Fuldførelsen af det indre marked
Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er redegørelserne fra Rådet og Kommissionen om fuldførelsen af det indre marked.
Jeg foreslår, at vi starter med Kommissionens redegørelse, og giver straks ordet til hr. Bolkestein.

Bolkestein
Hr. formand, det er af og til nemt at glemme, hvad vi egentlig har opnået siden 1992. Mange af os kan sikkert huske, hvordan lastbiler blev stoppet ved landegrænserne, deres last kontrolleret og papirer stemplet. Chancerne for at vinde en offentlig licitation i en anden medlemsstat var dengang lige så store som chancerne for at vinde i lotto. Det var stort set umuligt at etablere et fælles europæisk bank- og forsikringsnetværk på grund af vidt forskellige lovkrav.
Prisen på et telefonopkald var ekstremt høj og serviceniveauet ofte lavt. Grænseoverskridende bankgebyrer var astronomisk høje. Forbrugerne fik ganske enkelt ikke smæk for skillingen. Borgerne var dybt frustrerede, når de forsøgte at få opholdstilladelse i en anden medlemsstat eller få deres faglige kvalifikationer som f.eks. læge anerkendt.
Øget konkurrence og produktivitetsvækst har bidraget til at skabe mange nye job, som ikke ville have set dagens lys uden det indre marked. Snart vil Kommissionen offentliggøre tal for beskæftigelsesvæksten og den økonomiske vækst igennem de 10 år, som er gået siden indførelsen af det indre marked. Væksten er en realitet, selv om der fortsat er vigtige mangler i de juridiske rammer.
Med hensyn til fremtiden står vi nu over for et valg. Valget står mellem et stadigt mere dynamisk indre marked, som vil være drivkraften bag yderligere jobskabelse og velstand i både gamle og nye medlemsstater, eller et indre marked, som kun kører på en eller to cylindre, og som i stigende grad vil være sårbar over for nedbrydende kræfter. Hvis vi vælger sidstnævnte, kan vi lige så godt opgive at opfylde Lissabon-målene.
For 10 år siden var der stor entusiasme bag det indre marked. I dag er entusiasmen langt mindre, når der skal træffes vanskelige politiske beslutninger. Selv i de seneste to år, hvor det er gået godt, er vi løbet ind i en del forsinkelser.
EF-patentet er måske det bedste eksempel. Hvordan kan Rådet sige, at det ønsker, at EU skal være det mest konkurrencedygtige økonomiske område i verden, hvis det ikke vil vedtage denne kontrolforanstaltning for innovation og vækst? Rådet (konkurrenceevne) vil endnu en gang forsøge at løse problemerne med EF-patentet i næste uge, men min tålmodighed er ved at være opbrugt.
Vi er nødt til at skabe et indre marked, som er sit navn værdigt, også i servicesektoren. Servicesektoren udgør hele 70% af alle medlemsstaters økonomi, og desværre findes der i denne sektor fortsat et hav af barrierer. Men tag ikke fejl. Når vi har skaffet disse barrierer af vejen, vil de indbyrdes modstridende interesser atter komme op til overfladen og tvinge parlamentsmedlemmer og ministre til at forsvare status quo. Vi har brug for Parlamentets uforbeholdne støtte, hvis vi skal overvinde denne modstand mod ændringer.
Der er også sket en vis udhuling af reglerne for varernes frie bevægelighed. Princippet om gensidig anerkendelse, en af grundpillerne i det indre marked, fungerer ikke så godt, som det burde. National mærkning er ofte en skjult handelsbarriere. I visse vigtige industrisektorer er der slet ikke nok europæiske standarder. Disse svagheder i det indre markeds fundament vil komme endnu mere frem i lyset efter udvidelsen.
Der er behov for et integreret kapitalmarked, som kan forvandle nutidens besparelser til investeringer i fremtiden. Vi skal forbedre virksomhedsstyringen, idet vi tager passende højde for idéerne i den nylige Winter-rapport udarbejdet af en række anerkendte eksperter inden for selskabsret under ledelse af professor Jaap Winter. Vores virksomheder skal have fleksibilitet til at organisere sig på internationalt plan, herunder via overtagelsestilbud. Vi må fjerne skattemæssige barrierer, som øger omkostningerne ved at gøre forretninger unødvendigt. Markedet for netværksindustrier skal åbnes endnu mere. Vi skal have løst pensionsspørgsmålet, som er en tidsindstillet bombe under os. Endelig har vi også brug for bedre og enklere regler.
Regler skal gennemføres inden for tidsfristen og på den korrekte måde. Vi taler om, at bioteknologi skal være en af vækstsektorerne i fremtidens Europa, men indtil videre har kun seks medlemsstater ud af 15 gennemført direktivet vedrørende bioteknologiske opfindelsers patentbarhed. Direktivet skulle have været gennemført for 1½ år siden, så ni medlemsstater har overskredet tidsfristen væsentligt og er bagud på dette område. Samlet set ligger andelen af direktiver vedrørende det indre marked, som ikke er blevet gennemført, over målet på 1,5% fastsat af Det Europæiske Råd.
Der ligger en masse arbejde foran os, og jeg ved, at det ikke bliver nemt. Det bliver sandsynligvis endnu vanskeligere at træffe beslutninger efter udvidelsen. Der er en reel risiko for, at der kommer en yderligere forsinkelse, medmindre vi handler strategisk og sætter EU's interesser på lang sigt før de enkelte sektorers interesser, som går imod ændringer.
Vi har stor støtte blandt borgerne og i virksomhederne. I næste uge offentliggør Kommissionen resultatet af en større undersøgelse om det indre marked i de sidste 10 år. Jeg kan allerede nu fortælle, at undersøgelsen viser, at 77% af vores borgere og 84% af vores virksomheder føler, at det indre marked har haft en meget positiv indflydelse på deres tilværelse. De ønsker desuden, at det indre marked bliver bedre til at servicere dem fremover.
Med hensyn til Parlamentet venter Kommissionen spændt på hr. Harbours kommende betænkning vedrørende strategien for det indre marked. Jeg forventer en ambitiøs og slagkraftig betænkning. Desuden er det seneste tiltag fra Rådet (konkurrenceevne) en kærkommen mulighed for at gøre fremskridt.
Der er gået 10 år siden fjernelsen af grænserne i det indre marked, et år siden euroens indførelse, og udvidelsen af EU står for døren, så nu må det være på tide med en kraftig forbedring af det indre marked. Jeg regner med Rådets og Parlamentets støtte i arbejdet med at nå frem til en ambitiøs strategi for det indre marked på mellemlang sigt, som Kommissionen håber at kunne præsentere senest til april næste år. Hvis vi handler med beslutsomhed, har vi endnu det bedste til gode.

Bendtsen
. Hr. formand, hr. kommissær, det er mig en stor glæde at få denne mulighed for at drøfte status og fremdrift i det indre marked med Europa-Parlamentet. Jeg beklager, at jeg blev lidt forsinket.
EU står i dag over for store udfordringer. Vi skal håndtere den kommende udvidelse med 10 nye medlemsstater, samtidig med at vi stadig mangler at gennemføre en række reformer, for at EU kan fungere som en økonomisk stærk global aktør.
Som formand for EU har jeg valgt at drøfte status for fuldendelsen af det indre marked med Dem i dag, da jeg anser det som centralt, at vi får et reelt indre marked med alle de nye lande, og at vi samtidig får en konkurrencedygtig økonomi udadtil - helt i tråd med den ambitiøse Lissabon-vision. Europa-Parlamentet er i dag en central medlovgiver, når det gælder udviklingen af det indre marked. Som formand for Rådet (konkurrenceevne) mener jeg derfor, at det er en selvfølge og ikke mindst nødvendigt at diskutere dette emne med Parlamentet i dag.
Det er 15 år siden, idéen om et indre marked blev sat på dagsordenen. Det er snart 10 år siden, at det indre marked blev sat på skinner. Det indre marked er et af de mest ambitiøse mål, der nogensinde er sat i EU's historie. I de sektorer, hvor vi har nået vores mål, har fordelene for europæiske forbrugere og virksomheder været enorme. Det indre marked har medført flere og bedre produkter til lavere priser, fri bevægelighed på tværs af grænser og ikke mindst en bedre konkurrenceevne. Men vi kan samtidig konstatere, at der desværre stadigvæk er mange svære spørgsmål, som skal løses, før vi har et fuldkomment indre marked.
Det danske formandskab har valgt at prioritere området meget højt. Det skyldes for det første, at et velfungerende indre marked er et nøgleelement i EU's konkurrenceevne, økonomiske vækst og beskæftigelse. For det andet gør udviklingen af teknologier og markeder det nødvendigt at fjerne de tilbageværende hindringer for handel over grænserne. For det tredje kræver den øgede økonomiske globalisering en hurtigere indsats med strukturelle reformer. Velfungerende produkt- og kapitalmarkeder er af afgørende betydning.
Det indre marked må kunne levere, hvad vore borgere forventer af det: et bredt udvalg af produkter og serviceydelser, som er af høj kvalitet, som er sikre, og som er rimelige i pris, og så også fri bevægelighed på tværs af de indre grænser uden unødvendigt bureaukrati.
Den forestående udvidelse er helt central. Ansøgerlandene arbejder hårdt for at blive klar til optagelse. Jeg har fuld tillid til, at de vil gøre deres yderste for at leve op til den lovgivning, som vi har vedtaget de sidste mange år, og det er vores opgave at bistå dem bedst muligt - også efter optagelsen.
Der ligger store potentialer i et nyt udvidet indre marked - både for borgerne og virksomhederne. Med et indre marked med 100 millioner flere forbrugere i hurtigt voksende økonomier vil vi få en hurtigere økonomisk vækst og flere job både i de nuværende og også i de kommende medlemsstater. En undersøgelse fra 2001 fra Kommissionen viser, at udvidelsen vil føre til en stigning i ansøgerlandenes BNP på mellem 1,3 og 2,1% årligt. For de eksisterende medlemmer vil stigningen i BNP samlet være på 0,7%. Vækstpotentialet ved den kommende udvidelse vil afhænge af, om vi kan få gennemført de strukturreformer, der endnu mangler.
Nogle af de største udfordringer vi står over for er færdiggørelsen af det indre marked på de områder, hvor det indre marked ikke fungerer efter hensigten.
Servicesektoren er helt central for europæisk vækst - 2 ud af 3 job er i servicesektoren, og den private og offentlige serviceproduktion tegner sig for 70% af BNP i EU. Kommissionens rapport om barrierer i det indre marked for tjenester viser, at der eksisterer mange barrierer af både lovgivningsmæssig og ikke-lovgivningsmæssig karakter. Det må vi få løst. Så snart Kommissionen har fremsat sine forslag, skal Rådet og Europa-Parlamentet tage stilling til, hvordan vi hurtigst muligt får fjernet de resterende barrierer.
Også det indre marked for finansielle tjenester er ekstremt vigtigt. De finansielle markeder er globale, og en regulering må derfor ske på EU-plan. De økonomiske fordele ved gennemførelse af handlingsplanen for finansielle tjenesteydelser er blevet analyseret af bl.a. den såkaldte Gyllenhammer-gruppe. Analysen peger på, at den finansielle integration vil medføre en årlig mervækst på helt op til ½% af BNP. Det glæder mig at kunne konstatere, at 30 forslag nu er vedtaget, herunder 4 af de 8 forslag nævnt i konklusionerne fra Det Europæiske Råds møde i Barcelona.
Fri bevægelighed for personer og virksomheder er også væsentlig. Øget mobilitet er central for at bevare en god vækst og samtidig undgå flaskehalsproblemer i dele af unionen. Mange ændringer af bl.a. selskabsretten er gennemført, men der har vist sig behov for yderligere harmoniseringer i lyset af bl.a. ENRON-skandalen.
Pakken om det indre marked for el og gas er også et vigtigt element i færdiggørelsen af det indre marked. Formandskabet lægger stor vægt på at sikre fremdrift i denne sag. Det er hensigten, at der på rådsmødet vedrørende energi den 25. november skal opnås politisk enighed om hele pakken om det indre marked for el og gas.
En dynamisk forbrugerpolitik i et udvidet EU skal tage hensyn til markedsudviklingen og forbrugernes reelle behov for beskyttelse. I den forbindelse er det centralt med fælles regler for markedsføring af varer og tjenester i EU. Her udgør grønbogen et godt grundlag for det videre arbejde.
Endelig er det vigtigere end nogensinde, at vi får enkle og bedre regler, så det bliver nemmere at være borger og virksomhed i EU. Rådet nåede på mødet i maj og september til enighed om ændringen af udbudsdirektiverne, og formandskabet arbejder nu for, at en fælles holdning hurtigst muligt oversendes til Parlamentet.
Vi må samarbejde om at sikre en forenkling og forbedring af EU's lovgivning gennem en effektiv implementering af Kommissionens handlingsplan. Kommissionens undersøgelser viser, at forbedring af lovgivning kan give virksomhederne besparelser på ca. 50 milliarder euro per år svarende til 4% af BNP.
Formandskabet prioriterer sagen højt. I sine konklusioner fra mødet den 30. september har Rådet bl.a. prioriteret regelforenklingsarbejdet, konsekvensvurderinger og metoder til at følge op på implementeringen af handlingsplanen. Målet er, at den interinstitutionelle aftale vedtages inden årets udgang. Det afhænger naturligvis af forløbet af de forhandlinger, der i øjeblikket foregår med Europa-Parlamentet og Kommissionen. Det er umuligt at opfylde alle ønsker, hvis aftalen skal indgås inden udgangen af 2002.
Rådet (konkurrenceevne) har sammen med Europa-Parlamentet og Kommissionen et ansvar for at sikre, at vi får fremdrift i arbejdet med at styrke vækst og konkurrenceevnen i EU.
Vi skal huske på, at løsningen af disse udfordringer kræver et tæt samarbejde. Virksomhedernes konkurrenceevne og en sikring af fortsat økonomisk vækst er opgaver, som kræver en fælles indsats. Det er i alles interesse, at vi samarbejder så effektivt som muligt, så der hurtigt kan ske fremskridt på de lovgivningsområder, hvor vi som lovgivere har en fælles kompetence og et fælles ansvar.

