Det uformelle topmøde i Lahti og forbindelserne mellem EU og Rusland efter mordet på journalist Anna Politkovskaja (forhandling) 
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er redegørelser fra Rådet og Kommissionen om forberedelse af det uformelle topmøde mellem stats- og regeringscheferne (Lahti, den 20. oktober 2006) og i overensstemmelse med Parlamentets beslutning forholdet mellem EU og Rusland efter mordet på Anna Politkovskaya.
Paula Lehtomäki
formand for Rådet. - (FI) Hr. formand, mine damer og herrer! Først vil jeg gerne takke Dem af hele mit hjerte, fordi De har givet mig mulighed for at komme til stede her og drøfte det uformelle topmøde mellem stats- og regeringscheferne i Lahti, som skal afholdes den 20. oktober.
Vi besluttede at afholde Lahti-topmødet, fordi vi ønsker at give Unionens stats- og regeringschefer mulighed for en åben og uformel diskussion om to emner, der er vigtige for Unionens fremtid og for økonomisk succes: innovation og eksterne energiforbindelser.
Vi har brug for en fast og konsekvent politik for opbygning af gunstige betingelser for innovation og energispørgsmål. På denne måde vil vi kunne forbedre betingelserne for økonomisk vækst og beskæftigelse i Unionen. Hvis Unionen gør noget konkret for at fremme velfærd og fremgang, kan vi også forvente, at Unionen bliver mere acceptabel i befolkningens øjne. En konsekvent fælles energipolitik vil samtidig styrke Unionens troværdighed som international aktør.
Som grundlag for diskussionerne ved topmødet mellem stats- og regeringscheferne er Kommissionen i færd med at udarbejde to meddelelser. En om eksterne energiforbindelser og en anden om innovationspolitik. Meddelelserne skal offentliggøres i morgen, den 12. oktober. Det er ikke meningen, at de skal godkendes på topmødet, men de angiver de spørgsmål, som vi ønsker at drøfte i Lahti.
Forud for det uformelle topmøde i Lahti vil der også blive afholdt et socialt treparts-topmøde fredag formiddag. Måden, hvorpå et europæisk jobmarked med 200 millioner ansatte vil fungere og tilpasse sig forandringerne, har central betydning for Europas fremtid. Derfor har arbejdsmarkedets parter en vital rolle at spille, når målet er en styrkelse af den europæiske konkurrenceevne.
Ruslands præsident, Vladimir Putin, er blevet indbudt til middagen efter stats- og regeringschefernes topmøde. Diskussionerne med præsidenten vil være fokuseret på det strategiske partnerskab mellem EU og Rusland, herunder energisamarbejdet.
De kolossale udfordringer, som Unionen står over for på energiområdet - forsyningssikkerhed, klimaforandringer, fortsatte prisstigninger og de seneste kriser - har givet anledning til udformningen af en fælles energipolitik for EU.
Med hensyn til at sikre energiforsyningen er den stadigt stigende afhængighed af importeret energi en særlig udfordring for EU. Hvis der ikke gribes ind, skønner man, at afhængigheden vil stige fra det nuværende niveau på 50 % til 70 % i løbet af de næste 20 år.
Før den finske formandsperiode gik i gang, blev udviklingen af en fælles energipolitik drøftet ved to møder i Det Europæiske Råd først på året. Under det finske formandskab vil vi især fokusere på de eksterne energiforbindelser, og disse samtaler skal gøde jorden for en energidebat i stor skala, som skal finde sted til foråret og føre til vedtagelse af en energipolitisk handlingsplan.
Selv om samtalerne i Lahti vil være fokuseret på eksterne energiforbindelser, kan vores mål for de eksterne forbindelser naturligvis ikke anskues som et separat tema. Blandt alle de prioriterede områder, der nævnes i grønbogen om energipolitik, fremstår tæt kontakt som noget helt centralt. Af andre områder kan nævnes det indre marked for energi, solidaritet mellem medlemsstaterne, diversificering af energikilder, energieffektivitet, vedvarende energikilder og innovation på energiområdet.
Inden for de eksterne energiforbindelser skal medlemsstaterne nå frem til en fælles forståelse og et fælles syn på, hvilken strategi man kan anlægge for at gøre fremskridt i forbindelserne med lande uden for EU, og hvilken form for fælles, udadskuende mål EU bør have. Dette betyder, at medlemsstaterne i fællesskab skal kunne engagere sig i en aftalt vej fremad, der ligeledes omfatter bilaterale forbindelser, og hvor de ligeledes kan tale med én stemme. Ved at engagere sig i fælles mål vil Unionen også stå bedre rustet til at håndtere forandringer på verdens energimarkeder.
Ved energisamtalerne i Lahti vil vi udveksle synspunkter på, hvordan de eksterne energiforbindelser kan udvikles i den umiddelbare fremtid. Diskussionerne skal især være fokuseret på tre emneområder. Det første er principperne for energiforbindelserne mellem EU og Rusland, og hvordan disse skal udmøntes i praksis. Det andet er tættere forbindelser med strategisk vigtige tredjelande. Det tredje er en mere effektiv dataindsamling som grundlag for beslutningstagningen vedrørende den fælles energipolitik.
Rusland, hvis importandel af både olie og gas ligger på 25 %, er Unionens mest strategisk betydningsfulde energipartner. I alle strategiske partnerskaber, herunder det med Rusland, er det vigtigt at finde noget, der er i begge parters interesse for at kunne udvikle partnerskabet. Den fælles interesse i energiforbindelserne mellem EU og Rusland er åbenlys. EU er afhængig af energiimport fra Rusland, og Rusland har brug for langfristede kontrakter for energieksport til markedspriser samt vestlige investeringer i den grundlæggende energiproduktion. Åbningen af markederne på begge sider bliver en central faktor.
Samtalerne mellem EU's stats- og regeringschefer vil ligeledes bane vejen for diskussionerne med den russiske præsident Vladimir Putin senere på aftenen, hvor et centralt emne bliver energispørgsmålene.
Formålet er at meddele Ruslands EU's målsætning om en bindende rammeaftale om energi, hvor der skal tages hensyn til begge parters interesser, gensidighed og en upartisk gennemførelse. Ved samtalerne vil der bestemt blive henvist til de udfordringer, som EU og Rusland har til fælles, såsom energieffektivitet, hvor begge parter har noget at vinde.
En udbredelse af vores interne energiprincipper til EU's nabolande og den strategiske udvikling af forbindelser med vigtige tredjelande er mål, som vi skal stræbe efter, hvis vi ønsker at skabe forsyningssikkerhed på energiområdet. 80 % af verdens olieressourcer findes i de regioner, der omgiver Unionen. Vi har en hel række instrumenter til rådighed, som kan forbedre forbindelserne med tredjelande. De omfatter handlingsprogrammer inden for naboskabspolitikken, aftalen om energisamarbejde, bilaterale aftaler og regionale ...
(Formanden afbrød taleren på grund af tekniske problemer)
Energipolitikken skal være et centralt aspekt af Unionens fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik. Den Europæiske Union har brug for information for at kunne praktisere en mere konsekvent energipolitik. Derudover skal den kunne reagere på eksterne problemsituationer og kriser på energiområdet. Unionen bør indføre et system, der kan styrke samarbejdet mellem medlemsstater og institutioner og øge solidariteten vedrørende energispørgsmål.
Det andet hovedtema på stats- og regeringschefernes topmøde er udviklingen af en politik for innovation. Det skal være muligt at forbedre udnyttelsen af den forskning, der udføres i Europa, i form af kommercielle varer og tjenester. Desuden skal Unionen kunne indføre ny teknologi lige så effektivt, som det sker i de lande, vi konkurrerer med. Hvis vi holder os til den måde, vi gør tingene på nu, vil innovationskløften mellem os og vores vigtigste handelspartnere kun blive større.
Produktionen, navnlig i vækstøkonomierne, bliver en stadig større konkurrent til Europa, ikke kun på det industrielle område, men også i servicesektorerne. Kina og Indien oplærer højtuddannede til arbejdsmarkedet i langt højere grad end EU. Markederne i vækstøkonomierne betyder imidlertid, at der findes et kolossalt potentiale for eksport fra Unionen. Succesen kan komme blot gennem evnen til at skabe noget nyt - med andre ord, innovation.
På et åbent marked får de bedste varer succes. Det er umuligt at være foran, medmindre der foregår løbende investeringer i forskning og produktudvikling. Unionens medlemsstater lægger vægt på at øge de fremtidige investeringer i forskning og udvikling i henhold til tidligere beslutninger.
Det er ikke desto mindre af vital betydning at sikre, at Europa kan gøre god brug af investeringerne, således at forskningen fører til nye, bedre varer og tjenester, der kan udnyttes kommercielt.
Hensigten med Lahti-topmødet er at nævne problemer og udfordringer, som kræver en fælles indsats fra Unionens side. Målet er at skabe en situation, hvor innovationer kan opstå og indføres på en effektiv måde. I sin stillingtagen til Lissabon-strategien har Europa-Parlamentet også understreget betydningen af en innovationspolitik.
For at støtte en mere effektiv innovation er der behov for at udforme en EU-dækkende strategi for immaterielle rettigheder. Immaterielle rettigheder har stor betydning for en virksomheds succes og konkurrenceevne.
Et grundlæggende spørgsmål drejer sig f.eks. om kvaliteten af patenter, som er et grundlæggende princip for et anvendeligt og pålideligt patentsystem. Formandskabet mener, at Europa skal have et omkostningseffektivt patentsystem, hvor man samtidig holder fast i kvalitetsbegrebet, uanset hvilken valgmulighed, der kommer til at danne grundlag for udviklingen af dette system.
Hvis vi kan udvikle patentsystemet yderligere, vil virksomhederne være sikret betydelige besparelser på udgifterne til patenter, hvilket kun kan fremme innovation og forskning i Europa.
Et forbedret samarbejde mellem universiteter og erhvervsliv er en forudsætning for en vellykket innovationspolitik. Hensigten er at oprette et nyt netværksbaseret europæisk teknologisk institut, og Kommissionen vil fremsætte forslag om dette i næste uge.
Partnerskabet mellem videnskab, erhvervsliv og uddannelse vil være kendetegnet af ekspertise. Hovedvægten kommer til at ligge på fremme af innovation. Formandskabet mener, at det europæiske teknologiske institut vil give Europa mulighed for at udnytte de eksisterende muligheder i virksomhederne og det videnskabelige samfund mere effektivt.
Desuden skal samarbejdet mellem den private og den offentlige sektor intensiveres med henblik på at fremme konkurrenceevnen. Europa har været vidne til oprettelsen af de såkaldte teknologiplatforme, virksomhedsbaserede, strategiske forskningsinitiativer, som er fremragende eksempler på partnerskab mellem den offentlige og den private sektor. Det skal siges til virksomhedernes ros, at de har udtrykt vilje til at investere i deres udvalgte platforme, og der er nu behov for et tilsvarende engagement fra de offentlige instanser, der finansierer forskningen.
Det er meget vigtigt for innovationen, at udarbejdelsen af europæiske standarder fremskyndes. Uden en fælles europæisk standard vil mange innovationer måske aldrig blive virkeliggjort. Hvor ville det europæiske mobiltelefonmarked f.eks. have været uden GSM-standarden?
Udarbejdelsen af paneuropæiske tekniske standarder for mobiltelefoner har i praksis givet mulighed for, at verdens førende aktør i denne sektor kommer fra Europa. Hvis de nationale standarder på den anden side udelukkende havde dannet grundlag for udviklingen af mobiltelefoner, ville der ikke have været tale om den samme store og geografisk set kæmpestore succes.
Den hurtige indførelse af åbne, kompatible standarder er en af nøglerne til succes i erhvervslivet. Det vil også have tydelige fordele for forbrugeren. Samtidig vil det styrke vores konkurrenceposition og være et svar på den hastige teknologiske udvikling, således at de tekniske løsninger, der udvikles i Europa, virkelig kan konkurrere med den udvikling, der foregår andre steder i verden.
Nu vil jeg gå videre til illegal indvandring, som er et problem, der påvirker hele Den Europæiske Union. Derfor er vi nødt til at finde løsninger i fællesskab. Solidariteten bliver tydeligst, når vi gennemfører konkrete foranstaltninger. På Lahti-topmødet vil vi drøfte illegal indvandring, som især er blevet et problem i Middelhavsområdet og Unionens sydlige del.
For os er det vigtigt, at Unionen kan indføre en omfattende og effektiv politik for immigrationskontrol, hvor der tages hensyn til spørgsmål vedrørende både illegal og legal indvandring, herunder integration. Vi må bruge de eksisterende instrumenter effektivt og finde på nye metoder til at bistå oprindelses- og transitlandene i deres bestræbelser på at forhindre illegal indvandring.
Indvandringsspørgsmål har stået på dagsordenen ved alle møder i Rådet (retlige og indre anliggender). Spørgsmålet skal også drøftes i næste uge ved den uformelle middag for ministrene for udviklingssamarbejde. Det er hensigten, at arbejdet i Rådet (Retlige og Indre Anliggender) skal tjene som grundlag for beslutninger på Det Europæiske Råds møde i december, som skal give Den Europæiske Union mulighed for at reagere effektivt på problemet med ulovlig indvandring.
Ved en arbejdsfrokost i Lahti vil man også tage den alvorlige situation i Sudan og Darfur op.
Som jeg sagde indledningsvis, skal deltagerne efter det uformelle topmøde for EU's stats- og regeringschefer spise middag i Lahti med den russiske præsident, Vladimir Putin. Dette bliver en fremragende mulighed for at få en uformel diskussion om udviklingen af det strategiske partnerskab mellem EU og Rusland. Vores samarbejde dækker en lang række områder, og det omfatter elementer, som kan tjene til en videre udbygning af partnerskabet.
