
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er redegørelser fra den højtstående repræsentant for den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik og Kommissionen om Mellemøsten.
Solana,
   Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil gerne takke Dem, fordi De endnu en gang har givet mig mulighed for at deltage i et plenarmøde i Parlamentet. Jeg er her for at tale om et meget aktuelt emne, som bekymrer Dem alle, nemlig Mellemøsten.
Mellemøsten står endnu en gang i centrum for vores bekymringer. I går vedtog Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik den betænkning, som var udarbejdet af hr. Menéndez del Valle. Parlamentet sendte dermed endnu et signal om sin stærke vilje til at deltage aktivt i fredsprocessen. Jeg er overbevist om, at denne betænkning vil være meget nyttig for fredsprocessen. Den har allerede bevist sit værd.
Jeg har ved talrige lejligheder haft mulighed for at tale med hr. Menéndez del Valle. Vi har forsøgt at nå frem til en betænkning, som indeholdt alle de elementer, der er nødvendige for at finde en løsning, der er i tråd med den europæiske synsvinkel.
Efter nogle uger med fred og ro - måske en anspændt ro, en desværre altid skrøbelig ro - har de seneste dages hændelser på dramatisk vis mindet os om virkelighedens spændinger, vold, ødelæggelse og død, som er en del af dagligdagen i regionen.
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil ikke skjule, at også jeg er tynget af frustration. Frustration, fordi Mellemøsten fortsat årelader sig selv i en uendelig blodstrøm af spildte liv.
Frustration også, fordi israelerne og palæstinenserne ikke har kunnet eller ikke har villet leve op til de forpligtelser, som de med stor højtidelighed påtog sig i Akaba for blot nogle uger siden. Frustration, fordi spændingerne i regionen endnu en gang har nået alarmerende højder. Og frustration, fordi færre og færre tror på, at kvartettens køreplan er løsningen. Frem for alt frustration fordi den desperation, der allerede har bemægtiget sig så mange arabere og israelere, også kan slå rod blandt os selv, vores ansvarlige politikere og vores borgere.
Hr. formand, vi må dog ikke lade denne frustration sløre vores sanser. Tværtimod. Vores bekymring og situationens alvor bør drive os fremad og få os til fortsat at være vagtsomme og leve op til vores forpligtelser og ansvar.
De spørgsmål, som vi hver især stiller os, er: Hvad kan vi gøre? Hvad kan EU gøre? Gælder køreplanen stadig? Er der fare for, at den aktuelle situation ender i en regional konflikt? Det er spørgsmål, som vi alle stiller os offentligt og uden tvivl også privat.
I de næste minutter vil jeg forsøge at besvare nogle af disse spørgsmål.
Lad os begynde med køreplanen. Det er efter min mening et helt rimeligt spørgsmål. Nogle vil mene, at en tidsplan for de foranstaltninger, der skal træffes, ikke tjener til noget, hvis de parter, der skal træffe foranstaltningerne, ikke har viljen til det. Det er sandt, at uden parternes vilje kan vi ikke skabe fremskridt. Men jeg vil også gerne med al tydelighed slå fast, at selv på baggrund af de store vanskeligheder, som vi står over for, tror jeg ikke, der findes noget alternativ til køreplanen. Det længe ønskede, fælles mål om, at de to stater - Israel og Palæstina - kan leve i fred og sikkerhed, må ikke opgives på grund af de seneste dages tragiske hændelser. Køreplanens mål er ambitiøst. Det bør opfyldes i 2005 med de to nævnte stater, som jeg nævnte. Det er derfor endnu vigtigere, hvis dette mål også støttes af det internationale samfund og først og fremmest af kvartetten.
Mine damer og herrer, køreplanen var et initiativ, der blev støttet af Europa. Europa deltog også i dannelsen af kvartetten. Vi formåede at etablere en ny politisk platform, som kunne gøre det muligt for USA at deltage direkte i en fælles handling. Debatten om, hvem der kunne fungere som mægler, gav ikke længere mening.
For nogle dage siden mødtes medlemmerne af kvartetten igen i New York. Jeg kan forsikre Dem om, at til trods for nogle ildevarslende bemærkninger er kvartetten stadig aktiv og fortsætter med at være centrum for fredsbestræbelserne. Ved mødets slutning blev det annonceret, at kvartettens medlemmer forpligtede sig til at mødes igen inden årets udgang. Takket være europæisk pres blev det også vedtaget, at de særlige repræsentanter i regionen - dem, som lever og bor i området - skal mødes regelmæssigt. De er de bedste til at give kvartettens medlemmer et samlet overblik over situationen, således at de nødvendige fælles foranstaltninger kan træffes, og vores samarbejde kan koordineres bedre.
Mine damer og herrer, det er imidlertid ikke nok bare at proklamere køreplanens gyldighed. Den eneste måde, hvorpå man kan komme ud af det nuværende dødvande, er ved at vedtage nogle konkrete skridt, nogle foranstaltninger, som giver parterne mulighed for at bekræfte hinandens faste vilje til at komme fremad. Disse foranstaltninger skal skabe et minimum af tillid og bør endvidere kunne verificeres. Fortidens erfaringer fik os til at insistere på, at køreplanen gennemføres på en måde, der kan verificeres. Nu er det vigtigt, at den gennemføres hurtigst muligt.
Abu Ala, Den Palæstinensiske Myndigheds nye premierminister, har netop dannet eller er lige nu ved under ekstremt vanskelige forhold at danne en ny palæstinensisk regering. Jeg har kendt Abu Ala i mange år, og han indgyder respekt. Han har stor erfaring med at arbejde i vanskelige situationer. Denne nye palæstinensiske regering skal hurtigst muligt påtage sig sit ansvar.
Jeg har talt med Abu Ala i telefonen næsten hver dag. Hvad angår sikkerheden, er der ingen tvivl om, at han skal begynde med at rydde op i de palæstinensiske sikkerhedsstyrker, således som det allerede er blevet gjort - og gjort godt - inden for den finansielle sektor af den ansvarlige minister, Salam Fayad. Der må ikke være nogen form for tolerance over for de forfærdelige terrorattentater, der så dramatisk og alt for ofte straffer den israelske befolkning. Attentatet i Haifa aftenen før yom kippur er endnu et eksempel på, hvad der aldrig mere må ske. Den palæstinensiske regering bør sætte en stopper for denne svøbe. Det er i palæstinensernes egen interesse at gøre det.
Ligeledes bør også de økonomiske og sociale reformer fortsætte for befolkningens skyld. Abu Ala og hans regering kan regne med vores støtte, Europas aktive og engagerede støtte til disse bestræbelser.
Hvis den nye palæstinensiske regerings anstrengelser skal bære frugt, skal den også - og især - kunne regne med den israelske regerings støtte. Den israelske regering har også nogle grundlæggende forpligtelser i henhold til køreplanen. Israel bør standse bosættelsespolitikken og opførelsen af sikkerhedsmuren, som trænger ind over grænserne fra 1967. Dernæst skal Israel sætte en stopper for den selektive attentatpolitik og andre fremgangsmåder, som efter vores opfattelse er i modstrid med international ret. Israelere og palæstinensere skal have en chance for at genoptage samarbejdet.
Jeg kan ikke forlade dette møde uden at sige nogle ord om regional stabilitet. Ingen bør være i tvivl om EU-medlemsstaternes, EU-institutionernes og EU-borgernes vilje til at bekæmpe og fordømme terrorisme. Den israelske regering har ikke kun ret, men også pligt til at træffe de nødvendige forholdsregler for at beskytte sine borgere mod terrorisme, men for at denne bekæmpelse virkelig kan blive effektiv, bør den gennemføres i henhold til international ret. Der er ingen genveje. I et så sprængfarligt område som Mellemøsten er det af altafgørende betydning, at alle parters handlinger har til formål at nedsætte spændingen og ikke øge den.
Vores arabiske venner bør også opfylde deres forpligtelser over for fredsprocessen. De bør genoplive det initiativ, der blev lanceret af Saudi-Arabien og bekræftet på Den Arabiske Ligas topmøde i Beirut i marts sidste år. Dette initiativ er stadig gyldigt og støttes fuldt ud af kvartetten.
Alt i alt vil de nærmeste uger være afgørende. Alle kvartettens medlemmer - og især USA - bør fortsat være engageret i processen. Vejen mod fred er lang og ujævn. Det har vi allerede set. Vi kender målet, og vi ved, hvilke vanskeligheder der venter os.
EU's optræden i Mellemøsten bør fortsat være fast og beslutsom, men også kreativ og konsekvent. De næste dage og uger vil som sagt være afgørende. Hvis premierminister Abu Alas regering begynder at udføre sit arbejde og lever op til sine forpligtelser med hensyn til sikkerheden, og hvis den israelske regering udviser tilbageholdenhed og storsind, så spændingen reduceres, får freden en ny chance. Det er vigtigt ikke at gå terroristernes ærinde.
Vi for vores del vil fortsat gøre alt, hvad vi kan, for at processen går fremad i den retning, som De alle ønsker, mine damer og herrer, som alle mænd og kvinder af god vilje ønsker. Vi vil være i daglig kontakt med alle parterne. Vi håber således at kunne bryde den nuværende onde cirkel. EU's personlige repræsentant er i området hver dag, og vi forsøger at gøre, hvad vi kan, for at forhindre, at voldsspiralen fortsætter og løber løbsk.
Hr. formand, mine damer og herrer, vi ved alle, at opgaven er vanskelig, men vi må fortsætte med at arbejde dag og nat for at forsøge at forhindre, at situationen forværres og bliver uløselig.
Monti,
    Hr. formand, mine damer og herrer, sådan som den højtstående repræsentant Javier Solana lige har forklaret, er Mellemøsten-politikken blevet meget kompliceret. Foruden vanskelighederne med at gennemføre køreplanen for at forsøge at komme ud af den forfærdelige situation, som Mellemøsten efterhånden har befundet sig i længe, er der nye farer, som lurer i horisonten. I stedet for at beklage os skal vi dog se fremad, finde årsagen til vores fiasko og gøre noget ved den. Hvis vi går ud fra, at tostatsløsningen er den bredest accepterede løsning på trods af murens opførelse, bosættelsesproblemet og Hamas' attentater, skal køreplanen sættes tilbage på sporet. Men måske bør vi tage den gradvise indfaldsvinkel, som vi har valgt, og som består i at vente med de svære spørgsmål til sidst, op til fornyet overvejelse. Hvis vi løser de vanskelige spørgsmål først, f.eks. flygtningespørgsmålet og spørgsmålet om territoriets fordeling, kan det være med til at fjerne de hindringer, der står i vejen for freden. Den bedste praksis fra hele verden kan give os et fingerpeg om, hvordan vi skal løse de spørgsmål, der ikke kan forhandles om.
Som hr. Menéndez del Valle bemærkede i sit udkast til betænkning, afhænger enhver fredsplan af, at begge parter - og her vil jeg tilføje, at det også gælder det internationale samfund - gør en ærlig indsats for at gennemføre den. Det er denne indsats, som tilsyneladende mangler i øjeblikket, og derfor er det nødvendigt at genskabe den politiske vilje til at vælge tostatsløsningen.
Hvad israelerne angår, viser undersøgelserne, at størstedelen af befolkningen går ind for tostatsløsningen, mens mange observatører er af den opfattelse, at en stor del af den aktuelle israelske regering ikke accepterer oprettelsen af en egentlig palæstinensisk stat på Vestbredden. Afvisningen af tostatsløsningen og den manglende gennemførelse af køreplanen lader til at have ideologiske årsager og sikkerhedsårsager. Opførelsen af den mur, barriere og sikkerhedsadskillelse, som trænger dybt ind i Vestbredden, afspejler begge opfattelser, men fjerner ikke de bekymringer, der ligger til grund for disse opfattelser. Palæstinensere og israelere forbliver nemlig på begge sider af skillelinjen, mange palæstinensere vil lide stor humanitær nød, og en del af bosættelserne kommer til at ligge på den anden side af muren.
EU har altid anerkendt Israels ret til at forsvare sig, men sikkerhed er ikke blot ensbetydende med at forhindre terrorister i at fuldføre deres forkastelige handlinger. Det gælder nemlig først og fremmest om at erobre befolkningens hjerte og sind. At bygge en mur er en foranstaltning, der kan accepteres, såfremt den udelukkende ligger på israelsk område. Nu er det nødvendigt, at Israel træffer et tilstrækkeligt antal foranstaltninger for at styrke tilliden. Henrettelserne uden rettergang og den ødelæggelse af boliger, der sker for at straffe folk, skal stoppe. Alle bosættelser på palæstinensisk område, som er opført efter september 2000, skal nedrives, og alle de aktiviteter, der finder sted i disse bosættelser, skal ophøre, eftersom de forhindrer tostatsløsningen. For Palæstinas vedkommende lader det til, at regeringen går ind for tostatsløsningen, som består i at acceptere oprettelsen af en palæstinensisk stat på området fra 1967. Der er dog ved at opstå modstand mod denne løsning blandt befolkningen og oppositionen. Hamas og andre anerkender ikke Israels ret til at eksistere, hvilket de forfærdelige selvmordsattentater og andre terrorhandlinger viser. Desuden bliver den manglende evne og vilje til at oprette effektive institutioner stadig tydeligere, ikke mindst på sikkerhedsområdet.
Den nye regering, som premierminister Abu Ala står i spidsen for, skal have en reel kontrol med de palæstinensiske områder, gribe klart ind over for dem, der udfører og står bag voldelige angreb på den israelske befolkning, og offentligt slå fast, at Israel har ret til at eksistere. Det er lige så vigtigt, at man resolut fortsætter med valgforberedelserne, udarbejdelsen af en forfatning og det civile samfunds inddragelse i reformerne.
Det er forståeligt, at det internationale samfunds opmærksomhed er rettet mod sikkerhedsspørgsmålet, men vi må ikke glemme styrkelsen af institutionerne og reformerne. Det er et vigtigt aspekt, som vi skal holde os for øje. Velfungerende institutioner er grundlaget for stabilitet og sikkerhed på lang sigt, både for Palæstinas og Israels vedkommende.
Det internationale samfund skal være bedre til at fastlægge retningslinjer, som parternes resultater kan måles ud fra, til at foretage en effektiv overvågning på alle områder - ikke kun på sikkerhedsområdet - og til at sørge for en hurtig og effektiv støtte fra donorlandene.
Er der noget håb? Israelere og palæstinensere skal tro på, at de vinder noget ved at overvinde den forfærdelige status quo, som vi ser i øjeblikket. Begge parter har skrevet under på oprettelsen af en palæstinensisk stat på Vestbredden og i Gazastriben, en garanti for sikre grænser til Staten Israel samt alle regionens landes fulde accept af Israel. Nu skal det internationale samfund gøre alt, hvad det kan for at overbevise parterne og både lokke og presse dem til at holde de løfter, som de har givet.
Poettering (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. højtstående repræsentant, hr. kommissær, kære kolleger, vi står over for en meget tragisk situation i Mellemøsten. Vi troede alle, at der efter Irak-krigen ville være forøgede bestræbelser på at finde en løsning på denne tilsyneladende udsigtsløse Mellemøsten-konflikt. Desværre har dette håb vist sig ikke at holde stik. Vi synes at være havnet i en situation af håbløshed, og voldsspiralen fortsætter med at eskalere. På min gruppes vegne vil jeg gerne klart og tydeligt sige, at ethvert selvmordsattentat er en forbrydelse mod de unge, som udfører det, og en forbrydelse mod de israelere, som de tager med sig i døden. Det skal gøres helt klart.
Vi siger imidlertid også, at reaktionen med "selektive drab" - som hr. Solana udtrykte det - er en "øje for øje, tand for tand"-politik, der ikke bidrager til en mulig fredsløsning. Jeg vil gerne takke hr. Monti for det, han sagde om muren, for hans store evne - vi ved, at han også har andre evner - men jeg vil gerne takke ham hjerteligt for at sige det, som han gjorde, og for måden, han sagde det på. Mit politiske engagement - hvis De vil tillade mig at fremføre denne personlige bemærkning - startede i begyndelsen af 1962, da jeg så en mur i mit hjemland. Det er noget, som berører folk dybt i sjælen og i hjertet. Jeg er fuldstændig overbevist om, kære kolleger, at opførelsen af denne mur er en stor tragedie. Det er også en tragedie for Israel, for muren vil nemlig kun gøre hadet og aversionerne større. Den er således bestemt ikke en fredsfremmende foranstaltning, og efter min mening vil en sådan mur heller ikke fremme Israels sikkerhed. 
Man må også sige, at de illegale bosættelser fortsat lægger forhindringer i vejen for en fredsløsning. Det, som jeg nu siger, siger jeg på mine egne vegne og ikke på min gruppes. Hvis man bygger en mur dér, som medfører større had og ydmygelse, så er det i mine øjne et vigtigt argument for at indsætte en international fredsbevarende styrke, som kan holde de stridende parter adskilt. Jeg håber, at det vil kunne blive begyndelsen til en diskussion om, hvorvidt en sådan international fredsbevarende styrke …
… med europæisk deltagelse kunne være en farbar løsning. For os står det klart, at målet må være et Israel bag sikre grænser og en palæstinensisk stat bag sikre grænser. Vi opfordrer nøglepersonerne - premierminister Sharon, præsident Arafat og den nye premierminister Abu Ala - til at give freden en chance og også overvinde eventuel personlig antipati. Dialog er vejen frem, og hr. Solana, jeg vil gerne takke Dem udtrykkeligt for Deres indsats. Jeg tror på Deres udsagn om, at De virkelig engagerer Dem dag og nat og taler med de implicerede parter. 
Nu skal udviklingen naturligvis gå videre. Hvor håbløs situationen end ser ud, er det menneskelige og politiske liv aldrig helt håbløst, for så måtte vi opgive vores bestræbelser. Derfor skal der endnu en kraftanstrengelse til fra EU, USA, FN og Rusland, for at få de to parter til at genoptage dialogen. 
Måske har vi et endnu større ansvar end vores amerikanske venner. Vi har altid forlangt meget af amerikanerne. Vi kritiserer dem, når de gør noget, og vi kritiserer dem, når de ikke gør noget. Som europæere bør vi for en gangs skyld også tage et initiativ, især da vores amerikanske venner er optaget af den begyndende præsidentvalgkamp, for vi ved, hvor vigtige de grupper i USA er, hvis støtte kandidaten behøver for at blive valgt. Derfor bør vi europæere tage et reelt initiativ her.
Afslutningsvis vil jeg gerne sige noget, som i særlig grad berører den menneskelige værdighed dybt. Der findes ingen andenklasses mennesker! Alle mennesker er lige og udstyret med den samme værdighed! Det gælder for europæerne, det gælder for amerikanerne, det gælder for palæstinenserne, det gælder for israelerne, det gælder for tjetjenerne og for alle andre i verden.
I EU er vi i øjeblikket i gang med at udarbejde en forfatning, og denne forfatning er en proces, som er ledsaget af værdier. Jeg mener, at det ville klæde os at sætte mennesket i fokus, og det er netop derfor, at vi i disse dage skal tage initiativ til, at palæstinensernes værdighed og israelernes værdighed respekteres, og at begge folk får mulighed for at tage den samme vej til fremtiden, til freden, til et demokratisk system, og vi bør påtage os en stærk og initiativrig rolle i den forbindelse. Jeg vil gerne takke hr. Solana hjerteligt for hans hidtidige indsats, og jeg håber for os alle sammen, at vi vil få større succes fremover, end vi har haft hidtil. 
Barón Crespo (PSE ).
   - Hr. formand, jeg har netop hørt den triste nyhed om mordet på talsmanden for den spanske ambassade i Baghdad, José Antonio Bernal Gómez, og jeg beder Dem om at fremføre Parlamentets dybfølte kondolence for den spanske regering.
På vegne af Den Socialdemokratiske Gruppe vil jeg også gerne udtrykke vores fordømmelse af attentatet i Haifa. Dette attentat fandt sted på et særligt dramatisk tidspunkt for Israel, fordi det var aftenen før yom kippur, den store forsoningsdag. Vi vil også udtrykke vores kondolence til alle de israelske og palæstinensiske familier, der lider under denne optrapning af volden, som finder sted, selv om der blev åbnet et vindue, en sprække af håb med genoptagelsen af dialogen den 30. april.
Vi støtter Menéndez del Valle-betænkningen. Jeg vil gerne påpege, at selv om vi europæere er uenige og diskuterer på mange områder, er Mellemøsten dog et område, hvor vi generelt er enige. Denne konsensus blandt alle EU's medlemsstater stammer tilbage fra Venedig-erklæringen i 1980. Europa-Parlamentets brede støtte til disse forslag er også værd at bemærke.
På baggrund af den højtstående repræsentant hr. Solanas bemærkninger og kommissær Montis indlæg er der efter min mening klar enighed om at fortsætte vores politiske, diplomatiske og økonomiske indsats. Hr. formand, sagen er ikke, om køreplanen er gyldig, men at vi skal fortsætte vejen fremad mod fred, selv om den bliver vanskelig og farlig, for køreplanen er kun en metode til at nå frem til freden.
I denne forbindelse mener vi, at vi bør sige klart til vores israelske venner, at terrorismen skal bekæmpes i henhold til international ret. Angrebet på Syrien efter terrorangrebet er uacceptabelt i henhold til international ret, for det er et overgreb mod et tredjelands internationale territoriale suverænitet, og derudover optrapper det på farlig vis spændingen i et område på jorden, der godt kunne være foruden.
Jeg mener også, at vi bør sige klart til den israelske regering og til hr. Sharon, at gengældelse efter talionsprincippet ikke løser konflikten, og at den heller ikke løses ved at myrde eller likvidere den repræsentant, der er valgt af det palæstinensiske folk. Jeg deltog for nylig i festlighederne på universitetet i Tel Aviv i anledning af Shimon Peres' 80-års-fødselsdag. På baggrund af udtalelser fra hr. Peres, fra andre fremtrædende israelske ledere, fra Arafat og fra Den Palæstinensiske Myndighed ser det ud til, at der er givet en række indrømmelser. Først og fremmest anerkendelsen af Israels ret til at eksistere - ikke kun vores anerkendelse, men også Den Palæstinensiske Myndigheds. For det andet anerkendelsen af, at fred kun kan opnås ved forhandling. For det tredje at denne forhandling skal tage udgangspunkt i grænserne fra 1967. Alt dette kan godskrives Den Palæstinensiske Myndighed og Abu Abas, som tidligere har talt i Europa-Parlamentet under fru Fontaines formandskab, og som var en af forhandlerne i Oslo-aftalen. Jeg vil også gerne tilføje, at Den Palæstinensiske Myndighed kan blive et eksempel til efterfølgelse for demokrati i hele den arabiske verden. Jeg tænker på de aktiviteter, som den deltager i på nuværende tidspunkt, og muligheden for valg, hvis der gives tilladelse til det. Kort sagt fører en hård og uforsonlig holdning til en styrkelse af de fanatiske, antidemokratiske og aggressive holdninger.
Med hensyn til opførelsen af sikkerhedsmuren udtrykte hr. Poettering sig meget veltalende ud fra sin egen personlige erfaring. Jeg tror, man kan sige, at fra den kinesiske mur og til Berlinmuren har alle mure af den slags vist sig at være totalt nyttesløse. Vi må appellere til det jødiske folks sunde fornuft. Det jødiske folk overlevede netop, fordi der ikke var nogen mure. Vi må appellere til dem, så de kommer til fornuft og standser opførelsen af en mur, som ikke engang respekterer grænserne fra 1967, og som umuliggør noget, som vi har opnået i EU, nemlig at etablere et net af indbyrdes forbundne interesser. Det er netop den slags forbindelser, som Mellemøsten har brug for. De ville resultere i færre våben, større muligheder for samarbejde og økonomisk udvikling og større muligheder for at forenes.
Til sidst vil jeg gerne støtte ikke kun den højtstående repræsentant, men også vores repræsentant i Mellemøsten. Jeg mener, at kvartetten skal fortsætte sit arbejde. Vi bør også overveje muligheden for at etablere et internationalt mandat med indsættelsen af en international styrke i området, en indsats- og fredsstyrke, der kan støtte begge parters bestræbelser. Hr. formand, jeg vil slutte med at sige, at vi ikke kan tillade, at køreplanen bliver en fiasko. Vi må ikke tillade, at fanatismen, terrorismen og uforsonligheden træder den sunde fornuft og en retfærdig og værdig fred under fode. Held og lykke, mine damer og herrer. De har vores fulde støtte.
Vallvé (ELDR ).
   - Hr. formand, jeg har lyttet meget nøje til hr. Solanas ord. Det er indlysende, at Mellemøsten er et emne, der bekymrer os meget. Jeg kan blot fortælle, at jeg i morges læste i den seneste udgave af , en internationalt anerkendt avis fra Zürich, at der kræves en hurtigere udbetaling af midler til holocaustofrene. De spørger nok Dem selv, hvad det har med sagen at gøre. Jo, det har det at gøre, at begge sager har forbindelse til noget, som skete i Europa, og hvis konsekvenser har forårsaget den konflikt i Mellemøsten, som vi drøfter i dag. 
I samme avis læste jeg, at den amerikanske Kongres forbereder sanktioner mod Syrien. Det bidrager ikke ligefrem til at forbedre situationen. Det vil ikke stoppe konflikterne. For to dage siden nægtede en minister i Abu Alas nye regering at sværge troskab mod Yassir Arafat, og det var netop indenrigsministeren, Naser Yusuf.
I samme boldgade sagde Ariel Sharon for blot nogle dage siden, at han var parat til at angribe fjendtlige mål, uanset hvor de var beliggende. Dette er en trussel og en risiko mod den stabilitet i området, som hr. Solana beskrev. Det er en trussel mod stabiliteten i et område, som uundgåeligt vil afføde nye trusler fra modparten. I går læste jeg i , at Syrien naturligvis også er parat til at forsvare sig imod ethvert overgreb.
Vi befinder os således i en særdeles vanskelig og meget kompleks situation. Europa-Parlamentet er ved at forberede sin holdning på baggrund af Menéndez del Valle-betænkningen.
Jeg vil gerne fremhæve første del af denne betænkning, der vedrører anvendelsen af køreplanen som eneste mulige løsning på den aktuelle konflikt. Og så insisteres der på noget, som det er vigtigt at arbejde videre med, nemlig uddannelse til fred. Sidstnævnte bør overvejes meget grundigt. Eksisterer denne uddannelse til fred virkelig blandt den palæstinensiske og den israelske befolkning, eller er det snarere en uddannelse til had, som ikke fører nogen vegne? Jeg mener, at det også er et aspekt, som kræver opmærksomhed.
Hvad der skal ske efter gennemførelsen af køreplanen og den fredskonference, som den skal udmunde i, skal nok blive drøftet til den tid. Det er efter min mening for tidligt på nuværende tidspunkt at tale om Jerusalem, om Israels tilbagetrækning til grænserne fra 1967 og flygtningene. Der er andre ting, der haster mere, og som bør drøftes nu. I denne forbindelse vil jeg gerne kommentere opførelsen af sikkerhedsmuren. Sektionerne uden for grænserne fra 1967 udgør et overgreb. Sektionerne inden for grænserne kan vise sig at være en fejltagelse, men hvis den bidrager til at redde blot ét offer, har den ikke været opført forgæves.
Hr. formand, lad mig slutte med at henvise til en artikel af en person, som var Israels første ambassadør i Spanien og også i Vatikanet, Samuel Hadas. Han siger, at kvartettens køreplan for Mellemøsten er den eneste vej fremad, men for øjeblikket er den ikke andet end en labyrint tilsyneladende uden udgang. Hr. Hadas slutter med at sige, at der ikke er nogen magiske løsninger. Efter hans opfattelse er USA den eneste magt, som kan hjælpe eller med andre ord lægge pres på parterne og få dem til at genoptage fredsprocessen. Jeg vil her tilføje, at det efter min mening faktisk er kvartetten, som burde lægge pres på parterne. Hr. Hadas siger endvidere, at så længe USA og det internationale samfund ikke forstår, at israelerne og palæstinenserne under de nuværende omstændigheder ikke selv kan genoptage fredsprocessen, vil begge parter fortsætte med at vandre på afgrundens rand. Jeg mener altså, at ansvaret tilfalder det internationale samfund og især kvartetten. Jeg mener, at Parlamentet bør støtte kvartetten og EU i anstrengelserne for at bidrage til fredsprocessen i Mellemøsten. 
Morgantini (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, jeg ville i virkeligheden ikke have talt her til morgen, men i stedet forholdt mig tavs, sådan som de israelske kvinder har gjort siden 1988, når de klædt i sort har sagt "stop den israelske besættelse". Jeg gør det ikke, fordi jeg har for meget sympati og respekt for min gruppeformand, hr. Wurtz, som bad mig om at tale, og for mine kolleger, men ikke mindst fordi en symbolsk handling måske ikke fungerer her i Parlamentet, og derfor er jeg nødt til at udtrykke mig med ord. Hr. Solana, jeg må sige, at jeg er frustreret, bitter og ikke mindst yderst harm. Harme er et politisk koncept og ikke et udtryk for mit humør, og jeg er harm, fordi jeg hver dag føler mig fanget i et edderkoppespind, hvor ret, retfærdighed, frihed og sandhed kvæles og dør som følge af dødsdansen mellem Sharons regering, Hamas og Islamisk Jihad. På den ene side - og det er ikke dumt eller forgæves at gentage det - er der en hær og dens militære besættelse af et land, og på den anden side er der den internationale ret, som konstant trædes under fode, og som vi efterhånden gentager som en klagesang. Vi skal overholde international ret, men der er ikke en eneste resolution, som bliver overholdt.
Jeg tøver bestemt ikke med at kalde Hamas og Jihad for fjender, selv om jeg som ikkevoldelig har afskaffet den kategori, der hedder fjender. Der er ingen tvivl om, at det er forkasteligt at sende unge mennesker ud for at slå sig selv og andre ihjel. De, som gør det, er ansvarlige for deres handlinger, og jeg betragter det som en forbrydelse, men lad os nu holde op med denne langsomhed og denne diplomatiske opførsel, som fører til flere dræbte hver dag, og som bidrager til denne forbrydelse. Sammen med Dem - med Dem alle sammen - føler jeg mig ansvarlig for det, der sker i landet, for det er ikke nok at anmode om overholdelsen af international ret. Det er naturligvis en god ting at tage derned, og også jeg vil gerne takke hr. Solana og rette en stor tak til hr. Moratinos, selv om jeg må sige, at da kvartetten var til stede, var Marc Otte faktisk fraværende på grund af Sharons afpresning på det vanskeligste tidspunkt, nemlig da man tog køreplanen op igen. På det tidspunkt var vi ikke til stede, eftersom vi med rette mener, at Sharon er blevet retmæssigt valgt. Også Arafat er blevet retmæssigt valgt, og man kan ikke beskylde Arafat for, at han repræsenterer alt det onde. Han er ikke min leder - jeg er uafhængig, selvstændig og går ind for absolut frihed - men det skal siges, at Arafat er blevet holdt fanget i de sidste tre år, hvilket ikke er uvæsentligt. Arafat er blevet holdt fanget i tre år, og det er ikke ham, som kan have den militære kontrol med Jenin-området, hvor der er israelske kampvogne, bulldozere og soldater. Det kan han ikke. Han kan gøre det, som Abu Mazens og nu Abu Alas regering har forsøgt at gøre, nemlig at indgå en politisk aftale med alle kræfter - herunder Hamas og Jihad - og den moderate fløj, lad os sige den fløj, som accepterer fred eller en fuldstændig våbenstilstand. Men hver gang - og det er ikke banalt at sige det, for sådan forholder det sig virkelig - er der ledere, som bliver slået ihjel. Det er ikke uvæsentligt. Jeg er hr. Poettering meget taknemmelig, og jeg håber ikke, at det bringer ham i forlegenhed, at venstrefløjen holder så meget af ham i dag, eller at jeg tager problemerne op på en måde, der går på tværs af partierne. Hr. Poetterings indlæg var fantastisk, præcist og perfekt, også hvad muren angår. De skulle selv tage ned for at se muren, kommissær Monti, for som hr. Poettering sagde, er det en mur, der adskiller, ødelægger og kvæler friheden og muligheden for at kommunikere. Det er ikke sådan en stat, man skal oprette for palæstinensere og israelere, men en stat, hvor palæstinensere og muslimer kommunikerer med hinanden. Den mur er en skandale, hvilket De selv kan konstatere. Jeg har set den, og jeg så den så sent som i lørdags. I Adudis deler den hele landsbyen i to. Gideon Levi, som er en fantastisk journalist, skriver i den israelske avis , at når børnene skal over vejen, er de nødt til at klemme sig igennem hullerne i cementen. Deres tynde kroppe kan godt komme igennem, men det kan deres skoletasker ikke, så dem er de nødt til at kaste over på den anden side. Det er en skandale, som må stoppes.
Jeg mener således, at der kan gøres meget, og jeg mener også, at Parlamentet bør tage sig selv mere alvorligt, når det udarbejder og vedtager beslutninger. Jeg er træt af at mægle og skrive beslutninger, for det er nødvendigt, at beslutningerne bliver gennemført. Vi har i umindelige tider sagt, at det er nødvendigt med en våbenembargo, og at det er nødvendigt at se på associeringsaftalens gennemførlighed. Og vi har ikke mindst - jeg er næsten færdig - besluttet os for en parlamentsdelegation på højt plan. Jeg mener, at vi bør gøre dette. Vi skal selvfølgelig fortsætte med køreplanen, og der er et håb - undskyld, hr. Cox, undskyld, alle sammen, jeg har ikke noget skriftligt forlæg, og derfor er tiden løbet fra mig, men der er noget, som jeg gerne vil sige, nemlig at der er et stort håb i Palæstina og Israel, og dette håb er de tusindvis af palæstinensere, som holder ud hver eneste dag, og som ikke går ind for bomber og attentater, og de hundredtusindvis af israelere, der er fantastiske, ligesom de to piloter, som i sidste uge fik ordre til at bombe Nablus, og som nægtede. De var over Nablus, da de fik medlidenhed med befolkningen og vendte om. De blev naturligvis suspenderet. Det er yderst vigtigt, for det viser, at medmenneskeligheden bliver større, og vi skal lade denne medmenneskelighed blive større inden i os selv, inden i andre og blandt palæstinensere og israelere.
Cohn-Bendit (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, jeg tror, at alle vores kolleger tænker det samme, som indlæggene fra hr. Poettering, hr. Barón Crespo og alle andre indlæg indtil fru Morgantinis viser. Det var min første bemærkning.
For det andet fornemmer man, når man lytter til hr. Solana, hans fortvivlelse, udmattelse, vrede og følelse af afmagt. Hvis jeg må følge op på det, hr. Poettering sagde, mener jeg, at Europa-Parlamentet bør have styrken til at sætte spørgsmålstegn ved køreplanen. Faktisk er det sådan, som hr. Solana sagde, at køreplanen repræsenterer tanken om en gradvis udvikling mod fred. Det er den tanke, der opstod i Oslo, og den tanke, som er blevet udviklet indtil nu, og jeg tror ikke længere, at disse gradvise tiltag fungerer. Hvilket politisk forslag kunne man stille i stedet for disse gradvise tiltag?
Hvis man genoptager den tanke, der stammer fra Ami Ayalon og Sari Nusseibeh, som er henholdsvis tidligere chef for den israelske sikkerhedstjeneste og palæstinensisk universitetsleder, så skal vi sige, hvor vi vil hen, og herudfra skabe et politisk chok. Hvad kan så være EU's forslag til politisk chok? Efter min mening bør forslaget være følgende: EU eller, sagt på en anden måde, alle de europæiske stater, som er repræsenteret i Sikkerhedsrådet, skal foreslå FN's Generalforsamling en højtidelig afstemning vedrørende den palæstinensiske stat med udgangspunkt i idéen om at skabe den israelske stat. Afgørelsen ville blive, at vi får en palæstinensisk stat, som eksisterer med samme rettigheder og forpligtelser som den israelske.
Efter denne afgørelse foreslår EU gennem sine medlemmer i Sikkerhedsrådet en fredsbevarende militærstyrke mellem Israel og Palæstina. For det første træffer Sikkerhedsrådet på forslag fra europæerne afgørelse om øjeblikkelig afvæbning af alle militærstyrker i Palæstina, som ikke er palæstinensiske statsstyrker. For det andet skal Palæstinas grænser være grænserne fra 1967, og Sikkerhedsrådet beslutter, at Israel har to, tre, fire måneder og Palæstina to, tre, fire måneder til at afvæbne de bosættere, som befinder sig uden for grænserne af 1967, og bringe dem væk fra palæstinensisk territorium. For det tredje beslutter Sikkerhedsrådet, at enhver ændring af grænserne skal forhandles og godkendes gensidigt, og at det internationale samfund, når en vis frist er overskredet, skal påtage sig ansvaret for at fjerne de bosættere, som ikke er på de territorier, hvor de skal være, og at afvæbne de palæstinensiske terrorstyrker, som ikke er blevet afvæbnet af Den Palæstinensiske Myndighed. Endelig beslutter FN, at det kun er palæstinensiske flygtninge, der kan sendes tilbage til Palæstina, og israelske flygtninge, det vil sige jøder, til Israel.
Jeg foreslår således at skabe et politisk chok, for ellers vil vi blive stående på samme plet for altid, med en ekstraordinær, men magtesløs moralsk styrke. Det er nødvendigt en gang for alle at tage et initiativ, som får meget voldsomme politiske og militære konsekvenser for os, men som er den eneste mulighed for at hjælpe palæstinenserne og israelerne.