Harbour (PPE-DE).
Hr. formand, på vegne af min gruppe og som ordfører for betænkningen vedrørende strategien for det indre marked fra Udvalget om Retlige Anliggender glæder det mig at kunne hilse udtalelserne fra kommissæren og fomanden for Rådet velkommen. Disse udtalelser er meget vigtige og kommer på det helt rigtige tidspunkt. Jeg er medlem af det britiske Konservative parti, kom til Parlamentet for tre år siden og har siden da været fuldt beskæftiget med aktiviteter vedrørende det indre marked. Efter min mening er det første gang, vi hører en sådan udmelding. For mig er det noget af en milepæl, hvilket det forhåbentligt også er for Parlamentet. Vi skal sørge for, at der ikke går alt for lang tid mellem sådanne tilsagn og drøftelser om den fremtidige strategi. Hvad angår 1992-programmets 10-års jubilæum, håber jeg også, at mine kolleger ikke har noget imod, at jeg lige minder om, at det var den britiske kommissær, lord Cockfield, der fik gennemtrumfet dette program med støtte fra den britiske konservative regering under ledelse af premierminister Margaret Thatcher.
Det forestående 10-års jubilæum er en passende lejlighed til at iværksætte et nyt initiativ, der har til formål at fortsætte og fremskynde processen mod fuldførelsen af det indre marked. Det kan kun ske, hvis EU's institutioner og erhvervs- og forbrugerorganisationer går sammen i en fælles og slagkraftig koalition.
Nogle mener, at vi i for stor udstrækning har taget det indre marked for givet. Som både kommissæren og ministeren har sagt her til formiddag, er det slet ikke tilfældet. Som ordfører for udvalget vil jeg gerne sige til kommissær Bolkestein, at mit udkast til betænkning så sandelig vil være slagkraftigt og ambitiøst. Jeg håber, at mine kolleger vil støtte mig, hvilket jeg tror, de vil, da Udvalget om Retlige Anliggender altid har været stor tilhænger af en politik for det indre marked. Vi har haft livlige debatter, men den generelle holdning går i retning af et sådant program, som Kommissionen ønsker at fremme. Hvad angår gennemførelsen af et indre marked inden for servicesektoren, er vi i hvert fald klar til at tage udfordringen op. Det bliver vanskeligt og kræver omfattende politisk støtte, som vi gerne giver dig, kommissær Bolkestein.
Med hensyn til Rådet vil jeg gerne rose hr. Bendtsen for hans initiativ i forbindelse med dette spørgsmål og etableringen af Rådet (konkurrenceevne). De behøver ikke at vente på Kommissionen for at komme videre i denne sag. Når man ser på betænkningen om barrierer i servicesektoren i det indre marked - som jeg opfordrer jer, kære kolleger, til at læse - er det tydeligt, at medlemsstaterne nu kan komme videre med at forenkle processen for etablering af virksomheder, fjerne bureaukratiet i forbindelse med etablering af små virksomheder samt tilskynde servicevirksomheder til at etablere sig i andre lande. De af jer, der sidder i Rådet (konkurrenceevne), kan tage initiativ til at fortsætte processen på det næste møde. I behøver ikke at vente på Kommissionen. Det er denne positive fremgangsmåde, vi ønsker at se fra medlemsstaternes side, så vi kan undgå de forsinkelser i fuldførelsen, som hr. Bolkestein omtalte tidligere. Så henvendt til Rådet: Tag endelig initiativet.
For et par måneder siden offentliggjorde hr. Bolkestein en artikel om Parlamentets arbejde med salgsfremmende direktiver med overskriften "Parliament comes to the rescue of the internal market" (Parlamentet redder det indre marked). Så afslutningsvis vil jeg sige, at vi ikke bare skal redde det indre marked, men også fortsætte processen i et højere gear, hvilket vi agter at gøre i de kommende 12 måneder og på længere sigt.
Berger (PSE).
Hr. formand, ærede hr. formand for Rådet, ærede hr. kommissær, jeg er Dem begge meget taknemmelig, fordi De med Deres erklæringer i dag har gjort opmærksom på det indre markeds 10-års jubilæum. For mig er det en særlig dato, for det var i sidste ende EU's plan om det indre marked, som i Østrig, Sverige og Finland førte til debatten om, hvorvidt vi også skulle tiltræde EU, og jeg er meget glad, fordi vi har taget dette skridt og også kan deltage i dette tilbageblik i dag, som det jo til dels også er.
Jeg mener, at det netop i betragtning af de fremtidige risici og historiske projekter i EU - den næste store udvidelse og den grundlæggende reform af Unionen som led i konventet - er nødvendigt at kontrollere, om målene fra i går nu også blev nået. Det er også rigtigt at være stolt af det opnåede og at huske på det igen og igen. Det indre marked er i dag allerede alt for selvfølgeligt. Så meget mere smertelige er dets endnu eksisterende huller imidlertid, huller, som opstår på grund af mangelfulde og forsinkede gennemførelser af direktiver i medlemsstaterne, og desværre er mit eget land også betydeligt bagud her.
Disse huller og forhindringer er dog også opstået ved, at vi på europæisk plan ikke hidtil har haft held nok med at iværksætte de nødvendige harmoniserings- og koordineringsforanstaltninger. De, hr. kommissær, nævnte nogle meget rammende eksempler på eksisterende huller og forhindringer, især i forbindelse med tjenesteydeler og varetrafik. Jeg mener også, at vi bør understrege arbejdstagernes frie bevægelighed meget, meget stærkt her, hvor der ofte også er forhindringer, der ikke er i overensstemmelse med det indre marked, og som virkelig vedrører den mobile del af den europæiske befolkning.
Et aspekt, der også skal nævnes her, er situationen for trejdelandsstatsborgere, både hvad angår deres rolle som arbejdstagere og ved udførelsen af grænseoverskridende tjenesteydelser. Jeg tror, at selv om vi i dag endnu en gang husker på målene for det indre marked og ønsker at gøre alt for at nå dem endeligt, bør vi også huske på, at det for os skal handle om at sikre et højt forbrugerbeskyttelses- og miljøbeskyttelsesniveau. Det skal ikke kun handle om et stort antal udbud af varer og tjenesteydelser, men også om deres kvalitet.
Afslutningsvis vil jeg gerne bede alle, som arbejder på den endelige gennemførelse af det indre marked, om støtte til, at retsgrundlaget for det indre marked ikke trues ved debatten om EU's fremtid, om EU's kompetencer og principperne for udførelsen heraf. Man kan især under titlen "subsidiaritetsprincip" se tendenser her og der i denne retning i konventet.

Wallis (ELDR).
Hr. formand, jeg vil gerne takke kommissæren for at gøre Parlamentet opmærksom på det indre marked, der snart fejrer 10-års jubilæum. Vi glemmer ofte, at det indre marked er en løbende proces og repræsenterer en lang række uløste spørgsmål, og kommissæren gjorde ret i at minde Parlamentet om dette. Ser vi på Udvalgets dagsordenen, hviler størstedelen af vores arbejde på et velfungerende indre marked. Som De mindede os om, fungerer Rådet desværre ofte som bremseklods for de store beslutninger, som f.eks. det europæiske patent.
Det er pudsigt, fordi det indre marked har været en af EU's succeshistorier, en vision, som det lykkedes os at sælge til borgerne i perioden op til indførelsen i 1992. Projektet er måske lidt ude af kurs, og det er virkelig på tide, at borgerne i EU igen engagerer sig i vores arbejde, især små og mellemstore virksomheder. Men hvad får de ud af det? Hvordan fungerer markedet for dem?
Det er endnu et paradoks. Med euroen og e-handlen burde det indre marked virkelig have fået vind i sejlene. Selv om De omtalte en undersøgelse, der viste stor tilslutning til det indre marked, tror jeg ikke, vi kan tage det for givet. 
For et par måneder siden havde jeg og mine kolleger i udvalget den glæde at deltage i et internationalt markedsforum arrangeret af Parlamentet. Det bør vi gøre oftere, så vi igen får involveret borgerne og erhvervslivet og sammen kan drøfte, hvad markedet er til for.
Hvis vi kan nå det mål, og hvis borgerne og erhvervslivet engagerer sig, vil det i høj grad fremme gennemførelsen og begejstringen i medlemsstaterne. Jeg vil gerne gentage Maria Bergers bekymringer over EU-Konventet. Det indre marked skal have en central rolle i drøftelserne, ellers risikerer vi at miste det, vi med succes har bygget op.

MacCormick (Verts/ALE).
Hr. formand, jeg kan i det store hele tilslutte mig hr. Harbours og kommissær Bolkesteins samt andre medlemmers kommentarer om behovet for at udvikle og forbedre det indre marked, navnlig hvad angår tjenesteydelser, patenter og andre områder, der har været drøftet.
Vi skal imidlertid huske på, at borgernes tillid til denne proces også afhænger af, at vi nøje overholder det, vi kan kalde grænseforhold. Vi kunne f.eks. sagtens have etableret det indre marked på en måde, der ikke tog hensyn til miljøet. Sådan forholder det sig imidlertid ikke, men det er afgørende, at vi fastholder situationen. Det samme gælder visse sociale forhold og begrænsninger.
Hvad angår tjenesteydelser, er borgerne usikre på de offentlige ydelser og forsyningspligtydelser. I hvilket omfang er de helt overladt til det indre markeds kræfter, og i hvilket omfang er de klart adskilt herfra?
I dag gennemgik jeg Kommissionens dokument KOM(2002) 208 og reflekterede over, hvad vi forstår ved forsyningspligtydelser. Jeg lagde mærke til følgende definition i 3.1.5, "Forsyningspligtydelser defineres i Kommissionens meddelelse om forsyningspligtydelser i Europa som tjenester, som de offentlige myndigheder betragter som værende af almen interesse, og som er underlagt bestemte forpligtelser til offentlig tjeneste". Jeg tror ikke, jeg nogensinde er stødt på et så fint eksempel på overflødig gentagelse af ord i et offentligt dokument. En tjeneste er en forsyningspligtydelse, hvis de offentlige myndigheder mener, den er af almen interesse, og sådan definerer de den.
Det tyder jo på en vis begrebsmæssig forvirring. Vi har en forestilling om, at der her er et område, der er underlagt forskellige betingelser og begrænsninger fra den del af markedet for tjenesteydelser, der klart hører under den private sektor. Hvis vi ikke får det gjort klart, mister vi uden tvivl borgernes tillid. Jeg modtager mange breve fra borgerne, der nu giver udtryk for deres bekymring over den retning, som den almindelige overenskomst om handel med tjenesteydelser tager, og de konsekvenser, det vil få for de offentlige tjenesteydelser i EU.
Ligesom vi skal være skabe klarhed om behovet for at udvide og forbedre det indre marked og om de begrænsende forhold, skal vi også forsøge at undgå overflødige gentagelser af ord og arbejde hen imod klare tanker og formuleringer.

Rovsing (PPE-DE).
Tak hr. formand. Jeg vil i mit indlæg her alene tale om det europæiske patent. Det er på linje med, hvad kommissær Bolkestein sagde, hvad de fleste talere her har nævnt, men hvad formanden for Rådet ikke havde i sit indlæg.
Vi bør skubbe kraftigt til Rådet og bede det om, hurtigst muligt at få gennemført et europæisk patent. Det problem, som vi forstår, at Rådet står over for, er sprogproblemet, men det skal ikke være det, som hindrer en konkurrencedygtig økonomi, således som rådsformanden fremhævede i sit indlæg. De patenter vi udtager i EU, udtager vi normalt også i USA, det vil sige at vi skal oversætte til engelsk, og hvorfor så ikke beslutte én gang for alle, at et patent i EU kun behøver at blive udstedt på engelsk; det vil simplificere, og det vil spare enorme omkostninger, det vil være i overensstemmelse med det, som de innovative folk arbejder med. De siger: vi har en innovativ idé, vi kan sælge den globalt, og derfor er vi nødt til at oversætte den til engelsk. Alle, der er innovative, taler engelsk, og derfor vil jeg gøre mig til stærk talsmand for, at vi nu får et europæisk patent med ét sprog - engelsk - og kun dette. Det vil øge konkurrenceevnen, være i overensstemmelse med de udgifter vi i alle tilfælde skal afholde, og nu syntes jeg, at Rådet skal tage sig sammen og få det gennemført.

Gasòliba i Böhm (ELDR).
Hr. formand, jeg vil give udtryk for min støtte til kommissær Bolkesteins analyse 10 år efter indførelsen af det europæiske indre marked, som har oprindelse i Den Europæiske Fællesakt, som først ændrede traktaterne ud fra den overbevisning, at det var nødvendigt at oprette et økonomisk område, som modsvarede vores økonomiske kapacitet og de europæiske virksomheders udviklingsmuligheder.
Desværre er der en række elementer, som lige er blevet nævnt, og som endnu ikke er afklaret, såsom manglende enighed om det europæiske patent, offentlige købstilbud, skattemæssige hindringer og finansielle serviceydelser, og de burde få Rådet til at opfylde sine forpligtelser og iværksætte de aftaler og forpligtelser, der blev indledt under Lissabon-processen, således at vi ikke behøver at vente 10 år mere på, at hele det indre marked bliver fuldført.

