3. Guinea (forhandling) 
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling om seks beslutningsforslag om Guinea.
Erik Meijer 
Hr. formand! Da Frankrig i 1958 gik med til selvbestemmelse for sine kolonier i Vestafrika, var Guinea det eneste land, som valgte øjeblikkelig og fuldstændig uafhængighed. I de 11 andre koloniområder valgte eliten, for det meste uden om sit eget folk, at fortsætte en snæver administrativ, militær og økonomisk forbindelse med Frankrig. Guinea fulgte derimod den tidligere britiske koloni Ghanas eksempel. Ghana var blevet uafhængigt et år tidligere og ville opbygge en afrikansk socialistisk model med en stærk deltagelse af landets egen befolkning. Lederne Sékou Touré og Kwame N'krumah inspirerede mange afrikanere i deres kamp for en bedre fremtid, hvor kolonialisme og fattigdom skulle erstattes med ligeværdighed og udvikling. Desværre gjorde et militært statskup i de to lande en ende på denne udvikling. I Guinea har diktatoren Conté regeret siden 1984. I det valg, som blev organiseret under hans kontrol, deltog de fleste partier ikke, og den officielle opposition, som var repræsenteret i parlamentet, så sig nødsaget til at forlade parlamentet. Fagforbundene CNTG og USTG er nu de vigtigste kræfter i kampen for demokrati. Præsidentens sikkerhedsstyrke, der ledes af diktatorens søn, reagerede på deres demonstration den 22. januar med at dræbe 59 mennesker og såre 150 andre. Diktatoren betragter i stadig højere grad landet som sin private besiddelse. Som mange andre lande, der styres af en diktator, bliver også Guinea offer for kampen om naturressourcer mellem grupper, som vil tilegne sig indtægterne fra disse. I dette tilfælde drejer det sig om de naturlige lagre af guld, jern og bauxit. Min gruppe støtter beslutningsforslaget, som forsvarer den demokratiske oppositions krav.
Marie Anne Isler Béguin 
Hr. formand! Jeg vil gerne takke kommissæren og Rådets repræsentant for deres tilstedeværelse. Begivenhederne i Guinea kræver, at Unionen involverer sig. Situationen er alvorlig, og landet bevæger sig i en uheldig retning.
Guinea har alt for længe af et diktatorisk styre været fastholdt i en tilstand af bevidst underudvikling, og landet synker grundet manglende åbenhed og demokrati stadig dybere i et tragisk dilemma. Landet bugner af naturressourcer og mineralrigdomme, som imidlertid kapres og forvaltes dårligt af præsidenten og dennes støtter, som er mindst lige så skyldige som han. Rigdommene kommer derfor ikke befolkningen til gode, og denne kan ikke længere udholde fattigdom, armod og social uretfærdighed. Præsident Conté, der har været ved magten siden 1984, er syg og klamrer sig til livet og til magten. Ingen kan bebrejde ham, at han klamrer sig til livet. Vi har derimod ikke forståelse for og kan ikke acceptere, at han på denne måde klamrer sig til magten og har genindført undtagelsestilstand.
Vi må fordømme denne holdning i en situation, hvor præsidenten efter årtiers uindskrænket magt fornuftigvis, eller tilskyndet af et mindstemål af medfølelse med sit folk, burde forberede sig til stille og roligt at overdrage magten til sin efterfølger og forberede overgangen til et virkelig demokratisk styre. I stedet erklæres der undtagelsestilstand, retten til at forsamles og bevæge sig frit begrænses, og militærfolk udøver magtmisbrug over for fredelige demonstranter og slår ihjel. Det er helt uacceptabelt.
Vi må fordømme denne brutalitet, den manglende respekt for guineanernes mest grundlæggende rettigheder og den skændige optræden, som kendetegner denne leder, som befinder sig ved slutningen af sin regeringstid, men desværre stadig kan forvolde skade. Vi må kræve, at der nedsættes en undersøgelseskommission, som kan undersøge begivenhederne i Guinea og kaste lys over undertrykkelsens sande omfang og over, på hvilket niveau i ansvarshierarkiet og af hvem beslutningerne er blevet truffet.
Agter EU i øvrigt at kræve en politisk dialog som fastlagt ved artikel 96 i Cotonou-aftalen? Der bør vises den største årvågenhed, for forværres situationen yderligere, vil det ikke kun gå ud over guineanerne. Det kan gå ud over hele denne del af Afrika, såfremt der sker en forråelse af konflikten internt, og den breder sig til nabolandene. Historien rummer desværre alt for mange eksempler herpå.
Marios Matsakis 
Hr. formand! De er måske overrasket over at få at vide, at Guineas forbindelse med Europa går langt tilbage i historien. Landet blev først kendt af europæerne via de portugisiske opdagelsesrejser, som igangsatte slavehandelen i det 15. århundrede.