Belder (EDD ).
   - Hr. formand, hvem tør trodse, for slet ikke at tale om at forsøge at ophæve, de palæstinensisk-islamiske terrororganisationer Hamas og Jihad? Ahmed Qurei, den nye premierminister i den palæstinensiske kriseregering, som blev taget i ed i tirsdags, har sagt, at han i hvert fald ikke vil gøre det. Hvad er Deres reaktion herpå, hr. Solana, eller er Rådet stadig tavst om sit udtrykkelige krav om, at Den Palæstinensiske Myndighed skal ophæve terrororganisationer inden for de områder, som den kontrollerer? Og hvem tør give de andre lande, som giver næring til konflikten mellem Palæstina og Israel, med Syrien og Iran i spidsen, en virkelig advarsel? I stedet for at støtte Israel heri, kritiserer fremtrædende EU-medlemsstater netop den jødiske stat. For slet ikke at tale om europæiske udtryk for støtte til Syrien, vel at mærke et medlem af Sikkerhedsrådet, som i årevis har fungeret som træningslejr og basis for libanesiske og palæstinensiske terrornetværk! Indgår EU virkelig en associeringsaftale med Syrien, således som kommissær Patten for ganske nylig foreslog her i Parlamentet? Hr. Solana, er De enig med mig i, at Bruxelles dermed ville give et fuldstændig forkert politisk signal til et så voldeligt område som dette? Tænk på Haifa! 
Dell'Alba (NI ).
   - Hr. formand, kære kolleger, hr. Cohn-Bendits køreplan kunne være ret interessant, hvis man ikke var så enøjet her i Parlamentet. Meget ofte - og ikke mindst når det gælder Israel- og Palæstina-spørgsmålet - ser man kun problemerne fra den ene side og glemmer at se dem fra den anden side. Vi glemmer f.eks., at man i det palæstinensiske charter benægter Israels eksistens, at der i de palæstinensiske skolebøger står, at Israel ikke eksisterer, og at den israelske befolkning ikke eksisterer og aldrig har gjort det. Og vi glemmer, at Camp David-forsøget i 1999 eller 2000 mislykkedes på grund af Arafats manglende evne til at forhandle og indgå et kompromis, som måske kunne have ført til en anden situation end den, vi har i dag. Vi glemmer også alt det, som med rette gør os harme, eftersom vi beder Israel - et demokratisk folkeslag - om en større indsats, og vi er ligeledes i vores gode ret til at bede folkeslag, der ikke er demokratiske, men som forhåbentlig bliver det, om en større indsats. Der er dog ingen tvivl om, at vi bør tage højde for, at det, der sker, er et svar på attentater, som et samfund ikke kan acceptere, men som er hverdagskost for det israelske samfund.
Kære kolleger, Europa gør ikke sin pligt og er ikke i stand til at gøre sit arbejde på trods af den højtstående repræsentants indsats og den indsats, som man gør i kvartetten. Der er ingen tvivl om, at Europa tager et tilbageskridt, og set i bakspejlet kan dette meget ofte være positivt, sådan som det har været tilfældet i de sidste seks måneder, hvor det forekommer mig, at der ikke har været fuldstændig opbakning til denne proces og køreplan blandt mange europæiske regeringer, som måske ønskede at skabe splittelse for ikke at følge den amerikanske linje. Hvis alt dette er sandt, bør vi europæere foretage en selvransagelse. Hvis vores indfaldsvinkel var mere afbalanceret, pragmatisk og objektiv, ville en af sagens parter ikke betragte os som en uvæsentlig faktor for løsningen på konflikten mellem Israel og Palæstina. 
Galeote Quecedo (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne tilslutte mig de ord, der allerede er udtrykt, og bede formanden fremføre vores kondolence over for ofrene i Haifa og også over for familien til den spanske embedsmand i Baghdad, José Manuel Bernal Gómez. Terrorisme er forkastelig, uanset hvor den slår ned.
I denne uge har vi netop i Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik vedtaget hr. Menéndez del Valles betænkning om Mellemøsten, og jeg vil gerne her tage forskud på afstemningen på næste plenarmøde ved at sige, at jeg bifalder alle de politiske gruppers indsats for at finde kompromisændringsforslag, som, hvis de ikke ændres i plenum, vil give os mulighed for at vedtage en tekst med meget stort flertal.
Jeg ved ikke, hvilken indflydelse betænkningen vil have på situationen - sikkert mindre, end vi kunne ønske - men jeg er overbevist om, at Europa-Parlamentets beslutninger er irrelevante, hvis de ikke bakkes op af et stort flertal.
Under alle omstændigheder vil jeg gerne sige, at den vilje til enighed, som de parlamentariske grupper har udvist, understreger situationens alvor. Efter tre års intifada har alle tabt. De eneste vindere har været ekstremisterne, som har ført debatten over i deres egen voldelige lejr.
En ting er vi alle enige om, nemlig at både palæstinensere og israelere har det værre i dag end for tre år siden, uanset hvilken sammenligningsmetode vi anvender. De har dårligere social velfærd, mindre sikkerhed, mindre frihed, og det gælder både palæstinensere og israelere.
Set fra mit synspunkt er det meget forenklet og derfor uvæsentligt at forsøge at udpege skyldige på den ene eller den anden side. Jeg mener, at alle involverede parter bærer en del af skylden for den situation, som vi er nået til - som fru Morgantini nævnte - og endvidere er det indlysende, at der blandt os er meget forskellige meninger og opfattelser af konflikten. Jeg tror dog, at de fleste af os er enige i, at vi ikke kan lide mure som den såkaldte sikkerhedsmur.
Den israelske regering er uden tvivl forpligtet til at forsvare sine borgere mod terrorismen, men dette er med sikkerhed ikke den bedste måde. Jeg tror også, vi alle er enige i, at vi fordømmer de selektive attentater, og at vi er skræmte over faren for, at konflikten kan brede sig til nabolandene. Jeg tror også, vi er enige i, at vi gerne så, at der eksisterede en premierminister for Den Palæstinensiske Myndighed med vilje og evne til at sætte en stopper for terrororganisationerne, hvilket uden tvivl kræver kontrol over sikkerhedsstyrkerne. Abu Mazens forsøg på dette mislykkedes, og vi er endnu ikke sikre på, hvordan det vil gå for den regering, som nu er ved at blive dannet af Abu Ala, hvis tidligere indsats har vundet ham Parlamentets støtte.
Jeg kunne godt tænke mig, at mine kolleger et øjeblik tænkte over, hvordan de selv ville have det, hvis der i deres eget land i de sidste tre år havde været et terrorangreb næsten hver uge, og der i løbet af de tre år havde været næsten 500 civile ofre. Derfor mener jeg, at vi fortsat må satse på kvartetten. Lige nu er der ingen alternativer til køreplanen, og vi må støtte EU's udenrigspolitik. Vi må stole på os selv. Vi så naturligvis gerne, at der var flere midler til rådighed til EU's udenrigspolitik, og at den var mere synlig. Vi så gerne, at den havde et fælles diplomatisk korps til sin rådighed, men alligevel har EU's udenrigspolitik nogle gange større indflydelse, end vi selv tror. Det gælder især i Mellemøsten.
Menéndez del Valle (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne frem for alt takke den højtstående repræsentant for den opmærksomhed, som han, som han selv siger, har vist min betænkning. Jeg vil også gerne takke kommissær Monti for hans ord. Tak, hr. kommissær. Naturligvis vil jeg også gerne sige, at jeg i det store hele deler de bemærkninger, der blev fremført af hr. Poettering, og som er karakteristiske for den konsensus, der er opnået.
Jeg må fortælle Dem, at den betænkning, som jeg har haft æren af at udarbejde, har jeg givet den betydningsfulde titel "Fred og værdighed i Mellemøsten", fordi jeg mener, det er nogle ord, som tilstrækkeligt klart beskriver den aktuelle situation, og hvad vi skal nå frem til.
Eftersom betænkningen er blevet vedtaget med stort flertal af Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik, kan jeg, hvad angår denne tekst, nu tale ikke kun som socialdemokrat, men på vegne af hele udvalget, og det gør jeg med stor fornøjelse.
Jeg vil gerne sige, at der, som det er blevet nævnt flere gange, med betænkningen er opnået stor enighed om forskellige relevante punkter, hvoraf jeg på grund af den korte tid, jeg har til rådighed, kun vil fremhæve nogle enkelte, f.eks. at vi alle stadig naturligvis ønsker, at køreplanen bliver gennemført, og at vi anmoder de to parter om at holde den i live.
Vi fordømmer naturligvis terrorismen, men vi insisterer på, at fredsprocessen ikke bør stilles i bero eller blokeres på grund af terrorismen, for netop det ville udgøre en sejr for terroristerne. Vi beder kvartetten og parterne om at erklære Jerusalem for menneskehedens kulturelle og religiøse arv. Vi beder dem også udnævne Jerusalem til dobbelt hovedstad for Staten Israel og den fremtidige palæstinensiske stat. Vi håber, det snart kan blive virkelighed.
Vi ønsker også en international tilstedeværelse i området og indsættelsen af en international styrke på det rigtige tidspunkt og med begge parters godkendelse. Vi mener naturligvis, at Israel har ret til at forsvare sine borgere og sikkerhed, men også at udøvelsen af denne ret skal ske i henhold til loven, og at der på samme måde skal tages hensyn til de palæstinensiske borgere.
Vi opfordrer på den ene side palæstinenserne til at omorganisere deres sikkerhedsstyrker og gøre en konkret og synlig indsats for at afskaffe terrororganisationerne, og på den anden side opfordrer vi israelerne til at trække deres hær tilbage fra de selvstyrende områder, standse de selektive mord og suspendere enhver bosættelsesaktivitet og opførelsen af sikkerhedsmuren, som nu er blevet omtalt flere gange.
Endelig omhandler et af ordførerens ændringsforslag den hypotetiske situation, at køreplanen blokeres i den nærmeste fremtid. Det ønsker vi naturligvis ikke, da det ville have alvorlige konsekvenser og medføre endnu større lidelser for både israelere og palæstinensere. Der skal derfor være fastsat nye alternativer, især oprettelsen af et internationalt mandat i Palæstina under kvartettens myndighed, hvilket omfatter en international styrke i området.
Til sidst, hr. formand, vil jeg gerne sige noget helt personligt: Jeg håber ikke, at israelernes krigshandlinger sidste søndag over for Syrien, som var et brud på international ret og rationel politik, ender i noget, der er endnu værre.
Andreasen (ELDR ).
    Hr. formand, også jeg vil gerne takke den højtstående repræsentant for redegørelsen. Det er med megen beklagelse, at vi må konstatere, at den store sympati, Israel alle dage har nydt i Europa, har lidt betydelig skade i det sidste års tid. Det kan man uddrage af debatten her i dag, og det kan man konstatere ved at følge med i de europæiske medier, de europæiske regeringers og parlamenters og politiske partiers udmeldinger, herunder også den meget klare europæiske afstandtagen fra det israelske sikkerhedskabinets beslutning om at fjerne Yassir Arafat fra de palæstinensiske områder.
På samme måde må vi fordømme det israelske angreb på Syrien, en aktion der er i strid med international ret. Det bidrager heller ikke til en løsning af konflikten i Mellemøsten, at USA nu overvejer sanktioner mod Syrien.
Den seneste udvikling er naturligt nok afspejlet her i Europa-Parlamentet, og dermed i den betænkning, som vi netop har hørt omtalt, og som Udvalget om Udenrigs- og Sikkerhedspolik med stort flertal har vedtaget, og i den finder man nok den skarpeste kritik af Israel, vi har oplevet her i Parlamentet.
Den israelske regering skal trække de militære styrker hjem fra de besatte områder. Den skal standse henrettelserne, den skal fastfryse alle aktiviteter omkring bosættelserne og opførelsen af den skammelige såkaldte sikkerhedsmur. Jeg vil gerne takke hr. Poettering for hans meget klare bemærkninger om den mur.
De palæstinensiske myndigheder skal sikre en klar og fast støtte til den nye regerings bestræbelser på at reorganisere sikkerhedsstyrkerne, de skal genoprette den offentlige orden og tydeligt vise konkrete og synlige indsatser mod terrorbevægelserne, og de skal iværksætte de allerede fremsatte reformer og organisere, hvor det er muligt, frie, retfærdige og åbne valg.
Vi deler nok alle den højtstående repræsentants frustrationer, men vi skal fastholde kvartettens køreplan for fred i Mellemøsten. Vi skal nå frem til en endelig fredsaftale mellem to ligestillede, demokratiske og suveræne stater, der lever fredeligt sammen bag sikre og anerkendte grænser på basis af FN-resolution nr. 242 af den 22. november 1967. Israel og Palæstina kan ikke løse konflikten uden hjælp udefra, og det internationale samfund skal fortsat lægge pres på begge parter. Det kan også blive nødvendigt at sende en international interventions- og observationsstyrke til området, en styrke som kvartetten skal sammensætte, og som under FN's auspicier skal overvåge udviklingen, og som efterfølgende kan garantere, at den endelige fredsaftale bliver overholdt af parterne. 
Vachetta (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, den mur, som den israelske regering bygger, reducerer Vestbreddens allerede minimale territorium med 58 %. Det er et sandt økonomisk og menneskeligt vanvid, men det er også en sand politisk provokation. Den sidestiller skandaløst alle Palæstinas indbyggere med terrorister. Muren beskytter ikke det israelske samfund mod den vold og det barbari, der følger med selvmordsattentaterne på civilbefolkningen. Opbygningen af muren betyder, at muligheden for at få en palæstinensisk stat ødelægges, at sikkerhed for de to folk er usandsynligt, og at ethvert håb om fred i Mellemøsten tilintetgøres. Ved at foregive at svare igen på attentatet i Haifa med et angreb på Syrien i foragt for alle internationale regler tager Sharon ansvaret for at bringe død og ødelæggelse over hele regionen.
Denne morderiske galskab kan kun stoppes ved magt. EU har midlerne til at intervenere, hvis det beslutter sig for det. Endelig skal Rådet fastfryse associeringsaftalen, så længe besættelsen varer. EU kan også kræve, at den ulovlige mur nedbrydes med henvisning til den berømte køreplan. EU skal forhindre, at de trusler, der blev formuleret imod præsident Arafat, føres ud i livet. Men det vil kun lykkes, hvis befolkningerne i vores regioner oprøres over palæstinensernes ydmygelse, elendighed og fortvivlelse og massivt viser deres solidaritet.
Queiró (UEN ).
   - Hr. formand, hvad angår konflikten i Mellemøsten, kan vi stadig møde holdninger, der enten tager parti for Israel mod Palæstina, eller som fordømmer israelerne og støtter palæstinenserne. Man kan vel begrunde både det ene og det andet synspunkt. Uskyldige israeleres ubestridelige ret til at forsvare sig og palæstinensernes naturlige ønske om frit at forme deres fremtid er selvfølgelig blandt de mulige begrundelser. Hvad der derimod ikke kan begrundes, er den terror, som begge folk i regionen benytter sig af. Efter vores opfattelse er det fortsat køreplanen for fred, der rummer håb om fred mellem israelere og palæstinensere. Dette initiativ, der involverer ikke blot konfliktens parter, men også USA, Rusland, FN og EU, bør forbedres, men må ikke opgives. Dets målsætninger er stadig rigtige, nemlig at afslutte konflikten inden 2005 ved at fjerne vold og terrorisme og gøre det muligt for en kommende palæstinensisk stat at leve fredeligt side om side med Israel på grundlag af et ægte demokrati baseret på tolerance og frihed, hvilket vi må erkende endnu ikke er virkelighed.
Det er absolut afgørende igen at bevæge sig fremad efter de gensidige indrømmelsers metode med forventning om, at begge parter i hver enkelt fase opfylder deres forpligtelser. Det, som vi ikke kan acceptere, er forholdene, som de er nu. De positive skridt er få, meget få, og de, der er taget, er blevet gengældt med vold. Hvis der ikke skabes betingelser til gavn for solide, gensidige tillidsforhold, vil vi ikke blot fortsat være vidner til, at uskyldige civile mister livet, men også til, at selve håbet dør.
Status quo er derfor uacceptabel. EU's pligt er følgelig sammen med de øvrige relevante parter at presse endnu mere på for, at fredsprocessens genoptagelse bliver mulig og varig. Til forskel fra andre medlemmer, der her har talt, er vi alvorligt i tvivl om, at løsningen ligger i at sende en fredsskabende styrke til området sammensat af væbnede styrker fra en række lande. Det er indlysende, at vi ikke kan acceptere, at der opføres en mur, der adskiller de to parters områder. Det synes dog heller ikke acceptabelt at erstatte den med en menneskelig barriere, hvor godt bevæbnet den end måtte være, som er organiseret og legitimeret af det internationale samfund. Det vil jo også blot være en klassisk militær løsning, der ikke vil kunne stille meget op over for en situation med typisk byguerilla. Efter vores opfattelse må det gøres klart over for de palæstinensiske myndigheder, at de forkastelige selvmordsangreb mod den israelske civilbefolkning straks og en gang for alle må høre op, og det europæiske diplomatis maksimale pression må tages i anvendelse for at nå dette mål. Derudover er det meget vigtigt at sikre, at det israelske demokratis reaktioner bliver tilbageholdende, ligesom de omgivende lande i regionen må advares imod at huse terrorgrupper, fra hvis baser der stadig udgår og gives støtte til kriminelle aktiviteter.
Som vi har sagt det gentagne gange, findes der ikke nogen god terrorisme, ligesom der heller ikke findes nogen dårlig terrorisme. Ingen form for terrorisme lader sig retfærdiggøre. Eller forsvare. Ingen begrundelse for at udføre terror lader sig acceptere, da vi ellers kommer til at anerkende, at den skulle have legitime formål. Hvor terrorismen end viser sig, hvor den end går i aktion, hvilket udtryk den end måtte antage, er det EU's pligt resolut at bekæmpe den. Netop fordi vi er ganske overbevist om, at en løsning på konflikten i Mellemøsten vil berøve den internationale terrorisme en magtfuld ideologisk allieret. 
Sandbæk (EDD ).
    Hr. formand, selvfølgelig fordømmer jeg også på det skarpeste attentatet i Haifa, men jeg er meget glad for, at hr. Solana gav udtryk for, at Israel også må påtage sig sin del af ansvaret for, at der opstår sådanne attentater.
Det ansvar, Israel må påtage sig, blev udmøntet i de krav til Israel, som vi finder i betænkningen af Menéndez del Valle, og dem kan jeg fuldt ud tilslutte mig. Men jeg kunne godt tænke mig her i dag at få at vide, hvad EU helt konkret har tænkt sig at gøre for at tvinge Israel til at overholde alle disse krav og bl.a. også standse sin statsterrorisme, som jo har slået mange, mange flere palæstinensere ihjel, end der er slået israelere ihjel. For så længe vi ikke her i EU tvinger Israel til at overholde disse betingelser, har Abu Ala ikke en jordisk chance for at standse de palæstinensiske selvmordsbombere. 
Gollnisch (NI ).
   - Hr. formand, hvor frygtelige de end er, vil terrorangrebene i Mellemøsten, hvad enten det drejer sig om palæstinensiske selvmordsattentater imod jøder eller israelske præcisionsangreb på palæstinensere, ikke være i stand til at skjule problemets centrale bestanddele. For vi kan ganske vist ikke have fred uden sikkerhed, men vi kan heller ikke have fred uden retfærdighed. Men hvad er så det centrale problem ud fra den betragtning? Det er at finde ud af, om Israel, der under konflikterne er nået op på i dag at have besat 72 % af det tidligere Palæstina under britisk mandat, er rede til at overlade de resterende 28 % til det palæstinensiske folk, således at de kan grundlægge en fri og suveræn stat. Er Israel efter 35 års militær besættelse rede til, ja eller nej, at rømme disse områder og genafstå magten til Den Palæstinensiske Myndighed?
Hvis det ikke er tilfældet - og man må desværre konstatere, at der indtil videre ikke er noget, der tyder på, at det er tilfældet - vil attentaterne fortsætte, attentater vil føre til repressalier, repressalier til attentater og bosættelser til murbyggeri, og man indleder nye krige med henvisning til vindikationsretten. Vi mener, at Israel såvel som Palæstina har ret til sikkerhed inden for anerkendte og sikrede grænser, men det fører ikke til noget at begræde antallet af ofre, hvis vi ikke foreslår en politisk løsning. Man kan diskutere hr. Cohn-Bendits forslag - og det gør jeg - men det har i det mindste den fordel at eksistere. Lad os sige højt og tydeligt, hvor vi er på vej hen. Det er betingelsen for at få løst denne konflikt.
Von Wogau (PPE-DE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, den højtstående repræsentant har netop talt om det forfærdelige og stadige tab af menneskeliv, som sker i dette område mellem Israel og palæstinenserne. Vi skal i EU overveje, hvilket bidrag vi kan yde for at sikre, at freden bliver genetableret i dette plagede område. Spørgsmålet lyder: Hvilket bidrag kan EU yde hertil? Det er spørgsmålet, om EU har styrke nok til at yde et effektivt bidrag her. Det er en kendsgerning, at EU har stor styrke på det økonomiske område, og det økonomiske bidrag, som man tidligere har ydet til stabilisering af dette område, overstiger utvivlsomt det bidrag, som andre på samme måde har ydet dér. 
Når det imidlertid drejer sig om at træffe beslutninger og om at give den ene eller anden part garanti for at kunne leve i dette område i fred og sikkerhed på længere sigt, er EU i sin nuværende tilstand åbenbart stadig for svag til at kunne yde dette nødvendige bidrag. Det var også grunden til mit spørgsmål til den højtstående repræsentant, som udviser et meget stort engagement i denne region: Hvilken rolle spiller dette område for den sikkerhedsstrategi, som EU arbejder på i øjeblikket? Jeg ved, hr. Solana, at Deres tjenester arbejder meget intensivt på denne sikkerhedsstrategi. Denne sikkerhedsstrategi involverer også den kreds af venner, som EU omgiver sig med, og mit spørgsmål lyder så: Hvor højt vil denne konflikt blive prioriteret i den sammenhæng, og vil den forfærdelige konflikt, som vi diskuterer her i dag, blive givet en lignende prioritet ved udformningen af denne vennekreds? 
Howitt (PSE ).
   - Hr. formand, jeg tilslutter mig de øvrige parlamentsmedlemmers store beklagelse over dødsfaldene hos alle parter under de nylige angreb i Mellemøsten. Intifadaen har nu varet i over 1.000 dage, og 3.000 mennesker har mistet livet. Det er på tide, at drabene ophører. Der er ingen undskyldning for terror, og palæstinensernes retmæssige nationale forhåbninger kan ikke opfyldes gennem vold. Den europæiske og verdensomspændende støtte til deres sag svækkes med hver selvmordsbombe.
Tilsvarende skal Israel opfylde sine forpligtelser ved at indstille besættelsen, give palæstinenserne deres frie bevægelighed tilbage, ophøre med de målrettede attentater og sikre, at sikkerhedshegnet ikke opføres på palæstinensisk område. I Europa-Parlamentet forstår vi mere end andre fremtidsudsigterne for generation efter generation af opdeling og frygt, som denne nye Berlinmur er udtryk for.
Jeg støtter i høj grad hr. Solanas gentagelse her til formiddag af, at bekæmpelsen af terror skal ske i henhold til international ret. Jeg vil gerne opfordre ham til at presse på med, at Israels behandling af palæstinenserne i de besatte områder uden tvivl er ulovlig i henhold til den fjerde Genève-konvention. Jeg bifalder EU-udenrigsministrenes enighed om at indefryse Hamas' aktiver, men beklager, at de har været så længe om at nå til denne beslutning.
Hr. kommissær, jeg er stolt over, at EU's største eksterne hjælpeprogram er bidraget til Den Palæstinensiske Myndighed.
Jeg talte imidlertid i går med venner og kolleger i den ikke-statslige organisation UNA International Service, der er aktiv i området. De fortæller, at man har været nødt til at indstille alle EU-finansierede udviklingsprojekter på grund af nødsituationen i Mellemøsten. Det britiske ministerium for international udvikling har meldt ud, at udviklingen i området afhænger af, at israelerne lemper udgangsforbuddet, lukningerne, kontrolposterne og i sidste ende trækker sig ud.
Vi bør overordnet set fordømme, at de israelske forsvarsstyrkers angreb siden 2001 har ødelagt EU-udviklingsprojekter til en værdi af 25 millioner euro. Jeg tror ikke på dem, der anklager EU for ubevidst at støtte besættelsen, men Israel skal tvinges til at udbetale mere end en gang skadeserstatning til EU for denne uberettigede ødelæggelse. 
Alavanos (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, jeg har en række spørgsmål til hr. Solana, der også var generalsekretær for NATO, da der blev interveneret i det tidligere Jugoslavien.
Hr. højtstående repræsentant
Hvorfor er Milosevic en ting og Sharon en anden?
Hvorfor er den enevældige regering, der eksisterede i det tidligere Jugoslavien, én ting og regeringen i Israel, hvis medlemmer taler offentligt om mordet på Arafat, en anden?
Hvorfor er KLA en ting og Jihad en anden?
Hvorfor er kosovoere, der har andre rettigheder, en ting og palæstinenserne en anden?
Hvor længe skal vi fortsætte med at have to standarder og et sådant hykleri?
Hvorfor søger vi efter kraftværker i Iran med lup, mens ingen fortæller os, hvilke atomvåben Israel ligger inde med?
Hvorfor findes der en international alliance og "Operation Ørkenstorm", når Saddam Hussein angriber Kuwait, men kun få ynkelige meldinger, når Israel angriber Syrien?
