Genoptagelse af sessionen
Formanden
Jeg erklærer Europa-Parlamentets session, der blev afbrudt den 4. december 1997, for genoptaget.

Godkendelse af protokollen
Formanden
Protokollen fra mødet den 4. december 1997 er omdelt.
Er der nogen indsigelser?

Galeote Quecedo
Hr. formand, sidste fredag vedtog Det Europæiske Råd i Luxembourg enstemmigt en erklæring om fordømmelse og afvisning af terroristorganisationen ETA, og dagen efter havde det baskiske folk ved kæmpedemonstrationer mulighed for at gå på gaden og kræve det samme, som vi tilbyder landene i Østeuropa, der banker på vores dør, nemlig fred, frihed og demokrati.
Hr. formand, jeg beder Dem om på vegne af dette Parlament at afgive en offentlig erklæring, hvori De udtrykker solidaritet med det baskiske folks længsel og medfølelse med familien til José Luis Caso, som blev myrdet, fordi han på demokratisk vis var blevet valgt til at repræsentere andre baskere som ham selv.

Puerta
Hr. formand, jeg vil gerne tilslutte mig hr. Galeotes ord og sige, at vi betragter mordet på José Luis Caso, et ydmygt byrådsmedlem, på grund af hans levemåde og den måde, hvorpå han repræsenterede sine medborgere i den lille by Rentería i Baskerlandet, som et overgreb på det spanske demokrati, på de demokratiske baskiske institutioner og på det store europæiske demokrati, som vi sammen er ved at opbygge.
Det glæder os, at Det Europæiske Råd i Luxembourg har ytret sig med så stor klarhed, og vi ved, hr. formand, at De allerede har udtrykt Parlamentets medfølelse, og at De vil yde den myrdedes familie al mulig støtte.
Jeg tror, at vi i morgen vil få mulighed for her i Parlamentet at modtage familien til byrådsmedlem Miguel Ángel Blanco, som blev myrdet i Ermua, og at næstformand Cot vil organisere et solidaritetsmøde med alle ofrene for terrorismen i Spanien og andre steder i Europa. I denne ånd vil min gruppe udtrykke sin fulde solidaritet og ønske om at arbejde aktivt for, at sådanne handlinger ikke kan finde sted i fremtiden.

Medina Ortega
Hr. formand, jeg vil gerne tilslutte mig mine foregående kollegers udtalelser og på vegne af de spanske socialdemokrater sige, at mordet på byrådsmedlem Caso er et overgreb på alle demokratiske principper, på det spanske folks forsøg på at skabe et stabilt og varigt demokrati, og endelig er det et udtryk for den totalitarisme, der af og til skjuler sig i de europæiske samfund.
Jeg takker formanden, fordi han har udtrykt sin medfølelse, jeg glæder mig over erklæringen fra Det Europæiske Råd i Luxembourg, og jeg håber, at dette Parlament og dets institutioner fortsat vil støtte det spanske folks bestræbelser på at leve i fred og demokrati.

Formanden
Tak, hr. Medina. Mine damer og herrer, jeg tror, at de tre medlemmer, som nu har talt, udtrykker Parlamentets følelser. Da Det Europæiske Råd afgav sin erklæring, delte jeg også selv de samme følelser. Jeg vil samtidig, som hr. Puerta har gjort, minde om, at i morgen kl. 18.00 afholdes et åbent møde for alle parlamentsmedlemmer, hvor de kan udtrykke deres solidaritet med terrorismehandlingernes ofre - uanset om disse handlinger har fundet sted i Spanien eller andre steder i Europa - og dette Parlaments faste vilje og ønske om at kæmpe mod enhver form for terrorisme, hvor den så end måtte optræde.

Papakyriazis
Hr. formand, i overmorgen torsdag skal vi overvære overrækkelsen af den vigtige Sakharov-pris. Den er særlig vigtig i år, hvor den uddeles for tiende gang, og hvor det er 50 år siden, at menneskerettighederne blev formuleret.
I 1995 uddeltes Sakharov-prisen til Leyla Zana, vores kollega af kurdisk oprindelse i det tyrkiske parlament, for hendes kompromisløse kamp, der har kostet hende den tyrkiske regerings forfølgelse og fængsling. Vi husker i denne sal, hr. formand, den tale, som fru Zanas mand holdt den 12. januar 1996, for hun kunne ikke selv komme til os, og som sluttede med opfordringen: «Jeg anråber Europa-Parlamentet om hjælp til at bringe mit folks tragedie til ophør«.
I dag, to år efter, er Leyla Zana stadig fængslet i Tyrkiet, selvom hun nu af verdenssamfundet opfattes som et symbol på kampen for en fredelig løsning og for at sikre et helt folks overlevelse.
Hr. formand, i dag, hvor Tyrkiets tilnærmelse til Den Europæiske Union igen er blevet aktuel, mener jeg, at EuropaParlamentet i overensstemmelse med sine egne principper bør kræve, at vores kollega, parlamentsmedlemmet fru Zana, som vi tildelte Sakharov-prisen til, øjeblikkeligt løslades af den tyrkiske regering.

Formanden
Tak, hr. Papakyriazis. Jeg vil under alle omstændigheder minde de damer og herrer om, at den bedste måde at udtrykke Parlamentets solidaritet ved overrækkelsen af Sakharov-prisen er at møde talstærkt op til det plenarmøde, som afholdes onsdag kl. 12.00, hvor prisen overrækkes til Salima Ghezali, hvis sag er af samme art som Leyla Zanas.

McMillan-Scott
Hr. formand, en bemærkning til forretningsordenen. Som De ved, har USA tilsyneladende forbudt import af europæisk oksekød. Det er endnu ikke officielt bekræftet, men jeg mener, at det er rigtigt. Da der endvidere er rygter om både oksekød og lammekød, mener jeg, at Kommissionen bør afgive en redegørelse til Parlamentet, især efter Rådets møde i dag. Jeg vil gerne anmode om, at der rettes en forespørgsel til Kommissionen i løbet af denne uge.

Formanden
Dette punkt er blevet behandlet på Formandskonferencen. Da der er tale om rygter, blev det besluttet, at det er bedre at vente med at afgive en redegørelse til januar, hvor vi vil være i besiddelse af alle oplysninger og Kommissionens redegørelse.

Hallam
Hr. formand, en bemærkning til forretningsordenen. Der er muligvis rygter om oksekødsituationen i Europa, men i min valgkreds, som tæller et stort antal oksekødsproducenter, er der ved at udbryde en alvorlig krise. Markedet oversvømmes af import fra andre europæiske lande, som ikke har samme hygiejniske standarder, som vi har i Det Forenede Kongerige. Så der er ikke kun tale om rygter - der er et alvorligt problem.
(Svage protester)

Roth-Behrendt
Hr. formand, uden at jeg vil komme ind på debattens indhold, fordi jeg i så fald ville være nødt til at blive noget skarpere - tillad mig kun at gøre opmærksom på, at jeg i eftermiddags hørte fra fru Bonino, at hun gik ud fra, at hun skulle afgive en redegørelse i morgen aften efter mødet i Kommissionen. I dagsordenen har jeg set, at denne redegørelse skal fremlægges i morgen aften kl. 21.00 med efterfølgende debat her i plenarsalen. Indtil for to minutter siden gik jeg ud fra, at det forholdt sig sådan, og det går fru Bonino for resten også ud fra.

Formanden
De ved, at dette i henhold til forretningsordenen kræver ændring af dagsordenen, hvilket tydeligvis ikke har fundet sted på dette tidspunkt.
Åh, undskyld, jeg må rette min fejl! Kl. 21.00 er der rent faktisk på dagsordenen afsat tid til en erklæring fra Kommissionen om oksekødsprodukter, der kan udgøre en sundhedsfare, efterfulgt af forhandling. Jeg retter derfor min fejl. De har ganske ret, fru Roth-Behrendt, det står i dagsordenen, og sagen vil blive forhandlet i morgen.

de Vries
Hr. formand, en bemærkning til forretningsordenen. Jeg ville have sagt det samme. Det er korrekt, at vi skal have den debat kl. 21.00 tirsdag aften som aftalt.

Banotti
Hr. formand, jeg er ret chokeret over hr. Hallams indlæg. Da det er irske landmænd, der illegalt stoppes ved havnen, må det være vores lands hygiejniske forhold, han taler så nedsættende om. Jeg vil gerne sige til hr. Hallam: Det er længe siden, at vi havde grise i stuen.

Macartney
Hr. formand, kan vi i stedet for at have en lang diskussion om dette emne ikke bare beslutte, at det punkt, der er planlagt til i morgen aften kl. 21.00, skal dække alle aspekter, herunder lam, kalvekød og oksekød? Jeg formoder, at det var Formandskonferencens intention, da punktet kom på dagsordenen.

Formanden
Det afhænger af kommissæren og hans redegørelse, naturligvis.

Berthu
Hr. formand, i morgen kl. 21 finder der faktisk en redegørelse fra Kommissionen sted om de oksekødsprodukter, der kan udgøre en mulig risiko for helbredet. Men det, som chokerer mig, hr. formand, det er, at denne redegørelse vil blive efterfulgt af en debat og ikke af en stillingtagen fra Europa-Parlamentets side. Der vil således hverken finde nogen beslutning eller nogen afstemning sted. Og der vil i øvrigt heller ikke finde hverken nogen beslutning eller nogen afstemning sted om mærkningen af genetisk modificerede organismer, som vi skal drøfte fredag morgen.
Jeg tror, at grundene til denne redegørelse fra Kommissionen er meget alvorlige. Det er uden tvivl et importforbud i De Forenede Stater, og det er uden tvivl en ændring af forbuddet mod anvendelse af risikoprodukter, som i teorien skulle træde i kraft her til den 1. januar. Der er kort sagt tale om nogle yderst vigtige emner, og det ville være ubegribeligt, at Europa-Parlamentet ikke skulle tage klart stilling til disse i rette tid, det vil sige nu, og ikke om en eller to måneder, når Parlamentet ikke vil kunne gøre andet end at beklage det, som allerede vil være sket.

Formanden
Hr. Berthu, De deltog ligesom jeg i Formandskonferencen, der besluttede ikke at planlægge nogen beslutning. Formandskonferencen vurderede nemlig, at det var nødvendigt med en debat, men at der derimod sandsynligvis ikke var tilstrækkeligt grundlag til at udarbejde en beslutning, når ikke de kompetente udvalg har udtalt sig om denne sag. Det var den forklaring, der blev givet på Formandskonferencen. De var til stede ligesom jeg. Jeg lægger vægt på at give forsamlingen denne oplysning.

Sturdy
Hr. formand, jeg ønsker først og fremmest at gøre opmærksom på, at jeg er enig i Deres bemærkninger om holdningen i forbindelse med USA i dag, men måske kan jeg kaste lys over hr. Hallams billige politiske bemærkning. Han burde vide, at britisk oksekød har været forbudt i USA i mange år, og at det er hans regering, der skaber problemer for oksekødindustrien ved at nægte at revaluere »det grønne pund«.

Formanden
Hr. Sturdy, det er ikke det rette forum til diskussion af medlemsstaters interne problemer.

Formanden
Fru Roth-Behrendt, hvis De vil være så venlig. Dagsordenen er meget presset, lad os nu ikke spilde tiden med gensidige beskyldninger.

Roth-Behrendt
Hr. formand, jeg har ikke tænkt mig at gå ind i debatten. Jeg vil kun sige noget om proceduren og ønske Formandskonferencen til lykke med deres visdom. I den forgangne måned, i november, vedtog vi en omfattende beslutning, som stort set ikke indeholder nogen huller. Jeg anser det ikke for hensigtsmæssigt at gøre det igen i denne måned. Jeg vil gerne gøre de kolleger, som dog alligevel anser det for nødvendigt, opmærksom på, at vi skal debattere Kommissionens næste beretning - den første halvårsberetning - allerede i februar og udarbejde en beslutning igen. Det vil sige, at vi træffer flere beslutninger om BSE på tre måneder. Jeg tror, at det er morskab nok, i morgen kan vi så tillade os den store luksus at have en forhandling, som giver os de nødvendige informationer. Vi behøver således ikke at udarbejde en beslutning, som skal anvendes ved behandlingen af den solide beretning fra Kommissionen i februar.

Gallagher
Hr. formand, jeg vil bare sige til hr. Hallam, at hvis blot regeringen i hans land havde noteret sig...

Formanden
Nej, hr. Gallagher, emnet skal ikke diskuteres yderligere.

Posselt
Hr. formand, jeg bad om ordet fra starten. Undskyld, at jeg ikke ytrer mig om det britiske oksekød. Jeg ville heller ikke tilslutte mig fru Roth-Behrendts lykønskninger til Formandskonferencen, tværtimod! I morgen skulle der afholdes et møde i Udvalget om Eksterne Økonomiske Forbindelser med kommissær Brittan. Det var absolut påkrævet i denne uge af hensyn til emnet. Nu skal vi afholde det som et uformelt møde uden tolkning. Jeg ønskede blot at protestere imod, at alle arbejdsgrupper og intergrupper kan holde møde på fornuftige betingelser, men et udvalg, der skal behandle et vigtigt emne, som absolut skal behandles i denne uge, kan ikke! Jeg beder om, at denne fortolkning ophører.

Formanden
Hr. Posselt, De ved, at denne beslutning er truffet af Formandskonferencen. Beslutningen om, at udvalgsmøderne skal finde sted i Bruxelles, er forklaret over for konferencen af udvalgsformænd og over for alle udvalgene.
Hvis De mener, at dette bør ændres, må De henvende Dem til Formandskonferencen, men dette er hverken tidspunktet eller stedet til at ændre det.

Van Bladel
Hr. formand, på grundlag af artikel 22, stk. 5, kan Præsidiet hurtigst muligt stille de nødvendige midler til rådighed for posttjenestens medarbejdere, som ikke kan udføre deres arbejde tilfredsstillende, og kan chaufførerne i det frygteligt kolde hjørne i indgangshallen i Bruxelles få et bedre opholdsrum? Vi sidder i mellemtiden godt, når vi udfører vores arbejde, jeg synes også, at det skal være tilfældet for vores nærmeste medarbejdere.

Provan
Hr. formand, De får ofte meget negativ omtale ved disse lejligheder, og jeg synes også, at De undertiden bør få en kompliment. Jeg vil bede Dem takke alle tjenestegrene, der var involveret i flytningen til vores nye kontorer i Bruxelles, især for måden, hvorpå det blev håndteret. Der var enkelte små vanskeligheder, men denne store opgave blev alt i alt udført med enestående effektivitet. Jeg vil gerne bede Dem om at viderebringe denne tak.

Formanden
Mange tak, hr. Provan. Jeg kan fortælle, at generalsekretæren leder efter et bedre sted til chaufførerne i den nye bygning. Tak for Deres bemærkninger: Vi havde et team, der samarbejdede godt, og vi kan takke generalsekretæren for udpegelsen af dette team.

Fabre-Aubrespy
Hr. formand, det var faktisk vedrørende protokollen, at jeg bad om ordet i det øjeblik, hvor De tog dette første punkt på dagsordenen op.
Jeg vil gerne fremsætte en bemærkning med hensyn til side 5 i protokollen for mødet den 4. december og nærmere bestemt svaret på mit indlæg baseret på artikel 48 i forretningsordenen. I dette indlæg gjorde jeg opmærksom på, at jeg den 19. november havde indgivet en skriftlig erklæring om regulariteten og gennemsigtigheden af de procedurer, der gælder for vores drifts- og investeringsudgifter, med henblik på at denne erklæring blev indskrevet i registret. Det var mit ønske, at alle medlemmerne skulle kunne udtale sig om alle de spørgsmål og alle de rygter, der omgærder disse aspekter. Hr. formand, De svarede mig, at De havde indbragt spørgsmålet for Udvalget for Forretningsordenen, Valgs Prøvelse og Medlemmernes Immunitet. De skrev faktisk til mig, i et brev dateret den 3. december, at De ville indbringe spørgsmålet for Udvalget for Forretningsordenen, Valgs Prøvelse og Medlemmernes Immunitet den samme dag.
Hr. formand, Udvalget for Forretningsordenen, Valgs Prøvelse og Medlemmernes Immunitet holdt møde den 8. og 9. december. Da havde det stadig ikke modtaget dette brev. I dag, den 15. december, har De stadig ikke indbragt spørgsmålet for udvalget. Jeg vil gerne spørge Dem om årsagen til denne langsomhed. Jeg ville gerne vide, hvorfor Deres omgivelser, Deres tjenestegrene og Deres medarbejdere således er uvillige til at lade denne procedure gå sin gang, når De ved, hvor vigtig den er for Parlamentets omdømme.

Formanden
Hr. Fabre-Aubrespy, jeg underskrev indbringelsen for Udvalget for Forretningsordenen, Valgs Prøvelse og Medlemmernes Immunitet lige så snart, jeg fik mulighed for det, i betragtning af mine rejser til Storbritannien. Dette brev sendes afsted i dag, når først posten er blevet registreret, for som De ved, er der nogle formaliteter med hensyn til den interne post. Jeg har således underskrevet det. Som De ved, er der nogle formaliteter, som vi forsøger at begrænse, men som stadig er temmelig langsommelige. De kan være ganske rolig, brevet er sendt af sted til Udvalget for Forretningsordenen, Valgs Prøvelse og Medlemmernes Immunitet, som vil modtage det den dag i dag.
(Protokollen godkendtes)

Arbejdsplan
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er fastsættelse af arbejdsplanen.
Det endelige forslag til dagsorden, som det blev opstillet af Formandskonferencen i overensstemmelse med forretningsordenens artikel 95, er omdelt. Der er foreslået eller indført følgende ændringer:
Mandag til torsdag: Ingen ændringer.
Fredag:

Formanden
Efter aftale med Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter anmoder fru Redondo Jiménez om, at hendes betænkning om bekæmpelse af Pseudomonas solanacearum (Smith) Smith behandles efter proceduren uden forhandling.
Jeg giver ordet til hr. Colino Salamanca, formand for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter.

Colino Salamanca
, formand for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter. (ES) Hr. formand, denne betænkning omfatter udvalgets enstemmige vedtagelse af ændringsforslagene. Der er ingen problemer. Anmodningen kan derfor tages til følge.

Formanden
Jeg sætter anmodningen fra fru Redondo Jiménez til afstemning.
(Anmodningen godkendtes)

Formanden
Altså vil afstemning om denne betænkning finde sted tirsdag kl. 12.00.

Formanden
Fra hr. Ford og 28 andre medlemmer har jeg modtaget en anmodning om opførelse på dagsordenen af en redegørelse fra Kommissionen om UEFA's beslutning om ikke at tillade, at vinderen af CocaCola-cup'en deltager i de europæiske turneringer.
Da dagsordenen for den igangværende mødeperiode er meget overtegnet, vil en sådan redegørelse - hvis dens opførelse vedtages - først kunne medtages sidst på fredagsmødet.
Jeg giver ordet til hr. Ford, som vil fremlægge denne anmodning om ændring.

Ford
Hr. formand, det vil være udmærket lige inden afslutningen af mødet fredag morgen, hvis medlemmerne af Parlamentet er enige.

Formanden
Vil nogen tale for anmodningen? Imod? Nej.
Vi fortsætter med afstemning.
(Anmodningen godkendtes)

Formanden
Den således ændrede arbejdsplan godkendtes.

Grønbogen »Partnerskab - vejen til en ny tilrettelæggelse af arbejdet«
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0313/97) af Andersson for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender om Kommissionens grønbog: «Partnerskab - vejen til en ny tilrettelæggelse af arbejdet« (KOM(97)0128 - C4-0187/97).