I 1890 blev det nuværende Guinea dannet som fransk koloni, hvilket det forblev indtil 1958. Fra 1958 til 1984 blev landet regeret af en dikator, Ahmed Sékou Touré, som blev støttet af Sovietunionen. Efter Tourés død i 1984 kom der et nyt, totalitært regime under ledelse af en anden diktator, Lansana Conté, der af nogle hævdes at have været støttet overvejende af vesten. Contés styre har bestemt været bedre end Tourés, men det er stadig langtfra demokratisk. Den hårdhændede behandling af politiske modstandere og begivenhederne i februar, som førte til drabet på 23 demonstranter, er bevis herpå. Guinea er et land, der førhen blev brugt og sommetider misbrugt af Europa, og det kæmper nu for at overleve med ekstrem fattigdom og politisk ustabilitet.
Gunieas mineralrigdomme gør, i hvert fald potentielt, landet til et af Afrikas rigeste. Vi har som europæere pligt til, og denne gang på ærlig og effektiv vis, at hjælpe dets folk med at finde og følge vejen til ægte demokrati, frihed, retfærdighed og fremgang.
Harlem Désir 
Hr. formand! Siden den 17. januar har en gammel og alderdomssvækket diktator i Guinea fuldkommen ustraffet massakreret sit folk for at beskytte styret, sine korrupte venner og et herredømme, som nærmer sig sin afslutning.
Guinea befinder sig i en tilstand af opløsning. Til trods for at landet er verdens førende eksportør af bauxit og har naturrigdomme i form af guld, diamanter og jern, er guineanerne et af verdens fattigste folkeslag. Korruptionen fortærer rigdommene, og dårlig regeringsførelse klarer resten. Undertrykkelsen rammer befolkningen, som ikke længere vil affinde sig med situationen. Præsident Contés svar på strejkerne i januar var at åbne ild mod skarerne, spærre fagforeningsmedlemmerne inde og derpå, efter at have foregivet at være parat til forhandlinger den 27. januar, at løbe fra sin forpligtelse til at udpege en premierminister, som kunne samle konsensus, og erklære undtagelsestilstand. Mere end 100 har mistet livet til dato, og massakren fortsætter.
Vi kan i Europa ikke forholde os tavse og passive. Vi kan ikke blot afvente, at Guinea forvandles til et kæmpebål med uoverskuelige konsekvenser i regionen. Europa har også et ansvar.
Vi opfordrer Kommissionen til at gennemføre de bestemmelser, der er fastsat ved Cotonou-aftalens artikel 96, som finder anvendelse ved krænkelse af menneskerettighederne og de demokratiske principper. Vi bør gøre fælles front med guineanerne og kræve, at myndighederne omgående indstiller massakrerne, løslader de personer, der er arresteret under demonstrationerne, genindfører borgernes frihedsrettigheder, ophæver undtagelsestilstanden, indleder forhandlinger med fagforeningerne og civilsamfundet og i samråd med oppositionspartierne udnævner en premierminister og en regering, som kan samle konsensus.
Ydermere bør EU efter min opfattelse kræve, at der udskrives valg, og at det overvåges af valgobservatører fra EU og FN. Det er det, der i øjeblikket sker i Mauretanien, hvor vores kollega Marie Anne Isler Béguin, som jeg benytter lejligheden til at give min kompliment, er involveret. Og det var det, der særdeles effektivt og med gode resultater skete i Den Demokratiske Republik Congo.
Endelig bør vi ganske rigtigt støtte forslaget om nedsættelse af en uafhængig undersøgelseskommission i FN-regi med det sigte at efterforske de seneste måneders voldshandlinger. 23 års diktatur er fuldt tilstrækkeligt. Europæerne bør stå ved guineanernes side i kampen for frihed og værdighed.
Bernd Posselt 
Hr. formand! Guinea er med sit fiskeri og landbrug og sine råstoffer - det er allerede blevet sagt - et potentielt meget rigt land. Men at det alligevel er virkelig fattigt, skyldes den frygtelige, dårlige økonomiske ledelse, diktaturet og den miserable statsforvaltning, som landet har lidt under i årtier, og jeg er hr. Matsakis meget taknemmelig for, at han har påpeget, at Sékou Touré, som hr. Meijer nævnte, var en af de værste diktatorer i Gunieas historie.
Desværre har vi også i dag tilstande, som er alt andet end acceptable, og derfor må vi appellere til den nuværende overgangspræsident - for mere kan han da ikke være - om at bruge den korte tid, han har tilbage, på at skabe en ordnet overgang til demokrati og retstatsforhold. Det kan han imidlertid kun gøre, hvis han ikke udpeger en marionet til ministerpræsident, sådan som han har gjort nu. Han skal derimod tilslutte sig kravene fra fagforeningerne og demokratibevægelsen og indsætte en bred overgangsregering, der omfatter oppositionen, og som ikke gør andet end at skabe offentlig orden og forberede frie valg, så terror- og diktaturhistorien langt om længe kan vige pladsen for en demokrati- og velstandshistorie.