Hvorfor siger vi med Berlinmuren "farvel Lenin", men med den palæstinensiske mur "godmorgen Sharon"?
Hvor langt vil vi gå?
Hvor er Europa?
Hvorfor er Europa lammet?
Hvorfor har Europa intet at skulle have sagt, når USA har?
Hvorfor tager Europa ikke i FN-regi initiativ til, at der skal være internationale styrker i det anspændte område mellem Israel og Palæstina? 
Kuntz (EDD ).
   - Hr. formand, de neokonservative advarede om, at vores rejse begynder i Baghdad. Og da vi ikke kunne forhindre den amerikanske krig i Irak eller værre endnu støttede den, som de fleste europæiske regeringer gjorde, var vi klar over den øgede sikkerhedsrisiko, som vi nedkaldte over området, ligesom vi i øvrigt var klar over, at den næste etape efter Baghdad kunne være Damas. Man behøver blot at lytte til de amerikanske og israelske lederes diskurs igennem flere måneder og deres beskyldninger mod det syriske regime. Det beskyldes for at støtte de irakiske Baath-ledere, være i besiddelse af masseødelæggelsesvåben og kemiske våbenprogrammer samt huse terrorister. Det er de samme vildledende argumenter, som allerede var brugt til at retfærdiggøre den amerikanske besættelse af Irak, og som i dag genbruges imod de syriske ledere. Den amerikanske Kongres forbereder en forebyggende embargo mod Syrien, og straks indleder Israel i dag forebyggende bombeangreb mod syrisk jord.
Alle talere her i salen har fordømt attentaterne i Haifa. Jeg tilslutter mig naturligvis denne fordømmelse. Men jeg ville have foretrukket ikke at skulle afvente hr. Barón Crespos indlæg for at høre én, der udtrykkeligt fordømte Israels overgreb på Syriens territoriale suverænitet. Ligesom jeg i øvrigt gerne ville have hørt nogen sige, hvor vanskeligt det er at tale om europæisk udenrigspolitik på et tidspunkt, hvor nogle europæiske lande deltager i en militær besættelse af Irak.
Souchet (NI ).
   - Hr. formand, det første spørgsmål, der rejser sig efter Israels raid i hjertet af Syrien, det første raid af et sådant omfang siden yom kippur-krigen, som svar på det frygtelige attentat i Haifa, der blev begået af en ung kamikazekvinde, er, hvorvidt vi risikerer at gå ind i en farlig fase for at opnå fred i hele mellemøstområdet.
Mellem præsident Assad, der indtager et strengt politisk standpunkt og derfor er nødt til at reagere skarpt på den alvorlige provokation, som et angreb på syrisk jord er, og premierminister Sharon, der 13 måneder fra det amerikanske valg kan føle, at han har ekstra lange tøjler, er der utvivlsomt nogle ting, der kan få spændingerne til at eskalere til regional ildebrand. Det, vi imidlertid oplever for øjeblikket, er en langsom og beskeden første reaktion fra Damas, som uomtvisteligt afslører, hvilken svag position Syrien befinder sig i lige nu. Landets manglende succes med sin klage til Sikkerhedsrådet har vist, hvor isoleret det står på internationalt plan. Det kommer oven i dets relative regionale isolation efter krigen i Irak og dets militære svaghed, efter at Damas ikke længere bliver forsynet med sofistikerede våben solgt på kredit. Eftersom den militære afkobling fra Israel er stærkt øget, har man svært ved at forestille sig, at Syrien løber risikoen for en militær eskalering i området omkring Golanhøjderne. Syrien vil således utvivlsomt sætte ind ved den blå linje med medvirken fra shiitisk Hizbollah.
Denne indirekte respons er ikke uden risici. I denne vanskelige fase kan europæernes diplomati derfor spille en nyttig rolle som mægler mellem de to spillere for at bidrage til at undgå, at der skabes grobund for en ny regional eskalering.
Sacrédeus (PPE-DE ).
   - Hr. formand, generalsekretær Solana, palæstinensernes premierminister Ahmed Qurei afviser kategorisk palæstinensiske razziaer og indsatser mod de terrorgrupper, som systematisk saboterer den skrøbelige og yderst relative fred i Mellemøsten. Dermed har palæstinensernes premierminister givet de absolut bedste argumenter for pessimisme til alle dem, der mener, at der ikke er nogen fremtid for Mellemøsten, og dem, som ikke tror, at der kan blive fred i Mellemøsten.
Hr. Solana, jeg ønsker, at De tager dette op med palæstinensernes premierminister. Nødvendige forudsætninger for fred i Mellemøsten er, at de palæstinensiske terrorgrupper afvæbnes, og at deres terrorvirksomhed ikke fortsætter. Hvis Den Palæstinensiske Myndighed ikke vil eller effektivt er i stand til at tage hånd om terrorgrupper i Mellemøsten, vil Israel gøre det.
For ca. en uge siden døde 19 mennesker i et selvmordsangreb i Haifa. I et demokratisk land som Israel, der er et bevis for den øvrige verden på, at der findes demokrati i Mellemøsten, vil ethvert selvmordsangreb af den slags gennemført af terrorgrupper gøre den israelske opinion mindre villig til kompromis over for Den Palæstinensiske Myndighed og mindre velvilligt indstillet over for at udlevere land til palæstinenserne.
Intet land, heller ikke Israel, er forpligtet til i længden at acceptere nabolande, som giver land væk til angribende terrorister, eller som undlader at gribe ind over for sådanne bevægelser på sit territorium. Palæstinensernes premierminister Ahmed Qureis afmagt over for terrorismen er måske i og for sig fuldt forståelig. Det er svært at få ram på så store og bevæbnede grupper. Alligevel skal han politisk og i sine handlinger markere, at det er hans ambition. Den Palæstinensiske Myndigheds præsident Arafat har heller ikke vovet at gribe ind med magt imod terrorgrupperne på trods af, at Hamas, Islamisk Jihad og andre terrorgrupper indirekte og planmæssigt saboterer den fredsproces med medfølgende tostatsløsning, som Den Palæstinensiske Myndighed officielt bekender sig til.
Lad mig sammenfatte, inden jeg går over til et andet emne. Den palæstinensiske premierminister skal tydeligt i ord og handling sige, at der ikke i en fremtidig tostatsløsning kan være plads til terrorvirksomhed og allermindst på Den Palæstinensiske Myndigheds territorium.
Den anden sag, jeg havde tænkt mig at tage op, handler om, hvordan religionen misbruges. Dette har at gøre med relationerne mellem Vest og den islamisk dominerede verden. Jeg synes, at det er beklemmende, at religiøse muslimske ledere ikke langt tydeligere gør klart, at selvmordsangreb ikke kan være forenelige med kærlighedens, forsoningens og godhedens religion. Religion skal stå for kærlighed og medmenneskelighed. Religion skal stå for forsoning, for det gode, og ikke for uskyldige menneskers død som ved selvmordsangrebet i Haifa.
Souladakis (PSE ).
   - Hr. formand, hver gang vi drøfter problematikken omkring Mellemøsten efter en redegørelse fra den højtstående repræsentant, hr. Solana, sidder jeg med en følelse af, at han skifter mellem Tantalus' og Sisyfos' ildprøver, eller endda at hans indsats på den ene side er som at fylde danaidernes kar og optimisme på den anden, en optimisme, der bevæger sig inden for enten Utopias eller realismens grænser. En ting, der er sikker, er, at der under alle omstændigheder skal gøres en stor indsats, før solen skinner igennem.
Mine damer og herrer, krisen i Mellemøsten eskalerer. Kriser, som vi mente, var slut, genopstår i både Libanon og Syrien, desværre som følge af den selv samme person, der i dag er premierminister i Israel. Under alle omstændigheder er terror i enhver form uacceptabel og skal fordømmes. Det må imidlertid ikke bruges som påskud for nye eskaleringer. Jeg vil her gerne understrege de klare holdninger hos kommissær Monti og den meget sjældne enstemmighed blandt talerne.
Billedet er klart. EU skal tage afgørende initiativer for at forebygge enhver fare for, at konflikten breder sig, og skal foreslå specifikke løsninger og måder at føre dem ud i livet på. EU skal skride bestemt ind og med den styrke, der kendetegner tredjepart. Rollen som mægler mellem israelerne og palæstinenserne er ikke tilstrækkelig. Rollen som mægler indebærer neutralitet, og neutralitet i kriser er ikke den bedste mulighed. Vi er ikke historiske journalister. Vi er politikere. Det er nu, vi skal træffe en afgørelse. Det er nu, at køreplanen, aftalerne mellem Rabin og Arafat skal få et indhold, ved at de føres ud i livet selv under FN-styrkernes tilstedeværelse. Jeg vil gerne minde om det populære ordsprog "man kan ikke lave æggekage uden at slå æg i stykker". 
Zimeray (PSE ).
   - Hr. formand, vores historie er en historie om grænser, som overskrides, en historie om mure, som nedbrydes efter at være blevet rejst. For en mur, hr. formand, kan genopbygges, men ikke et liv. Jeg er enig med fru Morgantini, når hun siger, at det ikke er nok at opfordre til overholdelse af international lov. Giver international lov ret til at huse terrorgrupper, som vil angribe en anden stats civilbefolkning? Jeg spørger bare. Jeg er enig med hende, når hun siger, at vi har pligt til at intervenere, og jeg deler hendes indignation, når hun siger, at vi ikke, som vi så ofte gør, kan stille os tilfreds med moralske holdninger, som giver os god samvittighed, men god samvittighed, mine kære kolleger, det er det modsatte af samvittighed. Ja, Daniel Cohn-Bendit, det er nødvendigt med et politisk chok!
Jeg kan heller ikke tillade, at nogen siger, at denne mur er det samme som Berlinmuren, som jeg hørte for et øjeblik siden. Jeg er personligt imod muren, fordi jeg er imod murens beliggenhed. Men man kan ikke sidestille en mur, der skiller ét og samme folk i to, og en mur, der har til opgave at danne en grænse, selv om sidstnævnte er i den grad anfægtelig. Jeg vil tilføje, at jeg hører til dem, der har underskrevet et bønskrift imod murens beliggenhed, især i Abu Dis.
Alle kræver, at vi vender tilbage til grænserne fra 1967, og jeg kan med forundring konstatere, at man i dag passioneret kræver noget, som i går lige så passioneret blev afvist. For i sidste ende er det, som de mest moderate af os beder om, intet andet end en tilbagevenden til Clintons parametre, som netop blev forkastet for kort tid siden.
Kommissær Monti sagde meget rigtigt, at Hamas og Jihad ikke anerkender Israels ret til at eksistere, som selvmordsattentaterne viser. Vi befinder os ved sagens kerne. Der er i virkeligheden ikke én konflikt, der er fire. Der er den krig, som føres af Den Palæstinensiske Myndighed for at befri den palæstinensiske stat på lovlig vis. Den støtter vi. Der er den krig, som føres af den israelske stat for at opnå sikkerhed. Den støtter vi også. Men der er også, skal det siges, en slags kolonikrig, som føres af nogle israelere, og der er, hvilket man absolut ikke kan glemme, en krig, hvis mål er at ødelægge staten Israel, og som føres af en del af de palæstinensiske oprørspartier. Og hvis man ikke har disse fire konflikter for øje, forstår man ikke, hvad der foregår.
Gahrton (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, det er let at fordømme selvmordsangreb, men hvad ville vi gøre, hvis vi var i samme situation? Hvad gjorde de af vores forældre, som levede i besatte lande for 60 år siden? De gjorde modstand.
Jeg så for første gang i mit liv en mur i Berlin i 1961. Nu bygger Israel en skammens mur. Saddam Hussein blev styrtet, fordi han var mistænkt for at have masseødelæggelsesvåben. Vi ved, at Israel har masseødelæggelsesvåben. Apartheidens Sydafrika faldt, fordi der foregik raceundertrykkelse i landet. Vi ved, at Israel bygger hele sin konstruktion på raceundertrykkelse. Militærjuntaen i Chile faldt bl.a., fordi nogle politikere blev myrdet. Vi ved, at Israel hele tiden lader politikere myrde.
DDR, Saddam Hussein, apartheiden og Chile-juntaen er borte, men Sharons undertrykkende regime består. Hvad gør vi? Hvad gør EU? Vi gør ikke ret meget. Vi gennemfører ikke engang associeringsaftalen. Vi bryder heller ikke handelsforbindelserne. Hvorfor kan vi ikke sende vores fantastiske fredstropper til Palæstina for at beskytte det palæstinensiske folk?
Israel vil ikke bestå, hvis den nuværende udvikling fortsætter. Mellemøsten sammenlignes ofte med korsfarerrigerne, som varede i 200 år. En fjerdedel af den tid er gået. Det er muligt, at Israel består i 100 år med hjælp fra USA's penge og våben samt EU's passivitet, men hvis ingen griber ind, vil vores børnebørn måske komme til at opleve Israels undergang. Det er ikke noget, jeg ønsker. Jeg kan forsikre om, at det ikke bliver noget teselskab. Lad os forsøge at forhindre det.
Solana,
   Hr. formand, i den korte taletid - 5 minutter - som jeg har til rådighed i henhold til forretningsordenen, vil jeg forsøge at besvare nogle af de vigtigste spørgsmål, der er kommet frem i løbet af formiddagens drøftelser, og endnu en gang udtrykke den holdning, som vi forsøger at forsvare på EU's vegne i denne dramatiske konflikt.
Jeg vil gerne fra starten slå nogle ting fast. Efter at have lyttet til et stort antal indlæg fra Parlamentets medlemmer forstår jeg, at vi i bund og grund alle er enige i, at situationen er meget alvorlig. Situationens alvor kan ikke undervurderes. Situationen bliver vanskeligere og vanskeligere, og derfor skal vi stå sammen og fordoble vores indsats på EU's vegne.
Jeg mener, at det også må fremhæves, at der er stor enighed i de forskellige medlemmers indlæg. Vi må huske på, at alle eller næsten alle har godkendt køreplanen som det bedste middel til at nå til det endelige mål om to stater, en palæstinensisk stat og en israelsk stat, så de inden for en rimelig tid - kort, som det er fastsat i køreplanen - kan leve sammen i fred og fremgang. Dette er vores mål, og jeg tror, vi alle er enige heri.
Jeg tror også, vi kan sige, at der er stor enighed i Parlamentet om risikoen for en optrapning af spændingen i området på grund af de seneste hændelser, hvad enten det er i Syrien eller i Libanon. Alt sammen sker, mens vi alle ønsker, at temperaturen i området ikke skal stige, men falde.
De er også alle - eller i hvert fald en stor del af Parlamentets medlemmer - sikkert enige i, at USA's engagement kan gå hen og blive svækket, og at det vil have en negativ virkning på situationen. Hr. Poettering sagde meget tydeligt, at den kendsgerning, at USA snart går ind i en valgkampagne, kan medføre USA's mulige - hvis jeg må tillade mig at bruge det engelske udtryk. Vi må gøre alt, hvad der står i vores magt for at forhindre dette. Tværtimod er det vigtigt, at USA fortsætter sit engagement over for processen på samme måde, som EU vil gøre det. EU må ikke blot være observatør i en proces, der forværres, og EU må ikke blot spille en passiv rolle i en proces, som fortsætter i en stadig vanskeligere og dårligere retning.
Hr. Poettering nævnte også Irak-spørgsmålet. Jeg vil gerne følge op på dette, for efter at have besøgt alle landene i området er jeg ikke i tvivl om, at Irak-spørgsmålet også påvirker det palæstinensiske problem. Jeg tør næsten hævde, at enhver arabisk politisk leder, som man taler med på nuværende tidspunkt, ser en proces, som i den arabiske verden efterhånden opfattes som en antiarabisk proces fra den vestlige verdens side. Vi må passe meget på, at denne proces ikke hos de politiske ledere i den arabiske verden opfattes som den vestlige verdens overgreb på den islamiske verden, på den arabiske verden. Derfor må vi være meget omhyggelige med gang på gang at insistere på, at vi ikke bekæmper andre civilisationer eller religioner, men at vi kæmper for nogle værdier om fred og stabilitet på begge områder.
Hr. Cohn-Bendit sagde med rette, at vi befinder os i en proces, som vi kunne kalde trinvist voksende. Siden Oslo-processen har vi befundet os i denne trinvist voksende proces, og køreplanen er endnu et skridt i denne proces. At give elektrochok - som hr. Cohn-Bendit foreslog - kunne muligvis være løsningen. Mine damer og herrer, jeg ved ikke, om der på nuværende tidspunkt er tilstrækkelig politisk energi i begge lejre og i det internationale samfund til et kraftigt elektrochok.
Her til aften har vi overværet endnu en vanskelig og kompliceret debat i FN's Sikkerhedsråd. Formålet var at vedtage en fælles holdning med hensyn til Syrien. Der blev ikke opnået enighed. Derfor tror jeg, at der på nuværende tidspunkt ikke er tilstrækkelig energi til at gennemføre elektrochok på det palæstinensiske problem, som bekymrer os. Måske skal vi europæere skabe den fornødne energi. 
Mine damer og herrer, jeg mener, at det vigtigste, som vi burde forsøge at gennemføre, er en verifikationsproces. Køreplanen bliver ikke gennemført af sig selv. Uden en verifikationsproces vil det blive næsten umuligt at gennemføre køreplanen. Derfor bør denne verifikationsproces - som vi drøftede på mødet i New York - være en mekanisme, som kan gennemføres hurtigt.
Dernæst vil jeg gerne tale om noget, som finder sted her til formiddag, hvor der sandsynligvis bliver udråbt en palæstinensisk regering under ledelse af Abu Ala. Vi bør støtte denne regering, hvis den gør det, vi kræver af den, og vi må kræve, at den gennemfører en seriøs bekæmpelse af terrorismen, og at den fortsætter med sine reformer, for det er fundamentale elementer i grundlæggelsen af en stat. Vi gør alt, hvad der står i vores magt, for at der inden for en rimelig kort tid bliver en palæstinensisk stat. Et af de fundamentale elementer i en stat er, at den har et samlet finanssystem. Denne indsats er gjort, og finansministeren har gennemført det. Et andet fundamentalt element i en stat er, at den skal have kontrol over sine væbnede styrker. Derfor skal vi kræve og bede premierminister Abu Ala om, at der fra nu af gøres alt fra regeringens side for at kontrollere sikkerhedsstyrkerne og kun tillade lovlige våben.
Vi skal også kræve af den israelske regering, at den forbedrer levevilkårene for de palæstinensiske borgere, og at den standser opførelsen af muren. Jeg synes, hr. Poetterings ord var rørende og bevægende om det, som muren betyder for folk, der har levet med en murs adskillelse. Israel skal også tage situationen med bosættelserne alvorligt, som ikke kun nævnes i køreplanen, men som allerede var indeholdt i Mitchell-rapporten for flere år siden.
Derfor mener jeg, at det er, hvad vi kan og bør gøre her og nu som europæere for at forsøge at overvinde denne krise. I december bør vi endeligt kunne analysere, hvordan vi kan gå ind i det nye år vel vidende om løsningens parametre, som alle sikkert kender. Løsningens parametre ligger ikke langt væk fra dem, der er blevet nævnt af nogle af medlemmerne her i dag.
Jeg vil derfor gerne takke Dem alle for Deres samarbejde og bede om, at vi holder øjnene åbne og fortsætter med beslutsomhed. Kun på denne måde kan vi kontrollere den situation, som desværre udvikler sig lige nu i et område, der ligger os så meget på sinde.
De spurgte mig om, hvordan denne sikkerhedsstrategi i Mellemøsten kan gennemføres. Disse mennesker er vores naboer. Det er vores naboområde. Derfor skal det fortsat være noget, som vi bekymrer os om.
Hr. formand, mine damer og herrer, tak for den chance, De har givet mig for at tale til Dem. Når vi har nyheder at overbringe til Parlamentet, vil jeg med stor fornøjelse vende tilbage for at fortælle Dem om dem.
Monti,
    Hr. formand, jeg har enkelte meget korte bemærkninger til nogle af de ting, der har været nævnt under denne drøftelse. Hvad angår en fredsbevarende styrke - som hr. Poettering så udtryksfuldt nævnte samt hr. Cohn-Bendit m.fl. i en anden sammenhæng - støtter vi alt, der giver udsigt til håb. Det står imidlertid klart, at begge parter er nødt til at blive enige. Det ser vi desværre ikke ske af flere årsager: Israelerne har ikke tillid til den internationale indblanding, det er umuligt at skille parterne ad på grund af bosættelserne, og der mangler garanti for, at den internationale styrke ikke inddrages i konflikten.
Hvad angår associeringsaftalen med Syrien, som hr. Belder nævnte, hjælper aftalen med til, at Syrien inddrages på en mere konstruktiv måde og giver os lejlighed til at drøfte spørgsmål af gensidig interesse. Det er klart, at alle lande skal overholde FN's Sikkerhedsråds resolution 1373. Associeringsaftalen omfatter en klausul om samarbejde mod terror.
Hvad angår spørgsmålet fra fru Vachetta m.fl. om sanktionerne mod Israel, beklager jeg at måtte sige, at de økonomiske sanktioner har haft ret lille succes. De virker simpelthen ikke. Det, der virker, er engagement og dialog. Associeringsaftalen med Israel indeholder bestemmelser om netop det. Vi kan med den politiske dialog tage fat på alle spørgsmål, der bekymrer os. Vi mener, at en suspendering af aftalen ville fratage os den mulighed.
Hr. von Wogau henviste til kredsen af venner. Vores politik går ud på åbenhed og inddragelse. Dette er ikke en politisk betingelse, men det er klart, at den nuværende konflikt ikke tillader, at vores partnere høster fordelene af vores nye initiativ.
Endelig nævnte hr. Howitt EU-programmerne. I betragtning af forholdene er det bestemt blevet meget vanskeligt og ret bekosteligt for os at yde bistand, især i forbindelse med infrastrukturprojekter og humanitær bistand. Vi har større held med at holde vores softwareprojekter kørende, især med hensyn til institutionsopbygning og reform.
Jeg vil gerne give udtryk for Kommissionens anerkendelse af denne meget interessante drøftelse.
Formanden.
   - Mange tak for Deres ord, hr. Monti. 
Gollnisch (NI ).
   - Hr. formand, dagsordenen indeholdt en forhandling om situationen i Mellemøsten. Men bortset fra fru Kuntz' indlæg har der kun været tale om Palæstina. For mig ligger Palæstina ikke i Mellemøsten. På fransk ligger det i Nærorienten. Det ser ud, som om der er et land i Mellemøsten, som fuldstændig er forsvundet fra skuepladsen, og det er Irak. Jeg gør naturligvis ikke krav på at få en forhandling om Irak, men personligt havde jeg forberedt et indlæg om Irak. Jeg vil blot gerne stille et spørgsmål, som jeg finder interessant, til Europa-Parlamentet, som er så opmærksom på menneskerettigheder. Hvad ved man i dag med henvisning til international ret præcist om, hvilken skæbne der er overgået den tidligere leder af det irakiske diplomati, hr. Tariq Aziz? Det var da et yderst interessant spørgsmål, som vi måske kan drøfte på vores næste møde.
Formanden.
   - Hr. Gollnisch, vi tager Deres ord til efterretning. De ved udmærket, at medlemmerne taler efter egen overbevisning, og det ser ud til, at de i dag under denne overskrift har ønsket at tale om problemet med Palæstina og Israel.
Forhandlingen er afsluttet.
Figueiredo (GUE/NGL ),
    Som jeg kunne konstatere på et besøg for nylig i Palæstina, fortsætter den israelske regering trods kritik og protester med at opføre bosættelser og skammens mur, med militær besættelse, ødelæggelse af infrastruktur, boliger og andre installationer, selektive drab, indespærring i israelske fængsler af mere end 7.000 palæstinensiske fanger, deriblandt ca. 340 børn, og med konstant at krænke det palæstinensiske folks mest grundlæggende rettigheder, angribe Syrien og udøve en veritabel statsterrorisme.
Det er derfor med skuffelse og vrede, at man hører Europa-Parlamentets medlemmer forlange love og regler overholdt. Hvordan kan man forlange, at præsident Arafat og den palæstinensiske regering skal kunne træffe foranstaltninger imod terrorhandlinger, når Israel holder Palæstina militært besat?
EU må tage praktiske initiativer og foranstaltninger. Euro-Middelhavsassocieringsaftalen mellem EU og Israel må suspenderes, sådan som Europa-Parlamentets beslutning om situationen i Mellemøsten af den 10. april 2002 anmoder om.
Kommissionen og Rådet må i FN foreslå et initiativ, der fordrer, at FN's beslutninger overholdes, at palæstinensernes ret til værdig behandling og til en egen uafhængig stat anerkendes, og at der udsendes internationale observatører og en fredsskabende styrke under FN's ledelse. 
Korakas (GUE/NGL ),
   Igen i dag er de hykleriske "forsvarere" af menneskerettigheder og de undertrykte tavse. Bortset fra tomme proklamationer er der ikke et ord om støtte til det palæstinensiske folk, der kæmper for menneskelig værdighed på vegne af hele menneskeheden trods imperialistisk brutalitet. De forkaster forslag om at sætte en stopper for finansieringen og bevæbningen af slagteren Sharon. De forbyder ethvert pres på Israel for at stoppe besættelsen og deres angreb, der er den eneste årsag til begge befolkningsgruppers lidelser.
Solana fordømmer, som , palæstinensernes modstand, samtidig med at Israel tilskyndes til at vise tilbageholdenhed og generøsitet. Han citerer også den berømte køreplan, som Den Palæstinensiske Myndighed underskrev med kniven for struben, og som trædes under fode af Israel, for at presse og tvinge palæstinenserne til nye indrømmelser, grundlæggende set for at starte en palæstinensisk borgerkrig.
Ikke et ord om den djævelskinspirerede mur, der skal kvæle Palæstina, eller om de ulovlige bosættelser og de kyniske trusler mod den valgte præsident Arafat.
Vi fordømmer denne politik, vi støtter helt og fuldt den palæstinensiske modstand og præsident Arafat. Vi står ved de israelske kommunisters side og alle i landet, der, som de 27 piloter og hundredvis af israelske soldater og officerer, kæmper for at stoppe Sharons kannibalske maskine.
Vi tilskynder også til en solidarisk front for fred i Mellemøsten og for forsoning mellem de to befolkningsgrupper i to uafhængige, suveræne stater. 