Andersson
Hr. formand, jeg vil gerne begynde med at takke Kommissionen for en ganske udmærket grønbog. Jeg vil også gerne benytte lejligheden til at takke mine udvalgskammerater for et udmærket samarbejde i udvalget ved udarbejdelsen af betænkningen.
Med hensyn til ændringer af tilrettelæggelsen af arbejdet kan vi konstatere, at vi ligger efter USA og Japan. Dette er en konstatering og ikke en vurdering. Jeg mener nemlig, at vi, når vi skal ændre tilrettelæggelsen af arbejdet i Europa, skal vælge vores egen model, som blandt andet bygger på den sociale model, og ikke plagiere modeller fra USA og Japan.
Jeg vil endvidere sige nogle ord om ordet fleksibilitet. Det er et ord, som er fuldt af tabuer. For mig drejer fleksibilitet sig om en kobling til trygheden. Det er sådan, at man aldrig kan skabe en fleksibel tilrettelæggelse af arbejdet, hvis man ikke samtidig har en veludbygget arbejdsret, en aktiv arbejdsmarkedspolitik, en ret til videreuddannelse for de ansatte og så videre.
Det drejer sig ikke om én model, når vi skal skabe nye tilrettelæggelser af arbejdet i Europa, men om mange modeller. Det er forskelligt for forskellige brancher og forskelligt for forskellige virksomheder. Det, der er fælles og vigtigt, er, at arbejdsmarkedets parter på branche- og virksomhedsniveau er involveret. Derimod skal vi ikke - jeg henvender mig her til PPE-gruppen og ændringsforslag 4 - blande os i, hvordan arbejdsmarkedets parter organiserer sig. Det er vigtigt, at de små og mellemstore virksomheder er med. Derimod er det ikke os, men arbejdsgiverne selv, der skal bestemme, hvordan de små og mellemstore virksomheder skal repræsenteres i arbejdsgiverorganisationerne.
Ændringer i tilrettelæggelsen af arbejdet berører en række politiske fagområder, bl.a. skatteområdet. Fra udvalgets side taler vi nu, ligesom tidligere, for en skattesænkning, som indebærer en lavere skat på arbejde og en højere skat på energi, miljø og kapital. Derfor siger vi også nej til ændringsforslag fra UPE-gruppen, som drejer sig om en generel skattesænkning. Vi vil have en skatteomlægning, ikke et generelt skattetryk.
Det andet politiske fagområde, som berøres, er spørgsmålet om arbejdsretten. Ved sidste lejlighed her i kammeret blev en aftale om deltidsarbejde godkendt. Det er imidlertid ikke tilstrækkeligt, men derimod lige så vigtigt, at vi får ændringer og tryghed for så vidt angår atypiske arbejder. Derfor vil jeg spørge Kommissionen, hvornår den har tænkt sig at vende tilbage til reguleringen og trygheden vedrørende de atypiske arbejder. Vi har også forslag om minimumsnormer vedrørende information, samråd og delagtighed. Hvordan stiller Kommissionen sig til bindende minimumsnormer på disse vigtige områder?
Det tredje politiske fagområde, som jeg vil berøre, er arbejdstiderne. Det er hovedsagelig et anliggende for arbejdsmarkedets parter, men samfundet skal give de grundlæggende normer og skabe incitament til arbejdstidsforkortelser. Vi har tidligere fremlagt forslag om dette i Rocard-betænkningen. Nu vender vi tilbage til det: Hvornår kommer Kommissionen med egne forslag om arbejdstidsforkortelser? Hvornår kommer den inventering, som er blevet lovet så mange gange vedrørende situationen i Europa angående arbejdstidsforkortelser?
For det fjerde er uddannelse noget væsentligt i forbindelse med ændring af tilrettelæggelsen af arbejdet. Denne situation er dog dyster. Vi ved, at det kun er hver tredje ansat, som får adgang til uddannelse. I de små og mellemstore virksomheder er situationen endnu værre. Der er det kun hver tiende ansat. Vi må støtte de små og mellemstore virksomheder, men vi kan ikke, som De Grønne foreslår, begynde at støtte visse ejendomsformer. Jeg er en varm tilhænger af medarbejderejede virksomheder, men vi kan ikke begynde at støtte visse ejendomsformer. Derimod skal vi støtte de små og mellemstore virksomheder.
En ændring af tilrettelæggelsen af arbejdet er en langsigtet opgave. Det er også vigtigt, at arbejdstagerne gøres delagtige. Vedrørende sundhedsrisiciene kan der gøres meget for, at sundhed og sikkerhed forbedres. Der er imidlertid også en fare. Der findes også eksempler på, at organisationsændringer har indebåret forringelser, og det er rimeligt, at arbejdsgiverne i større udstrækning skal stå for omkostningerne for arbejdsmiljøet. Derfor siger vi nej til forslaget fra UPE-gruppen, som svækker udvalgets stillingtagen.
Endvidere vil jeg tage ligestillingsområdet op. Det, Kommissionen siger, er positivt. Det, kvindeudvalget har sagt, er også positivt, og jeg støtter også det ændringsforslag, der kommer fra PPE-gruppen vedrørende ligestillingsaspekterne og ansvaret for familien både for mænd og kvinder.
Endelig vil jeg takke Kommissionen for en god grønbog, og jeg vil takke mine kammerater i udvalget for et konstruktivt samarbejde både i udvalget og forhåbentlig også nu, hvor vi behandler sagen i plenum.

Hughes
Hr. formand, jeg vil gerne lykønske Jan Andersson med den fremragende betænkning - og også Kommissionen, fordi grønbogen omhandlede alle de væsentligste punkter vedrørende tilrettelæggelse af arbejdet i fremtiden.
Jeg har tre korte bemærkninger. Som ordføreren selv nævnte, er det nødvendigt at føre denne omfattende analyse ud i livet inden for rammerne af det næste sociale handlingsprogram. Vi skal f.eks. lægge stor vægt på at opnå en rammeaftale om nødvendige instrumenter vedrørende tilrettelæggelse af arbejdstiden eller tiltag i forbindelse med atypiske former for beskæftigelse, ud over deltidsbeskæftigelse. Den anden bemærkning er, at disse tiltag vil kræve anvendelse af track-procedurer i forbindelse med både forhandling og lovgivning i henhold til det nye sociale afsnit. Vi har derfor behov for en tydelig interinstitutionel aftale, der fastsætter mekanismer og tidsrammer for hurtig handling. De har selv, hr. formand, rejst spørgsmålet på trilogmødet. Jeg håber, at Kommissionen vil tage spørgsmålet meget alvorligt, når det bliver rejst på trilogmødets dagsorden, og at vi vil se fremskridt under det britiske formandskab.
Min tredje og sidste bemærkning er, at vi har brug for medlemsstaternes og Rådets forståelse for, at der er meget væsentlige sociale spørgsmål, der kun kan og skal drøftes på europæisk niveau, f.eks. arbejdsmobiliteten, et andet væsentligt aspekt i grønbogen. Vi må løse op for de seneste to-tre års hårdknude inden for det sociale område og komme videre. Ellers frygter jeg, at det indre marked, som alle kapitale interesser ser som yderst vigtigt, vil blive genstand for et massivt sammenbrud. Vi må genskabe balancen.

Chanterie
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, den, som på nært hold eller på afstand følger mangfoldigheden af arbejdskontrakter, arbejdsvilkår, arbejdspladsernes mobilitet og arbejdsreglernes fleksibilitet, konstaterer, at det nuværende arbejdssystem undergår gennemgribende forandringer. De gældende arbejdsregler bør tilpasses under indflydelse af drastiske ændringer både på det økonomiske og på det sociale område. Den, som ikke tager hensyn hertil, risikerer at blive passeret.
Det europæiske ansvar på hele dette område er imidlertid ikke simpelt. Hvem deltager i forhandlingerne? Hvem deltager i partnerskabet? Drejer det sig om en uforpligtende udveksling af synspunkter eller om drøftelser, som tager sigte på overensstemmelse? Hvad indebærer tilrettelæggelsen af arbejdet? Vi taler om sikkerhed og sundhed på arbejdspladsen og i særdeleshed om arbejdstiderne. Vi taler om lønbetingelserne, arbejdsvilkårene i al almindelighed, forsikring mod arbejdsulykker og erhvervssygdomme, undervisning, erhvervsuddannelse, arbejdsmarkedspolitik, målgruppepolitik, det er alt sammen elementer, som udgør en del deraf, og som faktisk tages op i grønbogen, men hvorom det ikke altid er tydeligt, hvad Europa skal gøre ved.
Vi er af den opfattelse, at Europa må kunne udøve visse lovgivende beføjelser for at kunne begrænse de store uligheder, som der også i dag eksisterer mellem de forskellige medlemsstater, og forsøge at skabe en vis harmoni. På denne baggrund vil jeg tilslutte mig de forslag, som ordføreren og for lidt siden også hr. Hughes har stillet med henblik på det næste sociale handlingsprogram.
Man må i forbindelse med alt dette bestemt ikke lade en række grundprincipper ude af betragtning, og også her er vi enige med ordføreren i, at der både skal tages hensyn til mulighederne for økonomisk vækst og for at fremme disse, men på den anden side også til arbejdstagernes muligheder for at beholde deres beskæftigelse, også mulighederne for at opretholde socialsikringen. Det er denne balance, vi kalder den europæiske sociale model, og denne europæiske sociale model vil vi faktisk også opretholde, forbedre og tilpasse, hvor det er nødvendigt, i denne nye tilrettelæggelse af arbejdet. Det må være tydeligt, at det heller ikke for os kan dreje sig om noget, hvor den enes fortjeneste er på den andens bekostning.
Jeg vil således på min gruppes vegne takke ordføreren for hans betænkning og også for, at han er gået med til de fleste af vores ændringsforslag. Jeg har netop forstået, at ordføreren også er enig i et ændringsforslag, som vi på ny har stillet, nemlig i forbindelse med arbejdstilrettelæggelsens indflydelse på familien, idet vi er af den opfattelse, at der ikke er nogen mening i at øge væksten og konkurrenceevnen samt beskæftigelsen og arbejdssikkerheden, medens familierne ødelægges af det.
Jeg vil endnu en gang henlede ordføreren, hr. Anderssons, opmærksomhed på de små og mellemstore virksomheders rolle og drøftelserne mellem arbejdsmarkedets partnere, hvor de små og mellemstore virksomheders specifikke repræsentation også må blive mulig. På denne baggrund er vi rede til også at støtte betænkningen i morgen.

Crowley
Hr. formand, jeg vil ligesom mine kolleger lykønske hr. Andersson med hans betænkning, selvom jeg er skeptisk over for dele af den. De største ændringer på arbejdspladsen og for beskæftigelsen er de teknologiske ændringer. Vi må vurdere, hvordan vi bedst kan tilpasse og videreuddanne vores ansatte, så vi kan sikre, at de får det største udbytte og de bedste fordele i forbindelse med at opnå nye typer arbejde. I denne forbindelse kommer Andersson-betænkningen og Kommissionens grønbog med nogle meget velkomne initiativer.
Betænkningen indeholder også nogle skævheder, som vi bør fokusere på. F.eks. i forbindelse med forslaget til kapitalbeskatning. Hvis ikke der investeres kapital i nyt maskineri, uddannelse, nye anlæg, nyt udstyr osv., hvordan skal man så øge beskæftigelsen? Hvis der ikke skabes større fleksibilitet med hensyn til de arbejdsformer, som folk ønsker for at kunne kombinere familie- og arbejdsliv, afskæres mange, især kvinder, fra at arbejde. Derfor vil jeg anmode Kommissionen om at se meget nøje på virkningen i hvert enkelt land, når betænkningen kommer tilbage fra Parlamentet.

Boogerd-Quaak
Hr. formand, kære kolleger, også jeg vil takke hr. Andersson for hans udmærkede betænkning. Jeg tror, at der her foreligger en betænkning, som følger udviklingen. I forbindelse med globaliseringen af økonomien, datamatiseringen af samfundet og de demografiske udviklinger står vi over for vældige reformer af vores system med hensyn til arbejdsformer. For at muliggøre dette må de politiske foranstaltninger være til støtte, og i den forbindelse vil jeg henvise til vores socialsikringssystemer, navnlig til pensionsordningerne. Således som de i øjeblikket er tilrettelagt, er der stadig i temmelig mange lande et problem med overførelsen af pensionernes værdi, med andre ord: I mange lande får man stadig en afbrydelse i optjeningen af pension; f.eks. er der i Tyskland lange ventetider, og det er meget uheldigt for fornyelsen i denne sektor.
Desuden vil jeg henvise til uddannelsessystemerne. Med rette siger ordføreren, at vi skal lære og blive uddannet hele livet. Han siger imidlertid i den sammenhæng, i forbindelse med de kristelige demokraters ændringsforslag, at vi ikke må blande os i de små og mellemstore virksomheder. Den, som ser på tallene i den forbindelse, kan konstatere, at navnlig de små og mellemstore virksomheder næppe kan investere i udgifter til livslang uddannelse, og jeg tror, at det i den sociale dialog netop er meget vigtigt at inddrage de små og mellemstore virksomheder i fornyelsen af tilrettelæggelsen af arbejdet; min gruppe vil derfor, hvad det angår, støtte de kristelige demokraters ændringsforslag.
Til sidst, hr. formand, vil jeg gøre opmærksom på det atypiske arbejde. Vi må arbejde hen imod et system, hvor mennesker kan vælge med hensyn til arbejdstider, deltidsarbejde, arbejde som arbejdstager og arbejde som selvstændig erhvervsdrivende, og det må vores socialsikringssystem tilpasses; jeg håber, at Kommissionen også gør dette ved den nærmere udformning af forslagene.

Ojala
Hr. formand, først vil jeg gratulere ordfører Jan Andersson for, at det er lykkedes ham godt i denne betænkning at samle også de kritiske kommentarer, som blev fremlagt vedrørende Kommissionens grønbog på mødet i Udvalget om Sociale Anliggender og Beskæftigelse.
Den i Kommissionens grønbog angivne konstatering af, at en ny tilrettelæggelse af arbejdet sætter spørgsmålstegn ved hele fundamentet for arbejdslovgivningen og forholdene på arbejdsmarkedet, er efter min mening mildt sagt meget besynderlig. Arbejdslovgivningen begrænser i hvert fald ikke hos os i Finland udviklingen og udviklingspolitikken, som der henvises til i grønbogen. Dette har vi talrige, fungerende eksempler på. Det er fuldt ud muligt under den nuværende lovgivning at lave nye og fleksible løsninger inden for tilrettelæggelse af arbejdet.
Fleksibilitet sammen med sikkerhed, som parlamentsmedlem Jan Andersson her konstaterede, er uhyre vigtig. Det er yderst uklogt at prøve at skabe en situation, hvor udviklingen påbegyndes ved at skrotte lovgivningen og aftalerne. En ny tilrettelæggelse af arbejdet kan ikke ske via en ændring til en sådan arbejdslovgivning, som bare øger uadministreret fleksibilitet. I den konstante ændringsproces af arbejdslivet er der behov for arbejdslovgivningen til at imødegå behovet for menneskernes sikkerhed. Uden sikkerhedsfornemmelse og garantier er det meget svært at få de ansatte til i det hele taget at deltage i udviklingsprocessen. Det er derfor vigtigt, at princippet om de ansattes beskyttelse sættes betydeligt mere i højsædet end i dag, når der fortsættes med forhandlingerne og aktiviteterne vedrørende omorganisering af arbejdet.
Lige som Udvalget om Kvinders Rettigheder er også jeg dybt bekymret for, hvordan det går specielt med kvindernes stilling i det forandrende arbejdsliv. Der findes en risiko for, at der opstår såkaldte to-etagers mennesker: de, som arbejder permanent, og de, som udfører atypisk arbejde. Man kan frygte, at den sidste gruppe består af kvinder.

Schörling
. (SV) Hr. formand, jeg vil begynde med at lykønske Andersson med, hvad jeg synes er blevet en god og vigtig betænkning ud fra mange forskellige aspekter. Ifølge Kommissionens grønbog er der behov for nye former for tilrettelæggelse af arbejdet, for at man skal kunne forbedre konkurrenceevnen i Unionens virksomheder. Dette kræver så, at vi har mere fleksible arbejdstagere. Samtidig siger man, at dette med fleksibel arbejdskraft skal forenes med tryghed for arbejdstagerne. Det synes jeg ikke, vi kan pointere nok , hvilket Andersson også har forsøgt at gøre i betænkningen.
Produktivitet og fleksibilitet må altså ikke blive overordnede mål, men de skal derimod gå hånd i hånd med social tryghed og garanti for arbejdstagernes rettigheder samt målet at skabe flere jobs. I denne sammenhæng synes jeg dog, at Andersson kunne have været lidt klarere med hensyn til arbejdstidsforkortelse, da det blot siges, at man endvidere skal undersøge, om arbejdstidsforkortelse kan være en måde. Det tror jeg, at vi allerede har gjort aldeles tilstrækkeligt. Nu står der altså blot et krav om en gennemgribende arbejdstidsforkortelse tilbage.
Med hensyn til vores ændringsforslag nr. 6 siges det også i grønbogen, at indflydelse og delagtighed er vigtige ting for en ny tilrettelæggelse af arbejdet. Derfor synes jeg, det er vigtigt, at vi støtter og gør det lettere for medarbejderejede virksomheder. Naturligvis er det en politisk beslutning og en policyhandling, men vi går jo ikke ind og skaber nye virksomheder, men gør det derimod lettere for og støtter virksomheder. Det synes jeg, vi skal gøre, hvis vi vil have en sådan udvikling, med delagtighed og indsigt.

Sainjon
Hr. formand, jeg vil gerne lykønske hr. Andersson med hans glimrende betænkning, der klart forbinder innovation, uddannelse og omlægning af arbejdet, idet der tages særligt hensyn til beskæftigelsen.
Vi oplever nemlig i øjeblikket, navnlig med Internet, en sand teknologisk revolution, der kan sammenlignes med den industrielle revolution, der fandt sted i Europa i sidste halvdel af det 19. århundrede. Som historien viser, så er der ikke nogen revolution af et sådant omfang, der ikke har været ledsaget af en total ændring af arbejdets tilrettelæggelse og af levevilkårene. Det interaktive samfund, der fungerer 24 timer i døgnet og er mere åbent ud mod den verden, vi kommer til at lære at kende, vil sprænge rammerne for vores normale vaner og arbejdstider. Jeg er overbevist om, at disse ændringer vil være baseret på en større fleksibilitet i tilrettelæggelsen af arbejdet, og at de vil gøre det muligt at nedsætte arbejdstiden på årsbasis.
Innovation, uddannelse og omlægning af arbejdet var de tre søjler på topmødet i Luxembourg om beskæftigelsen. Nu mangler man bare at føre de beslutninger, der stadig hører ind under det virtuelle område, ud i praksis.
Først innovationen, som finansieres via lån fra EIB. Støtten til de små og mellemstore europæiske virksomheder er afgørende, navnlig for at disse kan blive præsenteret på Internet og få adgang til den elektroniske handel. Herefter uddannelsen. Denne går hånd i hånd med den teknologiske udfordring, og det er således nødvendigt at styrke programmerne ADAPT og LEONARDO samt mål 4, som går i denne retning. Endelig omlægningen af arbejdet, hvilket er medlemsstaternes opgave. Frankrig arbejder på dette og vil også kunne fuldføre denne opgave, hvis blot det ikke fastlåser princippet om de 35 timer i det forældede skema for de ugentlige arbejdstider.
Hr. formand, afslutningsvis vil jeg gerne opfordre til, at vi ser trioen innovation, uddannelse og omlægning af arbejdet i sammenhæng med en nedsættelse af de udgifter, der er forbundet med arbejdet. Vi vil så være sikre på at kunne drage fordel af globaliseringen, idet vi fremmer investeringerne i Europa for at vinde slaget om beskæftigelsen.

