommissionen bedes huske, at: «Det er bedre at forebygge end at helbrede«. Ved at sikre, at Unionens midler bruges effektivt på rekonstruktion og nuklear sikkerhed i Ukraine, kan Europa undgå problemer i fremtiden.
Mødet udsat kl. 13.05 og genoptaget kl. 15.00

Aktuel og uopsættelig debat
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er debatten om aktuelle og uopsættelige spørgsmål af væsentlig betydning.

Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende beslutningsforslag:
B4-0319/98 af Martens, Perry, Rübig og Schwaiger for PPE-Gruppen om foranstaltninger, der for nylig er iværksat af den slovakiske regering; -B4-0328/98 af Blokland og van Dam for I-EDN-Gruppen om Slovakiet; -B4-0341/98 af Thors, Frischenschlager og Bertens for ELDR-Gruppen om situationen i Slovakiet; -B4-0342/98 af Wiersma, Bösch og Swoboda for PSE-Gruppen om situationen i Slovakiet; -B4-0362/98 af Hory for ARE-Gruppen om den politiske situation i Slovakiet; -B4-0366/98 af Marset Campos, Ojala og Carnero González for GUE/NGL-Gruppen om situationen i Slovakiet; -B4-0375/98 af Schroedter, Van Dijk og Aelvoet for V-Gruppen om den politiske situation i Slovakiet.
Rübig
Hr. formand, i begyndelsen af marts gik Michael Kovacs af som præsident. Med hans afgang blev der dog også på ny truffet politiske beslutninger i Slovakiet, der giver os anledning til bekymring. For kun få timer efter, at embedsforretningerne var overdraget foreløbigt og provisorisk til regeringslederen Meciar, lod han to højtstående embedsmænd afsætte, lod han mere end halvdelen af alle slovakiske ambassadører kalde hjem - eller bekendtgjorde det i det mindste - og lod han retssagen mod de formodede bortførere af den tidligere præsidents søn udsætte. Sådanne afgørelser er foruroligende under regulære omstændigheder. Men de bliver dramatiske, når de træffes af personer, der blot er midlertidigt ansvarlige. Slovakiet befinder sig i en forfatningsmæssig undtagelsestilstand. Alligevel og netop da må der fortsat tages hensyn til principper som retsregler og demokrati, der frem for alt skal tages alvorligt.
Vi oplever endnu en gang den situation, at nogle få personer i den slovakiske regering sætter tilstandene i landet i et betænkeligt lys og udlægger det slovakiske folks vilje, den politiske kultur, de politiske spilleregler meget ensidigt og måske forhaler tiltrædelsen af Den Europæiske Union. Det handler i sidste ende også om at udtrykke vores solidaritet med det slovakiske folk og at sige til det, at vi holder nøje øje med de aktuelle forløb i landets politiske system. Men i den forbindelse er vi også opmærksomme på den offentlige mening i landet og hos os. Vi støtter især bestræbelserne på at gennemføre folkeafstemningen om det nye præsidentskab som planlagt, en folkeafstemning, hvor pålideligheden og forfatningskonformiteten blev bekræftet ikke mindst ved hjælp af den slovakiske forfatningsdomstol. Vi ønsker udelukkende, at Slovakiet optages så hurtigt som muligt i kredsen af ansøgerlande, så snart den demokratiske situation i landet har udviklet sig tilfredsstillende. Slovakiet har altid været en del af Centraleuropa, og vi ønsker, at vores støtte også i fremtiden er stærk her, så vi kan støtte dette partnerskab.

Blokland
Hr. formand, i begrundelsen i ordføreren hr. Oostlanders betænkning, som blev vedtaget i går, tales der bl.a. om de kriterier, som Slovakiet skal opfylde for at deltage i drøftelserne om Slovakiets eventuelle tiltrædelse af Den Europæiske Union. Landet opfordres i den nævnte betænkning til at sørge for, at de politiske kriterier ikke længere vil udgøre en hindring for at kunne lade tiltrædelsesforhandlingerne begynde. Desværre må vi imidlertid konstatere, at de seneste begivenheder i Slovakiet yderligere vanskeliggør denne nye stats tiltrædelse af Den Europæiske Union.
Det første og mest fundamentale krav, som vi må stille til nye medlemsstaters tiltrædelse af Den Europæiske Union, er, at der er tale om en regering og et parlament, som overholder de demokratiske spilleregler. Disse spilleregler er bl.a. baseret på gensidig og indbyrdes respekt. Der synes imidlertid ikke at være tale om nogen forbedring af de demokratiske principper i Slovakiet. Præsident Kovacs tilbagetræden i sidste uge og parlamentets manglende evne til at nå til overensstemmelse om hans efterfølger skaber en foruroligende situation. Dertil kommer aflysningen af folkeafstemningen om tiltrædelse af NATO, som var bebudet i april, og muligheden for et direkte valg af præsidenten. Parlamentsvalget, som er planlagt i september i år, ville være en god mulighed for også at lade folket vælge en ny præsident direkte.
Hensigten med de fremsatte forslag til beslutning er at opfordre den slovakiske premierminister Meciar, men også hele det slovakiske parlament, til seriøst at begynde at gøre en indsats for at løse de politiske problemer, som i øjeblikket deler landet. Det drejer sig nemlig ikke blot om et internt politisk problem, således som det siges fra slovakisk side. Udviklingerne i Slovakiet foruroliger medlemmerne af Europa-Parlamentet, fordi de krav, som stilles til en retsstat, ikke opfyldes i øjeblikket, hvorved Slovakiet i stadig højere grad isolerer sig.
Det er et af de demokratiske principper, at oppositionens mindretal i et land behandles på en respektfuld måde. Imidlertid bliver den politiske opposition i parlamentet - og indtil for nylig også Slovakiets præsident - systematisk marginaliseret i deres arbejde. Denne polarisering påvirker også befolkningen og fører til en splittelse, til en dyb kløft mellem Meciar-tilhængere og den øvrige befolkning.
Vi ser i Slovakiet tydeligt, hvad et flertals diktatur kan føre til: dårlig kontrol med regeringens politik, ringe kvalitet af lovgivningen, favorisering af grupper, som støtter regeringen, og chikane over for visse etniske mindretal osv. Da jeg for nogen tid siden forsigtigt advarede om, at Slovakiet skulle tage kommissær Van den Broeks kommentar til den interne politiske situation alvorligt, fik jeg en kraftig irettesættelse af den slovakiske regering. Man sætter tydeligvis ikke pris på kritik. Åbenbart vil den slovakiske regering ikke høre tale om kritik og betegner alle kritikere som fjender af den slovakiske stat.
Derfor tror jeg, at det er en berettiget konklusion, at vi skal vente på politisk bedre tider, inden drøftelserne om Slovakiets tiltrædelse af Unionen fortsættes. Desuden er det imidlertid nødvendigt, at vi ikke vender os bort fra Slovakiet, men tilbyder vores hjælp og støtte ved løsningen af de nævnte problemer. Fra begge sider må der i den forbindelse forventes en samarbejdsvillig og konstruktiv holdning.

Bösch
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg tror, det er fjerde gang, siden jeg blev formand for Det Blandede Udvalg EU-Slovakiet, at vi rejser eller skal behandle en sådan aktuel og uopsættelig sag i forbindelse med udviklingen i Den Slovakiske Republik. Det er derfor ikke særligt originalt. Netop i dag, hvor man med Europa-konferencen i London tager et nyt skridt mod integrationen og overvindelsen af de sidste forhindringer i Europa, bør vi netop minde Den Slovakiske Republik om, at Parlamentet i høj grad var ansvarligt for, at Den Slovakiske Republik, det vil sige republikkens fungerende statspræsident p.t., overhovedet kan sidde med ved bordet i London. Vi gjorde det ud fra ansvarlighed, fordi vi mente, at vi måske bedre kunne forstå, hvilke objektivt svære ting en ny suveræn stat skal klare. Vi forventede dog også, at den slovakiske ledelse forstod, hvad det betyder, når Kommissionen forud for denne konference betegner Slovakiet som det eneste land, der er politisk umodent og et demokrati, som ikke er sin opgave voksent.
I dag oplever vi præcis det modsatte. Den slovakiske ledelse har åbenbart ikke sigtet mod konsensus, men derimod forsøgt - sandsynligvis op til forestående nationale valgafgørelser - at nå frem til målet med polarisering. Og jeg hører allerede reaktionerne fra den slovakiske offentlighed, fra den slovakiske regering, som vil lyde, at vi har gjort det hele i harmoni med vores forfatning. Men det handler i dag heller ikke for os om at være bedre jurister end slovakerne selv, men derimod handler det for os om at sige, at vi helt klart vil have at vide af Dem, hr. statspræsident, hr. ministerpræsident Meciar, om De nu vil føre dette land ind i Den Europæiske Union, eller om De vil forhindre Slovakiets optagelse endegyldigt i mange år frem? Det har den nuværende ledelse, der kan samle endnu mere magt på grund af de forfatningsmæssige omstændigheder i Slovakiet, det har kun én mand ansvaret for, og det er hr. Meciar. Det vil vi gerne minde ledelsen om ved denne lejlighed. EuropaParlamentet og særligt den europæiske integration generelt egner sig ikke til eventuelle indenrigspolitiske julelege, som man kan redde sig igennem med fra valgdag til valgdag.

Macartney
Hr. formand, hr. Bösch's bemærkninger var meget prisværdige. Han har været i Slovakiet og ledet en delegation under sommetider vanskelige forhold og nyder stor respekt både i Bratislava og her i Parlamentet.
Jeg vil gerne endnu en gang fremhæve en del af hans argumenter. Det slovakiske folk er en nation, der for nylig har opnået uafhængighed, de fungerer i overenstemmelse med forfatningen, og nu bliver de tilsyneladende kritiseret for at fungere i overensstemmelse med forfatningen. Man må sige til deres forsvar, at hvis de har handlet i overensstemmelse med forfatningen, har de handlet korrekt. Det er imidlertid ikke enden på historien, for vi må vurdere både forfatningens love - og holdningen.
Vi oplever nogle ret mærkelige bemærkninger, når hr. Blokland taler om »mindretalsregering«. Det gælder måske den britiske regering eller mange andre regeringer under det system, men det kan ikke gælde, når HZDS er del af en koalition, der har et flertal. Problemet er, at der ikke er 3/5 flertal i Den Slovakiske Republiks parlament for, at regeringen skal vælge en præsident, så vi må være meget forsigtige med hensyn til specifik kritik af Slovakiet.
Jeg vil gerne undertegne de positive budskaber, som Parlamentet bør sende til Slovakiet. Et budskab er: Ja, Slovakiet er en europæisk nation. Vi ønsker, at Slovakiet bliver medlem af Den Europæiske Union, vi ønsker, at de skal gøre alt, hvad der er muligt, for at blive medlem af Parlamentet og fremtidens Europæiske Union.
Samtidig må vi have en garanti for goodwill, så Vladimir Meciar retmæssigt kan udøve præsidentembedet. Det er, hvad forfatningen siger, at premierministeren skal, hvis alt andet slår fejl. Det ville være et meget positivt signal, hvis han erklærede, at han var parat til at udskrive en folkeafstemning om præsidentembedet og lade befolkningen vælge præsidenten direkte. Det kræver en forfatningsmæssig ændring, og jeg ville med glæde undertegne et sådant forslag.
For at opsummere er dette en af de situationer, hvor Parlamentet kan påvirke begivenhederne. Vi kan påvirke dem ved at vise vores fordømmelse i relevante tilfælde, men også vise, at vi ikke ønsker at afskrive dem - og derfor stillede jeg spørgsmålstegn ved Kommissionens holdning om, at Slovakiet ikke kunne komme i betragtning. Det glæder mig, at Parlamentet har en anden holdning.

Van Dijk
Hr. formand, i forhold til alt postyret omkring Tyrkiet slap Slovakiet faktisk nådigt fra det i december i Luxembourg. Landet har ganske vist mistet sin plads i fortroppen af ansøgerlande, men må gerne være med til Europakonferencen. Meciar har siden da ærligt talt gjort sit bedste for også at gøre den sidste rest af tillid til skamme. Aflysningen af folkeafstemningerne, afskedigelse af halvdelen af ambassadørerne, suspenderingen af retssagen mod de mistænkte for bortførelsen af Kovacs søn. Denne opførsel fra Meciars side kan godt betegnes som i stigende grad totalitær. Det er ærgerligt, at denne passage fra det grønne forslag til beslutning ikke er optaget i det fælles beslutningsforslag. Lad mig derfor lige gentage det endnu en gang. Slovakiet er under Meciar ved at glide ned mod, eller skal jeg sige glide tilbage til, et totalitært regime.
Hr. formand, to beslutningsforslag med kritik af Slovakiet var åbenbart for meget af det gode. Desværre er forslaget til beslutning om Gabcikovo-Nagymaros-anlæggene ikke opført på dagsordenen. Heldigvis har den ungarske befolknings massive protest mod denne dæmning haft resultat også uden Europa-Parlamentets støtte. Premierminister Horn vil ikke underskrive den med Slovakiet indgåede aftale. Det blev i denne uge bekendtgjort. Med rette, for disse anlæg ville på ny kraftigt antaste økosystemet i Donau og området deromkring. Af hele aftalen mellem Ungarn og Slovakiet fremgår det, at Slovakiet ikke er rede til at gøre, hvad Den Internationale Domstol også havde pålagt ungarerne og slovakkerne, nemlig respektere de moderne miljønormer i forbindelse med bilæggelsen af deres tvist om Donau-anlæggene. Et land som Slovakiet, som stadig ønsker at komme i betragtning - det siger det i hvert fald officielt - som medlem af Den Europæiske Union, må da efterhånden også lige kaste et seriøst blik på den europæiske miljølovgivning.

Schwaiger
Hr. formand, ministerpræsident Meciar leger med ilden. Annulleringen af folkeafstemningen, der allerede var fastsat, og den brutale omrokering af over halvdelen af hans ambassadører er et tegn på det. Hvad enten han bliver i kraft af sine formelle beføjelser eller ej, så afslører han dog dermed et problematisk forhold til kulturen i retsstaten og til demokratiet i det hele taget. Vi kræver, at valgene fra nu af forberedes korrekt, at de gennemføres retfærdigt, og at medierne har al den frihed, som de kan tillade sig at kræve i en så vigtig situation. Ellers må vi tilslutte os de andre grupper og kræve en fuldstændig udsættelse af hjælpen fra Den Europæiske Union til Slovakiet.

Pasty
Hr. formand, kære kolleger, Den Slovakiske Republiks ansøgning om optagelse i Den Europæiske Union tillader os hver gang, det er nødvendigt, at minde vores slovakiske venner om de politiske og økonomiske kriterier, der blev fastlagt på topmødet i København som optagelsesbetingelser for alle de øst- og centraleuropæiske lande. Men jeg mener ikke, at dette giver os lov til at blande os i Slovakiets interne politiske debat. Det forekommer mig, at vi i dag ved at foranledige denne forhandling om den politiske situation i Slovakiet er gået over stregen med hensyn til at blande sig i de interne anliggender i en uafhængig og selvstændig stat.
Hvad bebrejder man den slovakiske regering og det slovakiske parlament? Man bebrejder det slovakiske parlament, at det ikke har været i stand til at få samlet et flertal, der gjorde det muligt at udnævne en ny præsident for Republikken, hvilket ifølge dette lands forfatning medfører, at regeringen må udføre en del af statsoverhovedets opgaver. Behøver jeg at minde om, at det i mit land Frankrig var nødvendigt med tretten valgrunder i 1954 for at kunne udpege den sidste præsident for den fjerde Republik - nemlig præsident Coty - og at når Frankrig herefter, på general De Gaulles initiativ, vedtog en ny forfatning, så gjorde de det af sig selv og uden nogen udefrakommende indblanding?
At magten er koncentreret mellem hænderne på én enkelt person er naturligvis en potentielt farlig situation, men det tilkommer de slovakiske borgere, og kun dem, at finde en løsning, der gør det muligt for dem at komme ud af denne politiske og forfatningsmæssige krise. At bede dem om - sådan som det foreslås i stykket om kompromisbeslutningen - at afholde en folkeafstemning for at vælge præsidenten for Republikken er faktisk en indblanding fra Parlamentets side i Slovakiets interne anliggender.
Man bebrejder ligeledes den slovakiske regeringschef, at han har foretaget en vigtig diplomatisk udnævnelse, men man glemmer at fortælle, at udpegelsen af ambassadører er en opgave, der normalt varetages af enhver regering, og at det vanskelige samarbejde mellem premierminister Meciar og præsident Kovac havde blokeret for alle udnævnelser af ambassadører i to år, på nær nogle få undtagelser, såsom ambassadøren i Paris.
Man bebrejder også regeringschefen, at han har benyttet sig af sine nye beføjelser med hensyn til benådning til fordel for de statstjenester, der er mistænkt for at have deltaget i den bizarre bortførelse af den tidligere præsident Kovacs søn. Man glemmer dog at fortælle, at inden Kovac gik af, havde han selv benådet den selvsamme søn, der var involveret i en kriminalsag i Tyskland, med den eneste begrundelse, at han skulle have mulighed for at hente sit pas og at melde sig til politiet i det pågældende land, hvilket han også gjorde, men han blev med det samme løsladt på prøve.
Det forekommer mig under disse omstændigheder, at fremlæggelsen af de forhold, der ligger til grund for EuropaParlamentets beslutningsforslag, kun er partielle, eller endog partiske. Jeg frygter i øvrigt, at denne utidige indblanding fra Europa-Parlamentets side i det slovakiske liv bidrager til at skærpe konflikten mellem regeringen og oppositionen i stedet for at bløde på denne, sådan som det ville være ønskeligt.
Under disse omstændigheder vil UPE-Gruppen hverken støtte de kompromisbeslutninger eller de beslutningsforslag, der er indgivet af de forskellige grupper. UPE-Gruppen holder sig for sit vedkommende til de henstillinger, der blev enstemmigt vedtaget af medlemmerne i det blandede parlamentariske udvalg på deres sidste møde. Vi ønsker brændende, at disse henstillinger vil blive fulgt, så Den Slovakiske Republik så hurtigt som muligt kan komme med i Den Europæiske Union, sådan som dens folk ønsker det, og sådan som alle lederne ønsker det, hvad enten de tilhører regeringen eller oppositionen.

Thors
Hr. formand, jeg må sige, at denne diskussion endnu en gang viser, at vi har et stort ansvar over for situationen i Slovakiet. Jeg vil gerne minde om forhandlingen i december, hvor et flertal i Parlamentet stemte imod et forslag om beskatning af aviser. Vi ved, at spørgsmålet om beskatning af aviser ikke er løst. Vi har hørt så ofte, at nu ville der ske noget, men der er intet sket. Det samme gælder henstillingen fra Det Blandede Parlamentariske Udvalg EU-Slovakiet.
Det spørgsmål, jeg gerne vil stille, og det budskab, jeg gerne vil overbringe den slovakiske befolkning, er, at de må forstå, at Unionen er en politisk union, hvor man skal respektere bestemte regler: Regler for lovgivning, domstolenes uafhængighed og regler for frie og retfærdige valg. Slovakiets skæbne og medlemskab af Den Europæiske Union afhænger af de beslutninger, befolkningen træffer. Vores ansvar er at sørge for, at afholdelsen af valg foregår under frie og retfærdige forhold, og vores største bekymring er, at Meciar nu prøver på at manipulere adgangen til medierne på alle mulige måder for at beholde magten.
Det er ikke kun et spørgsmål om én person. Vi ved også, at mange mennesker i Det Slovakiske Nationalistparti har samme opfattelse som Me&#x010D;iar. Vi ved, at medlemmer af regeringspartierne har udtrykt antisemitiske holdninger, og det kan vi ikke acceptere. Jeg kan heller ikke acceptere denne situation, når Den Europæiske Union har opfordret kraftigt til etablering af lovgivning om mindretallets rettigheder, og der intet er sket. I denne forbindelse, hr. kommissær, har Kommissionens standpunkt været mere ærligt under hele processen end Parlamentets, som går ind for vage løfter og ikke bringer klare budskaber om, at vi støtter Slovakiets medlemskab i Den Europæiske Union på rimelige vilkår.

Perry
Hr. formand, som næstformand for Det Blandede Parlamentariske Udvalg EU-Slovakiet betragter jeg mig selv som en ven af Slovakiet og den slovakiske befolkning. Med hensyn til drøftelserne inden for Det Blandede Parlamentariske Udvalg, hvortil hr. Bösch henviste, havde jeg håbet, at vi på tværs af vores politiske forskelle kunne lempe lidt på EU's krav til Slovakiet. Det glæder mig i dag at kunne gentage, at jeg stadig ser frem til Slovakiets medlemskab af EU så hurtigt som muligt.
Den slovakiske regering må vise, at den går ind for pluralistisk demokrati. Ved ikke at vælge en præsident efter hr. Ková&#x010D; signalerer den slovakiske regering, at den er fast besluttet på at ignorere vores oprigtige bekymring. Befolkningen i Slovakiet har ret til at vælge deres egen regering. Der skal være valg i efteråret, og jeg tror, at den kritiske faktor er hastværket forbundet med de parlamentariske valg. Disse valg skal være frie og retfærdige. Hvis der er tvivl, må vi gøre klart, at Slovakiet endnu ikke er blandt de demokratiske nationer. De personer, som jeg kender i Slovakiet - også i hr. Me&#x010D;iars parti - fortjener ikke denne dom. Hr. Me&#x010D;iar må vise, at også han tager vores holdning til efterretning.

de Silguy
Hr. formand, de damer og herrer parlamentsmedlemmer, Kommissionen deler de bekymringer, der er blevet givet udtryk for i dette Parlament, navnlig via de talere, der har taget ordet, med hensyn til udviklingen i den politiske situation i Slovakiet.
Premierministeren hr. Meciar, der midlertidigt udøver præsidentens hverv, har besluttet at standse de procedurer, der blev indledt som følge af de problemer, der opstod under forberedelsen og afholdelsen af folkeafstemningen den 23. og 24. maj sidste år. Som visse af Dem mindede om, benådede han ligeledes bortførerne af præsident Kovacs søn. Disse beslutninger er bekymrende.
Formandskabet for Den Europæiske Union sendte i øvrigt så sent som for 48 timer siden, nemlig den 10. marts, en erklæring til de slovakiske myndigheder for at insistere på nødvendigheden af at respektere de regler, der er væsentlige for at en retsstat kan fungere, og det gjorde formandskabet naturligvis uden at blande sig i de interne anliggender.
Disse beslutninger skal føjes til den vedvarende krænkelse af Forfatningsdomstolens afgørelse om at genintegrere hr. Gaulieder som parlamentsmedlem; en krænkelse, der blev fordømt af Deres Parlament under en tidligere debat om aktuelle og uopsættelige spørgsmål. Disse beslutninger vidner om, at Slovakiet ikke overholder kriterierne fra København, der blev opstillet som forudsætning for at blive optaget i Den Europæiske Union.
Kommissionen støtter det slovakiske folks ønske om at gøre fremskridt for at blive integreret i Fællesskabet, men Kommissionen vil stadig være særligt på vagt med hensyn til den nødvendige overholdelse af de grundlæggende rettigheder.

Formanden
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 17.30.

Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende beslutningsforslag:
B4-0320/98 af Goerens og Bertens for ELDR-Gruppen om Cambodja; -B4-0333/98 af Habsburg-Lothringen, Rinsche og Oomen-Ruijten for PPE-Gruppen om Cambodja; -B4-0343/98 af Swoboda, Titley, Harrison og Pollack for PSE-Gruppen om situationen i Cambodja; -B4-0351/98 af Pasty og Azzolini for UPE-Gruppen om situationen i Cambodja; -B4-0364/98 af Hory for ARE-Gruppen om situationen i Cambodja; -B4-0367/98 af Pettinari og Sierra González for GUE/NGL-Gruppen om situationen i Cambodja; -B4-0376/98 af Telkämper og McKenna for V-Gruppen om Cambodja.
Fassa
Hr. formand, Kommissionen har meddelt, at den vil bevilge ECU 9, 5 millioner til at fremme afviklingen af valget i Cambodja. Vi skal ikke undlade at gøre opmærksom på, at der er tale om skatteborgernes penge, og at vi derfor som repræsentanter for skatteborgerne har ikke alene ret til, men også pligt til at sørge for, at disse penge anvendes på bedst mulig vis.
Disse midler bør derfor anvendes under streng respekt for de talrige betingelser, der er nævnt i det fælles beslutningsforslags punkt 3. I modsat fald vil det være meningsløst at anvende midler til sådanne formål som f.eks. uddannelse af lokale journalister og virkelig uafhængige observatører, som i betragtning af den nuværende situation i Cambodja næppe vil kunne lade sig gøre.

Habsburg-Lothringen
Hr. formand, den 11. februar i år sagde vicepræsidenten for det cambodjanske parlament, hr. Son Soubert, under en privat samtale, at han anså den nuværende premierministers magtovertagelse sidste år for et kup. Resultatet var straks givet: Han blev sagsøgt herfor, hans immunitet blev ophævet, sagen kører, og han er på vej i fængsel. I dag har vi måttet erfare, at den cambodjanske regering under ledelse af Hun Sen har besluttet at udelukke nogle af de mindre partier endnu mere fra valget.
Det er den situation, vi har i Cambodja for øjeblikket, hvilket gud bedre det er en meget, meget trist tradition i dette land. Hvis vi imidlertid løber den risiko i dag at sige, at Kommissionen og dermed Den Europæiske Union er villig til at give et beløb på ECU 10, 5 millioner i støtte til valgkampen i Cambodja, så er det meget betænkeligt, på den ene side fordi vi naturligvis i praksis ikke længere overholder solidariteten med mange andre stater, der siger, at vi ikke må give sådan et diktatorisk system nogen penge - de fleste andre stater giver netop ingen penge - og for det andet fordi vi dermed kommer meget på glatis, da det jo kunne have en afsmittende virkning på andre stater, men især fordi det fra Kommissionens side forlød, at pengene i hvert tilfælde udbetales, også selvom visse partier - blandt dem den demokratisk valgte prins Ranariddhs parti - ikke kan deltage i valget. Vi ville her kunne give et meget dårligt eksempel og bør være forsigtige. Vi bør forsøge at opfordre Kommissionen til at overveje udbetalingen af pengene endnu en gang eller i løbet af de næste en til to måneder udarbejde en rapport om Cambodja for at se, om det virkelig giver mening at investere.