(1)

Maes (Verts/ALE )
   Hr. formand, kære kolleger, dette er ikke et politisk kontroversielt emne, men det er et emne, som vedrører luftfartens sikkerhed, og som derfor berører os alle og alle rejsende. Vi er ikke eksperter, men vi har erfaring inden for luftfart. Fra denne erfaring ved vi, at ikke alle luftfartsselskaber og ikke alle fly er lige sikre. Det kan stadig ske i dag, at nogle selskaber ikke tager det så nøje med sikkerheden, fordi de kan benytte andre lufthavne, hvor der er mindre streng kontrol. Det viser behovet for en EU-sikkerhedspolitik for lufthavne. Selv om risikoen for ulykker er uændret sammenlignet med 1996, skønner Kommissionen, at der - ved den forventede vækst inden for flytrafikken - i 2015 vil finde en alvorlig ulykke sted hver uge. Risikoen for ulykker varierer stærkt i de forskellige regioner og på de forskellige kontinenter. Ved De, at de luftfartsselskaber, som De flyver med i Afrika, Asien, Sydamerika og Centralamerika, har en meget større risiko for ulykker, mindst to gange så stor som verdensgennemsnittet? Vesteuropa og Australien har den mindste risiko, mens østeuropæiske lande har den største risiko for ulykker, 50 gange så stor som i Vesteuropa! Dette direktiv er derfor absolut nødvendigt for at harmonisere den internationalt accepterede sikkerhedskontrol. Desværre har vi endnu ikke nogen EU-politik. Det er stadig medlemsstaternes opgave. Desværre er også medlemsstaterne og luftfartsselskaberne bange for at give offentligheden de oplysninger, som vi anser for at være nødvendige. 