Weiler
Hr. formand, kære kolleger, jeg vil også gerne takke for den gode beretning, som er vigtig, men som også er meget kompliceret. Jeg vil dog også gerne takke Kommissionen, fordi den i denne beretning endnu en gang har forstået og fremhævet Parlamentets konsensus, idet den tillægger fleksibilitet og social sikkerhed lige så stor betydning som styrkelse af konkurrenceevnen og beskæftigelsen. Det er vigtigt for os, fordi vi vil forsvare og udvide denne europæiske socialmodel, som bygger på solidaritet og konsensus. Jeg synes ydermere, at det er interessant, at Kommissionen her har fremlagt et stort antal modeller og forslag. Det, jeg dog savner, er en handlingsplan. Det er jeg ikke ene om, for alle talere her i Parlamentet har krævet en handlingsplan. Der er immervæk stadig et ret stort hul mellem erkendelse og nødvendige handlinger.
I den forbindelse vil jeg gerne fremhæve nogle punkter. For det første - som det allerede er blevet sagt - videreuddannelse og efteruddannelse. Vi vil hjælpe de små og mellemstore virksomheder med at sikre og øge kvaliteten, for vi ved, at de ikke altid, hverken teknisk eller personalemæssigt, er i stand til at skabe de nødvendige forudsætninger. Jeg vil dog også nævne - hvilket til dels er blevet glemt - at vi har brug for, at ledelsen videreuddannes. For det andet: Kvindernes ligestilling. Kommissionen har forsømt dette område i sin grønbog. Hidtil har vi egentlig været vant til bedre ting fra Dem, og jeg beder om, at De læser udtalelsen fra Udvalget om Kvinders Rettigheder grundigt, som jo er vedlagt betænkningen, og som vi alle støtter.
For det tredje: Moderniseringen af tilrettelæggelsen af arbejdet. Det drejer sig blandt andet om en større deltagelse fra arbejdstagerens side, større medvirken og medbestemmelse, intet mindre. Afslutningsvis vil jeg gerne bemærke, at grønbogen inddrager mange af Europa-Parlamentets idéer fra de seneste år. Vi er nu parat til at realisere tingene sammen med Kommissionen og Rådet.

Santini
Hr. formand, jeg beklager, at jeg ikke kan sige, at jeg er enig i dette dokument, som det foreligger, og heller ikke i indholdet af grønbogen. I begge dokumenter tager man faktisk udgangspunkt i acceptable og rimelige forudsætninger som arbejdstagernes sikkerhed, social sikring, lige muligheder for kvinder og handicappede, plads til indvandrere og endvidere arbejdstagernes deltagelse i udbyttet og indførelsen af ny teknologi, men så går man over til at fastslå, at en indskrænkning af arbejdstiden kan sikre en større konkurrenceevne, bedre arbejdsbetingelser, en forøgelse af beskæftigelsen, uden at det går ud over produktionen: altså så at sige alt og det modsatte af alt.
I betænkningen tager man ikke det mindste hensyn til advarslerne fra arbejdsgiverne, for hvem de 35 ugentlige timer ville betyde større omkostninger, mindre produktivitet, investeringsstop, risiko for de svageste virksomheders overlevelse og således i den sidste ende risiko for tab af arbejdspladser. Tror De ikke på os? Det er nok at se på det eksperiment, der er gennemført i Tyskland, hvor man efter indførelsen af de 35 timer nu hurtigt er ved at gå tilbage igen.

Menrad
Hr. formand, på vegne af PPE-Gruppen vil jeg endnu en gang udtrykke min glæde over grønbogen fra Kommissionen og ønske hr. Andersson til lykke med hans saglige og velovervejede betænkning. Målet er at forbedre det europæiske erhvervslivs konkurrenceevne og dermed beskæftigelsen. I nærværende grønbog og i betænkningen anføres der nye aspekter. Med hensyn til diskussionen om virksomhedernes beliggenhed betyder det, at vi ikke kun skal se tingene fra omkostningssiden. Europa kan ikke konkurrere med resten af verden på lønnen, men i sidste ende kun på produktiviteten. Det forudsætter først og fremmest en øget motivation, som også er forbundet med nye aflønningsformer, ændringer i arbejdstilrettelæggelsen, forbedring af kvalifikationer, uddannelse hele livet igennem.
Det glædede mig meget, at hr. Andersson i nr. 19 omtaler, at arbejdstagernes mulighed for at få del i resultaterne skal fremmes. I den forbindelse vil jeg gerne gå et skridt videre og sige, at det hænger sammen med en øget bevægelighed inden for lønpolitikken. Afslutningsvis vil jeg gerne berøre et meget omdiskuteret spørgsmål. Naturligvis er det ledelsen, som træffer beslutninger om indførelse af nye tilrettelæggelsesformer. Jeg går dog ind for betænkningen fra Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender, når den kræver, at arbejdstagerne skal deltage i beslutningstagningsprocessen. Der er tre ting, der taler for det: For det første fungerer gruppearbejde mod arbejdstagernes vilje ikke. For det andet må nye teknologier og tilrettelæggelsesformer ikke indføres overrumplende, men kun efter, at arbejdstagerne er blevet informeret og hørt herom rettidigt. For det tredje: Hvis ledelsen gør brug af arbejdstagernes erfaringer fra deres hidtidige arbejdsforhold, forbedrer det også virksomhedens produktivitet. Derfor anser jeg grønbogens titel for samtidig at være et program: Partnerskab - vejen til en ny tilrettelæggelse af arbejdet. Vores virksomheder har brug for bedre arbejdstilrettelæggelsesformer, også med henblik på en øget beskæftigelse, og de skal udformes i partnerskabsøjemed.
I den henseende går vi ind for Anderssons betænkning.

Dybkjær
Hr. formand, jeg vil også gerne takke ordføreren for hans fremragende betænkning. Der er mange store spørgsmål på den europæiske dagsorden i de kommende år. Udvidelsen er den største, men blandt de store er at skabe fuld beskæftigelse. Vi skal gøre det på vores egen europæiske facon, som ordføreren skriver, og det indebærer blandt andet, at bæredygtighed, ligestilling og ligeværd sættes i højsædet. Bæredygtighed betyder, at vi må omlægge beskatning på arbejdskraft til beskatning på forurening og på ressourcer. Uden en sådan omlægning sender vi en ubetalt regning videre til vores efterkommere. Ligestilling betyder blandt andet, at der skal være lige muligheder for mænd og kvinder, også af hensyn til næste generation, altså vores børn. Og her må mændene som ledere og medarbejdere og fædre i praksis vise en større forståelse og gøre en større indsats, end tilfældet er i dag. Ikke kun for kvindernes skyld, men også for børnenes: de har faktisk glæde af at have tilstedeværende fædre. Og endelig ligeværdighed, og her tænker jeg navnlig på forholdet til handicappede, som vi skal give en reel mulighed for deltagelse i arbejdslivet. Kan vi kombinere de tre ord, har vi grundlaget for at skabe vores egen vej i Europa.

Theonas
Hr. formand, Kommissionens grønbog er ikke noget originalt værk. Som det sker med alle Unionens politikker, er også politikken for tilrettelæggelsen af arbejdet underlagt kapitalens interesser og krav.
Man er bekymret over det forhold, at arbejdsmarkedet i Europa ikke forandrer sig lige så hurtigt som i USA eller Japan, og det benyttes så som et påskud for en egentlig generalisering af den delvise beskæftigelse og en tilsidesættelse af arbejdstagernes grundlæggende og erhvervede rettigheder.
Desværre genfindes en tendens i samme generelle retning i hr. Anderssons betænkning, selvom den indeholder visse gode idéer. Arbejdstagerne, hr. formand, er ikke bekymret over hastigheden af disse forandringer, men over den retning, de tager. De kæmper for en generel nedsættelse af arbejdstiden uden lønnedsættelse gennem indførelse af 35-timers-arbejdsugen med 5 arbejdsdage på 7 timer samt en ægte lønmæssig, arbejdspladsmæssig og socialsikringsmæssig beskyttelse af de, der er tvunget til at arbejde under delvise eller atypiske beskæftigelsesformer. Kun ved at gå i en sådan retning kan tilrettelæggelsen af arbejdet harmonere med arbejdstagernes ønsker og krav.

Blak
Hr. formand, denne betænkning er jo et rigtigt godt stykke arbejde. Indretningen af fremtidens arbejdsmarked er en stor mundfuld, men betænkningen her kommer fint rundt om de mange muligheder, men også farer, der ligger i den nye organisering af arbejdet. Et mere fleksibelt arbejdsmarked kan være en fordel både for arbejdsgivere og arbejdstagere. Arbejdstageren får et mere udviklende og spændende arbejde samt lidt flere frynsegoder. Arbejdsgiveren får fleksible medarbejdere, der er villige til at »give den en ekstra skalle« for virksomheden. Vi europæere får konkurrencedygtige virksomheder, der kan stå mål med USA og Japan.... der er ikke et øje tørt! Og dog! Vi skal passe på, at de svageste arbejdstagere som kvinderne ikke bliver taberne på fremtidens arbejdsmarked. Man kan nemlig frygte, at mens de stærke og mest omstillingsparate vil forstå at bruge de nye udfordringer og muligheder, vil de svagerestillede, for eksempel de dårligt uddannede, få endnu sværere ved at hænge på. Jeg synes, ordføreren rammer hovedet på sømmet, når han advarer imod, at vi i fremtiden kommer til at se to klasser. En underklasse af ufaglærte, ubeskyttede og hovedsagelig kvindelige arbejdere, som typisk vil være hjemmearbejdende. Og så på den anden side en højtuddannet overklasse, som høster alle fordelene ved de nye teknologier. Kommissionens grønbog fokuserer heller ikke nok på ligestillingskonsekvenserne, når arbejdstagerne nu skal være mere fleksible i forhold til arbejdstiden. I de fleste hjem har man indrettet sig på en sådan måde, at kvinden er fleksibel i forhold til familien, for eksempel ved at arbejde på deltid, mens manden er fleksibel i forhold til arbejdspladsen ved at tage overarbejde osv. Dette mønster skal bruges, hvis kvinder også skal have en chance for at nyde fordelene ved de nye muligheder, der er på arbejdsmarkedet.

Carlsson
Hr. formand, arbejdsmarkedet ændres i hurtig takt i dag på grund af globalisering og ny teknik. Vores bestræbelse burde da være: Væk fra kollektivisme og stordrift til fordel for individuelle aftaler og omstillingsdygtige organisationer.
Anderssons velskrevne betænkning konstaterer, at Europa ligger efter konkurrenter som USA og Japan. Jeg tror, at stive regelsamlinger skaber hierarkier og centralisme, og at fornyelsestakten bliver derefter. Jeg mener, at vi skal tage hensyn til og bekræfte den ændring, som vi ser i dag. Vores diskussioner her må tage udgangspunkt i morgendagens arbejdsmarked.
Min opfattelse er, at forsøg på EU-niveau, eller på nationalt niveau, på at gribe ind i virksomhedernes organisation eller på anden måde begrænse deres handlefrihed vil modarbejde formålet, nemlig at skabe nye jobs og forbedre beskæftigelsen.
At modernisere tilrettelæggelsen af arbejdet i virksomhederne er et konkurrence- og overlevelsesspørgsmål, og det forudsætter selvfølgelig delagtighed og forandringsvillighed. For at understøtte dette mener jeg, at vores konklusion burde blive, at der er behov for færre, ikke flere, reguleringer på Europas arbejdsmarkeder. Jeg er bange for, at indstillingen i grønbogen og i Andersson-betænkningen ikke letter modernisering og foretagsomhed.

Olsson
Hr. formand, jeg vil lykønske med betænkningen. Jeg er enig med dig, Jan Andersson, om det meste, men jeg vil gerne hjælpe til med at løfte blikket en smule. Når vi taler om en ny tilrettelæggelse af arbejdet, må vi ikke bare knytte den til eksisterende virksomhed, men vi skal derimod tænke på nye former for arbejde. Den traditionelle virksomhed, det vil sige vareproduktion og dagens offentlige sektor, går ned. Vi må naturligvis satse mere på service og tjenester, viden og information samt på at producere oplevelser, det vil sige på sådanne områder, som er både socialt og miljømæssigt positive for mennesker og for omverden.
I den forbindelse er jeg meget glad for, at Andersson tager spørgsmålet om skatteomlægning op, at vi skal sænke skatten på arbejde. Det er urimeligt, som vi har det i Europa, at have det højeste skattetryk på den ressource, som vi helst vil anvende. I stedet kan vi forhøje skatten på miljø. Jeg tror dog, at det ville være en fordel - på dette punkt har vi måske forskellige opfattelser - hvis vi kunne sænke skatten lidt mere, end vi forhøjer den. Ellers indhenter vi nok aldrig USA og Japan.

Gradin
Hr. formand, lad mig begynde med at lykønske Jan Andersson med en udmærket betænkning om grønbogen om en ny tilrettelæggelse af arbejdet.
Hovedformålet med grønbogen har været at fremme en diskussion om, hvordan vi kan forbedre beskæftigelse og konkurrenceevne ved hjælp af en bedre tilrettelæggelse af arbejdet, høj kompetence og god kvalitet, samtidig med at vi vil garantere den sociale tryghed. Reaktionen på Kommissionens grønbog har været meget positiv. Kommissionen byder også den støtte, som dette kammer giver grønbogen, velkommen, og vi vil tage de forslag og synspunkter, som Parlamentet præsenterer i dens betænkning, til os.
Kommissionen vil følge grønbogen op næste år. Hensigten er at skabe et europæisk netværk, hvor medlemsstaterne kan udbyde erfaringer på dette område. Netop i dag mødtes beskæftigelses- og socialministrene. I sidste måned afholdtes topmødet om beskæftigelse i Luxembourg. Vi forventer, at Ministerrådet i dag formelt vil godkende de retningslinjer for beskæftigelsespolitikken, som Kommissionen præsenterede på mødet.
De retningslinjer, vi har fremlagt, bygger på fire hovedsøjler: ansættelighed, foretagsomhedsånd, tilpasningsevne og ligestilling mellem kvinder og mænd. Disse retningslinjer afspejles også i grønbogen, ikke mindst med hensyn til tilpasningsevne. Jeg vil her minde om, at Europarådet i sidste måned indbød arbejdsmarkedets parter til at forhandle sig frem til aftaler om netop at modernisere tilrettelæggelsen af arbejdet. Sådanne forhandlinger bør ske på alle relevante niveauer, det vil sige lokalt, regionalt og nationalt niveau, og desuden på virksomhedsniveau samt være brancheoverskridende. Dette gælder naturligvis også spørgsmålet om arbejdstider, som ordføreren tog op.
Jeg går ud fra, at vi er enige om, at tyngdepunktet her bør ligge på arbejdsmarkedets parter eller, med et andet ord, på partnerskab. Det er det gennemgående tema, hvis man vil modernisere arbejdslivet.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Handel med kvinder med henblik på seksuel udnyttelse
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0372/97) af Waddington for Udvalget om Kvinders Rettigheder om Kommissionens meddelelse til Rådet og Europa-Parlamentet om handel med kvinder med henblik på seksuel udnyttelse (KOM(96)0567 - C4-0638/96).

Waddington
Hr. formand, handel med kvinder med henblik på seksuel udnyttelse er en stigende global handelsform, der involverer kvinder fra fattige lande, som tvinges til seksuelt slaveri i EU og andre steder.
Der har været to eksempler i sidste måned. Det første eksempel var sagen om 100 brasilianske kvinder mellem 18 og 25, der blev overtalt til at komme til London for at arbejde som barnepiger, stuepiger og dansere. Da de først var kommet ind i Det Forenede Kongerige, blev de tvunget til at arbejde som prostituerede 12 timer om dagen, 6-7 dage om ugen. Deres pas og alt, hvad de tjente, blev konfiskeret af menneskehandlerne.
For det andet afslørede et forskningsprojekt, der blev offentliggjort i sidste måned, at tusindvis af kvinder fra Rusland, Ukraine, Letland og Hviderusland bliver ført bag lyset med lukrative tilbud om arbejde som au pair-piger og tjenere i Den Europæiske Union, kun for at ende som prostituerede. Den tidligere sovjetblok er blevet den største leverandør af kvinder og børn med henblik på seksuel udnyttelse.
I betænkningen, der er udarbejdet af Udvalget om Kvinders Rettigheder, anbefales en række foranstaltninger til beskyttelse af kvinder og bekæmpelse af menneskehandel. Der foreslås oplysningskampagner i de lande, hvor kvinderne kommer fra, om faren for at komme i kløerne på mafia-lignende organisationer, der handler med mennesker. I betænkningen anmodes medlemsstater om at yde større beskyttelse og støtte til ofrene, da ofrene og deres familier er i stor risiko for vold og trusler. I betænkningen understreges vigtigheden af at iværksætte effektive sanktioner mod disse organisationer og personer, der er involveret i menneskehandel. Der er også forslag til udvikling og mere effektiv anvendelse af en række fællesskabsprogrammer, herunder STOP- og DAPHNEprogrammet, til bekæmpelse af handel med kvinder, støtte til ofrene og hjælp til genopbygning af deres liv. I betænkningen er der forslag om, at ikke-statslige organisationer, som er tæt på ofrene, bør have maksimal adgang til fællesskabsprogrammer, således at de kan hjælpe potentielle ofre for seksuel udnyttelse og tvungen prostitution. Der tilskyndes i betænkningen til, at EU-udviklingsprogrammer og -forhandlinger også omfatter spørgsmålet om kvinders ligeberettigelse og behovet for bekæmpelse af handelen i oprindelseslandene. Det er jo grundlæggende kvindernes fattigdom, mangel på magt og muligheder i disse lande, der ligger til grund for denne menneskehandel.
Parlamentet bør lykønske kommissær Gradin med det arbejde, hun har gjort for at overtale medlemsstaterne til at indlede et samarbejde for at bekæmpe handel med kvinder.
Ved at støtte denne betænkning øger vi incitamentet for tiltag mod udnyttelse af udsatte kvinder, hvis menneskerettigheder krænkes, og samtidig åbner vi for flere tiltag til støtte af ofrene for seksuelt slaveri, når de skal genopbygge deres liv.
Jeg håber, at denne betænkning vil blive enstemmigt vedtaget af Parlamentet som i Udvalget om Kvinders Rettigheder, så kommissær Gradins arbejde kan videreføres, og så vi i sandhed kan sige, at Den Europæiske Union tager alle skridt for at undgå, at kvinder bliver gjort til ofre, og for at undgå, at deres menneskerettigheder krænkes.