Et af eksemplerne på dette er internationale spørgsmål. Den internationale politiske dagsorden i dette efterår omfatter spørgsmål, hvor det er meget vigtigt med et samarbejde mellem os, såsom Mellemøsten, Iran og Kosovo.
Energi er et vigtigt aspekt af det strategiske partnerskab, og vi forventer at høre præsident Putins vurdering af udviklingen inden for hans lands energisektor og energipartnerskabet mellem Unionen og Rusland.
Hr. formand! Vi blev alle chokerede, da vi hørte nyheden om mordet på den kendte journalist og forkæmper for ytringsfriheden, Anna Politkovskaja. Vi opfordrer til, at man gennemfører en grundig efterforskning af denne skrækkelige forbrydelse, og at gerningsmændene stilles for retten, hvilket er af særlig betydning for Ruslands fremskridt i retning af retsstatsprincippet. Fru Politkovskajas død er ikke kun en skrækkelig hændelse og et tab for hendes nærmeste, men det er også et tilbageslag for ytringsfriheden i Rusland. Desuden er de åbne og ligefremme samtaler mellem Den Europæiske Union og Rusland på baggrund af de seneste begivenheder en værdifuld øvelse. Som jeg sagde tidligere, er det strategiske partnerskab en ramme, inden for hvilken alle vigtige spørgsmål kan tages op.
José Manuel Barroso
Hr. formand! Det Europæiske Råds uformelle møde i næste uge falder på et godt tidspunkt. Jeg vil gerne takke det finske formandskab, premierminister Vanhanen og hele hans hold for deres meget vigtige bidrag.
Eftersom ministeren kom med et så omfattende bidrag på formandskabets vegne, vil jeg fokusere på innovation, energipolitik og immigration. Jeg har også nogle bemærkninger om forholdet mellem Den Europæiske Union og Rusland. Disse er alle spørgsmål, hvor de udfordringer, vi står over for, ikke blot kræver et nationalt svar, men et europæisk svar; udfordringer, der mere end nogensinde viser, at der er behov for en stærk Europæisk Union, og hvorfor vi har brug for, at Unionen klæder europæerne på til globaliseringen.
Jeg glæder mig over formandskabets beslutning om at fokusere på innovation. Finland er et fremragende eksempel på, hvordan innovation kan fremme den økonomiske vækst. Men det er mere end som så. Kun ved at slippe folks fantasi løs kan vi klare de store spørgsmål, vi står over for i dag, såsom klimaforandringer, social udstødelse, demografiske forandringer og arbejdsløshed.
Selv om jeg ved, at De kender tallene, er de værd at gentage. Den Europæiske Union bruger 1,9 % af sit BNP på forskning, mens USA i øjeblikket bruger 3 % af sit BNP. Det er sigende, at de fleste af de seneste nobelprisvindere kommer fra eller arbejder i USA. I Europa er omkring halvdelen af alle forskere ansat i erhvervslivet. I USA er tallet over 80 %. Sandheden er, at Europa sakker agterud med hensyn til innovation og forskning. Status quo er ikke engangbar mulighed: Vi er nødt til at gøre mere på dette område. Vi har tvingende brug for en strategisk indfaldsvinkel, hvor man fokuserer på de enkelte led i innovationskæden, lige fra fremkomsten af nye idéer og frem til udnyttelsen og markedsføringen af disse i den økonomiske sfære.
Meddelelsen, som Kommissionen fremlægger ved det uformelle topmøde i Lahti, indeholder forslag til en sådan fremgangsmåde. Der sættes fokus på de svage led i kæden, og der foreslås løsninger. Vi har behov for finansiering, vi har behov for en ramme for intellektuel ejendomsret for at skabe mulighed for de rette belønninger, og vi er nødt til at fjerne hindringerne for innovation sektor for sektor. Til at begynde med har vi frem for alt behov for et tydeligt politisk budskab om engagement: Innovation fortjener opmuntring, og vi har brug for en europæisk indfaldsvinkel til dette.
Størrelsen har betydning i denne sag. En af de store forskelle mellem os og USA er, at vi ikke har nogen paneuropæiske institutioner for innovation og forskning. USA er langt mere engageret i en ægte global metode. Der findes store institutioner, der støtter innovation over hele USA, ikke bare i en eller to delstater. Hidtil har vi intet haft i Europa. Nu har vi det europæiske forskningsråd, og vi foreslår, at der oprettes et europæisk teknologisk institut. Vi foreslår et netværkssystem for at give disse institutioner en reel europæisk dimension og en reel europæisk mission. Derfor insisterer vi på denne fremgangsmåde. Heri ligger det europæiske teknologiske instituts betydning. Det vil bringe den private og den offentlige sektor tættere på hinanden inden for frontlinjeforskning, blive et center for international ekspertise, samle de skarpeste hjerner, levere en strøm af PhD'er i topklasse og skabe sidegevinster i form af innovative små og mellemstore virksomheder. Det kan kort fortalt blive et symbol på Europas evne til at samarbejde og innovere. Vi har udarbejdet de nærmere detaljer vedrørende det europæiske teknologiske institut gennem de seneste måneder, og vi vil fremsætte et detaljeret forslag i næste uge. Jeg har tillid til, at stats- og regeringscheferne og parlamentarikerne her i Europa-Parlamentet vil se på det i samme ånd, som det er udarbejdet: Ja, det er noget lidt anderledes, men det er noget, der kan blive et eksempel på, at Europa går i en ny retning og finder nye måder at samarbejde på.
Et af de områder, hvor vi som europæiske ledere efter min mening kan give det europæiske teknologiske institut en mission, er inden for energi og klimaforandringer. Når vi har et problem, som vi behøver hjælp til at løse, skal vi spørge de bedste videnskabsmænd, de bedste hjerner på vores kontinent. Energi er en af de vigtigste udfordringer for os i dag.
Jeg vil nu komme ind på spørgsmålet om energi og sige det ligeud: Vi er nødt til at skabe en egentlig europæisk energipolitik, ikke 25 energipolitikker. Det er absurd at fortsætte med 25 eller 27 energipolitikker i det 21. århundrede. Vi har brug for en ægte europæisk energipolitik. De problemer, vi står over for - høje energipriser, klimaforandringer, voksende afhængighed af kulbrinter - er globale og europæiske problemer. Der er behov for europæiske løsninger. Nationale løsninger er ikke nok. Sidste år i Hampton Court enedes Den Europæiske Unions ledere om at udvikle en fælles metode. I vores grønbog fra marts 2006 definerede Kommissionen klare mål for en europæisk energipolitik, langsigtet bæredygtighed, forsyningssikkerhed og økonomisk konkurrenceevne. Medlemsstaterne har bakket op om vores metode, og interessenternes reaktion på vores grønbog har været overvældende positive. Næste skridt er en strategisk energirevision, som Kommissionen vil foreslå lige i begyndelsen af næste år. Jeg ser frem til at læse Europa-Parlamentets betænkning om dette.
Det er klart, at vi har brug for sammenhæng mellem de interne og eksterne aspekter af energipolitikken. Vi har helt klart brug for et effektivt indre marked på energiområdet. 25 eller 27 forskellige mini-energimarkeder er ikke svaret på Europas udfordringer på området. Men vi må kæde den interne og eksterne politik sammen. I vores dokument til Lahti vil vi kigge på tre eksterne udfordringer: Rusland, som jeg vender tilbage til; udvikling af vores energimæssige forhold til vores naboer; og oprettelse af et netværk, der skal kunne håndtere eksterne energichok. Det er vigtigt at opbygge et energisamarbejde med strategisk vigtige leverandør- og transitlande. Dette sker allerede med initiativer som den nye traktat om et energifællesskab og aftalememorandumet om energisamarbejde med Ukraine. Vi må udvide principperne for det indre energimarked til gradvis at omfatte alle vores nabolande. Vi skal også kombinere de forskellige ekspertiseområder, der findes rundt om i Europa, for at skabe et mere effektivt netværk, der kan håndtere eksterne energichok. På mellemlangt sigt er den bedste måde at klare energichok på naturligvis at skabe diversitet: diversitet med hensyn til energikilder, oprindelseslande og transitlande. Vi er nødt til at indarbejde energi i alle politikområder for at gøre det til et centralt fokus i relationerne med vores partnere rundt om i verden.
Endelig er energieffektivitet et andet vigtigt element i denne strategi. Jeg kan i dag meddele Dem, at kommissær Piebalgs - kommissæren for energi - og jeg selv i næste uge vil fremlægge en ambitiøs plan til opfyldelse af vores forpligtelse til at reducere det primære energiforbrug med 20 % inden 2020.
Når 25 % af den olie og gas, der forbruges i Den Europæiske Union, kommer fra Rusland, er energisamarbejdet med Rusland naturligvis vigtigt. Rådsformanden har netop forklaret, hvorfor dette er vigtigt. Vi har brug for et styrket energipartnerskab med Rusland. Et sådant partnerskab skal være baseret på gensidighed, gennemsigtighed, ikkediskrimination og åben konkurrence, herunder ensartede regler for investeringer både opad og nedad i værdikæden. Det er den eneste metode til at sikre en stabil og sikker platform for vores energisamarbejde. Mødet med præsident Putin giver os lejlighed til at aflevere et klart og forhåbentligt sammenhængende budskab fra Den Europæiske Unions ledere.
Vi kan se langsigtede mål for vores forbindelser med Rusland: Vi ønsker at se et fungerende demokrati og en fungerende markedsøkonomi, hvor Rusland lever op til sine internationale forpligtelser; vi ønsker at se et bredt funderet og strategisk forhold mellem EU og Rusland baseret på gensidig afhængighed - Rusland har brug for Den Europæiske Union og Den Europæiske Union har også brug for Rusland - og vi ønsker at styrke vores samarbejde med Rusland om internationale spørgsmål. Når vi taler om reel multilateralisme, er dette, hvad vi tænker på. Vi har opstillet et mål om en vidtgående aftale, der skal følge efter den nuværende partnerskabs- og samarbejdsaftale. Det giver fordele for begge parter på områder som investeringer og markedsadgang samt inden for energi og energieffektivitet. Vi har begge så meget at vinde ved et reelt partnerskab.
Jeg vil også benytte lejligheden til at udtrykke min dybeste medfølelse med familien til Anna Politkovskaya, der blev brutalt myrdet i sidste uge. Jeg vil hylde hende for hendes utrættelige forfølgelse af sandheden. Hun var en vigtig forsvarer af ytringsfriheden i Rusland.
(Bifald)
Jeg håber virkelig, at gerningsmændene til denne afskyelige forbrydelse bliver fundet og stillet for retten.
Indvandring er et andet punkt, som vi vil tage op. Den massive tilstrømning af illegale immigranter ved grænserne til Den Europæiske Unions sydlige medlemsstater er et europæisk problem, der kræver en europæisk løsning. I november 2005 fremlagde Kommissionen en meddelelse med en række praktiske forslag til, hvordan Den Europæiske Union kan reagere på denne udfordring. På grundlag af dette fastlagde Det Europæiske Råd en overordnet holdning til indvandring med en detaljeret beskrivelse af, hvordan vi skal reagere i vores interne og eksterne politikker. På mindre end et år har vi set en lang række praktiske foranstaltninger gå i gang: fælles operationer i Middelhavet og Atlanterhavet koordineret af grænseagenturet Frontex; styrket samarbejde mellem medlemsstaternes retshåndhævende myndigheder; bedre koordinering af arbejdet på kontaktcentrene for immigration i Afrika; og dialog med centrale afrikanske oprindelses- og transitlande, både bilateralt og multilateralt. For første gang arbejder medlemsstaterne sammen om fælles operationer til beskyttelse af Den Europæiske Unions ydre grænser koordineret af Frontex. Men lad os være ærlige: Det er ikke nok; der er behov for langt mere for at sikre en effektiv håndtering af de illegale strømme.
Med henblik på at styrke Den Europæiske Unions reaktionsevne er det af største betydning, at alle Unionens medlemsstater samarbejder i solidaritetens ånd, ikke mindst for at bistå de medlemsstater, der så at sige står i forreste linje. Med henblik på det uformelle møde i Det Europæiske Råd, som skal afholdes i Lahti den 20. oktober, har jeg personligt skrevet til stats- og regeringscheferne og understreget behovet for denne solidaritet. Det ideelle ville naturligvis have været allerede fastlagte fællesskabsinstrumenter, men det har vi ikke endnu. Naturligvis ville det ideelle have været en europæisk immigrationspolitik. Det er absurd at have 25 eller 27 immigrationspolitikker i et område, hvor folk kan bevæge sig frit omkring, fordi beslutninger i det ene land har direkte indvirkning på de øvrige lande. Men før vi får en virkelig fællesskabsmetode til at løse disse problemer, forventer vi i det mindste, at medlemsstaterne etablerer et godt indbyrdes samarbejde.
(Bifald)
Vi mener også, at dette er et praktisk eksempel på europæisk solidaritet.
Vi skal også arbejde langt mere indgående med oprindelses- og transitlandene. Gennemførelsen af handlingsplanen, som blev aftalt i Rabat i juli, er en hovedprioritet. Kommissionen vil arbejde hårdt for at sikre en korrekt gennemførelse i tæt samarbejde med de pågældende lande. Lad os være helt ærlige om dette her. Sikkerhedsspørgsmål er ikke nok. Problemet kan kun løses gennem støtte til en bæredygtig udvikling i Afrika. Jeg mener i øvrigt, at vi er nødt til at indgå i en dialog på højt plan med de afrikanske lande. Er det ikke underligt, at Den Europæiske Union har en dialog med Asien og Latinamerika på stats- og regeringschefniveau, men ikke med Afrika? Er det ikke på tide, at Europa forpligter sig til at etablere en dialog på højt plan med Afrika? Jeg mener, at vi har ret og pligt til at gøre dette. Det var det budskab, jeg for nylig havde med til vores partnere i kommissionen for Den Afrikanske Union i Addis Abeba. Derfor har vi engageret os så aktivt - via vores samarbejde med vores afrikanske partnere - i at undersøge dette spørgsmål i fællesskab.