Harrison
Hr. formand, det er nu to år siden, at Parlamentets delegation besøgte Phnom Penh under en af de sjældne perioder med politisk stabilitet i Cambodja. Der har siden været en stigning i militær magtanvendelse og politisk vold, herunder ca. 65.000 civilpersoners flugt til sikkerhed i Thailand. Nu åbner Japan op for nye muligheder med en fredsplan undertegnet i Manila. Vi må håbe, at dette initiativ lykkes, især fordi EU vil stille ECU 9, 5 millioner til rådighed til valgforberedelserne i Cambodja senere på året. Vi må være sikre på, at vi ikke tages ved næsen af den nye premierminister Hun Sen, hvis tilhængere har båret en stor del af skylden for den seneste vold og politiske ustabilitet. I denne forbindelse er det magtpåliggende, at EU støtter valgprocessen: Der skal etableres frie og demokratiske valg, hvor oppositionspolitikere kan vende tilbage og deltage med lige adgang til medierne for alle partier, der ønsker at deltage. Det berygtede mediedekret, der definerer enhver kritik af regeringen som forræderi, skal ophæves, og de fortrængte flygtninge skal frit kunne vende tilbage til Cambodja fra Thailand, og prins Norodom Ranariddh skal kunne vende hjem i henhold til Manila-fredsplanen.
Hvis disse betingelser ikke opfyldes, skal vi være parate til at anmode om endnu en udsættelse af valget. Det er vigtigere at sikre, at disse valg er reelle end at afholde udemokratiske valg, der ratificerer Hun Sen-kuppet. Freden er længe om at indfinde sig i Cambodja. Vi kan kun håbe, at Manila-fredsplanen kan føres ud i livet.

Van Bladel
Hr. formand, lige inden forhandlingerne med henblik på en samarbejdsaftale med Cambodja for to år siden udtrykte jeg her håb om, at vores støtte kunne være en slags konfliktforebyggelse i dette land. Men, hr. formand, De ved det, ingen internationale bestræbelser har hjulpet. Situationen eskalerer med summariske henrettelser og flygtninge.
Udøvelse af indflydelse udefra på et land, som stadig kæmper for at komme over et folkemord og lider under de indbyrdes styrkeprøver mellem medlemmer af den kongelige familie og folk, der har en anden politisk orientering, virker åbenbart ikke. Derfor er det ikke særlig fornuftigt under de nuværende omstændigheder at afsætte ECU 9, 5 millioner til valget. Det forekommer mig på forhånd spildte penge. Det er bedre, at lederne fra ASEAN sammen med EU afgiver et signal på det kommende topmøde i London. Det hindrer for øvrigt ikke, at menneskerettighedsorganisationerne og flygtningene fortsat i allerhøjeste grad fortjener vores støtte.

Hory
Hr. formand, hvis Cambodjas nyere historie ikke havde været så forfærdeligt tragisk, ville man være fristet til at sige, at Cambodjas politiske liv virkelig er helt ude på overdrevet. En tidligere diktator, der forsvinder og dukker op igen; en landflygtig monark, der nægter at benåde sin søn; en nabo, der for kort tid siden gav udtryk for at være offer for imperialismen, og som i dag opretter et protektorat over Cambodja; en premierminister, der fordriver den anden premierminister med trolddom, giver pressen mundkurv på, fængsler sine modstandere og alligevel foregiver at ville afholde et demokratisk valg. Hvis man ser bort fra det, der kan synes anekdoteagtigt, så har vi stadig minderne om De Røde Khmerers overgreb, der hvert eneste øjeblik skal minde os om, at Cambodja igen kan blive udsat for de værste grusomheder.
Efter vores gruppes mening bør Den Europæiske Union i dag kræve modstandernes tilbagevenden eller ubetingede løsladelse, afholdelsen af gennemsigtige valg, der er tilgængelige for alle, og en nøje overholdelse af de aftaler, der blev indgået i Paris i 1991. Vi vil navnlig sige til Kommissionen, at uden en utvetydig aftale om disse tre punkter, vil enhver støtte til afholdelsen af et valg kun være en støtte til Hun Sens diktatur.

Pettinari
Hr. formand, som det er blevet sagt, er Cambodja inde i et særdeles vanskeligt udviklingstrin i dets historie. Efter voldshandlingerne i de foregående måneder, som har ført til, at prins Ranariddh er blevet erstattet i regeringen i Phnom Penh, er landet i øjeblikket optaget af en valgproces, som det internationale samfund imødeser med store forhåbninger.
Valget den 26. juli bør være den virkelige prøve for Hu Sens reelle politiske vilje til at give plads til demokratiet i sit land. Derfor vil jeg gerne udtrykke min bekymring for det politiske klima, hvori man forbereder dette valg. Der forekommer intimideringer og krænkelserne af menneskerettighederne, der langt fra er den bedste forudsætning for afviklingen af et retfærdigt og frit valg, og eventuelle udsættelser kan kun forværre situationen.
Kommissionen har gjort et godt stykke arbejde i Cambodja, og støtteplanen til valget er også positiv. Men dette er næppe nok. Nu må Kommissionen forsøge at bidrage til, at valget fra et teknisk og politisk synspunkt virkelig bliver gennemskueligt og demokratisk, og at det garanterer en ligeværdig adgang for alle de cambodjanske politiske kræfter til de nationale massemedier og propagandamuligheder.
Vi bør minde myndighederne i Phnom Penh om, at Cambodjas fulde genindsættelse i det internationale samfund samt godkendelsen af samarbejdsaftalen mellem Den Europæiske Union og Cambodja, som jeg er ordfører for, der netop er blevet, og helt med rette, udsat i afventning af den videre udvikling af situationen, fuldt ud afhænger af valghandlingerne den 26. juli.
Endvidere mener jeg, at den japanske fredsplan for Cambodja - den, der vedtoges i Manila - bør støttes, især hvad angår våbenstilstanden, som kan forlænge freden lidt i landet og dermed fremme afviklingen af valget. Det er derfor mit håb, at Kommissionen fortsat vil kunne arbejde i denne retning, og med hensyn til midlerne, som i den grad bekymrer kollegerne i denne forhandling, er det min opfattelse, at de er godt givet ud, hvis det lykkes at afholde et demokratisk valg.

Telkämper
Hr. formand, den 26. juli 1998 bør der afholdes valg i Cambodja, måske skal det også afholdes. Kommissionen har stillet ECU 9, 5 millioner til rådighed i støtte. Cambodja underskrev fredsaftalen i 1991. Jeg tror, at vi alle har håbet på, at dette valg vil blive et demokratisk valg. I de seneste måneder har vi ofte diskuteret Cambodja, fordømt den stigende vold dér, fordømt, at den anden ministerpræsident, Hun Sen, har overtaget magten. Jeg tror, at han fører landet ind i et nyt diktatur, sådan som det ser ud i øjeblikket.
For så vidt må vi spørge Kommissionen, hvordan den fremover vil forholde sig til valgstøtten, til disse ECU 9, 5 millioner, der vel er skattepenge. Vi som budgetmyndighed havde håbet på, at disse penge - hvilket Kommissionen også havde håbet - netop skulle stilles til rådighed til retfærdige og frie valg. Vil disse penge fortsat blive udbetalt, hr. kommissær? Jeg mener, vi bør stille politiske betingelser, betinge, at de politiske ledere af alle partier kan vende tilbage, at de får tilladelse til at vende tilbage, at der skal afholdes frie valg, at der skal være offentlig forsamlingsfrihed, at der skal være et uafhængigt retsvæsen, og at der på ASEM-topmødet skal finde en debat sted blandt ASEAN-landene, blandt ASEM-medlemmerne med regeringerne i Den Europæiske Union om Cambodjas fremtid og dette valg eller den demokratiske udvikling.

Bertens
Hr. formand, jeg vil ikke gentage, hvad mine kolleger har sagt. Det får De heller ikke meget ud af, men jeg er alvorligt bekymret over, at Den Europæiske Union har afsat ECU 9, 5 millioner til valg, hvorom man endnu ikke ved, om den politiske vilje overhovedet findes hos myndighederne til at afholde valg, således som vi ønsker disse. Hvad skal de ECU 9, 5 millioner bruges til? Til at uddanne mennesker, til at indføre apparatur, hvormed valget skulle kunne forløbe ordentligt. Jeg tror, at det kommer en postgang for sent. Under den gigantiske operation for fire år siden, hvor jeg var observatør sammen med forhenværende kommissær og medlem af Parlamentet, Cheysson, opfordrede navnlig Cheysson indtrængende til, at vi i Europa fortsat skal overvåge situationen og ikke tro, at når valget er afholdt, går det derefter alt sammen automatisk godt. Jeg tror, at vi har svigtet her. Og vi svigter i hvert fald, hvis vi et par måneder inden valget, som vi stiller betingelser til, tror, at dette kan afholdes, fordi vi giver penge. Normalt er jeg optimistisk af natur og af indstilling, men jeg tror, at det er et meget vanskeligt job, og jeg giver hr. Telkämper fuldstændig ret i, at vi må sørge for, at der i kredsen af nabolande tales om, hvad vi vil gøre med dette land.

de Silguy
Hr. formand, de damer og herrer parlamentsmedlemmer, Den Europæiske Union fordømmer skarpt fordrivelsen af premierministeren prins Ranariddh samt den vold, der fandt sted i juli 1997.
Kommissionen har taget konsekvenserne heraf ved at beslutte, som jeg minder Dem om, at indstille alle sine støtteprogrammer, naturligvis med undtagelse af de aktioner, der direkte kommer befolkningen til gode.
Men for at gøre den politiske situation stabil er det nødvendigt med nogle frie, gennemsigtige og demokratiske valg, sådan som hr. Pettinari sagde. Derfor har Kommissionen og medlemsstaterne planlagt en ekstraordinær støtteaktion i den forbindelse, der beløber sig til ECU 9, 5 millioner. Disse midler skal gøre det muligt for de cambodjanske myndigheder at gennemføre det valg, der skal afholdes den 26. juli i år.
Hvis valgbetingelserne ikke overholder principperne om frihed og retfærdighed, vil Europa-Kommissionen i samråd med medlemsstaterne kunne indstille denne støtte. De klausuler, som jeg lige har nævnt, er en udtrykkelig del af finansieringsaftalen for valgene, sådan som denne aftale blev underskrevet og ratificeret af de cambodjanske myndigheder i januar i år ved den officielle underskrivning i Phnom Penh.
I øvrigt gør jeg Dem opmærksom på, hr. Telkämper, at Den Europæiske Union allerede samarbejder med den gruppe lande, der er Cambodjas venner, samt med ASEAN-trojkaen og FN med henblik på at indføre en ordning, der skal overvåge dette valgs pluralistiske karakter.
Endelig vil vi være særligt opmærksomme på prins Ranariddhs anden retssag, der skal indledes den 17. marts i år, så vi kan bedømme udviklingen i den politiske situation og om nødvendigt ændre de retningslinjer, vi har fastlagt for afholdelsen af valget til den lovgivende forsamling.
Under alle omstændigheder kan jeg forsikre Dem om Kommissionens velvilje og ønske om at være yderst på vagt med hensyn til overholdelsen af de betingelser, der er knyttet til udbetalingen af støtten.

Formanden
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 17.30.

Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende beslutningsforslag:
Colombia -B4-0325/98 af Lenz og Oomen-Ruijten for PPE-Gruppen om drabet på Jesús María Valle Jaramillo i Colombia; -B4-0335/98 af Bertens for ELDR-Gruppen om Colombia; -B4-0350/98 af Howitt for PSE-Gruppen om menneskerettigheder i Colombia; -B4-0354/98 af Kreissl-Dörfler, Aelvoet, McKenna, Telkämper og Müller for V-Gruppen om Colombia; -B4-0368/98 af Puerta, Sornosa Martínez, Manisco, Novo, Vinci, Ainardi, Alavanos, Ephremidis og Svensson for GUE/NGL-Gruppen om menneskerettigheder i Colombia;
Nicaragua -B4-0349/98 af Cabezón Alonso, Newens og Sauquillo Pérez del Arco for PSE-Gruppen om Nicaraguas udlandsgæld; -B4-0369/98 af González Álvarez, Novo, Vinci, Sjöstedt, Seppänen og Mohamed Alí for GUE/NGL-Gruppen om Nicaragua; -B4-0374/98 af Kreissl-Dörfler og Telkämper for V-Gruppen om Nicaraguas udlandsgæld; 
Nordkorea -B4-0332/98 af Tindemans for PPE-Gruppen om fødevarekrisen i Nordkorea; -B4-0337/98 af Cars for ELDR-Gruppen om situationen i Nordkorea; -B4-0346/98 af Ford for PSE-Gruppen om fødevarekrisen i Nordkorea; -B4-0356/98 af Holm, Müller og Bloch von Blottnitz for V-Gruppen om hungersnøden i Nordkorea; -B4-0363/98 af Dupuis for ARE-Gruppen om hungersnøden i Nordkorea; 
Congo -B4-0321/98 af André-Léonard, Bertens og Fassa for ELDR-Gruppen om situationen i Congo; -B4-0359/98 af Aelvoet og Telkämper for V-Gruppen om situationen i Congo; 
Jamaica -B4-0340/98 af Cars og Bertens for ELDR-Gruppen om Jamaicas udtræden af ICCPR; 
Syrien -B4-0324/98 af Moorhouse for PPE-Gruppen om libanesiske fanger i Syrien.
Colombia
Lenz
Hr. formand, kære kolleger, igen står Colombia på dagsordenen, og det gør endnu en gang Parlamentet meget ondt med dets gode forbindelser til Latinamerika og til Latinamerikas - og også Colombias - politikere. Lad mig komme med to korte bemærkninger til dette tragiske mord på en menneskeretsforkæmper, og denne gang oven i købet på hans eget kontor. Dette er virkelig en af de mest dramatiske krænkelser af menneskerettigheder.
For ganske kort tid siden blev parlamentet i Colombia - senat og parlament - valgt på ny. Jeg kender ikke alle enkeltresultaterne, men jeg tror ikke, at det vil give store forandringer. Vi vil fra Parlamentets side gerne sige tydeligt til de nyvalgte politikere, at vi fortsat vil følge med i, hvordan de vil støtte et uafhængigt retsvæsen i deres land, der kan forfølge disse forbrydelser, for det afhænger ikke kun af regeringen, men også af et parlament. De skal vide, at vi meget nøje observerer det!
Jeg læste i går i en artikel fra et seriøst tysk dagblad, at emnet Colombia også står på dagsordenen i Menneskerettighedskommissionen i Genève. Mandatet for den derværende observatørmission under De Forenede Nationer, som EU støtter, skal forlænges og antallet af personer fordobles. Også dette er en positiv præstation fra vores side, men den forstærker desværre de negative resultater.
Man kan blot sige, at regeringen igen og igen skal opfordres til at skride ind over for disse mord, for uanset hvem der begår dem, så skal de vide, at vold avler vold, og det i et land, hvor vold desværre står på dagsordenen.
Forsvarerne af menneskerettighederne skal have mere beskyttelse, hvis det på et eller andet tidspunkt virkelig skal lykkes at give menneskerettighederne i Colombia den rang, som de fortjener.

Bertens
Hr. formand, det er mig bekendt, at regeringer som den i Colombia med stor interesse følger den slags debatter, med større interesse end i mit eget land. For så vidt angår Colombia, har vi det store problem med, hvem der nu egentlig gør hvad? Vi har en situation i et land, som egentlig regeres af narkomafiaen, som militært kontrolleres af paramilitære styrker, og som styres, hvordan det end går, af regeringen. Mordet på formanden for den stående menneskerettighedskomité, Valle Jaramillo, som jeg for øvrigt kender personligt, er naturligvis frygteligt. Det går for vidt for mig at sige: Regeringen er skyldig. Regeringen er i virkeligheden skyldig i alt, hvad den ikke har kunnet kontrollere, hvad den skulle have forhindret. Men lad os i hvert fald her fra Parlamentet sige til colombianerne, den colombianske regering og frem for alt vores kolleger i parlamentet, således som fru Lenz sagde, vi gør her opmærksom på det, vi forsøger at hjælpe jer og lad os hjælpe jer.

Howitt
Hr. formand, den 27. februar brød tre personer, der hævdede at være medlemmer af Brigaden, ind i menneskerettighedsadvokaten Jesús María Valle Jaramillos Medellín-kontor. Gerningsmændene bandt ham og hans kone til en stol, og da hun bad for deres liv, sagde Brigade-medlemmet til hende: «Hans tid er kommet«. Dr. Jaramillo blev derefter skudt i hovedet og dræbt.
Lokale menneskerettighedsgrupper tror, at Dr. Jaramillo døde, fordi han havde bevis for, at militæret og toppolitikere sponsorerer dødspatruljer i Colombia, en tro, der underbygges af beviser fra Colombias egen Fiscalía eller statsadvokaturet, og at der var tale om en udenretlig ordre fra disse personer for at lukke munden på ham.
Vi hilser den colombianske regerings fordømmelse velkommen. Men vi beder regeringen notere sig, at guvernøren af Antioquia fordømte Dr. Jaramillo for hans kritik af militæret, at ingen lokale politikere offentligt har beklaget hans død, at menneskerettighedsgrupperne registrerede 796 tilfælde af udenretlige henrettelser på kun 9 måneder sidste år, og at militære domstole trods det velkomne lovforslag om en reform af militære regler og etableringen af Bloque de Bósqueda til bekæmpelse af paramilitære grupper fortsat frifinder medlemmer af sikkerhedsstyrkerne, der er impliceret i overtrædelser af menneskerettighederne.
Ud over vores fordømmelse af overtrædelse af menneskerettigheder og vold er der to områder, hvor vi i Europa må handle. Først og fremmest må vi presse på for at støtte arbejdet i FN's højkommisariat for menneskerettigheder i Bogotá, vurdere deres rapporter, øge støtten og anmode om udpegelse af en særrapportør til at arbejde med kontoret i Colombia. Derudover udtalte kommissær Marín som svar på mit parlamentariske spørgsmål sidste år, at menneskerettighedsgrupper ikke kunne bidrage til at stoppe volden i Colombia, og jeg håber, at han og hans kolleger har reflekteret over dette spørgsmål.
Kun ved streng, fri og uafhængig overvågning af alle sider i Colombia, hvortil menneskerettighedsgrupper yder et modigt og enestående bidrag, kan vi udfordre denne straffrihed og skabe et klima med respekt for fred og menneskerettigheder. Den Europæiske Union må og skal yde mere økonomisk støtte til dette arbejde, og gennem dette vil vi vise vores respekt for Dr. Jaramillos arbejde og sikre, at hans død ikke har været forgæves.

McKenna
Hr. formand, som den sidste taler sagde, er det brutale mord på denne menneskerettighedsaktivist uacceptabelt, og det er rystende, at regeringen synes at være fuldstændig uvillig til at gøre noget for at beskytte borgerne. De paramilitære grupper skal opløses, overtrædelserne skal undersøges, og de skyldige skal holdes ansvarlige.
Der bliver i gennemsnit dræbt 10 personer om dagen i Colombia på grund af socio-politisk vold. Regeringens strategi, som går ud på, at der ikke kan tages hensyn til menneskerettigheder, så længe der er væbnet konflikt, er fuldstændig uacceptabel. De to processer kan ikke forbindes - det er uacceptabelt. De paramilitære styrker er opstået på grund af hemmelige militære strategier, og det skal man være opmærksom på.
Parlamentet må også insistere på, at Rådet og Kommissionen skal gøre mere end blot at rette henstillinger: De skal gøre klart, at den colombianske regering bringer forholdet mellem EU og Colombia i fare. I samarbejdsaftalerne findes der en bestemmelse om overtrædelse af menneskerettigheder, og vi bør overveje sanktioner. Det er vigtigt. De EU-medlemsstater, der vil være til stede ved Menneskerettighedskommissionen i Genève i denne måned, skal vise en klar holdning for at underminere fordelene for dem, der medvirker til at underminere de personer, der arbejder for beskyttelse af menneskerettigheder, fagforeningsgrupper og miljøaktivister. Vi må gøre mere end bare at vedtage beslutninger. Spørgsmålet dukker op igen og igen, og det er på tide, at vi tager affære.

González Álvarez
Hr. formand, vi modtager andragender fra ikke-statslige organisationer, der arbejder i Colombia, og som fortæller os, at fra oktober 1996 til marts 1997 blev der dræbt 1.900 personer. Ofrene er som regel landmænd, fagforeningsfolk og menneskerettighedsforkæmpere. Vi taler i dag om Jesús María Valle Jaramillo, og vi må ikke glemme, at Jesús María Valle Jaramillo og Josué Girardo har besøgt Parlamentet, hvor de fortalte om menneskerettighedssituationen i Colombia, og i dag er de begge døde.
Jeg må erkende, at jeg er meget frustreret, for her fordømmer vi hele tiden det, der sker, men er ude af stand til at forhindre, at der dør flere menneskerettighedsforkæmpere. Endvidere er der - ifølge de NGO-folk, der arbejder i landbrugsorganisationer, i menneskerettighedsorganisationer på stedet - ingen tvivl om, at der hersker total straffrihed, og endvidere at de paramilitære grupper er ansvarlige for 76 % af drabene. Hr. Samper havde rent faktisk sagt, at han ville afvæbne de paramilitære grupper, og vi har også fra den colombianske ambassade modtaget en skrivelse om, at der var blevet oprettet et fredsråd i Colombia. Men hvis vi ikke er i stand til at forhindre, hvis Den Europæiske Union ikke er i stand til at forhindre, at menneskerettighedsforkæmperne fortsat bliver dræbt, vil situationen udvikle sig til en ren jungle.
I den sidste beslutning, vi vedtog, mindedes vi drabet på ægteparret Mario Calderón og Elsa Alvarado - sidstnævntes far blev også dræbt - unge universitetsstuderende og menneskerettighedsforkæmpere fra CINEP, som er et meget prestigefyldt undervisnings- og forskningscenter i Colombia. Med alle disse mord ved jeg ikke, hvem der vil turde kæmpe for menneskerettighederne i Colombia. Jeg mener, at Den Europæiske Union har pressionsmidler til rådighed, og at den, som hr. Howitt og andre kolleger sagde, må øge bevillingerne til det kontor, som vi har derovre, og udnævne en særlige ordfører til at fremme menneskerettighederne. Og Europa-Kommissionen bør i den udstrækning, det er muligt, lægge pres gennem aftalerne med Colombia, for at dette ikke gentager sig. For hver gang en person kommer her og fortæller os, hvad der sker, bliver vedkommende straks myrdet.

Salafranca Sánchez-Neyra
Hr. formand, vi har alle fulgt de voldelige hændelser, der i den sidste tid har fundet sted i Colombia, og jeg mener alle . Naturligvis må vi beklage drabet på hr. Valle Jaramillo, men i går blev 90 soldater begravet med skamferede ansigter, og vi må også beklage de voldshandlinger, som er udført af militære og paramilitære elementer. Jeg husker, at Colombias udenrigsminister for dette Parlament bekræftede regeringens faste vilje til at bekæmpe straffriheden og retsforfølge alle, som opmuntrer og støtter de paramilitære grupper.
Denne vilje er blevet bekræftet ved en række kendsgerninger, hr. formand: Man har oprettet et højkommissariat for menneskerettighedsspørgsmål i Colombia, der er indgået aftaler med Internationalt Røde Kors, der er oprettet en særlig afdeling af statsadvokaturen til bekæmpelse af fænomenet med de paramilitære grupper, og endelig er der oprettet en national komité for menneskerettigheder.
Det er indlysende, hr. formand, at alt dette ikke er tilstrækkeligt, at Den Europæiske Union må følge denne proces på meget tæt hold, og at vi må sørge for, at et af de ældste demokratier i Sydamerika får afsluttet en 40-årig konflikt. Vi må naturligvis beklage denne hændelse og bekræfte vores solidaritet og støtte til ofrene og deres pårørende, i dette tilfælde til hr. Valle Jaramillo.
Nicaragua

Newens
Hr. formand, selvom en stor del af befokningen i Nicaragua er utrolig fattig, har Nicaragua den største gæld pr. indbygger i verden. Sidste år var 38 % af de årlige eksportindtægter på USD 700 millioner forudset til betaling af gæld. Nicaraguas regering brugte USD 17 på sundhed og USD 16 på uddannelse pr. indbygger, men ca. halvanden gang det samlede tal, det vil sige USD 47, 40, blev brugt til betaling af gæld sidste år. Samtidig medfører skattestigninger på grund af gennemførelsen af IMF-strukturtilpasningspakken en forøgelse af fattigdommen, og for at spare penge er de meget påkrævede kreditaftaler for fattige landmænd blevet skåret ned. Det er en skandale, at mennesker, der knap kan skrabe nok sammen til at overleve, skal presses til at betale lån tilbage til rige lande. Nicaragua kan ikke klare renterne på gælden på langt sigt, og landets forpligtelser er næsten dobbelt så store som de 20 % af eksportindtægterne, som Verdensbanken har fastsat som loft i initiativet for stærkt gældstyngede lande.
Jeg skrev tidligere på året til det britiske udenrigsministerium for at anmode om, at Nicaragua blev omfattet i initiativet for stærkt gældstyngede lande, især på grund af Nicaraguas opfyldelse af målene for strukturtilpasning, og for at anmode om, at dette skulle prioriteres på den rådgivende gruppes møde i april i år. Denne beslutning følger op på dette initiativ, og der skal lægges pres på alle partier på den rådgivende gruppes møde for at hjælpe dette nødlidende land.
Der er mange andre behov, især i den sociale sektor, og der må fortsat gives støtte. Men det første skridt er at løse problemet med gælden, og der skal træffes foranstaltninger om dette så hurtigt som muligt.