Karas (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, hr. kommissær, De gav sandsynligvis det indre marked den bedste fødselsdagsgave i dag på 10-års fødselsdagen, da De udtalte sætningen: "Trods præstationerne er min tålmodighed brugt op". Jeg takker Dem for Deres utålmodighed og håber, at alle markedsdeltagere og især markedsblokerere i højere grad vil komme til at mærke denne utålmodighed i den kommende tid til fordel for det indre marked.
Europa skal være et kontinent, og EU skal være en politisk union. Vi siger derfor uindskrænket ja til et indre marked, som udfolder sig fuldt ud, og der kan udvikle hele sin dynamik til fordel for Europa. Vi har kun et år til at gennemføre strategien for det indre marked 1999/2004. Vi har i dette år brug for mere alvor i stedet for halvhjertethed, højere tempo i stedet for forsinkelse og mere ansvar for det hele i stedet for småkanton-ånd.
Betydningen af det indre marked er entydig. Vi har også set det på følgerne efter den 11. september. Jo stærkere det indre marked er, desto stærkere er Europa i verden, og desto mere uafhængige er vi. Jeg er derfor også meget glad for, at vi diskuterer udvidelsen nu, fordi udvidelsen udvider det indre marked og styrker dermed Europa. Euroen har gjort det indre marked til et hjemmemarked for mange lande og dermed styrket det som helhed. Jeg hilser derfor også udtrykkeligt beskyttelsesklausulen for det indre marked i tiltrædelsestraktaterne velkommen.
Vi har brug for en hurtigere gennemførelse af direktiverne. Vi har brug for en fremskyndelse af beslutningsprocessen, ikke 28 måneder som ved virksomhedspensionsordningen. Vi har brug for debatten om, at kompetencereglerne kontrolleres i lyset af det indre markeds strategi og i lyset af Lissabon-strategien og gøres til grundlag for arbejdet i konventet. Derfor forventes det af Dem - også i betragtning af Deres utålmodighed - at De gør mere brug af Deres initiativret og ikke fortier blokererne, men nævner dem ved navn.

De Clercq (ELDR).
Hr. formand, et vigtigt skridt ved gennemførelsen af det indre marked er naturligvis statutten for det europæiske selskab. Jeg vil bruge mit ene minut til at tale om den. Endelig efter 20 års diskussion har vi en aftale, en forordning, og den vil træde i kraft i 2004. Europa-Parlamentet har fuldt ud medvirket til det og endda givet afkald på sine beføjelser i forbindelse med den fælles beslutningstagning for at vinde tid. Nu viser det sig, at vores europæiske virksomheder viser ringe begejstring for det europæiske selskab. Ifølge visse beretninger er der kun få eller endog ingen selskaber, der i øjeblikket er interesseret i at omdanne sig til et europæisk selskab. Grunden er, at det er for omstændeligt uden nogen øjeblikkelige fordele og frem for alt, at der mangler et ensartet skatte- og afgiftssystem. Er Rådet og Kommissionen klar over denne manglende interesse og risikoen for, at det europæiske selskab bliver en tom æske? Er der en vis strategi for at opmuntre vores virksomheder til at blive europæiske selskaber?
Zappalà (PPE-DE).
Hr. formand, i sin introduktion for lidt siden nævnte kommissær Bolkestein to meget relevante direktiver for gennemførelsen af det indre marked, nemlig direktivet om offentlige kontrakter og direktivet om anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer. Jeg er ordfører for betænkninger om begge direktiver, som både direkte og indirekte inddrager udøverne af de liberale erhverv i nogle yderst vigtige spørgsmål, f.eks. gennemførelsen af den frie bevægelighed, etableringsfrihed, borgernes sikkerhed, sundhed og frihed generelt og under alle omstændigheder sikringen af de borgerlige rettigheder.
Efter min mening er det dog ret tydeligt, at Kommissionen ikke har den rigtige indfaldsvinkel, når det gælder udøverne af de liberale erhverv. Udøverne af de liberale erhverv leverer en intellektuel tjenesteydelse, de er ikke selvstændige erhvervsdrivende, og de er ikke stærkt udsatte for konkurrence. De skal defineres i traktaten, de skal have minimumstariffer, og de skal anerkendes ud fra deres kompetencer og ikke ud fra deres eksamensbeviser, som i øvrigt varierer fra land til land. Desuden skal sammenslutningerne og foreningerne fremmes.
Kommissionen sørger ikke i tilstrækkelig grad for at udarbejde lovgivningsforslag i den forbindelse, og det går ud over udøverne af de liberale erhverv, at man har en bureaukratisk indfaldsvinkel i stedet for den sociale indfaldsvinkel, som de har krav på. Kommissionen og Rådet træffer hurtige løsninger uden at tage så meget hensyn til Parlamentets politiske holdninger. Jeg håber, at det, som kommissær Bolkestein sagde for lidt siden, er rigtigt, nemlig at man beskæftiger sig ordentligt med de mange millioner erhvervsdrivende, som - hvilket jeg gerne vil gentage - leverer intellektuelle tjenesteydelser og ikke bør give anledning til bureaukratiske holdninger.

Von Wogau (PPE-DE).
Hr. formand, kære kolleger, Kangaroo-gruppen i Europa-Parlamentet har ydet et væsentligt bidrag til gennemførelsen af det indre marked. Mange af de medlemmer, der taler i dag, er medlemmer af Kangaroo-gruppen. Denne gruppe præsenterer i dag et initiativ for Dem, hvori det kræves, at det aktuelle indre marked videreudvikles i en ny etape til et virkeligt europæisk hjemmemarked. Vi har talt med mange folk fra erhvervslivet i de forgangne måneder for at analysere, hvor og hvor langt vi er ved gennemførelsen af det indre marked, og vi fremlægger også dette resultat i dag.
Først og fremmest er det indre marked en succeshistorie. Åbningen af grænserne mellem medlemslandene i EF har ændret virkeligheden i Europa grundlæggende. Desuden har standardiseringen af godkendelsesbetingelserne forbedret europæiske virksomheders konkurrenceevne væsentligt, og nye instrumenter, som blev oprettet - jeg nævner blot den europæiske varemærkemyndighed - gør det meget lettere for netop små og mellemstore virksomheder at få god adgang til det europæiske marked.
Men samtidig har vi konstateret, at der på mange områder ikke eksisterer noget indre marked. Dér har vi 15 hjemmemarkeder i det indre marked, som ikke fungerer i virkeligheden. Det gælder først og fremmest ved de finansielle ydelser, det ved vi alle. Det gælder på områderne life sciences, lægemidler og andre, hvor der heller ikke eksisterer noget indre marked, og det gælder inden for forsvar, hvor der er taget de første tøvende skridt til gennemførelse af en fælles politik og et fælles indre marked.
Sidst, men ikke mindst, kræver skridtet fra det indre marked hen imod hjemmemarkedet, at vi har en fælles europæisk valuta i alle EU-landene - det siger jeg også til Malcolm Harbour - og denne udvikling kræver også, at vi går ud fra en fælles økonomisk model. Ud fra mit synspunkt skal det være den sociale markedsøkonomi. Vi opfordrer nu Kommissionen til at udvikle et sammenhængende koncept for at indlede denne nye fase ved udviklingen af det europæiske hjemmemarked.

Bendtsen
. Hr. formand, jeg er meget glad for, at der er fremkommet så mange gode og interessante synspunkter i debatten i dag.
Som jeg nævnte i mit indledende oplæg, træffer vi i fællesskab beslutning om mange forslag, der har indflydelse på det indre markeds funktion og på EU's konkurrenceevne. Det er derfor også vigtigt, at vi løbende debatterer de overordnede spørgsmål om det indre marked, ikke mindst for at sætte fokus på de områder, hvor det indre marked ikke fungerer, ofte til skade for EU's konkurrenceevne. Jeg har noteret mig de synspunkter, der er kommet til udtryk i dag. Mange har nævnt eksempler på områder, hvor det indre marked endnu halter. Jeg kan på flere områder erklære mig enig i disse synspunkter, og jeg vil gerne knytte følgende kommentarer til dem:
Først og fremmest er jeg enig med kommissær Bolkestein og hr. Karas i, at gennemførelse af direktiver til tiden er af afgørende betydning for det indre markeds funktion - til gavn for både borgere og virksomheder. Jeg støtter Kommissionens arbejde med at holde øje med dette område.
Gennemførelsen af direktiver har højeste prioritet i Rådet, specielt i konkurrenceevnerådet, som har ansvar for lovgivningen vedrørende det indre marked. Vi skal jo leve op til de mål, som blev fastsat af stats- og regeringscheferne på Det Europæiske Råds møde i Stockholm og derefter i Barcelona, om at have gennemført 98,5% af direktiverne til forårstopmødet i 2003.
Særlig med hensyn til EF-patentet, som mange jo har været inde på i dag, kan jeg kun dele den udbredte bekymring. Det er en meget, meget vigtig sag. Det manglende gennembrud i forhandlingerne på rådsmødet den 21. maj gjorde det nødvendigt på ny at overveje strategien i forhold til EF-patentet. Det blev konkluderet, at der skulle sættes fokus på domstolsordningen under det danske formandskab, og derfor har vi gennemført drøftelser af domstolssystemet på baggrund af et oplæg fra Kommissionen, som vi modtog i september måned. Domstolsspørgsmålet udgør sammen med andre centrale dele af forslaget om EF-patentet en såkaldt pakkeløsning, således at intet er endeligt vedtaget, før alt er vedtaget. I den sammenhæng har jeg naturligvis noteret mig Parlamentets holdning til domstolsområdet. Vi har ladet Parlamentets forslag indgå i overvejelserne om eventuelle løsningsmuligheder. EF-patentet har høj prioritet for det danske formandskab, men trods store anstrengelser har det ikke været muligt at skabe det fornødne grundlag for et samlet kompromisforslag. Landene ligger stadig alt for langt fra hinanden, og jeg vil gerne sige til medlemmerne her, at også jeg er meget utålmodig i denne sag. Der vil på rådsmødet om konkurrenceevne den 14. november derfor blive tale om at få gjort status i forhandlingerne og få afklaret, hvordan vi kan komme videre i denne meget vigtige sag.
Det er nu også lykkedes at opnå politisk enighed i Rådet om begge udbudsdirektiver. Forslagene er i øjeblikket under teknisk gennemgang, så der kan ske en samlet oversendelse til Parlamentet. En række af Parlamentets forslag er indarbejdet i teksten, det gælder også mulighederne for at varetage miljømæssige og sociale hensyn, når der indgås offentlige kontrakter. Jeg håber, at Parlamentet vil se velvilligt på forslagene, så vi snarest muligt får de nye, forbedrede udbudsregler i EU.
Særlig med hensyn til det indre marked for tjenesteydelser kan jeg oplyse, at det forventes, at Rådet vedtager konklusioner om barriererapporten på rådsmødet om konkurrenceevne den 14.-15. november 2002. I Rådet er der politisk opbakning til Kommissionens opfølgning af konklusionerne, og der er udarbejdet et arbejdsprogram, der forpligter medlemsstaterne og Kommissionen til en række leverancer i 2003. Kommissionen skal bl.a. lancere et lovgivningsinitiativ vedrørende et system til fjernelse af barriererne. Medlemsstaterne forpligter sig til aktivt at efterleve og implementere Domstolens afgørelser.
Jeg vil gerne afslutningsvis takke for den inspirerende debat. Det danske formandskab prioriterer fuldendelsen af det indre marked meget højt. Det er grundlaget for, at vi kan leve op til vores Lissabon-vision. Vi ser frem til et fortsat godt samarbejde med Europa-Parlamentet, så vi kan få fuldendt det indre marked - ikke mindst på grund af udvidelsen.