Colombo Svevo
Hr. formand, til denne betænkning har vi anmodet om "Hughes-proceduren«, som forbinder denne betænkning med den, vi enstemmigt har vedtaget om handelen med mennesker. Udvalget om Borgerlige Frihedsrettigheder bekræfter således først og fremmest sin fælles opfattelse af emnet menneskehandel i dets forskellige former, som har en tæt forbindelse såvel med den illegale indvandring som den organiserede kriminalitet.
Handelen med kvinder og børn oplever vi hver dag, og også den faste holdning hos direktøren for EUROPOL bekræfter, at denne handel er i færd med at træde i forbindelse med eller direkte erstatter anden handel, fordi den er mere lukrativ og mindre farlig; alt dette viser nødvendigheden af denne samlede aktion. Vi finder det således nødvendigt at styrke foranstaltninger, som vi i øvrigt genfinder i alle Kommissionens og Rådets akter, nemlig definition af forbrydelsen, retsligt samarbejde, uddannelse af grænse- og politipersonale, samarbejde mellem politi; overførslen af denne kompetence til narkotikaenheden styrker dette emnes budskab.
At støtte dette, som Udvalget om Borgerlige Frihedsrettigheder og kommissæren, fru Gradin, gør, betyder ikke, at man ser bort fra ofrene, det indebærer kun, at man tager vandet fra kriminalitetens fisk og udfører forebyggelse og bekæmpelse på en seriøs måde, som så også vil retfærdiggøre den øvrige hjælp, som vi vil give ofrene.
Det er rigtigt, når Waddington-betænkningen efter udviklingen af alle disse akter, som har fulgt efter hinanden i Den Europæiske Union og mere præcist har beskæftiget sig med seksuel udnyttelse, især fremhæver ofrene, altså erindrer os om, at ofrene for en handel, der har prostitution til formål, er udsat for en krænkelse af menneskerettighederne, og hvorledes de bør behandles. Derfor bliver forbindelsen mellem anmeldelsen af handlere og hjælpen, ligesom identifikationen af accept, som er så vanskelig at opklare, i betænkningen mindre vigtige end krænkelsen af en grundlæggende personlig rettighed. Man retfærdiggør i den forbindelse hjælpen til ofrene, og midlertidig eller humanitær opholdstilladelse, som allerede var nævnt i den første betænkning, kom også ind i ministrenes erklæring i Haag med en række yderligere foranstaltninger.
Waddington-betænkningen tilføjer også noget ekstra, nemlig to betragtninger: den første vedrører oplysninger om en række former for hjælp - asyl, endelig opholdstilladelse, arbejdstilladelse - som kan ydes til ofre for denne handel; der er vel at mærke ikke tale om en automatisk tildeling, men kun om rådgivning, der således vedrører de valg, som staterne kan træffe på dette område, og den anden vedrører hensigten om at se mere på den skade, der er sket, end på det samarbejde, der er præsteret.
Jeg tror, at dette, som utvivlsomt er et skridt fremad i forhold til vores første betænkninger, er en nyttig overvejelse også for de stater, som i øjeblikket er ved at lovgive. For eksempel taler en ny lov om indvandring i Italien om opholdstilladelse begrundet i social sikring. Belgien, hvor denne udformning allerede er i kraft, har ikke oplevet en eksplosion i ansøgninger. Man har i stedet fremhævet, at netop langsommeligheden i asylprocedurerne gør det muligt for mange kriminelle at udnytte kvinderne til prostitution.
Jeg finder derfor, at det er nødvendigt med en stor balance og en stor seriøsitet. Ingen af os vil indføre instumenter, det er let at omgå, men den manglende evne til at forvalte vanskelige situationer kan ikke hindre os i at forsvare ofrene, og det forekommer mig, at denne balance er karakteristisk for betænkningen fra fru Waddington, som vi takker. Jeg vil tilføje en tak til kommissæren, fru Gradin, for få problematikker har som denne, takket være Dem og Deres vedholdenhed, fået en så positiv og konkret udformning.

Van Lancker
Hr. formand, jeg vil gerne over for Susan Waddington og Maria Colombo Svevo udtrykke min glæde over deres fortræffelige betænkning, men også takke kommissær Gradin for hendes motiverede indsats i kampen mod kvindehandel.
Siden den sidste betænkning har De Forenede Nationer, men frem for alt Den Europæiske Union virkelig gjort sig bestræbelser på at tage fat på problemet med kvindehandel. Men til trods for alle europæiske aftaler lykkes det stadig ikke medlemsstaterne at tage kampen op mod kvindehandel på en effektiv måde. Det er der efter min opfattelse to grunde til. Først og fremmest problemets enorme kompleksitet, men for det andet også den forkerte indfaldsvinkel, hvorfra kvindehandel gribes an. Maria Colombo Svevo har netop hentydet til det, for nu at begynde med sidstnævnte aspekt.
Lande fører hellere en kamp mod kvindehandel, en kamp mod illegal indvandring, end en kamp mod den mest brutale krænkelse af menneskerettighederne. Selvom det er bemærkelsesværdigt, selvom det er godt, at der nu i nogle lande findes former for midlertidig beskyttelse af ofrene, er denne bekymring for ofre alligevel stadig meget selektiv. Den gælder kun for kvinder, som har indgivet en klage, for de processer, som kan munde ud i en vellykket retssag mod menneskehandlerne. Vi kræver, at alle ofre beskyttes, og at alle ofre får mulighed for et nyt liv.
For det andet kompleksiteten. Kvindehandel med henblik på seksuel udnyttelse drejer sig om tvungen prostitution, den drejer sig også om au pair-piger, ægteskabs- og arbejdsbureauer. Den har udløbere i narkotikahandelen og på det sorte arbejdsmarked. Så længe de pågældende lande ikke tager fat på kvindehandelen på samme måde, ikke gør den strafbar på samme måde, ikke anvender samme bøder og fængselsstraffe, ikke på samme måde konfiskerer varer, så længe der ikke findes noget effektivt internationalt politi- og retssamarbejde, vil vi ikke kunne gribe kvindehandelen effektivt an.
Til sidst, fru kommissær, vil jeg gerne sige: De har gjort et stort stykke arbejde i forbindelse med kvindehandel inden for Den Europæiske Union. Parlamentet støtter Dem meget udtrykkeligt heri. Problemet er bare, at aftalerne i Ministerrådet ikke er juridisk bindende, ikke kan gennemtvinges. Vi håber, at denne meddelelse, som Kommissionen har givet os, og Parlamentets betænkning i forbindelse med evalueringen i 1999 vil føre os til en europæisk konvention om menneskehandel, og først da vil menneskehandelen kunne gribes effektivt an.

Banotti
Hr. formand, jeg vil ligesom mine kolleger udtrykke min beundring for kommissær Gradin og fru Waddington i forbindelse med denne fremragende betænkning. Jeg kunne også tænke mig at være lidt national og sige, at jeg er meget glad for, at det var under det irske formandskab, at spørgsmålet, som vi har drøftet i dag, endelig fik vægt på dagsordenen under fru Norah Owen, som var formand på det tidspunkt.
Den omstændighed, at ca. 500.000 kvinder har været genstand for menneskehandel inden for Det Europæiske Fællesskab, er rystende. Da kommissær Gradin rejste spørgsmålet og gjorde det til en prioritet i sin embedsperiode, var der formentlig en del munterhed og skepsis over for omfanget af problemet. Så det er en god dag for os alle, når vi i dag drøfter fru Waddingtons fremragende og meget omfattende betænkning.
Den europæiske kamp mod handel med mennesker er et emne om kriminalitet, men det handler også om grundlæggende rettigheder for kvinder. Ved at fokusere på menneskehandel udelukkende som en kriminel handling tilsidesættes den støtte og de ydelser, som ofrene har behov for. Mange asylprocedurer i vores lande, især i mit eget land, synes at tage særlig lang tid. Man kan frygte, at kvinder bliver gjort til endnu større ofre i forbindelse med menneskehandel, når de bliver lokket ind i EU med tilbud om arbejde som au pair-piger, hushjælp eller tjenere. Mange andre bliver tilbudt ægteskab. Nogle kvinder ved måske godt, at de skal arbejde som prostituerede, men mange ved det ikke. De ankommer - ofte illegalt - til et nyt land uden papirer, og så er de fanget. Deres løn konfiskeres af menneskehandlerne, de kan ikke tale sproget, og de holdes nede af frygten og hemmelighedskræmmeriet, der omgiver dette emne.

Larive
Hr. formand, alle foranstaltninger til bekæmpelse af kvindehandelen er stadig til ingen verdens nytte, hvis der ikke samtidig føres en intensiv politik til forbedring af kvindens stilling i oprindelseslandene. Dette må ske ved at støtte flere kvindeprojekter i den europæiske og den nationale udviklingspolitik, dette må ske gennem streng anvendelse af menneskerettighedsklausulerne i aftalerne med tredjelande, og dette må ske ved at lægge vægt på ligestillingspolitikken i forhandlingerne med ansøgerlandene fra Central- og Østeuropa. Ellers er vi ikke fem flade øre værd. Kvinderettigheder er menneskerettigheder. Ondets rod i forbindelse med kvindehandel ligger jo i de ulige magts- og velfærdsforhold mellem mænd og kvinder.
Når dette er sagt, synes de liberale, at Waddington-betænkningen er en god betænkning; hovedvægten ligger for de liberale på følgende sager: for det første anvendelse af artikel K.1 og K.3 gennem politiets og retsvæsenets fælles EU-optræden, også gennem finansiel udvidelse af programmerne STOP og DAPHNE, både for børn og for kvinder.
For det andet meget større vægt på de ikke-statslige organisationers rolle i forbindelse med oplysning, prævention, beskyttelse og den senere reintegrering af kvinderne i deres eget land.
Og for det tredje støtte til politi og retsvæsen i disse tredjelande ved uddannelse af personale, ved fremskaffelse af materiel - og i den forbindelse kan de eksisterende europæiske programmer godt inddrages. Koordinering og samarbejde på europæisk plan er nødvendigt ved beskyttelse af ofre, ved retsforfølgelse og afstraffelse af gerningsmændene, ved oplysning gennem f.eks. EU-ambassaderne i tredjelande, styrkelse af de ikke-statslige organisationers rolle og gennem støtte til lokale kvindeorganisationer. Kvindehandel er nedværdigende. Det er slaveri og, det er allerede sagt, en vigtig del af den organiserede kriminalitet.
Det nederlandske formandskab arrangerede i april 1997 en udmærket konference om bekæmpelse af kvindehandelen, og der blev der indgået rørende aftaler. Lad os nu i himlens navn alle sammen, EU og medlemsstaterne, udvise politisk vilje til at gennemføre foranstaltningerne hurtigt, effektivt og generøst. EuropaParlamentet og kommissær Gradin vil gøre deres bedste.

Eriksson
 Hr. formand, på helt typisk svensk maner plejer jeg ikke at være specielt overstrømmende, når det drejer sig om at takke mange gange for betænkninger. Når jeg nu gør det, og takker både Waddington og kommissær Gradin for deres meget gedigne arbejder, så har jeg dermed bevist, at det virkelig kommer fra hele mit hjerte. Tak skal De have!
Jeg synes, det er helt rigtigt, som Waddington gør, at sammenligne denne menneskehandel med kvinder og tidligere tiders slavehandel. Tidligere tiders slavehandel kunne man beskæftige sig med så længe, man ikke anså, at de personer, man afskibede fra afrikanske lande til lande rundt om i verden, havde nogen menneskelig værdi. Jeg synes derfor, at der, selvom dokumenterne er gedigne, mangler en del i meddelelsen fra Kommissionen og i betænkningen af Waddington, nemlig »efterspørgselssiden«.
Da jeg i september tog muligheden for at kriminalisere prostitueredes kunder op, så grinede store dele af dette kammer højt. Men jeg synes alligevel, at vi må appellere til alle de ansvarstagende mænd, som ikke køber mindreårige, og som ikke køber påtvungne eller endsige frivillige prostituerede. Vi må have deres støtte. Jeg synes som sagt, at det er mændene, vi skal informere og have med os i denne kamp mod det nye slaveri.

Van Dijk
Hr. formand, vi må ikke kun give fru Gradin en kompliment, selvom en sådan er på sin plads, men faktisk også mange andre, som når alt kommer til alt har sørget for, at kvindehandel står på Den Europæiske Unions dagsorden, og det har denne meddelelse fra kommissær Gradin bestemt ydet et meget vigtigt bidrag til, inklusive en række formandskaber i den forløbne tid.
Ikke blot Parlamentets, men også samfundets ønske om at vælge en international måde at gribe kvindehandelen an på er på denne måde opfyldt. Det er dog tydeligt, at det ikke er let, for den traktat, som nu gælder, giver overordentlig få holdepunkter herfor, og også den nye traktat, Amsterdam-traktaten, er utilstrækkeligt udrustet til at sørge for, at en samlet europæisk politik bliver mulig. Denne samlede politik er netop særdeles nødvendig, ikke blot samarbejde mellem politi og juridiske tjenester, men netop også beskyttelse af ofre er nødvendig for at kunne retsforfølge gerningsmændene.
De ikke-statslige organisationers rolle, det er allerede sagt her, er i den forbindelse afgørende, fordi de jo er meget bedre i stand til at vinde de kvinders tillid, som er havnet i et fuldstændigt fremmed samfund. DAPHNE og STOP er programmer, som faktisk er et udslag af nødvendigheden af en samlet politik, og det må vi derfor være glade for, selvom vi naturligvis ikke kan være glade for den kendsgerning, at Europa-Parlamentet har været så usædvanlig karrigt med hensyn til at afsætte penge til disse to programmer for næste år.
Men der må ske mere, og også i medlemsstaterne må der sørges for, at der for så vidt angår beskyttelsen af ofrene gribes bedre ind, for en midlertidig opholdstilladelse er ofte ikke nok til virkelig at vinde tilliden. Vi må faktisk også benytte denne krænkelse af menneskerettighederne til at være mere rundhåndede med opholdstilladelser for ofre for kvindehandel.

Leperre-Verrier
Hr. formand, helt ligesom kommissæren vil jeg gerne først lykønske vores ordfører med kvaliteten af det arbejde, der er udført omkring så følsomt et emne.
Spørgsmålet fordrede nemlig en ganske særlig opmærksomhed, og det var nødvendigt med vidtrækkende foranstaltninger for at løse dette problem, som er en sand svøbe. Hvad enten det drejer sig om form eller indhold, så har jeg ikke noget at tilføje. Jeg vil hellere understrege nødvendigheden af at tage fat på roden til dette onde, der rammer de svagest stillede kvinder.
Som vores ordfører mindede om, så befinder ondets rod sig i det misforhold, der er mellem den økonomiske situation i de rige lande og i de fattige lande, samt i den ulige fordeling af de økonomiske ressourcer mellem kvinder og mænd. Fattigdom og arbejdsløshed er en forklaring på den stigende udvikling af denne handel, der giver de kvinder, som bliver ofre for denne, falske forhåbninger om en bedre fremtid. Det er således på dette felt, at vi i lidt højere grad skulle koncentrere vores indsats.
Jeg vil også gerne nævne situationen i de øst- og centraleuropæiske lande, hvor dette fænomen har fået et betydeligt omfang. Lad os blot ønske, at man ved at give disse lande mulighed for at få adgang til Den Europæiske Union i højere grad vil kunne få bugt med dette problem, også når man tænker på, at de kvinder fra de øst- og centraleuropæiske lande, der er indblandet i den slags handel, er unge og veluddannede og således burde have en større chance for at kunne finde et arbejde inden for erhvervslivet. De kvinder, der kommer fra udviklingslandene, er til gengæld ældre og ringere uddannet, og de har ikke lige så gode fremtidsudsigter. Problemet er således mere udtalt med hensyn til de afrikanske og latinamerikanske lande. Kvinderne fra disse lande benytter sig af alle kneb for at få en permanent opholdstilladelse, der gør det muligt for dem at slå sig ned i Unionen.
Afslutningsvis vil jeg sige, at selvom jeg ikke tvivler på effektiviteten af de foranstaltninger, der foreslås os, så mener jeg dog, at vi skal forøge vores indsats for at bringe disse fattige lande økonomisk på fode. Det er den eneste måde, hvorpå vi kan få denne skrupelløse udnyttelse af fattigdommen til at høre op.

Antony
Hr. formand, fru Waddingtons betænkning om handel med kvinder med henblik på seksuel udnyttelse får vores billigelse. Den indeholder dog nogle mangler i analysen af fænomenet og i iagttagelsen af årsagerne.
I betragtning af homoseksualitetens aktuelle udbredelse så adskiller handelen med kvinder sig for det første ikke fra handelen med mænd eller med transseksuelle - med lignende formål, om jeg så må sige - eller, værre endnu, fra den endnu mere afskyelige og umenneskelige handel med børn, som de skændselsgerninger, der blev begået i Belgien af Dutroux og af hans følgesvende, var et bevis på.
Denne handel er naturligvis en skam for vores Europa, som bliver mindre og mindre kristent, og som dermed respekterer den menneskelige værdighed mindre og mindre. Lad os nemlig ikke glemme, at den af islam indførte praksis for haremmer eller om ikke andet så for polygami og besiddelsen af talrige konkubiner, sådan som profeten Muhamed anbefaler i Koranen, stadig er en afgørende faktor for den reelle fortsættelse af slaveriet i mange afrikanske og asiatiske lande.
Men hvordan kan man undgå også at bemærke - nu, hvor meningspolitiets nye inkvisition opsporer bøger overalt, for eksempel bøgerne af den marxistiske professor Garaudy, i stedet for at modbevise påstandene i disse - at man i aviskiosker og hos boghandlere sælger millioner tons af blade, bøger og tidsskrifter, der forherliger, lovpriser og beskriver alle former for sadisme og seksuelle perversioner, og som opfordrer hertil? Hvordan vil man kunne benægte denne påstand, når man for eksempel i Frankrig kan konstatere, at antallet af mord på børn ledsaget af seksuel sadistisk tortur er blevet tyvedoblet siden 1970'erne, hvor alle dekadencens og uanstændighedens friheder fik frit spil?
Når De tror, at indflydelsen fra visse historiske teser er til fare for friheden, hvordan vil De så turde benægte, at den frihed, man har givet den sadistiske pornografi, skulle være uden indflydelse?
Var det ikke på tide, at vi fik sat tingene på plads? Med hensyn til videnskab, historie og filosofi kan vi søge efter sandheden i friheden og i konfrontationen; til gengæld bør vi med hensyn til dem, der to århundreder efter marquis de Sade slår til lyd for stadig mere sadisme, forbyde og straffe deres afskyelige industri.
Men hvordan pokker skal man kunne forsvare børnene, når man så ofte, ved hjælp af abortens forbrydelse, tager deres liv allerede fra undfangelsen?

Karamanou
Hr. formand, også jeg vil gerne takke såvel fru Waddington som fru Gradin personligt, fordi hun som medlem af Kommissionen har haft mod til at sætte fingeren på det ømme punkt ved et af de mest ømtålelige problemer i samfundet i dag, nemlig handel med hovedsagelig kvinders og børns sjæle og kroppe, der ikke mindst takket være den teknologiske udvikling har udviklet sig til en veritabel plage i det moderne samfund.
De femhundredetusinde ofre for dette fænomen i Den Europæiske Union og de millioner af ofre i Asien bærer med deres tragiske skæbne vidnesbyrd om, at profitmageriet sættes som det højeste mål. Markedsideologien og loven om udbud og efterspørgsel har forvandlet selv mennesket til en handelsvare. I denne forbindelse vil jeg gerne understrege noget, der forties i de officielle rapporter: handel med kvinder og børn med henblik på seksuel udnyttelse kan kun finde sted, fordi der er efterspørgsel efter noget sådant, fordi der er kunder til noget sådant, og det ville ikke kunne finde sted, hvis ikke rettigheder, midler og magt var ulige fordelt mellem de to køn på grund af patriarkalske værdier og strukturer, som desværre stadig præger vores sociale og økonomiske systemer.
Blandt årsagerne til dette fænomen må vi ikke glemme fattigdom, marginalisering, indvandrings- og asylproblemer, især ikke når vi søger efter midler til at imødegå dette problem på en effektiv måde. Der må snarest træffes forebyggende, afhjælpende og forhindrende foranstaltninger. Der er brug for en politik, der kan støtte og styrke de midler, der allerede er afsat til at finansiere internationale samarbejdsaktioner, styrkelse af bevillingerne til EUROPOL samt foranstaltninger til at beskytte og sikre ofrenes reintegrering i samfundet. Og især er der brug for en styrkelse af politikken til fremme af lige muligheder for mænd og kvinder. Medlemsstaterne må også mindes om, at de skal gennemføre den fælles aktion, der vedtoges den 24. februar 1997, og at de skal opfylde de forpligtelser, de påtog sig på Haag-topmødet den 24. april 1997, i form af konkrete skridt, der involverer såvel de kompetente myndigheder som kvindeorganisationerne i en effektiv bekæmpelse af dette fænomen.