Udtrykt i europæiske vendinger har vi også brug for en beslutningsproces i Den Europæiske Union. Når der opstår påtrængende og alvorlige problemer, skal Den Europæiske Union kunne reagere hensigtsmæssigt. Det betyder, at vi skal bruge passerelle-klausulen i traktatens artikel 67. Vi kan ikke fratage os selv midlerne til at levere en effektiv indsats.
Afslutningsvis udgør Det Europæiske Råds uformelle møde i Lahti en god mulighed for at gøre status over Den Europæiske Unions aktuelle indsats inden for de områder, jeg har skitseret, og ligeledes på mange andre områder. Vi ønsker et fornyet engagement fra stats- og regeringscheferne til at levere løsninger på de reelle og presserende problemer for borgerne i Den Europæiske Union og til at skabe et resultaternes Europa, så vi kan få mere selvtillid til at løse nogle af de meget vigtige problemer i Unionen.
En sidste tanke, før jeg slutter. For en uge siden var jeg i Darfur. Midt i de forfærdelige forhold, som befolkningen oplever der, så jeg noget, som jeg besluttede at fortælle mine venner hjemme i Bruxelles: I ngo'erne og andre humanitære organisationer er der så mange unge europæere så langt væk hjemmefra, der sætter livet på spil hver eneste dag for at hjælpe afrikanerne. Det er sådan et Europa, jeg mener, at vi bør være stolte af; et Europa, der er parat til at tilbyde solidaritet og hjælp, og som udviser stort mod. Det er et sådant Europa, vi alle ønsker, tror jeg: et åbent, udadvendt og generøst Europa. Det er det Europa, vi skal stræbe efter.
(Bifald)
Françoise Grossetête
Hr. formand, fru Lehtomäki, hr. Barroso! Vi er meget bekymrede og oprørte over mordet på Anna Politkovskaya, og vi stiller os selv mange spørgsmål om, hvad der førte til denne forbrydelse. Det er vigtigt, at de russiske myndigheder hurtigst muligt kommer til bunds i denne tragedie, og vi forventer, at Rådet sender et budskab om, at det vil stå fast over for dette nylige slag mod en profession, som hvert år betaler store omkostninger for at udføre sit arbejde. Jeg vil gennem Anna Politkovskaya hylde alle de journalister, som sætter livet på spil over hele verden for at forsvare den ytringsfrihed, som vi lægger så stor vægt på.
Det uformelle topmøde i Lahti den 20. oktober er endnu en lejlighed til at tage en række tilbagevendende emner op, f.eks. konkurrenceevne, innovation, indvandring og energipolitik. Jeg frygter, at konkurrenceevne og innovation lider samme skæbne som bæredygtig udvikling. Alle taler om det, alle er tilhængere af det, men når det drejer sig om konkrete handlinger, fordufter de gode principper. Der er adskillige eksempler på dette. Jeg kunne nævne Galileo, hvis nytte blev rost til skyerne, men da budgettet skulle planlægges, blev det ikke længere så højt prioriteret.
Vedrørende transportinfrastruktur og jernbaneforbindelser anbefaler vi, at de gennemføres af hensyn til konkurrenceevnen, men vi ofrer dem på budgetalteret. Hvad kan man sige om de bekendtgjorte ambitioner for forskning, når man ser, hvilken støtte der reelt gives til innovation. Jeg tænker ikke kun på økonomisk støtte, men også på gennemførelse af love til fremme af investering i Europa, og som baner vej for, at små og mellemstore virksomheder kan eksportere til lande uden for Europa. Jeg forventer mig derfor meget af Rådets engagement i Det Europæiske Teknologiske Institut, som jeg ved, at formanden for Kommissionen, hr. Barroso, ligesom Parlamentet lægger megen vægt på. Det er dog ikke længere et stærkt engagement, vi forventer af Rådet, men konkret handling.
Konkurrenceevne er også resultatet af de bestemmelser, vi vedtager, som skal udgøre muligheder og ikke begrænsninger. Jeg forventer, at Kommissionen anvender disse principper som udgangspunkt, når det fremlægger sit lovgivningsprogram for 2007, og at Rådet følger denne udvikling. Jeg forventer, at Parlamentet har mod til at forkaste forslag, som kun drejer sig om store idéer uden at anvende dem til noget konkret. Politikker skal også være konkurrencedygtige og således effektive.
Konkurrenceevne betyder også at forsøge at finde en global handelsbalance. Antidumpingforanstaltninger er ganske vist i overensstemmelse hermed, men kunne vi ikke få andre stærke politiske beslutninger såsom et krav om de samme kvalitetsstandarder for alle varer, der importeres til EU?
Endelig håber jeg, hvad angår energi, at drøftelserne med præsident Putin vil gøre det muligt for EU at oprette de rammer, der er nødvendige for at sikre en uafhængig energiforsyning. Det skal også kunne skaffe sig vedvarende energikilder for at sikre en uafhængig energiforsyning set ud fra synspunktet om nuklear energi.
Martin Schulz
for PSE-Gruppen. - (DE) Fru formand, mine damer og herrer! Jeg takker Dem, fru formand for Rådet, og Dem, hr. formand for Kommissionen, for den meget grundige beskrivelse af, hvad De vil diskutere på det uformelle topmøde. Endnu en gang er vi fulde af håb forud for et topmøde. Vi hører smukke beskrivelser fra fru Lehtomäki og hr. Barroso om innovation, immigration, energipolitik, partnerskab med Rusland, Darfur. Hele viften af ting, som optager os, er blevet præsenteret på i alt ca. 40 minutter, og for mig er det nu vanskeligt at svare på alle tingene så kort, som det er nødvendigt.
Hvis vi efter topmødet kan få 40 minutter med samme intensitet i de præstationer og beslutningstætheden i de resultater, som De til den tid vil præsentere for os, så ville jeg være ganske tilfreds. Jeg har bare en bange anelse om, at det vil gå, som det næsten altid går. Det lykkes fint at beskrive vores problemer, men det er noget vanskeligere at løse dem. De har ret i, hr. kommissionsformand, at det er uomgængeligt at investere i innovation, ikke bare her, men i alle medlemsstater, især når det gælder forskning og udvikling af teknologi til energieffektivitet.
En af de afgørende skilleveje i de kommende år er spørgsmålet om, om det vil lykkes os at klare det eksponentielt voksende energibehov i denne verden ved at opnå større energieffektivitet. Større energieffektivitet kræver imidlertid også et farvel til frådseriet, dvs. teknologisk udvikling og investering i forskning, som bidrager til, at de produkter, vi kan udvikle, ikke øger energiforbruget, men tværtimod reducerer det. Europa er det kontinent, der må gå foran med et godt eksempel på dette område. Derfor har De helt ret i, at vores innovationspolitik skal fokusere på innovationen inden for energiområdet.
Det andet punkt er, at De har ret i, hr. kommissionsformand, og også De, fru rådsformand, at vi må løse immigrationsproblemet. Men - og jeg er glad for, hr. Barroso, at De beskrev det så konkret - den måde, det bliver håndteret på nu, løser ikke immigrationsproblemet. Jeg vil ikke gentage, hvad andre så rigtigt har sagt, at bæredygtig udvikling i den såkaldte tredje verden er årsagsbekæmpelse i forbindelse med immigrationspolitikken. Men den ydre grænse i Sydeuropa og den ydre grænse i Østeuropa er vores fælles ydre grænse. I Schengen-området kan den, som har adgang til vores territorium, bevæge sig frit. Man kan ikke komme og sige, at vi skal gøre det hver for sig, eller at hvis vi endelig skal gøre det sammen, så højst på mellemstatslig basis, men vi vil ikke flytte kompetencer til Bruxelles! Det siger jeg også henvendt til min egen regering, De var der jo i dag, hr. Barroso. Også Tyskland må forstå, at det ikke kan lade sig gøre på den måde! Selv en tysk indenrigsminister må drage denne konsekvens.
Jeg har en kommentar til ruslandspolitikken. Den politik, som vi nu definerer med Rusland, bliver jo grundlaget for den fornyede samarbejdsaftale med Rusland. Når vi i dag diskuterer Politkovskaja-sagen, er der også følelser med i spillet, det er meget tydeligt. Hr. Saryusz-Wolski f.eks., som lytter så opmærksomt til min tale, er en af dem, som altid bliver særligt følelsesladet, når det handler om Rusland. Derfor siger jeg også henvendt til ham: Hvad bryder vi os ikke om af det, der sker i Rusland? Naturligvis ønsker vi, at der skal herske et fungerende demokrati og markedsøkonomi i Rusland, som De formulerede det. Men der er én ting, vi skal gøre os klart. Uanset om vi uddyber eller videreudvikler det russiske demokrati eller ej, så er Rusland en uundværlig strategisk partner for EU, også sådan, som det ser ud i dag.
Derfor siger jeg ja, vi må tale om demokratiet i dette land. Men vi kan ikke optræde som overlærer over for Rusland. Vi må forstå, at dette land i sit energipolitiske partnerskab og især sit partnerskab inden for konfliktløsning i hele verden - Iran, Mellemøsten, uanset hvor, der er utvivlsomt brug for Rusland - vil forsøge at samarbejde med os på ligeberettiget grundlag, i samme øjenhøjde. Og denne samme øjenhøjde må vi også tilstå Rusland, ligesom den bliver tilstået enhver anden partner. Derfor anser jeg dialogen om demokrati for uundværlig, men den skal føres på grundlag af realistiske vurderinger.
Hr. kommissionsformand, jeg er taknemmelig, fordi De nævnte Darfur. Darfur viser endnu en gang, hvor helt nødvendigt det er, at EU på grundlag af sin identitet, nemlig en fredsskabende identitet, skaber integration på tværs af religiøse, etniske og nationale grænser og skaber fred med dette integrationskoncept. Det er en eksportartikel, og hvis De bringer den ud i verden, vil det være positivt.
Graham Watson
Fru formand, fru rådsformand! De Liberale og Demokraterne ønsker Dem held og lykke i Lahti. Et formandskab i andet halvår er aldrig let, og det er svært at forestille sig uformelle samtaler med 25 regeringschefer omkring et bord. Jeg vil vædde med, at der ikke engang er plads til dem alle i én sauna!
På dagsordenen har De vigtige spørgsmål, der er så forskellige som energi, innovation og indvandring, selv om det centrale, som De siger, bliver mødet med præsidenten for Den Russiske Føderation. Vi mener, at medlemsstaterne skal stå fast bag Unionens flag i fordømmelsen af angreb på frihed og privat ejendom i et land, hvor endnu et af den frie tankes lys netop er blevet slukt. Hr. Putin har helt klart studeret Machiavellis talemåde: "De fyrster, der har opnået store ting, har letsindigt givet folk deres ord, har kunnet snyde andre med deres list og har besejret dem, der holdt fast i deres principper om ærlighed". Selv om præsident Putin indrømmer, at hans land er blevet plettet af mordet på Anna Politkovskaya, glemmer han at tilføje, at 40 andre journalister er blevet myrdet i hans land i de senere år.
(Bifald)
De Liberale og Demokraterne ønsker at hylde Anna Politkovskaya. Som led i sin kritik af situationen med hensyn til frihed og demokrati i Rusland skrev hun i en bog med titlen Putins Rusland: Livet i et svigtende demokrati, "Ja, stabiliteten er kommet til Rusland. Det er et misfoster af stabilitet, hvor ingen søger retfærdighed ved domstolene, hvor man paraderer sin underdanighed og sit tilhørsforhold, hvor ingen ved sine fulde fem søger beskyttelse fra de institutioner, der har ansvaret for at opretholde lov og orden, fordi de er fuldstændig korrupte. Summarisk rettergang er dagens orden. Præsidenten selv", fortsætter hun, "har leveret et godt eksempel ved at spolere vores største olieselskab, YUKOS, efter at have fængslet direktøren Mikhail Khodorkovsky. Putin mente, at Khodorkovsky havde krænket ham personligt, så han slog igen."
Fru rådsformand, Rusland har brug for Den Europæiske Union lige så meget, som Den Europæiske Union har brug for Rusland. De har brug for vores marked for olie og gas. Vi er deres største kunde. Så lad vores stats- og regeringschefer tale med hr. Putin om olie og gas, men de må ikke lægge skjul på, at der er tale om et stadig mere diktatorisk regime. De skal også forberede sig på et liv uden afhængighed af Rusland gennem hensyntagen til både energi og miljø. I en uge, hvor Al Gore har gjort reklame for sin film om den "ubelejlige sandhed" om klimaforandringerne, skal vores energipolitik under alle omstændigheder afspejle det tvingende behov for at skifte retning.
Lahti er en opfølgning på Hampton Court for et år siden, hvor lederne godkendte planer om at skabe et europæisk energimarked, styrke konkurrenceevnen og hæve uddannelsesniveauet samt håndtere det voksende pres fra indvandringen. I de forløbne 12 måneder er det begyndt at haste mere og mere med foranstaltninger på disse områder. Kommissionen har med rette identificeret behovene, men medlemsstaterne nægter fortsat at stille med midlerne. Kommissionen foreslår et reelt indre marked for energi, adskillelse af netværk, som vi gjorde med telekommunikation, udvikling af et mere bæredygtigt energimix, som sikrer energibesparelser. Vi glæder os over disse forslag, men Rådet skal se at komme videre med dem. Hr. Barroso ønsker et europæisk teknologisk institut. Kom i gang med det, hvis De kan skaffe pengene! Indvandring præsenteres på den ene side med data, der viser, at vi må tilskynde til arbejdskraftens og kvalifikationernes vandring og på den anden side med overskrifter i medierne, der giver næring til en populistisk frygt for ubudne gæstearbejdere, der tager arbejdspladser og goder.