Medina Ortega (PSE )
   Hr. formand, i overensstemmelse med forretningsordenens artikel 144, stk. 2, anmoder Den Socialdemokratiske Gruppe om fornyet udvalgsbehandling af denne betænkning af de årsager, som jeg fremførte i går som ordfører for betænkningen, nemlig nødvendigheden af at tilpasse betænkningen til den interinstitutionelle aftale. 
Formanden.
   - I henhold til artikel 144 vil jeg derfor høre både en taler, der er for, og en taler, der er imod forslaget.
Frassoni (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, jeg går ind for denne henvisning til fornyet udvalgsbehandling, men jeg vil gerne understrege, at dette tilfælde under alle omstændigheder har skabt præcedens, eftersom vi i Parlamentet har drøftet en betænkning, der ikke var blevet ajourført, og som herefter blev henvist til afstemning i udvalget. Dette er mildest talt en mærkelig procedure, som forhåbentlig ikke gentager sig. 


Attwooll (ELDR ).
   - Hr. formand, det er et meget simpelt spørgsmål. Både punkt 11 og vores ændringsforslag i dets oprindelige form nævner de budgetmæssige følger af stigningen i antallet af aftaler i den nærmeste fremtid. Vores problem er først og fremmest, at vi ikke kan vide, om der kommer en stigning, og selv hvis vi kunne forudsige en stigning, kan vi ikke vide, hvor stor den bliver. Det er derfor kun logisk at tilføje ordet "eventuelle", så punktet lyder som følger: "Opfordrer Kommissionen til ud fra sunde økonomiske principper at udarbejde et finansielt kapitel om finansieringen af fiskeriaftalerne, som bør tage højde for de eventuelle budgetmæssige følger af mulige stigninger i antallet af aftaler i den nærmeste fremtid".
Jeg håber, det er klart for Parlamentet.
Formanden.
   - Jeg takker de kolleger, der har deltaget i afstemningen. Jeg beder Dem blive i salen, for vi vil om nogle øjeblikke afholde et højtideligt møde og tage imod præsidenten for Republikken Letland, et land, der snart vil være medlem af EU.
Stemmeforklaringerne finder sted efter det højtidelige møde.

Foster (PPE-DE ),
    At gøre hastighedsbegrænsende anordninger obligatoriske i en lang række køretøjer, hvorved der pålægges en hastighedsgrænse på højst 90 km/t i hele EU, er alt for forskriftsmæssigt.
Hovedformålene med forslaget - at forbedre sikkerheden på vejene og reducere miljøforureningen - er hæderværdige, men der foreligger ikke tilstrækkelige beviser på, at dette er den bedste måde at opnå det på.
De konservative parlamentsmedlemmer frygter også, at der til sin tid vil være opfordringer til hastighedsbegrænsende anordninger i privatbiler, hvilket virkelig ville være langt mere, end hvad de fleste ville kunne acceptere. 
Marques (PPE-DE ),
    De hastighedsbegrænsende systemer for motorkører til person- og varetransport har vist sig til stor nytte, da de ikke blot medvirker til at øge sikkerheden på vejene og mindske skadernes omfang i tilfælde af ulykke, men også til at mindske luftforurening og brændstofforbrug.
Jeg giver derfor min helhjertede støtte til dette forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om at udvide anvendelsesområdet for de harmoniserede krav til hastighedsbegrænsende anordninger eller lignende indbyggede hastighedsbegrænsende systemer for alle motorkøretøjer af klasse M2 og M3 til passagertransport og på den måde bidrage til et sikrere og mere bæredygtigt vejnet, der er af afgørende betydning for gennemførelsen af en fremadrettet transportpolitik. 

Musumeci (UEN ).
   - Hr. formand, vi stemte for Solidaritetsfonden, der skal imødegå behovene i de lande og regioner, som rammes af naturkatastrofer, og i den forbindelse vil vi gerne give udtryk for to håb og anbefalinger.
For det første håber vi, at man i det kommende regnskabsår, nemlig 2004, sætter tilstrækkelige midler af til fonden eller i det mindste gør den pristalsreguleret, hvilket hr. Turchi forsikrede mig, at han ville foreslå. Eftersom fondens midler er meget små, er den helt utilstrækkelig til at imødegå modtagerlandenes behov, hvilket vi allerede kunne konstatere i år.
For det andet håber vi, at fondens oprettelse - som er det første konkrete fremskridt - ikke bliver det sidste. Det er ikke nok at yde økonomisk støtte til de lande, som rammes af naturkatastrofer, hvis man ikke også sørger for en ordentlig forudsigelses- og forebyggelsespolitik. Efter vores mening er tiden inde til, at EU opretter et europæisk agentur for civilbeskyttelse, som står for medlemsstaternes koordination og administration af risikoforebyggelse og nødsituationer. De seneste smertefulde eksempler i Europa viser, at ulykker og katastrofer også kan have overstatslig karakter, og at man under alle omstændigheder ikke udelukkende kan regne med de frivillige hjælpeorganisationers gavmildhed eller midlerne og beføjelserne i den katastroferamte stat alene. Europa bør have menneskelige ressourcer, finansielle ressourcer og tilstrækkelige tekniske midler til rådighed, så der kan gribes hurtigt ind.
Det er måske en ambitiøs målsætning, men den er ikke uopnåelig. Når alt kommer til alt, er den enkelte borgers ret til sikkerhed snarere fysiologisk end forfatningsmæssig. Vi forelægger således dette spørgsmål for Kommissionen og Europa-Parlamentet i håbet om, at vi ikke er dets eneste fortalere. 
Bastos (PPE-DE ),
    Jeg har selvfølgelig kun kunnet stemme for denne betænkning, der bekræfter anvendelse af EU's Solidaritetsfond til gavn for Portugal, som bevilges 48.539 millioner euro - altså nøjagtig det beløb, som den portugisiske regering havde bedt om - til at imødegå følgerne af denne sommers ødelæggende skovbrande. Denne bevilling muliggør hasteforanstaltninger i de områder, der blev ramt af skovbrandene, hvor 18 mennesker mistede livet, og mere end 403.000 ha skov blev lagt øde. Den skal afdæmpe de samfundsmæssige omkostninger som følge af mistede arbejdspladser og indkomster og skovbrandenes skader på miljøet og medvirke til at genskabe de ramte områders produktionspotentiale.
Da bestemmelserne for anmodning om støtte er alt for komplicerede, bør Kommissionen revidere reglerne for tildeling af Solidaritetsfondens midler, eftersom denne fond jo netop blev oprettet med henblik på en effektiv indsats i nødsituationer, og forenkle og smidiggøre disse administrative procedurer.
Til slut vil jeg gerne pege på, at der bør træffes foranstaltninger til overvågning og forebyggelse af skovbrande, og at bevillingerne til Forest Focus-programmet bør øges. 
Carrilho, Casaca, Lage, Marinho, Santos, Sousa Pinto, Torres Marques og Vairinhos (PSE ),
    De portugisiske medlemmer af Den Socialdemokratiske Gruppe glæder sig over, at Europa-Parlamentet støtter, at Portugal tildeles 48,5 millioner euro af Solidaritetsfondens midler som en hjælp til at genoprette de enorme skov- og landbrugsarealer, der blev ødelagt af dette års skovbrande, selv om vi også gerne vil fremhæve, at dette beløb langtfra modsvarer de behov, som denne tragedies omfang har medført.
Vi erindrer i denne sammenhæng om, at portugisiske medlemmer af Den Socialdemokratiske Gruppe i budgetdebatterne efter 1999 flere gange foreslog en sådan fond oprettet, og vi støtter varmt kommissær Barniers ønske om at omformulere den nuværende forordning, således at den mere hensigtsmæssigt kan imødegå følgerne af naturkatastrofer af dette omfang.
I betragtning af Solidaritetsfondens beskedne midler appellerer vi til Kommissionen om at udnytte fleksibilitetsbestemmelsen til det yderste på grund af force majeure til at reallokere midler fra strukturfondene og til udvikling af landdistrikterne med henblik på at støtte de portugisiske landdistrikter i et integreret genopretningsprogram efter denne katastrofe. 
Coelho (PPE-DE ),
    Jeg støtter og stemmer for hr. Colom i Navals betænkning, der godkender, at der udbetales finansielle midler fra Solidaritetsfonden til Portugal.
Den tragedie, der ramte vores land, dens omfang og alvor, retfærdiggjorde en appel om bistand fra EU. Kommissionens første forslag omfattede kun 30 millioner euro, hvilket kommissær Barnier selv erkendte lå temmelig meget under forventninger og behov.
Jeg glæder mig over Europa-Parlamentets solidaritet, som har været en støtte for Portugal, og de forhandlingsevner, som den portugisiske regering og særlig statssekretæren for europæiske anliggender, dr. Carlos Costa Neves, har udfoldet. Den bistand på 48,5 millioner, som vi i dag stemmer om, er en rimeligere og mere passende sum end den oprindeligt foreslåede. 
Figueiredo (GUE/NGL ),
    Følgerne af de skovbrande, der i sommer hærgede Portugal, er langtfra overvundet. Efter de voldsomme regnskyl truer jordskred og oversvømmelser med at forøge katastrofens omfang, hvortil kommer de erosionsbetingede skader på miljøet og de socioøkonomiske problemer i det indre af landet, hvor skovbrug har været det vigtigste grundlag for den økonomiske aktivitet.
Tallene afspejler ikke alle de lidelser, som befolkningen har været udsat for, men viser omfanget af den katastrofe, der betød, at 20 mennesker mistede livet, og som ødelagde 5 % af landet og ca. 11 % af skovene, så 45.000 mennesker står uden levebrød, idet de direkte skader i alt når op på mere end 1,3 milliarder euro, det vil sige ca. 1,12 % af Portugals BNI.
Vi støtter derfor, at der anvendes 48,5 millioner euro af Solidaritetsfondens midler som bistand til Portugal efter den seneste justering fra Kommissionens side på baggrund af de nye data, der er fremlagt, og i overensstemmelse med vores direkte anmodning i Budgetudvalget. Vi vil dog gerne betone, at man burde være gået længere, sådan som vi har foreslået. Det bevilgede beløb står ikke mål med tragediens omfang, hvilket giver anledning til at overveje, om de nuværende kriterier for anvendelse af Solidaritetsfondens midler ikke bør underkastes en evaluering og omformes. 
Miguélez Ramos (PSE ),
    Kommissionens forslag om at yde forskellige bidrag fra Solidaritetsfonden skyldes de forskellige skadevurderinger, som de respektive regeringer har udført og præsenteret for Kommissionen. De områder, der blev påvirket af -katastrofen, modtager under en femtedel af det, som Portugal og Italien har modtaget efter deres brande og jordskælv.
Dette skyldes en fejlagtig strategi fra den spanske regerings side om at undervurdere katastrofens omfang. Det har i dette tilfælde medført, at de berørte regioner modtager meget færre EU-midler, end hvad de med rimelighed er berettiget til.
Disse 8,6 millioner euro er det eneste ekstrabeløb, som Spanien modtager i forbindelse med -katastrofen. Det er de eneste EU-midler, som indtil nu er kommet fra en omprogrammering af midler, der tidligere er blevet tildelt til Spanien.
Det er et latterligt beløb i forhold til de undersøgelser, der er udført af Fundación Barrié de la Maza, og som vurderer skaderne til omkring 4-6 milliarder euro. I henhold til den spanske regering er det kun 436 millioner euro. For en lignende katastrofe, nemlig , beregnede USA skaderne til 10 milliarder dollars. 
Piscarreta (PPE-DE ),
    Som bekendt blev Portugal i sommer fra nord til syd ramt af hærgende skovbrande i et aldrig tidligere set omfang. I alt brændte mere end 400.000 ha. Ud over de økonomiske tab, der er vurderet til 1,372 milliarder euro, må vi med sorg konstatere, at 18 mennesker mistede livet, og at 45.000 mistede deres levebrød eller bolig. Denne tragedie har ikke blot haft menneskelige og økonomiske følger, men også sociale og miljømæssige omkostninger.
Vi har derfor stemt for dette bevis på EU's solidaritet, der kommer til udtryk med de midler, som Solidaritetsfonden bevilger den ramte befolkning. Jeg tilslutter mig statssekretær Costa Neves' ord i en oprigtig tak til Kommissionen og Europa-Parlamentet for den hurtighed og effektivitet, hvormed man har behandlet den portugisiske anmodning om bistand fra Solidaritetsfonden. Det beløb, som den bevilger, er på 48,5 millioner euro. Jeg må dog fremhæve, at beløbet blot modsvarer 8,5 % af de samlede skader.
Til slut vil jeg også gerne støtte ordføreren, når han fastslår, at skaderne forårsaget af disse naturkatastrofer delvist kunne være blevet forhindret gennem relevant og effektiv forebyggelse. Jeg støtter derfor, at Forest Focus-programmets forebyggelsesdel får forøget sit budget. 
Vairinhos (PSE ),
    Solidaritetsfonden er i sit væsen anderledes end de andre fonde og har til opgave at kompensere for en del af de offentlige udgifter, som katastrofen har medført.
Den finansielle bistand, der gives for at imødegå følgerne af omfattende naturkatastrofer som de skovbrande, der ramte befolkningerne i det sydlige Europa, bør medvirke til hurtigt at genetablere normale levevilkår i de berørte områder.
Det er særdeles påkrævet at decentralisere forvaltningen af denne bistand, da vi jo ved, at de lokalt valgte myndigheder er tættest på katastrofen og derfor mærker den mest. I det specifikke tilfælde med brandene i min egen region, Barlavento-bjergene i Algarve, ville det være overordentlig fornuftigt at bede de lokale kommunale myndigheder i samarbejde med ngo'er i området om at deltage i programmeringen og forvaltningen af disse midler.
Foranstaltninger til landskabsgenopretning, genplantning med hjemlige arter, mobilisering af små investorer med skattebegunstigelser og/eller anden støtte samt hjælp til installering og vedligeholdelse af forebyggelsesudstyr i skovene er blandt de forslag, som bør fremmes. 

Figueiredo (GUE/NGL ),
    Denne betænknings formål er bl.a. at vedtage Solidaritetsfondens bevilling til Portugal på ca. 48,5 millioner euro for at imødegå følgerne af de tragiske skovbrande, der hærgede Portugal denne sommer.
Det fortjener ros, at Solidaritetsfondens midler er blevet mobiliseret så hurtigt, og at dette ændringsbudget vedtages med en fælles ordlyd, eftersom det har betydet, at bistanden fra EU-budgettet er blevet modtaget så kort tid som muligt efter anmodningerne herom. Det nu vedtagne beløb er dog klart utilstrækkeligt i forhold til de direkte skader på mere end 1,3 milliarder euro og især i forhold til de støtteberettigede skader på ca. 104,3 millioner euro.
Det er vigtigt at erindre, at kommissær Schreyer, da hun blev spurgt i Budgetudvalget, viste sig rede til at overveje størrelsen af de midler, der skulle tilgå Portugal, såfremt skadernes omfang vurderedes højere, og dette netop via et ændringsbudget. Kommissæren har holdt sit ord med dette ændringsbudget, efter at den portugisiske regering har fremsendt nye oplysninger. Det er nu regeringens opgave at vurdere den aktuelle situation, hvad angår skovbrandenes følger, navnlig med hensyn til, hvilke virkninger regnskyl har haft i de afbrændte områder. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
    Som portugiser er det med dyb sorg jeg mindes den frygtelige katastrofe, der ramte hele landet og forårsagede adskillige menneskers død og ødelagde hundredtusinder af ha skov og landbrugsland, hvor 45.000 mennesker mistede ejendom og levebrød.
De direkte skader i Portugal beløber sig til næsten 946.489 millioner euro, hvilket er betydeligt mere end 0,6 % af BNI (det vil sige over 718,12 millioner euro).
Den 4. august 2003 - efter sommerens dramatiske brande i Portugal - meddelte de portugisiske myndigheder, at de agtede at henvende sig til Kommissionen med en anmodning om mobilisering af EU's Solidaritetsfond. Anmodningen blev modtaget den 13. august og blev fulgt op af yderligere oplysninger fra Portugals side den 22., og i september lod Portugal under en offentlig høring vide, at det anmodede Solidaritetsfonden om at bevilge et beløb på 48,5 millioner euro.
I betragtning af at Europa-Parlamentet i sin beslutning fra september om "følgerne af hedebølgen" foreslog, at Solidaritetsfondens bidrag til Portugal burde øges, så det kom tættere på det støtteberettigede beløb, ansat til 94 millioner euro …

Bernié (EDD ),
    Til trods for de proklamerede gode intentioner er betænkningen og den interinstitutionelle aftale om bedre lovgivning ikke overbevisende.
Faktisk står de store erklæringer om overholdelse af subsidiaritetsprincippet i kontrast til konventets forslag, som støttes af Europa-Parlamentet, der overlader den endelige kontrol heraf til Domstolen. I et demokrati kan man ikke acceptere, at Domstolen træffer afgørelse om, hvorvidt en klage fra de nationale parlamenter over et forslag fra Kommissionen skal tages til følge.
Endvidere er mekanismen i den interinstitutionelle aftale, hvis overholdelse afhænger af institutionernes gode vilje, i sig selv en fordrejning af den juridiske kvalitet og sikkerhed, som denne øvelse angiveligt søger at opnå.
CPNT-medlemmerne af EDD-Gruppen i Europa-Parlamentet kan ikke godkende disse forslag.
De Veyrinas (PPE-DE ),
    Jeg har stemt for Frassoni-betænkningen om bedre lovgivning. Mens vi venter på, at den europæiske forfatning, som vil skabe uomtvistelige forbedringer med hensyn til gennemsigtigheden i fællesskabsprocedurerne, respekten for kompetencefordelingen og subsidiaritetsprincippet, skal træde i kraft, tror jeg, det er nødvendigt at forbedre lovgivningspraksis inden for rammerne af de gældende traktater. Set fra den synsvinkel er den interinstitutionelle aftale mellem Kommissionen, Rådet og Europa-Parlamentet en god nyhed, for den skaber mere klarhed og sammenhæng, samtidig med at den respekterer beføjelserne, procedurerne og de overordnede principper i gældende ret. Alt for ofte er det sådan, at de forslag, der vedtages af Europa-Parlamentet, er svært tilgængelige for ikke-indviede. Vi kan gøre det bedre, den interinstitutionelle aftale åbner vejen for en sådan ambition, som allerede står nævnt i hvidbogen om nye styreformer i EU. Nu mangler vi bare at konkretisere den.
Ribeiro e Castro (UEN ),
    Jeg finder det ganske afgørende, at lovgivningsprocessen koordineres bedre. Jeg støtter derfor i store træk den interinstitutionelle aftale mellem Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen om at forbedre fællesskabslovgivningens kvalitet gennem en række nye initiativer og procedurer.
Af disse vil jeg gerne fremhæve opstillingen af tidsplaner for de forskellige faser frem til den endelige vedtagelse af det enkelte lovgivningsforslag ligesom ønsket om en bedre samordning af behandlingen af fælles sager i de forberedende organer i hver gren af den lovgivende myndighed.
Jeg bifalder fremhævelsen af "selvregulering" på områder, der ikke nødvendiggør EU-lovgivning, således at private parter selv kan vedtage gensidigt gældende retningslinjer på europæisk plan.
Aftaleudkastet omhandler desuden spørgsmålet om en forbedret gennemførelse af EU-retten i national ret, i hvilken forbindelse institutionerne forpligter sig til i alle direktiver at fastsætte en bindende gennemførelsesfrist, der skal være så kort som mulig.
Efter min opfattelse er denne aftales resultat ganske afbalanceret og indfrier målet om at forbedre fællesskabslovgivningens kvalitet.
Jeg har derfor stemt for. 