González Álvarez
Hr. formand, for tre år siden besøgte vi Den Europæiske Unions projekter i Nicaragua. Det drejede sig om et sundhedscenter i en by med folk, der var demobiliseret på grund af krigen, og en skole, og både de nicaraguanske myndigheder - på dette tidspunkt var fru Violeta Chamorro regeringsleder - og oppositionslederne bemærkede over for os det frygtelige problem med gælden. I vores beslutning står der, at 38 % af udviklingsstøtten bruges til betaling af udlandsgælden. De sagde dengang til os, at det var 40 %. Endvidere ved man ikke hvorfor, men der er nogle lande, som i en periode er på mode, og bagefter går de af mode. Den generelle støtte, som Nicaragua modtager fra verden, er blevet reduceret til under halvdelen. Nicaragua er et af de fattigste lande og det land i verden med den højeste gæld pr. indbygger.
Vi mener, at Den Europæiske Union allerede gør en indsats. Vi ved udmærket, at udviklingsstøtten fra USA og Japan - for nu at tale om to stormagter - er meget mindre end fra Den Europæiske Union. Imidlertid mener vi, at når vi så energisk taler om demokratier og især de sydamerikanske demokratier, vil demokratiet ikke være muligt, hvis, som så mange både regeringsog oppositionsledere sagde til os, 70 % af den nicaraguanske befolkning lever i absolut fattigdom, og arbejdsløsheden er på 50 %, uden hjælp og uden støtte. Så længe disse 50 % af befolkningen, som ikke har nogen beskæftigelse, ikke modtager nogen bistand, og så længe 70 % af befolkningen lider under denne enorme fattigdom, og landet har den kolossale udlandsgæld, kan demokratiet kun blive et formelt demokrati. Det virkelige demokrati er det, som kan og bør løse befolkningens problemer.

Aelvoet
Hr. formand, kære kolleger, som fru Álvarez netop sagde, er Nicaragua et af de fattigste lande. Det har 60 % arbejdsløse i den erhvervsaktive del af befolkningen, overordentlig mange mennesker er ikke længere i stand til at betale en læge, til at tage på hospitalet osv. Desuden lider landet under en enorm høj udlandsgæld, således at når der kommer nye penge til landet, skal de fleste med det samme igen bruges til at betale af på renterne.
Nu er der på kort sigt planlagt et møde i Genève, hvor der normalt kan forhandles om eftergivelse af denne gæld. Alt afhænger nu af, i hvilken ånd dette vil ske. Hvis det kun bliver ved et klassisk tilbud, hvor man siger: Okay, den og den gæld eftergives, men til gengæld får I pålagt vanskelige tilpasningsprogrammer, som bl.a. fører til, at man igen kan bruge mindre på skoler, hospitaler osv., så kommer man ikke et skridt videre. Derfor opfordrer vi således klart til en kombination af eftergivelse af gæld og sociale hjælpeprogrammer, således at der samtidig kan arbejdes videre på de virkelige problemer.

von Habsburg
Hr. formand, blandt landene i Mellemamerika har Nicaragua i lang tid uden tvivl været et af de mest sympatiske og et af de mest tragiske lande. Jeg har selv været i Nicaragua, jeg har oplevet situationen dér personligt. Der var nu engang en frygtelig borgerkrig i Nicaragua, som man her meget ofte har vist forfalskede billeder af. Det nicaraguanske folk har alligevel været i stand til at bringe et ansvarligt demokratisk-liberalt parti til magten med den nuværende regering og specielt med den nuværende præsident Alamán.
Desuden er det relativt revolutionære sandinistparti i mellemtiden også slået ind på demokratiets og frihedens vej, hvilket især er blevet tydeligt med den nuværende krise omkring Ortega. Man kan fra vores side og set i dette perspektiv derfor sige følgende: Det er simpelthen ikke logisk, at Nicaragua er et af de fattigste lande. Den, som har været der, ved, at der er et enormt potentiale dér, den, som har været der, ved, at der er et værdifuldt folk dér, og vi bør gøre alt for at hjælpe nicaraguanerne ud af denne situation - specielt under den nuværende præsident.
Det kan vi kun opnå ved at lette gældstrykket. Jeg vil ikke sige, at det skal afskaffes helt, for det ville være forkert, men vi bør gøre alt for at give nicaraguanerne mulighed for reelt at opbygge deres land, at udvikle de mange ressourcer, som forefindes dér - og det er i første omgang menneskelige ressourcer - og især at føre en politik, der er i overensstemmelse med den store spanske kulturelle tradition i landet.

Van Bladel
Hr. formand, kapitalistiske, oligarkiske familier og romantiske, revolutionære, marxistiske eliter har gjort Nicaragua fattigt. Landet har kun kaffe, og det kommer man ikke langt med på verdensmarkedet. Jeg håber inderligt, at donatorerne redder Nicaragua. Men det er ikke det emne, som vi bør prioritere højest i eftermiddag under menneskerettighedsforhandlingen. Efter min opfattelse bør der tales om de klassiske menneskerettigheder. Derfor ville min gruppe i dag have talt om Cuba. Mere end 500 politiske fanger, og Parlamentet fortsætter blot med at flirte med "el líder maximo« ud fra en fuldstændigt malplaceret solidaritetsfølelse. Hvis Havanna fortsætter lidt endnu, lykkes det også at deltage i Lomé-konventionen, uden at disse 500 fanger er løsladt. Det er ikke underligt, at vælgerne ikke har tillid til Parlamentet, som er yderst selektivt ved bedømmelsen af krænkelser af menneskerettighederne.
Nordkorea

Jarzembowski
Hr. kommissær, kære kolleger, jeg tror, at vi ganske enkelt må erkende, at der er tale om en enorm menneskelig tragedie i Nordkorea. Det er uansvarligt, at den nordkoreanske regering i betragtning af den fødevaremangel, der har været synlig længe, stadigvæk forsøger at forhindre verdens befolkning i at få kendskab til den nød, landets befolkning er i. Det er simpelthen en uforståelig tragedie, at der i en tid med fødevareoverskud i hele verden her er et folk og især små børn og ældre mennesker, der lider under fødevaremangel, som der slet ikke behøvede at være, hvis regimet blot ville vedkende sig sine interne problemer åbent. Den nordkoreanske regering skal endelig tillade, at en delegation kan rejse ind i landet for uhindret at undersøge omfanget af fødevaremangelen og finde de bedste løsninger på, hvordan folk i dette land kan hjælpes, og det ikke kun i de store byer, men også ude på landet og i de fjerntliggende områder, da nøden dér muligvis er meget værre end i mønsterregionerne, som den nordkoreanske regering hele tiden tilbyder os at rejse til.
Jeg tror også, at Kommissionen - og jeg håber, hr. kommissær, at Kommissionen ser på det på samme måde som vi - og medlemsstaterne bør forberede en ekstra fødevareforsyning til Nordkorea og også øge hjælpen til lægelig behandling af børn og ældre mennesker. Jeg er ikke helt sikker på, om vi kan påvirke Nordkorea med trusler om at leve op til vores forestillinger om menneskerettigheder og acceptere vores normale tilbud om humanitær hjælp. Det er dog afgørende, at vi gør det klart over for nordkoreanerne, at dette land er et land, der kan få og skal have hjælp fra hele verden, og at vi ikke vil acceptere deres lidelser.

Bertens
Hr. formand, vi vil hjælpe Nordkorea. Lad os fastslå, at katastroferne, naturligvis bortset fra de naturkatastrofer, som har fundet sted der, bl.a. skyldes den måde, hvorpå de nordkoreanske diktatorer regerer landet. Den Liberale Gruppe går selvfølgelig ind for humanitær hjælp til Nordkorea. Denne skal øges - fødevarer, primær lægehjælp - og jeg håber også, at Kommissionen på en eller anden måde kan give mig et svar på, hvordan og hvorledes dette vil blive overvåget, ikke som indblanding, men simpelthen som omsorg for, at den nordkoreanske befolkning - og som Jarzembowski også sagde: børn og dem, der har behov for hjælp - virkelig får adgang til disse varer.
Jeg vil gerne bede kommissæren om kraftigt at opfordre til, at der i fremtiden tilvejebringes en slags samarbejde med regeringen i Nordkorea. I den sammenhæng vil jeg gøre Dem opmærksom på tre ændringsforslag, som Den Liberale Gruppe, hr. Cars, har stillet.
Med henblik på fremtiden må Kommissionen lægge grundlaget for mere strukturel støtte. F.eks. er styrkelse af landbrugssektoren af stor betydning i denne forbindelse, og en stabil udvikling af Nordkorea vil medvirke hertil.

Ford
Hr. formand, en af grundene til, at dette emne er på dagsordenen igen - vi drøftede spørgsmålet så sent som i oktober - er, at der er sket to ting: For det første er det tydeligt, at høsten i 1997 var lige så dårlig som i 1996, og for det andet har Nordkorea for første gang indrømmet det fulde omfang af fødevarekrisen.
I slutningen af februar bekendtgjorde den nordkoreanske nyhedstjeneste, at kornlagrene ville være opbrugt i midten af denne måned, selv hvis den daglige kornration blev skåret ned til en sulteration på 100 g pr. person.
Allerede inden dette viste FN-tal, at 17 % af børn i Nordkorea lider af underernæring. Det er rigtigt, at Nordkorea har oplevet usædvanlig mange naturkatastrofer - oversvømmelser, tidevandsbølger og tørke - men vi ved alle, at et af problemerne er den systematiske nedbrydning af økonomien. Uden Sovjetunionens støtte og Kinas modhandel er økonomien i store vanskeligheder. Økonomien nedbrydes - mangel på brændsel giver energimangel med det resultat, at industriproduktionen falder. Gødningsindustrien er faldet med 60 % med det resultat, at der produceres færre levnedsmidler, og sådan fortsætter den onde cirkel.
Hvis vi skal afværge en naturkatastrofe, skal der yderligere bistand til. Der skal flere nødforsyninger af fødevarer til Nordkorea, ikke kun fra Den Europæiske Union - vi var de største donorer sidste år - men også fra Sydkorea, Japan og USA.
Et af problemerne er, at Nordkorea stadig er et lukket land. Vi må sikre adgang for en delegation fra Parlamentet, så vi kan få overblik over behovene, både hvad angår fødevarer, medicin og energi. Udenrigs-, Energi- og Budgetkontroludvalget er i øjeblikket i gang med at udarbejde en fælles betænkning om KEDO-projektet, som Den Europæiske Union sammen med Japan, Sydkorea og USA deltager i for at kunne levere to atomreaktorer til energiudvikling i Nordkorea.
Med Kim Dae Jung som leder i Sydkorea og med en ny leder i Nordkorea er der store muligheder for at løse de økonomiske problemer, der har plaget Nordkorea i et halvt århundrede. Vi må udnytte disse muligheder.

Holm
Hr. formand, endnu en gang diskuterer vi Nordkorea her i Europa-Parlamentet. Desværre er det nok ikke sidste gang, da rapporten, som for nylig kom fra det tyske Røde Kors er skræmmende. Organisationen har nemlig anslået, at hele 10.000 børn under 7 år dør af sult hver måned. Yderligere titusindvis lider af kraftig underernæring. Tilstanden er altså mere end alvorlig.
Den nordkoreanske komité for genoprettelse af fødevaretab har sagt, at det nuværende kornlager vil være tømt midt i marts, det vil sige nu i weekenden. Der kræves uden tvivl større humanitære indsatser i form af fødevarer, men også sygeplejehjælp, for at klare grundniveauet for det eksisterende behov. Samtidig er realiteten om EU's aktiviteter i Nordkorea, at samtidig med at alle disse mennesker, især børn, lider af underernæring, vil EU via Euroatom sammen med andre lande bygge to nye atomkraftværker i Nordkorea til et betydeligt beløb. Hvordan skal vi kunne tage ansvar for dette over for de børn, der lider af underernæring og som til og med dør af sult og som behøver en akut indsats? Hvor er det sociale, humane aspekt i dette dobbeltspil fra EU's side?
V-gruppen ønsker, at opførelsen af nye atomkraftværker via KEDO skal stoppes, eller i det mindst midlertidigt afbrydes, indtil den akutte menneskelige katastrofesituation i Nordkorea er blevet afhjulpet.
V-gruppen støtter den fælles beslutningstekst. Vi ønsker dog ikke, at denne tekst skal sige, at vi nu støtter KEDO - det står nemlig ikke i teksten. Vi accepterer blot og indser, at der er et energiproblem i Nordkorea, som, vi imidlertid ikke synes, man kan løse med atomkraftværker. I stedet er der behov for andre energikilder, som er holdbare på langt sigt.

Hory
Hr. formand, vores gruppe har ved at tage initiativ til dette beslutningsforslag ønsket at stille følgende spørgsmål: Skal hundrede tusinder koreanere dø af sult, før det internationale samfund dømmer det nordkoreanske regime for, hvad det er, det vil sige et af de værste diktaturer, som verden nogensinde har kendt?
Det er i dag ingen hemmelighed - og det bekræftes selv af myndighederne i Pyongyang - at befolkningen i dette land er ramt af en forfærdelig hungersnød, der tvinger koreanerne til at spise bark eller vegetabilske restprodukter, og endog - ifølge visse rygter - at spise menneskekød i de mest ekstreme tilfælde.
Denne menneskekatastrofe undskyldes med de metereologiske forhold. Oversvømmelserne i 1995 og 1996 har uden tvivl forværret den strukturelle knaphed, som det politiske, økonomiske og sociale regime i Nordkorea havde forårsaget. I samme periode fortsatte magthaverne dog også med at spendere enorme beløb til det militære budget eller til pomp og pragt.
Det er i dag kun de nordkoreanske lederes umedgørlighed, der nærmer sig det autistiske, der forhindrer det internationale samfund i hurtigt og effektivt at komme den civile befolkning, der i bogstaveligste forstand er taget til gidsel, til undsætning.
Kommunismen eller beton-socialismen er på alle breddegrader blevet definitivt og kategorisk dømt af historien, der fastslår disse regimers store ansvar for den ruin, der nu kendetegner de pågældende lande. Nordkorea fastholder dog sin linje med international isolation, nationalisering af økonomien og krigsfanatisme over for Sydkorea.
Det internationale samfund bør i koreanernes egen interesse ikke længere tolerere dette. Jeg ønsker, at Kommissionen underretter os om de initiativer, den træffer, dels for at hjælpe FN med hurtigt at gribe ind for at hjælpe de berørte civile befolkninger, dels for at afværge denne fælles selvmordskurs, som det gruopvækkende nordkoreanske regime har fået befolkningen ind på.
Congo

Fassa
Hr. formand, det såkaldte Congo-Brazzaville risikerer ikke længere at være en stat, faktisk har det på nogle måder egentlig aldrig været det. Efter Sassou-N'guessos væbnede overtagelse af magten befinder landet sig nu i en, for at sige det mildt, paradoksal situation. På den ene side har vi et styre, der i bund og grund af blevet et étpartistyre og på den anden side har vi mange private militser - der oven i købet er sammensat på etnisk grundlag - der er spredt ud over territoriet og uophørligt bekæmper hinanden: det er en situation, som med franskmændenes effektive komitologiske sprogbrug betegnes som et begrænset kaos («un chaos borné«).
Kommissionen bør derfor blokere enhver hjælp til Congo, bortset fra humanitær hjælp og hjælp til de svageste dele af samfundet, indtil situationen i dette land ændrer sig. Jeg appellerer til Deres fornuft, mine herrer kommissærer, for at få vedtaget de nødvendige bestemmelser til at nå dette mål.

Aelvoet
Hr. formand, kære kolleger, hr. kommissær, sidste år overtog hr. Sassou-N'guesso på ny magten, efter hårde kampe. Han blev kraftigt støttet heri af Angola, og i mellemtiden ser vi, at forfatningen er ophævet, parlamentet er opløst, højesteret er opløst, forfatningsrådet eksisterer ikke længere, og således kunne vi fortsætte nogen tid endnu. Det er tydeligt, at vi går i retning af mere diktatur og mindre demokrati. Her vil jeg gerne gøre opmærksom på, at en af de store forandringer på det økonomiske område, som den nye præsident i mellemtiden har gennemført, er nedsættelsen af afgifterne på olie, som skal betales af Elf Acquitaine. De har altså fordel af det. Det kan derfor ikke undre særlig meget, at præsidenten i dette land, Congo-Brazzaville, som har udviklet sig fuldstændig diktatorisk, i mellemtiden har fået en fin modtagelse på Elysée. Men faktisk er det indlysende, at Den Europæiske Union, hvis den vil tage sig selv lidt alvorligt, her bør tage stilling, og det er påfaldende, at der også på dette område er kommet usædvanlig få reaktioner på magtovertagelsen, som fandt sted sidste år. Derfor betoner de forslag til beslutning, som nu foreligger, stærkt, at der skal organiseres frie valg, at Rådet bør kunne tale med én stemme - men vi er jo allerede vant til, at det ofte er en kakofoni - og at i hvert fald den økonomiske støtte fra Unionen til Congo-Brazzaville fortsat skal blokeres, dog skal der, for så vidt som det drejer sig om den del af støtten, der direkte berører menneskene, den humanitære del, de fattigste befolkningslag, naturligvis stadig ydes noget. Jeg håber, at det vil lykkes os her at få et klart standpunkt fra Parlamentets side, og at Kommissionen og Rådet også vil handle med henblik herpå.

Van Bladel
Hr. formand, må jeg minde fru Aelvoet om, at hr. Hory og jeg sidste år under den uopsættelige debat faktisk henledte opmærksomheden på Congo-Brazzaville, men resten af vores kolleger fandt det åbenbart ikke i tilstrækkelig grad umagen værd på det tidspunkt.
Det er tragisk, at der findes så megen olie i jorden omkring ækvator. Udenlandske firmaer er hurtigt til stede for at udnytte den, og de gør det frem for alt gerne sammen med diktatorerne. Således er det i Congo-Brazzaville, således var og er det også i Luanda, i Angola, og således er det i det tidligere autonome område Kabinda. Forslaget til beslutning om Congo-Brazzaville ville have været formålstjenligt som signal i oktober sidste år. Nu har regeringsskiftet fundet sted, den gamle diktator er ved magten, og de angolanske styrker og lejesoldaterne er der stadig.
Min gruppe lægger vægt på, at bistanden til befolkningen i Congo-Brazzaville intensiveres og har stillet et ændringsforslag med henblik herpå. Siden Kabila erobrede Afrikas hjerte, er forskellige ting forandret i området, men ikke til gavn for demokratiet og borgerne. Selvom der for omverdenen finder en fredsproces sted i Angola, ved insidere - og min portugisiske kollega fra en anden politisk gruppe forsikrede mig herom for to timer siden - at regeringshæren gør sig klar til en storstilet offensiv for at nedkæmpe den officielle opposition for altid.
Angolas olieindtægter er og vil i de kommende år blive brugt til våbenindkøb. Ifølge mine oplysninger kan et Lomé-land kun komme i betragtning til EU-bistand, hvis våbenindkøbene ikke overstiger 2 % af budgettet. Hr. kommissær, vil De seriøst undersøge, om et land som Angola, som køber så mange våben, overholder Lomé-konventionen, og vil De frem for alt undersøge, om EU-pengene kommer alle Angolas borgere til gode og ikke kun eliten.

Bertens
Det er en meget interessant sag, hr. formand. De Liberale har fremsat et forslag til beslutning. Det drejede sig nemlig om Jamaicas udtrædelse af den frivillige protokol til den internationale konvention om borgerlige og politiske rettigheder. Hvis en protokol er frivillig, tænkte den jamaicanske regering, så kan vi også frivilligt udtræde. Måske forholder det sig også sådan. Men det vigtigste i denne sag er, at dette er et forkert signal. Det har allerede vist sig, at regeringerne i Barbados, Trinidad og Tobago vil gøre det samme, som Jamaica har gjort. Et pænt notat fra Jamaicas udenrigsminister eller premierminister er nemlig kommet mig i hænde, og jeg kan ikke konkludere andet, end at denne udtrædelse af den frivillige protokol til den internationale konvention om borgerlige rettigheder har noget at gøre med den lethed, hvormed Jamaica vil forsvare sig mod opretholdelsen af dødsstraffen. Jeg håber da, at det måske også kan tages op under det kommende AVS-møde i Mauritius. Med andre ord, vi fordømmer ikke Jamaica, men vi spørger, i form af et råd, var dette nu virkelig nødvendigt?

Habsburg-Lothringen
Hr. formand, Parlamentet diskuterer gudskelov atter og atter dødsstraf, i de fleste tilfælde endda enstemmigt, men ikke altid, hvilket jeg desværre må sige. Det gode ved dette tilfælde er, at vi her taler om et teoretisk og ikke om et praktisk tilfælde, som vi umiddelbart skal forhindre.
I forbindelse med diskussionen om Jamaicas tilbagetræden fra tillægsprotokollen bør vi dog ikke glemme, at vi kaster med sten her, selvom vi selv bor i glashus, at nogle medlemsstater i Den Europæiske Union ikke har underskrevet den samme tillægsprotokol, som vi nu kræver, at Jamaica underskriver, med den samme begrundelse, som Jamaica anvender for at trække sig tilbage fra den. Det gælder f.eks. Storbritannien, men også andre store stater som USA, Japan og - så vidt jeg ved - atten andre store stater.
Jeg er af den overbevisning, at vi bør være konsekvente her i Parlamentet med vores indsats mod dødsstraf, men vi bør heller ikke være overilede i vores fordømmelser, når vi egentlig burde begynde hos os selv.
Syrien

Moorhouse
Hr. formand, for ca. en måned siden modtog jeg en delegation af tydeligt oprørte libanesiske mænd og kvinder i mit kontor i Bruxelles. Det var mænd og kvinder med pårørende, der var bortført fra deres hjem eller kontorer og tilsyneladende ført til Syrien, hvor de var sporløst forsvundet. I et eller to tilfælde havde familierne en idé om, hvor de bortførte var. Jeg husker et særligt tilfælde med en kvinde i gruppen, der sagde, at hun ikke havde hørt fra sin søn i seks år, indtil en person var mødt op i hendes hjem med den besked, at den pågældende person havde været i et bestemt fængsel, muligvis i Damaskus. Det er jo en frygtelig situation, og spørgsmålet er, hvad vi kan gøre ved det. En af Parlamentets styrker er, at vi kan sætte fokus på sager af denne slags, og det er hovedformålet med denne beslutning, som er fremlagt i mit navn og på vegne af Det Europæiske Folkepartis Gruppe.
Der er sket det fantastiske, at vi for få dage siden modtog nyheden om, at et stort antal tilbageholdte personer er løsladt. Jeg har for resten ikke henvist til antallet af tilbageholdte. Der er nok tale om mindst 200, og 121 heraf er løsladt. Jeg vil gerne tro, at vores beslutning måske har spillet en rolle, men det får vi aldrig at vide. Men der er andre, der venter på at blive løsladt, så vi må håbe, at den syriske regering vil tage dette i betragtning og træffe foranstaltninger til at løslade mennesker i de tilfælde, hvor der ikke er rejst tiltale, ikke mindst fordi der i den nærmeste fremtid startes forhandlinger om en eventuel yderligere associeringsaftale inden for Europa-Middelhavsprogrammet.