Mann, Thomas
Hr. formand, kvinder lokkes med løfter om at komme til penge i EU. De hverves til forlystelseskvarterer, som byder på alt andet end forlystelser. De lokkes ind i tvivlsomme arbejdsforhold og proforma-ægteskaber. Kvinder fra Asien, Afrika, Sydamerika og de central- og østeuropæiske lande. Bondefangere, som opererer mere og mere perfekt, gør kvinderne føjelige ved at true med vold eller udøve vold, de udnytter dem, tvinger dem til prostitution, holder dem fanget. Det er hverdagen for mere end 500.000 kvinder hvert år. Kommissionen foreslår en samlet europæisk fremgangsmåde i kampen mod handelen med kvinder med henblik på seksuel udnyttelse, fru Gradin, som vi i Europa-Parlamentet støtter fuldt ud. Den skal dog være konkret og omfatte NGO'erne. Sue Waddington kræver i sin engagerede og fortræffeligt efterforskede betænkning, at tingene behandles ud fra ofrenes synspunkt. Det vil jeg gerne tilslutte mig.
Først og fremmest har vi brug for informationskampagner for at forebygge og for at formidle baggrundsviden: Såkaldte hververes formål, opbygningen af deres systemer og deres gerninger. Ofrene har brug for hjælp, så de får mod til at oplyse gerningsmændenes navne. Kvindehjem skal være en sikker tilflugtsmulighed for dem og i det mindste give dem en tidsbegrænset opholdsret, for at de igen kan vende tilbage til deres hjemland, og de skal forberedes på at kunne gøre sig gældende dér til trods for fattigdom og diskrimination.
Kynisk, men sandt: Handelen med mennesker er et af de markeder i Europa, som er i vækst. Uden EU-grænser overhovedet kan menneskehandelen gennemføres, uden at der er forbundet de store risici hermed. Denne mulighed for internationale forbrydelser skal udtømmes ved, at man lukker lokaliteter med påvist menneskehandel, konfiskerer udbytte fra forbrydelser, idømmer maksimumstraffe med sikkerhedsforvaring og frakender borgerrettigheder. Medlemsstaterne skal blive aktive i fællesskab og standse denne menneskehandel ved hjælp af klausuler i aftaler med tredjelande, på vegne at hundredetusindvis af kvindelige ofre.

Anttila
Hr. formand, tak til ordføreren for en udmærket betænkning. Handel med mennesker foretages også som en del af den organiserede kriminalitet, som er meget vidtgående, og som også findes i de forhenværende østbloklande. Selv i Finland findes der friske eksempler på dette.
Et særligt stort problem er det, at endnu yngre, selv børn, bliver objekter for denne menneskehandel ofte af den grund, at det er deres eneste udvej til selvforsørgelse. Her er der tale om mangel på medborgernes grundsikkerhed og forsømmelse af børnenes beskyttelse. Jeg samtykker med ordføreren i hans synspunkt om, at problemet også bør betragtes fra ofrenes side. Der er tale om krænkelser af kvinders og børns grundlæggende menneskerettigheder, hvilket vi ikke kan acceptere.
Den Europæiske Union påbegynder forhandlingerne om medlemskabet med de østeuropæiske lande i foråret. Ved disse forhandlinger bør også denne slavehandel, som rettes mod kvinder og børn, tages frem. Ligeværdighed mellem kønnene og kvinders og børns rettigheder skal klarlægges i forhandlingerne om medlemskabet.
Vi kvinder kan heller ikke forbigå vores eget ansvar for os selv og vores børn. Vi må ikke selv sige ja til at fungere som et middel for kvindehandel, for alle mennesker bør have en chance for at skaffe sig en rimelig eksistens ved eget arbejde eller virksomhed.

Gröner
Hr. formand, ved afslutningen på debatten kan den socialdemokratiske gruppe tilslutte sig rosen til kommissær Gradin og fru Waddington. Vi har hørt, at ofrene for menneskehandelen først og fremmest er kvinder. I henhold til skøn fra de ikke-statslige organisationer er der årligt 500.000 kvinder, som lokkes eller bortføres til landene i Den Europæiske Union med fingerede arbejdskontrakter og tvinges til prostitution eller ægteskab i de lande. De fleste af dem kommer fra Central- og Østeuropa, især fra Rusland, Polen eller de baltiske lande. Dér er den økonomiske nød særligt stor, og kvinder har ofte ingen anden udvej for at kunne brødføde deres familie, og på den måde bliver de til marionetdukker for dubiøse bagmænd, som lover dem indkomst og velstand i Vesteuropa.
Oplysningerne fra Tysklands forbundskriminalregister om, at der sidste år blev registreret 10.000 kvindelige ofre, er chokerende. Forbundskriminalregistret konstaterer, at der i løbet af et år blev noteret en stigning på 43 %, og jeg er sikker på, at det uofficielle tal er væsentligt højere.
Med betænkningen om menneskehandelen har vi i Udvalget om Kvinders Rettigheder taget en kurs, som fører ud af tabuzonen. Fru kommissær Gradins meddelelse om handelen med kvinder, programmerne Stop og Daphne er en vigtig videreudvikling. I betragtning af, hvor alvorlig og påtrængende denne udvækst af moderne slaveri er, er det dog kun en dråbe i havet, og indenrigs- og justitsministrene skal handle så hurtigt som muligt på nationalt plan. De skal i samarbejde med Europol, Kommissionen, NGO'erne udvikle effektive strategier. Helt konkret kræver vi på baggrund af fru Waddingtons betænkning en række effektive foranstaltninger til beskyttelse af ofre, samarbejde med medlemsstaterne og information. Jeg synes også, at det er væsentligt, at vi giver ofrene en begrænset opholdsret for i det mindste at give dem en legal status, der som minimum varer, til straffesagen mod forbryderne er afsluttet. Ellers vil den manglende beskyttelse af ofrene nemlig være den bedst mulige beskyttelse af forbryderne. Med denne beslutning kan det lykkes os at sætte en stopper for den moderne slavehandel.

Gradin
Hr. formand, lad mig begynde med at lykønske parlamentsmedlem Waddington med en god og afbalanceret betænkning. Tak også for alle de venlige ord til mig.
Den slavehandel med unge kvinder, som sker i Europa i dag, er en skam for vores kontinent. Det er en tragedie for alle de unge kvinder, som kommer galt af sted. Den er desværre meget lukrativ for den organiserede kriminalitet. Som Waddington understreger, kræves der indsatser på mange forskellige områder, hvis vi skal lykkes med at bekæmpe slavehandelen. Det var også derfor, jeg i mit forslag til handlingsplan fremhævede både behovet for at fokusere på menneskerettigheder samt på omsorgen for ofrene og behovet for at agere multidisciplinært.
Siden den store konference i Wien sommeren 1996 og handlingsplanen, som blev godkendt af Kommissionen i november i fjor, er spørgsmålet virkelig blevet forankret på den politiske dagsorden. Det hollandske formandskab afholdt i foråret en stor ministerkonference i Haag. Konferencen vedtog retningslinjer, guidelines , som rettede sig direkte til medlemslandene. Det blev på den måde til en konkret opfølgning af Kommissionens handlingsplan.
Indenrigs- og justitsministrene har også handlet hurtigt og fulgte både handlingsplanen om slavehandel med kvinder og Stockholmskonferencen om seksuel udnyttelse af børn op. Flere af indgrebene er fælles for områderne. Sidste efterår besluttede Ministerrådet at ændre mandatet for European Drug Unit, så EDU nu også arbejder med problemet med menneskehandel. Ministerrådet har også besluttet, at handel med mennesker skal betragtes som en kriminel handling, og at udøverne skal straffes. Dette bliver imidlertid ikke gyldigt før den dag, hvor medlemslandene har ændret deres lovgivninger i denne retning.
Som det ser ud i dag, er det meget rentabelt at smugle narkotika, men det er også risikabelt. Hvis man bliver taget, bliver man straffet, ikke sjældent med 10-12 år. Også smugling af unge kvinder er i højeste grad rentabelt, men risiciene er små. Hvis man bliver taget, bliver straffen ikke mere end et eller to år. Mit spørgsmål til kammeret er: Er dette rimeligt?
Ministerrådet traf også beslutning om Stop-programmet, som står for Sexual Trafficking of Persons . Det er et flerårigt program, som giver uddannelse, information og erfaringsudveksling til politifolk, dommere, anklagere, toldog immigrationstjenstemænd samt andre, som kommer i kontakt med ofrene for slavehandelen. Vi har i årenes løb haft en intensiv virksomhed under Stop-programmet. Der er startet kurser for støtte til ofre, for udviklingen af forebyggende indgreb, for statistik og studier. Kvindelige politifolks netværk i Europa har udarbejdet en opførselskode for politiet, når det gælder slåede og voldtagne kvinder. De kvindelige dommeres netværk arrangerede for nylig en konference i Rom, som også blev støttet af Stop-programmet.
Inden for rammen for Stop-programmet arrangerede Luxembourgs formandskab et ekspertseminarium i november. Det er starten på et fælles projekt mellem USA og EU vedrørende slavehandelen med kvinder. Vi vil til næste år drive et fælles projekt med forebyggende aktiviteter i Ukraine og i Polen. USA vil samarbejde med IOM, det vil sige International Organisation for Migration , og vi i EU med den frivillige organisation La Strada. Når vi er færdige, er det tanken, at vi i fællesskab skal evaluere metoder og resultater.
Det er interessant at notere, at interessen nu vokser også uden for Den Europæiske Union. USAs præsident og dets First Lady er stærkt engagerede i sagen. Det er også den amerikanske udenrigsminister Madeleine Albright, som har instrueret det amerikanske udenrigsministerium om at prioritere kampen mod slavehandel lige så højt som handelen med narkotika. I efteråret blev den første konference også afholdt i Rusland, hvor repræsentanter for myndigheder og frivillige organisationer samledes i Moskva for at diskutere slavehandelen med unge kvinder.
Hr. formand, Daphne startede i løbet af dette år takket være Europa-Parlamentets initiativ. Det retter sig mod frivillige organisationer, som arbejder med børn, unge og kvinder, som er blevet udsat for vold. I Kommissionens handlingsplan fremhæver jeg de indsatser, som de frivillige organisationer gør for de kvinder, som er blevet udsat for forskellige former for vold. Min erfaring siger mig, at de kvinder, der har været udsat for vold, hellere henvender sig til en kvindeorganisation end til en myndighed. Det viser sig også, at Daphne-initiativet er blevet mødt med meget stor interesse. Der er kommet mange gode ansøgninger, men vi har alligevel ikke kunnet give støtte til mere end 40-50 projekter. ECU 3 millioner er godt, men det rækker ikke så langt. Den store interesse viser helt klart, at der er et behov for indsatser fra frivillige organisationer på dette område.
Lad mig give nogle konkrete eksempler på Daphne-projekter. Vi har et, som har til hensigt at øge bevidstheden hos politiet om, hvordan man behandler kvinder, som er blevet voldtaget. Vi har et andet projekt, som drejer sig om ofrene for slavehandelen i Østrig, hovedsagelig fra Latinamerika og Østeuropa. Projektet involverer organisationer og myndigheder i blandt andet Italien, Polen og Den Dominikanske Republik. Et formål med projektet er at oplyse kvinderne om, hvilke rettigheder og muligheder de har, og at oprette netværker til støtte for disse kvinder på regionalt, europæisk og internationalt plan. Et tredje projekt drejer sig om seksuel udnyttelse af invandrerkvinder. Her samarbejder Italien, Spanien og Storbritannien. Alle medlemslande i Unionen er involveret i et eller flere projekter. Det er lykkedes os at opnå en sådan fordeling, at cirka halvdelen af projektmidlerne går til kvindeprojekter og halvdelen til børnene. Vi håber naturligvis, at vi vil få mulighed for at fortsætte med Daphne også næste år.
Lad mig i denne sammenhæng også sige nogle ord om andre af vores flerårige programmer, som vedrører dette område. Vi har programmet Sherlock, som drejer sig om uddannelse og erfaringsudveksling på migrationsområdet, ikke mindst med hensyn til afsløring af forfalskede dokumenter. Programmet Grotius drejer sig om information og udveksling på det juridiske område, og programmet Oisin drejer sig om øget samarbejde på politiområdet.
Parlamentsmedlem Waddington efterlyser i sin betænkning en opfølgningsrapport fra Kommissionens side. Vi har også hørt krav om en konvention. Jeg kan informere kammeret om, at Kommissionen allerede er ved at planlægge en opfølgning, som jeg håber kan fremlægges her om et år. Vi må da gøre, hvad vi kan, for at dette spørgsmål skal forblive på dagsordenen. Europa-Parlamentet har ved dagens debat givet sit vigtige bidrag, hvilket jeg takker for.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Emission af forurenende luftarter fra forbrændingsmotorer
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0413/97) af Kenneth D. Collins for EuropaParlamentets delegation til Forligsudvalget om det fælles udkast, godkendt af Forligsudvalget, til Parlamentets og Rådets direktiv om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om foranstaltninger mod emission af forurenende luftarter og partikler fra forbrændingsmotorer til montering i mobile ikke-vejgående maskiner (C40627/97-95/0209(COD)).

Collins, Kenneth
Hr. formand, jeg må sige, at nogle af de emner, der drøftes i Parlamentet, er så fascinerende, at medlemmer kommer langvejs fra for at deltage i debatten. Som De kan se, er det sjældent, at mødesalen er så fyldt som i dag. Jeg tror, at antallet af oversættere overgår antallet af medlemmer lige nu! Selv tilhørerlogen er ved at være tom. Alle er ved at gå!
Her er konklusionen på forliget om - ikke blot mobile ikke-vejgående maskiner - men som De selv har pointeret, hr. formand - eliminering af forurenende luftarter fra disse køretøjer. Denne supplerer auto-olie-programmet, der netop nu gennemgår andenbehandlingen, og som omfatter motorkonstruktion og brændstofteknologi med henblik på at mindske emissionen fra biler osv. Det handler ikke om biler, men om mobile ikke-vejgående maskiner, og mange mennesker ved ikke rigtig, hvad det er. Det drejer sig om traktorer og mejetærskere og gravemaskiner og bulldozere osv., og de udgør alle en væsentlig forureningskilde, og uden dette direktiv ville disse ikke være lovregulerede.
Direktivet vil også sikre landene i Den Europæiske Union en førerposition inden for fremstilling og markedsføring af nye motorer, der er konstrueret til at mindske emissionen af luftarter. Europæisk industri vil derfor få en kolossal fordel på verdensmarkedet - naturligvis under antagelse af, at europæisk industri griber denne mulighed. Men direktivet er vigtigt og derfor velkomment.
Direktivet medførte indgåelsen af et forlig mellem os og Rådet. Det oprindelige forslag fra Kommissionen blev godkendt af Parlamentet uden ændringer. Det er ret usædvanligt, og jeg må sige, at det ikke kun var fordi, at det var enormt teknisk. Vi gik faktisk virkelig ind for det. Men så blev det forelagt Rådet, som foretog betydelige ændringer i sin fælles holdning. Rådet ændrede den proceduretype, som Kommissionen skulle anvende til gennemførelse af foranstaltningerne.
Jeg vil gerne henvende mig til tilhørerlogen, hvis jeg må, hr. formand, for i Parlamentet bruger vi meget tid på at diskutere noget, der hedder komitologi. Alle uden for Parlamentet, og formentlig en god del af dem, der tilhører Parlamentet, ved ikke, hvad det betyder. Komitologi omhandler måden, hvorpå tekniske beslutninger, der opstår fra direktiver, gennemføres, og vi har et valg: Enten kan disse beslutninger udarbejdes i offentlighed, således at offentligheden kan se, hvad beslutningerne handler om, eller vi kan udarbejde beslutningerne bag lukkede døre, således at I - offentligheden - ikke hører, hvad der bliver sagt, og så I ikke forstår, hvilke beslutninger der træffes - det hele holdes hemmeligt. Så vi indgik et forlig, og under forliget lykkedes det os at ændre Rådets fælles holdning i denne forbindelse. Og jeg tror, at vi derfor fremmede den demokratiske sag, sådan som vi ønskede.
Vi sikrede også en henvisning til modus vivendien. Modus vivendien handler om at bringe os og Kommissionen nærmere hinanden, for så vidt angår disse beslutninger, og vi mener ikke, at modus vivendien i sin nuværende form fungerer særlig godt. Vi har ønsket en forbedring, og jeg er glad for, at Kommissionen nu har udarbejdet en erklæring, der vil blive offentliggjort i EF-tidende, om, at Kommissionen vil holde Europa-Parlamentet fuldt informeret om gennemførelsesforanstaltninger i tilknytning til direktiverne. Vi har også fået tilsagn fra Kommissionen om, at et forslag til en ny form for modus vivendi vil blive forelagt i midten af 1998.
Med andre ord kan alle de mange mennesker, der er samlet her i aften for at lytte til denne fascinerende forhandling om emission af forurenende luftarter, være tilfredse. Alle i Parlamentet og alle på bænkene derovre kan være glade for, at vi har nået denne konklusion, det er godt for miljøet, og det er godt for demokratiet.

Gradin
Hr. formand, lad mig begynde med at udtrykke Kommissionens tilfredshed med resultatet af mæglingsproceduren med hensyn til dette meget vigtige lovgivningsspørgsmål. Jeg vil gerne minde om, at dette forslag til direktiv drejer sig om en sektor, som aldrig tidligere har været reguleret. Udslippene fra motorer for mobile maskiner, som er beregnet til brug uden for vejnettet, er tidligere blevet undervurderet. Det er faktisk sådan, at deres andel i udslippene fra transporter er betydeligt højere, end man tidligere troede. Derfor vil brugen af mindre forurenende motorer i sådanne maskiner spille en vigtig rolle med hensyn til reducering af luftforureningen i vores byer, og det til en rimelig pris.
Europa-Parlamentets førstebehandling skete uden betænkning, mens ændringsforslagene ved andenbehandlingen helt drejede sig om komitésystemet og om implementeringen af modus vivendi , som vi lige har talt om. Jeg er bevidst om, at spørgsmålet om komitésystemet har indebåret et problem for Parlamentet. Kommissionen har påtaget sig at fremlægge et forslag til revidering af beslutningen om komitésystemet fra 1987. Kommissionen har endvidere efter direkte ønske fra Parlamentet påtaget sig at gøre det allerede i begyndelsen af juni 1998. Dette fremgår af et brev fra den 11. november 1997 fra Kommissionens formand Santer til Europa-Parlamentets formand Gil-Robles. Det har indebåret, at forhindringerne har kunnet fjernes med hensyn til mæglingsproceduren i dette spørgsmål. Jeg kan også på Kommissionens vegne meddele, at vi vil starte med uformelle kontakter med de andre berørte institutioner allerede i begyndelsen af næste år for at gøre klar til et nyt forslag.
Lad mig afslutningsvis fremføre Kommissionens tilfredshed med, at Parlamentet og Ministerrådet er nået til en konstruktiv aftale med hensyn til forslaget til direktiv. Så snart dette direktiv er trådt i kraft, vil det betyde et væsentligt skridt fremad for forbedringen af miljøet, både med hensyn til luftkvalitet og folkesundhed.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00

Forbrugerbeskyttelse vedrørende prisspørgsmål
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0414/97) af Oomen-Ruijten for EuropaParlamentets delegation til Forligsudvalget om det fælles udkast, godkendt af Forligsudvalget, til EuropaParlamentets og Rådets direktiv om forbrugerbeskyttelse i forbindelse med angivelse af priser på forbrugervarer (C4-0643/97-95/0148(COD)).