For at det skal lykkes, skal Rådet handle effektivt, og til den ende har det brug for bestemmelserne i "passerelle-klausulen" i artikel 43. Jeg håber, at det finske formandskab vil fortsætte med at presse på i den retning. Vi støtter det finske formandskab og dets beskedne og pragmatiske tilgang til EU-anliggenderne. Men fru rådsformand, vi er bange for, at de allerede bliver overskygget af det kommende tyske formandskab. Sager bliver udsat; udenlandske ledere kurtiserer fru Merkel. Den tyske udenrigsminister trækker i førertrøjen. Vi må ikke skabe for store forhåbninger til, hvad Tyskland kan levere, og ej heller sænke forventningerne til, hvad det finske formandskab kan opnå. Formandskabet skal vise, at, med ordene fra Monty Python-sangen, "Finland has it all"!
Daniel Cohn-Bendit
for Verts/ALE-Gruppen. - (DE) Fru formand, mine damer og herrer! Vores gruppe har to gange indbudt Anna Politkovskaja til Europa-Parlamentet. Hun fortalte os om situationen i Tjetjenien og om situationen for ytringsfriheden i Rusland.
Jeg synes, det er på tide, vi melder klart ud. Det er blevet sagt, at de ansvarlige skal dømmes. I skal spise middag med en af de ansvarlige i aften, nemlig hr. Putin selv! Vi må holde op med at lyve for os selv! I Rusland hersker der i dag et system, hvor ytringsfriheden bliver beskåret dag for dag. Aviser bliver opkøbt, aviser vil forsvinde. Ejerne er i fængsel. Det sker dag for dag.
(Bifald)
Ja, Martin, vi har brug for Rusland. Men vi skal vide, at dette Rusland, som står over for os, er et Rusland, som ikke er bange for at lade folk forsvinde. Og jeg kan forudsige historien for Dem, den står sågar at læse i en bog, som snart udkommer. Prøv at læse Der Tag des Opritschnik af Vladimir Sorokin. Han har beskrevet, hvordan tingene foregår i Rusland i dag set fra en sikkerhedstjenestemands synsvinkel. Og vi kommer til at læse, hvordan en eller anden småkriminel, en eller anden narkohandler bliver snuppet. Han bliver så idømt "livsvarigt", forsvinder i et fængsel bag Ural, og så vil de sige se, vi har fanget en. Men hvem der har givet ham opgaven, hvem der har givet ham pengene - som for de 40 andre journalister og for aviserne - det er der ingen, der vil spørge om, det interesserer ikke nogen. For som vi så i går aftes i tysk fjernsyn under mødet mellem fru Merkel og hr. Putin, så har vi brug for Vladimir Putin. Ja, hvorfor har vi brug for Vladimir Putin? Fordi vi - ja, det er Tyskland, du har din store koalition, jeg kan tale om den rød-grønne koalition, som har indgået en tåbelig kontrakt med Rusland i stedet for at europæisere energipolitikken - har etableret en forbindelse med Rusland! Her bør vi prøve at kalde tingene ved rette navn. Så kunne vi måske komme videre.
Naturligvis vil der blive forhandlet med Rusland, men jeg er af den faste overbevisning, at det igen er på tide at lægge den holdning for dagen, som vi har brug for. Naturligvis kan vi le, når Schalke 04 bliver købt af Gasprom. Naturligvis kan vi le, når Chelsea bliver købt af Abramovitsj. Naturligvis kan vi synes, at der er meget vittigt. Det er helt fint, at hr. Putin er med os over alt og nu også hver lørdag, når der bliver spillet bundesligafodbold! Men den pris, vi betaler, den pris, som menneskene i Rusland har betalt, den pris, som menneskene i Tjetjenien har betalt, det er, at vi her bare iagttager et af de farligste undertrykkende systemer, smiler ad det og i øvrigt ser den anden vej. Det synes jeg simpelthen er luset. Vi ser den anden vej. Vi siger, at vi er bestyrtede! Så vender vi tilbage til hverdagen og siger: Putin, hvad er dit problem? Hvor kunne du? Fint, nu betaler du hurtigere! Så er alt i orden! Det er vores holdning!
Sammenfattende kan jeg kun sige, at energispørgsmålene, indvandringsspørgsmålet, alle disse spørgsmål vil vi kun kunne løse, hvis vi - det har Graham Watson ret i - ærligt definerer problemerne, grænserne for vores holdning. Jeg synes, man skal forhandle med Putin. Men man behøver ikke sidde venligt og spise til aften sammen med ham!
Esko Seppänen
for GUE/NGL-Gruppen. - (FI) Fru formand, fru Lehtomäki! Den finske regering ønskede at holde et EU-topmøde i Finland, formentlig med henblik på at udbrede den glade nyhed om Finlands fremragende konkurrenceevne til andre. Tidens fylde har så sat andre ting på dagsordenen og til Finlands store glæde vil den russiske præsident deltage i aftensmåltidet for stats- og regeringscheferne. Spørgsmålet om efterforskningen af mordet på journalisten Anna Politkovskaja bør så tages op som en lakmusprøve på, om retsstatsprincippet i Rusland rent faktisk virker.
(Bifald)
I den nye liberalismes navn ønsker EU's højrefløjskræfter at knuse og smadre gode uddannelsessystemer og det gode socialsikringssystem. Jeg opfordrer den finske regering til at fortælle disse nye EU-liberale, at de offentlige tjenester er hemmeligheden bag Finlands fremragende konkurrenceevne. Fortæl dem også, at den udstrakte liberalisering af elektricitetsmarkedet i de nordiske lande har ført til højere elpriser, og at staten, ikke markedet, er nødt til at tage ansvaret for forsyningssikkerheden. Lad være med evig og altid at tale om Lissabon-målene. EU bliver ikke verdens mest konkurrencedygtige videnbaserede økonomi i 2010. En økonomi bygget på drømme minder en om hr. Kruschov, som for 50 år siden i FN lovede, at Sovjetunionen ville overgå levestandarden i USA inden for 10 år.
Vores gruppe forstår ikke den finske regerings træk med at ratificere den kuldsejlede EU-forfatning i Finland. Jeg vil sige følgende til min regering: De er oppe mod fremmede kræfter på samme måde, som da De insisterede på, at EU skulle indføre en fælles straffelovgivning med kvalificeret flertal. På den måde vil De slette nationernes historiske hukommelse. Jeg sender mine hilsner til premierministeren, fru Lehtomäki. Hold hovedet højt i resten af formandskabet. De kunne endda prøve at tænke selv en gang imellem i stedet for altid at fungere som opvarmning til det næste formandskab, som skal varetages af et langt større land end Finland. Til hr. Barroso vil jeg sige, at i adskillige tilfælde findes der ikke noget retsgrundlag for at gennemføre hans meget ambitiøse tanker, selv om der bestemt er plads i verden i ambitiøse tanker.
Brian Crowley
Fru formand! Jeg vil gerne slutte mig til mine kollegers tak til rådsformanden og hr. Barroso for deres indlæg her i dag. Jeg vil tage de lette spørgsmål først og så gå videre til de mere vanskelige, som topmødet skal tage stilling til.
Vi har ret til at fortælle russerne, at vi kræver standarder fra deres side hvad angår ytringsfrihed, ansvarlighed og frihed og sikkerhed for menneskeliv, når mennesker anfægter og udfordrer autoriteterne. Som hr. Watson helt rigtigt sagde, er 40 journalister blevet dræbt i Rusland i de seneste to et halvt år. Det er ret interessant, at ikke en eneste er blevet anholdt i forbindelse med disse 40 mord; ikke en eneste er blevet dømt i forbindelse med disse 40 drab. Hvis vi forventer, at der pludselig vil ske en masse på grund af den skrækkelige nedskydning af Anna Politkovskaya for nogle dage siden, er vi som strudse, der stikker hovedet i sandet. Først når vi opnår et reelt engagement og en reel dialog med Rusland kan vi garantere et ligeligt forhold mellem EU og Rusland, trods vores afhængighed af Ruslands energi, trods Ruslands afhængighed af vores markeder og trods det geopolitiske samspil mellem det østlige Europa og Rusland.
Jeg mener, at vi virkelig må udvise mod nu ved at fastlægge klare standarder og retningslinjer for, hvad vi forventer af vores partnere med hensyn til deres forhold til os. Det drejer sig ikke kun om drabet på journalisten, uanset hvor skrækkeligt det var; det drejer sig ikke kun om Tjetjenien; det drejer sig også om Ruslands behandling af Georgien i de senere år, og hvad de har gjort. Mens de russiske myndigheder fordømmer de tjetjenske modstandsfolk på den ene side, støtter de på den anden side "modstandsfolkene" i dele af Georgien. De har sat Georgiens økonomi under et voldsomt pres, ikke bare i økonomisk henseende, men også i menneskelig henseende, idet de har deporteret hundreder af georgiere fra Rusland tilbage til deres hjemland, mens man nægter dem adgang til uddannelse og til de virksomheder, som de retmæssigt ejer og leder i Rusland. Alt sammen for at skabe "afklaring".
Mit næste punkt vedrører det europæiske institut for teknologi, forskning og udvikling, og hvad der kræves til det. Jeg er en stor tilhænger af hr. Barrosos plan om det nødvendige i, at Europa går i spidsen og tager et spring fra det 20. århundrede til det 22. århundrede med hensyn til, hvad vi skal gøre for forskning og udvikling samt investering i teknologi.
Men først, før det kan ske, skal vi sikre, at de intellektuelle ejendomsrettigheder og patentrettigheder beskyttes for at give mulighed for innovation og mulighed for investeringer. Det er nemt nok at bygge strukturen i form af en bygning, der skal huse et teknologisk institut. Det er straks vanskeligere at etablere de lovgivningsmæssige rammer, der giver mulighed for dette.
Endelig, fru formand - hvis jeg må få den samme grad af frihed som de øvrige gruppeformænd - når vi taler om energi og en fælles energipolitik og energibehovene, er en af de største muligheder, vi nægter os selv, den vedvarende energi, vi kan skabe og dyrke på vores marker. Når landmændene lider på grund af de dårlige aftaler, som Peter Mandelson indgik ved WTO-forhandlingerne, eller når landbruget trues, er vi nødt til at investere i vedvarende energi.
Jens-Peter Bonde
for IND/DEM-Gruppen. - Fru formand! Anna Politkovskajas danske veninde kan ikke få visum til Rusland, og jeg har bedt Javier Solana rejse denne sag ved en passende lejlighed.
Så til det finske formandskab. Jeg elsker Finland! Jeg sidder på Alva Altos stole, har blomster i hans vaser og ringer med en Nokia. Jeg har respekteret finske politikere fra min pure ungdom og samarbejdet med jeres udenrigsminister i EØS og med jeres statsminister i konventet. Nu må jeg undrende spørge: Hvad er der sket med Finland? Hvordan i alverden kan finske politikere få sig selv til at ratificere en forfatning, som er stemt ned i Frankrig og Holland og derfor ikke længere eksisterer? Er det rigtigt, at der er medlemmer af Centerpartiets rigsdagsgruppe, som vil stemme imod deres egen overbevisning? Det store flertal af finske vælgere er imod forfatningen, og alligevel tvinger I den igennem uden en folkeafstemning. Skam jer! Start hellere på en frisk med et nyt direkte valgt konvent, folkeafstemning i alle lande og med en tekst, som vælgerne kan stemme for med glæde, i stedet for at bruge Vanhanens pisk og en ny finlandiseringspolitik, hvor Finland gør sig til Tysklands delstat nr. 17!
Finland har i dag 7,8 % af de stemmer, der skal til for at opnå et blokerende mindretal i Ministerrådet, og derfor er de andre lande nødt til at lytte til Finland. Netop derfor har vi en værdifuld konsensuskultur i Ministerrådet. Forfatningen vil indføre dobbeltflertal, så vi skal stemme efter folketal. Det vil få den finske andel af et blokerende mindretal til at falde fra 7,8 til 3,3 %, og så behøver man ikke længere at lytte til Finland og andre små lande i EU. Den tyske andel vil tilsvarende stige fra 32 til 51 %. Tyskland og Tyrkiet vil således kunne bestemme farten i et udvidet EU. Dobbeltflertal vil ødelægge konsensuskulturen i EU. Fjernelsen af de nationale kommissærer vil gøre det svært at få EU til at virke i dagligdagen. Nokia skal nok klare den, men de mange små og mellemstore virksomheder og kommunerne vil komme til at savne kontakten gennem det finske kabinet, når der ikke længere sidder en finsk kommissær ved bordet. Og rotationsordningen varer jo kun, til Frankrig skal roteres værk til fordel for Malta! Hold fast i én kommissær til hver medlemsstat og konsensuskulturen i Ministerrådet i stedet for det forkastede forslag til forfatning.
Koenraad Dillen
(NL) Fru formand! Den 20. oktober vil de europæiske statschefer i Lahti som sagt også bringe indvandringstemaet på bane. Spørgsmålet er imidlertid, hvilke konklusioner de vil drage. For to uger siden udspilledes endnu en gang et drama med ulyksalige asylsøgere ud for de europæiske kyster. De skyldige er atter samvittighedsløse menneskehandlere, som kræver enorme summer for at bringe økonomiske lykkejægere til Europa. Ud for Lampedusas kyst omkom der på ny mennesker, da et skib med illegale kæntrede. Størstedelen af de ombordværende kunne med nød og næppe reddes. For at forhindre sådanne dramaer i fremtiden - på Lampedusa, på De Kanariske Øer og overalt ved vores ydre grænser - skal Europa imidlertid afgive tydelige signaler, for med ondt skal ondt fordrives. Menneskehandlerne skal der slås meget hårdt ned på. De kan ikke straffes hårdt nok. For det andet er der behov for en streng asylpolitik, som gør det klart for resten af verden, at Europa mener det alvorligt, når det gælder om at beskytte grænserne. Derfor vil jeg lykønske schweizerne med det kloge valg, de har foretaget i alle deres kantoner, hvor de vil gøre indvandringsbetingelserne og asylretten strengere. Det er nemlig paradoksalt nok den fornuftigste måde til at føre en beslutsom, menneskelig og retfærdig politik på dette område.