Bolkestein
Hr. formand, jeg takker for lejligheden til at svare alle de medlemmer, der har talt her til morgen.
Lad mig starte med at tilslutte mig hr. Harbours bemærkninger om, at lord Cockfield spillede en vigtig rolle ved etableringen af det indre marked. Det er ganske vist. Han tilføjede, at dette skete med støtte fra den britiske regering, og lad mig dertil sige, at det er desto mere sørgeligt, at lord Cockfield ikke vendte tilbage til Bruxelles som kommissær for en ny periode.
Hr. Harbour nævnte servicesektoren. Da ca. 70% af EU's økonomi er servicebaseret, gør han ret i at nævne punktet. Der er også andre medlemmer, der har omtalt dette punkt. Jeg kan som svar sige, at det ikke kan være rigtigt, at virksomheder underlægges en række krav, som de allerede opfylder i deres hjemland. Det vil indebære betragtelige omkostninger for dem at handle i EU og er ikke i overensstemmelse med ønsket om mindre bureaukrati.
Det er afgørende, at medlemsstaterne presser på med tiltag for at modernisere og forenkle deres lovgivning. I mange tilfælde kræver fjernelsen af barrierer langt tættere administrativt samarbejde mellem medlemsstaterne og om nødvendigt harmonisering. Et sådant tiltag kræver medlemsstaternes medvirken, og i lyset af rapporten om servicesektoren planlægger Kommissionen at fremsætte et lovgivningsinitiativ til fjernelse af unødvendige retlige barrierer og ikke-lovgivningsmæssige foranstaltninger til fjernelse af andre barrierer. Det er noget, Kommissionen prioriterer højt, og som den agter at tage op med Parlamentet, når der er nyt i sagen.
Jeg er ligeledes enig med hr. Harbour i, at gennemførelsesefterslæbet, der nu er på vej opad igen, er en meget alvorlig sag. Jeg vil gerne appellere til alle medlemmerne om at bruge al deres indflydelse over for de nationale regeringer for at understrege vigtigheden af at nå et gennemførelsesefterslæb, der, hvis det ikke er identisk med, så ligger så tæt på Rådets mål på 1,5% som muligt.
Fru Berger nævnte behovet for at værne om og forbedre arbejdstageres mobilitet. Jeg er enig med hende, og det er en af grundene til, at Kommissionen er omhyggelig med at sikre, at arbejdstagere, der betaler til en pensionsfond i deres hjemland, kan foretage indbetalinger til samme pensionsfond, når de arbejder i et andet land, og samtidig bevare retten til skattefradrag for bidragene.
Der var for nylig en sag om en finsk statsborger, der betalte til en pensionsfond, der ikke var finsk. Skattefradraget for bidragene blev ikke godkendt af de finske myndigheder. Efter at sagen blev indbragt for EF-Domstolen i Luxembourg, blev der rådet bod på fejlen, og vi har nu mulighed for at bevare sådanne skattefordele. Det var en positiv ting til fordel for arbejdstagernes mobilitet.
Ligesom fru Wallis henledte fru Berger også opmærksomheden på artikel 95, der udgør en del af grundlaget, hvis ikke selve grundlaget for det indre marked. Der har i forbindelse med Det Europæiske Konvent været forlydender om, at artikel 95 skulle ændres. De seneste forlydender, som er kommet mig for øre, forsikrer mig om, at det ikke er hensigten, og at konventet ikke har planer om at ændre artikel 95, hvilket ville være en meget dårlig idé.
Hr. MacCormick henledte opmærksomheden på forsyningspligtydelser. Det er tydeligvis en generel betegnelse, men hermed menes offentlige tjenesteydelser, der ikke kun på nationalt plan, men ofte også på regionalt eller lokalt plan indtil nu er blevet friholdt for konkurrence. 
Kommissionen er tilhænger af liberalisering. Jeg ønsker at skelne mellem liberalisering og privatisering. Privatisering er ikke Kommissionens anliggende. Traktatens artikel 295 anfører, at de ejendomsretlige ordninger i medlemsstaterne ikke berøres af traktaten. Ifølge traktaten kan medlemsstaterne frit nationalisere, afnationalisere, privatisere, ekspropriere osv. Privatisering er ikke et anliggende for EU eller Kommissionen. Derimod er liberalisering et anliggende for Kommissionen. Liberalisering betyder at åbne for konkurrence, og det er min holdning, at hvis disse forsyningspligtydelser, også kendt som netværksydelser, åbnes for konkurrence, vil det være til gavn for den almindelige borger.
Hr. Rovsing talte om det europæiske patent og foreslog at lave et europæisk patent på kun ét sprog. Han har måske ret, men jeg kender til mindst en medlemsstat, der på det kraftigste ville modsætte sig forslaget. Jeg ønsker hr. Rovsing al held og lykke med sit forsøg på at overbevise medlemsstaterne om, at alle patenter skal udarbejdes på engelsk.
Hr. Karas sagde mehr Tempo statt Verzögerung, mere fart i stedet for forsinkelse, og jeg kan ikke være mere enig. Han sagde også, at jo stærkere det indre marked er, jo stærkere står EU i verden, og det har han selvfølgelig ret i. Økonomisk styrke er nødvendig for at opnå politisk styrke. Det er en af grundene til, at vi skal støtte det indre marked.
Han bakker også op om Schutzklausel, beskyttelsesklausen i tiltrædelsestrakterne om det indre marked i videste forstand, der omfatter energi, transport osv. og ikke kun områder i mit regi. Et væsentlig element i tiltrædelsestrakaterne er, at beskyttelsesklausulen gælder to år frem fra tiltrædelsesdatoen, men i henhold til beskyttelsesklausulen kan der fremsættes forslag, der rækker ud over den toårige periode. Vi har mulighed for, om nødvendigt, at indskærpe behovet for en periode, der rækker ud over de to år, over for tiltrædelseslandene. De skal gøre, hvad der kræves, for at være på niveau med det indre marked.
Hvad angår hr. De Clercqs spørgsmål, vil jeg svare ham på vores fælles modersmål.

Formanden.
Mange tak, hr. Bolkestein, vi takker Dem for denne analyse.
Forhandlingen er afsluttet.
Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0342/2002) af Stockton for Udvalget for Andragender om andragende af pastor Raymond Owen, erklæret i overensstemmelse med betingelserne for behandling, om diskrimination af præster i Det Forenede Kongerige (andragende 395/2001).

Stockton (PPE-DE)
Hr. formand, sagen om pastor Raymond Owen rejser en række interessante for ikke at sige esoteriske spørgsmål. Medlemmerne mener måske, at spørgsmålet om, hvorvidt en præst er ansat af kirken eller Gud, blev afgjort for årtier siden, hvis ikke århundreder.
Under udarbejdelsen af betænkningen modtog jeg uformel rådgivning fra ledende gejstlige, men jeg har kun modtaget et formelt notat fra Church of England gennem ærkebiskoppens koncilium den 4. november 2002. Det er ikke overraskende, at der er visse dele af betænkningen, de ikke er enige i. Jeg vil vende tilbage til disse punkter om lidt.
De principielle, grundlæggende spørgsmål, som denne sag bringer på bane, drejer sig imidlertid om, hvorvidt medlemmer af præstestanden skal nyde samme rettigheder som andre borgere. Som jeg har slået fast i min betænkning, anerkender jeg, at direktiv 2000/78/EF fastlægger en generel ramme, selv om dets anvendelse i forbindelse med visse typer arbejdere er afhængig af definitioner, der hidrører fra national lovgivning og gennemførelse. Jeg anerkender også, at direktiv 91/533/EØF, der gælder for præstestanden i nogle medlemsstater, ikke gælder i Det Forenede Kongerige, og at de forskellige direktiver er vage og upræcise i referencen til arbejdere, arbejdstagere og den erhvervsaktive befolkning. Det overlades ofte til den nationale lovgivning at definere, hvem der hører under hvilke kategorier. Medlemmerne i Parlamentet vil måske finde det værd at bemærke, at mens vores medarbejdere og assistenter tydeligvis er arbejdstagere, hører vi ikke under disse definitioner.
Betænkningens konklusioner anerkender og indarbejder konklusionerne fra Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender, der har kompetence og ekspertise inden for de fleste af andragerens spørgsmål. Det skal dog nævnes, at betænkningens konklusioner ikke stemmer overens med mine og mine kolleger fra den britiske konservative delegations holdninger, men efter at have drøftet sagen stod det imidlertid klart, at betænkningen fuldt ud afspejler udvalgets konsensus.
Andragerens klage fremhævede umiddelbare beviser på fejl i Church of Englands procedurer. Det skal retfærdigvis siges, at siden udvalget vedtog betænkningen har Church of England påpeget, at beslutningen ikke handlede om at bringe pastor Owens ansættelsesforhold til ophør, men i stedet handlede om ikke at forlænge ansættelsen ud over de 18 måneder, hvilket er tilladt i henhold til §20 i Pastoral Measure (foranstaltning vedrørende præster) af 1983.
Jeg vil gerne minde Parlamentet om, at eftersom Church of England er en etableret kirke, er kirkens regler og bestemmelser underlagt kirkeretten, som er en del af engelsk ret, selv om dette ikke gælder for resten af Det Forenede Kongerige. Det er tydeligvis ikke udvalgets eller Parlamentets rolle at afgøre de faktiske forhold. Ligeledes erkendes det, at Udvalget for Andragender ikke er et juridisk organ og således ikke skal udøve eller forsøge at udøve en halvretlig funktion.
Ikke desto mindre er det klart, at direktiverne på arbejdsmarkedsområdet, og navnlig førnævnte direktiv 91/533/EØF, er forvirrende og inkonsekvente. Derfor anbefales det i betænkningen, at der foretages en revision for at afklare spørgsmålet. I parentes bemærket er dette blot en understregning af den tidligere konservative regerings visdom, da den valgte at stå uden for det sociale kapitel.
Selv om vi anerkender, at beskyttelse af arbejdstagere i henhold til EU-lovgivning bør udvides til at omfatte så mange områder som muligt, ville det være helt forkert af EU at forsøge at indføre en monolistisk struktur, der ikke tager højde for medlemsstaternes kulturelle eller religiøse mangfoldighed og sociale traditioner. Det er en holdning, som jeg er sikker på, vil møde stor støtte, ikke blot i Lambeth Palace, men også i Vatikanet.
Det er således mit store håb, som det påpeges i punkt 12 i betænkningen, at Kommissionen samarbejder med medlemsstaterne for snarest at finde frem til, hvorledes arbejdstagere med en klar forfatningsmæssig status kan sikres alle de såvel materielle som proceduremæssige ansættelsesrettigheder, der er i overensstemmelse med denne status, så vi undgår yderligere forvirring.

Formanden.
Mange tak, lord Stockton.
Fru kommissær, hvad gør vi nu med Church of England, med pastor Owen? Kan Europa hjælpe pastoren, således at han fortsat er ansat eller ej?

Diamantopoulou
Hr. formand, jeg ved ikke, om EU altid er i stand til at hjælpe, men vi gør vores bedste. 
Lad mig starte med at takke ordføreren og medlemmerne af Udvalget for Andragender og Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender for deres fremragende arbejde og analyse.
Som jarlen af Stockton berettede, hævder pastor Owen, at hans grundlæggende rettigheder ikke er blevet respekteret, og at de britiske myndigheder har overtrådt europæiske direktiver eller håndhævet dem ukorrekt. I sit andragende henviser han navnlig til den kendsgerning, at han er blevet diskrimineret i modstrid med Amsterdam-traktatens artikel 13 og Rom-traktatens artikel 48, stk. 2, og artikel 112. Han hævder endvidere, at Det Forenede Kongerige ikke har gennemført Rådets direktiv 91/533/EØF af 14. oktober 1991 om arbejdsgiverens pligt til at underrette arbejdstageren om vilkårene for arbejdskontrakten eller ansættelsesforholdet i sin nationale lovgivning.
Det er korrekt, at vi har beskæftiget os med dette spørgsmål i mere end halvandet år, og der er bl.a. udført et stort juridisk stykke arbejde.
Som nævnt i Kommissionens meddelelse af 13. december 2001 i sagen og min skrivelse af 11. januar 2002 til de ærede medlemmer Ford, Cashman og Hughes fandt Kommissionen ikke, at der hverken var tale om brud på EU's eksisterende retsakter eller ufuldstændig gennemførelse af relevant EU-lovgivning i national lovgivning i Det Forenede Kongerige.
Jeg mener ikke, det er nødvendigt at tilføje yderligere, end hvad der står i min skrivelse. Jeg vil dog forsøge at forklare og analysere visse aspekter i direktiverne og artiklerne til traktaterne.
Rådets direktiv 91/533/EØF finder anvendelse på enhver arbejdstager, hvis arbejdskontrakt eller ansættelsesforhold er defineret i den gældende lovgivning i en medlemsstat og/eller er omfattet af gældende lovgivning i en medlemsstat. Det giver dog ikke en fællesskabsdefinition på en arbejdstager, hvilket er overladt til national arbejdsmarkedsret. Det Forenede Kongerige bekræftede, at medlemmer af præstestanden, hvad angår deres grundlæggende pligter som præster, er tjenestemænd og ikke arbejdstagere i henhold til britisk arbejdsmarkedsret. Da præster ikke er arbejdstagere, for så vidt angår direktivets omfang, var det ikke nødvendigt specifikt at medtage eller udelukke dem.
Hvad angår spørgsmålet om diskrimination, giver EF-traktatens artikel 13 EU mulighed for at træffe foranstaltninger, men har ingen direkte effekt. Artiklen tildeler således ikke individer rettigheder, der kan håndhæves ved nationale domstole eller ved EF-Domstolen.
Direktiv 2000/78/EF af 27. november 2000 fastlægger generelle rammebestemmelser om forbud mod direkte eller indirekte forskelsbehandling. Det er dog ikke nødvendigt for medlemsstaterne at gennemføre direktivet i national lovgivning før den 2. december 2003, så vi kan på nuværende tidspunkt ikke bruge det i denne sag.
Rom-traktatens artikel 48, stk. 2 (nu artikel 39, stk. 2), omhandler behandling af arbejdstagere af forskellig nationalitet i en medlemsstat og ikke forskelle mellem arbejdsmarkedsretten og arbejdstagerrettigheder landene imellem. Det er derfor ikke oplagt, at artikel 39 er relevant for denne sag. 
Rom-traktatens artikel 118 (nu artikel 137), som jeg formoder, pastoren havde i tankerne, hvad angår harmonisering af arbejdsvilkår, tildeler EU visse kompetencer på det sociale område, herunder udfærdigelse af arbejdsvilkår. På baggrund af disse betragtninger kan jeg ikke finde brud på EU-lovgivningen eller ufuldstændig gennemførelse af relevant EU-lovgivning i national lovgivning fra den britiske regerings side. Jeg håber, at dette skaber klarhed i sagen.

Formanden.
Mange tak, fru Diamantopoulou.
Det vil altså sige, at pastoren ikke får nogen særlig hjælp fra Dem.

Attwooll (ELDR)
Hr. formand, det står klart, at pastor Owens situation ikke udgør brud på teksten i EU-lovgivningen, selv om det nok strider mod tekstens ånd. Parlamentet er derfor taknemmelig for pastorens andragende, da det sætter fokus på et problem med lovgivningen.
Som jarlen af Stockton allerede har påpeget, er der visse grupper, der ikke er dækket af lovgivningen, fordi direktiverne anvender forskellige begreber til at identificere de grupper af arbejdstagere, som direktiverne dækker, og fordi disse grupper af arbejdstagere ofte fastsættes i national lovgivning. Det anerkendes naturligvis, at der kan forekomme forskelle, både hvad angår omfanget af arbejdstagerrettigheder, og hvad angår appelmuligheder i tilfælde af brud. Det gælder især, hvor de berørte parter har en særlig konstitutionel status. Medlemmer af Europa-Parlamentet eller andre parlamenter ville f.eks. ikke forventes at kunne appellere vælgernes beslutning om ikke at vælge dem ind igen til en arbejdsret.
Når det er sagt, skal alle i en arbejdssituation i videst muligt omfang have rettigheder, og der må kun forekomme undtagelser, hvor disse kan begrundes udførligt og objektivt. I sagen med præstestanden er det ikke de verdslige myndigheder, der fastlægger disse rettigheder, dog bør kirkerne i disse tilfælde stile efter de højeste normer, særligt hvad angår appelmuligheder og diskriminationsspørgsmål.
I kølvandet på andragendet anmoder vi Kommissionen om at gennemgå EU's arbejdsmarkedslovgivning for at sikre, at den er så omfattende som muligt. Det er betryggende at vide, at industriministeriet i Det Forenede Kongerige allerede er opmærksom på spørgsmålet om dækning. 
Vi opfordrer også til at indlede en konstruktiv dialog på tværs af EU, så det sikres, at alle, der er i en atypisk, men økonomisk afhængig arbejdssituation, herunder præstestanden, hvor relevant og med passende midler, tildeles alle arbejstagerrettigheder, materielle som proceduremæssige, der anses som grundlæggende for et værdigt arbejdsliv.