de Silguy
Hr. formand, de damer og herrer parlamentsmedlemmer, jeg vil gerne starte med Colombia.
Kommissionen modtog med stor bedrøvelse meddelelsen om mordet på Jesús María Valle Jaramillo, der var formand for det stående udvalg for menneskerettigheder i Colombia, og, som fru Alvarez sagde for lidt siden, besøgte dette Parlament for nogen tid siden. Kommissionen fordømmer på det kraftigste denne handling og tager beslutningen om at oprette et særligt udvalg inden for Fiscalia general de la Nación for at undersøge dette mord til efterretning. Den anmoder desuden på det kraftigste den colombianske regering om at iværksætte ALLE nødvendige foranstaltinger for at identificere de ansvarlige for denne utålelige kriminelle handling og for at bringe dem for en domstol.
Kommissionen deler fuldt ud Parlamentets bekymring, fru Lenz, med hensyn til den indre udvikling i Colombia, der, som De siger, kun er blevet forværret de seneste måneder. Vi skal bekymre os om menneskerettighederne i Colombia, fru Alvarez, ikke bare med ord, men med handling.
Kommissionen er ligeledes overbevist om, at et initiativ med henblik på at isolere landet kun ville medføre en stigning i volden. Kommissionen yder derfor et betydeligt bidrag til at styrke retsstaten, og disse anstrengelser finder sted i tre retninger. For det første støtter Kommissionen den aktion, der udføres af FN's lokale menneskerettighedskontor - dette som svar til hr. Howitt - idet den i år har truffet alle de nødvendige foranstaltninger for at sikre dette kontors fortsatte aktiviteter et år mere. Jeg skal erindre Dem om, at Kommissionen finansierer fem internationale observatører, der stilles til rådighed, og som i øvrigt udgør hovedvægten af dette kontors personale.
For det andet støtter Kommissionen NGO'ernes aktion. Colombia har prioritet ved tildelingen af ressourcer af budgetposten "Demokratisering og menneskerettigheder i Sydamerika«. Talrige initiativer er ved at blive gennemført i samarbejde med de lokale NGO'er.
Endelig for det tredje, undersøger Kommissionen ligeledes i øjeblikket muligheden for at give en særlig støtte til den colombianske regering med henblik på at forbedre de retslige institutioners virkemåde.
Jeg kommer nu til Nicaragua, hvis problemer mere er af økonomisk art end med hensyn til menneskerettighederne i egentlig forstand. Problemerne i Nicaragua hører derfor nok mere til mit kompetenceområde.
Nicaraguas gæld til udlandet er på tre år faldet fra ECU 10 milliarder til 5, 5 milliarder, hvilket er en stor succes, som vi bør hylde. Til trods for denne betydelige reduktion er gældens størrelse og Nicaraguas situation fortsat meget bekymrende, idet gælden stadig udgør - hvilket jeg præciserer henvendt til hr. Newens - over 250 % af PNI, og renterne på gælden absorberer et beløb, der svarer til 30 %, det vil sige næsten en tredjedel, af indtægterne af Nicaraguas eksport, hvilket i henhold til internationale forhold er betydeligt.
Nicaraguas regering vil anmode om en omprogrammering, en omlægning af gælden inden for Parisklubben.
Kommissionen deler Parlamentets bekymring med hensyn til effekten af en gæld af denne størrelse på den økonomiske aktivitet. Der skal findes en løsning. Kommissionen går derfor ind for, at Nicaragua kan blive omfattet af det initiativ, der er blevet iværksat af Verdensbanken med henblik på at forbedre renterne og afdragene på gælden i de lande, der er stærkt forgældet. Nicaragua vil således kunne fortsætte med den væksttendens, som landet genfandt for kun tre år siden, efter 15 års tilbagegang på grund af væbnede konflikter.
Jeg vil ligeledes gerne påpege, at eventuelle beslutninger om omlægning af gælden eller om en nedbringelse af de gældende satser, skal træffes af lånerlandene. I Nicaraguas tilfælde kommer omkring 4 milliarder af gælden på USD 5, 5 milliarder fra andre lande, det vil sige helt konkret for halvdelens vedkommende fra Mexiko og Rusland. Størstedelen af denne gæld skal derfor omlægges inden for rammerne af Parisklubben, der omfatter de vigtigste kreditorlande, og som, hvilket jeg præciserer henvendt til fru Alvoet, vil samles i løbet af første halvår.
Jeg kan forsikre hr. de Habsbourg om, at finansministrene ikke har for vane at give afkald på gæld. Den omlægges, det vil sige at tilbagebetalingen spredes ud. Resten kommer naturligvis fra multinationale organisationer, først og fremmest fra den Interamerikanske Udviklingsbank.
Hvad angår Nordkorea, deler Kommissionen Parlamentets bekymring med hensyn til den alvorlige humanitære og fødevaremæssige situation i Nordkorea, og dette, hr. Hory, uden naturligvis at gøre sig til dommer for, hvorledes dette land er blevet og bliver regeret.
Siden 1995, hvor de første alvorlige oversvømmelser fandt sted, har Den Europæiske Union ydet støtte til de kategorier af befolkningen, der var hårdest ramt: børn, ældre eller gravide kvinder. I 1997 bidrog EU med ECU 48 millioner i fødevarebistand og med ECU 20 millioner i bistand til folkesundheden, og blev således den største bidragsyder til Nordkorea. Som sammenligning, hr. Ford og hr. Holm, er dette langt mere end bidraget i forbindelse med KEDO, der repræsenterer ECU 15 millioner over fem år. Som De jo ved, er dette desuden en måde, hvorpå man kan udgå nuklear spredning i området.
Støttens omfang - fødevarebistand og humanitær bistand - for 1998 er ved at blive undersøgt. Medlemsstaterne vil i den kommende tid træffe en afgørelse, og jeg kan forsikre hr. Jarzembowski om, at der både vil være fødevarebistand og støtte til landbruget. Kommissionen deler således, og i øvrigt, det ønske, som Parlamentet har givet udtryk for, og som jeg hørte her for lidt siden om behovet for bedre information om situationens udvikling.
Dette forudsætter desuden, at NGO'erne og de internationale organisationer får gunstige vilkår. Under alle omstændigheder, og hr. Bertens har ret, er støtten ikke tilstrækkelig til at erstatte vedtagelsen af strukturelle foranstaltninger, foranstaltninger til liberalisering af økonomien, som er de eneste, der kan garantere en varig forbedring af den økonomiske, sundhedsmæssige og sociale situation i landet. Jeg kan forsikre Dem om, at Kommissionen bestræber sig på at opfordre de nordkoreanske myndigheder til at handle i denne retning.
For det femte vil jeg nu tale om situationen i Congo Brazzaville. Der blev i en erklæring fra formandskabet for Den Europæiske Union af 3. november 1997 givet udtryk for EU's holdning vedrørende den væbnede konflikt, der lagde Congo i ruiner, og vedrørende det nye politiske regime, som var et resultat deraf. Kommissionen placerer sin aktion inden for disse rammer og den følger situationens udvikling med stor opmærksomhed, idet den især er opmærksom på respekten for de retningslinjer, der blev fastsat af det nationale forum for enhed, demokrati og genopbygning. En varig fred og en national forsoning forudsætter, fru Aelvoet, et regime, der udspringer af et frit, gennemsigtigt og retfærdigt valg.
Kommissionen har til dette formål, hr. Fassa, indledt en dialog med de congolesiske myndigheder og de vigtigste repræsentanter for de politiske bevægelser med henblik på at fremme deres deltagelse i landets genopbygning og at bidrage til demokratiseringsprocessens succes. Den Europæiske Union har siden konflikten brød ud ydet en humanitær bistand - hvilket jeg siger henvendt til flere parlamentsmedlemmer - rettet til befolkningerne og de mest fattige befolkningsgrupper. Denne støtte anslås til i alt ECU 11, 5 millioner, idet en supplerende støtte vil blive iværksat i den nærmeste fremtid i samarbejde med NGO'er.
Desuden er Den Europæiske Union ved at udarbejde et genopbygningsprogram til fordel for den civile befolkning, der er ramt af den væbnede konflikt. Hvad angår genoptagelsen af samarbejdet, vil dette afhænge af de fremskridt, der er opnået med hensyn til national forsoning og myndighedernes politiske retsgyldighed. Som svar til fru van Bladel, der spurgte mig om Angola, vil jeg gerne, selvom det egentlig ikke hører under dette spørgsmål, præcisere, at den støtte, der ydes, er afhængig af de strenge betingelser, som er fastsat i Lomé-konventionen, og at det også her drejer sig om humanitær bistand og bistand til genopbygning, der gavner de mest fattige befolkninger og befolkningerne i landbrugsområderne.
Endelig, for det sjette, kommer jeg til Jamaica. Kommissionen beklager de jamaicanske myndigheders beslutning om at afvise den første frivillige, valgfri protokol til Konventionen til Beskyttelse af Menneskerettigheder og Grundlæggende Frihedsrettigheder. Denne beslutning vil således have som konsekvens, ud over en desværre hyppig anvendelse af dødsstraffen, en afskaffelsen af befolkningens ret til at henvende sig direkte til FN's udvalg for menneskerettigheder. Ved således at skabe præcedens, kunne det anspore til lignende foranstaltninger i andre lande i området, der i øjeblikket har underskrevet den pågældende protokol. Kommissionen tilslutter sig derfor erklæringen fra formandskabet for Den Europæiske Union, der anmoder de jamaicanske myndigheder om at tage deres beslutning op til fornyet overvejelse.
Jeg vil afslutte med Syrien som svar til hr. Moorhouse vedrørende menneskerettigheder. Man kan for en gangs skyld give meddelelse om visse resultater og bringe nogle gode nyheder i denne henseende, selvom de stadig er spredte. Den Europæiske Union har fulgt sagen om de libanesiske fanger, der tilbageholdes i Syrien, på tæt hold. Den kompetente arbejdsgruppe under Rådet anmodede allerede i 1997 chefen for EU's mission i Beirut om en rapport om sagen. De diplomatiske initiativer, der er truffet på grundlag af dette arbejde, begynder at bære frugt.
En løsning på spørgsmålet om de libanesiske fanger fandt således sted den 3. marts i år med en meddelelse, der først var uofficiel, fra avisen El Naha i Beirut, om den nært forestående frigørelse af fangerne. Denne information blev gentaget allerede dagen efter af den samlede presse, og den blev officielt bekræftet af de libanesiske myndigheder. Den 5. marts, efter en telefonsamtale mellem præsident Hraoui og Hafez el Assad, blev 121 personer kørt til Masnaha ved grænsen mellem Syrien og Libanon. De blev af det libanesiske militær bragt til nogle fangelejre, og efter verifikation af deres identitet og strafferegister blev 86 personer ud af de 121 løsladt af statsadvokaten ved kassationsretten. 15 personer er stadig tilbageholdt for civilretlige forhold, herunder smugling af narkotika, terrorisme, og de vil blive stillet for en libanesisk domstol.
Der skulle ifølge kilderne restere 25-33 personer, der er mistænkt for krænkelse af statens sikkerhed. Selvom major Ketel Hayck er anklaget for at kollaborere med Israel, er han også blevet frigivet, men er fortsat sigtet i Libanon i forbindelse med retssagen om mordet på premierminister Rachid Karamé.
Kommissionen vil fortsat følge denne sag med den største opmærksomhed, og den vil naturligvis i størst muligt omfang tage højde for dette i forbindelse med den samarbejds- og associeringsaftale, som De omtalte tidligere på dagen, og hvortil forhandlingerne snart starter.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær de Silguy.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted i dag kl. 17.30.

Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende forslag til beslutning:
B4-0322/98 af Bertens og Fassa for Det Europæiske Liberale og Demokratiske Partis Gruppe om situationen i Sierra Leone; -B4-0334/98 af Robles Piquer og Maij-Weggen for Det Europæiske Folkepartis Gruppe om situationen i Sierra Leone; -B4-0344/98 af Vecchi for De Europæiske Socialdemokraters Gruppe om situationen i Sierra Leone; -B4-0358/98 af Aelvoet med flere for Gruppen De Grønne i Europa-Parlamentet om situationen i Sierra Leone; -B4-0360/98 af Hory og Macartney for Gruppen Europæisk Radikal Alliance om situationen i Sierra Leone; -B4-0371/98 af Pettinari og Jové Peres for Den Europæiske Venstrefløjs Fællesgruppe/Nordisk Grønne Venstre om situationen i Sierra Leone; -B4-0381/98 af Pasty og Azzolini for Gruppen Union for Europa om situationen i Sierra Leone.
Bertens
Hr. formand, præsident Kabbah, den demokratisk valgte præsident i Sierra Leone, er tilbage. En succes, kunne man sige, for De Forenede Nationers og Den Afrikanske Enhedsorganisations militære indgriben. Dermed har Den Afrikanske Enhedsorganisation for øvrigt for første gang officielt fraveget politikken med hensyn til at afvise militær indblanding i nabolandes anliggender.
Situationen er nu følgende. Præsidenten sidder på sit embede, på sit sæde. I mellemtiden har vi set, at navnlig en række nabolandes militære indgriben, i særdeleshed Nigerias, ikke er sket uden blodsudgydelser. Det kan der sættes spørgsmålstegn ved. Vigtigere er det nu med henblik på fremtiden, hr. kommissær, hr. formand, at Unionen hurtigt skal yde hjælp til det, som er gået galt i Sierra Leone, ikke i de forløbne år, men i de forløbne årtier. Jeg takker Dem på forhånd for Deres velvilje og Deres fornuft.

Robles Piquer
Hr. formand, det beslutningsforslag, som vi fremlægger, har til formål at henlede opmærksomheden på et fjernt og lille land, Sierra Leone, hvor alt synes skrækkeligt, måske alt undtagen landskabets skønhed, jordens rigdom, selvom denne rigdom gemmer på diamanter, der af og til forårsager tragedier, og endvidere mange indbyggeres venlighed. Det er denne venlighed, der f.eks. har fået mange af mine landsmænd til for nogle dage side at fremføre et ønske om hurtigst muligt at vende tilbage til Sierra Leone for at arbejde som missionærer - efter at de i øvrigt havde været bortført og anvendt som menneskeskjolde i to uger af de besejrede styrker fra den militærjunta, som havde styrtet den demokratisk valgte præsident.
Disse missionærers erklæringer har været meget enkel: Vi, sagde de, har lidt i nogle dage. Sierra Leones indbyggere lider altid, og de lider meget mere. Og når man som i går læser så uhyrlige fortællinger om små børn, som er i stand til at hugge hoved og arme af civile landsmænd med macheteknive, løber det én koldt ned ad ryggen ved tanken om det had, som de har fået indpodet.
Derfor, hr. formand, kære kolleger, er vores beslutningsforslag, vores anmodning til Kommissionen, at der ydes en omfattende humanitær hjælp, og at denne kommer til at omfatte en særlig hjælp til rehabilitering af disse kriminelle børn, således at de kan genfinde den uskyldsrene barndom, som de har ret til.
Præsident Kabbah står over for en ekstremt vanskelig opgave. Også her må vi hjælpe ham, endda med hans egen selvransagelse, for han må fortælle, hvad der var årsagen til hans nederlag.
At rejse et demokrati i Afrika er uden tvivl ikke let. Det synes indlysende, at i Sierra Leone er det endnu vanskeligere. Det er vores pligt at hjælpe dem og ikke kun med ord.

Whitehead
Hr. formand, jeg er sikker på, at jeg er det eneste medlem af Parlamentet, der engang var officer i Sierra Leones væbnede styrker. Jeg har pårørende, der stadig er aktive i landets humanitære organisationer. Jeg giver min helhjertede støtte til beslutningsforslaget fra alle syv politiske grupper.
Sierra Leone er opbygget i frihed. Hovedstaden hedder Freetown. De militærbarakker, hvor jeg engang tjente, er opkaldt efter Wilberforce, forkæmperen for ophævelse af slaveriet. Det er tragisk, at Sierra Leone med årene er blevet korrumperet og skæmmet af en række militære kup, det seneste begået af major Johnny Paul Koroma.
Sierra Leone er et ødelagt land med den laveste forventede levetid i Afrika. Udvindingsindustrien er udpint. Befolkningen lever i ussel fattigdom. Så vi hilser præsident Ahmed Tejan Kabbahs tilbagevenden velkommen. Vi ønsker demokratiet styrket. Men vi kan ikke lukke øjnene for, at general Sani Abacha af Nigeria har spillet en større rolle i dette foretagende, og at det, der er sket, ikke er i overensstemmelse med Conakry-aftalen.
General Abacha holdt en tale i Freetown i denne uge. Han sagde, at det var første gang i regionens historie, at en regering, som kom til magten ved anvendelse af vold, var blevet styrtet. Vi er nogle, der godt kan komme i tanke om en anden regering i den pågældende region, der er kommet til magten ved anvendelse af vold. Hvad mener han mon om sin egen regering, der hænger modstandere og fængsler vindere af valget? Europa-Parlamentet bør gøre alt, hvad vi kan for at medvirke til, at Abachas tropper trækkes tilbage, og at der ydes både humanitær og militær hjælp, så præsident Kabbah kan genindføre uafhængighed. Europa-Parlamentet skal også via justitsministeren, som er vendt tilbage med præsident Kabbah, sørge for, at de mindst tusind personer, der er blevet arresteret i Freetown, får forsvarlig rettergang for at undgå hævnakter over for de personer, der ikke gik ind for Koromas militærjunta. Europa bør støtte den humanitære hjælp, der bevæger sig mod Bo og Kenema og mod hovedstaden.
Jeg har stor sympati for dette smukke land. Vi længes efter at se ægte uafhængighed, så Freetown endnu en gang vil være hovedstad i et frit land.

Aelvoet
Hr. formand, kære kolleger, hvis der er et land, som tydeliggør, hvor dramatiske følgerne kan være for en befolkning, når der raser en borgerkrig, når der ikke længere er nogen stat, så er det da Sierra Leone. Heldigvis er der nu nogen forbedring i øjeblikket, men hele spørgsmålet er, hvor længe dette øjeblik vil vare, for man kan ikke sige, at stabiliteten virkelig er sikret. I landets østlige del fortsætter striden, og vi ved, at oprørerne ikke blot overfalder befolkningen, men også udviklingsarbejdere, som er på stedet. En stor bekymring er det naturligvis, om hungerproblemet kan gribes an på kort sigt, for der er temmelig mange mennesker, der er kommet i vanskeligheder, fordi så mange afgrøder i træk er gået til grunde. Hvad det angår, appellerer Parlamentet i dag kraftigt til, at ECHO's medarbejdere vil være meget aktive og frem for alt vil kunne sørge for, i samarbejde med FN, at fødevarerne også når de mest trængende. Alene af den grund er det nyttigt, at vi her i dag behandler problemet, men det er dog tydeligt, at vi med henblik på fremtiden skal holde øje med den videre udvikling og stabiliteten i landet, for ellers begynder det hele forfra igen.

Macartney
Hr. formand, jeg er enig i hr. Whiteheads bemærkninger. Jeg var ikke klar over, at han havde så ærefuld en fortid. Men det må have været en spændende position - Vestafrika grænsetjeneste i Sierra Leone.
Jeg vil gerne gentage nogle af bemærkningerne om Sierra Leones gamle traditioner. Det er et land med en lang og sofistikeret politisk tradition, der er brutalt afbrudt af magtovertagelsen af soldater. Det er desværre et velkendt mønster, der tegner sig i mange afrikanske regioner.
Det, vi ser nu, er et andet eksempel på den nye bølge af genoprettelse af demokratiet, der ligger Parlamentet meget på sinde. Min bøn til Parlamentet og Kommissionen er følgende: Vi kritiserer ofte forskellige regimer og situationer, og vi tøver ikke med at komme med kritik. Det er rigtigt. Men nu, hvor vi ser en vellykket genoprettelse af demokratiet i Sierra Leone, må vi gøre noget konkret for at hjælpe. Lad os give yderligere støtte til dette smukke land, så demokratiet kan genoprettes på et solidt grundlag.

Pettinari
Hr. formand, den valgte præsident Kabbahs tilbagekomst til Sierra Leone er en positiv begivenhed af stor betydning. Et uacceptabelt statskup havde bragt et første ægte demokratisk regime i landet til ophør, og denne heldige udvikling må vi takke De Forenede Nationer og alle de lande, som har arbejdet for genetablering af den forfatningsmæssige orden og tilbagekomsten af en civil regering, for at have gennemtvunget. Men det vil være for tidligt at mene, at problemerne er løst, der er stadig meget at gøre, og de europæiske institutioner bør spille deres rolle.
For det første er det nødvendigt at genlancere de politiske forsøg på at nå en national mægling, som blev pludseligt afbrudt af general Koromas militære kup, og det bør ske på grundlag af Conakry- og Abidjan-aftalerne, for den militære spænding i disse dage kan bestemt ikke anvendes som grundlag for en politisk genopbygning af landet.
Endelig vil jeg gerne udtrykke min bekymring over den rolle, som Nigeria har spillet i Sierra Leone ved på den ene side at have medvirket til Kabbahs tilbagekomst og på den anden side have givet indtryk af at være interesseret i militært og politisk overherredømme i regionen, hvilket understreger den antidemokratiske karakter af general Abachas totalitære styre. I denne forbindelse forventer vi en stærk og klar holdning fra Den Europæiske Unions side.

Fassa
Hr. formand, kære kolleger, mit indlæg minder meget om indlægget lige før mig - faktisk udgør det næsten en tro kopi af hr. Pettinaris indlæg, selvom vi ikke på forhånd har sammenlignet dem - for vi kan ikke undlade at tage stilling til det forhold, at en af de vigtigste anklagede i dette forslag til beslutning, som vi skal godkende her i Parlamentet vedrørende Sierra Leone, er - på mere end en måde - den nuværende nigerianske regering, der på trods af de igangværende aftaler om at udelukke enhver voldsanvendelse har foretrukket at erobre Sierra Leones hovedstad og risikere endnu en gang at ændre de følsomme politiske forhold i denne region, som det ønsker at dominere.
Jeg tror derfor ikke, at vi kan tale om en fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik i EU, hvis vi ikke har som en primær målsætning også at sikre stabiliteten i dette geopolitisk følsomme område, og jeg vil gerne i den forbindelse kende Kommissionens holdning.

de Silguy
Hr. formand, den politiske situation i Sierra Leone udvikler sig positivt med præsident Kabbahs tilbagevenden, men den humanitære situation er fortsat dramatisk. Med undtagelse af hovedstaden, Freetown, lider landet af en mangel på fødevarer og lægemidler, der overstiger tolerancetærsklen.
Kommissionen har under hele konflikten fortsat finansieret humanitære hjælpeprogrammer inden for sundhed og ernæring gennem dens partnere på stedet, idet disse aktioner har været målrettet på de mest sårbare grupper. Omfanget af støtte til ECHO beløber sig i øjeblikket til ECU 3, 8 millioner om året. Det har ikke været fysisk muligt at gøre mere, fordi det også var nødvendigt at være til stede og fordele hjælpen, hvilket under de forhold, som blev beskrevet i visse indlæg for lidt siden, var fysisk umuligt.
Kommissionen og dens partnere på det humanitære område har nu omlagt en del af de igangværende aktioner for at dække de behov, der haster mest. Med andre ord, hr. Whitehead, foretages der en revision af programmerne til genopbygning, som følge af den militære intervention, der fandt sted den 8. februar i år, og som satte en stopper for embargoen for adgang til Sierra Leone, hvilket gav mulighed for en genoptagelse af den kommercielle udveksling af materialer, livsnødvendige levnedsmidler og medicin. Den 10. februar afsatte Kommissionen ECU 1.900.000 til finansiering af programmerne "sæd og værktøj« for at give den lokale befolkning mulighed for at opnå en tilstrækkelig høst i løbet af de kommende måneder.
Kommissionen afventer i øjeblikket konklusionerne på de evalueringer, der er foretaget af de humanitære bistandsagenturer på stedet, før der træffes beslutning om en eventuel tildeling af supplerende nødhjælp til levnedsmidler, der højst sandsynligt vil være ganske betydelig, og som, hr. Robles Piquer, vil gøre det muligt at forbedre den dramatiske situation, som børnene befinder sig i, og som De henviste til for lidt siden.
De eksisterende programmer har i øvrigt gjort det muligt uden alt for meget besvær at absorbere strømmen af flygtninge i nabolandene. Kommissionen agter dog at give prioritet til de foranstaltninger, der skal medvirke til, at flygtningene vender tilbage til og blive integreret i deres oprindelige landsbyer. Til dette formål vil et hjælpeprogram inden længe blive godkendt for omkring 10.000 flygtninge, der befinder sig i Guinea.
Endelig, hr. Pettinari, vil jeg gerne præcisere, at samarbejdet med Nigeria har været indstillet siden 1995, og De ved ligesom jeg, at mange har givet udtryk for, at Nigeria havde overskredet sin rolle, og at landet ikke burde gribe militært ind i denne konflikt.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær de Silguy.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted i dag kl. 17.30.

Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende forslag til beslutning:
B4-0329/98 af Herman med flere for Det Europæiske Folkepartis Gruppe om forskelsbehandling med hensyn til salg af billetter til VM-fodbold i Frankrig; -B4-0338/98 af Bertens med flere for Det Europæiske Liberale og Demokratiske Partis Gruppe om overtrædelse af konkurrencereglerne ved organisationskomitéen for VM-fodbold i Frankrig; -B4-0345/98 af De Coene for De Europæiske Socialdemokraters Gruppe om forskelsbehandling med hensyn til salg af billetter til VM-fodbold i Frankrig; -B4-0365/98 af Hory for Gruppen Europæisk Radikal Alliance om fordelingssystemet for billetter til VM-fodbold i Frankrig; -B4-0372/98 af Castellina med flere for Den Europæiske Venstrefløjs Fællesgruppe/Nordisk Grønne Venstre om fordelingen af billetter til VM-fodbold i Frankrig; -B4-0373/98 af Roth med flere for Gruppen De Grønne i Europa-Parlament om VM-fodbold i Frankrig.
Ford
Hr. formand, vi ved, at kommissæren har haft møder med det franske fodboldforbund. Det kan være nyttigt for os at have disse oplysninger, før vi indleder debatten, frem for til slut at blive overrasket over det faktiske forløb. Jeg vil gerne bede Dem anmode kommissæren om at komme med en redegørelse i starten af denne debat.

De Coene
Hr. formand, jeg ville fremsætte en lignende anmodning i betragtning af den kendsgerning, at kommissæren fandt det vigtigt, at han selv var til stede under forhandlingen.

Formanden
De ærede medlemmers anmodning og de bemærkninger til forretningsordenen, som De har fremført, har mere at gøre med en redegørelse fra Kommissionen. Det er ikke den procedure, som vi følger. Jeg kan dog spørge kommissæren, om han er villig til at påbegynde forhandlingen. Hvis han er - men jeg understreger, at dette ikke er den normale procedure ved hastebehandling -, vil jeg selvfølgelig give ham ordet.