Oomen-Ruijten
Hr. formand, jeg er som ordfører tilfreds med det i forligsproceduren opnåede resultat. Forhandlingerne med Rådet er forløbet udmærket, og jeg tror, at vi navnlig er den luxembourgske minister, fru Jacobs, tak skyldig, idet hun på et temmelig afgørende tidspunkt huggede knuden over og tilvejebragte beredvillighed hos de andre til i hvert fald at være enige om Parlamentets sidste ændringsforslag. Jeg synes, at vi alligevel har kunnet afvikle denne sag inden for en meget rimelig frist.
Et kort tilbageblik. Det direktiv, som vi behandler i dag, har en meget lang forhistorie. I årevis, allerede fra 1979, har man forsøgt med forskellige ordninger at tilvejebringe noget med henblik på angivelse af priser på forbrugsvarer. Med en meget indviklet ordning har man forsøgt alt muligt. Der var et system med forpligtelser, der var et system med frivillige rækker. Man kunne gøre det på europæisk plan, man kunne gøre det på nationalt plan. Men det viste sig, at der opstod et sådant virvar af angivelser af priser på forbrugsvarer, at forbrugerne ikke kunne finde ud af det, og heller ikke leverandørerne vidste længere, hvad de nu præcist skulle gøre, mens målet jo bør være, både for forbrugerne og for sælgerne, at der skulle være entydighed for den måde, hvorpå priserne angives, således at sammenligninger også let ville være mulige.
Da Kommissionen i december 1994 kom med anmodningen om at give den rodede ordning fra dengang en ekstra overgangsperiode, konstaterede vi i Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse - senere bekræftet af Parlamentet - meget hurtigt, at det ikke længere kunne fortsætte sådan, og at der må komme noget nyt, et nyt forslag om et enkelt og klart system, som i princippet skal gælde for alle produkter, hvormed forbrugerne kan foretage en ordentlig prissammenligning, når de træffer deres valg.
Kommissionen fulgte dengang i 1995 i et nyt forslag Parlamentets henstillinger. Forslaget omfattede foruden den obligatoriske angivelse af salgsprisen, hvis det var relevant, angivelse af prisen pr. standardmængde - pr. kilo eller pr. liter. I denne forbindelse vil jeg bemærke, at hvis angivelse af priser pr. standardmængde på grund af produktets art eller formål ikke har nogen betydning eller ikke giver forbrugerne nogen relevante oplysningselementer, kan der gøres undtagelser fra de almindelige forpligtelser. Der kan også på nationalt plan gøres undtagelser for visse produkter, en 3/4 flaske vin f.eks. Man behøver ikke nødvendigvis nævne literprisen.
En række sektorer kan endda helt udelukkes fra den obligatoriske angivelse af priser. Vi er under forliget med Rådet blevet enige om, at medlemsstaterne selv, for øvrigt på grundlag af de kriterier, som er fastlagt, har lov at bestemme, hvilke specifikke sektorer dette er. Man kan tænke på restaurationsbranchen, hospitaler, automater osv.
Rådet har egentlig under forhandlingerne overtaget langt de fleste af de af Parlamentet stillede ændringsforslag. En række ændringsforslag af teknisk eller sproglig art blev med det samme godkendt. Der var naturligvis også et par flaskehalse. Vigtig var den almene undtagelse, som Rådet indtil sidste øjeblik ville gøre for små virksomheder. Det var vi ikke tilhængere af. Vi vil gerne have en overgangsperiode for de små virksomheder, og med henblik herpå havde vi planlagt en meget lang periode. Dette punkt forårsager imidlertid fortsat gnidninger, og i sidste instans har vi indgået et kompromis, idet Kommissionen efter tre år vil udarbejde en rapport om situationen for de små virksomheder, og på det tidspunkt, efter modtagelsen af rapporten, kan vi vurdere, om den bør opfylde denne forpligtelse, også for den meget lille detailhandler, eller også beslutter vi muligvis at beholde en almen undtagelse for den meget lille forretning, tante Maries butik henne på hjørnet.
Vi har i Parlamentet holdt strengt fast på det princip, som det drejer sig om, det er, at der kommer et meget enkelt, men også et klart og gennemsigtigt system med så få undtagelsesmuligheder som muligt. Vi har derfor fjernet temmelig megen ballast, som stod i Rådets tekst. Jeg tror nu, at den tekst, som i sidste instans er aftalt, er tydelig.
Så har vi, og det har Rådet og Kommissionen ikke sørget for, optaget en ekstra bestemmelse med hensyn til euroen. Med henblik herpå er der stadig ikke nogen tydelige bestemmelser, og Kommissionen er stadig ikke kommet med et forslag. Jeg tror, at det er godt, at Parlamentet kan finde noget derom i teksten.
Hr. formand, jeg synes, at det er et godt resultat og et ordentligt stykke forbrugerlovgivning.

Whitehead
Hr. formand, vi har ofte drøftet, hvor stor succes Parlamentet har haft med udvidelsen af den fælles beslutningstagning. Det ville nogle gange være mere relevant at diskutere formålet med fælles beslutningstagning, når vi står midt i det. Jeg vil gerne takke de tre gratier for denne betænkning. Fru Fontaine, ministeren - fru Jacobs - og ordføreren. Deres forhandlinger, som repræsenterer de tre elementer af Den Europæiske Union, har ført til en eksemplarisk udførelse af den fælles beslutningstagning. Vi har nu en enkel og tydelig procedure at rette os efter, når vi skal gå fra dobbelt prissystem til prisangivelse pr. enhed. Vi kan bane vejen for euroen - og for hvornår og hvordan den skal indføres i de forskellige medlemsstater.
Vi har oplevet nervøsiteten både hos dem i de forskellige medlemsstater, der tror, at traditionelle målemetoder bliver afskaffet - og det gør de ikke - og de små butiksejere, der føler sig tvunget ind i et system uden at være forberedt. I øjeblikket har vi en situation, hvor butiksejere får en overgangsperiode på fem år til at forberede sig i. Det er både ret og rimeligt, og jeg er meget tilfreds med, at vi har opnået det.

Thyssen
Hr. formand, en sammenligning mellem teksten i det fælles udkast og det oprindelige forslag resulterer i mindst tre punkter, der er forskellige, og som er afgørende for, at resultatet af forligsproceduren kan kaldes et kvalitetsprodukt, og som allerede nu får mig til at give fru Oomen en kompliment for hendes ihærdige indsats og for resultatet. For det første er salgsprisen og prisen pr. måleenhed bedre defineret nu, hvor det er tydeligt, at moms og andre afgifter er inkluderet i priserne.
For det andet er der en acceptabel løsning for euroens overgangsperiode, som vi befinder os midt i, når dette direktiv bliver operationelt. Selvom det ikke lykkedes os at få accepteret et maksimum på tre priser, der obligatorisk skal angives, har vi i hvert fald for medlemsstaterne skabt mulighed for at begrænse det maksimale antal af priser, der obligatorisk skal angives. Det er nu op til medlemsstaterne, hvis sunde forstand vi regner med, at undgå ekstremt uproduktive tilstande med muligvis fire til otte priser pr. produkt.
For det tredje er der de små detailhandeler, som vi fortsat må give alle muligheder. Medlemsstaterne kan fritage de små virksomheder, for hvilke anvendelse af den obligatoriske angivelse af pris pr. måleenhed for andre varer end varer, der sælges i løs vægt, udgør en ekstrem administrativ belastning. Jeg håber, at medlemsstaterne også vil håndtere disse politiske muligheder positivt, det er når alt kommer til alt en implicit anerkendelse af en lille ufuldkommenhed ved direktivet, men vi håber, at man håndterer det produktivt og positivt i afventning af, at vi så om seks år får en tilpasset ordning, eller hvem ved, at problemet gennem teknikkens udvikling i mellemtiden bogstaveligt talt automatisk er løst.

Hautala
Hr. formand, jeg takker fru Oomen-Ruijten for et særdeles godt arbejde, som hun endnu en gang har lavet i dette kompromis. Her er da virkelig tale om den mest dybtgående forbrugerinformation. Blandt andet om, at forbrugeren i butikken virkelig er i stand til at sammenligne priser på forskellige varer.
Jeg tror, at herved er der også opnået et godt resultat i den henseende, at dette direktivs artikel 10 giver medlemslandene ret til at indføre endnu bedre mærkninger, end direktivet kræver. Derfor behøver ingen af landene at tage et skridt bagud på nogen måde, når denne vedtægt engang bliver godkendt.
Det er sikkert på sin plads, at der også er indført nogle undtagelser og lempelser. Det var nok usædvanligt, hvis disse krav om prismærkninger også gjaldt for f.eks. auktioner.

Souchet
Hr. formand, under den forrige behandling af denne tekst om angivelse af priser på forbrugsvarer havde Europa-Parlamentet vedtaget toogtyve ændringsforslag, idet der navnlig blev lagt vægt på nødvendigheden af at tage højde for en længere tilpasningsperiode med hensyn til de små detailforretningers indførelse af ordningen.
Rådet godkendte syv af disse ændringsforslag i forbindelse med mødet i Forligsudvalget. På kompromismøderne blev yderligere fem ændringsforslag genstand for en aftale. I sin helhed er resultatet ret tilfredsstillende, eftersom prisen pr. måleenhed, i modsætning til i det oprindelige forslag, nu ikke længere skal angives, hvis den er den samme som salgsprisen.
Når der for eksempel er tale om den kvalitetsvin, der i Frankrig sælges i 0, 75 liters flasker, så var det klart, at denne særlige flasketype ikke burde gøre en angivelse af literprisen obligatorisk. Denne forpligtelse ville blot have medført en ekstraudgift, uden at det ville have haft nogen positiv virkning for forbrugeren. Desuden var det nødvendigt, at den lille detailforretning i overgangsperioden kunne fritages for forpligtelsen til ud over salgsprisen at angive produkternes pris pr. måleenhed.
Jeg vil gerne minde om de urimelige omkostninger, som hele detailhandelen og navnlig den lille detailforretning i forvejen vil skulle afholde som følge af den forpligtelse, de vil få til at angive priserne i både den nationale valuta og i euro. De betydelige meromkostninger, som overgangen til den fælles valuta vil medføre, vil allerede tvinge visse handlende til at udsætte nogle investeringer, der er nødvendige for deres handelsvirksomhed, for at kunne imødegå denne forpligtelse.
For nogle vil omkostningerne ved denne dobbelte angivelse være uforholdsmæssigt store i forhold til deres fortjeneste, og disse omkostninger risikerer at bringe deres forretnings beståen i fare. Det kan man ikke kalde at fremme jobskabelsen. Det er derfor absolut nødvendigt, at man omhyggeligt sørger for ikke at forøge antallet af de forpligtelser, der tynger vores handlende. Nærværende direktiv vil i forvejen forpligte de handlende til angive den reelle salgspris for produktet samt salgsprisen pr. måleenhed, ud over de produkter, der sælges i løs vægt. Det er glædeligt, at overgangsperioden er blevet forlænget til fireogtyve måneder, og at Kommissionen skal fremlægge en rapport og fremsætte et forslag med hensyn til en særlig ramme for den lille detailforretning.
Hr. formand, afslutningsvis vil jeg sige, at vores gruppe vil stemme for den lovgivningsmæssige beslutning vedrørende dette direktiv, men at den ønsker at gøre opmærksom på den vanskelige situation, som den lille detailforretning risikerer at befinde sig i som følge af den dobbelte forpligtelse til at anvende nærværende direktiv efter overgangsperioden og til at indføre en dobbelt prisangivelse i de lande, der er berørt af den fælles valuta. Det er kun, når forbrugeren reelt får en ekstra service, at forpligtelserne er berettigede.

Fitzsimons
Hr. formand, der er nu kun 12 måneder til indførelsen af den fælles valuta i Den Europæiske Union. De praktiske virkninger og konsekvenser for forbrugeren i forbindelse med ØMU'en skal analyseres og overvåges grundigt. Euro-sedler og -mønter vil ikke rent fysisk være i forbrugernes lommer før år 2002. Fru Bonino, kommissæren for forbrugeranliggender, skal sammen med de nationale regeringer starte omfattende oplysningskampagner specifikt vedrørende angivelse af priser på produkter i både euro og den pågældende værtsmedlemsstats nationale valuta her op til ØMU'en.
Kort sagt skal der startes kampagner for dobbeltprissystem over hele Europa i større supermarkeder og indkøbscentre nu. Priser på produkter skal angives både i euro og den nationale valuta. Dette medfører forhåbentlig, at forbrugeren ved at få oplyst prisen på det pågældende produkt i euro vil tilpasse sig det nye monetære regime med forståelse og fortrolighed, når den fælles valuta indføres.

Gradin
Hr. formand, først vil jeg udtrykke Kommissionens tilfredshed med, at vi er nået til et kompromis om direktivet om forbrugerbeskyttelse med hensyn til prismærkning af varer. Jeg vil lykønske Parlamentet og Rådet med deres indsatser for at finde et kompromis.
De direktiver om prismærkning, som blev vedtaget i 1979, 1988 og 1995, har indebåret fremskridt med hensyn til prisinformation til forbrugerne. Systemet sikrede imidlertid ikke en tilstrækkelig prisinformation og var desuden meget kompliceret at iværksætte. Derfor er det vigtigt, at forbrugeren ved dette forslag får en ordentlig og åben information. Ved at man angiver en pris pr. måleenhed og en salgspris, vil forbrugeren kunne sammenligne forskellige produkter. Det gør det muligt at træffe en velbegrundet beslutning på grundlag af en enkel prissammenligning.
Det kompromis, som er opnået, indebærer ikke nogen definitiv løsning for små detailforretninger. For en del af dem ville kravet til mærkning med priser pr. måleenhed indebære en stor byrde. Medlemsstaterne har her mulighed for i en overgangsperiode at se bort fra kravet om mærkning med pris pr. måleenhed.
Kommissionen skal på sin side tre år efter, at gennemførelsesperioden er udløbet, afgive en rapport om iværksættelsen af dette direktiv til Europa-Parlamentet og Ministerrådet. Rapporten skal særlig foreslå bestemmelser om små detailforretninger. Europa-Parlamentet og Rådet skal med udgangspunkt i rapporten inden for tre år evaluere og træffe beslutninger. I denne periode, indtil gennemførelsesperioden er udløbet, vil dette direktiv med al sikkerhed give de europæiske forbrugere mulighed for at få fuldstændig prisinformation fra de fleste detailforretninger.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Posttjenester
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om mundtlig forespørgsel:
B4-0911/97 - O-0144/97 af Ferber for Det Europæiske Folkepartis Gruppe; -B4-0914/97 - O-0155/97 af Wijsenbeek for Det Europæiske Liberale og Demokratiske Partis Gruppe; -B4-1004/97 - O-0165/97 af Schmidbauer og Simpson for De Europæiske Socialdemokraters Gruppe; -B4-1005/97 - O-0169/97 af Donnay for Gruppen Union for Europa; -B4-1007/97 - O-0171/97 af Scarbonchi for Gruppen Europæisk Radikal Alliance; -B4-1008/97 - O-0173/97 af Moreau for Den Europæiske Venstrefløjs Fællesgruppe/Nordisk Grønne Venstre.
Ferber
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger. Det er ikke så længe siden, at vi ved andenbehandlingen af direktiv om udvikling af posttjenesterne i Fællesskabet diskuterede dette emne her i Strasbourg. Dengang fremlagde jeg på vegne af PPE-gruppen to ændringsforslag, som omhandlede problematikken i forbindelse med terminalafgifter. Desværre - jeg fristes til at sige på uklog vis - fulgte Parlamentet ikke vores forslag.
Det skal være vores mål, og på det punkt er jeg sikkert enig med kommissæren, at konkurrencen kan holde sit indtog i Den Europæiske Union, det vil sige, at konkurrencereglerne også er gældende. Det er dog ikke muligt, når der anvendes en verdensomspændende aftale, nemlig Verdenspostkonventionen, med hensyn til spørgsmålet om terminalafgifterne. Grundlaget for denne konvention er, at indgående og udgående post skal opveje hinanden, og at der dermed opstår national ligevægt.
Denne situation oplever vi ikke længere på den måde i Den Europæiske Union. Et indre marked betyder også, og således har vi fastlagt det ved alle andre liberaliseringer, at der skal betales omkostningsdækkende afgifter på ydelser, uanset om der er tale om det indre elektricitetsmarked, om gennemledningsrettighederne, uanset om der er tale om telekommunikationsområdet eller interkonnektorproblematikken. Kun på postområdet skal konkurrencen og det indre marked stadig holdes væk fra hinanden på grund af en meningsløs regel. Derfor stiller vi som PPEgruppe Kommissionen følgende spørgsmål: Vil Kommissionen tage dette problem op, f.eks. i forbindelse med den annoncerede meddelelse om anvendelsen af konkurrencereglerne på postområdet? Vil Kommissionen også tage disse spørgsmål op i forbindelse med det næste postdirektiv, som skal omhandle netadgangen, og dér er vi jo ved sagens kerne? Er Kommissionen egentlig klar over, hvad det betyder at skulle tilvejebringe ydelser, som overstiger enhver beregning, og samtidig blive viklet ind i konkurrenceprocedurer af medkonkurrenter, som ikke har disse forpligtelser? Sådan kan postforsyning i Europa ikke fungere.
Hr. kommissær, hvis det ikke lykkes Dem at løse dette problem, bringer De ikke blot mange arbejdspladser i fare, De truer også den postforsyning, som vi er blevet enige om her i Parlamentet.

Simpson
Hr. formand, selvom Parlamentet blev enig med Rådet om en fælles holdning vedrørende posttjenester, spøger spørgsmålet om post stadig og har høj prioritet i forbindelse med Parlamentets drøftelser.
Efter min første gennemlæsning af Kommissionens udkast til meddelelse er det mit indtryk, at spørgsmålet om posttjenester også vil dominere 1998. Selvom dagens debat omhandler et specifikt spørgsmål, nemlig terminalafgifter, vil jeg benytte lejligheden til at advare Kommissionen om, at artikel 8(3) i meddelelsen er i modstrid med både Parlamentets synspunkter og den fælles holdning, som er opnået gennem direktivet, og bør forkastes.
Under drøftelse af direktivet var der stor interesse for spørgsmålet om terminalafgifter. Det har, som hr. Ferber har sagt, været et stort ønske for mig som ordfører at sikre løsningen af dette problem inden for direktivet. Der opstod imidlertid uenighed i Rådet, og for at nå frem til en fælles holdning til direktivet som helhed besluttede Parlamentet at droppe ændringerne til dette spørgsmål. Det løser naturligvis ikke problemet for nogle af medlemsstaterne, især Tyskland, der ikke får dækket omkostningerne ved levering af post udefra. Problemet kan ødelægge den optimale funktion af det indre marked og sætter samtidig spørgsmålstegn ved nogle af de nationale postmyndigheders økonomiske bæredygtighed.
Der sættes også spørgsmålstegn ved Kommissionens målsætning i dennes meddelelse fra juni 1993, der fastsætter, at posttjenester skal betales i henhold til omkostninger.
Problemet med terminalafgifter skal løses. Hvis partierne ikke kan blive enige, må ansvaret for handling hvile på Kommissionen. Derfor anmoder vi Kommissionen om at fremlægge et forslag så hurtigt som muligt, der anerkender, at medlemsstater har ret til at lade deres universelle tjenesteudbydere bestemme terminalafgifterne i forhold til deres egne omkostninger.
Jeg ved, at det er et teknisk og vanskeligt emne, men en løsning, hvor der intet sker, vil ikke være i Europas posttjenesters interesse. Det er nu - i forbindelse med gennemførelse af direktivet - at der skal gøres noget ved dette spørgsmål.