Bordes, Cauquil og Laguiller (GUE/NGL ),
    Ved kun at forestille sig rumindustrien som en industri, der kæmper på et marked i konkurrence og hovedsageligt med USA, er denne betænkning et helt symbol. Den ønsker tilsyneladende øget adgang til offentlige midler, det vil sige skatteydernes penge, for at hjælpe de europæiske virksomheder med at bevare eller vinde markedsandele på dette marked. Og for at det skal være endnu mere effektivt, slår den til lyd for ordrer til militærsektoren, hvilket desuden ville give industrien mulighed for at udnytte den viden, der allerede var opnået på området, og hvilket ville gå i retning af at oprette en europæisk militærstyrke, som er uafhængig af USA's. En militærstyrke, som visse finder uomgængelig for at gennemføre det, de kalder "fredsbevarende operationer", og som ikke er andet end operationer til forsvar for de europæiske industri- og finansvirksomheders interesser.
En sådan betænkning er som en tilståelse i al sin klarhed. De europæiske institutioner har nemlig ikke andre mål end at mobilisere viden og offentlige midler i den europæiske privatkapitals interesse, såvel i rumsektoren som i alle andre sektorer. Vi kan naturligvis kun stemme imod en betænkning, der er så præget af disse interesser alene.
Caudron (GUE/NGL ),
    Jeg har støttet og stemt for denne betænkning, som anerkender nogle europæiske staters bestræbelser på, at der i dag findes noget, der hedder rumfartspolitik i Europa. Resultaterne er imponerende!
Hvis vi imidlertid nu og på sigt vil undgå alvorlige vanskeligheder, er det kun den stærkestes lov, der gælder, vi må hurtigt videre på vejen mod at gøre det til et kontrolleret fællesskabsanliggende, som vi gør på forskningsområdet. Det drejer sig ikke om at "gøre i stedet for ...", men om at gøre det muligt at skabe en europæisk merværdi.
Rummet vil være mere og mere til stede i alle aspekter af borgernes dagligdag. Europa skal være i rummet! Rummet vil altid være primus motor for industriel innovation. Europas industrielle fremtid afhænger således også af vores investeringer i rumfarten. Det var nogle af flere grunde til, at jeg har givet min støtte og min stemme.
De Veyrinas (PPE-DE ),
    Jeg har med tilfredshed og lettelse stemt for den fremragende betænkning af min kollega, Guilio Bodrato, om grønbogen om europæisk rumpolitik. Tilfredshed, fordi det, der står på spil, er den europæiske selvstændighed. Et suverænt Europa på det strategiske plan skal nemlig have sine egne militær- og rumfartsmidler. Lettelse, fordi denne afstemning markerer, at de europæiske institutioner er blevet bevidst om industrisektorens og de politisk ansvarliges bekymringer over for den nylige økonomiske nedgang i sektoren og den stigende formåen hos vores internationale konkurrenter. Europa kan tage rumudfordringen op, hvis det træffer stærke foranstaltninger i forbindelse med den hvidbog, som bliver præsenteret i december, og hvis industrisektoren omstrukturerer sig for at blive mere konkurrencedygtig. Derfor får vi brug for en relancering af de offentlige investeringer. Hvis det ikke sker, vil vores store koncerner ikke opretholde deres høje menneskelige og tekniske profiler, og vi vil miste kompetencer. Europa-Parlamentets afstemning viser efter den afgørende støtte til Galileo-programmet og Ariane V, at EU er i stand til at forsvare sine vitale strategiske interesser og derudover vil bidrage til vores viden om universet, som ikke kan lade menneskeslægten upåvirket.
Figueiredo (GUE/NGL ),
    Vi mener, at en rumpolitik, der hviler på samarbejde mellem medlemsstaterne, klart og utvetydigt må forpligte sig til ikkespredning af våben, ikke-anvendelse af rummet til militære formål og afvisning af et våbenkapløb i rummet. Vi har derfor fra første stund vendt os kritisk imod USA's planer om at opbygge et nationalt antimissilforsvar (NMD), der vil militarisere udnyttelsen af rummet og sætte et våbenkapløb i gang med de alvorligste følger for hele menneskeheden.
Denne betænkning undlader imidlertid ikke blot at kritisere militariseringen af rummet, men tillægger tværtimod et europæisk agentur for forsvarsmateriel, forskning og militære kapaciteter en central rolle ved at foreslå et partnerskab mellem dette agentur og Den Europæiske Rumorganisation, idet den understreger "de civile og militære rumaktiviteters (…) dobbelte karakter".
Derudover går beslutningen ind for militær anvendelse af satellitsystemerne til det, som den eufemistisk benævner "fredsbevarende operationer", hvorved den bereder vejen for krigsoperationer, hvilket er imod ånden i FN's Generalforsamlings resolution nr. 49/74 af den 15. december 1994 om forebyggelse af et våbenkapløb i det ydre rum, særligt dennes artikel 4.
Vi har derfor stemt imod. 
Sacrédeus (PPE-DE ),
    Som følge af nedgangen i telekomsektoren og den hårde konkurrence om løfteraketter befinder rumindustrien sig i dag i en så alvorlig økonomisk situation, at dens overlevelse er truet.
Dette plus det faktum, at EU står over for sin største udvidelse nogensinde med 10 nye stater, og at dets ressourcer er begrænsede, viser, at EU burde målrette sin virksomhed bedre og satse på færre sagsområder. Derfor har jeg stemt nej til betænkningen.

Andersson, Färm, Hedkvist Petersen, Karlsson og Theorin (PSE ),
    I artikel 2 i Rådets forordning (EØF) nr. 4064/89 om kontrol med fusioner og virksomhedsovertagelser angives de retningslinjer, i henhold til hvilke Kommissionen skal bedømme, om en fusion eller en virksomhedsovertagelse er forenelig med fællesmarkedet eller ej. I stedet for den nuværende model, som hovedsageligt fokuserer på, om virksomhederne får en dominerende stilling, foretrækker vi en mere fleksibel model (den såkaldte SLC-test), i henhold til hvilken en fusion eller virksomhedsovertagelse skal forbydes, såfremt den kan medvirke til, at konkurrencen svækkes, eller der skabes et monopol.
Bordes, Cauquil og Laguiller (GUE/NGL ),
    Det er jublende morsomt at se Rådet, Kommissionen, Parlamentet og de nationale stater forhandle i forsøg på at regulere deres fredhellige konkurrencemarked. De koncentrationer, som alle foregiver at kontrollere, er i virkeligheden blot det logiske resultat af denne konkurrence, hvor de største helt naturligt spiser de mindste. Og hvorvidt det er Kommissionen eller de nationale stater, der foregiver at kontrollere disse slagsmål mellem finanshajer, har ingen betydning set fra arbejdernes synspunkt. Under alle omstændigheder dominerer de kapitalistiske koncerner allerede økonomien og ved, hvordan de påvirker den og i værste fald undgår eller slipper uden om de tåbelige beslutninger, som træffes af de europæiske institutioner.
Det, betænkningen kalder "kontrol med fusioner og virksomhedsovertagelser", har ikke andet formål end at forsvare nogle kapitalisters interesser imod andre. Der er på intet tidspunkt tale om at kontrollere fusioner og virksomhedsovertagelser således, at de kommer samfundet til gode og ikke skader lønmodtagerne og forbrugerne. På intet tidspunkt har man nævnt de dramatiske konsekvenser for befolkningerne af de fabrikslukninger, omstruktureringer og arbejdsmarkedsplaner, som følger med fusioner og virksomhedsovertagelser.
Vi har stemt imod for at give udtryk for, at vi fuldstændigt forkaster betænkningens indhold.
Figueiredo (GUE/NGL ),
    Tendensen til kapitalens stigende koncentration og centralisering ligger iboende i det kapitalistiske system, men fremskyndes voldsomt af konkurrencens forrang og kapitalens stadig mere omsiggribende liberalisering og internationalisering.
Den skærpede interkapitalistiske konkurrence, der hænger snævert sammen med den af den teknologiske udvikling og af stordriftsøkonomierne betingede permanente revolution i produktionsprocesserne, fører til loven om de stærkestes overlevelse, hvor konkurrenterne smides ud af markedet, og der skabes stadig mere oligopol- eller ligefrem monopoldominerede markeder.
Konkurrencepolitikken og navnlig kontrollen med fusioner og virksomhedsovertagelser er et forsøg fra systemet på at regulere sig selv og undgå de økonomiske cyklussers omskiftelser og de negative følgevirkninger for markederne af dominerende stillinger eller karteladfærd. Det kan dog selvfølgelig ikke imødegå den almindelige tendens.
Der har imidlertid på baggrund af de igangværende liberaliseringer og markedernes stigende integration være udøvet stærk pression for at ændre forordning nr. 4064/89, der menes at hæmme muligheden for at danne stærke økonomiske grupper, som er i stand til at konkurrere internationalt. Kommissionens forslag fremsætter nye begreber om fusion med fællesskabsdimension, men ordføreren ønsker at gå længere. Han ønsker et mere snævert fusionsbegreb for mest muligt at begrænse kontrollen af eller modstanden mod en fusion. Også derfor forkaster vi denne betænkning. 
Krivine og Vachetta (GUE/NGL ),
    Della Vedova-betænkningen er karakteristisk for Kommissionens ideologi, der er adopteret og tilpasset det liberale flertal i Europa-Parlamentet. Faktisk behandles de reelle problemer, som er opstået på grund af opblomstringen i de globale fusioner og virksomhedsovertagelser, udelukkende som trusler for konkurrencen. De risici, der er for f.eks. forbrugerne (prisforhøjelser, uigennemsigtigt marked ...) eller for disse virksomheders lønmodtagere (flytning af produktionen til de virksomheder, der tilbyder mindst i form af sociale fordele, nedlæggelse af aktiviteter, afskedigelser på grund af aktiekursernes udsving ...), tages ikke som sådan i betragtning. Som om den frie konkurrence havde vist sig at være i stand til at forebygge disse risici! I Frankrig har de seneste fusioner og virksomhedsovertagelser fra Vivendi til Air-France og Alstom til Péchiney vist, hvor meget de nationale og europæiske institutioner rammer ved siden af vores behov. For os er det imidlertid disse behov, som er de vigtigste bestanddele i offentlighedens interesser. Hvis man tog dem i betragtning, ville det ganske vist gøre en revision af den europæiske kontrolprocedure for fusioner og virksomhedsovertagelser interessant, men det valg, der er truffet her, er fanget ind af dogmet om "sund konkurrence". Derfor har vi stemt imod beslutningen, som fornærmer de involverede lønmodtagere og mere generelt alle vores borgere med sit dødvande.
Marchiani (UEN ),
    Som opfølgning på sin revision af konkurrenceretten foreslår Kommissionen her en dybtgående ændring af forordningen om fusioner og virksomhedsovertagelser. Dette initiativ skal være mere end velkommen.
De europæiske virksomheder, som i dag er bragt sammen af EF-dommeren, har nu i flere år understreget manglerne i forordning nr. 4064/89. For lange fusionskontrolprocedurer og begrebet dominerende stillings upræcise karakter. Disse to ting, for kun at nævne dem, var tydeligvis ikke skabt for at lette gennemførelsen af de operationer, som var blevet mere og mere nødvendige for at gøre de europæiske virksomheder konkurrencedygtige på verdensmarkedet.
Kommissionens forslag, der er beriget af de ændringsforslag, som er vedtaget af Parlamentet, skulle normalt give de store europæiske industrikoncerner mulighed for at holde deres positioner og kæmpe på lige fod med deres amerikanske konkurrenter. Men vi mangler stadig, at Kommissionen giver udtryk for en reel europæisk ambition i gennemførelsen af det nye forslag og går bort fra den strengt regnskabsmæssige anskuelse, som stadig for nylig tvang den til at afvise nogle industrielle sammensplejsninger.
Et juridisk dokument er ikke andet end fortolkningen af det. Derfor håber jeg, at Kommissionen starter sin egen kulturrevolution, og jeg håber især, at den går bort fra denne procedureiver, som har skadet de europæiske virksomheder og lønmodtagere så meget.
Ribeiro e Castro (UEN ),
    Ligesom ordføreren glæder jeg mig over Kommissionens ønske om at gennemføre en dybtgående proces for revision af Fællesskabets antitrust- eller konkurrencesystem, hvori dette forslag til forordning er endnu et betydningsfuldt skridt.
Flere nylige afgørelser ved Domstolen har peget på behovet for at klargøre og forenkle konkurrencereglerne, ikke mindst på baggrund af det konkurrencebetonede miljø i andre dele af verden. I almindelighed understreger domstolene i lighed med erhvervslivet nødvendigheden af at tage hensyn til behovene for et frit og dynamisk marked, der ikke belastes for meget af langsommelige og tunge procedurer for transaktioner, som overhovedet ikke er ulovlige, men indgår i et frit markeds normale funktion.
De forskellige dele af Fællesskabets konkurrencelovgivning - og ikke mindst bestemmelserne om statsstøtte, fusionstransaktioner, misbrug af dominerende stilling eller karteldannelse til forvridning af markedet - må aldrig tabe af syne hverken de krav, som en åben og fri økonomi stiller, selv om man ønsker at regulere den, eller den rette intervention fra Fællesskabets side over for virksomheder og medlemsstater, hvilket som bekendt på dette felt styres af proportionalitetsprincippet. Da ordføreren har forstået at varetage begge bestræbelser, har jeg stemt for. 
Sacrédeus (PPE-DE ),
    Kommissionen har hørt Europa-Parlamentet om forslaget til Rådets forordning om kontrol med fusioner og virksomhedsovertagelser. Kommissionen vil forsikre sig om, at der ikke kan ske en konkurrenceforvridning på fællesmarkedet. Dominerende stillinger og oligopolsituationer bør derfor modvirkes, eftersom de risikerer at føre til, at priserne hæves, produktionen reguleres, og kvaliteten sænkes. Kommissionens forslag var i disse henseender tydelige og vægtige.
Mange af ordførerens ændringsforslag sigtede imidlertid mod at mildne Kommissionens forslag med den begrundelse, at fusioner og virksomhedsovertagelser er fuldt lovlige i sig selv og ikke kan sidestilles med kartelvirksomhed. Ordføreren mente derfor ikke, at Kommissionen skal have samme undersøgelsesbeføjelser i spørgsmål om fusioner og virksomhedsovertagelser som i spørgsmål om karteller.
PPE-DE-Gruppen vurderer, at Kommissionens skarpere formuleringer er bedre end hovedlinjen i Parlamentets vedtagne ændringsforslag. Derfor har jeg stemt nej ved den endelige afstemning.

Alavanos (GUE/NGL ),
   Beslutningsforslaget kritiserer måske nok situationen vedrørende videregivelsen af oplysninger til USA, men det accepterer lovfæstelsen.
Vi har en række internationale politistatsforanstaltninger, hvortil vi er ved at tilføje en ny. Rådet (justitsministrene) har besluttet at tillade politiovervågning af mistænkte på andre medlemsstaters territorium. Dette er tilladt i forbindelse med en lang række forbrydelser, mens det tidligere kun var muligt i forbindelse med overtrædelser, der indebar udlevering af den mistænkte. Disse forbrydelser omfatter ud over terror, mord, kidnapning, gidseltagning, menneskehandel, transport af sprængstoffer og transport af giftigt affald også tyveri, overtrædelser af alvorlig seksuel karakter, narkotikasmugling og smugling af psykotroper.
Det franske og tyske politi skal blot anmode om godkendelse fra de græske myndigheder eller informere dem om overvågningen.
Snart vil caféerne på Omonia-pladsen og Syntagma-pladsen, især under optakten til OL, ligne en scene fra en roman af Ian Fleming eller John Le Carré. Den franske politimand iagttager en lommetyv, den tyske politimand iagttager en junkie, og den græske politimand ser blot til.
Det var vi vidne til med den skumle Van-affære, hvor udlændinge foretog overvågning, og som var knyttet til 17. november-sagen, og nu ser vi dem indføre "legalt" fuldstændigt kaos og en Euro-politistat og undergrave den nationale suverænitet. 
Berthu (NI ),
    Jeg har undladt at stemme om beslutningen om flyselskabernes udlevering af personoplysninger til de amerikanske myndigheder ved flyvninger over Atlanten i eftersøgningen af terrorister eller personer, der har begået grove forbrydelser.
Europa-Parlamentet kræver beskyttelse af privatlivets fred og derfor, at sådanne udleveringer ophører, indtil der er indgået en passende international aftale. Intentionen er god, men begrundelserne er overdrevne, og resultatet ude af proportioner.
Jeg mener, at begrundelserne er overdrevne, fordi beslutningen overvurderer risiciene (disse oplysninger er ikke så personlige, eftersom de involverede parter allerede har videregivet dem til luftfartsselskaberne) og har tendens til at indskrænke kategorierne af eftersøgte kriminelle (hvorfor godkende kommunikationen til eftersøgning af terrorister og ikke til eftersøgning af mordere og voldtægstforbrydere?).
Resultatet af det europæiske forbehold ville være at forbyde luftfartsselskaberne at udlevere alle omtalte oplysninger, hvilket ville bringe dem i en uholdbar situation, og komplicere den altafgørende bekæmpelse af terrorismen. Jeg mener således, at vi skulle have vendt vores forslag på hovedet og godkendt udleveringen af oplysninger i en overgangsperiode, hvorefter der skulle indgås en retfærdig og gennemskuelig international aftale.
Coelho (PPE-DE ),
    Som reaktion på angrebene den 11. september 2001 har EU udvist solidaritet med det amerikanske mål om at forebygge og bekæmpe terrorismen. Hvor ædle disse mål end måtte være, retfærdiggør de ikke midlerne.
USA har indført mange foranstaltninger for at styrke grænsekontrollen, f.eks. kravet til flyselskaberne om at videregive personoplysninger.
I marts i år fandt Europa-Parlamentet det uacceptabelt at udlevere disse data, såfremt der ikke gives garantier for et tilstrækkeligt beskyttelsesniveau, og de gældende EU-regler respekteres.
Kommissionens konklusioner antyder, at beskyttelsen af oplysningerne ikke kan betragtes som tilstrækkelig (formålet med at indsamle og opbevare disse data forbliver uklart, antal krævede oplysninger synes overdrevent og ikke i et rimeligt forhold til det forfulgte mål, perioden for opbevaring af oplysninger forekommer urimelig lang, USA påtager sig ikke nogen forpligtelser, og hverken passagerer eller EU har nogen klagemulighed).
Enhver udlevering af oplysninger, der ikke er i overensstemmelse med EU's bestemmelser, må derfor standses. Det må fastsættes, hvilke oplysninger der kan videregives, og der ikke må forekomme diskriminerende behandling, oplysningerne må kun opbevares under passagerens ophold, denne skal informeres forudgående, og der skal være adgang til en hurtig og effektiv klageprocedure. 
Figueiredo (GUE/NGL ),
    Den aktuelle situation, hvor de amerikanske myndigheder har adgang til passagerernes personoplysninger (PNR, ) på de transatlantiske fly via edb-reservationssystemet (APIS, ), er ikke acceptabel, fordi den krænker retten til beskyttelse af personoplysninger, herunder gældende EU-lovgivning, sådan som beslutningen også konstaterer, når den fastslår, at:
- formålet er uklart, og der er risiko for, at disse data kan anvendes til andre formål, herunder at de overføres til andre tjenestegrene i den amerikanske administration;
- antallet af krævede oplysninger (39 forskellige PNR-elementer) er overdrevet og står ikke i rimeligt forhold til det forfulgte mål;
- opbevaringen af oplysninger (6-7 år) er urimelig;
- passagererne har ikke nogen effektiv udenretslig klagemulighed.
USA's trusler om at fratage de flyselskaber, der ikke lever op til kravene, retten til at benytte landets lufthavne, er heller ikke acceptable. Der må kræves fuld respekt for retten til beskyttelse af personoplysninger og ikke kapituleres over for USA, der forsøger at få ophævet bestemmelser, der gælder i Europa.
Hvorvidt forslaget om at indføre såkaldte EU-pas med chip er foreneligt med netop disse bestemmelser, er imidlertid et spørgsmål, der endnu ikke er afklaret. 
Kirkhope (PPE-DE ),
    Det er afgørende, at vi gør mest muligt i forbindelse med bekæmpelsen af international terror og alvorlige forbrydelser, og det kræver, at der skabes en fin balance mellem registrering og den enkeltes frihed. Vores allierede i USA er stærkt engageret i bekæmpelsen af terror, og vi bør gøre, hvad vi kan, for at støtte dem.
Dette beslutningsforslag kunne vanskeliggøre deres indsats, og de britiske Konservative kan derfor ikke støtte det. 
Korakas (GUE/NGL ),
   Parlamentsmedlemmerne fra Grækenlands Kommunistiske Parti stemte imod beslutningsforslaget, fordi det ikke indeholder vores ændringsforslag om et forbud mod indsamling og videregivelse af personoplysninger om passagerer til tredjepart, som krævet af borgerne og til dels i henhold til artikel 6, stk. 2, i Rådets forordning (EF) nr. 2299/89.
Der er naturligvis spørgsmål i beslutningsforslaget om, hvorvidt foranstaltningen, indførelsen af biometriske elementer i EU-borgernes nye pas og den terroraftale, som det græske formandskab for EU har underskrevet sammen med USA, er formålstjenlig, men der foreslås kun sekundære og ubetydelige rettelser til, hvorvidt registreringer skal gemmes i tre eller seks år, hvorvidt der skal være færre end 39 elementer, og hvorvidt passagererne kender og er indforstået med, at oplysningerne om dem gemmes. Det er som om beskyttelsen af privatlivets fred er et personligt snarere end et socialt og politisk spørgsmål.
Dette er endnu et forsøg på at yde pseudodemokratisk dækning og dyrke selvbedrag, for så vidt angår EU's og Europa-Parlamentets rolle i det globale imperialistiske system. Det vigtige for græsrodsbevægelsen er ikke, om EU spiller første- eller andenviolin, men om EU, sammen med USA, foretager et organiseret angreb på de grundlæggende menneskerettigheder og demokratiske frihedsrettigheder. 
Meijer (GUE/NGL ),
    Diktaturstater tilbageholder gerne kritiske besøgende allerede ved deres grænse, eller de sender dem tilbage med det samme fra deres lufthavne. Også USA har tradition for at afvise formodede fjender eller repræsentanter for fordærv. Den mest effektive måde at komme ind i USA på som mistænkt person er et tvunget besøg gennem udlevering for at blive dømt af en amerikansk dommer. Det frivillige besøg rammes allerede nu i praksis af anmodningen om, at der om hver passager ved transatlantiske flyvninger i forvejen skal udleveres 39 personlige oplysninger, bl.a. valg af måltider (som et middel til at fastslå, om nogen er islamisk). Den 20. maj deltog også jeg i protesten mod dette i den nederlandske lufthavn Schiphol. Europa kan ikke forhindre, at USA nægter rejsende udefra adgang, men det betyder ikke, at EU selv skal medvirke til inden for Europa at indsamle sådanne oplysninger til USA. Denne medvirken er og bliver i strid med de europæiske normer for beskyttelse af privatlivet. Jeg er glad for den enstemmige støtte fra Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender til et forbud mod luftfartsselskabernes udlevering af oplysninger og automatiserede bookingsystemer, hvis de, der ikke er borgere i USA, dermed diskrimineres, hvis oplysningerne bevares længe, og hvis der mangler informations- eller appelprocedurer. 