Van Miert
Hr. formand, jeg vil allerførst gerne rose Parlamentet for dette initiativ, og jeg sætter stor pris på at kunne åbne denne debat. Jeg kan i øvrigt fortælle Dem, at jeg har bestræbt mig på, at I blev de første, der blev informeret om sagens tilstand, efter de møder og diskussioner, som endnu fandt sted i løbet af de sidste par dage. Jeg er ligeledes i stand til, på dette sted og på dette tidspunkt, at fortælle, hvor langt vi er nået.
Men inden jeg indlader mig på at præcisere en række forskellige ting, vil jeg gerne påpege, at det problem, som vi beskæftiger os med, er relativt nyt. Det er rigtigt, at der allerede har været nogle problemer i forbindelse med visse sportslige begivenheder, men generelt var det med hensyn til den måde, hvorpå arrangørerne havde valgt de rejsearrangører, der skulle sælge billetter, eller tildelingen af et monopol til visse forhandlere, som i Italien i 1990. Kommissionen greb således ind vedrørende det aspekt af salget, der omfattede valget af forhandlere, det vil sige rejsearrangørerne. Vi har i dette tilfælde ændret systemet. I stedet for at give arrangørerne fuldstændig frie hænder til at tildele monopol eller til at vælge de virksomheder, som de var gode venner eller andet med, har vi pålagt en procedure til udvælgelse af billetforhandlere i de pågældende lande, og vi har ligeledes indført princippet om ubegrænset salg af billetter til et bestemt område. Køberne bør således kunne henvende sig til rejsearrangører på den anden side af grænsen for at købe billetter. Der var ligeledes et problem med hensyn til sammenkædningen af salget af billetter og andre tjenester, f.eks. køb af flybillet eller leje af hotelværelse, eller hvad ved jeg?
Det var således disse problemer, som vi stødte på, og som vi har behandlet. Arrangørerne spurgte os i øvrigt sidste år, hvilken holdning Kommissionen havde på disse punkter, og vi bekræftede den holdning, som vi forud havde indtaget. Men i dag er problemet anerledes. Det vedrører selve distributionssystemet samt en retfærdig distribution uden forskelsbehandling. Problemet er derfor meget bredere, idet vi har konstateret - det er i hvert fald Kommissionens holdning - at systemet ikke er retfærdigt, og at det medfører forskelsbehandling.
Inden jeg tager fat på situationen i dag, kan jeg måske sige endnu et par ord om Kommissionens reaktion. Problemerne begyndte i virkeligheden for alvor at manifestere sig i løbet af december måned i forbindelse med lodtrækningen om, hvem der skulle spille mod hvem. Det blev hurtigt klart, hvilket de nationale forbund også hurtigt fandt ud af, at antallet af billetter var meget begrænset. Det blev også hurtigt klart, at man for at købe billetter i Frankring skulle have en adresse i landet. Det var således fra december måned, at vi begyndte at modtage klager, talrige klager, der nogle gange var lidt selvmodsigende. Som følge af dette henvendte Kommissionen sig i januar måned til arrangørerne for at få en forklaring. Som det er regelen, når der foreligger præcise klager eller forhold - fordi et klagebrev bygger ikke altid på et præcist forhold - henvender Kommissionen sig til arrangørerne, den pågældende virksomhed, for at få en forklaring.
Vi modtog efter nogle uger oplysninger fra arrangørerne, og det var således nødvendigt at konstatere, at der var et problem, bl.a. et problem med hensyn til forskelsbehandling. Vi sendte så hurtigt som muligt en skriftlig advarsel. Proceduren var sat i gang, og det er på denne måde, at man normalt handler i forbindelse med sager, der har med konkurrencereglerne at gøre. Kommissionen har således, efter at have konstateret, at der fandtes et problem, handlet hurtigt.
Hvor er vi så henne i dag? For det første tror jeg, at det er nødvendigt at beskrive fordelingen af billetter til verdensmesterskaberne, således som det var påtænkt af arrangørerne. Jeg vil give Dem både tal og procenter. For at være helt nøjagtig er det samlede antal disponible billetter på 2.559.241, det vil sige lidt over 2, 5 millioner billetter, hvoraf 4, 8 % er forbeholdt såkaldte æresloger og -pladser. Der er således tilsyneladende ikke så få lykkelige udvalgte, der vil kunne drage fordel af disse prestigepladser, nemlig 200.000.
De må meget undskylde, men jeg giver de tal, som jeg har modtaget fra arrangørerne.
Hvad angår arrangørernes direkte salg fordeles billetterne med 22, 3 % til det brede publikum, 14, 2 % til de franske fodboldsfamilier og 1, 1 % til de handikappede. Det udgør omkring 37 %, der sælges direkte til det franske publikum. Herefter er der de nationale forbund og rejsearrangørerne, som modtager henholdsvis 21 % og 5, 4 %. Det vil altså sige, at rejsearrangørerne kun sælger 1/20-del af billetterne. Hertil kommer så partnere eller sponsorer, der har modtaget 14, 2 % af billetterne, og de offentlige myndigheder, der har deltaget i investeringerne - stadioner osv. som har modtaget 2, 8 % af billetterne. Desuden skal man regne med forskellige aktiviteter - f.eks. tilrettelæggelse af sportslige begivenheder, organisation af unge og andre, der deltager i arrangementet - der udgør 4, 3 %. Der er således kun 6, 3 % af billetterne tilbage til det brede publikum. Det er alt, hvad der er tilbage. Dette er således et indblik i den samlede fordeling af billetterne.
Vi har i forbindelse med Kommissionens tiltag drøftet med arrangørerne, i hvilken udstrækning de billetter, der stadig er disponible, lad os sige omtrent 160.000, kunne stilles til rådighed for de købere, der indtil videre ikke har haft adgang til salget på grund af de fastsatte grænser - besiddelse af et telefonnummer eller en adresse i Frankrig - for at give dem en smule kompensation. Vi har således anmodet om, at disse 160.000 billetter kunne bruges som kompensation.
Det skal siges, at ud af disse 160.000 billetter vil ca. en tredjedel blive stillet til rådighed for de nationale forbund eller føderationer. Denne tredjedel, det vil sige ca. 50.000 billetter, vil kunne blive solgt af de nationale forbund til de tilhængere, der ønsker at overvære en kamp, som deres hold skal spille. De nationale forbund vil således have en smule flere billetter til deres rådighed. Der er dermed stadig 110.000 billetter tilbage, og som jeg sagde tidligere, har vi insisteret på, at de uden forskelsbehandling blev stillet til rådighed for købere i resten af EU uden for Frankrig, og det er her, at hunden ligger begravet.
Fordi der er sket udpræget forskelsbehandling, hvilket jeg mener ikke kan bestrides, skal man så vidt muligt, og det mulige er desværre allerede meget begrænset, forsøge at rode bod på denne forskelsbehandling. Vi har således insisteret på, at disse billetter uden forskelsbehandling blev stillet til rådighed for købere ikke alene uden for Frankrig, men i hele Det Økonomiske Samarbejdsområde. Det er på dette punkt, at parterne i øjeblikket ikke er enige, idet man fra fransk side ønsker at tilbyde disse billetter til alle, og hvor vi gør gældende, at man, siden der er blevet begået forskelsbehandling, så vidt muligt skal forsøge at rette op på situationen, selvom mulighederne er begrænsede.
Hvad angår sikkerhedsforanstaltningerne, som der ofte er blevet henvist til for at forklare det, som er sket, accepterer Kommissionen naturligvis de argumenter, der er holdbare. Når vi får at vide, at »man stiller yderligere 50.000 billetter til rådighed for de nationale forbund under hensyntagen til de blokke, der er dannet for klubtilhængerne«, accepterer vi argumentet. Det er klart. Men det er også klart, hvad angår de neutrale tilskuere, som man kalder dem, der ikke tilhører et af de lande, der spiller, at der ikke skal være nogen forskelsbehandling mellem EU-borgere, medmindre det drejer sig om en kompensation til fordel for statsborgere uden for Frankrig. Så langt er vi nået.
Tillad mig nu at komme med følgende konklusioner og bemærkninger. For det første nærer jeg det håb, at arrangører af denne type sportsbegivenheder accepterer fremover og sammen med Kommissionen, og lang tid inden der sælges nogen billetter, at undersøge ikke alene de udelukkende handelsmæssige aspekter, som det jo var tilfældet hidtil, f.eks. spørgsmålet om rejsearrangører, men også de aspekter, der er forbundet med en retfærdig fordeling uden forskelsbehandling.
Der synes i øvrigt at være tegn på, at det går i den rigtige retning. Jeg har forstået, at kandidaten til formandsposten for FIFA skulle have udtalt: «Hvis jeg bliver valgt, vil jeg tage hånd om dette problem«. Vi er allerede blevet kontaktet af arrangørerne af europamesterskaberne, der finder sted om to år, som sagde: «Værsgo! Vi stiller os til jeres disposition for at drøfte vores system for fordeling af billetter, fordi vi gerne vil undgå de problemer, man er vidne til i øjeblikket«. Der er således tegn på god vilje i denne henseende. Det er selvfølgelig noget, der glæder mig, fordi en anden konklusion er, at man bør forsøge at undgå denne type problemer i fremtiden, i stedet for at rette op på situationen, når det er gået skævt.
Min anden bemærkning er, at jeg håber, at arrangørerne og de sportslige organisationer vil være mere villige end hidtil til at drøfte disse problemer med de kompetente fællesskabsmyndigheder, i stedet for hele tiden at drage Kommissionens kompetence i tvivl og fortsætte med, som vi har set så mange gange, at ville påberåbe sig en eller anden regering eller en eller anden minister for at undgå problemerne om konkurrence. De må forstå, at vi under alle omstændigheder ikke har til hensigt at se igennem fingre med det. De skal lige som alle andre acceptere de retlige spilleregler i et retligt EU. Men endnu en gang, når først der udvises samarbejdsvijle, er vi naturligvis til deres disposition for at forsøge at finde passende og holdbare løsninger under hensyntagen til de sportslige interesser. Vi er fuldt ud rede til at tage højde for sportens særlige beskaffenhed og krav, herunder med hensyn til sikkerhed, der hænger tæt sammen med denne type arrangement.
Tredje konklusion. Jeg mener at have forstået, at der ikke er så få nationale forbund, der nu giver udtryk for deres utilfredshed, der er sure, og som klager over ikke at have modtaget billetter nok. Det overrasker mig, for de nationale forbund er en del af FIFA, og de har accepteret systemet, således som det blev udarbejdet. Så de må have mig meget undskyldt, men de må sørge for i fremtiden at passe mere på og bidrage til at udvikle et godt system, i stedet for efterfølgende at kritiserede det og anmode Kommissionen om at rede situationen.
En anden bemærkning falder mig ind. Jeg tror, at man bør forstå, både på nationalt plan og i de sportslige organisationer, at der er borgere i Den Europæiske Union og at der også findes et EU-borgerskab. Det er stadfæstet i Traktaten. Der er således et princip om ikke at forskelsbehandle. Jeg tror, at nogle har svært ved at acceptere dette princip og at drage konsekvenserne. Når det drejer sig om sportslige begivenheder, skal borgerne i EU således ikke fremover være genstand for forskelsbehandling.
Tillad mig en sidste bemærkning, som står for egen regning. Da jeg for lidt siden beskrev fordelingen af billetter til verdensmesterskaberne, måtte jeg konstatere, at det var blevet meget svært for en EU-borger, der ikke har nogen forbindelser til en sponsor, der ikke tilhører en eller anden organisation, at opnå en billet, idet hovedparten af disse billetter åbenbart er beregnet til de mennesker, der tilhører disse organisationer eller har forbindelserne i orden. Jeg spekulerer på, om dette nu også er klogt af arrangørerne. Der findes selvfølgelig en række kommercielle forpligtelser, det forstår jeg godt. Der er behov for sponsorer. Men behøver man gå så langt som det har været tilfældet denne gang, hvor den mindst mulige andel blev forbeholdt de borgere, der ikke har de nødvendige forbindelser? Jeg spørger bare!
For mit vedkommende er svaret klart. Jeg tror, at man i større grad bør tænke på borgerne. Jeg har selv ingen problemer med at få billetter. Overhovedet ikke. Der er mange sponsorer, der gerne vil invitere mig! Men den almindelige borger har til gengæld problemer!
(Bifald) Så på dette grundlag må sandheden frem! Indrøm, at det også er vores ansvar at forsøge at forbedre situationen.

Perry
Hr. formand, det er virkelig en sørgelig historie, men jeg vil gerne takke Dem og kommissæren for i det mindste at lade os få en redegørelse, før vi indledte debatten. Nu ved vi da lidt om, hvad det drejer sig om. Jeg har noteret mig kommissærens ord om, at dette system er uretfærdigt og diskriminerende. Og hvad har Kommissionen gjort ved det? De har tilsyneladende sendt en advarsel i december, men vi er nu i marts. Kommissionen har ladet tre måneder gå, hvor situationen har udviklet sig, og nu har vi tilsyneladende en situation, hvor der stort set ikke kan gøres noget.
Jeg beklager at måtte sige til kommissæren, at jeg ikke mener, at Kommissionen er helt uden ansvar for udviklingen af denne situation. Det er interessant at vide, at vi håber at undgå sådanne situationer i fremtiden. Vi må spørge Kommissionen om, hvilke juridiske foranstaltninger, der er truffet mod arrangørerne, så de bliver holdt ansvarlige og ikke blot kan nøjes med at udtrykke deres beklagelse? Kommissionen har ansvaret for at udøve disse beføjelser, som de indtil nu helt klart har undladt at udøve.
Verdensmesterskabet er af interesse for mennesker over hele verden og helt klart i Europa, og det antal billetter, der er stillet til rådighed for europæiske fodboldfans, er latterligt. Når man hører forslaget om, at man for at få billetter skal opgive en adresse i Frankrig, spørger man helt alvorligt sig selv om, hvem der mon var til stede, da dette forslag blev fremlagt? Når vi nu hører, at andre nationale sammenslutninger udtrykte bekymring, spørger jeg: Fik de alle oplysninger på det pågældende tidspunkt? Kommissionen kan simpelthen ikke komme her i eftermiddag og sige, at det er en sørgelig historie, men at der ikke vil blive foretaget yderligere. Kommissionen må gøre noget.

Watson
Hr. formand, jeg vil gerne sige til kommissæren, at Liberale her i Parlamentet er dybt skuffede over hans redegørelse. Det er det første VM, der involverer milliarder af dollars. Arrangørerne har pålagt nationale begrænsninger på billetsalget i modstrid med traktatens artikel 85. Der er tale om misbrug af en dominerende stilling på markedet, som er forbudt i henhold til artikel 86.
Kommissionen blev advaret om dette i juni sidste år i et brev fra professor Weatherill fra universitet i Oxford. Jeg har fået at vide, at Kommissionen har haft drøftelser med den franske organisationskomité, som måske ikke har været helt ærlig over for Kommissionen.
Kun få fodboldfans uden for Frankrig vil kunne få billetter til kampene. De fleste skal betale en vanvittig pris for billetterne. De Liberale i Parlamentet anmoder Kommissionen som vogter af traktaten om at give arrangørerne det røde kort. Til dem, der siger, at man ikke kan stoppe et billetsystem fire måneder før VM, vil jeg gerne sige: Hvis et system er ulovligt, må det stoppes. Hvis Kommissionen beslutter, at der er gode grunde til, at systemet skal fortsætte, må Kommissionen i det mindste sagsøge og idømme den franske organisationskomité bøder.
Det er ikke nok at finde en ny metode til fordeling af de blot 5 %. Det er en lyssky aftale indgået med den franske organisationskomité og en narresut for fodboldfans. Vi kræver frispark, og hvis vi ikke får lov til at komme med på stadion, må vi gå rettens vej.

De Coene
Hr. formand, hr. kommissær, først og fremmest takker vi for, at De ville være til stede her under denne debat, og for, at vi er de første, som får informationen af Dem, og den lære, den konklusion, som vi kan drage af, det De har erklæret, er, at disse fodboldforbund og organisatorerne af VM i Frankrig dribler rundt med Dem og med os, men frem for alt med alle europæiske borgere, og at der kun kan drages én konklusion deraf: Vi må virkelig gribe ind. De har selv som kommissær, som europæisk ansvarlig, ofte sammenlignet Deres rolle med en dommer, som skal træffe beslutninger, ofte på vanskelige områder, og således alt efter som beslutningen er sympatisk eller antipatisk i de enkelte tilfælde. Vi tager Dem på Deres ord, og De kunne kun gøre én ting her, og det er: Over for dem, der overtræder de europæiske regler, over for dem, der tror, at de er hævet over al lovgivning, over for dem, som handler med den største ringeagt med hensyn til det europæiske, kan De blot gøre én ting, og det er at give dem det røde kort.
Men vi kan naturligvis sige: Ja, for disse 100.000 billetter, som er tilbage, følger vi lige reglerne på et tidspunkt, hvor der angiveligt allerede er solgt mere end 2, 4 millioner. Det er således egentlig at spise os af med krummer, og det kan man altså ikke.
For det andet kunne vi sige: Vi vil idømme bøder. Det er måske ikke dårligt, at hr. Platini eller andre solkonger i Frankrig rammes økonomisk, for i sidste instans - og det har De selv sagt - er dette i første række et spørgsmål om penge og om mange penge. Lad dem så betale disse bøder, men naturligvis er det da en ulempe, at de almindelige borgere ikke får noget ud af det, og således må også vi parlamentsmedlemmer se på, hvilke beføjelser vi har, hvilke midler vi har til i sidste instans at gennemtvinge fællesskabsretten.
Jeg vil også lige henvende mig til mine franske kolleger. Lad os være ærlige, franske venner, og lad os være kammeratlige: Dette er ikke nogen kamp mod Frankrig. Dette er ikke Tyskland, Belgien, Nederlandene, Det Forenede Kongerige eller Italien mod Frankrig. Dette er et spørgsmål om elementær respekt for europæiske regler. Når vi i dag tager dette spørgsmål op, så er det ikke uden konsekvenser for fremtiden. Hvad er fremtiden, hr. kommissær, ærede kolleger? Fremtiden er bl.a. EM i år 2000, arrangeret af Belgien og Nederlandene. Også der skal vi nå frem til en passende overholdelse af reglerne, selvom det ikke er sympatisk for nederlandske eller belgiske fodboldfans. I dag er det måske noget antipatisk for franskmændene, men i morgen er det, hvis vi er resolutte, hvis vi er konsekvente, mindre ubehageligt for belgierne eller nederlænderne, men det vigtigste er, at vi ikke tillader diskriminering. Jeg vil gerne støtte hr. Watson: Hvis vi ikke må komme til banen, så må vi gå til Domstolen. Jeg kan meddele Dem, hr. kommissær, at jeg sammen med en række parlamentsmedlemmer i mellemtiden har rådført mig med en anset advokat.

Macartney
Hr. formand, her i Europa-Parlamentet bliver vi ret smigrede, når der ind imellem er nogen, der beder om hjælp og faktisk tager os alvorligt. Jeg vil gerne gengive et dybfølt brev, som jeg modtog fra en fodboldfan fra Aberdeen i min valgkreds. Han sagde: «Jeg skriver til Dem i håb om, at Europa-Parlamentet kan gøre noget ved den tåbelige fordeling af billetter til VM i Frankrig. Jeg har været medlem af Scotland Travel Club i otte år. Jeg har tidligere været med til to verdensmesterskaber og to Europa-mesterskaber, og alligevel regner jeg ikke med at få billetter til kampene«.
Fordi VM bliver afholdt i Europa havde denne mand håbet, at han kunne overvære den første kamp. Som De ved, er åbningskampen Skotland mod Brasilien, og man skulle have troet, at de fleste tilskuere til denne kamp ville være skotter og brasilienere. I stedet finder han ud af, at han er uønsket. Fordelingen af billetter til Skotland er for lille, og han kan ikke komme med. Han kan naturligvis beslutte sig for at tage dertil alligevel og forsøge at købe billetter på det sorte marked. Jeg mener, at det er en meget alvorlig situation, som burde være undgået for enhver pris. Jeg noterer mig Kommissionens bemærkninger om de franske myndigheder, der følger samme procedurer som tidligere. Hvis procedurerne har være uhensigtsmæssige tidligere, er der ingen undskyldning for ikke at ændre dem. Jeg hilser de små skridt, der er taget til afhjælpning af situationen, velkommen.
Vi taler om ca.160.000 billetter, og selvom det lyder af meget, er det et meget lille antal billetter. Jeg vil gerne anmode om fortrinsret til fans, der gerne vil se deres eget hold spille. Hvis Frankrig spiller, vil det være oplagt, at de får det største antal billetter. Men når man har to små lande som f.eks. Skotland og Marokko, må det da være ganske let at udarbejde et system, der giver mulighed for, at disse landes fans kan overvære kampene. Hvis der er noget, der gør en kamp underholdende, er det at lytte til fans på begge sider, der hepper på deres hold. Jeg synes, at det er på tide, at hele denne proces gribes fornuftigt an.

Pettinari
Hr. formand, der har utvivlsomt været nogle forsinkelser i Kommissionens initiativ om dette problem. Ikke desto mindre vil jeg gerne fuldt ud tilslutte mig den aktion, som Kommissionen og kommissæren gennemfører i denne fase, fordi de rent faktisk forsøger i dette tilfælde at afhjælpe en uacceptabel situation. Det siger jeg, selvom jeg konkret mener, at antallet af billetter, som angives at kunne fordeles, stadig er alt for lavt. Der er naturligvis tale om et meget begrænset antal i forhold til den samlede mængde billetter, der oprindelig var til rådighed.
Kommissionens aktion er fornuftig, og jeg tror, at det er fornuftigt og vigtigt, at Parlamentet tager stilling for, at man kan se, at det, der her er tale om, er, at der bag alle de store sportsbegivenheder findes økonomiske interesser og ofte finder regulært misbrug sted med det eneste formål at spekulere i store profitter.
Dette er tilfældet for den sag, vi her behandler, for det er uacceptabelt, at man skal købe en hel pakke, der omfatter rejse, hotel og turistydelser, bare fordi man vil have en billet.
Hvis vi kan tilslutte os den opfattelse, at de store sportsbegivenheder - som kommissæren sagde - bør vedrøre de europæiske borgere og - det er min tilføjelse - især de unge europæiske borgere, er det indlysende, at disse forskelsbehandlinger ikke er acceptable. Fra dette synspunkt er det min opfattelse, også på grundlag af den holdning, som Parlamentet i dag indtager, at det er nødvendigt at give kommissæren et nyt mandat, således at han ikke blot kan fortsætte det arbejde, han indtil nu har gjort, men at han også kan udvide sin indsats fra et kvantitativt synspunkt med hensyn til billetterne og især, at der bliver gjort noget ved reglerne. Jeg værdsætter meget, at kommissæren har været hel klar om dette spørgsmål: det er nødvendigt, at FIFA's regler ændres, fordi de indtil nu har tvunget myndighederne i form af Kommissionen og nu i dag Parlamentet til at gribe ind for at regulere disse spørgsmål.

Ripa di Meana
Hr. formand, vi er alle enige om problemet: manglende pladser på grund af objektive begrænsninger i forholdet mellem efterspørgsel og udbud, alt for høje billetpriser i det indirekte salg, der er overladt til rejsearrangørerne, behovet for at bekæmpe handelen på det sorte marked. Derimod har vi forskellige opfattelser om, hvordan vi skal imødegå dette problem.
Kan vi betragte salg af billetter til en sports- eller kulturbegivenhed som en udelukkende økonomisk aktivitet? Ved læsning af teksten til kompromisforslaget synes dette at være den fremherskende mening, idet man henviser til konkurrencereglerne i traktaten, artikel 85 og 86. Men hvis man anvender denne logik, så løber man en risiko for at gå fra en anklage om misbrug af dominerende national stilling til en anklage om misbrug af EU&#x02BC;s dominerende stilling, da der er tale om en pr. definition international begivenhed: fodbold-VM.
Men hvis man i stedet tager hensyn til fodboldfans' legitime forventninger overalt i verden, så synes den mest rimelige og praktiske holdning at være den at sikre, at der udover det direkte salg gives kvoter til de nationale sportsforbund og de uegennyttige ungdomssportsforbund. Det er formålet med vores ændringsforslag og holdningen til dem vil bestemme vores holdning til den endelige afstemning.

Ford
Hr. formand, jeg vil først og fremmest takke kommissæren for hans indsats. Jeg troede, at vi var ved at nå frem til en løsning efter mit møde med kommissæren i går. Men der er tilsyneladende ingen løsning, og de franske myndigheder er åbenbart ikke længere villige til at tilbyde ekstra billetter som kompensation til de mennesker, der helt klart er uretfærdigt behandlet i strid med europæisk Fællesskabslovgivning - artikel 85 og 86 i traktaten..
Det bekymrer mig, at Kommissionen ikke understreger sin vilje til at forfølge sagen. Vi kan ikke tillade, at disse mennesker slipper afsted med det. Der er billetter til rådighed. Enhver af os kan rekvirere en billet til VM uden problemer. Man skal bare betale GBP 600 gennem en af disse rejsepakker med alt inklusive, præcis sådan noget, som vi har forsøgt at stoppe.
Der er 2, 5 millioner billetter til rådighed. Jeg tror ikke, at de franske myndigheder har solgt de 22, 3 % billetter til direkte salg. Jeg vil gerne se nogle tal. Som vi har hørt fra andre, er der tilsyneladende kun krummerne tilbage. Der er tale om en kynisk kommerciel organisation - ikke den franske befolkning og ikke det franske fodboldforbund - som prøver at udnytte sporten økonomisk på bekostning af almindelige mennesker i Europa. Jeg håber, at dette bliver taget alvorligt, og, som andre talere har sagt, herunder hr. Watson og hr. Cunha, må vi gå rettens vej og få en hurtig afgørelse, hvis Kommissionen og forbundet ikke kan komme med bedre bud. VM starter om mindre end 85 dage.