Schaffner
Hr. formand, som De kan se, er jeg ikke Jacques Donnay, men jeg mener, at der er nogle problemer på transportområdet, og hvis De tillader det, vil jeg tale i hans sted.
Hr. formand, hr. kommissær, under den nylige vedtagelse af direktivet om posttjenester blev vi enige om det princip, ifølge hvilket terminalafgifterne skulle være baseret på det distribuerende postvæsens reelle omkostninger. De forskellige europæiske postvæsener bliver imidlertid uafladeligt konfronteret med en genekspedition af posten, hvilket man kan sammenligne med krybskytteri eller piratvirksomhed, eller endog med et hold-up, til skade for de postvæsener, der ikke forsøger at misbruge de internationale regler og aftaler.
Vi kan ikke ignorere den kendsgerning, at visse lande ekspederer en mængde international post, der er unormalt stor i forhold til deres indenlandske post. Andelen af international post i forhold til den indenlandske post er således kun på 5 % i Frankrig, på 6 % i Tyskland og på 7 % i Italien, mens den når op på 12 % i Storbritannien og 25 % i Nederlandene. Disse tal viser klart, at nogle postvæsener lokker andre landes nationale post over til sig, og at de således foretager nogle uacceptable og ulovlige omvejsforsendelser, der er en følge af flytningen af det sted, hvor posten indleveres. Den eneste løsning på den trussel, som genekspeditionen af post udgør for balancen i det helt nye europæiske direktiv om posttjenester, ville være at give en betaling for den ydede service, der svarer til det, den er værd, og for at kunne gøre dette skal man straks fastsætte terminalafgifterne på grundlag af det distribuerende postvæsens omkostninger. På denne måde ville der ikke længere være nogen, der ville have interesse i en genekspedition af posten.
Jeg vil nu lade mit spørgsmål gå videre til Kommissionen. Hr. kommissær, mener Kommissionen, at det er i overensstemmelse med de i traktaten omtalte konkurrenceregler, at et postvæsen fra en postmodtagende medlemsstat giver postvæsenet fra en afsendende medlemsstat en regning for posten fra sidstnævnte medlemsstat på et beløb, der dækker dets distributionsomkostninger, og som er underlagt det nationale myndighedsorgans kontrol?

Scarbonchi
Hr. formand, den beslutning, som jeg sammen med min kollega Michel Dary har indgivet for gruppen Europæisk Radikal Alliance, sigter på at komme det misbrug til livs, som visse medlemslande i Den Europæiske Union gør sig skyldig i.
Da visse postvæsener nyder godt af særligt konkurrencedygtige tariffer, udøver de nemlig illoyal konkurrence, idet de giver anledning til en genekspedition af posten, hvor de ekspederer den nationale post, der gøres til international post, ved at dens indlevering eller dens udfærdigelse flyttes til andre lande. Det postvæsen, der først og fremmest nyder godt af dette system, er det nederlandske postvæsen KPN, som i 1996 fik en fortjeneste på USD 1 milliard takket være denne genekspedition af posten. Denne praksis er hverken i overensstemmelse med tankegangen eller teksten i det direktiv, der blev vedtaget den 1. december 1997, og hvis nøje overholdelse af de fælles regler kan muliggøre en harmonisk udvikling af posttjenesterne samt af disses kvalitet.
Derfor opfordrer vi i vores beslutning Kommissionen til at foretage undersøgelser om denne illoyale praksis og til at straffe udøverne af denne. Vi anmoder Kommissionen om at lade støtten til tredjelande inden for rammerne af PHARE og TACIS, med henblik på en omlægning af disse landes posttjenester, være betinget af, at de indfører et terminalafgiftssystem, som er i overensstemmelse med bestemmelserne i direktivet.
Endelig ville det, såfremt postvæsenerne ikke kan blive enige om terminalafgifterne, være en fordel, om medlemsstaterne kunne give deres postvæsener tilladelse til omgående at fakturere deres ydelser med hensyn til ekspeditionen og distribueringen af den indgående internationale post, og dette på grundlag af de reelle omkostninger.
Vi har sammen med hr. Donnay indgivet fire ændringsforslag til beslutningen fra navnlig PPE, De Grønne og hr. Simpson for PSE. Hvis disse ændringsforslag bliver enstemmigt vedtaget, så mener vi, at vi vil stå stærkere med henblik på endelig at løse dette problem.

Moreau
Hr. formand, med hensyn til terminalafgifterne skal vi nå frem til en løsning, der sætter den illoyale praksis med genekspedition af posten ud af spillet, og som respekterer direktivets ånd, navnlig princippet for den universelle postbetjening.
Herefter vil jeg gerne komme ind på et andet spørgsmål, der har forbindelse med posttjenesterne. Ifølge visse informationer skal Kommissionen om ganske kort tid drøfte en meddelelse på området, og dette mens EuropaParlamentet den 1. december i år vedtog et direktiv, der allerede var blevet vedtaget i Rådet, og som i øvrigt først blev vedtaget efter nogle vanskelige drøftelser. Denne meddelelse skal have til hensigt at opdele posttjenesterne og i stor udstrækning at gøre dem til genstand for konkurrence, hvilket ikke svarer til de retningslinjer, der er fastlagt i direktivet. Kommissionen tog ganske vist afstand fra disse, og jeg kan godt huske Deres kraftige reaktion, hr. kommissær. Men de blev dog ikke desto mindre vedtaget af Europa-Parlamentet.
Det ville være en ret mærkelig opfattelse af demokratiet, hvis man med denne meddelelse satte spørgsmålstegn ved de af Europa-Parlamentet vedtagne bestemmelser, der, og det konstaterer jeg med tilfredshed, bremser Kommissionens dereguleringsiver. Sammenslutningen af europæiske postvæsener har i øvrigt givet udtryk for sin bekymring i den forbindelse ved at advare mod det, som ville gå ud over kvaliteten af tjenesterne og levedygtigheden af en universel postbetjening, der ydes til ens tariffer overalt på det nationale område. Kommissionen kan derfor ikke arrangere det således, at man går imod eller afviger fra Europa-Parlamentets afgørelser.
Min gruppe anmoder om, ligesom Europa-Parlamentet i sin tid gjorde det, at Kommissionen giver afkald på sin meddelelse, der er farlig for posttjenesterne og krænkende for Europa-Parlamentet. Det ville glæde mig meget, hr. kommissær, om De ville definere Kommissionens hensigter nærmere med hensyn til denne meddelelse.

Bangemann
Hr. formand, først vil jeg gerne takke for spørgsmålene. De giver mig og Kommissionen lejlighed til endnu en gang at fremlægge vores standpunkt, hvilket vist er nødvendigt for at undgå misforståelser. Jeg var særligt glad for hr. Ferbers spørgsmål, som jeg vil fremhæve her, fordi han også ønskede mig til lykke med fødselsdagen. Det gjorde de andre ikke.
(Tilråb fra fru Moreau) Ja, måske næste år, men mange tak alligevel! De vanskeligheder, som vi har med terminalafgifterne, er kendt overalt - i hvert fald i den kreds, som diskuterer her. Taksterne er fastlagt ens på internationalt plan og dækker ikke udgifterne i forbindelse med valg af adresse i de fleste industrilande. Det er kort fortalt problemet. På grund af dette opstår der væsentlige spændinger, også med hensyn til tjenesternes kvalitet, for disse internationale fastlæggelser er heller ikke bundet til tjenesternes kvalitet. De er gældende fuldstændig uafhængigt af dette meget væsentlige kendetegn.
De reelle omkostninger bliver overhovedet ikke dækket af de nuværende terminalafgifter, som er baseret på CEPTsystemet, som har været gældende siden 1989. Den nuværende afgift for et standardbrev i første vægtklasse udgør i gennemsnit 45 % af indlandstaksten, mens man må gå ud fra, at de reelle udgifter i forbindelse med valg af adresse udgør 80 % af indlandstaksten i denne kategori. Det er ubestrideligt, og Kommissionen bestrider naturligvis heller ikke, at vi her står over for et vanskeligt problem.
Juridisk set består problemet i - jeg bad om forståelse herfor allerede under den sidste debat, og det førte til, at Parlamentet ikke vedtog nogle ændringsforslag - at det nuværende terminalafgiftssystem, som er baseret på internationale aftaler, ikke er i overensstemmelse med traktatens konkurrenceregler, fordi terminalafgifterne ikke er omkostningsrelaterede. Det er en ond cirkel, for hvis de var omkostningsrelaterede, ville de være i overensstemmelse med konkurrencereglerne. Men hvis de skal blive omkostningsrelaterede, skal de internationale regler ændres. Vi har altså her med en konflikt at gøre, og, det vil jeg gerne gøre opmærksom på, det er en følge af Parlamentets beslutninger om universaltjenesten og monopoltjenesterne. I henhold til Parlamentets og Rådets beslutninger har medlemslandene, og ikke først og fremmest Kommissionen, en klar bemyndigelse på disse områder. Medlemslandene og deres uafhængige reguleringsmyndigheder skal sørge for, at disse ting bliver reguleret.
Vi har dog ikke været uvirksomme. Én ting er klar: I en sådan situation kan man ikke læne sig tilbage og sige, at de andre nok skal rette op på det. Derfor har vi bedt de pågældende posttjenester om at fremlægge en aftale om bedre terminalafgifter, naturligvis i Unionen, ikke inden for rammerne af de internationale regler. Denne såkaldte REIMS-aftale, som ikke har noget med byen Reims at gøre, men som er en af disse skønne forkortelser for aktiviteter i Unionen, var den første af disse aftaler, og den var utilfredsstillende. For tiden undersøger vi den anden, som er blevet modificeret i henhold til de forestillinger, som vi har givet udtryk for dér.
Man kan endnu ikke sige, hvordan denne undersøgelse vil ende, men det er muligt at finde et passende forhold mellem kvaliteten af tjenesteydelser og omkostningerne på den ene side og terminalafgiften på den anden side. Det er dét, som vi for tiden arbejder på at nå frem til. Naturligvis vil vi også opnå omkostningskontrol og reduktion af de nuværende meget høje omkostninger hos nogle postvirksomheder. Hvis vi ikke opnår dette, og det vil jeg gerne endnu en gang understrege - fru Moreau gjorde opmærksom på, at jeg var meget tydelig med hensyn til dette spørgsmål, det skal jeg hele tiden være for at advare mod fejltagelser - at, hvis vi ikke får nedbragt de høje omkostninger, men i stedet lægger dem oven i terminalafgiften, vil posttjenesterne selv ryge ud af konkurrencen lige så hurtigt, som hvis de sad i et katapultsæde, for det er der ikke længere nogen, der vil betale. Med andre ord: Det, der er nødvendigt, betyder sammen med en aftale, som er i overensstemmelse med konkurrencereglerne, en forbedring af posttjenesterne både med hensyn til omkostninger, men også med hensyn til kvalitet.
Der er dog nogle medlemmer af Parlamentet, der interesserer sig for posten, som dog desværre altid er meget tunghøre. Ja, det er jeg nødt til at sige nu, også selvom min ven Florus Wijsenbeek ikke er til stede, han er for lydhør, men visse personer er meget tunghøre. Fru Moreau, hvis det ikke lykkes for posttjenesterne at føre en hensigtsmæssig politik, hvorved de nedbringer deres omkostninger og øger kvaliteten også og netop i monopoltjenesterne, så vil dette monopol overhovedet ikke nytte noget! Det er en tom skal, som ikke bliver fyldt ud, fordi der ikke er nogen kundeefterspørgsel. Det er sagens kerne.
Derfor glæder jeg mig over spørgsmålene. Vi forsøger nu med REIMS II, og hvis det ikke lykkes, skal vi endnu en gang finde en ny fremgangsmåde. Vi vil bidrage til løsningen, vi, Kommissionen, jeg er sikker på, at Parlamentet også vil bidrage, men så skal vi i fællesskab sætte postvirksomhederne under dette gavnlige pres. Desværre har vi jo ikke formået at sætte dem under konkurrencens gavnlige pres, i hvert fald ikke i den grad, som jeg havde forestillet mig. Nuvel, så må vi prøve det på denne måde. Så meget til spørgsmålene.
Nu til fru Moreau.
(Tilråb) Ja, jeg kommer også til Dem. Det spiller ingen rolle i dag, fordi spørgsmålene omhandler terminalafgiftsproblematikken og ikke meddelelsen. Meddelelsen bliver formodentlig vedtaget i Kommissionen i morgen. Teksten er nu aftalt mellem de forskellige tjenester, og man kan gå ud fra, at der vil være flertal herfor i morgen. Jeg vil gerne sige noget mere herom, ikke indholdsmæssigt om detaljerne, men generelt om den rolle, som meddelelsen vil spille.
For det første: Naturligvis ville det være fuldstændig meningsløst, hvis den indeholder andet end det direktiv, som vi har vedtaget. Det er ikke tilfældet. Meddelelsen blev tilpasset til Parlamentets sidste beslutning, således at der ikke er nogen modsætning mellem direktivet og meddelelsen.
For det andet: Meddelelsen er nyttig for de involverede parter, fordi den nemlig forklarer, i henhold til hvilke principper Kommissionen vil anvende konkurrencereglerne også og netop på posten ved monopoltjenester, for der må ikke være nogen misforståelser herom. Desuden er der også domme. Selvfølgelig gælder konkurrencereglerne også for posten og især dér, hvor den optræder som monopol eller som virksomhed i en monopoltjeneste. Men for at posten nu kan vide, hvordan Kommissionen vil anvende disse regler, giver vi på forhånd i en meddelelse oplysninger om, hvilke regler vi vil anvende i denne forbindelse.
Vi foretager os altså egentlig mere, end vi absolut skal. Vi kunne også træffe vores beslutninger helt ud i det blå i henhold til konkurrencereglerne. Det ville naturligvis fremkalde et ramaskrig hver gang og udløse det berettigede spørgsmål: Hvilke generelle principper har I egentlig? Hvordan vil I generelt håndtere det? Eller træffer I jeres afgørelser først på den ene måde og så på den anden måde?
Det er derfor, fru Moreau, at jeg beundrer den interesse, som De viser for dette spørgsmål, samt Deres ivrige engagement. Men det er bedre at tænke sig om først, inden man kommer med nogle angreb, der i øvrigt ikke er rettet mod mig, men mod min kollega van Miert. Jeg er den evige syndebuk. Når det er sagt, så er jeg helt enig med hr. van Miert. Hr. van Mierts dokument vil blive fremlagt med mit samtykke. Dokumentet sikrer posttjenesterne for, at Kommissionen ikke foretager sig noget uacceptabelt eller uventet. Derfor er indholdet i Deres anmodning ikke berettiget. Og i øvrigt kan De, med hensyn til formen, ikke tvinge Kommissionen til at undlade at gøre noget, der hører under dens kompetence. De kan forpligte Kommissionen til at gøre noget, der er nødvendigt, men De kan ikke forpligte den til ikke at gøre det.

Schmidbauer
Hr. formand, kære kolleger, i en gammel tysk børnesang synges der om én, der rejser med snegleposten, som ikke koster nogen penge. Hvad angår den hastighed, hvormed lovgivningen for posttjenesterne hidtil er blevet udarbejdet på europæisk plan, får det mig til at tænke på snegleposten. Det skred virkelig kun frem i snegletempo. Det kunne man endda acceptere, hvis direktivet var blevet udarbejdet i henhold til talemåden »det, som tager lang tid, bliver godt til sidst«. Det er dog ikke blevet godt, og der er stadig væsentlige problemer. For det første er Rådets beslutning formuleret så bredt, at enhver medlemsstat kan tolke den, som den vil. Desuden hænger Kommissionens bekendtgørelse stadig truende over os. Såvidt jeg er informeret, gør den planlagte bekendtgørelse direktivets principper forældede, og for så vidt anser jeg det for temmelig overflødigt.
Kapitlet om terminalafgifter i forbindelse med grænseoverskridende post løses ikke i direktivet om posttjenester. Hidtil er det altid blevet påstået, at postformidlerne ville forhandle om det, og at de kunne løse det uden problemer uden lovgivning. Det er blevet ved det, og der er stadig ikke kommet nogen løsning på problemet. PSE-gruppen kræver derfor et lovforslag fra Kommissionen. Det kan da ikke stemme overens med en fair konkurrence, hvis der sendes breve fra et land, som kan tilbyde billig porto på grund af sin gunstige infrastruktur og beliggenhed, og det andet land med en postudbringning, som kræver mere personale, præsenteres for de større omkostninger - og de sagde netop selv, hr. Bangemann, at omkostningerne kun dækkes 80 % - uden at der sker en passende refusion.
Det lokker postvirksomheder til at fragte deres breve i containere til det land, hvor portoen er billig, mens det egentlige oprindelsesland står tilbage med omkostningerne og en lang næse. Denne remailing er dybest set illoyal konkurrence og skal stoppes. Det er ikke nok at påberåbe sig Verdenspostkonventionen. Der er dog en passage herom i artikel 13 i direktiv om posttjenesterne, men heri står kun, at der henstilles til, at der sørges for, at der bliver taget højde for følgende principper i deres overenskomster om terminalafgifter i den grænseoverskridende posttjeneste inden for Fællesskabet. Derefter beskrives principperne.
Det indre marked kan ikke fungere alene med henstillingen om en eventuel overenskomst. Også selvom REIMS II skulle blive en realitet, er det ikke tilstrækkeligt. Vi har brug for klarhed og retssikkerhed for alle involverede, og Kommissionen har pligt til at sørge for, at det indre marked fungerer. Derfor forventer vi, at der kommer et forslag til et direktiv, og vi vil ikke vente for længe på det. Ved udarbejdelsen af direktivet bør Kommissionen dog under ingen omstændigheder efterligne sneglepostens hastighed.

Stenmarck
Hr. formand, problematikken omkring terminalafgifterne for international posthåndtering og vores beslutning for nylig om EU's medlemslandes posthåndtering samt Verdenspostunionen som institution bygger på et syn på postdistributionen som en statslig monopolistisk foreteelse, et syn, som er på vej til at blive stadig mere forældet. Private distributører, elektronisk post og telefax erstatter stadig mere de anstrengte gamle postvæsener.
I lighed med Ferber vil jeg glæde kommissær Bangemann og rose hans indsigt i problematikken og understrege behovet for fortsat kamp for et mere dereguleret og konkurrenceneutralt postmarked. Min partigruppekollega Ferber har stillet et særdeles vigtigt og interessant spørgsmål om terminalafgifterne, så netop den vinkel vil jeg ikke gentage. Det tillægsspørgsmål, som jeg gerne vil stille, drejer sig om de private postvirksomheders situation i forbindelse med den kommende europæiske lovgivning, noget som jeg synes, vi i Europa-Parlamentet har debatteret alt for lidt.
Lad mig på baggrund af dette spørge kommissær Bangemann om følgende: Mener De, at dagens system med terminalafgifter på nogen måde er konkurrenceforvridende for de private virksomheder, som vil drive international posthåndtering? Hvordan mener De, at de private postvirksomheders situation og mulighed for at virke på det europæiske marked er efter vores, det vil sige EU's, beslutning for nylig?