Jeg vil derfor udtrykke håb om, at de europæiske stats- og regeringschefer på det uformelle topmøde i Lahti vil tænke over det schweiziske eksempel, for Europa må lære at lytte til sine borgere i store samfundsmæssige spørgsmål. Vi har f.eks. set, hvordan eurokratiet arrogant vil fortsætte med en forfatning, som størstedelen af befolkningen forkaster, såsom i Frankrig og Nederlandene. Når befolkningen har noget at skulle have sagt, lyder der ofte helt andre toner, end når en verdensfjern elite træffer beslutninger hen over hovedet på befolkningen. Dette gælder uden tvivl også for det presserende indvandringsproblem.
Tunne Kelam
(EN) Fru formand, den bedste måde at ære Anna Politkovskayas arbejde på er ved at læse hendes bog Putins Rusland, som hr. Watson var inde på.
Vi skal være opmærksomme på, at systematisk intimidering, chikane og mord på uafhængige journalister samt den fuldstændige mangel på resultater af efterforskningerne har skabt et klima af straffrihed, hvor morderne ikke synes at frygte loven. En sådan tendens er særdeles skadelig for Ruslands ry som formandsland for Europarådet. Det skaber også tvivl om vores fælles værdier. Derfor vil jeg gerne bede formandskabet for Det Europæiske Råd om at tage spørgsmålet op på det kommende topmøde i Lahti.
PPE-DE-Gruppen opfordrer ligeledes Kommissionen og EU's medlemsstater til at indtage en principiel holdning ved at insistere på genoprettelsen af pressefriheden og respekten for uafhængige journalister som en af de vigtigste forudsætninger for en fornyelse af partnerskabs- og samarbejdsaftalen næste år. Først når EU sender et klart signal om, at vi ikke værdsætter denne modige kvindes liv mindre end olie og gas, vil tingene begynde at ændre sig i Rusland.
(Bifald)
Den eneste måde, hvorpå vi virkelig kan ære Anna Politkovskayas passionerede engagement i sandhed, retfærdighed og menneskelig værdighed er ved at iværksætte en fælles indsats for at virkeliggøre hendes drøm om et demokratisk Rusland, hvor borgerne ikke behøver sætte livet på spil ved at sige sandheden.
Hannes Swoboda
(DE) Fru formand, fru formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen! Der er ikke tvivl om, at vi befinder os i en meget vanskelig situation, hvad vores forhold til Rusland angår. Det seneste mord på fru Politjovskaja er jo ikke det eneste, og det er heller ikke nogen sjældent forekommende begivenhed. Det er noget, som gør os beskæmmede, men som naturligvis i langt højere grad burde gøre Rusland beskæmmet.
Jeg vil gerne komme ind på tre problematiske områder, hvor vi har store vanskeligheder i forholdet til Rusland. For det første er der som allerede nævnt spørgsmålet om menneskerettigheder, ytringsfriheden. Vi beklager især, at Rusland ikke kan indse, at den manglende respekt for ytringsfrihed og menneskerettigheder i Rusland er mest skadelig for Rusland selv. Ganske vist er den måske også skadelig for os, fordi den forringer forholdet til Rusland. Men det er Rusland selv, der lider mest under den, fordi landet bliver hindret i sin positive, demokratiske udvikling.
For det andet er der naboskabspolitikken. Vi skal ganske vist ikke diskutere Sydossetien og Transnistrien i dag. Men også her gælder det, at den naboskabspolitik, som Rusland fører, er uacceptabel for EU.
Det går ikke, at Rusland afgør sydossetiernes eller menneskene i Transnistriens skæbne. Det skal menneskene i disse lande selv afgøre, de skal beslutte frit og ikke under pres, under militært pres, måske endda fra Rusland. Det kommer vi til at tage en helt åben snak med Rusland om.
Det sidste punkt er energispørgsmålet. Jeg er enig med alle, som taler for en fælles energipolitik. Kommissionsformanden sagde det med klare og tydelige ord. Men ville mange af dem, som klapper i dag, også have klappet for et år siden, hvis vi havde sagt, at vi havde brug for en fælles energipolitik? Og vil de klappe, når det handler om, at de også skal omtænke deres egne præferencer? For når vi kræver en fælles energipolitik, så har vi endnu ikke sagt, hvilken energipolitik det er. Og når vi tager fat på at øge energieffektiviteten, at udvikle alternative energiformer og tage de fornødne initiativer på trafikområdet og inden for boligbyggeriet, så er der mange, som vil rejse sig og sige nej, det var ikke det, vi mente.
Men tilbage til Rusland. Problemet i dag er, at de energipolitiske relationer mellem EU og Rusland er ude af balance, at Rusland - med Putin i spidsen - i stadig stigende grad desværre gør energipolitikken til et politisk magtspørgsmål og ikke til en økonomisk faktor som hos os. Og hvis vi ønsker at handle med Rusland, så kan det helt klart kun ske ved, at vi forhandler med hinanden som ligeberettigede partnere.
Rusland skal huske på, at energireserverne, især gasreserverne, slipper op en dag. Ikke i dag, men om otte eller 10 år, måske først om 12 år. Og hvad vil Rusland så gøre? Det ville altså være i Ruslands egen interesse at være opmærksom på, at landet har brug for vores teknologi, vores knowhow og vores finansiering og derfor opbygge ligeberettigede energipolitiske relationer til Europa. Hvis vi kan stå ansigt til ansigt med hinanden netop i energispørgsmålet, så vil vi også nå frem til gode løsninger. Ellers vil ikke kun EU lide under det, men også Rusland. Derfor bør Rusland indse, hvor dets sande, langsigtede interesser ligger. Rusland kan lære meget af dialogen med os, med EU.
Hélène Flautre
(FR) Fru formand! Anna Politkovskaya ved, hvorfor hun er død. Efterskriften til hendes sidste bog bærer overskriften "Er jeg bange?". Hvorfor skrev hun? Hun skrev, fordi hun mente, at ord kan redde liv. Hun vidste, at hun var i fare, hun havde været spærret inde, hun havde været udsat for et giftangreb, og hun fik løbende dødstrusler. Hun blev simpelthen likvideret, fordi hun sagde sandheden.
I sin bog "Tjetjenien, Ruslands skam" skriver hun: "Putin og hans folk har givet deres velsignelse til noget, som intet land kan acceptere, nemlig en korruption baseret på blodet fra tusinder af ofre, en hær, der er hærget af militært anarki, en chauvinistisk holdning i regeringsapparatet, der giver sig ud for patriotisme, en vild retorik om en stærk stat og officiel folkelig racisme mod tjetjenerne, som breder sig til andre russiske befolkninger. Putins Rusland frembringer nu dagligt nye pogromtilhængere, og angreb på kaukasierne er blevet rutine." Ved De, hvornår hun skrev dette? Hun skrev det i 2003, og hvad oplever vi i dag? Vi oplever razziaer, tilfældige anholdelser og forfølgelse af georgierne og ngo'er, der kæmper for menneskerettigheder, og jeg kan tilføje, at de lige har indgivet en klage.
Hvad svarer præsident Putin? Han erklærer, at foranstaltningerne mod georgierne er passende, og at de statslige agenter handler i overensstemmelse med russisk lovgivning. Anna Politkovskaya fortsatte med at fordømme krænkelser af menneskerettighederne. Jeg håber, at De 25 har mod til at sige det til præsident Putin, som denne kvinde alene havde mod til at sige, og at de ikke kun vil sige et par ord om efterforskningen...
(Formanden afbrød taleren)
Mirosław Mariusz Piotrowski
(PL) Fru formand, det finske formandskab har erklæret, at man ønsker at etablere et energipartnerskab mellem Den Europæiske Union og Rusland. Jeg vil gerne spørge, hvordan man har til hensigt at opnå dette. Hidtil har der ikke så meget været tale om partnerskab, men mere om en finlandisering af forbindelserne mellem EU og Rusland.
EU's politik over for Rusland består hovedsagelig i indrømmelser, og EU er også tvetydig i sin stillingtagen. Dette sker ofte på bekostning af de nye baltiske medlemsstater og ligeledes Polen. Et skoleeksempel på dette er den tysk-russiske aftale om at anlægge en nordeuropæisk gasrørledning på bunden af Østersøen. Rusland udnytter dygtigt sin position som monopolindehaver på det europæiske energimarked. Ved hjælp af del-og-hersk-princippet indgår Rusland aftaler med stærkere stater hen over hovedet på de svagere, og EU accepterer det bare. Indtil videre er det ikke engang lykkedes os at få Rusland til at ratificere det europæiske energicharter, et grundlæggende EU-dokument vedrørende energimarkedet.
Det uformelle topmøde mellem stats- og regeringscheferne i Lahti, hvor den russiske præsident skal deltage, bør føre til en ændring af denne tingenes tilstand. I dette spørgsmål mere end noget andet bør EU tale med én stemme og ud fra en fast forhandlingsposition.
Eija-Riitta Korhola
(FI) Fru formand! Min fødeby, Lahti, bliver måske scenen for en vigtig begivenhed, når byen skal være vært for EU-topmødet. Emnet er særdeles velegnet for Lahti, et område, som længe har haft en fremtrædende profil som ekspertisecenter inden for miljøteknologi - for det giver ikke mening at tale om energi uden energieffektivitet. Den mest effektive metode til at øge selvforsyningsgraden på energiområdet er ved at forbedre energieffektiviteten og de energibesparende foranstaltninger. Når vi fører vores energidialog med Rusland, skal vi også sige, at det politisk set ikke er klogt at øge vores afhængighed af Rusland yderligere på energiområdet.
I lyset af udfordringerne på klimaområdet har vi brug for alle de ressourcer, vi kan mønstre. Alle former for lav-emissions-energi skal have den plads, de fortjener. Det er på høje tid, at vi kommer væk fra tanken om, at vedvarende energi og emissions-fri atomenergi på en eller anden måde er i modstrid med hinanden. Det er en illusion: Det er noget, der i højere grad foregår i hovedet på folk, end det reelt er tilfældet, når det drejer sig om den praktiske indstilling til energi.
Jeg har bedt den finske minister for handel og industri om at medtage en fornyet gennemgang af Bulgariens tiltrædelsesbetingelser på Lahti-dagsordenen. Jeg hentyder til den uretfærdige og unødvendige beslutning om at lukke fire af de seks atomreaktorer i Kozloduy. Når vi kigger på kriterierne bag dagens beslutning, kan vi se, at den betingelse, der blev pålagt Bulgarien i Helsinki for syv år siden, nu er forældet. Det er urimeligt i lyset af målene for den europæiske energipolitik. Der er sket forbedringer, og Rådets arbejdsgrupper har selv erklæret, at kraftværkerne opfylder sikkerhedsbestemmelserne. Alligevel skal de lukkes ned inden årets udgang.
Hvis Finland ikke tager problemet op nu, bliver der mangel på energi ikke kun i Bulgarien, men også i nabolandene, som har fået dækket deres elektricitetsbehov i de seneste fem år. Kommissionens påstand om, at disse reaktorer kunne forbedres rent økonomisk, har vist sig at være forkert. Kozloduy producerer elektricitet til mindre end to eurocent pr. kilowatttime. Hvis man lukker dem, kan det til dels opvejes, og det bliver ved at bruge brunkulsfyrede værker, den mest beskidte af alle energikilder. Dermed bruges EU-penge til at skifte fra en ren teknologi til en mere beskidt. Det er vanvid.
Når jeg beder om, at sagen tages op igen, siger jeg ikke, at vi skal undsige aftalen, men snarere, at vi bør gennemgå den i lyset af de foreliggende oplysninger, så der kan indføres fleksibilitet med hensyn til lukningsdatoen. Hvorfor skulle Bulgarien øge sine drivhusgasudledninger, når der findes et alternativ, der har vist sig at være sikkert?
Reino Paasilinna
(FI) Fru formand, mine damer og herrer! Den, der taler om finlandisering her, tænker måske på sig selv. Det bliver nok en lang rejse for ham at nå op på Finlands niveau med hensyn til demokrati og økonomi, for vi ligger i front i Europa.
(Bifald)
Det er resultatet af hårdt arbejde. Kom, følg os! Temaerne for Lahti er investering og innovation. Det er også Finlands prioriteringer. Unionens investeringer i forskning og udvikling er helt utilstrækkelige. Kun to lande har nået målene i Barcelona-aftalen: det ene er Finland, det andet Sverige. Jeg skammer mig over de Europæiske lederes kortsynethed. Europa befinder sig i en forfatningskrise og er åndeligt magtesløs samtidig. Vi er bare ikke på omgangshøjde på mange områder, fordi vores investeringer i forskning halter bagefter vores konkurrenter, og snart bliver vi indhentet af Østen.
Med udgangspunkt i denne fragmenterede videnskabelige arena skal vi hurtigt kunne opbygge et effektivt og ligefremt europæisk forskningsområde på højt niveau. Ved at samarbejde kan vi få succes. Vi befinder os i et område, hvor solen er ved at gå ned, medmindre vi hurtigt får sat gang i innovationen. Hvad angår oprettelsen af et europæisk teknologisk institut, savner projektet penge og retning. Som ordfører er min egen holdning: Lad der ske innovation og overførsel af innovation til praktiske opgaver; så vil vores levestandard blive forbedret.
Vi opfatter Rusland som en strategisk partner, og vi vil forny partnerskabs- og samarbejdsaftalen. Det chokerende mord på journalisten Anna Politkovskaja klæder ikke det Rusland, som vi håber på vil blive en bedre partner for Den Europæiske Union. Hun kæmpede mod korruption og vold; selv landets regering sagde, at det gjorde hun. Hvorfor fik Politkovskaja ikke beskyttelse? Alle kendte til dødstruslerne. Dette alvorlige spørgsmål skal tages op i Lahti.