Perry (PPE-DE).
Hr. formand, som De antydede, kan det virke som et noget obskurt og idiosynkratisk spørgsmål at behandle i Parlamentet. For pastor Owen er det alt andet end obskurt. Det er hans levebrød, hans hjem og mere til, antager jeg. Det er hans overbevisning, at retfærdigheden vil ske fyldest og sejre. Det ser imidlertid ud til, at retssystemet ikke kan forsvare ham, selv om han ikke har gjort noget forkert.
Jeg føler i stadig stigende grad, at appeller om moralske principper ikke virker, selv om man kunne have håbet på, at sådanne appeller inden for Church of England, hvor jeg selv er altergæst, blev mødt med en vis støtte. Jeg er bange for, at når først kirkerådenes advokater har iført sig deres parykker og kapper, er det lovens bogstav, der er fremherskende snarere end moralsk retfærdighed og i endnu mindre grad kristne værdier.
Jeg håber, at den megen omtale, sagen har fået, får biskopperne i Church of England til at føle sig en smule flove. Hvis ikke kirken kan fremstå som et godt eksempel på kristen barmhjertighed, forståelse og retfærdig behandling over for sine tjenere, hvem kan så? Kirken bør ikke blive overrasket, hvis kirkestolene i stigende grad står tomme.
Det er en klar hyldest til Parlamentets demokratiske procedurer og til Udvalget for Andragenders arbejde, at pastor Owen endelig har fundet en offentlig instans, der er villig til at lytte til ham, og som ikke kræver dyre advokater. Jeg er overbevist om, at Hans Nåde, den nye ærkebiskop af Canterbury, nøje vil overveje den lille og obskure sag og vise, at kirken ikke helt har mistet sin tro på den kristne barmhjertighed, og tildele sin sognepræst samme rettigheder, som andre EU-borgere nyder i deres egenskab af arbejdstagere.

Formanden.
Mange tak, hr. Perry. Tillad mig at komme med en personlig bemærkning. Det er virkelig bemærkelsesværdigt, at Europa-Parlamentet tager sig tid til at beskæftige sig med en enkelt borgers problem. Men netop det er også demokratisk, nemlig at hver borger har mulighed for også at beskæftige et stort parlament med sit personlige problem. Mange tak for henvisningen.

Ford (PSE).
Hr. formand, på vegne af Den Socialdemokratiske Gruppe og som medlem af Udvalget for Andragender glæder jeg mig over både Stockton-betænkningen og udtalelsen fra Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender udarbejdet af fru Attwooll.
Pastor Owen overværer faktisk dagens forhandling fra tilhørerlogen. Hans sag er meget enkel. Han var ansat som ansvarlig medpræst i Stoke-on-Trent i flere år. Der blev foretaget en hemmelig og fejlbehæftet evaluering af hans virke i embedet, og på et møde blev det besluttet uden behørig varsling, at han skulle fyres. Han fik ingen begrundelse for opsigelsen. Som alle andre arbejdstagere mente pastoren, at han havde ret til at appellere afgørelsen om at afslutte 30 års arbejde for kirken, hvilket også indebar en trussel mod hans tjenestebolig, til en uafhængig klageinstans. Uden et embede i kirken ville han blive sat ud af sit og familiens hjem.
For at gøre en lang historie kort fik han ikke lov til at anlægge sag ved en arbejdsret i Det Forenede Kongerige på grund af en dom fra 1911, der afgør, at medlemmer af præstestanden ikke har nogen verdslig arbejdsgiver. Det vil sige, at han er ansat af Gud, selv om det ikke er Gud, der underskriver hans løncheck hver måned. Verden har imidlertid ændret sig siden 1911, og det samme gælder arbejdsret. Kvinder har f.eks. stemmeret, og i Det Forenede Kongerige er lærerinder ikke tvunget til at sige op, når de gifter sig. Selv i EU har vi lovgivning for dette tilfælde. Det skal ikke længere være nødvendigt at afskrive sig sine grundlæggende rettigheder, når man træder ind i kirken. Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender støtter argumentet, og det samme gør Udvalget for Andragender. Vi mener, at præstestanden i hele EU skal have de samme arbejdstagerrettigheder som millioner af andre arbejdstagere og samme rettigheder, som de allerede har i Danmark og i Det Forenede Kongerige, hvis man altså er hospitals- eller fængselspræst. Selv inden for Det Forenede Kongerige forekommer der skævheder.
Vi håber, at den britiske regering og Kommissionen vil genoverveje sagen. Jeg mener stadig, at direktiverne ikke er gennemført korrekt i britisk lovgivning. Pastor Owen ser ud til at opfylde alle kriterierne for en arbejdstager. Det fremgår klart, at pastor Owen er blevet dårligt behandlet af Church of England. På baggrund af denne sag, der fremhæver et langt mere generelt problem, som berører hundredvis af præster i Det Forenede Kongerige hvert år, håber vi, at Kommissionen vil presse den britiske regering til at lukke hullet for fremtidige sager.
Der er 30.000 præster i Det Forenede Kongerige, som behandles på denne feudale måde. Det er flere, end der er ansat i mineindustrien. Der er omkring en kvart million ansatte præster i EU fra alle trosretninger, og de er i øjeblikket usikre på, om de er dækket af lovgivningen.
Til slut skal det siges, at vi ikke forventer mirakler. Vi opfordrer de kirkelige myndigheder i Det Forenede Kongerige i denne her sag til at udvise noget af den kristne barmhjertighed, som de prædiker om.

Lambert (Verts/ALE).
Hr. formand, jeg vil også gerne takke ordføreren og fru Attwooll for udtalelsen fra Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender.
Det er ærgerligt, at denne forhandling begynder at lyde som en britisk debat, fordi en række af spørgsmålene faktisk har relevans for hele EU. Som vi har hørt tidligere, er denne sag et eksempel på en af flere skævheder, som vi støder på i flere af medlemsstaternes arbejdsmarkedslovgivning.
Generelt kommer disse skævheder kun frem i lyset, når mennesker krydser grænser for at arbejde og opdager, at deres erhvervsmæssige status ændres og dermed også deres ret til social sikring og arbejdstagerrettigheder. I denne sag står vi som bekendt med en national situation, hvor historiske skævheder og til en vis grad teologiske skævheder har ført til en uacceptabel situation, der allerede er blevet skitseret.
Vi har set, at pastor Owen opdagede, at hans muligheder for at prøve sin sag enten lå ved den instans, han påklagede, og dermed blev instansen dommer, jury og forsvarer, hvilket er en af de minimumsnormer, vi ikke ønsker i EU, eller ved en retlig prøvelse, der kan undersøge processen, men ikke klagens indhold.
Som kommissæren allerede har påpeget, forekommer situationen at være juridisk korrekt. Den er derimod bestemt ikke moralsk korrekt. EU arbejder som udgangspunkt for at fastlægge tilfredsstillende grundlæggende normer for arbejdsmarkedslovgivningen og forventer, at medlemsstaterne gennemfører normerne og deres ånd over hele linjen.
Min gruppe støtter således opfordringen til medlemsstaterne om at gennemgå deres arbejdsmarkedspraksis for at sikre, at situationer, hvor individer nægtes adgang til løsning af tvister om ansættelsesforhold, nedbringes til et minimum og kan begrundes objektivt, og at der findes alternative appelmuligheder. Vi støtter også opfordringen til at udarbejde klare definitioner på erhvervsmæssig status. Vi tog spørgsmålet op i forbindelse med forhandlingen om insolvensdirektivet, og det vil vi gøre igen i forbindelse med koordineringen af de sociale sikringsordninger.

Hughes (PSE).
Hr. formand, jeg vil også gerne takke jarlen af Stockton for denne fremragende betænkning og fru Attwooll for den meget klare udtalelse, hun har udarbejdet for Beskæftigelsesudvalget. Lad mig også lykønske pastor Owen for det mod og den beslutsomhed, han har udvist i forbindelse med sin sag. Udstyret med sådanne egenskaber og med hans kommunikationsevner og kampånd samt andre evner kan man virkelig undres over, hvorfor Church of England overhovedet ønskede at afskedige ham. Jeg mener, han ville være et stort aktiv for enhver organisation, og jeg håber, de vil genoverveje sagen.
Jeg er ikke i tvivl om, at han har fået en forkert behandling. Enten havde han et ansættelsesforhold til Church of England, i hvilket tilfælde han var beskyttet af veletablerede procedurer i arbejdsmarkedslovgivningen i Det Forenede Kongerige, eller også var han en tjenestemand, der burde have været beskyttet af Church of Englands egen kodeks for tilrådet praksis, herunder klageadgang. Han ser ud til at være havnet i en gråzone, og derfor har man gjort ham uret.
Det er i den kontekst, at vi skal læse punkt 2 i Stockton-betænkningen, hvori der omtales en uacceptabel situation på baggrund af ånden i Rom-traktatens artikel 136, artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder om retten til en retfærdig og offentlig rettergang for en afhængig og upartisk domstol og artikel 6 i den europæiske menneskerettighedskonvention. Det er helt rigtigt at fremhæve disse henvisninger.
Som Jean Lambert nævnte, har denne sag vidtrækkende konsekvenser. Et stigende antal arbejdstagere i EU er fuldstændig afhængig af en indtægtskilde, men anses ikke i deres nationale lovgivning for at have et ansættelsesforhold. Disse delvis uafhængige og selvstændige erhverv/arbejdsformer spreder sig. Vi har i nogen tid arbejdet sammen med Kommissionen om dette og senest i forbindelse med den nye gennemgang af insolvensdirektivet. Kommissionen har iværksat en undersøgelse på baggrund af vores arbejde med gennemgangen, og Kommissionen har også forpligtet sig til at arrangere en fælles høring med Beskæftigelsesudvalget med henblik på at fastlægge fælles definitioner. Uden disse definitioner bliver det stadig mere tydeligt, at flere arbejdstagere ikke vil være beskyttet af lovgivningen. Vi har brug for at fastlægge definitioner, der gælder for hele EU.
Lad mig til slut gentage, hvad flere medlemmer har givet udtryk for i dag, nemlig håbet om, at alle de involverede parter i sagen, selv på dette fremskredne tidspunkt, kan finde sammen igen for på ægte kristen vis at gøre uretten mod pastor Owen god igen.

Diamantopoulou
Hr. formand, jeg tror, at alle er enige om, at Gud ikke har arbejdstagere, og at biblen ikke indeholder en arbejdsmarkedslov. Han har selvfølgelig overladt det til os at organisere arbejdsmarkedet, og selvfølgelig har præster borgerlige og sociale rettigheder.
Jeg har to kommentarer. Den første vedrører definitionen af arbejdstagere. Det er et meget vanskeligt og følsomt område, og vi ved, at i de fleste direktiver er det medlemsstaterne, der definerer begrebet arbejdstagere. Der er mange problemer, og som hr. Hughes allerede har nævnt, arbejder vi videre med ændringsforslag til to direktiver, der klart definerer beskyttelse af arbejdstagere og fastlægger definitionen af en arbejdstager.
Jeg vil gerne henlede opmærksomheden på spørgsmålene i Stockton-betænkningen. Vi har foretaget en ny undersøgelse af økonomisk afhængige arbejdstagere, og der vil blive arrangeret en offentlig høring med Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender. Vi mener, at Kommissionen efter denne forhandling og betænkning kan drage nye konklusioner i lyset af resultaterne. Det er derfor, jeg tror, at der altid efter en individuel sag er mulighed for at gøre fremskridt og tage hensyn til de forskellige behov, som de forskellige grupper af arbejdstagere i EU har.

Formanden.
Forhandlingen er afsluttet. Afstemningen finder sted kl. 11.00.
(Mødet udsat kl. 10.44 og genoptaget kl. 11.00)

Formanden.
Det er mig en glæde at meddele Dem, at Christopher Smith, som er medlem af Repræsentanternes Hus i USA og formand for udvalget for krigsveteraner, har taget plads i den officielle loge.
Hr. Smith skal mødes med mange af parlamentsmedlemmerne under sit besøg, og vi ønsker ham et behageligt ophold i Parlamentet.
Ford (PSE).
Hr. formand, vores første betænkning er fra Udvalget for Andragender. Jarlen af Stockton er ordfører for betænkningen, som handler om pastor Raymond Owen. Betænkningen er usædvanlig, idet den omhandler en enkelt EU-borgers skæbne. Det kan muligvis have interesse at vide, at pastor Owen overværer dagens session fra tilhørerlogen.
Formanden.
Tak, hr. Ford.
(Parlamentet vedtog beslutningen)
Schroedter (Verts/ALE).
Hr. formand, der var enighed om et mundtligt ændringsforslag, som nu hedder: "reiterates its call for a negotiated solution and urges the Council to take a strong political initiative in this sense". Resten bortfalder.