Wolf
Hr. formand, kære kolleger, remailing er sikkert praksis inden for dumpingkonkurrencen. Det er egentlig en gammel erkendelse, at man som regel ikke slipper af med dumpingkonkurrencen ved at sætte deltagerne sammen og lade dem indgå en gentlemen's agreement, for så fungerer det ikke. Man har brug for en regulering for at slippe af med dumpingkonkurrencen. For at opnå fair konkurrence er der behov for bindende regler, og i et indre marked skal disse regler også strække sig videre end det, som vi så at sige har i den gamle udgave af den internationale postaftale. Den gør det nødvendigt med et nyt direktiv. Det er nødvendigt at regulere. Hr. Bangemann, jeg synes jo også, at det er beroligende, at De siger, at Deres meddelelse kun skal gøre direktivet forståeligt, gennemførligt, men hvorfor bruges direktivet så ikke som grundlag for at klarlægge fortolkningen af konkurrencereglerne på dette område? Det fremgår ikke klart af Deres svar.

Van Dam
Hr. formand, for nylig traf Rådet og Parlamentet den ukloge beslutning at udsætte liberaliseringen af den grænseoverskridende post til mindst år 2003. Nu hvor posttjenesterne fortsat fritages for kravet om at arbejde markedsorienteret og effektivt, må lovgivningen rettes mod beskyttelsen af forbrugerne mod posttjenesternes magtmisbrug. De fleste posttjenester i Unionen har tydeligvis en anden mening herom. Under pres fra navnlig de tyske og de franske posttjenester er den oprindelige ordning for grænseoverskridende post, den såkaldte REIMS I-aftale, ophævet og en ny aftale, REIMS II, færdigforhandlet. I modsætning til den første REIMSaftale stiger taksterne for grænseoverskridende post, uden at der til gengæld sker en forbedring af tjenesteydelserne. Da de takster, som opkræves, desuden er baseret på de nationale takster, virker REIMS II til fordel for den posttjeneste, som har den højeste nationale takst. REIMS II fratager posttjenesterne ethvert incitament til at arbejde markedsorienteret. Dette gør aftalen uacceptabel for mig. Min sympati ligger hos de fem posttjenester, som ikke vil underskrive REIMS II.
Ikke desto mindre er der også her i Forsamlingen mere øje for monopolistiske posttjenesters stilling end for forbrugerne. Således foreslår beslutningsforslaget fra PPE, PSE, de liberale og De Grønne, at nu hvor REIMS II ikke er undertegnet af alle deltagere, har posttjenesterne lov til at fastsætte taksterne i overensstemmelse med deres omkostninger. I teksten finder jeg ikke nogen minimumkrav til tjenesteydelserne. Ligeledes lader man ude af betragtning, at nogle posttjenester ikke engang kender deres egne omkostninger og derfor slet ikke kan fastsætte de rigtige takster.
Jeg vil gerne bede Kommissionen om ikke at godkende REIMS II. Indtil liberaliseringen af den grænseoverskridende post skal taksterne fastsættes ifølge den første REIMS-aftale, fordi forhøjelsen af taksterne deri er knyttet til en forbedring af tjenesteydelserne. Desuden bør virksomheder i en anden medlemsstat, inklusive posttjenester, have samme behandling som dem, som sender store partier post inden for en medlemsstat. Jeg vil gerne høre kommissærens opfattelse heraf, og jeg forsikrer ham om, at det ikke er alle her, der hører dårligt.

Moreau
De må undskylde mig, hr. kommissær, at jeg ikke henvender mig til Dem på Deres sprog. Det er jeg ikke i stand til.
De vil ikke blive overrasket over, at jeg ikke deler Deres militante holdning med hensyn til den stadige nedskæring af omkostningerne, som efter min mening får dramatiske følger for beskæftigelsen og for levevilkårene, og som ikke rigtigt kommer forbrugerne til gode.
Jeg vil blot gerne bede Dem om, hr. kommissær, at være så venlig at mene, at selvom man ikke er enig med Dem, så er man stadig i stand til at tænke sig om!

Bangemann
Fru Moreau, det var netop det, jeg sagde: De skal først tænke Dem om, og hvis De så derefter ikke er enig med mig, giver jeg Dem naturligvis lov til dette...
Jeg er i det hele taget modstander af monopoler. Jeg forlanger ikke et monopol for mine meninger, det er klart, for jeg er helt og holdent modstander af monopoler og endda, når det er imod mig selv.
- Hr. formand, jeg kan sige til hr. van Dam, at jeg er fuldstændig enig i det, som han har sagt. Det er netop dér, problemet er, det er ikke lykkedes os, Kommissionen, kan jeg også sige endnu en gang til fru Schmidbauer, at gøre dette tydeligt. Jeg siger ikke, at vi altid har ret, men i dette tilfælde har vi nu virkelig anstrengt os for at kæmpe opofrende i Parlamentet og Rådet for, at man udarbejder en klar tidsplan for liberaliseringen, som så naturligvis gennem konkurrence ville have bidraget meget mere og meget bedre til det, som vi jo også ønsker, nemlig et funktionsdygtigt, konkurrencedygtigt postvæsen. Men det er ikke lykkedes - jeg behøver ikke at gentage det - for det, som De beklagede, har De selv afvist, hr. Ferber anmodede om det. Ja, fru Schmidbauer, sådan noget glemmer jeg ikke! Jeg er én af den slags mennesker, som nøje overvejer, hvad de går ind for, og hvis man går ind for det, så bærer man også bagefter ansvaret for det. Dengang støttede De ikke forslagene. Nu siger De, at vi har brug for dem. Altså, der er et eller andet galt, og det har ikke meget med snegleposten - det er et sødt billede - at gøre. Det er netop dét, der er problemet, at vi i dag i mange tilfælde har med sneglepost at gøre. Og dermed er jeg nået til det indre marked. Hr. Wolf, jeg byder Dem velkommen i lejren hos de absolutte forkæmpere for det indre marked. De har ikke været dér så tit. Ja, han har ikke været der så tit, men det er jo godt, når han er der. Der vil altid være større jubel over en angrende synder end en tro troende. Men det er jo netop problemet, at vi i endnu større udstrækning ville anvende det indre marked, hvis vi havde et sådant, som et instrument mod de søvnige postforvaltninger. For det er fuldstændig klart, f.eks. røg det nederlandske postvæsen ud af REIMS II. Hvorfor? Ganske enkelt fordi det er konkurrencedygtigt. Remailing foregår jo primært via Holland. Vi skal ikke gøre os nogen illusioner i den forbindelse. I henhold til det indre markeds regler kan det for resten ikke forbydes. Det vil jeg også sige her. For i henhold til det indre markeds regler kan jeg ikke foreskrive for nogen virksomhed, hvor den skal slå sig ned, og hvilke aktiviteter den skal varetage i og uden for sit land. Det går ikke! Hvis vi vil anvende det indre markeds regler, pur et nature, så opnår vi en, om man vil, efterfølgende konkurrencebekendelse, hvilket dog ikke gavner os, fordi vi takket være Deres beslutning, fru Schmidbauer, er i en situation, hvor monopoltjenesterne i alt for lang tid har sørget for, at mange mennesker ikke vil stille sig til disposition for konkurrencen.
Nu forsøger Kommissionen hændervridende at få det bedste ud af situationen. Derfor har vi sagt til folk: Giv os nogle forslag, og det er nu blevet til REIMS II. Vi behandler det for øjeblikket. Hvis det ikke fungerer, så må man jo overlade det til medlemslandene. For i den forbindelse har Kommissionen nu nået enden på sine muligheder. Monopoltjenesterne tillader ikke længere, at vi griber ind, medmindre det er i konkurrencekontroløjemed. Og det kan nogle gange være meget smertefuldt. Vi er nu i en sådan situation. Nuvel, som sagt: Kommissionen vil under ingen omstændigheder gå til modangreb og sige: Hvorfor vedtog I det hele på den måde, og nu må I tage følgerne! Vi forsøger jo at mildne følgerne.
Men én ting kan jeg naturligvis ikke bare lade stå uimodsagt, nemlig at det var os, som skulle have drevet det for langsomt frem. Vi gjorde vores yderste. Først havde vi flertal i Rådet. Så havde vi pludselig ikke længere flertal, fordi et medlemsland anså posten for så vigtig, at det satte alt ind på at ændre flertallet. I dette medlemsland kan man godt skære ned på midlerne til hæren, men ikke til posten. Dette anskueliggør, hvor dramatisk situationen er.

Formanden
Jeg har modtaget tre forslag til beslutning, jf. forretningsordenens artikel 40, stk. 4, om dette emne .
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted onsdag kl. 12.00.

Vand- og energiforsyning, transport og telekommunikation
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling om betænkning (A4-0398/97) af Langen for EuropaParlamentets delegation til Forligsudvalget om Forligsudvalgets fælles udkast med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af direktiv 93/38/EØF om samordning af fremgangsmåderne ved tilbudsgivning inden for vand- og energiforsyning samt transport og telekommunikation (C4-0619/97-95/080(COD)).

Langen
Hr. formand, hr. kommissær, mine ærede damer og herrer, der er stadig få kolleger til stede. Det, som tager lang tid, bliver godt til sidst. I to og et halvt år har vi diskuteret tilpasningen af de europæiske direktiver angående offentlige ordrer til den seneste WTO-overenskomst, og vi er nu kommet til en regulering ved konsensus her ved afslutningen på forligsproceduren. Jeg vil gerne takke alle, som har medvirket hertil, især min kollega Tappin, som har ledsaget denne procedure meget konstruktivt og været med til at afgøre den. Derfor vil jeg i aften kun nævne de væsentlige ting. Vi kunne have afgjort alt dette meget hurtigere, hr. kommissær, hvis Kommissionen respektive en del af Kommissionen havde været noget mere fleksibel, for Parlamentet mente fra starten, at tilpasningen af direktiverne til Verdenshandels-overenskomsten kun skal gå så vidt, som det er absolut nødvendigt.
Vi ønskede en revidering af nogle vigtige punkter, hvorfor det første udkast - hvilket vist var temmelig enestående i Parlamentets historie - blev fuldstændig nedstemt med kun én stemme imod, fordi Kommissionen også ville regulere ting, som ikke er indeholdt i Verdenshandels-overenskomsten. Det var grunden til forsinkelsen, til den lange forhandlingstid, og til sidst fremlagde Kommissionen så et nyt forslag. Det var godt nok ikke fuldstændig nyt, men revideret på væsentlige punkter, sådan som Parlamentet havde foreslået.
Vi kan altså alt i alt notere os en succes i dag. Vi er blevet enige om en linje, og de vigtigste ting, som indtil slut stadig var meget kontroverse, er i vid udstrækning blevet reguleret ved konsensus. Her vil jeg især nævne reguleringerne af den tekniske dialog, et emne, som har beskæftiget os fra begyndelse til slut. Kommissionen tillod til sidst - ligesom Rådet i forligsproceduren - at vi enes om en hensigtsmæssig regulering af hensyn til den tekniske dialog, at den tekniske dialog, altså rådgivning før indgåelse af kontrakter, altid vil være mulig, medmindre konkurrence udtrykkeligt er udelukket.
Denne løsning muliggør teknisk krævende og fremtidsorienterede samlede tilbud, som muligvis kun enkelte virksomheder, f.eks. på trafik- eller energiområdet, kan tilbyde, og derfor kan vi alt i alt være tilfredse. Kommissionen har i sidste ende taget højde for dette krav. Til slut havde vi kun en kontrovers mellem Parlamentet, Kommissionen og Rådet, og spørgsmålet var, hvorvidt kravene i det såkaldte forsyningsdirektiv for private og offentlige ordregivere gælder tilsvarende.
Nu har emnet været genstand for lange kontroverser på alle niveauer i den europæiske beslutningstagning, og til sidst har Parlamentet vedtaget det, således at vi kan blive enige i forligsproceduren om to yderligere erklæringer, som kommissær Bangemann sikkert vil kommentere lige om lidt.
Af de fem henstillinger fra Parlamentet er to blevet vedtaget, for det første ændringen med hensyn til de små og mellemstore virksomheder, et af min kollega Tappins anliggender, vedrørende uddannelses- og informationsmateriale, og den anden ændring, som tillader den tekniske dialog, såfremt konkurrence ikke udelukkes. Ændring 3, 4 og 5 til sondring mellem offentlige og private ordregivere er grundlaget for en kompromistekst til artikel 1 i nærværende forslag til direktiv og to erklæringer, som bliver offentliggjort i EF-tidende. De siger, at forpligtelsen til bekendtgørelse af fordelene ved det vellykkede tilbud og navnet på den vellykkede bydende ikke må skade virksomhedens forretningsinteresser. Fortroligheden af teknisk information skal altså tilgodeses.
Det andet punkt er spørgsmålet om, hvorvidt statistikkravene reduceres til et minimum. Det har Kommissionen også tilladt.
Afslutningsvis vil jeg gerne takke alle, som har bidraget konstruktivt og kritisk til denne forhandling, og vi kan i dag sige - jeg antager, at min kollega Tappin også vil støtte det - at der med forslaget endelig er fundet et fornuftigt kompromis i Forligsudvalget - også selvom det tog lang tid - som begge sider bidrog til. Det kan vi godt acceptere, og det opfylder vores krav til Verdenhandels-overenskomsten, bilaget offentlige indkøb, fuldt og helt. Dermed kan vi og andre benytte os af et marked med et volumen på ECU 350 milliarder.

Tappin
Hr. formand, jeg takker min kollega, dr. Langen, for at have ført Forligsudvalget mod en så positiv konklusion. Jeg har altid syntes, at offentlig tilbudsgivning var fantastisk spændende, og jeg kan se på mødeprocenten her, at der er andre, der deler mit synspunkt.
Hele debatten om tilbudsgivning har ændret sig grundlæggende i takt med de fremskridt, vi har gjort, siden Kommissionen første gang forelagde sit forslag for Parlamentet. Der var en grundlæggende afstand mellem Parlamentets og Rådets holdning på det pågældende tidspunkt. Jeg er ret stolt over at kunne sige, at de aftaler, der blev indgået af Forligsudvalget, afspejler de principper, som Parlamentet fremlagde ved førstebehandlingen, og jeg hilser Kommissionens vilje til at lytte velkommen.
Vores ønske var hovedsageligt at få etableret en politik vedrørende tilbudsgivning til fordel for de mennesker, vi repræsenterer. Som med alle kompromiser er det ikke sikkert, at det endelige resultat er fuldstændig, som vi - som enkeltpersoner - eller vi - som udvalg - ville have ønsket, men der er ingen grund til at ærgre sig over resultatet.
Vi har behandlet spørgsmål i denne betænkning, som ligger til grund for selve politikken vedrørende tilbudsgivning: For det første den vigtige skelnen mellem offentlige og private sektorer. For det andet spørgsmål om teknisk dialog, hvortil hr. Langen har henvist, og for det tredje formidling af oplysninger, og for det fjerde spørgsmålet om fortrolighed.
Disse spørgsmål vil dukke op igen i nærmeste fremtid. Først og fremmest når forsyningsdirektivet 93/38 underkastes en gennemgang næste år, men også når vi modtager Kommissionens svar på grønbogen, når denne skal drøftes i Parlamentet tidligt i 1998.
Jeg håber, at vi i Parlamentet kan fortsætte vores samarbejde lige så effektivt, som vi har gjort i forbindelse med Langen-betænkningen, og at vi kan opnå en lige så god konlusion. Jeg håber også, at Kommissionen og Rådet fortsat vil tage Parlamentets holdning til tilbudsgivning alvorligt, især når vi ikke er til stede til at give vores holdning til kende. Her sigter jeg især til forhandlinger på PBEG- og WTO-niveau.
Et af de store temaer, der ligger til grund for denne betænkning, er spørgsmålet om gensidighed, om at opnå og opretholde sammenlignelige situationer. Selvom Langen-betænkningen omhandlede tilbudsgivning inden for Den Europæiske Union, var det helt tydeligt, selv for dem, der ikke så gerne vil erkende det, at det globale miljø er lige så vigtigt for erhvervslivet i EU som den interne regulering. Man kan ikke adskille den virkning, som det ene har på konkurrenceevnen i forbindelse med det andet.
Det er ikke det rette tidspunkt at diskutere det yderligere, men jeg er sikker på, at jeg taler for mange af mine kolleger, når jeg siger, at vi ser frem til næste runde af debatter, især så vi kan sikre gennemsigtighed og oplysningspligt - to af Parlamentets nøgleord i forbindelse med tilbudsgivning. Hvis vi kan det, er vi nået langt i kampen for et system af forskrifter om tilbudsgivning, som er på linje med de ønsker, der er udtrykt på hvert trin i denne betænkning, og som vil gøre det muligt for brugeren at udøve sit erhverv uden at skulle hæmmes af en masse bureaukrati og restriktiv lovgivning. Det har været vores mål. Hvis vi opnår det, kan vi virkelig være stolte.
I mellemtiden vil jeg især gerne takke hr. Langen og andre kolleger, der har været så aktive i forbindelse med denne betænkning.

Giansily
Hr. formand, kære kolleger, i juni 1996 forkastede vores forsamling med et meget stort flertal det af Kommissionen fremsatte direktivforslag, der ville liberalisere reglerne for offentlig tilbudsgivning inden for vand- og energiforsyning samt transport og telekommunikation, da vi fandt, at det var for liberalt, og at det åbnede Europas døre for de amerikanske industrier, uden at Europa fik noget til gengæld. Denne tekst favoriserede tydeligt nok de oversøiske virksomheder i alt for høj grad, og hvis den var blevet vedtaget i sin daværende tilstand, så minder jeg om, at den umiddelbart, og uden parlamentarisk kontrol, ville have haft direkte gyldighed i størstedelen af vores medlemsstater, idet den hører ind under det reglementariske område.
Dengang gik teksten lidt for vidt, navnlig for at afskaffe de offentlige koncessioner, der eksisterede inden for mange lokale myndigheder i Unionens lande. Lad os også minde om, at der i direktivforslaget stod, at en koncern - eller et af dennes datterselskaber - der skulle undersøge gennemførligheden af en investering, ikke efterfølgende kunne deltage i tilbudsgivningen vedrørende udførelsen af denne.
I rette øjeblik pillede hr. Langen, og det vil vi gerne takke ham for, punkt for punkt dette direktiv fra hinanden, som uden gengæld overlod det europæiske marked til udenlandske virksomheder. Siden da er der løbet meget vand i åen, og vi skal nu udtale os om delegationens betænkning til Forligsudvalget.
(Formanden opfordrer taleren til at afslutte sit indlæg) Mit indlæg varer et minut endnu, hr. formand, for jeg troede, at jeg havde to minutter. Nej, men så afslutter jeg mit indlæg.
Hr. formand, behandlingen af ændringsforslagene og af disse to erklæringer, som vil blive offentliggjort i De Europæiske Fællesskabers Tidende, beroliger os, og vores gruppe vil give sin fulde støtte til hr. Langens glimrende betænkning.
Jeg beklager dybt, at De ikke ville lade mig få endnu et minuts taletid, for eftersom vi havde vundet to minutter på grund af hr. Porto, som ikke vil være til stede i morgen, mener jeg godt, at De ved denne lejlighed kunne have udvist lidt venlighed.

Bangemann
Hr. formand, jeg tror, at jeg kan gøre det kort. De har jo alle allerede hørt, at hr. Langen blev rost med rette. Han bliver nogle gange rost med urette, men i dette tilfælde var det virkelig sandt, at han har bidraget til et meget fornuftigt kompromis. Når Kommissionen også gjorde dette til sidst, viser det sikkert også, at vi er parat til at opnå et resultat i sådan en procedure. Når det nogle gange måske ser anderledes ud i starten, så skyldes det, at mange forskellige tjenester i Kommissionen af vidt forskellige årsager først og fremmest forsøger at opnå en ideel position for Kommissionen. At det nogle gange ikke kan gennemføres, ved vi også godt.
Jeg vil gerne takke Dem endnu en gang, hr. Langen, og jeg ønsker Parlamentet samme succes fremover i sådanne forligsprocedurer som i denne!

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.
(Mødet hævet kl. 20.15)