Monfils
Fru formand, det er tydeligt, at Europa-Kommissionen ikke har udvist tilstrækkelig opmærksomhed i denne sag.
Det er tre år siden, at reglerne blev udarbejdet af FIFA, og man var bekendt med dem. De burde have grebet ind. De burde også have grebet ind, da man udleverede 500.000 billetter til sponsorer, som fordelte dem gennem konkurrencer og turneringer, hvor det gjaldt om at være i besiddelse af et bestemt mærke mineralvand eller en dåse ærter.
Alt dette var velkendt og man foretog sig absolut ingenting. Turneringen er nu lige ved at starte, og slaget er nu næsten tabt. Men de 50.000 billetter, som de taler om, hr. kommisær, er en dråbe i havet. Der findes 166 forbund, hvilket kun svarer til ca. ti pladser pr. forbund. Det lykkedes Dem ikke engang at få fat i de resterende 100.000 billetter.
Dette er en meget alvorlig sag. Under alle omstændigheder vil jeg, som konklusion på mit indlæg, bede Dem gøre alt for først og fremmest at forhindre sortbørshandelen, for De vil opdage, at franskmændene vil sælge deres billetter, f.eks. til kampene mellem Belgien og Nederlandene, til en pris, der er 20 gange højere end købsprisen, hvilket er uacceptabelt. Jeg vil også bede Dem om at spille spillet til ende. De kan endnu nå at gribe ind, De kan stadig forsøge at hapse de sidste billetter, De kan således også bruge al deres indflydelse og gribe ind ad rettens vej og med erstatningskrav.

Amadeo
Fru formand, ønsket om at sikre principperne, der efterhånden betragtes som hellige, om den frie konkurrence og respektere initiativernes forligelighed med det indre marked er efter vores mening hovedårsagen til den svimlende forhøjelse af priserne og pakkerejserne i forbindelse med salg af billetter til den kommende VM-fodboldturnering i Frankrig i 1998.
Kommissionen har jo selv følt sig kaldet til at afvise anklagerne om, at det skulle være konkurrencepolitikken, der har medført den svimlende forhøjelse af billetpriserne til fodboldkampene, i form af en skrivelse til FIFA, hvori den afviser de astronomiske priser, som nogle nyhedsbureauer har meddelt, og understreger, at disse forhøjelser vedrører ikke alene adgang til fodboldstadierne, men også priserne for transport og udgifterne til ophold.
Efter vores opfattelse er det imidlertid - uanset om der er tale om virkelige eller blot formodede prisforhøjelser - den forøgelse med op til 15 gange af rejsebureauernes priser, der som de eneste har fået tilladelse til at sælge billetter til VM-kampene, der er den direkte følge af Kommissionens stædige modstand mod en enkelt videresælgende myndighed i hver medlemsstat.
At sikre principperne om fri konkurrence sammen med muligheden for at kunne tilsidesætte anklagen om misbrug af dominerende stilling bør imidlertid ikke være til hindring for tildeling af tilladelse til en enkelt salgsmyndighed i hver medlemsstat, for netop derved at standse en sortbørshandel i opløbet og især at sikre, at rejsearrangørerne ikke monopoliserer salget - herved får alle fællesskabsborgerne mulighed for at få gavn af en sportsbegivenhed, der bliver stadig mere populær.

McMahon
Fru formand, kommissæren har foretaget en halvhjertet tackling af FIFA. Hvad nytter en glidende tackling fra kommissær van Miert, når man er oppe mod mennesker som Havelange og Lennart Johansen? Det samme skete i forbindelse med fri bevægelighed: Kommissionens håndtering af dette spørgsmål var også meget halvhjertet. De må virkelig arbejde på deres tackling - de må tage ordentligt fat på problemet.
Vi bekymrer os lige så meget for den europæiske befolkning som Kommissionen. Vi er især bekymrede, og jeg er især bekymret, for de skotske fans, der håber at kunne overvære kampen mellem Skotland og Brasilien - almindelige fans får slet ikke denne mulighed. I denne uge blev to billetter til VM solgt for GBP 19.000 i Glasgow. Det er næsten mere, end en almindelig borger kan tjene på to år. Hvordan skal almindelige mennesker få mulighed for at deltage, hvis arrangørerne af VM tager den slags forhøjede priser. Som andre har sagt i denne forbindelse, er det op til Kommissionen at tage affære.

Hager
Fru formand, den kulturelle, den sociale, og også den kommercielle betydning af sport er, tror jeg, uomtvistelig. Et verdensmesterskab i fodbold knytter befolkninger sammen, hvilket har en ganske særlig værdi. Det, man oplever dér, mindes man, og det endda for resten af livet. Det er derfor fuldstændig uforståeligt for mig, at organisationskomitéen for et sådant arrangement anvender et diskriminerende billetfordelingssystem, der begunstiger statsborgerne i komitéens eget land. Europa-Parlamentet beskæftiger sig p.t., hvilket kommissæren også har bemærket, med den anden betænkning om unionsborgerskab og forsøger at finde midler og veje til at vække en Europafølelse i menneskene. På samme tid gør man sporten, der i forvejen frister en nærmest beskeden tilværelse i sammenligning med sin betydning i Den Europæiske Union, sådan en bjørnetjeneste og skaber splid mellem unionsborgerne.
Sammenfattende kan jeg kun beklage, at det tydeligvis, hvis jeg har forstået kommissæren rigtigt, ikke længere er muligt at ordne situationen pro præterito . Jeg vil dog tilslutte mig de foregående talere og bede om at blive informeret om, hvad der er planlagt for fremtiden for at undgå sådanne ting.

Van Miert
Fru formand, jeg mener, at man først og fremmest må huske på, at Kommissionen, inden for rammerne af konkurrencereglerne, er forpligtet til at følge procedurereglerne.
Da problemet rent faktisk opstod, det vil sige i løbet af december måned, indledte mine tjenestegrene øjeblikkeligt en procedure, idet de i første omgang rettede henvendelse sig til "den anklagede« på grundlag af breve, de havde modtaget, og nogle reaktioner fra parlamentsmedlemmer. Men det drejede sig kun om nogle få medlemmer, så vidt jeg ved, var der to, skønt De nu påstår, at De siden december måned har bønfaldet os om at gøre noget. Under alle omstændigheder reagerede vi uden tøven, som jeg sagde, ved at henvende os til "den anklagede« for at bede ham forklare sig og fortælle os, om det, vi netop havde fået oplyst, var sandt.
Men eftersom de forklaringer, vi fik, ikke stillede os tilfredse - vi skrev på det tidspunkt januar måned - besluttede vi meget hurtigt at gå videre til anden fase af proceduren og sende en påmindelse til de pågældende. Det er ekstremt sjældent, at en påmindelse afsendes så hurtigt, og jeg håber ikke, at de personer, der plejer at kritisere Kommissionen for at reagere for hurtigt og for ikke at overveje sagen tilstrækkeligt, inden den afsender påmindelser, nu vil bebrejde os for det modsatte. Jeg beklager, men vi har gjort, hvad vi skulle, hurtigt og i overensstemmelse med spillets regler. I øvrigt har den anklagede også rettigheder. Dette er min holdning, og den holder jeg fast i. De skal vide, at der er blevet sagt visse ting her, som jeg ikke kan acceptere.
På den anden side har vi, som De ved, allerede længe haft store problemer med sportsorganisationerne. Når jeg siger vi, mener jeg især Kommissionen. Således er det min opfattelse, at når disse organisationer mener, at Kommissionen er en smule i vejen, siger de til sig selv: «vi vil prøve at få støtte fra politisk side«. Politikerene i Tyskland er således gået sammen, efter en dom afsagt af Domstolen, for at undtage sporten fra konkurrencereglerne og for at sige til os: "Det vedkommer ikke længere jer, bland jer udenom. De, hr. Van Miert, og de myndigheder, der er ansvarlige for den nationale konkurrence, fortjener et rødt kort, sæt Dem ud på sidelinjen, og så skal vi nok tage os af det hele«. Dette er virkeligheden.
Men lad os lige betragte omstændighederne. Jeg har gentagne gange, på vegne af Kommissionen, mindet om, at konkurrencereglerne fandt anvendelse, og dette gælder også for FIFA's opførsel. Men for en måned siden kunne De læse om, hvordan en ansvarlig fra FIFA i Singapore erklærede, så vidt jeg husker, at han ville henvende sig til flere europæiske premierministre for at få løst dette problem, eller sagt på en anden måde, for at blive fri for Kommissionen, fordi alle disse folk fra Kommissionen, der tog sig af den slags problemer, var irriterende. Tror De ikke, at det er virkeligheden.
Jeg har modtaget mere end en delegation af parlamentsmedlemmer, der er kommet for at tale sportsmyndighedernes sag. Jeg læste endda i går i pressen, at en minister - ligeledes med ansvar for sport - ville opsøge Kommissionens formand, hr. Santer, min kollega Pádraig Flynn og mig selv for at bevise for os, at Kommissionen ikke længere respekterer Bosman-dommen, der blev afsagt af Domstolen. Sådan er den reelle situation. Men Kommissionen holder stand, den holder kursen og agter at kæmpe.
Desuden gælder dette også for »Formel 1«, læg vel mærke til det.
Jeg gentager altså, at jeg ikke acceptere visse kritikpunkter. Derimod beder jeg om Deres støtte. Vil jeg kunne regne med bred opbakning fra Europa-Parlamentet, når vi skal bekendtgøre over for FIFA, at de ikke bare skal forhandle med Kommissionen, hvilket de generelt har nægtet indtil nu, men også ændre deres system?
(Bifald) Mange tak, det værdsætter jeg, men vil jeg også kunne regne med Deres opbakning, når vi skal forhandle med visse nationale sportsmyndigheder?
(Bifald) Jeg tager dette ad notam. Når det kommer til at bekæmpe sortbørshandelen, hr. Monfils, kan De være overbevist om, at vi vil gøre alt, der står i vores magt! Vi vil gøre alt det, vi kan, men der er trods alt én ting, De ikke kan bede Kommissionen om, og det er, at vi arrangerer verdensmesterskaberne. Det er virkelig ikke vores opgave. Vores opgave, i medfør af reglerne om konkurrence, er at kontrollere, om der er begået ulovligheder og at skride ind, hvis dette er tilfældet. Som De ved, er dette inden for mit område, og jeg tror, at man fremover vil være klar over det, ikke kun her i Parlamentet men også uden for.
Med hensyn til en anden ting. Folk har sagt "og hvad med rejsebureauerne«! Ja, jeg minder om, at der her rent faktisk er et problem, for rejsebureauerne skal betale afgifter, de skal betale dyrt for at få lov til at sælge billetter. Men det drejer sig ikke om mere end 5, 4 % af billetterne. I princippet kan man også henvende sig til de nationale organisationer. I princippet, og dette er ligeledes et problem, kunne man have henvendt sig til arrangørerne, som uden forskelsbehandling skulle have sat billetterne til rådighed for køberne. Vores aktion skal dreje sig om dette.
Som jeg sagde tidligere, er der stadig intet forlig, fordi vi ikke, i øjeblikket i hvert fald, er tilfredse med de forslag, arrangørerne hidtil har fremsat. Vi ønsker ligeledes at kontrollere visse oplysninger, vi har fået. Det forekommer mig således, at visse af de kategorier, jeg har nævnt for Dem, er upræcise, og vi vil gerne vide præcist, hvad de dækker over.
Dette er, hvad vi vil foretage os, og bagefter må vi se tingene an. De må ikke i dag spørge mig om, hvad vores konklusion bliver! Vær en smule tålmodig. Enten opfylder arrangørudvalget i alle henseender vores krav i så stor en udstrækning, det er muligt i overenstemmelse med fællesskabslovgivningen. Eller også gør det ikke, og så vil Kommissionen tage overtrædelsesproceduren i anvendelse.
Dette er situationen, som den foreligger. Hvis De vil have yderligere forklaringer, er jeg som altid til deres rådighed.
(Kraftigt bifald)
Formanden
Hr. kommissær van Miert, vi ved alle, at De har et svært embede. De har sagt til os, at De ikke kunne overtage det internationale sportsforbund, men De har ikke sagt, om De ville overtage det, hvis De måtte!
Forhandlingen er afsluttet.
Før vi går over til afstemningen, har hr. Killilea bedt om ordet i forbindelse med forretningsordenen.

Killilea
Fru formand, jeg håber, at det er en bemærkning til forretningsordenen. Jeg vil gerne komplimentere kommissæren, og et øjeblik troede jeg, at han personligt ville hjælpe Skotland med at vinde en kamp eller to. Det ville have været passende, efter at have lyttet til Hughie McMahon.

Formanden
Hr. Killilea, forhandlingen er allerede afsluttet.
Vi går nu over til afstemning.
Før afstemningen om Nicaragua:

Pasty
Fru formand, for en bemærkning til forretningsordenen. Det overrasker mig, at dette hører ind under "menneskerettigheder«, eftersom beslutningen om Nicaragua omhandler udlandsgælden.
Jeg vil gerne have, at man forklarer mig, hvorledes Nicaraguas udlandsgæld er en overtrædelse af menneskerettighederne.

Formanden
I går stemte vi om sammensætningen af forhandlingen. Parlamentet stemte sådan. Derfor er denne tekst kommet ind under det punkt. Det er forklaringen på det.

Det strafferetlige samarbejde (fortsættelse)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er den fortsatte forhandling om betænkning (A4-0058/98) af Bontempi for Udvalget om Borgerlige Frihedsrettigheder og Indre Anliggender om det strafferetlige samarbejde i Den Europæiske Union.

Schulz
Fru formand, mine damer og herrer, det glæder mig, at vores kollega Posselt allerede klapper, når blot han hører mit navn, hvilket viser, at han mod al forventning er et klogt parlamentsmedlem.
Jeg kommer tilbage til forløbet fra i middags, der har ført til, at vi nu må fortsætte forhandlingen. Vi måtte omkring middag beklage det noget uheldige forløb i debatten, og det er sikkert forståeligt, hvis jeg opholder mig et øjeblik ved procedurespørgsmålene. Jeg har forståelse for, at det er meget svært at organisere en kompliceret dagsorden i den meget stressede Strasbourg-uge. Det er dog meget svært for Parlamentet at føre en debat således, at forhandlingen afbrydes midt i Parlamentets udtalelse, hvor de enkelte grupper skal begynde at afgive deres mening om ordførerens fremstilling, og at kommissæren, der egentlig er kommet for at høre Parlamentet i sin helhed, derefter får ordet, og at den egentlige mening dermed bliver omvendt, da det nemlig ikke er Kommissionen, der hører debatten, men derimod Parlamentet, der hører en udtalelse fra Kommissionen, hvorefter Kommissionen går og slet ikke længere deltager i den egentlige debat.
Det hele er forløbet en smule uheldigt. Jeg vil nu heller ikke give nogen skylden for det her. Det hele blev så suppleret af - det må vi tænke over generelt i plenarforsamlingen - at fru kommissær Gradin måtte afgive sin udtalelse i en atmosfære, der - tilgiv mig fru formand - minder mig mere om et omrejsende tivoli end om Europa-Parlamentets værdighed. Måske formår vi på et eller andet tidspunkt at disciplinere os selv således, at vi lægger et minimum af høflighed for dagen, idet talerne i Parlamentet, hvad enten de er parlamentsmedlemmer eller repræsentanter for Rådet eller Kommissionen, vises opmærksomhed i rimelig grad. Det er det mindste, man kan forvente i et parlament, som vil gøre sig fortjent til sit navn. Så vidt til proceduren.
Til betænkningen af vores kollega Bontempi har jeg tre grundlæggende bemærkninger. For det første: Vi ved fra udviklingen, der logisk nok udspringer af den stadig mere omfattende økonomiske integration af Den Europæiske Union, at den grænseoverskridende kriminalitet, der opererer over hele Europa, kan vokse, fordi operationsmulighederne udbredes. Der, hvor ubegrænset aktivitet er mulig, er en ubegrænset illegal aktivitet også mulig, det vil sige, at markedet for organiseret kriminalitet vokser, sådan som det indre marked vokser. Nu kontrollerer og organiserer vi de legale rammebetingelser for markedet, men instrumenterne, som vi bruger til at bekæmpe den illegale udvikling, organiserer vi ikke i den nødvendige form. Samarbejdet, det strafferetlige samarbejde, forsømmes skammeligt i Den Europæiske Union.
Det er der for det andet en grund til. Grunden er, at den nationalstatslige karakter hos politi og retsvæsen stadigvæk står i centrum. Det er politisk også forståeligt. Vi har på den ene side at gøre med en omsiggribende overnational instans, Den Europæiske Union, på den anden side erkender nationalstaterne, at deres nationalstatslige suverænitet taber i værdi i det omfang, Den Europæiske Union vokser i betydning. Det er der i de nationale regeringer en bestemt afværgemekanisme imod, der udtrykker sig mest præcist dér, hvor nationalstaterne kan vise deres suverænitet stærkest, nemlig ved magtmonopolet, især ved politiet og ved retsvæsenet. Derfor er nationalstaterne ikke parate i det nødvendige omfang til på europæisk plan at opnå fællesskabsretlige bestemmelser gennem mellemstatsligt samarbejde. Men det ville være politisk uomgængeligt.
Dermed er jeg ved mit tredje punkt. Hvis vi erkender, at de forbrydelser, om hvilke vores kollega Bontempi har sagt, at vi er nødt til at udkrystallisere dem præcist, altså de forbrydelser, der specielt vedrører Den Europæiske Union, og som på svigområdet især er til ulempe for de finansielle interesser i Unionen, også skal kunne forfølges af Unionen selv, skal kunne sanktioneres af Unionen selv, så kan vi ikke komme udenom så hurtigt som muligt at finde frem til et system, hvor vi skaber operationelle forudsætninger for, at vi på fællesskabsretligt plan opnår en kvalificeret retsforfølgning, som så supplerer politisamarbejdet. I den forstand er betænkningen af vores kollega Bontempi et stort fremskridt i debatten. Jeg håber ikke, at det kun bliver ved debatten, men at vi snart finder frem til egnede former for samarbejde med den nødvendige effektivitet, der skal til for at bekæmpe kriminalitet.

Rübig
Fru formand, sign against crime står der hos os på gangene, vote against crime - det vil ske i morgen middag, og fight against crime - det er vores opgave i Det Europæiske Fællesskab. Også hr. Pirker er af denne opfattelse. Han er undskyldt i dag, da han måtte til Østrig af vægtige grunde. Men jeg tror, det simpelthen er vigtigt, at den organiserede kriminalitet bekæmpes endnu mere målrettet. Den påvirker det legale økonomiske kredsløb og den offentlige forvaltning. Den skader også Unionens finansielle interesser. Et politisamarbejde er ganske vist under opbygning - Europols Narkotikaenhed, som blev grundlagt i 1997, har immervæk bekæmpet 2608 tilfælde af organiseret kriminalitet med succes, Afdelingen for Samordning af Foranstaltningerne til Bekæmpelse af Svig, UCLAF, der beskytter Det Europæiske Fællesskabs finansielle interesser, arbejder også allerede med stor succes - men justitssamarbejdet er endnu på begynderstadiet, forskellige retssystemer i medlemsstaterne forhindrer et optimalt samarbejde.
Af hensyn til det forbedrede samarbejde, af hensyn til en effektiv bekæmpelse af den organiserede kriminalitet skal vi føre diskussionen, hvor den nationale suverænitet må træde i baggrunden. Vi må i hvert fald opgive den dér, hvor instrumenterne mod den organiserede kriminalitet svigter, hvor borgerne - og det vil ikke kun sige i Bruxelles - ikke længere er beskyttede, og hvor Unionens interesser skades.
Det langsigtede mål er fælles retsregler. Bontempi-betænkningen - den er i øvrigt glimrende - presser på for at gå hurtigere frem.
Fire punkter anser jeg for uomgængelige. For det første: Håndteringen af retshjælpsaftalen skal forbedres radikalt. For det andet: Bestemmelserne skal tilpasses i det mindste på de nye forbrydelsesområder. For det tredje: Samarbejdet med tredjelandene skal forbedres gennem programmer som GROTIUS og FALCONE. Dermed kan EU drive sikkerhedseksport og eksport af retssystemer. For det fjerde: Samarbejdet til beskyttelse af Unionens fælles interesser skal forbedres afgørende. Vi har brug for en fast kerne af materielle og strafferetlige bestemmelser. UCLAF skal udstyres med de nødvendige ressourcer, skal på langt sigt udvikle sig til en fælles retshåndhævende myndighed til beskyttelse af de finansielle interesser.
Den Europæiske Union må tage større skridt end hidtil i retssamarbejdet, ikke kun for at beskytte Uniones finansielle interesser, men især også for at garantere borgernes sikkerhed.

Brinkhorst
Fru formand, hr. Schulz har allerede pointeret, at vi naturligvis må forbedre Parlamentets procedurer. Jeg vil ikke vende tilbage til det, men bare tilføje et punkt. Hvorfor kan vi ikke afbryde forhandlingerne fem minutter inden afstemningen kl. 12, så alle kan nå at komme ind i mødesalen? Så kan vi få en ordentlig forhandling. Det, vi lige har oplevet, var pinligt, og jeg vil gerne anmode Præsidiet og Formandskonferencen om at undersøge dette.
Hr. Bontempis betænkning er karakteriseret af en pragmatisk holdning. Det er fint med principper, men meget vigtigt med konkrete fremskridt. Man kan sige, at vi her står over for den positive side af negativ integration. Vi har her en af de kommissærer, der arbejder meget med bivirkningerne af det indre marked. Snart kan alle bevæge sig frit i Europa, undtagen embedsmænd fra politi og retsmyndigheder. Det er sagens kerne. Det er meget vigtigt, at medlemsstaterne endelig begynder at forstå, at det mellemstatslige samarbejde ikke blot er til for at beskytte nationale interesser, men at dette samarbejde faktisk står i vejen for national retfærdighed. Det mellemstatslige samarbejde har de sidste 50 år omfattet Europa-Rådet. Det er en vigtig organisation, men vi ved alle, at samarbejde om retlige anliggender og politianliggender i et Europa med 15 medlemsstater uden grænser ikke længere kan opnås ved at ratificere nationale konventioner, der kommer på et alt for sent tidspunkt og ikke har nok og kun delvis effekt. Det er dette punkt, som hr. Bontempi så rigtigt fremhæver i sin betænkning.
Det er ikke et spørgsmål om at ville ophæve demokrati og nationale forfatningsmæssige garantier. Den Europæiske Union er med sin store vægt på menneskerettigheder og beskyttelse af demokratiet klar til fremskridt.
Hr. Bontempi gør det helt klart, at Amsterdam-traktaten viser vejen frem. Vi kan ikke længere arbejde inden for de nationale konventioner, som om Den Europæiske Union bare var en mellemstatslig konstruktion. Det er sagens kerne. Fru Gradin gjorde det helt klart i sit indledende svar her til morgen, at instrumentet rammeafgørelser skulle prioriteres i fremtiden for at opnå fremskridt.
Jeg vil gerne understrege dette, for det er den eneste måde endelig at involvere landene i Central- og Østeuropa. Vi må opnå større fremskridt på hele dette område, hvis vi skal kunne modtage Central- og Østeuropa i den nuværende europæiske form. Hvis dette Europa, som vi har opbygget gennem 40 år, ikke kan gøre større fremskridt inden for retlige anliggender og politianliggender, hvordan kan vi så forvente, at lande, der i 40 år har været underlagt diktatur, ikke har kendt til beskyttelse af menneskerettigheder eller institutionsbygning, skal medvirke til de fremskridt, vi ønsker?
Det er yderst vigtigt, og jeg vil gerne anmode kommissær Monti, der er stedfortræder for fru Gradin, om at kommentere, om PHARE-programmet ikke burde bruges langt mere til at fremme politisamarbejde og retligt samarbejde. Det er også hr. Bontempis holdning.
Det er stadig pinligt, at hverken de nationale parlamenter eller Europa-Parlamentet er helt involverede. Det er bemærket før. Vi burde ikke være defensive. Der er ingen anden vej frem end for de nationale parlamenter og Europa-Parlamentet at arbejde bedre sammen på dette område. Der bør være en klar politisk vilje, som desværre ofte mangler, til fremskridt, både fra de nationale parlamenters side, men også fra Europa-Parlamentets side. De Europæiske Fællesskabers Domstol, som har været den bedste af institutioner, spiller stadig en utilstrækkelig rolle i denne proces. Domstolen kan kun afsige præjudicielle afgørelser, hvis medlemmerne ønsker det, og selv da kan Domstolen ikke give en fortolkning af traktaten. Domstolen er begrænset til rammeafgørelser og afgørelser om de forskellige konventioner. Hr. Bontempi gjorde det i denne forbindelse også helt klart, at det er vigtigt med fremskridt på dette område.
Kort sagt kan vi sammen opnå langt mere, men det vigtigste punkt er stadig, at medlemsstaternes politiske vilje sommetider bruges som alibi. Beskyttelsen af nationale interesser er et alibi for at opnå fremskridt på europæisk plan. Det bør vi protestere kraftigt imod, og det er det underbyggende punkt i hr. Bontempis betænkning. Vi hilser det velkomment. Jeg håber også, at Kommissionen vil tage det alvorligt i nærværende periode.

Lindholm
Fru formand, lad mig først sige, at et flertal i V-gruppen støtter hr. Bontempis betænkning med tre undtagelser. Den ene går ud på, at harmoniseringen af strafferetten ikke bør tvinges frem. Den er og bør forblive et nationalt anliggende i meget lang tid frem.
Det andet punkt vedrører opfordringen til medlemslandenes regeringer til at afstå fra undtagelser og forbehold for konventionerne. En sådan generel opfordring er efter V-gruppens mening ikke acceptabel.
Det tredje punkt vedrører forslaget om at afskaffe princippet, at en forbrydelse skal kunne tiltales i to lande. At afskaffe det princip i den aktuelle situation ville kunne føre til store menneskelige tragedier, ikke mindst blandt flygtninge. Det er flertallets syn i V-gruppen.
Som svensk EU-kritiker repræsenterer jeg imidlertid selv et helt andet syn end hr. Bontempi og vil derfor stemme nej til betænkningen. Jeg er positiv over for alle former for samarbejde, også på det retlige område, hvis det sker på mellemstatsligt plan og ikke krænker eller indskrænker den nationale suverænitet eller det nationale demokrati.
Den overordnede målsætning med betænkningen er at oprette et fælles europæisk retligt område. Det forudsætter blandt andet en harmonisering af strafferetten, hvilket ville indebære en ophævelse af det nationale selvstyre. Det vigtigste retlige grundlag er en fortolkning af en traktat, som endnu ikke er ratificeret eller trådt i kraft, Amsterdam-traktaten. Det er efter min mening mærkværdigt.
International organiseret kriminalitet bekæmpes bedst med internationalt, globalt samarbejde på mellemstatsligt plan og med et udviklet samarbejde inden for blandt andet Interpol.