Graefe zu Baringdorf (Verts/ALE).
Hr. formand, jeg vil gerne stille et mundtligt ændringsforslag til nr. 21. Jeg foregriber begrundelsen. Med teksten, som den er nu, kunne man få det indtryk, at landmændene ville reservere spillerummet, nemlig 20 milliarder euro, for sig selv til den anden søjle. Men dette er ikke hensigten, det er derimod hensigten, at vi som led i landbrugsbudgettet kommer frem til en reallokering fra den første til den anden søjle for også at sikre reformen økonomisk. For at opklare denne misforståelse stiller jeg følgende mundtlige ændringsforslag:
"er af den opfattelse, at Kommissionens forslag i forbindelse med den gældende interinstitutionelle aftale ikke skal gennemføres, og at en revision af det finansielle overslag med henblik på reallokering af en del af midlerne fra den første til den anden søjle er nødvendig". Derefter som efterfølgende sætning: "dette på baggrund af, at Fællesskabets samlede budget fortsat ligger langt under den øvre indtægtsgrænse". Jeg håber, at det kan gå igennem sådan.
Gawronski (PPE-DE).
Hr. formand, i forgårs truede Nordkorea med at genoptage missilprøvesprængninger, hvis forholdet til Japan ikke udviklede sig som ønsket og forventet. Denne trussel er uacceptabel. På vegne af min gruppe præsenterede jeg et ændringsforslag, som blev accepteret af hr. Ford og Den Socialdemokratiske Gruppe, og som fordømmer den seneste nordkoreanske trussel om at genoptage missilprøvesprængninger.
Ford (PSE).
Hr. formand, det møde, som blev omtalt den 11. november 2002, er nu afsluttet, så vi ønsker at ændre punkt 6, så der står "expects the EU to be invited as a full member to all meetings discussing the future of KEDO" (forventer, at EU inviteres med til alle møder om KEDO's fremtid som fuldgyldig mødedeltager).

Lagendijk (Verts/ALE)
Hr. formand, jeg ville foreslå, at sidste sætning i mit eget ændringsforslag, som begynder med ordene "understreger, at", og som ender med "associeringsproces", slettes, fordi disse ord ved nærmere eftertanke dømmer den kroatiske regerings bestræbelser hårdt, i mine øjne for hårdt.

Speroni (NI).
Hr. formand, jeg vil blot gøre opmærksom på, at jeg på grund af problemer med det elektroniske stemmesystem i nogle tilfælde har været nødt til at stikke mit stemmekort ind i maskinen ved siden af. Men eftersom der har været en del polemik i Italien i den forbindelse, ville jeg nødig have, at det blev fortolket som et forsøg på at snyde. Det var dog kun mit eget stemmekort, jeg brugte.
McKenna (Verts/ALE).
Hr. formand, min gruppe er ikke tilfreds med den beslutning, der blev vedtaget i dag. Det er over et år siden, at beslutningen om Echelon blev vedtaget her i Parlamentet. Man har tilsyneladende ikke gjort alverden for at beskytte privatlivets fred blandt borgerne i Den Europæiske Union.
Rådets manglende handlekraft med hensyn til at bringe mulighederne for aflytning af kommunikation på linje med ny teknologi er i sig selv en krænkelse af privatlivets fred.
Det mest skuffende er, at Rådet ikke har reageret på Parlamentets anbefalinger i det midlertidige undersøgelsesudvalgs første beretning. Det er dybt uacceptabelt, at EU-borgerne udsættes for en så omfattende aflytning af kommunikation. Rådet må gøre noget. Den beslutning, der blev vedtaget her i formiddag, var alt for tynd, og vi er meget skuffet over, at de punkter, som vores gruppe foreslog, ikke kom med i beslutningen.

Cappato (NI)
Den grundlæggende ret til privatlivets fred og ikke mindst kommunikationshemmeligheden er i dag i fare. For at bekæmpe terrorismen har staterne begrænset - eller vil efterhånden snart begrænse - den beskyttelse af borgerne, som der navnlig er taget højde for i artikel 8 i den europæiske menneskerettighedskonvention og retspraksis i den forbindelse, i artikel 7 i EU's charter om grundlæggende rettigheder og i direktiv 95/46/EF, 97/66/EF og 2002/58/EF.
Troen på, at man kan bekæmpe terrorismen ved at begrænse borgernes friheder og rettigheder, er ikke andet end en illusion, hvilket Echelon-sagen viser. Selv ikke den systematiske og generelle kommunikationsaflytning, som blev foretaget af Echelon - et system, der i dag forbedres med den lovgivning, som er under udarbejdelse om indhentning af trafikdata - kunne hindre terrorangrebene den 11. september eller de andre dramatiske begivenheder, der har fundet sted siden, eftersom det hele reelt var koncentreret om industrispionage. Echelons eneste virkning - hvis tydelige ulovlighed er ubestridelig - var at krænke lovgivningen og rettighederne, fordreje den frie konkurrence på markedet og bringe demokratiet og borgernes friheder og rettigheder i fare.

Marchiani (UEN)
 De tragiske begivenheder den 11. september 2001 giver anledning til endnu en gang at drøfte emnet Echelon. Uagtet at det ved den lejlighed blev demonstreret, hvor ubeskriveligt ineffektivt systemet er på det eneste felt, som kunne berettige dets fortsatte beståen, nemlig sikkerheden og bekæmpelsen af terrorisme, sker der en vis sammenblanding af kategorier, hvilket får Kommissionen og Rådet til at foregive at være af den opfattelse, at problemerne primært skal løses ad teknisk vej og inden for rammerne af den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik.
Problemet er imidlertid af politisk art. Det drejer sig om den navlestreng, der er skabt mellem NATO og de europæiske sikkerheds-, forsvars- og efterretningssystemer. Og der eksisterer ikke nogen fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik. En sådan vil i øvrigt aldrig kunne manifestere sig på anden vis end ved diskretion, for nok vender vi os alle skarpt imod terrorismens barbari, men vi er ikke alle klar til fuldt og helt at overlade forsvars- og udenrigspolitiske anliggender til USA, hvilket begrundes i økonomiske hensyn, affinitet eller manglende politisk alternativ. Her ligger problemets kerne, og det drejer sig således ikke om samarbejde om sikkerhedsanliggender, hvilket er en naturlig ting. Den franske delegation i UEN-Gruppen har på denne baggrund stemt imod den foreliggende, ganske nytteløse tekst.

Turco (NI)
Når det gælder Echelon og aflytningen af borgernes kommunikation, er vi stadig plaget af et yderst forståeligt hykleri fra medlemsstaternes side. Vi ser hykleriet hos de medlemsstater, der var med i Echelon-systemet, men som fortiede dets eksistens. Vi ser hykleriet hos de medlemsstater - navnlig Holland, Frankrig og Tyskland - som ganske vist ikke var med i Echelon-systemet, men som alligevel har udviklet og brugt systemer, der har nøjagtigt samme funktion, nemlig aflytning af borgernes nationale og internationale kommunikation ved hjælp af nøgleord. Og vi ser hykleriet hos Europa-Parlamentet, som har besluttet ikke at gøre noget for at få de undersøgelsesbeføjelser, som ville have givet det mulighed for at foretage en grundig kontrol af Echelons eksistens og måde at fungere på. Selv om Echelon er et system, som er helt ulovligt i henhold til international, europæisk og national ret, er der ingen af EU-institutionerne eller medlemsstaterne, som griber ind for at beskytte borgernes rettigheder og anlægger sag på grund af krænkelse af privatlivets fred. Hvis målsætningen med Echelon eller aflytningerne er at indføre en europæisk efterretningstjeneste, beder vi om, at denne efterretningstjeneste bliver underlagt de grundlæggende demokratiske regler, så loven virkelig bliver gennemsigtig, så der foretages en klar regulering af efterretningstjenesten, så den bliver underlagt en demokratisk og retlig kontrol, og så man sikrer borgerne.

Bordes og Laguiller (GUE/NGL)
Vi har stemt for denne betænkning, fordi den påpeger, at visse kategorier af arbejdstagere ikke er omfattet af "fællesskabsrettens bestemmelser om beskæftigelsessikkerhed", og fordi den indeholder et krav til Kommissionen om at "sikre, at de eksisterende rettigheder udvides til at omfatte de flest mulige grupper af arbejdstagere".
Når dette er sagt, må vi afgjort vende os mod punkt 13, ifølge hvilket "en forsonende og forstående ånd i overensstemmelse med de kirkelige traditioner" hævdes at være i overensstemmelse med "de grundlæggende principper, hvorpå demokratiet baseres og bevares i Den Europæiske Union".
Religion bør forblive et privat anliggende, og verdslighed bør være hovedreglen, når det gælder offentlige anliggender.

Colom i Naval (PSE)
Denne afstemning her i Parlamentet har opfyldt den forpligtelse, som det selv og borgerne i Europa har pålagt Parlamentet, nemlig hurtigst muligt at indføre en juridisk foranstaltning, der gør det muligt for EU at tilvejebringe de nødvendige finansielle midler til at yde bistand til katastroferamte områder. Vi kan lykønske os selv med dette.
Resultatet kunne efter min mening imidlertid have været bedre.
For det første burde der være større gennemsigtighed. Det, der blev vedtaget i dag, skulle have været vedføjet som bilag til den nuværende interinstitutionelle aftale og ikke være en ny standard.
For det andet er det et spørgsmål om stramhed. Stk. 2 fastsætter, at den 1. oktober hvert år bør mindst en fjerdedel af det årlige beløb fortsat være disponibel til dækning af behov, der måtte opstå indtil udgangen af året. Dette er for stramt. Hvis 75% af midlerne i et givet finansår anvendes om foråret, ville Kommissionen så komme med en anbefaling om, at vi alle skal undgå at påføre os selv katastrofer indtil begyndelsen af oktober?
Til sidst vil jeg nævne en mangel på konsekvens fra Rådets side. For at anvende bevillingerne på bedste måde anmodede Rådet om at måtte omfordele de eksisterende bevillinger, men kun inden for de ændrede udgiftsområder, som er interne udgifter og førtiltrædelse. Under interne udgifter er der imidlertid ikke en eneste euro tilbage. En omfordeling i tilfælde af en katastrofe kan derfor kun gælde for ansøgerlande. Ville det ikke være muligt at anvende landbrugsbevillinger, som ikke er blevet brugt i årets løb?

Ribeiro e Castro (UEN)
Jeg har stemt for denne betænkning, fordi jeg synes, at den nu afsluttede lovgivningsproces har været forbilledlig, ikke kun fordi den afhjælper mangler, som førhen er blevet påvist på en tragisk måde, men fordi den understøttes af en måde at fremsætte lovforslag på, som er blevet behørigt bevist og stadfæstet. Faktisk besluttede otte nordeuropæiske lande i 1996 efter den frygtelige Estonia-katastrofe i 1994 at vedtage nye og strengere standarder for ved hjælp af særlige tekniske krav til skibe at sikre større modstandsdygtighed og forbedre passagerskibes stabilitet og derved gøre dem mere sikre i tilfælde af en ulykke, mindske risikoen for sækning og gøre det muligt at evakuere alle passagerer i god tid. Det er netop vurderingen af, hvor effektivt denne aftale fungerer, og samtidig dens yderst positive virkning på sikkerheden, som Kommissionen har fremhævet ud fra den efter min mening rigtige betragtning inden for den beskrevne ramme, at et lovinitiativ i form af et direktiv, der skal udvide dette lovgivningsmæssige skridt til alle EU-medlemsstaterne, er berettiget. Det er derfor et spørgsmål om at vedtage en række foranstaltninger til forbedring af fællesskabslovgivningen om passagerskibes sikkerhed, hvilket faktisk er helt i overensstemmelse med de politiske mål i hvidbogen om dette emne, hvilket naturligvis fortjener min fulde støtte.

Ribeiro e Castro (UEN)
Jeg har stemt for denne betænkning af stort set de samme grunde, som gør sig gældende for Poignants betænkning om særlige stabilitetskrav til ro-ro-passagerskibe. Med Stockholm-aftalen forpligtede landene i Nordeuropa sig til at tilpasse deres passagerskibe til nye og strengere sikkerhedskrav for ved hjælp af konstruktionsmæssige ændringer at gøre passagerskibene mere stabile i tilfælde af en ulykke på havet. Dette indebar dybest set at gøre skibene i stand til at flyde længere i tilfælde af havari. Da man mente, at nogle af disse foranstaltninger var effektive og også kunne anvendes på andre havområder end de nordeuropæiske, foreslår Kommissionen nu at revidere direktiv 98/18/EF af 17. marts 1998 og derved udvide sikkerhedsforanstaltningerne til passagerskibe, der også udfører sejlads i europæiske nationale farvande. I et paralleldirektiv foreslår Kommissionen at udvide foranstaltningerne til skibe, der udfører international sejlads i alle europæiske farvande. Jeg kan tilslutte mig disse overvejelser og hilser samtidig den særlige vigtighed, som betænkningen tillægger fremme af aktioner, der skal gøre det lettere for bevægelseshæmmede passagerer at komme om bord, velkommen.
Berthu (NI)
Nice-traktaten, som netop er vedtaget, er allerede forældet på flere punkter. Det er den lære, vi kan uddrage af konklusionerne fra Det Europæiske Råds møde i Bruxelles. Heraf fremgår bl.a. følgende:
At der ved Nice-traktaten kun er fastlagt en ændring af stemmevægte i Rådet fra 1. januar 2005 (jf. artikel 3 i protokollen om udvidelsen). Da udvidelsen imidlertid sker i løbet af 2004, melder sig spørgsmålet, hvad der skal ske i den mellemliggende periode.
Det forekommer hensigtsmæssigt at træffe bestemmelse om en fravigelse af den traktatfæstede regel, ifølge hvilken formandskabet varetages af medlemsstaterne på skift, således at de nye medlemsstater får god tid til at forberede sig til denne opgave.
Endelig bør der ske en tilpasning af reglerne om stemmevægte, kvalificeret flertal og antal af medlemmer i Europa-Parlamentet, således at der tages højde for, at der bliver tale om 10 og ikke 12 nye medlemsstater.
Jeg skal i denne forbindelse blot anføre to generelle bemærkninger. For det første er Nice-traktaten også på andre punkter allerede forældet. Det får vi endnu tydeligere at se fremover. For det andet, eftersom det nu findes nødvendigt at foretage en traktatændring, hvad gør vi så med de regler, der fastlægges desangående i artikel 48 i traktaten om Den Europæiske Union, og som især tager sigte på at sikre debat og gennemskuelighed? Det Europæiske Råd i Bruxelles berørte slet ikke dette spørgsmål.