Berthu (NI ),
    Europa-Parlamentets beslutning om honningbiers massive dødelighed er noget skuffende, for den begrænser sig endnu en gang til kun at nævne én mulig forbindelse mellem disse fænomener og anvendelsen af visse pesticider som Gaucho og Regent til behandling af frø. Den foreslår nye undersøgelser og nedsættelsen af et ekspertudvalg. Hvad angår hasteforanstaltningerne, nøjes den med på en meget vag og antydningsvis måde at kræve, "at der træffes forebyggende foranstaltninger med hensyn til anvendelse af de nye generationer af remanente neurotoksiske produkter".
Under den forhandling, der gik forud for beslutningen og blev afholdt den 25. september, vurderede jeg, at de sidste undersøgelser såvel som biavlernes konkrete erfaring i dag ville vise, at der er en direkte forbindelse mellem honningbiernes død og anvendelsen af disse insekticider. Det betyder ikke, at der ikke er andre årsager som f.eks. den generelle forurening på landet og i byerne, der kan have indflydelse. Men de skal ikke tjene til at skjule insekticidernes indflydelse. Vi skal derfor i det mindste midlertidigt forbyde anvendelsen af dem med henvisning til forsigtighedsprincippet.
Eftersom jeg ikke ønsker, at min stemme skal blive blandet sammen med dem, der generelt stiller sig afventende, har jeg imidlertid stemt for beslutningen, som i øvrigt er blevet forbedret i mellemtiden med et ændringsforslag fra Dominique Souchet.
Figueiredo (GUE/NGL ),
    Vi støtter i al væsentlighed dette forslag til beslutning på baggrund af de problemer, som EU's biavlere i mange år har kæmpet med i forbindelse med fald i bestandene og et betydeligt indkomsttab til følge, forværret af klimatiske belastninger, sygdomme som bl.a. varroasyge og vanskelige markedsbetingelser.
Derudover kan der konstateres en sammenfaldende geografisk og tidsmæssig rytme i bestandenes fald, betinget bl.a. af anvendelsen af systemiske neurotoksiske pesticider til frøbehandling af visse afgrøder. Der må derfor findes en løsning til skadesløsholdelse af de biavlere, der lider store tab i deres bestande.
Disse problemer er i år blevet forværret i Portugal som følge af de voldsomme skovbrande, der har hærget landet. Det antages, at mere end 5.000 bistader, især i Algarve, Beira-regionen og Trás-os-Montes, er blevet ødelagt af ilden, hvilket svarer til ca. 500.000 euro i direkte skader. Heri er ikke indbefattet skader på grund af fremtidigt indkomsttab og ødelæggelsen af de omgivende arealer, hvilket påvirker de eksisterende bestandes ernæring. Jeg glæder mig derfor over, at vores forslag er blevet vedtaget om, at Kommissionen skal foretage en samlet opgørelse af skadernes omfang og udforme de nødvendige støtteforanstaltninger fra Fællesskabets side. 
Lulling (PPE-DE ),
    Jeg vil gerne takke alle kollegerne i Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter, som har bidraget til at skabe konsensus for i dag for plenarforsamlingen at præsentere en beslutning som afslutning på Kommissionens mundtlige forespørgsel og den forhandling, der fandt sted den 25. september i Strasbourg om vanskelighederne for europæisk biavl.
Beslutningen er velafbalanceret, hvilket dens enstemmige vedtagelse i Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter vidner om. Jeg håber, at denne enstemmighed omsider vil opmuntre Europa-Kommissionen til at opfylde de krav, vi har formuleret i vores beslutning. Jeg håber, at den vil holde op med at ignorere, at biavlerne i flere år har stået over for nogle alvorlige problemer i forbindelse med en nedgang i bestanden på nogle gange mere end 80 % og en stærkt faldende honninghøst, hvilket giver et betydeligt fald i indtægterne.
Flere og flere biavlere fra regioner overalt i EU opgiver. De unge er ikke klar til at gøre biavl - et interessant, men vanskeligt fag - til deres erhverv. Og biavlen, som altid er blevet praktiseret af utallige borgere, for hvem det var en fritidsbeskæftigelse såvel som en biindtægt, er ikke længere lige så attraktiv, hvilket især skyldes de vanskeligheder, der er resultatet af nye sygdomme.
Martinez (NI ),
   Biavlerne bliver ved med at trække i nødbremsen. For bisværmene er reduceret drastisk igennem flere år til et niveau, der truer bestøvningen.
Hvorfor oplever vi denne sundhedskatastrofe? Varroamiden har, som den parasit, den er, utvivlsomt et ansvar ligesom i Tyskland, hvor den i 2002 ødelagde 40 % af bestanden. Men Gaucho-pesticiderne med imidacloprid fra Bayer og Regent og fipronil fra BASF bærer en meget stor del af ansvaret for denne overdrevne dødelighed.
Det kan godt være, at tyskeren Bayer vovede at retsforfølge den tidligere næstformand for Frankrigs biavlerunion for "nedsættende omtale", men forgæves, for fakta er, at når honningydende afgrøder som solsikker, majs eller raps behandles med pesticider i nærheden af bikolonier, udviser disse alvorlige adfærdsforstyrrelser og dør i massevis.
Forsigtighedsprincippet kræver nu, at vi øjeblikkeligt forbyder i hvert fald disse to neurotoksiske pesticider, mens vi afventer seriøse undersøgelser in vivo i stedet for in vitro foretaget af biologer med speciale i honningbiernes liv og af repræsentanter for biavlerne.
Vi skal øjeblikkeligt sørge for skadeserstatninger til de ramte biavlere og ophøre med den uforstandige import af udenlandsk honning, som kan være forfalsket og altid er til dumpingpriser.
Patakis (GUE/NGL ),
   Vi er enige i beslutningsforslaget, da det tilstræber at gøre noget ved de akutte problemer med biavl.
Vi kan ikke udelukke muligheden for, at den nye generation insekticider, som hovedsagelig gør brug af metoden med at indkapsle frø, er skadelig for miljøet og folkesundheden, især når disse præparater anvendes i forskellige lande og efter spiring for at bekæmpe visse planteskadedyr med det resultat, at der er flere reststoffer under blomstringen og i det endelige produkt.
Derfor skal sprøjtegifte, der anvendes efter spiringen, også kontrolleres, så vi kan øge vores viden om, hvordan disse præparater opfører sig med henblik på ordentlige foranstaltninger til at beskytte miljøet og folkesundheden. 
Souchet (NI ),
    Jeg er meget glad for, at den beslutning, som fru Lulling og jeg selv har udarbejdet efter de alarmerende oplysninger, vi modtog fra de europæiske biavlere, er blevet vedtaget med stort flertal i Europa-Parlamentet.
Denne beslutning har den fordel, at den klart rejser spørgsmålet om de alvorlige konsekvenser, som anvendelsen af nye generationer af molekyler med stærk neurotoksisk virkning til pillering af frø til storafgrøder har for honningbiernes sundhed og for fødevarer.
Parlamentet anmoder Kommissionen om at bryde sin passivitet og stiller to hovedkrav til den.
Beslutningen erkender, at de nuværende godkendelsesprotokoller, der finder anvendelse på plantesundhedsprodukter, på ingen måde længere er tilpasset de nye typer molekyler, der dukker frem på markedet, og kræver, at de opdateres med nye specifikke test af honningbiens sundhed og risikoen for fødevareforurening i betragtning af de videnskabelige undersøgelser, der omhandler mulige overførsler af disse molekyler til hele fødevarekæden.
Beslutningen kræver ligeledes erstatningsgodtgørelse til de biavlere, som har lidt store produktionstab, samt støtte til genopretning af de ødelagte bestande. Bolden er nu på Kommissionens banehalvdel, og Kommissionens målsætning bør være at styrke den europæiske honningproduktion.

Andersson, Färm, Hedkvist Petersen, Karlsson og Theorin (PSE ),
    Vi glæder os over den udvikling, der sker, når EU går bort fra de traditionelle fiskeriaftaler til fordel for nye fiskeripartnerskabsaftaler med tredjelande. De gamle fiskeriaftaler var alt for nærige over for lande, som overlod deres fiskerettigheder til Unionen. Det nye partnerskab vil forhåbentlig føre til dels et mere bæredygtigt fiskeri, som tager hensyn til tredjelandenes lokale behov, og dels en mulighed for, at disse lande i fremtiden selv kommer til at have kontrol med deres fiskeri.
Ribeiro e Castro (UEN ),
    Jeg har stemt for den fremragende initiativbetænkning, som Arlindo Cunha har udarbejdet for Fiskeriudvalget, og som fremhæver betydningen af en EU-politik, der mere aktivt tager sigte på at undertegne internationale fiskeriaftaler. Sådanne aftaler giver nemlig EU-fiskerflåden adgang til tredjelandes farvande, hvilket har afgørende økonomisk betydning for Portugal. Jeg vil også gerne fremhæve den særlige betydning, som disse aftaler i almindelighed har for EU's randområder og yderste periferi, og det forhold, at de, som det fremgår, skaber direkte beskæftigelse til 30.000 personer, hvortil også kommer et endnu større antal indirekte arbejdspladser i den tilknyttede forarbejdningsindustri.
Disse aftaler, der andrager 20 % af de samlede fangster i EU, har også fremmet udviklingen af den lokale fiskerisektor, og de kan, for så vidt de medvirker til at skabe økonomisk aktivitet og øget omsætning i samarbejdslandene - der som regel er udviklingslande - spille en værdifuld rolle som supplerende redskaber i samarbejdet og dialogen med EU.
Jeg er enig i ordførerens bestræbelser på, at disse aftaler skal omfattes af de samme bestemmelser om bæredygtighed, bevarelse af fiskeressourcerne og forsigtighedsprincippet, der gælder for fiskeriet i EU-farvandene, navnlig FAO's adfærdskodeks om ansvarligt fiskeri fra 1995. 
Vairinhos (PSE ),
    Den fælles fiskeripolitik og EU's politik om udviklingssamarbejde bør gennem deres sammenhæng, komplementaritet og samordning sikre principperne for bæredygtig udvikling og målrettet medvirke til at reducere fattigdommen i tredjelande.
Lokalsamfundenes traditionelle fiskeri i kystområderne bør beskyttes og bevares, fordi det er af afgørende betydning for en harmonisk udvikling, ligesom det kan medvirke til at fremme andre aktiviteter som turisme og beskæftigelse. 
Wieland (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne minde Parlamentet om, at jeg under det sidste Strasbourg-møde talte om parlamentsmedlemmernes frie adgang til Parlamentet ved to lejligheder. Vi er alle sammen klar over, hvordan den budgetmæssige situation ser ud for -ordningen. Adskillige kolleger har oplevet ikke at kunne få en bil, når de har meget travlt. De må således tage en taxa, og nedenunder har de været udsat for ikke at måtte komme op, selv om de siger, at de er parlamentsmedlemmer, hvilket igen tager tid. Det var lige præcis derfor, at jeg ikke var til stede ved den første afstemning ved navneopråb i dag. Jeg vil gerne indtrængende bede Præsidiet om at tage fat på dette problem med den frie adgang, uanset om situationen er opstået som følge af en demonstration eller af andre årsager. Det er et vigtigt anliggende. Jeg læser Præsidiets protokoller regelmæssigt, og her læser jeg om kolleger, som skriver breve med mere eller mindre vigtigt indhold, men jeg har ikke bemærket noget, som indikerer, at bestemte indlæg, f.eks. fra hr. Posselt og mig, behandles i Præsidiet, og at man får et fornuftigt og acceptabelt svar herpå. 
Formanden.
   - Tak for Deres oplysning, kære kollega. Det er ikke Præsidiet, men Kvæstorkollegiet, som har ansvar for disse spørgsmål. Jeg vil naturligvis videregive Deres bemærkning til vores venner kvæstorerne og til formanden.

Formanden.
   - Jeg erklærer Europa-Parlamentets session for afbrudt.
(1) 


- Det er mig en stor glæde at kunne byde velkommen til Vaira Vike-Freiberga, den første præsident fra Letland, der taler her i Parlamentet.Fru præsident, da vi indledte det sidste plenarmøde i Strasbourg den 22. september 2003, markerede vi i Europa-Parlamentet den vellykkede folkeafstemning i Deres land om tiltrædelsen af EU. Vi bifaldt ikke blot det positive resultat, men også den store deltagelse og det overvældende ja. De har valgt borgernes intelligente indbyrdes afhængighed i stedet for isoleret uafhængighed, og det fejrer vi sammen med Dem.I dag vil jeg gerne benytte lejligheden til at takke Dem for Deres personlige lederskab og for Deres indsats under hele kampagnen. Da vi sidst mødtes på Deres kontor i Riga den 9. september 2003 - før folkeafstemningen - fortalte De mig, at De regelmæssigt mødes med pensionister, studerende, landmænd og alle Deres andre borgere for at sende dem en positiv melding. Vi takker Dem for det lederskab.Fru præsident, i denne måned er det 64 år siden, at Deres land blev tvunget til at underkaste sig en kynisk og hemmelig aftale mellem to magter, en aftale, der berøvede tre små baltiske republikker deres frihed. Dengang gik Letland og de andre baltiske republikker ind i en lang periode med massedeportationer, undertrykkelse og besættelse.Jeg vil gerne sige her, at det i høj grad er takket være kollegerne her i Parlamentet, at Otto von Habsburg og sir James Scott-Hopkins samt deres kolleger i Det Politiske Udvalg i det første Europa-Parlament, der blev direkte valgt, den 13. januar 1983 stillede et beslutningsforslag, der blev vedtaget af Parlamentet, og som tilskyndede til at genskabe Estlands, Letlands og Litauens uafhængighed. Det var naturligvis på daværende tidspunkt en symbolsk gestus ...... men jeg mener, at den med stor forudseenhed bidrog til den såkaldte syngende revolutions succes.De har selv, fru præsident, spillet en ledende rolle i, hvad jeg ville benævne den "forvandlende generation" af politikere i tiltrædelsesstaterne. De har bidraget til at føre Deres land til dets europæiske kald.I november i år vil vi her i Parlamentet være meget opmærksomme på Europa-Kommissionens statusrapporter for alle tiltrædelsesstaterne. Jeg er ikke i tvivl om, at disse rapporter vil vise markante fremskridt, også i Letland. Jeg ved desuden, at De er enig med mig i, at Letland, for så vidt angår etableringen af en førsteklasses regering og juridisk kapacitet, har meget at vinde ved at fortsætte denne indsats, ved at fortsætte regeringens beslutsomme indsats for at bekæmpe kriminalitet og korruption. Denne indsats hos lederne skal øges og støttes. Der er stadig et stykke at tilbagelægge, og vi vil gøre Dem selskab ad den vej.Fru præsident, jeg ved, at De i Deres biografi, der blev udgivet for tre dage siden, taler om en lang, lang vej og om Deres mulige tilbagevenden til Deres fødeland. Jeg synes, at Deres historie på visse måder er en lignelse for mange historier og mange rejser mod morgendagens nye Europa. De voksede op i en flygtningelejr i Tyskland, gik i skole i Marokko og gik på universitetet i Canada. På en meget menneskelig, personlig måde er Deres rejse en del af det moderne Europas rejse, og det giver mig derfor en form for tilladelse til, håber jeg, uden at bryde reglerne om ophavsret - som vi her i Parlamentet er meget opmærksomme på - at sige følgende: Fru præsident, vi byder Dem velkommen i frihedens navn. 
Vike-Freiberga,
   (1) - jeg vil gerne takke Dem, hr. formand, for den varme velkomst og for invitationen til at tale her i Europa-Parlamentet. Det glæder mig især at kunne tale på mit modersmål, der snart bliver et af de officielle sprog i EU, hvorfor den første del af min tale bliver på lettisk.
Det er første gang, at et statsoverhoved fra Letland taler til Europa-Parlamentet. Jeg betragter det som en stor ære for Letland at få mulighed for at dele sine idéer om fremtiden for vores kontinent i dette vigtige og historiske øjeblik. Jeg betragter det som en anerkendelse til befolkningen i Letland af alt det, de har opnået, siden de genvandt deres uafhængighed i 1991. Jeg vil også gerne takke medlemmerne af Parlamentet for deres overbevisende afstemning i forbindelse med deres støtte til Letlands tiltrædelse af EU. Det var et vigtigt skridt i retning af Europas længe ventede genforening.
Letland sagde også et rungende ja til EU, idet 67 % af befolkningen stemte for tiltrædelsen. Folkeafstemningen den 20. september 2003 var den sidste blandt EU's nye medlemsstater. Det positive resultat af denne afstemning betyder, at vi fortsætter samarbejdet om at hele den opdeling af Europa, der var et resultat af Anden Verdenskrig. Dagen for folkeafstemningen var helt speciel for befolkningen i Letland. Vi var ansvarlige for vores egen fremtid, vi var ansvarlige over for vores naboer. Vi var blevet bedt om at komme med et svar til samtlige medlemsstater i EU, der havde givet følgende besked til os, de 10 kandidatlande, på topmødet i København: "Lad os bygge Europas fremtid sammen". Eller som Anders Fogh Rasmussen, Danmarks statsminister, sagde det: "Vort nye Europa er født".
Letland har altid været og vil fortsat være en del af Europa - i kulturel, historisk og geografisk betydning. Vi lever og arbejder efter de samme værdier, der værnes om i vores vestlige nabolande - demokrati, ytringsfrihed, retsprincipper og respekt for den enkelte. Vi deler samme verdensanskuelse på livet, miljøet og sociale spørgsmål. Derfor er Letlands tætteste allierede i Europa. Vi vender tilbage for at arbejde sammen med andre europæiske lande og for at stå inde for den vision, de åndelige værdier og den verdensorden, vi som europæere deler.
Vi vender tilbage til Europa for at bidrage med vores viden og erfaring. Viden og en ånd af innovation og evnen til at konvertere videnskabelige opdagelser til produkter med stor merværdi er det, som Europa har brug for i dag for at blive konkurrencedygtigt på globalt plan. Lettiske videnskabsfolk kan i dag være stolte af deres store opdagelser inden for fysik og kemi. Der er i Letland adskillige videncentre på europæisk plan inden for nanofysik, undersøgelse af forskellige materialers egenskaber, inden for kemi og inden for naturvidenskab. Vi har altid haft meget dygtige matematikere og viser stort potentiale inden for datalogi og informationsteknologi. Lettiske videnskabsfolk har siden 1999 samarbejdet med deres kolleger i EU-staterne som ligeværdige. De har arbejdet inden for rammerne af det femte og sjette EU-rammeprogram for videnskab og teknologi, og de er indstillet på at bidrage til etableringen af et fælles europæisk forskningsområde.
Man kunne spørge sig selv, hvad Letland forventer af Europa. Inden for rammerne af EU ser letterne en mulighed for at fastslå deres suverænitet endeligt og for at fastholde deres identitet, kultur og sprog. EU er en stor familie af europæiske demokratiske nationer, hvor den enkelte nations interesser respekteres, og hvor solidaritet er hjørnestenen i samarbejdet.
Befolkningen i Letland betragter sikkerhed og stabilitet som grundlaget for deres udvikling. Hånd i hånd med andre EU-lande vil vi mere effektivt kunne bekæmpe trusler som organiseret kriminalitet, korruption, varesmugling og narkohandel. Letland vil blive ansvarlig for at sikre EU's ydre grænser, og den opgave har særlig betydning. Vi sætter derfor stor pris på EU's deltagelse på dette område, der hjælper os med at forbedre opkrævningen af skatter og afgifter og bekæmpe smugleriet mere effektivt. Vi vil også være bedre i stand til at handle i overensstemmelse med vores interesser i forbindelse med tredjelande.
Letlands medlemskab af EU vil anspore til en ændring af folks holdninger og tankegang. Letterne vil i deres dagligdag blive mere udsat for de mange kulturer og identiteter i EU. Det vil anspore dem til at være mere åbne over for andre nationer og til at udvikle en bedre forståelse for andre landes interesser. EU blev til, da Frankrig og Tyskland efter krigen vendte et nyt og afgørende blad i deres forhold. EU vil hjælpe Letland med at fokusere mere på fremtiden og se og tænke fremad i stedet for at dvæle ved fortiden, der har været fuld af tab, lidelser og uretfærdighed. Ingen kan ændre fortiden, kun fremtiden kan ændres.
Letland skal blive et moderne og økonomisk udviklet land, og EU vil give os mange muligheder for vækst. Vi vil for det første blive i stand til f.eks. at arbejde og studere i hele Europa. Det bliver en unik oplevelse, som vi efterfølgende vil kunne anvende i Letland. Det er naturligvis vigtigt at sikre, at folk med ny erfaring vender tilbage til Letland. Her bliver EU's politik inden for videnskab og teknologi uvurderlig, især med hensyn til at styrke de svagere regioner og forhindre forskerflugt.
EU's økonomiske førtiltrædelsesbistand og den fremtidige støtte fra EU's strukturfonde til projekter inden for områder som værditilvækst i fremstillingsindustrien og udvikling inden for videnskab og forskning hjælper allerede og tjener til at fremme etableringen af en videnbaseret økonomi i Letland. Det hjælper også med til at tilskynde begavede mennesker til at blive og arbejde i Letland.
En avanceret infrastruktur vil være særdeles vigtig for udviklingen af et udvidet EU, især i de nye medlemsstater. Det er derfor vigtigt så hurtigt som muligt at forbinde de nye medlemsstater med de nuværende. Det ventes, at projektet i meget høj grad vil påvirke udviklingen i Letland. Vi håber, at dette projekt gennemføres hurtigst muligt. EU's støtte til dette enorme projekt bliver afgørende for gennemførelsen. Den yderligere modernisering af vejnettet er også meget vigtig.
Det er afgørende for Letland at sikre ensartet udvikling i alle regioner i landet samt i landområderne. Vi ønsker særlig opmærksomhed rettet mod den østlige region Latgale, der i den grad har brug for hjælp. Vi har planer om at bruge EU's strukturfonde til at gøre noget ved disse spørgsmål. Letlands landbrugssektor og landområder har direkte gavn af, at vi tiltræder EU. Vi har også planer om at udvikle en mere moderne landbrugsproduktion, samtidig med at vi bibeholder det traditionelle lettiske landskab. 