Buffetaut
Fru formand, først og fremmest tilslutter jeg mig fuldt ud min ven Schulz' indledende bemærkninger.
Når dette er sagt, og hvad angår denne betænknigs substans, er det klart, at det europæiske samarbejde især er berettiget, når det viser sig at være mere effektivt end staternes egen aktion. Og det er netop det, der er tilfældet, når det drejer sig om det retlige samarbejde.
For at bekæmpe den grænseoverskridende kriminalitet er det åbenbart, at vi har brug for et styrket samarbejde, om end forenklet, inden for det retlige område, f.eks. for at lette arbejdet for domstolene i de forskellige medlemsstater i Den Europæiske Union. Det er meget vigtigt, at der gives mulighed for direkte forbindelse mellem domstolene, og at der sker en forenkling af procedurereglerne for udveksling af informationer, aktstykker osv.
Dette skal selvfølgelig ske i overensstemmelse med de forfatningsmæssige regler og de generelle retsprincipper. I Den Europæiske Union respekterer alle medlemsstaterne, Gud være lovet, retsstaten, som på sin side respekterer personretten. I den henseende er det på tide, at medlemsstaterne udviser mindre tilbageholdenhed over for de respektive retlige ordninger i Unionen.
Vores kollega Bontempis betænkning udmærker sig ved, at den ikke indlader sig på de store filosofiske betragtninger, men tværtimod er meget konkret, meget realistisk og pragmatisk. Dette forekommer mig at være den bedste indfaldsvinkel på et meget følsomt område, både hvad angår suverænitet, men også personretten og naturligvis retten til at forsvare sig.
Selvfølgelig støtter vores gruppe betænkningen. Til gengæld kan vi ikke følge ordføreren i problemet med den europæiske anklager, som forekommer os at komplicere procedurerne og gøre dem endnu tungere snarere end at forenkle dem.

Hager
Fru formand, den voksende internationale kriminalitet gør det naturligvis nødvendigt at tænke over, hvordan man kan sætte en stopper for denne udvikling. Man anser de forskellige materielle og processuelle regler, de komplicerede bestemmelser om retshjælp og kravet om gensidig strafbarhed som årsager til problemerne i forbindelse med straffeprocesser af grænseoverskridende karakter.
Personligt går jeg, der har mange års praktisk erfaring, ind for enhver forenkling i den mellemstatslige udveksling af retshjælp, jeg venter mig dog overhovedet intet af en standardisering af den materielle strafferet på grund af de historiske og kulturelle forskelle. I modsætning til vores kollega Pirker og vores kollega Rübig, der repræsenterer ham i dag, vil vi ikke forlange af østrigerne, der i forvejen blev skuffet, hvad angår deres yndlingslegetøj »anonyme sparekassebøger« i forbindelse med regeringspartiernes bekæmpelse af hvidvaskning, at de skal afgive suverænitet inden for den materielle strafferet eller på ny definere begrebet suverænitet.
Det krav, der fremgår af betænkningen, om afkald på dobbelt anklage og om bortfald af dobbelt sigtelse tyder på en misforståelse og en tvetydig sammenblanding af de to begreber og en forfejlet vurdering af princippet om stedfortrædende international strafferetspleje. Sammenfattende ser jeg hverken anledning til en standardisering af den materielle strafferet eller til en anklagemyndighed med kompetence i hele Europa, men vel til enhver form for forbedret samarbejde mellem de retshåndhævende myndigheder.

Ford
Fru formand, først vil jeg gerne lykønske min kollega hr. Bontempi med hans betænkning om retligt samarbejde vedrørende kriminalitet. EU har oplevet dannelsen af det indre marked. Fri bevægelighed af varer, tjenesteydelser, kapital og mennesker. Med en afdød kinesisk filosofs ord: «Vi har set 100 blomster blomstre«. Desværre har der været meget ukrudt. Der er et voksende indre marked for den frie bevægelighed af tyvegods: F.eks. biler, ulovlige tjenesteydelser - prostitution, kapital, der skal hvidvaskes i andre medlemsstater, illegale indvandrere, der smugles ind af kriminelle organisationer. Vi har et Europa, der kører med to hastigheder. Mens EU har skubbet på inden for mange områder - socialpolitik, miljøpolitik, økonomisk og monetær union - har EU været overraskende tilbageholdende med harmonisering af lovgivning og praksis i forbindelse med retlige anliggender og politianliggender.
Europol har været en succes, men i lille målestok. Det har fungeret meget effektivt i forbindelse med udveksling af information på tværs af hele Den Europæiske Union om narkohandelen, men det har ikke fungeret godt på andre områder: Terrorisme, racisme, organiseret kriminalitet. Vi har brug for fremskridt. Det, der bekymrer os i Den Europæiske Union, er, at kriminalitet og kriminelle på tværs af grænserne ikke straffes til trods for det indre marked og til trods for Den Europæiske Union. Mordere, tyve og bedragere benytter sig af hullerne i europæisk lovgivning.
Fælles retsstandarder er ikke nok. Vi skal have fælles standarder for retfærdighed. Sager som den om Keith Cottingham i Det Forenede Kongerige - mistænkt for et brevbombemord mod en hjemmegående husmor, Barbara Holmes - men med bopæl i Spanien de sidste 14 år, de seneste 4 år uden pas - det er udløbet! Alligevel har det britiske politi ikke haft held med at få ham udleveret til Det Forenede Kongerige og stille ham for en domstol. Det er svært for borgerne i Den Europæiske Union at tage et indre marked eller et fælles retligt område alvorligt, når den slags fortsat kan ske.

Banotti
Fru formand, jeg vil også gerne lykønske hr. Bontempi med hans betænkning. I forbindelse med denne forhandling vil jeg gerne rejse et spørgsmål om et område, der heldigvis stadig er relativt begrænset, men som i de senere år er blevet kriminaliseret. Jeg henviser i denne forbindelse til den tværnationale bortførelse af børn af deres forældre og det stigende problem med tværnational bortførelse af børn ved hjælp af kriminalitet.
At det ofte drejer sig om ømtålelige familieforhold, bruges ofte af det lokale politi som en undskyldning for ikke at blive involveret i disse sager - det drejer sig om familieforhold og er en sag for advokater. Men bag politiets modvillighed, når det drejer sig om at udstede retskendelser om forældremyndigheden i ét land, når de er bortført til en anden medlemsstat, ligger der ofte stor risiko for tragedie.
For to uger siden tilbragte jeg hele weekenden og det meste af ugen med at forsøge at forhandle frigivelse af nogle børn, der var ulovligt bortført fra Det Forenede Kongerige til Italien. Hvis politiet havde taget affære, som de skulle have gjort for fire måneder siden, ville denne situation ikke have udviklet sig til, at børnenes liv var i fare, og at forælderen truede med at brænde huset ned.
Desværre er vi nødt til at betragte dette som en kriminel handling, fordi mange ikke adlyder retskendelserne i forbindelse med børn og forældremyndighed. Derfor vil jeg gerne benytte denne lejlighed til at nævne det, selvom jeg godt ved, at spørgsmålet måske omhandles mere udførligt i betænkningen om samarbejde i forbindelse med ægteskaber, som vi skal behandle i næste mødeperiode. Det drejer sig imidlertid om en kriminel handling, og jeg vil gerne se langt mere samarbejde mellem vores landes politistyrker.

Blokland
Fru formand, med globaliseringen og åbningen af grænserne i Den Europæiske Union er vi stødt på et problem. Oprettelsen af et åbent område for fri bevægelighed for varer, tjenesteydelser, kapital og personer viste sig at have en skyggeside: stigende, grænseoverskridende kriminalitet. Dette erkendes både af tilhængere og modstandere af en føderal union. Men hvor søger man derefter løsningen på problemet?
Det er behageligt at mærke, at sagen gribes an på en realistisk, tydelig måde i hr. Bontempis betænkning. Selvom vi har forskellige opfattelser med hensyn til Den Europæiske Unions videre udvikling, vedrørende det strafferetlige samarbejde, er vi på temmelig god bølgelængde.
Det retlige område berører kernen i medlemsstaternes suverænitet. Deres egne strafferetssystemer, idømmelsen og afsoningen af straffe, har i løbet af nogle århundreder udviklet sig på forskellige måder i medlemsstaterne. De er nært knyttet til medlemsstaternes statsopfattelser og de kulturelle ting, der er opnået.
Dette kan - og må - efter min opfattelse ikke uden videre kastes over bord med henblik på en større og større harmonisering i Den Europæiske Union. Almindeligt, praktisk samarbejde, som fører til hurtige resultater, skal prioriteres.
Det gør denne betænkning med rette opmærksom på. Direkte initiativer er nødvendige for at bekæmpe den nuværende stigning i den organiserede kriminalitet. Harmonisering af visse begreber som "svig« går jeg ikke uden om i den forbindelse.
Hr. Bontempis betænkning giver et grundlag for at gå videre med praktisk, retligt samarbejde vedrørende straffesager, idet medlemsstaternes suverænitet opretholdes på dette følsomme område. Jeg kan derfor tilslutte mig denne betænkning.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 9.00.

Arbejdet i Den Paritetiske Forsamling AVS-EU i 1997
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling om den årlige betænkning (A4-0080/98) af Robles Piquer for Udvalget om Udvikling og Samarbejde om resultaterne af arbejdet i Den Paritetiske Forsamling AVS-EU i 1997.

Robles Piquer
Fru formand, hr. kommissær, Den Paritetiske Forsamling mødtes som sædvanlig to gange i 1997 - i Bruxelles og Lomé - ved den 25. og 26. samling. Den betænkning, som jeg har æren af at fremlægge, resumerer disse møder. Jeg gør det naturligvis for Udvalget om Udvikling og Samarbejde, og jeg vil kun resumere de ti punkter, som jeg finder mest relevante.
For det første fremhæver vi Den Paritetiske Forsamlings bidrag til Lomé-konventionen, som er årsag til, at vi i betænkningen anmoder om, at denne forsamling betragtes som en uafhængig institution.
For det andet anmoder vi om, at Den Europæiske Udviklingsfond, som alle vi europæere betaler til, opføres på Den Europæiske Unions budget. Jeg synes ikke, at nogen anmodning kan være mere naturlig end denne.
For det tredje henviser vi til behovet for solidarisk optræden mellem nord og syd på vores planet i lyset af en globalisering, som vi betragter som uundgåelig.
For det fjerde anmoder vi om, at Den Paritetiske Forsamling, hvilket også er naturligt, kan udtale sig om de fremtidige forbindelser mellem Den Europæiske Union og AVS-landene, især om den femte Lomé-konvention.
For det femte anmoder vi i punkt 8 om, at medlemmerne af Den Paritetiske Forsamlings Præsidium undersøger muligheden for et nyt afstemningssystem. Jeg mener, at denne anmodning er specielt vigtig. Vi tror, at øjeblikket er inde til at forlade den noget absurde situation, vi befinder os i - nemlig med to delte valgkollegier, et for europæerne og et for AVS-landene - og i stedet indføre et virkeligt valgkollegium, ét eneste valgkollegium, hvis medlemmer ikke stemmer efter deres territoriale tilknytning, men efter deres individuelle og personlige holdning. Naturligvis kan man alt efter den pågældende sag bibeholde den hemmelige eller åbne afstemning, men vi mener, at de repræsentanter for Europa-Parlamentet, som vi her henvender os til, bør opfordre deres kolleger i AVS-landene til at gennemføre denne procedureændring.
For det sjette vil vi støtte, og vi støtter alt, hvad der er blevet sagt på De Forenede Nationers konferencer, som vedrører os - og her henviser jeg til fru Junkers fremragende hovedbetænkning.
For det syvende understreger vi kraftigt kvinders rettigheder og fremhæver eksempler som uddannelse, sundhed og kvinders deltagelse i beslutningstagningerne.
For det ottende mener vi, at det er nødvendigt at være meget opmærksom på udviklingen af byområderne. Også i AVSlandene - ikke kun i den industrialiserede verden - bliver byerne, byområderne, hele tiden vigtigere og større. I forbindelse med de nye fokuseringsområder mener vi også, at der må tages størst muligt hensyn til miljøproblemerne, f.eks. bortskaffelse af affald og fremme af vedvarende energikilder.
For det niende er vi af den opfattelse - og det anmoder vi om - at AVS-landene må vise forståelse for, at Europa-Parlamentet lægger særlig vægt på bevarelse af de demokratiske værdier og retsstaten, og at vi anser denne bevarelse og denne aktive accept som en forudsætning for fredelig sameksistens og også for varige fremskridt på det økonomiske område, og at det derfor skal bemærkes, at en oplysning som f.eks. stedet for afholdelse af samlingen i sig selv har en politisk værdi. Debatten før Lomé-samlingen var meget intens på grund af de unormale forhold - for at sige det mildt - der hersker i dette lands interne politik, det land, hvor Lomé-konventionerne blev til. Og der er ingen som helst tvivl om, at f.eks. den kendsgerning, at vores AVS-venner ikke stemte for en meget moderat beslutning, der kun drejede sig om at bede om frie valg i dette land, skabte en vis frustration hos os europæere, og denne holdning var uden tvivl betinget af det sted, hvor samlingen rent geografisk blev afholdt.
Og for det tiende foreslår vi, at Kommissionen grundigt undersøger muligheden for, at bistand til tredjelande, hvoriblandt AVS-landene er meget relevante, fordi de er mange, og fordi de modtager meget bistand, måske kan styres via en koordineret tjeneste til forvaltning af udviklingsstøtten. Altså - hvis jeg må forklare det med et billede - en form for ECHOudviklingskontor.
Dette er de væsentligste punkter i det forslag til beslutning, som Udvalget om Udvikling og Samarbejde har vedtaget, og som jeg her har den ære at fremlægge for Parlamentet.

Junker
Fru formand, kære kolleger, jeg mener, at Den Paritetiske Forsamling er et organ, som er et meget intensivt diskussionsforum, og det skal fremhæves særligt, for det er den eneste model, hvor et udviklingssamarbejde, der er knyttet til princippet om paritet, følges parlamentarisk. Det giver os mulighed for også at diskutere vores viden her i Parlamentet og at drage de tilsvarende konklusioner heraf.
Jeg vil gerne henvise til hovedbetænkningen, der har beskæftiget os på to møder i det forløbne år. Jeg havde den store glæde og ære at være hovedordfører og en gang at finde ud af og kontrollere, hvordan resultaterne fra den store FN-konference ser ud - fra uddannelseskongressen, der i sin tid fandt sted i Thailand, til de sidste konferencer i Rom om ernæringssikkerhed - og at kontrollere, hvad der er sket, og hvad der endnu står åbent.
Det hele skal også ses i sammenhæng med det emne, som ligeledes har beskæftiget os indgående i det forløbne år, og som fortsat vil beskæftige os meget, nemlig fremtiden for Lomé-konventionen. Der har været en kontinuerlig indholdsmæssig videreudvikling af Lomé-konventionen frem til den aftale, vi har nu, men som også udviser svagheder. Disse svagheder skal afhjælpes. Der er jo også forslag i betænkningen fra hr. Robles Piquer, som vi skal tage til os for at opnå et konstruktivt arbejde.
I de seneste år er det heldigvis lykkedes - vi kunne intensivere det på de sidste forsamlinger, dette strækker sig gennem hele AVS-samarbejdet - at definere kvindens rolle som en central rolle for udviklingen. Der skal lægges endnu større vægt på dette. Det hersker der imidlertid stor enighed om, men gennemførelsen i praksis lader endnu meget tilbage at ønske. Det kan vi med regelmæssige mellemrum overbevise os selv om, når vi holder møder i AVS-lande og ser os omkring dér.
Der er meget at gøre endnu for netop at inddrage civilsamfundet som sådant, og det betyder især, at også kvinderne får en rolle, og at de - fra planlægningen over udførelsen til evalueringen - får mulighed for at deltage i udviklingsprocesserne i AVS-samarbejdet.
Kvinder har en afgørende rolle i alle spørgsmål, der bidrager til sikring af det daglige liv - dertil hører især ernæringssikkerhed, men også sundhedssikring. I det praktiske arbejde - det forberedes gennem alle de diskussioner, som vi fører, gennem arbejdskredse, gennem alle de aktiviteter, som partnerlandene i Den Europæiske Union og i AVS-fællesskabet deltager i - må det gøres klart, at der ikke er nogen foranstaltninger, der må fremskyndes, således at de fører til isolation af andre.
Det sker meget let. Således indebærer f.eks. ændringer af handelen også en risiko for, at især kvinder udelukkes fra detailhandelen, og at deres erhvervsmuligheder gøres vanskeligere. De har dårligere adgang til den formelle sektor, de kastes ofte tilbage til den informelle sektor. Problemet er det samme som i Europa. De har i sidste ende også ansvaret for hjem og familie og er derfor erhvervsmæssigt begrænsede. Her skal der træffes udligningsforanstaltninger, og de bedste rådgivere til at finde ud af, hvordan det kan ske, er i sidste ende kvinderne selv i disse lande.
Vi er godt på vej. Vi har inddraget dette på alle de områder, der er blevet diskuteret, fra miljøspørgsmål over spørgsmål om sundhedspleje, økonomisk udvikling til menneskerettigheder. Imidlertid drøftes det meget indgående, hvordan menneskerettigheder også kan anvendes som kvinderettigheder, hvordan demokratiske rettigheder på dette område også kan forståes sådan, at en ligeberettiget deltagelse fra kvindernes side i alle samfundsmæssige beslutningsprocesser - også i vores AVS-partnerlande - gennemføres.

Corrie
Fru formand, til trods for mange fejl og kritik fra forskellige sider har få konventioner holdt så længe og været så vellykkede som Lomé-aftalen mellem Den Europæiske Union og AVS-landene.
Vi nærmer os år 2000 og strukturændringerne til Lomé-konventionen, og vi kan se tilbage på Lomés styrker og svagheder og opbygge et stærkere og mere effektivt partnerskab for fremtiden. Jeg vil gerne støtte hele hr. Robles Piquers betænkning om resultaterne af arbejdet i Den Paritetiske Forsamling. Den eneste fysiske forbindelse, som vi Parlamentsmedlemmer har med AVS-medlemmerne, er møderne i Den Paritetiske Forsamling og de efterfølgende informationsbesøg.
Vi bliver ofte kritiseret af medierne for Den Paritetiske Forsamlings møder i udviklingslande, men jeg vil påstå, at man kan lære mere på en uge på stedet, hvor man kan følge projekterne, end på et år i et udvalg i Bruxelles. I denne betænkning beskrives arbejdet i Den Paritetiske Forsamling i løbet af det seneste år, og læseren får indblik i det enorme arbejde, der udføres af medlemmerne. I betænkningen understreges vigtigheden af et partnerskab på lige vilkår og vigtigheden af, at vores AVS-partnere får input om en eventuel fremtidig organisation efter år 2000. I betænkningen anmodes om, at Den Europæiske Udviklingsfond opføres på budgettet, således at der kan udøves reel parlamentarisk kontrol med såvel bevillingernes størrelse som deres anvendelse.
Det er et kedeligt faktum, at der efter de første tre måneder af 1998 stadig er to lande, som ikke har ratificeret aftalen om Lomé IV(2) 1995. Det har indtil nu ikke været muligt at påbegynde nationale vejledende programmer. Det er jo vanvittigt. Jeg må anmode Kommissionen om at overvinde denne forsinkelse. Vi må af med al den administration.
Betænkningen fremhæver et område af Den Paritetiske Forsamlings møder, der kan forbedres, og det er spørgetiden til Rådet og Kommissionen. Som vores spørgetid er den kedelig og langtrukken. Det bør der gøres noget ved i forbindelse med fremtidige møder.
Betænkningen omhandler også mødestedet for vores seneste samling. Jeg håber, at vores besøg til Lomé bidrager til genoprettelsen af demokrati og respekt for menneskerettigheder, da jeg havde store betænkeligheder ved at afholde samlingen i Lomé. Fremtiden for Den Paritetiske Forsamling er yderst vigtig for forbindelsen mellem EU og AVS-landene. Hvis vi flytter til en regionaltbaseret organisation, skal repræsentanter fra disse regionale organisationer være en del af Den Paritetiske Forsamling, og vi må undersøge muligheden for regionale konferencer. Det er en fremragende betænkning, som fortjener enstemmig støtte.

Baldi
Fru formand, jeg takker ordføreren, hr Robles Piquer, for det glimrende arbejde, han har udført, også fordi han har udviklet interessante tanker om de fremtidige forbindelser mellem landene i Afrika, Vestindien og Stillehavet på den ene side og Den Europæiske Union på den anden side. Jeg vil gerne understrege enkelte punkter i betænkningen, især det forhold, at den nævner styrkelsen af kvinders rettigheder og deltagelse i passende omfang i alle beslutningsprocesser og politiske beslutninger, hvilket er en væsentlig forudsætning for at opnå fremskridt på udviklingsfronten, og hvilket ligeledes indebærer gennemførelse af foranstaltninger til alfabetisering, adgang til uddannelse og basale sundhedstjenester.
Jeg vil endvidere udtrykke tilfredshed med det forhold, at betydningen af undertegnelsen af en international konvention for at forhindre landminer er blevet understreget, således som det blev krævet af Den Paritetiske Forsamling på dennes 24. møde. Henstillingen til Kommissionen om ufortøvet at fortsætte dens projekt om oprettelse af en tjenestegren til koordineret forvaltning af bistand til tredjelande, hvoriblandt AVS-landene er de fleste, er ligeledes af stor betydning.
Jeg vil ligeledes gerne understrege den aktivitet, der har været i den arbejdsgruppe, som jeg selv er formand for, om følgerne af klimaændringerne for de små østater. Jeg minder om, at der i øjeblikket er en overgang fra en voldsom varme til en voldsom kulde, at der ikke længere er årstider mellem vinter og sommer, og at der er skiftevis meget høje temperaturer, som midt i juli måned, og om foråret og efteråret meget lave temperaturer, som var det i januar, samt at der forekommer voldsomme og til tider ødelæggende storme. Jeg minder endvidere om, at El Niño vil slå til med stor styrke og at videnskaben forventer store katastrofer. Hele den sydlige halvdel af jordkuglen har være voldsomt ramt af oversvømmelser og tørke, der hovedsageligt har været koncentreret omkring Sydafrika, Borneo og Sumatra, hvor gigantiske brande har udviklet sig, der har fjernet store dele af det grønne lungevæv, som skovene udgør for vores planet. Kraftige oversvømmelser har ramt det sydøstlige Kina og Mexicos kyster samt længere mod nord i Californien. I Afrikas østlige og centrale regioner har vanskelighederne på grund af regnskyllene medført et forøget antal sygdomme i form af malaria og kolera. Der tales om 4.000 dødsfald.
Arbejdsgruppen har udarbejdet et forslag til beslutning - der enstemmigt vedtoges af Den Paritetiske Forsamling i Lomé den 30. oktober 1997 - om samarbejdet mellem AVS og EU op til partskonferencen for De Forenede Nationers rammekonvention, som fandt sted i Kyoto i december 1997. Formålet var netop, at også Den Paritetiske Forsamling skulle gøres opmærksom på forhold, som EU gjorde sig til talsmand for. Selvom der på Kyoto-konferencen blev gjort fremskridt på miljøområdet i form af anerkendelsen af et globalt indgreb, indeholder protokollen imidlertid resultater, der kan betragtes som tilstrækkelige, men ikke som tilfredsstillende, hvilket vi naturligvis også understreger.
Arbejdsgruppen er ved at vurdere virkningerne og de socioøkonomiske følger af klimaændringerne og forøgelsen af havniveauet for de små østater i AVS-landene og vil forelægge en strategi for at øge den internationale bevidsthed om farerne ved disse ændringer. Klimaændringerne og forøgelsen af havniveauet fører til nedbrydning af de små AVS-østaters kyster, og dette er særligt foruroligende, fordi de er langt mere sårbare end mange andre stater på grund af deres økonomiske, sociale og kulturelle system. Det er grundene til, at denne arbejdsgruppe har udvist en særlig opmærksomhed over for dette fænomen.

Bertens
Fru formand, jeg vil begynde med at give hr. Robles Piquer en kompliment for hans betænkning. Hvad der i årevis har været en noget kedelig og ikke særlig spændende oplevelse, er gud ske lov nu anderledes. Der er gjort et tydeligt forsøg og et vellykket forsøg på at opnå en ændring af praksis i Den Paritetiske Forsamling, hvor vi, hr. Robles Piquer og jeg og mange andre, i årevis har forsøgt at holde hovedet oven vande.
Naturligvis lægger jeg, således som hr. Corrie siger, vægt på det værdifulde i Forsamlingens eksistens. Derfor påskønner jeg også ordførerens dristighed og mod til at fremsætte kritik, fremsætte vanskelig kritik i Den Paritetiske Forsamling. Vi må f.eks. væk fra blokafstemningerne i Den Paritetiske Forsamling. Måske kan et valgregister være en løsning. De delte afstemninger deler AVS-landene og de europæiske lande i to lejre. Det er netop det modsatte af, hvad vi har til hensigt med en Paritetisk Forsamling. Denne praksis har ført til, at vi ikke kunne vedtage til en vis grad skarpe og berettigede forslag til beslutninger om Nigeria, Congo og Togo. Forsamlingen må og skal ikke fortsætte med at tænke i to fronter. Hensigten med hele AVS-samarbejdet er netop en bæredygtig udvikling. Det betyder gode regeringer, demokrati, respekt for menneskerettighederne og også hjælp i forbindelse med respekten for menneskerettigheder, gensidigt. AVS-samarbejdet kan derfor standses, hvis det ikke sker. Praktiske retningslinjer skal udformes med henblik herpå.
Jeg håber, fru formand, at Den Paritetiske Forsamling kan styrkes gennem proceduremæssige ændringer, og med den voksende interesse, som den politiske dialog i AVS vil få i de kommende år, ser jeg, at det også vil dreje sig om en styrkelse af Den Paritetiske Forsamling, og det vil lykkes. Måske har vi om et par uger lejlighed til at drøfte Deres betænkning, hr. Robles Piquer, måske i en mindre kreds med, som det hedder, den anden side, men det er også vores side.