Europa bliver mere og mere afhængig af importeret energi. Afhængigheden vokser med kolossal fart. Eftersom vores problem er forsyningssikkerhed, og Rusland har et problem med gode kunder - dvs. et problem med at sikre langsigtede aftaler, der kan hjælpe landet med at investere i energiinfrastrukturen - foreslår jeg en løsning, hvor vi indgår en omfattende aftale og løser begge problemer på en gang. På den måde vil markederne åbne sig i både Rusland og Den Europæiske Union i henhold til de samme regler; dvs., at man vil ratificere en energiaftale inden for samme pakke. På den måde skaber vi energisikkerhed for begge parter og naturligvis især for os selv.
Satu Hassi
(FI) Mine damer og herrer! Ruslands energiressourcer og vores ønske om at sikre os leverancer af olie og gas må ikke sløre vores syn på den stadig dårligere situation for demokrati og borgerlige frihedsrettigheder i Rusland. Det civile samfund er i svære vanskeligheder der. Efter mordet på Anna Politkovskaja må dette stå klart for enhver.
Brud på menneskerettighederne, overfald og endda mord er ikke kun rettet mod den politiske opposition, men også mod nationale mindretal, hvoraf der findes dusinvis i Rusland. Mari-nationen er en af dem, og Europa-Parlamentet har også vendt sin opmærksomhed mod de ugerninger, de har været udsat for.
Konflikterne vedrørende nationalitet hænger også sammen med mordet på Anna Politkovskaja. Hun blev myrdet, fordi hun fortalte sandheden om, hvad der sker i Tjetjenien.
Dagen efter mordet samledes tusinder af finner foran den russiske ambassade til en demonstration med stearinlys, hvis lige aldrig var set. Jeg håber, at den finske regering, som formandsland for EU's Ministerråd, vil udtrykke det chok og den bekymring, vi føler, lige så tydeligt. Menneskerettigheder skal være det centrale i forholdet til Rusland.
Nils Lundgren
(SV) Fru formand! Ved topmødet i Lahtis i næste uge skal spørgsmålet om en fælles energipolitik behandles. Dette er endnu et eksempel på den målbevidsthed, hvormed det politiske etablissement af rent magtpolitiske årsager udnytter forskellige samfundsproblemer for at fremme EU's position. Faktisk er der meget få årsager til at føre energipolitik på EU-niveau.
Vi befinder os på et historisk tidspunkt, hvor det begynder at virke meget sikkert, at udslippet af drivhusgasser fra menneskers forbrænding af kul og kulbrinter fører til klimaforandringer. Vi skal finde løsninger på denne situation. Ingen i EU's ledelse kan imidlertid afgøre, hvilke typer energi vi skal vælge for at sikre en vedvarende energiforsyning i fremtiden. Forudsætningerne er desuden vidt forskellige i de forskellige lande. Visse lande har størst interesse i at finde metoder til at udskille og lagre kuldioxid ved forbrænding af kul og olie. Nogle lande er parate til at gøre sig afhængige af russisk naturgas, mens andre vil satse på kernekraft, vandkraft, vind- og bølgekraft, biomasse eller jordvarme. Alle kan på forskellige måder sænke deres energiforbrug. I denne proces skal lande kunne eksperimentere og afprøve forskellige måder. Det er gennem sådan institutionel konkurrence mellem lande, at udviklingen sker. Forestillingen om, at EU skal fastsætte, hvor meget af hvilke typer energi der skal bruges, er en tåbelig idé, som er farlig for Europas fremtid.
Struan Stevenson
(EN) Fru formand! Jeg er meget glad for, at rådsformanden har bekræftet, at diskussionerne i Lahti vil være centreret omkring hele energispørgsmålet. Som den foregående taler, hr. Lundgren, håber jeg, at klimaforandringerne også vil spille en central rolle i disse forhandlinger.
Beskyttelsen af borgerne og deres miljø skal sættes i centrum for energipolitikken. Klimaforandringer og deres mulige følger, luftforurening i byer, ødelæggelse af miljøet i byerne og alle de øvrige forureningsgener, som vi kender, har stor indvirkning på deres hverdag økonomisk, socialt og sundhedsmæssigt.
Vi ved, at planeten nu er 0,6 oC varmere i dag end for 100 år siden. Vi ved, at i 2020 vil vores miljø være opvarmet med yderligere 0,8 oC. At den globale opvarmning vil medføre usædvanlige vejrforhold som storme, mere regn og oversvømmelser. Vi hører fra eksperterne, at vandstanden kan stige med op til en meter. Hvis dette sker, vil lande som Bangladesh og - tættere på os - Nederlandene stå over for en katastrofe. Så vigtigt er det. Sidste vinter var vi vidne til en krise i Ukraine - som vil stå i endnu en krise, når de skal spille fodbold mod Skotland i aften! - og vi så den første afbrydelse af vores gasforsyning i 40 år.
Vi får 22 % af vores gas fra Rusland, og det er en farlig position for EU, for efter krisen sidste år opdagede vi, at nogle af de nyere medlemsstater kun havde reserveforsyninger til 24 timer. Som hr. Barroso sagde vedrørende immigration kan vi på energiområdet ikke fortsætte med 25 - snart 27 - forskellige og helt adskilte energipolitikker. Vi er nødt til at centralisere og få en sammenhængende energipolitik, der styres centralt.
(Bifald)
Martine Roure
(FR) Fru formand, fru formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen! De seneste topmøder i Tampere og Luxembourg har på ny vist grænserne for europæisk indvandringspolitik og for solidaritet blandt europæiske regeringer. Vi håber derfor, at De i Lahti vil være i stand til endelig at tage fat på de underliggende årsager til indvandring.
Hvis vi vil have, at der ankommer færre mennesker til Europas sydlige kyster, er svaret ikke, og det bliver aldrig, at øge patruljeringen og fremskynde returneringen af dem. Jeg har mødt disse indvandringskandidater. Hele familiens og deres landsbys håb hviler på dem, og nogle af dem foretrækker at dø i stedet for at opleve en fiasko. At bekæmpe ulovlig indvandring er derfor ikke ensbetydende med at fordømme disse ofre ved at sende dem tilbage til en skæbne, som de prøvede at flygte fra. Det er ensbetydende med at gå efter de mennesker, som organiserer menneskehandelen, som skuffer mennesker ved at love dem en bedre fremtid i Europa, og at gå efter dem, der udnytter dem i Europa.
Burde vi ikke også gøre den europæiske visumpolitik mere fleksibel? Det er således, at man bekæmper hemmelig aktivitet. Selv om det er rigtigt, at vi har brug for arbejdskraft, har vi brug for mennesker med rettigheder, ikke slaver. Vi er nødt til at erkende, at regulering kan være nødvendig for at bekæmpe udnytterne. Menneskehandel kan kun bekæmpes effektivt, hvis vi træffer foranstaltninger mod sort arbejde og udnyttelsen af indvandrere i Europa.
Vi må også indrømme, at vi har betalt for Afrika i lang tid, vi må indrømme, at vores samudviklingspolitikker ikke har været retfærdige, og at vi skal endelig give plads til en omfattende udvikling af fattige lande. Indtil nu har EU været tilfreds med udelukkende at fremsætte erklæringer om gode hensigter. Vi skal investere massivt i disse lande og også hjælpe med at oprette offentlige tjenester, som alle har adgang til, og med at oprette virksomheder, som betaler medarbejderne en rimelig løn. Jeg må indrømme, at det ikke altid er tilfældet for øjeblikket. Arbejdere udnyttes ofte af europæiske virksomheder i deres eget land, og jeg gentager, at det skal vi ikke være bange for at sige.
Endelig er medlemsstaterne nødt til at indse, at vi skal samarbejde, og at vi ikke kan gøre en reel indsats enkeltvis. Vi skal komme ud over vores nationale egoisme, som fører direkte til en katastrofe.
Nigel Farage
(EN) Fru formand! Nå, så skal vi til det igen: endnu et topmøde for stats- og regeringscheferne, endnu en diskussion om vores konkurrenceevne - eller måske skulle jeg sige vores manglende konkurrenceevne - og endnu et komplet tidsspilde! Vi har stået her før, ikke sandt? Kan De huske i marts 2000, Lissabon-dagsordenen? Jeg sad her og lyttede til de smukke ord om, at EU skulle være den mest konkurrencedygtige og dynamiske videnbaserede økonomi i verden inden 2010. Det går ikke særlig godt, gør det, hr. Barroso? Jeg tror ikke, at De vil nå disse mål inden for de næste tre et halvt år!
Og så hørte vi det sidste sommer, da hr. Blair var her. Han rejste sig og fortalte os, at vi skulle tage udfordringen med globaliseringen op, og det kunne vi kun gøre, hvis Europa blev konkurrencedygtigt, hvis vi begyndte at investere flere penge i forskning og udvikling. Og naturligvis skete der igen ikke noget. Hvis De virkelig ønsker at forbedre konkurrenceevnen, så skal De næste weekend sætte Dem ned og kigge på de 91.000 tæt beskrevne sider med lovgivning, der udgør acquis communautaire, og beslutte at skrotte en betydelig del af dem. Hvis De mener det seriøst med at gøre Europa konkurrencedygtigt, hvis De mener det seriøst med at bevæge Dem ind i den moderne verden, så burde De gøre netop det.
Jeg finder det morsomt, at Danmark skal være det økonomiske studieobjekt i weekenden. Jo, jeg kan godt forstå det, fordi de har den højeste beskæftigelsesgrad i Den Europæiske Union. Gad vide, om det skyldes, at de har deres egen valuta - de kan forvalte deres egen skatte- og pengepolitik. Faktisk er arbejdsløshedstallene uden for euroområdet halvt så høje som inden for euroområdet. Så den virkelige konklusion i denne weekend er, at vi bør gøre langt mindre på europæisk plan, fordi alt, hvad EU rører ved, ender med en katastrofe.
Bogdan Klich
(PL) Fru formand! Mødet mellem vores ledere og præsident Putin bliver en mulighed for at tage spørgsmålet om en sikker energiforsyning op og for at udtrykke vores ekstreme - og jeg gentager vores ekstreme - bekymring over situationen vedrørende det russiske demokrati og respekt for menneskerettighederne.
For ofte har vores politikere stukket hovedet i busken og for ofte har de accepteret meningsløse forklaringer fra russisk side, indtil den russiske journalistiks samvittighed, Anna Politkovskaya, til sidst blev brutalt myrdet af skud i hovedet ligesom Galina Starovoytova før hende. Disse to ofre markerer starten og slutningen på processen med afskaffelse af demokrati i Rusland. Fru Starovoytovas død i 1998 markerede begyndelsen på ophævelsen af demokratiske standarder i Rusland, fordi hun var den symbolske spydspids, demokraternes leder i Skt. Petersborg. Mordet på fru Politkovskaya er et slag imod det, der er tilbage af den frie presse i Rusland. Uanset hvem der bestilte mordet, vidste de, at ofret var en person med en ubøjelig moral, et symbol på sandhed og uafhængig journalistik.
Jeg kendte ikke Anna Politkovskaya personligt, selv om jeg havde fornøjelsen af at arbejde sammen med Galina Starovoytova og altid beundrede hendes mod. Derfor vil jeg i lyset af deres offer, og før vi mærker virkningen af Ruslands afskaffelse af demokratiet på vores egen krop, appellere til, at respekten for menneskerettigheder og borgerlige frihedsrettigheder i Rusland gøres til en betingelse for den fortsatte politiske dialog med landet.
Edite Estrela
(PT) Hr formand! Dagsordenen for mødet i Lahti indeholder mange vigtige punkter som f.eks. energipolitik, ulovlig indvandring, konkurrenceevne og innovation. Pressefrihed vil dog helt sikkert også blive debatteret. Demokrati, frihed, menneskerettigheder er uomgængelige emner på et så vigtigt møde, hvor præsident Putin er inviteret med, og som mordet på den russiske journalist Anna Politkovskaja kaster sin skygge over.
Det Europæiske Råd må kræve af præsident Putin, at de ansvarlige for denne hæslige forbrydelse bliver straffet. I en tid, hvor Europa mærker klimaændringernes følger og stigende oliepriser, haster det med at forbedre energieffektiviteten og mindske afhængigheden af fossile brændstoffer til gavn for økonomi, miljø og borgernes livskvalitet.
EU bør diversificere sine energikilder og -leverandører og prioritere vedvarende energi for at opfylde Kyoto-protokollen. Koblingen mellem innovation og konkurrenceevne giver god mening for det finske formandskab og for mit eget land, Portugal. Innovation for at øge konkurrenceevnen er en af de veje, som anvises i Lissabon-strategien, fremlagt af det portugisiske formandskab i 2000.
På det første møde for Lissabon-dagsordenens nationale koordinatorer blev der for nogle dage siden præsenteret otte eksempler på bedste praksis, udvalgt af de europæiske myndigheder. Portugal fik med rette ros for initiativet "Empresa na Hora", der gør det lettere at oprette virksomhed
Gunnar Hökmark
(EN) Hr. formand! Mordet på Anna Politkovskaya er en tredobbelt tragedie. Den er personlig - en tragedie for hendes familie - men det er også en tragedie for det russiske samfund, fordi det er tegn på en spirende udvikling i det store land, og det er en tragedie for demokratiet, fordi det var mordet på et vigtigt demokratisk element i Rusland. Det er et tilbageskridt, som svækker demokratiet i Rusland.
Det blev sagt tidligere i dag, at vi skal være realistiske med hensyn til demokratiet i Rusland. Jeg ved ikke, hvad taleren egentlige mente, men lad os være realistiske med hensyn til demokratiet i Rusland: Hvis ikke vi kæmper for demokrati i Rusland, lader vi mennesker som Anna Politkovskaya og tusinder af andre stå alene. Hvis ikke vi kæmper for demokrati og retsstatsprincippet i Rusland, vil vi ikke styrke de kræfter i Rusland, der kan gøre Rusland til et bedre land og en bedre partner. Hvis vi ikke kæmper for demokratiet, vil Rusland ikke blive en bedre parter i energipolitikken eller på noget andet område.