Goebbels (PSE)
Jeg har valgt hverken at stemme for eller imod kompromisbeslutningsforslaget om resultatet af Det Europæiske Råds møde i Bruxelles.
For det første er der efter min opfattelse ingen grund til at glæde sig over den situationsrapport, formanden for konventet, hr. Giscard d'Estaing, har fremlagt. Konventet følger i øjeblikket en uheldig kurs, som peger i retning af renationalisering af visse politikker, øget vægt på det mellemstatslige samarbejde samt svækkelse af Kommissionen og Europa-Parlamentet.
Endvidere har Det Europæiske Råd på ingen måde løst problemerne vedrørende den fremtidige finansiering af udvidelsen. Problemerne består. Senest i 2006 vil Unionen blive konfronteret med en smertefuld debat om behovet for solidaritet med de tiltrædende lande.

Korakas (GUE/NGL)
Det Europæiske Råd i Bruxelles bekræftede vores værste anelser med beføjelser, hvor man indtager en koloniagtig holdning til ansøgerlandene. De fastlagde optagelsesbetingelserne, begrænsede finansiering mellem 2004 og 2006 og nedsatte finansieringen i faste priser under ?U-budgettet for 2007-2013, hvilket vil påvirke alle medlemmerne af det udvidede ?U.
Igen bliver de primære ofre for disse beslutninger arbejderne, som forventes at bære alle omkostningerne ved udvidelsen, idet bevillingerne til den såkaldte egentlige samhørighed er forsvundet ud i den blå luft.
De følges tæt af landbrugerne i de nuværende medlemsstater og ansøgerlandene, som får deres indkomst udhulet som følge af nedskæringer i landbrugsudgifterne.
Forhandlinger med ???? om en EU-hær er i tråd med de imperialistiske krigsmageres planer. ?U bliver placeret under ???? uden garanti for, at EU-medlemsstaternes grænser er ukrænkelige. Det er at give efter for pres fra USA, og det har udpeget Tyrkiet til at vurdere udviklingen i det sydøstlige Europa og Middelhavsområdet, idet det "vasker sine hænder" for en eventuel konflikt, som dette kan fremkalde mellem Tyrkiet og EU's medlemsstater.
Befolkningen i Europa er vågnet op til de negative følger af denne udvikling og reagerer imod sådanne perspektiver, går imod disse valg og kæmper mod den nye orden, krig og imperialistiske planer.

Maaten (ELDR)
Jeg er tilhænger af en hurtigst mulig udvidelse af EU med de 12 lande, som nu er i gang med forhandlinger.
Efter min mening er Kommissionens vurdering, nemlig at 10 af disse lande vil opfylde de opstillede kriterier i 2004, tvivlsom. Beslutningsforslaget støtter denne vurdering. Derfor kan jeg ikke støtte beslutningsforslaget.

Van der Laan (ELDR)
Jeg går ind for udvidelsen, men er imod dette beslutningsforslag, fordi der mangler kritik af forskellige områder.
For det første opfylder mange kandidatlande ikke Københavnskriterierne. Problemer med korruption, tilbageholdelse uden retssag, diskriminering og administrativ kapacitet er stadig for udbredt.
For det andet er det bebudet, at de nye lande skal tiltræde på én gang i 2004. Det er ikke kriterierne, men datoen, der er blevet afgørende. Udsættelse af et lands tiltrædelse, indtil det opfylder kriterierne, er dermed blevet politisk umulig, mens der afgives et signal om, at kriterierne egentlig ikke er vigtige.
For det tredje er det acceptabelt at lade lande tiltræde alligevel, selv om de endnu ikke opfylder Københavnskriterierne, men så må gode bedømmelsesmetoder (med sanktioner) sikre, at kriterierne, og acquis communautaire, hurtigst muligt overtages. Sådanne metoder (som også skal gælde i de nuværende medlemsstater) indføres der for de økonomiske kriterier, men ikke for retsstaten, demokratiet og menneskerettighederne. Medlemmerne af det nederlandske parti D'66 mener imidlertid, at sidstnævnte mangler er endnu alvorligere end de økonomiske.
Endelig udebliver reformen af den katastrofale landbrugspolitik. De nylige aftaler mellem Tyskland og Frankrig er fuldstændig utilstrækkelige. At den gamle, mangelfulde landbrugspolitik først indføres i de nye medlemsstater, gør blot en virkelig reform i 2007 mere usandsynlig.

Andersson, Färm, Hedkvist Petersen, Hulthén og Karlsson (PSE)
Vi svenske medlemmer af PSE-Gruppen, som har underskrevet denne stemmeforklaring, valgte, hvad angår beslutningen om midtvejsrevision af den fælles landbrugspolitik, at stemme mod den i sin helhed.
Vi er for en gennemgribende reform af landbrugspolitikken og støtter Kommissionens reformforslag. Derimod mener vi, at formuleringerne i Parlamentets beslutning sender blandede og af og til modstridende signaler. Grunden til vores holdning er, at vi ikke vil tage ansvaret for, at udviklingslandene kommer ind på vores marked med deres landbrugsprodukter. Punkterne 6, 32 og 34 taler om "beskyttelse mod illoyal konkurrence udefra" og "kvalificeret ydre beskyttelse", hvilket vi ikke kan støtte.
Desuden vil vi under ingen omstændigheder bevilge flere penge til den fælles landbrugspolitik. I punkt 21 kræves det, at loftet på 1,27% af BNP udnyttes fuldt ud. Dette skulle betyde 25 milliarder euro mere i runde tal til dette budget.
Arvidsson, Cederschiöld, Grönfeldt Bergman og Stenmarck (PPE-DE)
Vi moderate har i dag stemt mod beslutningen om midtvejsrevision af den fælles landbrugspolitik. Det har vi gjort, da vi mener, at det er af største betydning, at udgifterne til den fælles landbrugspolitik ikke øges på den måde, som foreslås i beslutningen, og at den aktuelle interinstitutionelle aftale respekteres.
Vi kan heller ikke støtte en beslutning, som taler for told på landbrugsområdet. De formuleringer, der findes i beslutningen, forværrer Kommissionens forslag.
Vi beklager, at vi ikke kan støtte denne beslutning, da den ved at støtte Kommissionens forslag i store træk taler for forandringer i den fælles landbrugspolitik. Kommissionen har som sit fornemste mål at skabe en konkurrencedygtig landbrugssektor til gavn for forbrugere, skatteydere og landbrugssektoren som sådan.

Bonde og Sandbæk (EDD)
. Indledningsvis vil vi gerne slå fast, at vi stærkt går ind for revision af EU's landbrugspolitik, altså selve målet med betænkningen. Dog har vi valgt at stemme imod, da vi mener, at revisionen har helt afgørende mangler.
Vi ønsker, at revisionen indarbejder "Sustainable CAP Initiative"erklæringen, som blev vedtaget af 85 miljø-, udviklings-, landbrugs- og forbrugerorganisationer i Europa. Heriblandt Danmarks Naurfredningsforening.

Ducarme (ELDR)
Europa-Parlamentet bør modsætte sig enhver ændring af den fælles landbrugspolitik, som på afgørende vis ændrer vilkårene for den aftale, der er indgået frem til 2006 mellem EU og landbrugssektoren, i særdeleshed når alt tyder på, at EU's landbrugsudgifter fortsat vil være væsentligt lavere end de standarder, der blev fastlagt i Berlin i 1999.
Den fælles landbrugspolitik skal først og fremmest være rettet mod fødevaresikkerheden, både i kvantitativ og kvalitativ henseende, og EU skal derfor, når det gælder landbrugsprodukter, som indføres fra tredjelande, stille de samme kvalitets- og sundhedskrav, som stilles til varer, der produceres i EU.
Endvidere ved vi, at landbruget spiller en vigtig rolle i forbindelse med opretholdelsen af erhvervsaktiviteten i landdistrikterne og opretholdelsen af en god balance, når det gælder den fysiske planlægning. Set i dette perspektiv er der behov for at iværksætte og videreføre særlige foranstaltninger. Lovgivningsmæssig stabilitet og fastholdelse af den eksisterende indkomstpolitik sikrer, at der foretages investeringer, og sikrer, at brug og virksomheder inden for landbrugssektoren kan videreføres.
Vi må undgå enhver form for begrænsning af støtten til landmændene, som ansporer de store bedrifter til yderligere vækst på bekostning af en model, der beror på familiebrug, som er af rimelig størrelse og drives under hensyntagen til miljøet.

Sacrédeus og Wijkman (PPE-DE)
Vi bifalder beslutningens hensigt med at ville reformere den fælles landbrugspolitik samt dens understregning af miljø, fødevaresikkerhed, sundhed og dyrebeskyttelse i forbindelse med denne politik. Det er også positivt, at Europa-Parlamentet vil støtte unge landmænd og traditionelle familielandbrug især i ugunstigt stillede områder. Vi vil også som et generelt princip hævde, at produktion af fødevarer ikke kan sidestilles med industriel produktion, og den skal derfor beskyttes af separate betingelser, når det gælder handel, ikke mindst for at sikre miljømæssige hensyn.
Vi bifalder, at det oprindelige punkt 21, hvor det kommer til udtryk, at der i Kommissionens forslag kræves en forhøjelse af EU-budgettet op til loftet på 1,27% af BNP, blev nedstemt (356 jastemmer, 135 nejstemmer). Dette skulle betyde en forhøjelse på godt 150 milliarder svenske kroner, hvilket er uacceptabelt. Af beslutningen fremgår det ingen steder, at den nuværende landbrugspolitik er protektionistisk og rammer mange af verdens fattigste lande meget hårdt. Tværtimod gives der udtryk for en defensiv politik: Europa-Parlamentet udtrykker, at landbruget skal beskyttes mod illoyal konkurrence udefra, "drage nytte af en kvalificeret ydre beskyttelse".
Vi har derfor valgt at stemme imod hele punkt 21 i beslutningen og at stemme nej til beslutningen i sin helhed.

Van den Bos og Van der Laan (ELDR)
Reform af den fælles landbrugspolitik er nødvendig på grund af de store udgifter, miljøskaden og den katastrofale virkning på udviklingslande. Den europæiske landbrugspolitik må også være acceptabel internationalt. Målsætningerne i Doha-runden skal virkelig nås.
Dette beslutningsforslag anbefaler et forældet system. Det lægger stadig vægt på garanterede priser, selv om det i årevis har været tydeligt, at dette er katastrofalt for en god markedsfunktion. Beslutningsforslaget understreger ikke tilstrækkeligt behovet for vidtgående reformer og nøjes med de ubetydelige reformer, som nu foreligger. Hr. Dauls beslutningsforslag kan vi derfor ikke støtte på noget som helst punkt.
Medlemmerne af det nederlandske parti D'66 kræver demokratisk kontrol med den europæiske landbrugspolitik. I den forbindelse må Europa-Parlamentet have ret til fælles beslutningstagning og fulde budgetbeføjelser.
I stedet for en reform af politikken går Europa-Parlamentet i dag med til flere penge til landbruget og fortsættelse af den nuværende katastrofale politik. Vi er chokerede over, at vores kolleger fra CDA, de nederlandske kristelige demokrater, har tilsluttet sig fjernelsen af budgetlofter for landbruget.

Van Hecke (ELDR)
Jeg har stemt imod Daul-beslutningsforslaget om midtvejsrevisionen af den fælles landbrugspolitik. I beslutningsforslaget opfordres der til at bibeholde og forstærke den nuværende europæiske landbrugsmodel.
Det er meget dårlige nyheder for udviklingslandene og for Afrika, hvor størstedelen af befolkningen lever af landbrug. De europæiske landbrugssubsidier fratager landmændene i udviklingslande evnen til at konkurrere med deres europæiske kolleger. Eksportsubsidierne fører desuden til, at landbrugsoverskuddene fra EU dumpes i udviklingslande til priser, som er lavere, end de priser, som disse lande selv kan producere til.
Indkomststøtte, der er uafhængig af produktionen, kunne måske forsvares, men det kan eksportsubsidier ikke. De forstyrrer markedet, de er overordentlig skadelige for landmændene i de fattigste lande, og de er imod alle principper om liberalisering af verdenshandlen. Systemet er frem for alt uretfærdigt. Mens de fattigste lande allerede i 1980'erne blev forpligtet af IMF til at afskaffe subsidier til landbrug, fortsætter de rige lande stadig 20 år senere med at subsidiere deres landbrug.
Hvem betaler regningen? De europæiske skatteydere og de små landmænd i udviklingslandene. Vinderne er de store agroindustrielle virksomheder.
(Indlægget forkortet i henhold til forretningsordenens artikel 137, stk. 1)
Queiró (UEN)
De nordkoreanske myndigheders indrømmelse af, at de har udviklet et hemmeligt atomvåbenprogram, betyder, at Europa-Parlamentet er nødt til at indtage en fastere holdning end holdningen i det fælles beslutningsforslag, som vi lige har stemt om. Forslaget bør navnlig omfatte en opfordring til at afslutte atomvåbenprogrammet og til at føre tilsyn med de pågældende aktiviteter i overensstemmelse med de sikkerhedsregler, som Den Internationale Atomenergiorganisation har fastsat.
Endvidere bør Europa-Parlamentets holdning søge at sikre, at en videre dialog mellem EU og Nordkorea på områderne samarbejde, humanitær bistand, investering og støtte til demokratiske institutioner afhænger af, at der findes en løsning på dette spørgsmål.
Derfor havde jeg ikke anden mulighed end at undlade at stemme.