Macartney
Fru formand, jeg vil også gerne lykønske hr. Robles Piquer med en meget god betænkning. Jeg glæder mig over hans engagement, som deles af en række kolleger i mødesalen i dag. For alle os, der er involveret i Den Paritetiske Forsamling, har det været en inspirerende og opløftende oplevelse. Den Paritetiske Forsamling er en institution, der har meget at tilbyde. Vi håber, at flere af vores kolleger kan opleve det selv. Den største værdi er paritetsaspektet mellem de to sider.
Jeg vil imidlertid mane til forsigtighed i forbindelse med idéen om at ophæve retten til separate afstemninger mellem AVS og EU. Det er den eneste grund til, at nogle af AVS-landene fortsat deltager i Forsamlingen, og ophævelsen heraf kunne blive en trussel mod deres fortsatte deltagelse. Det forekommer sjældent, måske skulle vi lade det ligge, nu hvor vi også har indført hemmelig afstemning. Jeg nævner det blot som en lille advarsel. Jeg har erfaret, at der i Den Paritetiske Forsamling er ægte respekt for synspunkter, og vi skal passe på ikke at ødelægge dette.
Jeg støtter hr. Robles Piquers anmodning om hjælp til at genskabe og styrke demokratiet og at se det som en forudsætning for økonomisk vækst. Han og jeg var med i delegationen til Ghana umiddelbart efter den sidste samling i Lomé, der blev ledet af et distingveret medlem for Leeds, hr. McGowan. Vi havde et meget konstruktivt møde i Ghana med parlamentets formand og sekretær. De fortalte om de problemer, der er forbundet med at genskabe demokratiet. For mig var det en inspirerende side af vores besøg, at de bad os om hjælp. De spurgte, hvad Europa-Parlamentet kunne gøre for at gøre sekretæren, Parlamentets generalsekretær og medlemmerne fortrolige med de procedurer, der næsten var forsvundet.
Jeg håber, at vi kan gøre noget i den forbindelse og gøre noget præventivt, ikke kun reaktivt, i Den Paritetiske Forsamling fremover.

Blokland
Fru formand, det mest iøjnefaldende punkt ved forslaget til beslutning er meningsforskellen i Den Paritetiske Forsamling mellem medlemmerne af Den Europæiske Union og AVS om menneskerettighederne. Hvis man ikke har forskellige opfattelser af indholdet af selve menneskerettighederne, så har man det i hvert fald af, hvordan og om krænkelser af menneskerettighederne skal fordømmes.
For at undgå, at et lille flertal i AVS-gruppen kan forhindre fordømmelsen af et land, anmoder ordføreren om en undersøgelse af tilpasningen af afstemningsproceduren i Den Paritetiske Forsamling. Jeg vil i denne forbindelse fremsætte to kommentarer.
For det første, hvis afstemningsproceduren tilpasses i den foreslåede retning, så truer effekten af Den Paritetiske Forsamling som organ, hvor Den Europæiske Unions parlamentarikere og AVS-parlamentarikere møder hinanden, med at formindskes, fordi store grupper kan nedstemmes ved et overordentlig vigtigt emne som menneskerettighederne. Hvad er Den Paritetiske Forsamlings fordømmelse af Nigeria værd, hvis det sker mod flertallet af AVS-landenes vilje? Dette spørgsmål må veje tungt ved en revidering af afstemningsproceduren.
For det andet er beslutningsforslaget ensidigt, når det gælder menneskerettighederne. For der var ikke blot en meningsforskel om nogle landes krænkelse af menneskerettighederne. De delegerede kunne, ifølge begrundelsen i Robles Piquerbetænkningen, heller ikke opnå overensstemmelse om det ufødte barns ret til at leve. Med rette gør AVS-landene opmærksom på det ufødte barns ret til at leve. Den abortpraksis, som forekommer i mange af Unionens medlemsstater, er en grov krænkelse heraf. Men dette punkt forekommer ikke i selve beslutningsforslaget, og i begrundelsen bliver det nuanceret ved at tale om "de kendte modsætninger baseret på livsanskuelser«.
Med rette udtrykkes det i beslutningsforslaget, at demokrati og retsnormer er en absolut forudsætning for fortsættelsen af udviklingssamarbejdet. Lad os derfor lytte til AVS-landene, når de gør os opmærksom på vores krænkelser af menneskerettighederne.

Amadeo
Fru formand, vi vil allerførst gerne hilse det initiativ, som blev taget i februar, hvormed Rådet besluttede at ændre de eksisterende regler for tilbagebetaling af AVS-landenes gæld, velkommen. Dette er en afgørelse, som efter Alleanza Nazionales mening er truffet på et fornuftigt tidspunkt, fordi den gør det muligt for en stor del af disse lande, der er i alvorlige vanskeligheder, ikke alene fordi de skal tilbagebetale en gæld, men for nogles vedkommende udelukkende på grund af de passive renter til gælden, at få et friskt pust og uden yderligere forsinkelser og med større ro kunne imødese de reformer, som, de fleste af dem er enige om, er nødvendige.
Rådets afgørelse, som støtter de initiativer, som Valutafonden og Den Europæiske Investeringsbanks udviklings-og samarbejdskomitéer er blevet enige om, viser klart det internationale finansielle samfunds vilje til at nedbringe AVS-landenes gæld til et økonomisk mere acceptabelt niveau.
Møderne i Den Paritetiske Forsamling i Bruxelles og Lomé har understreget, at man kun ved at konsolidere demokratiet, retsstaten, respekten for menneskerettighederne og en ansvarlig anvendelse af ressourcerne vil det være muligt at krone den udviklingspolitik, der er fulgt inden for rammerne af samarbejdet mellem AVS og Den Europæiske Union, med held.
Fra et miljøbeskyttelsesmæssigt synspunkt er vi af den opfattelse, at man bør foregribe følgerne af klimaændringerne, i form af ørkendannelse og tørke, og at man effektivt bør bekæmpe den alt for høje vækst i de afrikanske byer, der er kendetegnet ved vækst uden byplanmæssig kontrol, især hvad angår de sundhedsmæssige aspekter, men også med hensyn til fødevarer og uddannelse.
De kriterier, der er fastlagt på Kyoto-konferencen, er efter vores mening, selvom de ikke føjer meget nyt til de generelle krav om nedsættelse af emissionerne og især ligger for tæt op ad de amerikanske diktater, en anvendelig tilgang til at løse forureningsproblemerne og klimaændringerne, som de store lande forårsager, og som rammer de små lande og især udviklingslandene.
Med hensyn til menneskerettighederne har Great Lakes-regionen, men generelt hele Centralafrika, et problem i form af den dominoeffekt, der kun kan standses, hvis det lykkes at gribe ind i konflikternes rødder, som altid kan findes bag de økonomiske kriser, bag krænkelserne af menneskerettighederne og de etniske problemer. Kun og især ved at nå frem til fælles holdninger, der undertegnes og overholdes i alle AVS-landene, vil Den Paritetiske Forsamling få den nødvendige troværdighed, som vil føre til, at det forstås, at EU betragter demokratiet og retsstaten som en uerstattelig og nødvendig forudsætning for at konsolidere et fredeligt samfund og gennemføre en bæredygtig udviklingspolitik.

McGowan
Fru formand, jeg vil gerne takke hr. Robles Piquer for endnu en gang at understrege idéen om partnerskab, og hvor vigtigt dette er for vores arbejde i Den Paritetiske Forsamling, og især for at henlede opmærksomheden på afstemningssystemet. Jeg er helt enig med ham i, at det ikke fremmer partnerskabet.
Det er op til os i Den Paritetiske Forsamling at finde en samlet holdning for hele Den Paritetiske Forsamling vedrørende de vigtige spørgsmål, som vi står over for. Vi ved, at det i denne Forsamling ville være helt umuligt for den spanske delegation, den tyske eller den britiske delegation at have en form for vetoret i forbindelse med Forsamlingens beslutninger på grund af systemet med adskilt afstemning. Det er meget vigtigt at understrege dette.
Der er også meget rigtigt i hr. Macartneys bemærkninger om forsigtighed. Jeg mener ikke, at vi som europæere kan forklare vores AVS-kolleger om demokrati, menneskerettigheder og selvbestemmelse, når der anmodes om indførelse af ét eneste valgkollegium. I denne Forsamling og Den Paritetiske Forsamling ser vi ofte stor europæisk arrogance. Til trods for mine rosende bemærkninger er jeg ikke tilfreds med ordlyden i punkt 17 og 18 i beslutningsforslaget, hvor udtryk som »AVSpartens medlemmer bør i langt højere grad vise forståelse for« Europas holdninger til demokrati. Hr. Blokland har meget rigtigt sagt, at vi ikke bør give indtryk af, at vi vil pålægge nogen vores meget europæiske holdninger. Jeg har før mindet denne forsamling om, at vi sender delegationer til mange dele af verden. Vi sender dem til AVS-lande for at sikre, at principper om f.eks. ét medlem én stemme overholdes under afstemninger.
Hr. Robles Piquer ved, at der for nylig var en leder af en politisk gruppe i denne forsamling og for ikke så længe siden en formand for Det Europæiske Folkepartis Gruppe, der var involveret i misbrug af vores afstemningssystem - et system, der undertiden kaldes »klaverspil« i Europa-Parlamentet, hvor vi har medlemmer, der trykker på mere end én knap og trykker på knapperne for medlemmer, der ikke er til stede. Eller f.eks. når vi understreger behovet for vælgeroplysning. Jeg var i Namibia til uafhængighedsvalgene. Der var en stemmeprocent på 97 %. Stemmeprocenten ligger som regel på over 80 % i Sydafrika. Jeg vendte tilbage til min egen by, hvor der var en stemmeprocent på 30 %.
I forbindelse med bevarelsen af dette partnerskab skal vi være helt klare og tydelige, når vi taler om menneskerettigheder, demokrati og selvbestemmelse. Det er ikke europæiske værdier, det er universelle værdier. Jo tydeligere vi gør det klart i vores arbejde i Forsamlingen, jo større er muligheden for at opnå et rigtigt partnerskab.

de Silguy
Fru formand, tillad mig at starte med at lykønske hr. Robles Piquer for kvaliteten af hans betænkning om resultaterne af arbejdet i Den Paritetiske Forsamling AVS/EU i 1997. Jeg vil begynde med at omtale de væsentligste elementer i betænkningen og i Deres diskussion.
Hr. ordfører, i lighed med et vist antal talere - jeg tænker på hr. Amadeo - berører De først og fremmest indvirkningen af FN's konferencer på forbindelsen mellem Den Europæiske Union og AVS-landene. Jeg kan forsikre Dem om, at Kommissionen har taget dette aspekt i betragtning i dens retningslinjer for de fremtidige forbindelser mellem Den Europæiske Union og AVS-landene. Jeg tænker selvfølgelig på Junker-betænkningen. Desuden understreger hr. Robles Piquer betydningen af respekten for demokrati og menneskerettigheder i forbindelserne mellem Den Europæiske Union og AVS-landene på et tidspunkt, hvor det fremtidige samarbejde mellem Den Europæiske Union og AVS-landene diskuteres. Vi må med rette påminde om og støtte dette krav.
Med hensyn til retningslinjerne for de fremtidige forbindelser mellem AVS-landene og Den Europæiske Union ved De, at Kommissionen lægger vægt på det nødvendige i at styrke det politiske aspekt i dette partnerskab ved at understrege betydningen af at udvikle en veritabel politisk dialog mellem de to parter. Denne politiske dialog skal øge respekten for menneskerettighederne, de demokratiske principper og retsstatens. For Kommissionen skal den primære ramme om denne dialog være møderne i Den Paritetiske Forsamling mellem Den Europæiske Union og AVS-landene. Denne institution har vist, at den er blevet et gunstigt forum til forsvar af menneskerettighederne.
Dette bevises gennem den aktive deltagelse af repræsentanter fra AVS-landene under forhandlingerne i den sidste Paritetiske Forsamling i Lomé i oktober 1997 om situationen i de forskellige lande. Meget apropos bemærker hr. Robles Piquer desuden, at 99 % af repræsentanterne fra AVS-landene på dette møde var parlamentarikere. Indholdet af forhandlingerne blev styrket, både med hensyn til Togo og Nigeria. Og i lighed med Deres ordfører, har Kommissionen lagt mærke til kvaliteten i adskillige indlæg fra AVS-lande, der på ærlig vis omhandlede situationen i nabolandene eller på konstrutiv måde bidrog til forhandlingerne. Den omtale, disse diskussioner har fået, har ligeledes bidraget til at forstærke den demokratiske karakter.
Hvordan styrker man denne Forsamlings rolle yderligere. I denne forbindelse foreslår Kommissionen benævnelsen "Parlamentarisk Forsamling«. Det gælder om at stadfæste, at denne institution, der er enestående i sin slags, repræsenterer befolkningerne i Den Europæiske Union og AVS-landene. Kommissionen er enig med Deres ordfører i denne nødvendighed. Ligeledes tilslutter Kommissionen sig Europa-Parlamentets forbehold, som Deres ordfører, i øvrigt i lighed med hr. Bertens og hr. McGowan, har understreget, vedrørende stemmesystemet med to adskilte kollegier, som Den Paritetiske Forsamling anvender i forbindelse med følsomme spørgsmål, . Kommissionen vil altså støtte enhver anstrengelse, der skal føre til, at resultaterne af Parlamentets afstemninger afspejles i en fælles diskussion, der er åben og og konstruktiv, mellem Uniones medlemslande og AVS-landene.
Men en styrkelse af Den Paritetiske Forsamling sker også gennem udvikling af eksterne kontakter, og vi må således stimulere møderne med partnerne i det civile samfund. At fremme møderne mellem NGO'er i nord og syd, som Parlamentet i øvrigt har taget initiativ til, er en faktor, der forstærker demokratiet. Møderne mellem de økonomiske og sociale miljøer skal ligeledes stimuleres. Økonomiudvalget overvejer i øjeblikket mulighederne for at øge kontakten mellem Den Paritetiske Forsamling og repræsentanterne for de økonomiske, sociale og kulturelle aktører i AVS-landene. Også her skal forbindelsen til det civile samfund stimuleres.
Og lad os dernæst tænke på parlamentarikerne på regionalt niveau. Der har allerede fundet regionale møder sted mellem parlamentarikere fra det sydlige Afrika og Den Europæiske Union. Den slags møder skal mangedobles. Det er ikke et spørgsmål om at tilsidesætte princippet om afholdelse af to årlige plenarmøder, men det er ønskværdigt at styrke de nationale parlamenters rolle i deres egen offentlighed. Min kollega Joâo de Deus Pinheiro siger ofte, at demokratiet er en proces. Jeg tror, at Den Paritetiske Forsamling, som fremover skal benævnes Parlamentarisk, er et af de bedste instrumenter, vi har til vores rådighed, for at fremskynde og styrke denne proces.
I øvrigt har de, hr. ordfører, og ligeledes fru Baldi, omtalt koordineringen af bistand til tredjelande. Derfor har Kommissionen, der hermed følger Deres ønske, besluttet at oprette en fællestjeneste til iværksættelse af bistand til tredjelande. Jeg kan også forsikre Dem om, hr. ordfører, at et dokument fra Kommissionen om byudvikling vil ligge klart ved udgangen af året.
Med hensyn til budgettering af EUF vil Kommissionen selvfølgelig følge Parlamentet. De lovede at give mig Deres holdning vedrørende de fremtidige forbindelser mellem AVS og EU. Vi afventer den utålmodigt. Fru Junker talte længe om kvinders og børns rettigheder på en måde, som Kommissionen er enig i. Endelig vil jeg svare hr. Corrie angående Lomé IV, at der i dag mangler to ratificeringer, nemlig Belgiens og Nederlandenes. Så vidt jeg har forstået, er dette undervejs, og Kommissionens formand og hr. Pinheiro har i øvrigt oplyst regeringerne herom.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær de Silguy.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 9.00.

Europaaftale med Den Tjekkiske Republik
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling om betænkning (A4-0394/97/rev) af Schwaiger for Udvalget om Eksterne Økonomiske Forbindelser om forslag til Rådets og Kommissionens afgørelse om, hvilket standpunkt Fællesskabet skal indtage i det Associeringsråd, der blev oprettet ved Europaaftalen mellem De Europæiske Fællesskaber og deres medlemsstater på den ene side og Den Tjekkiske Republik på den anden side, for så vidt angår vedtagelsen af gennemførelsesbestemmelserne til Europaaftalens artikel 64, stk. 1, tredje afsnit, og stk. 2, samt artikel 8, stk. 1, tredje afsnit, og stk. 2 i samme aftales protokol 2 om EKSF-produkter (SEK(96)1568-8846/97 - C4-0383/97-96/0237(ACC)).

Schwaiger
Fru formand, med hinanden er bedre end mod hinanden. Eller samarbejde som led i associeringsaftalen er bedre end uenig kontrovers i internationale organisationer. Det kunne være ledemotivet for behandlingen af forslaget til den fælles holdning, som De netop har citeret, og som behandler den nationale støtte, som ansøgerlandet, Den Tjekkiske Republik, har ydet til stålindustrien og øvrige industrier.
Lad mig forklare det problem, som vi skal diskutere nu med denne betænkning, ved hjælp af den tjekkiske stålindustri. Ca. 12 % af al stålimport til Den Europæiske Union kommer fra Den Tjekkiske Republik. I dette land er produktionsapparatet særligt forældet og har særligt brug for modernisering. Miljøbeskyttelsesforanstaltninger eksisterer næppe p.t., og energiforbruget i produktionen er næsten tre gange så højt som i Den Europæiske Union.
Omfattende miljøskader i grænseområderne i Den Tjekkiske Republik, i Polen og i Tyskland er følgerne. På den anden side kræver Den Europæiske Unions rammebetingelser for Unionens egen stålproduktion, at strenge emissionsgrænseværdier overholdes. Anlæg til afsvovling af røggas og røggasfiltre er tvingende påbudt ved bygning eller modernisering af stålværker.
Disse forskelle i miljørammelovgivningen i Den Europæiske Union på den ene side og i Den Tjekkiske Republik og de andre central- og østeuropæiske stater på den anden side samt national støtte kan altså føre til, at de eksisterende priser på stålprodukter i Den Europæiske Union underbydes i vid udstrækning, og at det giver en konkurrencefordel for den tjekkiske stål, der ikke er berettiget, og som dernæst igen nødvendigvis må føre til antidumping-foranstaltninger fra Den Europæiske Unions side.
På topmødet i Essen i december 1994 og også på Det Europæiske Råd i Cannes i juni 1995 blev det ved hjælp af hvidbogen til forberedelse af de central- og østeuropæiske lande på deres integration i det indre marked derfor foreslået at gøre en ende på denne konfrontation, simpelthen ved at dele af Fællesskabets lovgivning på området koncentration, kartelret, statsmonopoler og statslig støtte, som vi netop taler om nu, allerede skulle sættes i kraft i disse lande i fasen for tilnærmelsen til Den Europæiske Union. Med ensartede regler, der derefter også skal gælde for ansøgerlandene, ville antidumping-metoder være overflødige og unødvendige og skulle erstattes af gennemførelsesbestemmelser i associeringsaftalerne.
Ifølge Kommissionens forslag til en forordning, der beskæftiger os i dag, er offentlig støtte, da resttoldsatser over for Den Tjekkiske Republik praktisk talt ikke længere eksisterer, kun acceptabel for Den Europæiske Union, hvis de overholder Unionens egne spilleregler i artikel 92 til 94 i EF-traktaten om støtteforbud. Med andre ord: Den tjekkiske rammelovgivning på dette område skal tilpasses til Den Europæiske Unions og også gennemføres i praksis. Den Europæiske Unions overvågningsmyndigheder for offentlig støtte, Kommissionen og Den Tjekkiske Republiks overvågningsmyndigheder, det tjekkiske finansministerium, skal arbejde tæt sammen i den forbindelse.
Tilpasningen af den tjekkiske støtteret til Den Europæiske Unions støtteret kan dog også samtidig bruges som model for de andre associerede stater i Central- og Østeuropa, altså Ungarn, Polen, Slovenien og andre lande, hvor følgende grundprincipper bør være nedfældet klart og utvetydigt i de enkelte artikler.
For det første: EU-Kommissionen og de pågældende overvågningsmyndigheder i de associerede lande er garanter for, at forskrifterne vedrørende statslig støtte garanteres i henhold til gennemførelsesbestemmelserne i Europaaftalen. For det andet: Beføjelserne og ansvarsområderne bør være klare og kohærente mellem de to parter. For det tredje: Kommissionen bør bistå disse myndigheder i de associerede lande med at kontrollere den statslige støtte i betydningen succes-monitoring, altså at yde hjælp til selvhjælp og etablere samme retsforhold på dette område, men ikke fastslå disse organers fejltrin.
I en begrænset periode bør der i den forbindelse tages højde for de specifikke vanskeligheder ved en overgangsøkonomi, men der bør ved lovgivningstilpasningen altid tages hensyn til, at det fører til en tilnærmelse til de højere miljøstandarder i Den Europæiske Union.
Vi er Rådet taknemmelige for, at det har gjort vores standpunkt i Udvalget om Eksterne Økonomiske Forbindelser til sit eget, at retsgrundlaget for disse gennemførelsesbestemmelser er artikel 92 til 94, hvor vi skal høres obligatorisk. Jeg vil udtrykkeligt bede hr. kommissær de Silguy om at gå bort fra det forkerte retsgrundlag i artikel 113 og sammen med Parlamentet og Rådet at anvende de eneste rigtige bestemmelser i artikel 92 til 94 ved de andre ansøgerlande.

Posselt
Min familie stammer fra den nordbøhmiske by Gablonz an der Neiße, hvis symbol er et æbletræ. Æblet står for det første for den handelskrig, som Den Tjekkiske Republik i øjeblikket fører mod EU-æbleeksport, og for det andet for det syndefald, som gik forud for fordrivelsen fra Paradis, og overtrædelsen af konkurrencereglerne og overtrædelsen af tanken om retsfællesskabet er for os et syndefald. Jeg er dog hr. Schwaiger meget taknemmelig for, at han i forbindelse med støtten i stål- og kulsektoren ikke satser på paternalisme, men på partnerskab, på partnerskab med Den Tjekkiske Republik, og at han især er imødekommende, hvad angår miljøsektoren i Den Tjekkiske Republik. Her har totalitarismen raset i årtier, og det er nødvendigt at udbedre miljøskaderne i Iser- og Riesengebirge, i Erzgebirge, i Beskiderne og i Böhmerwald. Jeg er ham meget taknemmelig for, at han her ønsker at være imødekommende over for Den Tjekkiske Republik, og jeg vil gerne appellere til den tjekkiske side om, at de også er imødekommende over for Den Europæiske Union, når det handler om at overholde konkurrenceregler og undgå konkurrenceforvridninger på grund af støtte, der er i strid med Fællesskabsrettens ånd og også associeringsaftalens ånd.

de Silguy
Fru formand, Kommissionen vil gerne takke ordføreren for at anmode Parlamentet om at afgive en positiv udtalelse om de tjekkiske anvendelsesregler om statsstøtte.
Parlamentets godkendelse vil åbne vejen for en endelig vedtagelse af de tjekkiske anvendelsesregler af associeringsrådet mellem Den Europæiske Union og Republikken Tjekkiet, og jeg glæder mig over Deres betænkning. Ikke desto mindre må jeg dog slå fast, at for Kommissionens vedkommende forbliver artikel 113 af rent juridiske årsager det passende grundlag.
Disse anvendelsesregler er en nødvendig betingelse for en harmonisk udvikling i samhandelen mellem den Tjekkiske Republik og Fællesskabet. Derfor understreger Kommissionen betydningen af associeringsrådets hurtige vedtagelse af reglerne.
Som det fremgår af Kommissionens udtalelse om de øst- og centraleuropæiske landes ansøgninger om tiltrædelse, er der endnu meget at gøre i disse associerede lande med hensyn til en forbedring af overvågningen af statstøtte. Deres indlæg, hr. ordfører, og hr. Posselts indlæg, viser således, at der skal gøres et stort stykke arbejde inden for industrien for at få den op på samme niveau som i Fællesskabet, således at vores miljømæssige normer samt konkurrenceregler overholdes. I Agenda 2000 understreger Kommissionen ligeledes konkurrencepolitikkens betydning for de associerede lande i førtiltrædelsesperioden.
Gennem den endelige vedtagelse af disse regler om statsstøtte vil Unionen og den Tjekkiske Republik fuldende iværksættelsen af bestemmelserne i den europæiske aftale inden for dette område. Kommissionen vil sørge for, at der i PHARE-programmet for 1998 og 1999 gives assistance til de tjekkiske myndigheder, der er ansvarlige for overvågning af statsstøtte, således at de har mulighed for fuldt ud at tilpasse sig de europæiske normer inden for nogle år. Endelig håber Kommissionen, at anvendelsesreglerne om statshjælp ligeledes vil kunne vedtages hurtigt af de andre associerede lande.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær de Silguy!
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 9.00.
(Mødet hævet kl. 19.30)