(Bifald)
Hvis vi ikke opfordrer til demokrati og overholdelse af retsstatsprincippet, bliver Rusland ikke til et bedre samfund. Rusland bliver først en troværdig parter på energiområdet, når demokratiet er stærkere, og når retsstatsprincippet er stabiliseret. Det er, hvad det betyder at være realistiske med hensyn til demokratiet i Rusland, og det skal være budskabet her i dag.
Hr. Barroso, nogle af de kompetencer, vi har i Den Europæiske Union - det indre marked for energipolitik, de transeuropæiske net, konkurrenceregler og handelspolitik - er de instrumenter, vi skal bruge, ikke bare over for Rusland, men også over for andre dele af verden. De udgør det bedste grundlag for Den Europæiske Unions fremtidige energipolitik. Lad os bruge dem, og lad os gå fremad skridt for skridt.
Józef Pinior
(PL) Hr. formand! Den Europæiske Union må tage de seneste politiske, økonomiske og sociale udfordringer op. For det første er tiden inde til at udforme en fælles europæisk energipolitik, der består af foranstaltninger på niveau med den europæiske politik for sværindustrien efter Anden Verdenskrig. For det andet skal Den Europæiske Union komme med en fælles reaktion på problemerne med ulovlig masseindvandring fra hele verden, som har betydelige konsekvenser for nogle lande. Endelig er vi nødt til at skabe et reelt gennembrud med hensyn til at udvikle den videnskabelige forskning, nye teknologier, konkurrenceevne og økonomisk innovation i medlemsstaterne. I Europa savner vi i øjeblikket mod, visioner og en fremadskuende strategi. Vi er nødt til at uddybe integrationen og udvikle en fælles politik inden for disse tre områder.
Jeg vil gerne udtrykke min tilfredshed med, at præsident Putin blev indbudt til topmødet i Lahti og over bestræbelserne på at skabe et strategisk partnerskab med Rusland. Samtidig skal vi dog ikke forfølge vores aftale med Rusland på bekostning af at måtte tolerere overtrædelser af menneskerettighederne og pressefriheden. Rusland er et land med umådelige mineralrigdomme, men det er frem for alt et land med mennesker som den myrdede journalist Anna Politkovskaya, en journalist, hvis mod og ærlighed er et symbol på et medborgerligt Rusland, og hvis aktiviteter bør blive et symbol og en inspiration for hele Europa.
Othmar Karas
(DE) Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg synes, at dagens debat på den ene side er nøgtern, men på den anden side også meget forfriskende og opmuntrende. Nøgterne analyser, rigtige mål, nedslående sandheder bliver fortalt af mange talere. Men hvad fører det til? Hvilke handlinger beslutter vi os nu for? Det er kun handlinger, der skaber tillid, ikke analysen alene.
Jeg vil gerne sende tre budskaber til rådsformandskabet til topmødet. For det første, hvis De har lyttet til os, så siger vi til Dem, at De i samtalen med Vladimir Putin ikke skal gå over til dagsordenen! Lad være med at reducere mødet til at handle om energipartnerskabet, tal også om alle de ting, der er blevet nævnt her i dag. For det andet skal De forelægge os en tidsplan for, hvornår vi får det indre marked for energi i EU, som kommissionsformand Barroso har rykket for. For det tredje skal De forelægge os en tidsplan for, hvornår EU bliver til et forskningsområde.
Med hensyn til energipolitikken er partnerskabet med Rusland kun en del af en nødvendig europæisk energipolitik. Vi prioriterer en forøgelse af den energipolitiske uafhængighed højt. Vores vigtigste punkt og vores største bidrag til mere innovation er at skabe et centralt forskningsområde for reduktion af energiforbruget og udvikling af vedvarende energikilder I forbindelse med innovationen bør De styrke de små og mellemstore virksomheders mulighed for at deltage og inddrage de små og mellemstore virksomheders organisationer i den tredelte dialog.
Glem ikke, at året begyndte med reduktionen af gasleverancerne til Ukraine. Glem ikke, at den seneste begivenhed i Rusland var mordet på en kritisk journalist, og at mange mord forud for dette ikke har fået samme offentlige opmærksomhed som dette seneste mord.
Malcolm Harbour
(EN) Jeg vil gerne koncentrere mine bemærkninger om et af de centrale spørgsmål ved topmødet: innovation. Jeg har bemærket, at kun få talere har været inde på det i dag. Jeg vil blot tilskynde både rådsformanden og hr. Barroso til at sørge for, at dette fortsat bliver noget centralt i diskussionerne. Som De påpegede, hr. Barroso, kan man ikke forestille sig et bedre sted til den diskussion end Finland.
Jeg var glad for, at De i begge Deres taler var inde på, at den største konkurrence kommer fra Kina, Indien og de øvrige asiatiske økonomier. Vi er nødt til at begynde at kigge udenfor og begynde at opbygge de virkelige styrker i vores teknologi. En af de ting, jeg især vil appellere til Dem om at slå til lyd for ved topmødet - noget, som de europæiske ledere kan engagere sig i - er at sætte skub i og bruge de offentlige myndigheders beføjelser. De bruger milliarder af euro i offentlige midler til at udvikle nye tjenester, men jeg tror ikke, at mange af dem tænker på, hvordan de bruger disse penge til at skabe innovation og promovere nye produkter og tjenester, som det europæiske erhvervsliv kan levere.
Lad os tage Nokia som et godt eksempel, fordi De skal til Finland, Nokias hjemsted, til Deres topmøde. Trådløse netværk, trådløs innovation, trådløse tjenester: Det er den slags, vi burde udvikle til sundhed, uddannelse, til at øge kvaliteten af de offentlige tjenester, for at ændre kvaliteten af de erfaringer, som borgerne har i deres relationer med os. Det vil jeg bede Dem sætte på dagsordenen for mødet med de europæiske ledere, for hvis vi kan opnå dette, vil vi tage nogle vigtige skridt fremad. Vi ved, at andre lande gør det samme, navnlig USA.
Her til sidst har jeg bemærket, hr. Barroso, at vi kan se Deres europæiske teknologiske institut som et punkt på dagsordenen. Jeg håber, at De vil overbevise os om, at den investering er pengene værd. Jeg er ikke overbevist endnu, for jeg mener, at mange universiteter allerede laver det, som De ønsker - det er mange penge.
Lad os gøre innovation til det centrale på topmødet, og jeg håber, at De vil tillægge emnet den betydning, det fortjener.
Jerzy Buzek
(PL) Hr. formand! Jeg er fuldstændig enig i udtalelserne fra mine kolleger fra Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater om demokratiets tilstand i Rusland, og jeg skal ikke gentage deres argumenter, men blot give dem min fulde støtte. Jeg vil gerne tage to andre spørgsmål op og lykønske det finske formandskab for at have sat to punkter på dagsordenen for det uformelle topmøde i Lahti, nemlig energi og innovation. Vi har brug for en fælles politik på energiområdet, både inden for Den Europæiske Union for at skabe et fælles energimarked, og uden for, f.eks. fælles europæiske forhandlinger med de partnere, der leverer vores olie og gas. Dette er fantastisk vigtigt. Vi må sikre, at vi ikke gentager situationen, hvor en enkelt medlemsstats forhandlinger, f.eks. om olie- eller gasleverancer fra Rusland, stiller de øvrige medlemsstater i en særdeles uhensigtsmæssig position.
Det er utroligt vigtigt, at vi griber vores fælles energipolitik an på denne måde: Det bliver et vigtigt skridt i retning af at skabe en fælles udenrigspolitik. Der er imidlertid endnu et aspekt af vores politik udadtil på energiområdet: Ukraines rørledninger er i øjeblikket i en meget ringe forfatning, og de udgør den sidste rute for energileverancer fra øst, som er uafhængig af Gazprom. Det er vigtigt, at vi investerer i disse rørledninger, og at vi gør alt, hvad vi kan for at sikre de nødvendige midler til en sådan investering.
Med hensyn til innovation vil jeg blot tage tre ting op. Først og fremmest har vi brug for en ansvarlig økonomisk politik, hvor erhvervslivet tager den innovation til sig, som vi ikke har på vores kontinent, og det kræver en økonomisk strategi. Den anden ting er spørgsmålet om et europæisk patent: Vi har brug for vores eget europæiske patent. For det tredje mener jeg, at der er behov for et europæisk teknologisk institut, der kan fremme innovationen. Jeg støtter personligt hr. Barrosos idé og mener, at vi nu har mulighed for endelig at få styr på tingene.
Andreas Schwab
(DE) Hr. formand, hr. formand for Kommissionen, fru minister! Jeg er meget glad for meddelelsen om innovationspolitik, som Kommissionen vil offentliggøre i næste uge. Den er et af de første seriøse forsøg på at udvikle en EU-strategi for Europa og for, hvordan vi kan skabe os en position inden for globaliseringen. Derfor tror jeg, at dette vil være det vigtigste punkt på dagsordenen på det uformelle møde i Lahti.
Innovation sker i særlig grad i små og mellemstore virksomheder. Det tager denne meddelelse højde for. Til det formål har vi brug for europæiske standarder, som De pegede på, fru minister. Her er der stadig en del at gøre på mange områder. Til det formål har vi også, som De pegede på, hr. kommissionsformand, brug for større midler til forskning og udvikling. Selv om jeg naturligvis glæder mig meget over Finlands eksempel, så må jeg også pege på, at min region Baden-Württemberg hvert år bruger 3,6 % af bruttonationalproduktet til forskning og udvikling og dermed ligger langt foran USA og Japan.
Vi har også brug for at have større tillid til vores egne evner, og det er det centrale budskab i denne meddelelse. Vi må tale mere om, hvad vi kan opnå i Europa i fællesskab, hvis vi reviderer vores strukturer, også inden for globaliseringen. Vi har et fremragende indre marked, som vi må udvikle yderligere, og som også yder os beskyttelse. Vi har brug for større selvtillid over for Rusland og Kina. Men vi skal også vide, hvilke reformer vi skal tage fat på inden for EU for at blive ved med at være konkurrencedygtige. Det er innovationsstrategien et fremragende grundlag for.
Der tales om, at vi har brug for mere innovation inden for licitationsretten. Der nævnes enkelte eksempler, som allerede anvendes i min region. Jeg tror, at der er fremragende muligheder for at positionere Europa bedre inden for globaliseringen gennem innovation, og jeg mener også, at dette uformelle topmøde i Lahti bør anvendes til evt. i det kommende år at udvikle en globaliseringsstrategi for EU, så det kan lykkes os at overbevise borgerne om, at vi i Europa har en chance i en globaliseret verden.
Vytautas Landsbergis
(LT) Hr. formand! Vi må skabe klarhed her i Bruxelles, når vi taler om Lahti. Starten på dagens møde viste, hvor splittede, polariserede og lette at manipulere vi er. Europa-Parlamentet var tilsyneladende ude af stand til at reagere med det samme med et fælles dokument på en forfærdelig forbrydelse i Moskva, fordi vi ikke ønsker at forstyrre den russiske præsident på hans turné gennem Europa. Dette er blot endnu et tegn på, at Den Europæiske Union ikke har sin egen europæiske politik over for Rusland, og at vi i Europa kun gennemfører en pro-russisk politik i denne henseende. Denne snakken lederne efter munden er ikke at gøre Rusland en tjeneste, hvis nogen fortsat tror på, at Rusland kan blive et europæisk land, i stedet for at Europa bliver en politisk vasal til et udemokratisk Rusland.
Vi taler kun om Europas forenede energistrategi, men vi lukker vores øjne for det forhold, at Rusland aldrig vil tillade, at dette sker, fordi landet allerede har sin trojanske hest midt i Europa. Støtterne bag hr. Schröder og andre, der lider af politisk blindhed, vil fortsat ødelægge et forenet Europa.
Desværre har vi her i Parlamentet kun en mulighed - at tale åbent om, at indflydelsesrige europæere bevidst har overgivet sig moralsk. Den russiske præsident er den eneste, der siger tingene lige ud, når han siger, at de europæiske værdier er upassende for Rusland og hans styre. Ifølge russiske politikere kan Europa bare smide sit energicharter ud sammen med menneskerettighedschartret, fordi Europa alligevel bare skriver under på alt, hvad Rusland dikterer. Dette kom frem i Sochi og ved forskellige andre lejligheder. Sådan ser det reelle partnerskab og det fælles rum ud. Det er det fælles rum, hvor journalister bliver myrdet, og vi tør ikke sætte spørgsmålstegn ved, om dette fælles rum er noget for os. Vi bliver alligevel irriterede over Nordkorea og Irak, i stedet for blot at erkende, at det er den samme aktør, et sted midt imellem, der trykker på begge knapper, både den i Teheran og den i Pyongyang.
Vi må i det mindste forsøge at forstå, at Anna Politkovskaya, den sidste tapre journalist, ikke kun blev myrdet af Putins Rusland, men også af det konformistiske Europa.
(Bifald)
Bogusław Sonik
(PL) Hr. formand! Det er skrækkeligt, at vejen til borgerlige frihedsrettigheder og respekt for grundlæggende menneskerettigheder skal brolægges med mord på uskyldige.
I dag diskuterer vi mordet på fru Politkovskaya, kvinden som standhaftigt gjorde opmærksom på de forbrydelser, som russerne begår mod det tjetjenske folk. Men lad os huske på, at andre før hende har mistet livet i kampen mod diktatorer, f.eks. den ukrainske journalist hr. Gongadze eller den libanesiske journalist hr. Kassir. Gjorde staten alt, hvad den kunne i disse sager for at beskytte dem, der satte fokus på forbindelsen mellem offentlige strukturer og de kriminelle? Eller førte hadet over deres kompromisløse adfærd og deres artikler til, at man lukkede øjnene, at man vaskede Pilatus' hænder, til statens ligegyldighed med deres skæbne og den dødstrussel, der hang over hovedet på dem?