Bonde og Sandbæk (EDD)
. Udenrigsudvalget opfordrer i Lagendijkbetænkningen (A5-0338/2002) Rådet og Kommissionen til at overveje muligheden for at suspendere den finansielle bistand til hvert af de 5 lande - Albanien, Bosnien-Hercegovina, Kroatien, Makedonien samt Serbien og Montenegro - hvis de ikke opfylder 3 politiske betingelser.
JuniBevægelsen er tilhængere af, at disse politiske betingelser skal overholdes til hver en tid. Derfor vælger vi at stemme for betænkningen, dog med følgende forbehold:
Vi mener ikke, at EU bør varetage rollen som "dommer" over enkelte stater i Europa - eller verden for dens sags skyld. FN er det eneste nuværende internationale samarbejde, der rummer mulighed for retfærdige sanktioner over for enkelt stater, der samtidig kan anerkendes af det globale samfund. JuniBevægelsen mener ikke, at Unionen skal føre fælles udenrigspolitik, og ser denne betænkning som endnu et skridt mod dette mål. Med vores positive stemme til betænkningen tilkendegiver vi vores enighed med de politiske krav til Balkan-landene, men accepterer ikke midlerne.
Desuden tager JuniBevægelsen skarp afstand fra betænkningens punkt F, der omhandler EU's overtagelse af NATO's nuværende aktion "Amber FOX". Vi ser dette som et led i oprettelsen af EU's egen militære udrykningsstyrke
Ribeiro e Castro (UEN)
Jeg har støttet denne betænkning, fordi jeg mener, at det uden en egentlig stabilisering af Europa som helhed bliver vanskeligt at tage fat på europæernes bekymringer og forventninger til en varig fred og konsolideringen af et dynamisk, konkurrencedygtigt og socialt mere retfærdigt økonomisk område i hele Europa. Vi ved alle, at EU's strategi over for de fem lande på Vestbalkan - Albanien, Bosnien-Hercegovina, Kroatien, Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien samt Serbien og Montenegro, og herunder Kosovo - er blevet gennemført inden for stabiliserings- og associeringsprocessen, og at denne strategi i denne særligt følsomme region har til formål at udvikle demokratier og stabile markedsøkonomier i lighed med dem, der findes i EU. Følgelig vil jeg, hvad angår fremme af et europæisk område, hvor retsstatsprincippet og økonomisk fremgang er fremherskende, understrege en række af de punkter, som ordføreren har nævnt. Det drejer sig særlig om afklaringen af Kosovos status, en effektiv gennemførelse af en politik for flygtninges tilbagevenden og en aktiv politik mod organiseret kriminalitet og korruption, styrkelse af retsstaten, særlig ved etablering af et uafhængigt retssystem på grundlag af demokratiske modeller, forbedring af uddannelsessystemet for at konsolidere freden mellem befolkningerne, fremme af et objektivt historiekendskab, gensidig forståelse og respekt for andre nationer og deres kultur og fremme af troværdige mediers rolle, som ikke er underlagt politisk kontrol og kan fungere som en egentlig opposition.

Andersson, Färm, Hedkvist Petersen, Hulthén og Karlsson (PSE)
Vi har i dag valgt at stemme for Schroedter-betænkningen. Vi er dog negative, hvad angår punkt B, som angår samhørighedspolitikken. Med baggrund i udvidelsen er det svært at vide præcist, hvor mange ressourcer der vil blive brug for til forskellige former for regionalstøtte. Derfor ville det være bedre ikke på forhånd at bestemme, hvilke maksimums- og minimumsniveauer der skal gælde for samhørighedspolitikken.
I øvrigt synes vi, at betænkningen er god.

Arvidsson, Cederschiöld, Grönfeldt Bergman og Stenmarck (PPE-DE)
Vi moderate har i dag stemt for fru Schroedters betænkning, da den understreger nødvendigheden af at bevare budgetloftet og behovet for at afskaffe regionalstøtten i de regioner, som ikke længere falder under grænsen på 75% af EU's gennemsnitlige BNP.
Det er imidlertid vigtigt at understrege, at regionalpolitikken skal reformeres. EU bør ikke fortsat udvikle sig til en transfereringsunion. At betale penge til EU for siden at få dem tilbage i form af strukturstøtte er ikke en god måde at løse problemet med underudviklede regioner på. Fordelen ved EU for de nye medlemsstater ligger ikke i, at Unionen deler bidrag ud på skatteydernes bekostning.
I stedet for at give målrettede bidrag til svage regioner i medlemslandene bør der foretages et fradrag i medlemsafgiften for de regioner, som ligger væsentligt under gennemsnittet af EU's gennemsnitsindkomst. På denne måde burde intet medlemsland lide økonomisk tab, samtidig med at man ville undgå de negative effekter i deres egne økonomier, som et stort bidrag kan give.
Som betænkningen meget rigtigt påpeger, har der været svig og bedrageri med penge, som kanaliseres via EU's budget. Bestemmelserne om bidrag bør derfor gøres tydeligere og mere entydige.
EU bør desuden støtte grænseoverskridende regionalt samarbejde, især mellem lande, som tidligere har været i konflikt med hinanden eller har et anspændt forhold.
Darras (PSE)
Jeg kan kun støtte den foreliggende betænkning, som understreger, i hvor høj grad samhørighedspolitikken er en central og afgørende politik for alle, der ønsker, at den europæiske model, som beror på integration og solidaritet mellem de rigeste og de fattigste regioner i EU, ikke blot skal være smukke ord, men en realitet i et udvidet EU.
Da denne politik er afgørende, må den omstruktureres, således at den er tilpasset og opfylder de særlige behov og den socioøkonomiske virkelighed, som vil være et resultat af udvidelsen.
Vi står nu over for den udfordring, der består i at omlægge den økonomiske aktivitet, så der sikres en sund udvikling i økologisk og social henseende, og så der sikres en bæredygtig udvikling. Sidstnævnte bør være målet med samhørighedsindsatsen. Det understregede Jacques Delors allerede i 1993!
Når det drejer sig om at identificere de regioner, der har behov for støtte, bør kriteriet "BNP pr. indbygger" ikke længere stå alene. Andre regionale statistiske indikatorer bør inddrages, hvorfor jeg støtter ændringsforslag 10.
Jeg støtter således betænkningen, eftersom den kraftigt understreger, at den fremtidige samhørighedspolitik bør bero på principper som solidaritet, partnerskab og komplementaritet.

Mayol i Raynal (Verts/ALE)
Jeg har i lighed med min gruppe stemt for denne betænkning, da jeg generelt mener, at samhørighedspolitikken er hensigtsmæssig. Der er imidlertid grund til at bemærke, at EU's prioritering af det statslige niveau har bevirket, at det er stater, som ikke har markante regionale problemer, som især nyder gavn af denne politik (Irland, Portugal). Endvidere er regionen som begreb en ofte teknokratisk størrelse, der på det menneskelige plan udmøntes på meget forskelligartet måde. I nationer som Catalonien eller Baskerlandet, findes der således regioner, der ikke anerkendes som sådanne af de pågældende stater, hvorfor de ikke kan nyde godt af de omhandlede midler og på urimelig vis er udelukket herfra. Endelig er der grund til at påpege, at den grænseoverskridende politik indebærer en tilnærmelse folkene imellem, men undertiden også tilnærmelse mellem grupperinger inden for samme folk, som på urimelig vis er splittet.

Miranda (GUE/NGL)
Vi støtter erklæringerne i denne betænkning om, at den kommende samhørighedspolitik skal baseres på principperne om solidaritet, partnerskab og additionalitet, og at regionerne i den yderste periferi skal prioriteres i den ny regionalpolitik.
Vi er også enige i, at der skal opnås en klart forbedret samordning af de EU-politikker, som indvirker på den økonomiske og sociale samhørighed. Derfor kan vi kun fordømme den ødelæggende virkning, som de forslag, vi diskuterer under midtvejsrevisionen af den fælles landbrugspolitik og den fælles fiskeripolitik, vil få på EU's samhørighedspolitik.
Ikke desto mindre er det, hvad angår finansieringen af samhørighedspolitikken i et udvidet EU, ikke tilstrækkeligt at erkende, at det er umuligt at gå under den nuværende andel på 0,45% af EU's bruttonationalprodukt. I betragtning af de begrænsninger, som Stabilitetspagten pålægger de mindst udviklede lande - ikke mindst Portugal, hvor regeringens budgetforslag med henblik på at opfylde konvergenskriterierne vil forstærke de regionale skævheder betydeligt - skal løsningen udformes på grundlag af en egentlig vurdering af samhørighedspolitikken og en revidering af de økonomiske perspektiver med henblik på udvidelsen.

Queiró (UEN)
Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme gør i deres analyse af denne betænkning ret i at fremhæve en række vigtige aspekter vedrørende den økonomiske og sociale samhørighedspolitik, bl.a. erkendelsen af, at strukturfondene er effektive til at fremme den økonomiske vækst i udviklingsregionerne, dets modstand mod forsøget på at rationalisere denne politik og erkendelsen af, at regionerne i den yderste periferi har en særlig karakter.
Betænkningen udelader imidlertid et grundlæggende princip, som ville have gjort os i stand til at give den vores uforbeholdne støtte. Det er princippet om, at gennemførelsen af samhørighedspolitikken i et udvidet EU vil medføre større skævheder i regionaludviklingen og ikke kan gennemføres på bekostning af den solidaritet, som vi stadig skylder de lande, der er omfattet af samhørighedspolitikken, og i første række Portugal.

Raschhofer (NI)
Denne betænkning vedrører endnu en gang tungtvejende mangler i struktur- og samhørighedspolitikken. Jeg har læst disse betænkninger meget præcist i mange år. Mangellisten er altid den samme: Arbejdsløsheden stiger fortsat, virkningerne af de samhørighedspolitiske interventioner må betragtes som forfejlede. Den aktuelle betænkning viser, at 24,2% af EU-bistanden slet ikke tilføres modtagerregionerne, men videreføres til rigere regioner.
I betragtning af disse kendsgerninger må vi finde os i spørgsmålet om, hvorvidt den anvendte politik er den rigtige. Jeg ser også med bekymring på kandidatlandene. Kommissionens fremskridstrapporter viser tvingende behov for handling ved udbygningen af forvaltningskapaciteterne og koordineringsmekanismerne. Fru Schroedters betænkning skal være en advarsel til os. Med henblik på den kommende udvidelse kan et kursskifte ikke længere udskydes.
Jeg bekender mig til den europæiske grundtanke om solidaritet. Netop derfor kræver jeg en dybtgående reform af regionalpolitikken, således at denne tanke endelig kan blive til en virkelig realitet. Fru Schroedters betænkning leverer gode idéer hertil. FPÖ-delegationen har derfor vedtaget den.

Ribeiro e Castro (UEN)
Jeg har undladt at stemme ved den endelige afstemning om denne betænkning hovedsageligt på grund af de omskiftelser, som har præget udarbejdelsen, og på grund af nogle af de heraf følgende tvetydigheder. Faktisk var den originale udgave af den tekst, som ordføreren havde foreslået, ret vag, og nogle dele af den modsagde oven i købet Europa-Parlamentets forrige beslutningsforslag, som blev vedtaget med stort flertal i februar. Den endelige betænkning har derfor ført til en række ændringsforslag fra næsten alle de politiske grupper. De har medført nogle forbedringer, skønt den endelige mosaik, som det altid er tilfældet i den slags situationer, ikke har en særlig høj kvalitet. Det er rigtigt, at en række grundlæggende punkter, hvor der er opnået enighed med hensyn til princippet om økonomisk og social samhørighed, samt med hensyn til en række af de relevante politikker, er blevet bekræftet - herunder erkendelsen af, at regionerne i den yderste periferi har en særlig karakter - men betænkningen har i sidste ende ikke den kraft, som jeg kunne ønske mig, særlig i forbindelse med de nært forestående ændringer, nemlig udvidelsen og den institutionelle reform. Derfor er min endelige stemme sammen med de forskellige delafstemninger et forsøg på at give udtryk for den grundlæggende værdi, som jeg tillægger dette fællesskabsprincip (se EF-traktatens artikel 158) som et grundlæggende princip, De Europæiske Fællesskaber og Den Europæiske Union er baseret på, og som er et ledende princip. Dette punkt kan ikke tages for meget op til overvejelse. Kun kontinuitet i samhørighedspolitikken kan føre til den så stærkt ønskede udligning i de økonomiske og sociale skævheder og styrkelse af fælles værdier i en Europæisk Union.

Simpson (PSE)
Debatten om, hvordan EU's politik for økonomisk og social samhørighed bør udformes efter 2006, er langtfra overstået. Det er ikke det rette tidspunkt for Europa-Parlamentet at fastsætte klare kriterier herfor. Formålet med denne betænkning er at indikere, hvilken retning Parlamentet ønsker, debatten skal tage. Så længe vi ikke har mere detaljerede oplysninger om de fremtidige behov i de regioner, der sakker økonomisk bagud i forhold til gennemsnittet for Unionen, vil det være en politisk fejl at sige, at vi ønsker en fortsættelse af de nuværende kriterier. Derfor stemte PSE-Gruppen imod ordførerens ændringsforslag 12.

Formanden.
Afstemningen er afsluttet.

Formanden.
Jeg erklærer Europa-Parlamentets session for afbrudt.
(Mødet hævet kl. 11.45)