Urszula Krupa
Hr. formand! Som mange andre lande i Afrika har Guinea store mineralressourcer, samtidig med at landet er ekstremt fattigt. En stor del af dets befolkning lever i ussel fattigdom. Det var grunden til de strejker og demonstrationer, der fandt sted i 2005 og også i begyndelsen af dette år, og hvorunder der blev protesteret mod det korrupte styre under Lasana Conté, som har været ved magten i 23 år.
Strejkerne er udtryk for utilfredshed med inflationen, arbejdsløsheden, den dårlige energi- og vandforsyning og de høje priser på basale varer. For nylig har strejkerne også medført afbrydelse i eksporten af aluminiummalm, som er Guineas mest værdifulde aktiv, og det har resulteret i enorme tab på 1 million amerikanske dollars om dagen. Lederne af strejken i januar og fagforeningerne suspenderede imidlertid protesten efter underskrivningen af en aftale, der krævede en udskiftning af premierministeren. Løfterne i den aftale, der blev indgået mellem fagforeningerne, Guineas parlament og dets højesteret, blev ikke holdt, og endnu en gang blev et medlem af det regerende parti udnævnt til premierminister. Det varsler ikke godt for en forbedring af situationen, sådan som det er forlangt af de protesterende.
Begivenhederne i Guinea ligner dem, der fandt sted i mit hjemland for nogen tid siden. I Guinea skyder det nuværende regime også på sine medborgere, der kæmper for forandring, bedre levevilkår og respekt for grundlæggende menneskerettigheder. Vi kræver respekt for de demokratiske principper og reformer i et land, hvis indbyggere ønsker at leve i værdighed og understøttet af deres egne naturrigdomme, som i øjeblikket bliver udnyttet af rige selskaber og stukket til side ved korruption. Tusinder af guineanere dør af sult og fattigdom. Flere end hundrede blev dræbt under demonstrationen. De er ofrene for et ganske ungt demokrati og kampen for menneskerettigheder. De er også en plet på samvittigheden hos dem, der sætter større pris på aluminiummalm, bauxit, guld og diamanter end på menneskeliv.
Ján Figeľ
Hr. formand! Ikke blot har landet haft en meget vanskelig historie og arv, men det står over for en meget vanskelig situation lige nu. Imidlertid kan vi sammen hjælpe med til at skabe mere håb for Guinea.
Kommissionen er fuldt ud klar over situationen i landet. I en pressemeddelelse den 22. januar fordømte Kommissionen sikkerhedsstyrkernes voldelige indgreb og krævede tilbageholdenhed og borgerligt ansvar under disse demonstrationer. Kommissær Michel beklagede tabet af menneskeliv og opfordrede de forskellige parter til at gå ind i en konstruktiv dialog for at indføre de nødvendige, politiske reformer, som er væsentlige for landet.
På vegne af EU udsendte det tyske formandskab den 9. februar en erklæring, hvori det beklagede tabet af menneskeliv under demonstrationerne og bad regeringen i Guniea om en forklaring på omstændighederne omkring disse dødsfald og på, hvilke juridiske skridt der er taget mod de ansvarlige.
Den undersøgelseskommission, der er udpeget i Guinea, ledes af offentlige anklagere, men ofre og pårørende opfordres til at forelægge deres sager enten for domstolene, som har begrænsede midler, eller for politiet, en institution, der er kraftigt involveret i undertrykkelsen. På denne baggrund har procesadvokaterne i Guinea nægtet at deltage i undersøgelseskommissionen og i stedet krævet en international kommission. Procesadvokaterne ønsker også at forelægge en sag for Den Internationale Straffedomstol.
Kommissionens delegation i Conakry og medlemsstaternes ambassader har gentagne gange over for regeringen i Guinea understreget nødvendigheden af at foretage en grundig undersøgelse af begivenhederne. Dette blev også understreget af kommissær Michel over for udenrigsminister Condé. Delegationen og andre diplomater har også understreget over for den nye premierminister, at en sådan opførsel, som blev iagttaget hos sikkerhedsstyrkerne under den foregående strejke, simpelthen skal stoppe.
I den niende samarbejdsstrategi med Guinea, underskrevet den 21. december 2006 i regi af Den Europæiske Udviklingsfond, indgår det samfundsmæssige styringssystem som nøglefaktor, som prioritet. Med de handlinger, der forudses, vil man fremme effektiviteten og gennemsigtigheden i den offentlige forvaltning, styrke retsstatsprincippet og fremme et demokratisk samfund.
En styrket, politisk dialog med landet er i gang som en opfølgning på de artikel 96-høringer (Cotonou-aftalen), der afsluttedes i april 2005. Kommissionen har over for myndighederne i Guinea understreget, at den nye situation ville blive taget i betragtning i denne sammenhæng.
Jeg vil gerne takke Dem for beslutningen og udtrykke den faste overbevisning, at EU bør støtte landet i at stræbe efter en bedre fremtid.
Formanden
Forhandlingen er afsluttet
Afstemningen vil finde sted efter forhandlingerne.