Rusland har altid frembragt store personligheder, der er gået mod diktaturets strøm og risikeret livet for at gøre opmærksom på deres regeringers forbrydelser og uretfærdige fremfærd. Vi behøver blot at tænke på navne som Kravchenko, Bukovsky, Sakharov eller Solsjenitsyn. Skal vi som borgere i den frie verden altid overlade disse mennesker til deres skæbne? Nej, vi støttede ikke fru Politkovskaya tilstrækkeligt, da hun levede. Lad os støtte hende efter hendes død.
Jeg mener, at undersøgelsen af denne forbrydelse skal gennemføres under internationalt tilsyn, som det skete i sagen om mordet på Libanons premierminister Rafik Hariri. Jeg kan ikke forestille mig, at Den Europæiske Union underskriver en samarbejdsaftale med Moskva, uden at denne forbrydelse efterforskes, og uden at de, der bestilte den, og de, der udførte den, stilles for retten. Den Europæiske Union må enten prioritere sit engagement i frihed, borgerlige frihedsrettigheder og menneskerettigheder eller i økonomiske interesser og energiinteresser.
Hr. formand! Sandhedens time er kommet. Vi må ikke gå på kompromis. Det skylder vi den myrdede journalist.
Simon Busuttil
(MT) Hr. formand! Jeg håber, at man på næste uges topmøde vil diskutere det brev, som ikke mindre end otte regeringschefer sendte til det finske formandskab, hvor De skrev til Dem om ulovlig indvandring. Selv om sommeren er forbi, og man nu regner med, at strømmen tager af, ved alle og enhver, at vi havde en krise, og at den stadig er der. Hvis vi fortsat er passive, vil vi stå over for endnu større problemer næste år. Jeg må sige, at i løbet af de seneste dage har vi været vidne til de første konkrete skridt i vores forsøg på at overbevise de europæiske lande om, at vi må løse problemet med ulovlig indvandring i fællesskab. For det første så jeg i sidste uge, at man begyndte at patruljere i Middelhavet. Jeg kan se hr. Frattini her, og jeg vil gerne rose ham for hans rolle. Jeg håber, at disse patruljer i Middelhavet udsender et klart budskab om, at Middelhavet ikke er et åbent hav, åbent for alle, hvor organiserede kriminelle uhindret sejler indvandrere til Europa. For det andet havde vi en afstemning i Budgetudvalget, hvor vi godkendte en betydelig forøgelse af Frontex-agenturets budget til næsten EUR 35 millioner euro, således at det kan styrke sine operationer ved vores ydre grænser. Jeg håber, at Rådet er villigt til at støtte os i stedet for at beskære Frontex' budget, som det allerede har forsøgt. Hvordan kan Rådet sige, at det kæmper seriøst mod ulovlig indvandring, hvis det samtidig giver de europæiske regeringer lov til at optræde som gniere og forsøge at beskære budgettet på dette område i stedet for at forhøje det? For det tredje lader det til, at man i denne uge vil nå frem til en aftale om fire europæiske immigrationsrelaterede fonde, som indleder deres virke til januar. Jeg glæder mig over vedtagelsen af foranstaltninger som sikkerhedsklausulen, som giver Den Europæiske Union mulighed for at yde øjeblikkelig økonomisk bistand i nødsituationer. Der mangler meget endnu, hvis vi ønsker, at folk skal føle, at EU virkelig tager hensyn til deres følelser vedrørende ulovlig indvandring. Parlamentet har talt, og det samme har Kommissionen. Nu forventer vi, at Rådet gør sin del. Tak.
Alexander Stubb
(EN) Hr. formand! Når man lytter til hr. Landsbergis' fodboldklub give ham bifald, håber jeg, at fanklubben for det finske landshold i en europæisk stat ved navn Kasakhstan er lige så stærk som hans, for vi er 25 minutter inde i kampen, og der står stadig 0-0, så vi har brug for lidt hjælp!
For det første støtter jeg det finske formandskab og dets dagsorden for Lahti. Men hensyn til ekstern energi ved De, hvad De skal gøre: De skal takke hr. Putin for, at spørgsmålet rent faktisk er på dagsordenen, for omkring dette tidspunkt sidste år, lukkede han lidt af for de ukrainske rørledninger, og det er grunden til, at vi skal tale om det i Lahti. Så giv han en stor tak, når han kommer.
For det andet med hensyn til innovation er der ikke tale om produktplacering, men sandheden er, at vi bruger omkring 4 milliarder euro på innovation, forskning og udvikling. Det er mindre, end Nokia bruger på forskning og udvikling om året. Jeg håber, at det får lederne i Det Europæiske Råd til at tænke.
Mit tredje punkt vedrører forholdet mellem EU og Rusland. Det er sjovt at lytte til forhandlingen her, bortset fra mordsagen, naturligvis. Nogle gange forekommer det mig, at vi er langt hurtigere til at kritisere USA end Rusland, og måske burde vi i sidstnævnte tilfælde behandle Rusland som en supermagt i stil med USA.
Jeg vil gerne bakke Kommissionens formand kraftigt op vedrørende det europæiske teknologiske institut. Jeg tror, at der hersker en masse misforståelser om princippet. Det er et netværk, som efter min mening vil fungere ganske godt. Alle er enige om problemet, så nu er spørgsmålet, hvordan vi finder en løsning. Jeg mener, at vi har brug for offentlig-private partnerskaber i stil med MIT i USA. På den måde håber jeg, at Deres initiativ går igennem.
Endelig er problemet med uformelle møder i Det Europæiske Råd, at der normalt kommer meget få praktiske resultater ud af dem. Fru rådsformand, hvis man kommer ud af det møde med tre ting, mener jeg, at det har været en succes. Et: grønt lys for det europæiske teknologiske institut; to: en form for patentlovgivning, eller i det mindste et løfte om at få den; og tre: en fælles energipolitik. Hvis De ikke opnår disse resultater, tror jeg, at de fremtidige uformelle møder i Det Europæiske Råd bliver lige så tomme som salen her i dag.
Paula Lehtomäki
formand for Rådet. - Hr. formand! Jeg vil gerne takke Europa-Parlamentet for dets værdifulde bidrag under dagens diskussion. Jeg kan forsikre Dem for, at jeg vil viderebringe budskabet til premierministeren, så han kan medtage det ved forberedelserne til Lahti-topmødet.
Det er naturligvis sandt, at innovation og konkurrenceevne har stået på den europæiske dagsorden i et stykke tid, men nu er det vores mål at omsætte denne diskussion til handling, i det mindst at åbne døren for at komme videre. Handling er det, der virkelig er brug for i øjeblikket.
Inden for rammerne af det strategiske partnerskab, vi har med Rusland, kan alle emner diskuteres og vil blive det. Jeg er sikker på, at de meget vigtige punkter, De har taget op under denne forhandling, vil blive drøftet ved møderne. Jeg er meget glad for, at De får lejlighed til at fortsætte diskussionen om resultaterne af Lahti-topmødet med Finlands premierminister senere på måneden, den 25. oktober i Strasbourg. Mange tak skal De have. Jeg ser frem til at få nogle resultater med fra Lahti-topmødet.
José Manuel Barroso
Hr. formand! Først og fremmest vil jeg gerne hilse den brede støtte til dagsordenen med innovation, et europæisk teknologisk institut, en fælles energipolitik og en europæisk immigrationspolitik velkommen. Men jeg vil fortælle Dem, at vi er nødt til at aflevere dette budskab uden for denne sal, for, som nogle af Dem har sagt, hersker der fortsat nogle misforståelser.
Lad mig blot nævne det europæiske teknologiske institut. Det er interessant, at alle er enige om, at vi ikke gør nok i Europa med hensyn til innovation; der er ikke tilstrækkeligt mange forbindelser mellem universiteter og forskningscentre og økonomiens verden, erhvervslivet og praktiske projekter. Men når der kommer en idé, der ændrer på den situation, opstår der straks modstand. Det er utroligt! Så siger alle: "Men vi har fremragende universiteter!" - naturligvis har vi fremragende universiteter! Men hvis vi har fremragende universiteter, hvorfor sakker vi så agterud i forhold til amerikanerne og andre? Noget er galt. Status quo er ikke en reel mulighed. Vi kan ikke køre videre, som vi plejer.
Jeg ved, at vi har fremragende universiteter. Universiteterne blev skabt i Europa. De er en europæisk opfindelse, men vi udnytter ikke alle fordelene eller det fulde potentiale ved vores europæiske dimension. Lad os sige det lige ud: Nogle af vores universiteter er stadig meget korporatistiske, meget lukkede. Vi har brug for en europæisk dimension. Selv de største medlemsstater mangler dimensionen med at fremme den globale kultur, som vi nu har brug for i lyset af udfordringerne i det 21. århundrede. Derfor er idéen netværksbaseret. Det er ikke en kæmpestor bureaukratisk institution; den er netværksbaseret og bygger på principperne om ekspertise, på det, som alle fremragende universiteter og fremragende forskningscentre gør, men med det formål at skabe forbindelse mellem erhvervsliv og forskning, således at vi kan fremme innovation.
I Kommissionen mødtes jeg med lederne af de største europæiske virksomheder, der udfører forskning i verden. Jeg fik kraftig opbakning til tanken, og jeg kunne nævne nogle af virksomhederne. To af disse ledere fra europæisk erhvervsliv kom fra USA, og de fortalte mig på mødet, at det største chok, da de kom til Europa, var, da de opdagede, at mens USA har amerikanske institutioner til hele USA, har vi ikke noget tilsvarende i Europa. Vi er først nu gået i gang med det europæiske forskningsråd. Så vi har store institutioner, der fremmer forskning i Tyskland, Storbritannien, Frankrig og Sverige. Vi har fantastiske ting, men vi mangler en europæisk dimension. Vi mangler en europæisk mission for at give dem de værktøjer, de har brug for, for at kunne konkurrere med de bedste. Derfor mener jeg, at det er en fantastisk idé. Jeg håber, at den ikke kun vil finde almindelig støtte, men at den også vil opnå støtte, når vi fremsætter praktiske forslag. Derfor håber jeg på Deres støtte, når vi i næste uge fremsætter et praktisk forslag om det europæiske teknologiske institut, og jeg håber på Deres støtte, når vi til januar fremlægger en virkeligt ambitiøs energipakke.
Mit sidste punkt drejer sig om samhørighed. Det bedste udgangspunkt for forhandlinger med Rusland er et konsekvent og ensartet standpunkt. Hvis vi ønsker at være troværdige, når vi diskuterer spørgsmål med Rusland og andre partnere, må vi vise dem, at vi selv er i stand til at føre en sammenhængende politik. Vi kan ikke diskutere energi seriøst med dem, hvis vi har 25 forskellige energipolitikker. Vi må se i øjnene, at det ikke vil være troværdigt.
Det første, vi må gøre, hvis omverdenen skal opfatte os som troværdige, er at bringe orden i eget hus og indføre en reel, fælles indfaldsvinkel til energi. Det samme gælder naturligvis andre spørgsmål. Men jeg er helt enig i, at kampen mod klimaændringer udgør et centralt aspekt af vores energipolitik, og vi bør erindre om, at Den Europæiske Union er en central aktør på dette område. Vi er rent faktisk førende på verdensplan. Jeg kan fortælle Dem, at når vi drøfter disse spørgsmål med vores amerikanske venner, vores russiske partnere eller med kineserne eller inderne, trækker vi altid dette spørgsmål frem i forreste række ved forhandlingerne. Det er vigtigt at gøre, hvad vi kan, men også at inddrage andre i disse bestræbelser. Men det, som alle disse spørgsmål viser - fra innovation til immigration, til energi, til kampen mod klimaforandringer - er et stærkt argument for Europa. I globaliseringens tidsalder har selv de største medlemsstater ikke midler til at løse disse udfordringer. Så hvis man ønsker et stærkt Europa, er vi på vej i den rigtige retning. Et stærkt Europa er ikke bureaukratisk, men har en fælles indfaldsvinkel til disse spørgsmål.
Vi bør også tale med en stemme om menneskerettigheder, og jeg håber, at dette er det budskab, der kommer ud af Lahti: De europæiske ledere kommer måske fra forskellige politiske og ideologiske baggrunde, fra forskellige nationale situationer, men de er parate til at skabe et stærkt Europa i fællesskab, og de er klar til at tale med én stemme over for omverdenen. Det er, hvad jeg håber på fra Lahti.
Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Skriftlig erklæring (artikel 142)
Pedro Guerreiro
(PT) Ud over vigtige punkter om den internationale situation har det næste Europæiske Råd på sin dagsorden den såkaldte innovationspolitik, "fælles energipolitik" og "ulovlig indvandring, hvor arbejdsdokumenterne dog endnu ikke er fremlagt. Dem kommer jeg tilbage til ved senere lejlighed.
Tilsyneladende skal debatten ikke behandle "absorptions", "funktions" eller "assimilationsevnen", altså udvidelsen med Kroatien og Tyrkiet, og heller ikke den såkaldte institutionelle reform (Kommissionens og Parlamentets sammensætning og Rådets beslutningsproces), altså diskussionen om spillereglerne, der altid gennemtvinges af EU's store magter efter deres interesser.
Dagsordenen rummer heller ikke nogen debat om forsøgene på at (igen) at gennemtvinge den allerede forkastede såkaldte europæiske forfatning. Indtil videre og trods utallige forsøg herpå er der stadig uenighed om, hvordan "den europæiske forfatning" - i ny skikkelse eller ej - skal vækkes til live. Man spekulerer, man bereder jordbunden, man opretter arbejdsgrupper, mens man afventer valget i Frankrig og det tyske formandskab, der skal vise (pseudo-)"vejen fremad".
Denne tøven er direkte proportional med arbejdernes og folkenes bevidsthed om EU's virkelige mening og mål.