 Mine damer og herrer, jeg vil nu skifte til engelsk.
Ud over at hjælpe med til at reducere de økonomiske uligheder i Letland får EU's udvidelse mod øst samt de tre baltiske staters tiltrædelse af NATO-alliancen næste år kolossal politisk og økonomisk indvirkning på hele Østersøområdet, hvilket i høj grad vil være med til at tiltrække investeringer og erhverv. Unionen af gamle og nye demokratier, af eksisterende markeder og udviklingsmarkeder, af etablerede strukturer og nye alliancer bliver en styrke, ikke en svaghed.
EU står imidlertid over for en stor udfordring - at mindske de store økonomiske uligheder, der stadig eksisterer blandt EU's nuværende og fremtidige medlemsstater, og gøre det så hurtigt som muligt. For det er først, når forskellen mellem det gamle og nye Europa er elimineret, i det mindste med hensyn til økonomisk udvikling og velfærd, at EU bliver virkelig forenet.
En fremgangsmåde, som EU-kandidatlandene kan benytte for at mindske ulighederne mellem "gammel" og "ny", er at vedtage udviklingsmodeller, der allerede har vist sig vellykkede. De kan lære af de nuværende EU-staters succes og fejl for at udnytte hjælpen fra Bruxelles fuldt ud. De mekanismer, som EU kan køre frem med for at reducere de regionale uligheder, er unægteligt effektive. EU's ligestillingsprogrammer og udviklingsbistand har afstedkommet bæredygtige og håndgribelige resultater og har i høj grad bidraget til at hæve levestandarden i den ene medlemsstat efter den anden, herunder Irland, Spanien, Portugal og Grækenland.
De fremtidige medlemmer af EU, herunder Letland, har nydt godt af en bemærkelsesværdig høj vækst i de senere år samt store stigninger inden for handel og investeringer. Ikke desto mindre skal de fleste af dem fortsætte det hårde arbejde med at reformere deres institutioner, opbygge deres administrative kapacitet, gennemføre EU-standarder og bekæmpe korruption i de første år efter integrationen i EU. Det kræver en seriøs, koncentreret og fortsat indsats hos regeringerne. De fremskridt, der sker, kommer til at afhænge af den indsats, der gøres, og af den politiske viljestyrke i hver ny EU-medlemsstat.
Mine damer og herrer, i kraft af den nært forestående regeringskonference er det en sand fornøjelse at se, at EU's nye medlemsstater deltager som fuldgyldige medlemmer, og at Bulgarien, Rumænien og Tyrkiet også sidder med ved forhandlingsbordet som observatører. Vi i Letland betragter denne vigtige gestus som et tegn på, at ligestillingsprincippet forbliver det primære grundlag for samarbejdet mellem landene i EU. Europa må ikke være delt i store og små, gamle og nye eller rige og fattige medlemslande.
For Letland er et grundlæggende aspekt af ligestillingsprincippet hvert lands ret til at udpege et medlem af Europa-Kommissionen. Vi mener, at alle kommissærer, uden undtagelse, skal være lige i alle henseender, og at alle skal have ret til at stemme.
Hvordan kan Kommissionen ellers forblive en kollegial institution, der repræsenterer samtlige medlemsstaters fælles interesser?
Et andet udtryk for EU's rodfæstede ligestillingsprincip ses i rotationsordningen i Ministerrådet, som Letland mener, bør forblive et af Rådets vigtigste karakteristika. Denne rotationsordning giver hver medlemsstat, uanset størrelse, en uvurderlig mulighed for at lede og koordinere arbejdet i EU.
Princippet om ligestilling blandt EU's medlemsstater giver sig også udtryk i flere andre nære former for europæisk integration, herunder pengepolitikken - med indførelsen af euroen - og retlige og indre anliggender - via Schengen-aftalen. Disse aspekter af EU-medlemskabet skal forblive åbne for alle medlemsstater uanset antallet af indbyggere i det enkelte land eller omfanget af økonomiske ressourcer, som landet har til rådighed.
Letland har i den henseende omhyggeligt overvejet konventets forslag vedrørende en fælles europæisk forsvarspolitik. Vi mener, at alle medlemsstater skal have lige meget at skulle have sagt i forbindelse med vedtagelsen af beslutninger, der vedrører kontinentets sikkerhed. Letland mener ikke, at opdelingen af EU's medlemmer i henhold til militære muligheder bidrager til sammenhængen i EU.
Letland deler det fælles ønske hos EU's nuværende og fremtidige medlemsstater om at oprette et stærkt og forenet EU. Det er derfor vigtigt, at EU arbejder så effektivt som muligt, udnytter de nuværende institutioner fuldt ud og præcist definerer funktionerne i eventuelle nye institutioner. Enhver opdeling af beføjelser mellem formanden for Det Europæiske Råd, formanden for Europa-Kommissionen og udenrigsministeren i EU skal være klar og utvetydig. Ellers risikerer vi at underminere den nuværende institutionelle balance i EU. Hvis posten som formand for Det Europæiske Råd med tiden oprettes, mener Letland, at den pågældendes vigtigste mandat skal ligge i koordineringen af arbejdet i Rådet og i udarbejdelsen af dagsordenen for Rådets møder. Den nye rådsformand bør med andre ord påtage sig de opgaver, der indtil nu har været udført af statsoverhovedet for formandslandet i EU.
Da både formanden for Det Europæiske Råd og Unionens udenrigsminister repræsenterer EU internationalt, skal vi sikre, at deres mandater ikke overlapper hinanden. Der må overhovedet ikke herske tvivl om, hvornår udenrigsministeren kan handle på eget initiativ, og hvornår den pågældende skal konsultere Ministerrådet.
For at EU kan operere med maksimal effektivitet, skal EU have simpel og ligefrem beslutningstagning. Letland støtter konventets forslag om at gennemføre et afstemningssystem med dobbelt flertal i Det Europæiske Råd og i Ministerrådet. Denne ukomplicerede ordning, hvor hvert land har en stemme, kan også sagtens forstås af indbyggerne i EU ulig afstemningssystemet med kvalificeret flertal som defineret i Nice-traktaten.
Letland mener imidlertid, at afstemningssystemet med dobbelt flertal ville give sig mest effektivt udslag i gennemførelsen af jævnbyrdighed mellem flertallet af lande og flertallet af indbyggere, der omfatter mindst halvdelen af EU's medlemsstater og halvdelen af indbyggerne.
Hvad angår det fremtidige antal medlemmer af Europa-Parlamentet, tror Letland fuldt og fast på, at det ikke vil være ønskeligt at reducere mindsteantallet af medlemmer, der repræsenterer et givet land, fra fem til fire. En sådan foranstaltning ville i høj grad reducere Letlands og andre mindre EU-medlemsstaters mulighed for at tage del i Europa-Parlamentets beslutningsproces.
Letland så gerne et stærkt, integreret og forenet Europa påtage sig en mere prominent rolle i det internationale samfund. Vi håber, at EU's udenrigsminister får held til at konsolidere en fælles europæisk udenrigs- og sikkerhedspolitik, samtidig med at Europas tætte partnerskab med Nordamerika fastholdes. Uanset de meningsforskelle, der er opstået mellem flere europæiske lande og USA omkring bl.a. krisen i Irak, deler vi alle de samme grundlæggende værdier og idealer, som vi skal værne om ved at stå sammen. Det er trods alt netop på grund af dette tætte transatlantiske partnerskab, at der har været fred og stabilitet i Europa siden Anden Verdenskrig sluttede.
Det udvidede EU med 25 medlemsstater vil kun kunne blomstre og trives, hvis demokratierne i verden står sammen om at forsvare deres fælles idealer.
Letland slår helhjertet til lyd for, at EU påtager sig et større ansvar for at sikre fred og sikkerhed på verdensplan og mener, at den nye europæiske sikkerhedsstrategi er et skridt i den rigtige retning. EU's krisehåndtering har allerede vist EU's evne til at bidrage til multilaterale sikkerhedsfremmende foranstaltninger. Ikke desto mindre bør alle omfattende og seriøse foranstaltninger til fremme af sikkerheden i Europa fortsat i videst mulige omfang ske i samarbejde med USA og Europas øvrige NATO-allierede.
De snigende trusler mod sikkerheden, som terror udgør, udbredelsen af masseødelæggelsesvåben, stater, der kollapser, og gensidigt ødelæggende konflikter kræver en forenet reaktion hos de lande, der efterlever principperne om demokrati og menneskerettigheder. EU og NATO-landene har, sammen med deres allierede, oplevet stor succes med gennemførelsen af fælles fredsbevarende operationer og har i høj grad bidraget til genopbygningen af fred og stabilitet i Balkanområdet. Udviklingen af en fælles europæisk sikkerheds- og forsvarspolitik giver EU yderligere mulighed for at fremme sit samarbejde om international fredsbevarelse og andre sikkerhedsoperationer.
Den kommende udvidelse af EU fremhæver betydningen af EU's forbindelser med de nuværende og fremtidige naboer i Øst. Udenrigspolitikken i den nye og udvidede Union skal derfor tilstræbe at fremme sikkerheden og velfærden i EU's grænseområder. Letland, Estland, Litauen og Polen bliver snart direkte fokale punkter for EU's handel og andre relationer med Ukraine, Hviderusland og Rusland. I forbindelse med udviklingen af EU's forbindelser med disse tre lande skal vi yde størst mulig støtte til de demokratiske reformprocesser i hvert enkelt.
Ruslands engagement i de europæiske processer er vigtig for både Østersøområdet og for Europa som helhed. Mens forholdet mellem Letland og Rusland tidligere har været noget anspændt en gang imellem, udgør de positive ændringer, som allerede er sket med udvidelsen af EU og NATO-alliancen i Østersøområdet, et godt grundlag for en fortsat tilnærmelse mellem Rusland og landets nærmeste naboer i Vest. Letland ønsker afgjort at fremme et øget samarbejde mellem EU og Rusland på et praktisk og pragmatisk plan. 

Mine damer og herrer, for at bevare Europas vægt og betydning i dagens verden, er det vores opgave at værne om det bedste trumfkort på vores fælles kontinent, nemlig dets blandede mosaik af kulturer, sprog og forskellige nationer. Den sproglige og kulturelle pluralitet på vores kontinent er en uvurderlig rigdom, som udgør selve kernen i den europæiske konstruktion. Den bidrager til Unionens eksistensberettigelse som udtrykt i konventets nye forslag til motto for Europas fremtid, nemlig "forenet i mangfoldighed".
Igennem det sidste halve århundrede har Letland måttet lide under et totalitærregimes fulde vægt. Det er således med fuld viden, at letterne har udviklet en særlig skarp sans for, hvad et frit valg og borgerlige frihedsrettigheder betyder. Vi vil således gøre alt, hvad vi formår, for at sørge for, at der stadig vil herske en ånd af tolerance, forståelse og gensidig respekt blandt befolkningerne på vores kontinent, og at den vil være grundlaget for vores bestræbelser på øget samarbejde.
Siden sin grundlæggelse i 1918 har Letland udviklet sig til en åben og demokratisk stat. Det lettiske folks store drøm om at leve i frihed i et stabilt og fremgangsrigt land blev alt for hurtigt forvandlet til et mareridt. Den hemmelige aftale, som i 1939 blev indgået mellem Hitler og Stalin i den infame Molotov-Ribbentrop-pagt, delte Central- og Østeuropa i tyske og russiske indflydelsessfærer, udløste den mest ødelæggende krig, som menneskeheden nogensinde har oplevet, og slettede navnene på de tre baltiske lande fra de politiske verdenskort.
Igennem 50 lange år led Letland under to brutale besættelser - den nazistiske og den sovjetiske - og mistede mere end en tredjedel af sin førkrigsbefolkning. Langsomt blev det lettiske sprog opslugt af et andet, det russiske, i det offentlige og dagligdags liv. Letterne var for deres vedkommende ikke langt fra at blive et mindretal i deres eget land.
Letland har således fået en tung arv fra det sovjetiske besættelsesstyre. Moskvas sprogpolitik sigtede i et halvt århundrede på fuldstændig russificering af Letland og på at ødelægge landets nationale identitet. Denne ulykkebringende politik har skabt nogle smertefulde og vedvarende konsekvenser, som landet er fast besluttet på at overvinde i løbet af de kommende år med hjælp fra det statslige integrationsprogram for det lettiske samfund. Samtidig med at det fuldt ud respekterer det enkelte individs ret til at bevare sit sprog, sin kultur og sin etniske identitet, bærer alle demokratiske lande i sig samtidig forpligtelsen til at skabe de vilkår, som giver enhver indbygger mulighed for at deltage fuldt ud i landets politiske og økonomiske liv. Jeg kender ikke noget land i verden, hvor en sådan deltagelse ville være mulig uden en tilstrækkelig beherskelse af det nationale sprog, som i vores tilfælde tilfældigvis er lettisk.
Jeg vil gerne understrege, at mindretallene har spillet en vigtig rolle i opbygningen af den lettiske stat i 1918 ligesom i genetableringen af Letlands uafhængighed i 1991. Den lettiske stat har for sit eget vedkommende gjort betydelige bestræbelser på at give mindretallene mulighed for at bevare deres kultur og identitet og fastholde deres sprog og deres traditioner. I mit land med kun 2,3 millioner indbyggere er der mere end 100 organisationer, der repræsenterer nationale mindretalskulturer, som modtager statsstøtte.
Efter genetableringen af Letlands uafhængighed i 1991 er der etableret et statsfinansieret nationalt uddannelsessystem, som giver børnene mulighed for at gå i en folkeskole, der underviser på enten lettisk eller på et af de otte mindretalssprog, nemlig russisk, ukrainsk, polsk, belarussisk, hebraisk, romani, estisk og litauisk. Der er ikke mange lande i verden, der kan prale af et sådant resultat.
Denne lettiske politik er baseret på den allerede nævnte overbevisning om, at de forskellige sprog og kulturer udgør en af de største rigdomme på vores kontinent. Den logiske følge heraf er, at den lettiske stat har et helt særligt ansvar for det lettiske sprog, som er det ene af de to overlevende sprog i den baltiske sprogstamme. Lettisk, som tales af mindre end to millioner mennesker i verden, er derfor en enestående del af den store europæiske kulturarv.
Det lettiske uddannelsessystems største udfordring og opgave består i at skabe betingelserne for, at den unge generation kan blomstre. Derfor planlægger statens reform af uddannelsessystemet at beholde folkeskoleundervisningen på enten lettisk eller et af de allerede nævnte otte mindretalssprog. Men fra september 2004 skal gymnasieskolerne sikre undervisning på lettisk i mindst 60 % af de tilbudte fag, samtidig med at de bevarer deres frie valg med hensyn til, hvilke fag det drejer sig om. Jeg vil gerne tilføje, at den lettiske politik over for landets mindretal er helt i overensstemmelse med internationale kriterier, og at dette er blevet bekræftet mange gange i løbet af de seneste år af Europa-Kommissionen, Europarådet, OSCE og FN samt flere andre internationale organisationer.
Mine damer og herrer, enhver kollektiv vilje til at frigøre sig fra en totalitær fortid kan kun lykkes ordentligt, hvis man bliver bevidst om de manifestationer og former, som dette onde kan antage. Af den grund udtrykker Letland sin støtte til det beslutningsforslag, der blev stillet den 25. september i Europarådets parlamentariske forsamling, om behovet for en international fordømmelse af den totalitære kommunisme. Beslutningen planlægger at nedsætte et politisk uafhængigt udvalg, der skal efterforske de forbrydelser, som er begået af det kommunistiske regime igennem fem årtier i de central- og østeuropæiske lande.
En sådan international fordømmelse af den totalitære kommunisme, af mordene, massedeportationerne og de andre former for undertrykkelse, der blev praktiseret i dens navn, som er baseret på objektive informationer og indiskutable facts, ville være et uvurderligt bidrag til definitionen af de grundlæggende værdier, som styrer vores kontinent.
Erfaringen fra Tyskland ved afslutningen på Anden Verdenskrig antyder, at hvis de antifascistiske kræfter kun havde slået det nazistiske regime på slagmarkerne, ville deres kamp måske have været forgæves. Det er kun ved at sejre over den totalitære naziideologi, som var blevet indpodet i millioner af menneskers tankegang, at den europæiske konstruktion - og konstruktionen til det, som i dag er blevet Den Europæiske Union - er blevet mulig. Hvis man i dag skal gennemføre en genforening af det Europa, som dengang blev revet fra hinanden, er det nødvendigt en gang for alle at gøre status over denne fremmede forbandelse, der forårsagede så ubeskrivelige lidelser for mange millioner mennesker igennem årtier.
Vores kontinent har igennem århundreder og årtusinder overlevet en uendelig række af blodige krige og konflikter, som kulminerede med to verdenskrige og det 20. århundredes etniske udrensninger. Vi har nu for første gang i vores historie muligheden for af egen fri vilje at skabe et nyt, forenet, fredeligt, stabilt og fremgangsrigt Europa. Jeg håber af hele mit hjerte, at vi er i stand til at tage denne udfordring op. Jeg håber af hele mit hjerte, at vi vil være vores opgave voksne og vide fuldt ud at udnytte alle fordelene og alle de ressourcer, som historien omsider har bragt inden for vores rækkevidde.
Formanden.
   - Jeg takker præsidenten for hendes tale. Deres reaktion, kære kolleger, taler for sig selv. Fru præsident, De sagde, at Deres land har måttet gennemleve et mareridt. Det glæder os, at vi nu sammen foretager rejsen fra nat til dag med opbygningen af en ny fremtid: Et Europa - som De sagde - hvor der hverken lægges vægt på stor eller lille, gammel eller ny, rig eller fattig, men et samlet Europa.
