Statsstøtte til lukning af urentable kulminer (forhandling) 
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (Α7-0324/2010) af Rapkay for Økonomi- og Valutaudvalget om statsstøtte til lukning af urentable kulminer - C7-0296/2010 - 2010/0220(NLE)).
Bernhard Rapkay
Fru formand, hr. Almunia, mine damer og herrer! Først vil jeg gerne lykønske Dem, hr. Almunia, og Deres stab. Den konsekvensanalyse, som De har fremlagt, er vældig god. Den er baseret på fakta, den er endegyldig, og den kommer til sagen.
Det er synd, at de øvrige medlemmer af kommissærkollegiet ikke har læst denne konsekvensanalyse, for hvis de havde, ville de ikke have kunnet fremlægge dette forslag, som slet intet har at gøre med konsekvensanalysen. Jeg spørger mig selv, hvordan kommissærkollegiet valgte årstallet f.eks. Det nævnes overhovedet ikke i konsekvensanalysen. Det eneste, der måske kan forklare det, er, at 2014 er nøjagtig halvvejs mellem 2010 og 2018. Det må være derfor.
Det kan dog også godt være, at de ikke har forstået indholdet. Man kan ikke tage nogen af argumenterne for dette forslag alvorligt, da de ikke er korrekte. Der er argumentet om, at statsstøtteordningen fra 2002, som snart udløber, var en udfasningsaftale for kulminedriften. Det er naturligvis helt og aldeles forkert. Det var en afløsningsaftale. Jeg ved det, for jeg var der, og jeg var ordfører for Parlamentet i 2002. Det var, da Det Europæiske Kul- og Stålfællesskab (EKSF) udløb efter 50 år, og der var brug for en ny aftale til af afløsning for den gamle, ikke kun med hensyn til støtte, men også andre emner.
Hvis det havde været en udfasningsaftale, hvad ville der så være sket med f.eks. EKSF's aktiver? Det var ikke en udfasningsaftale, det var en afløsningsaftale. På det tidspunkt aftalte vi med god grund en periode på otte år til denne afløsningsaftale, hvorefter vi ville kigge på spørgsmålet igen. Derfor er dette argument ukorrekt.
Det andet argument, der fremføres, er spørgsmålet om bæredygtighed. Det går vi alle ind for, og vi ved, at kul selvfølgelig producerer store mængder CO2. Imidlertid kan en beslutning fra Kommissionen ikke ophæve videnskabelige love. Hvad vil der så ske? Hjemligt produceret kul vil blive erstattet af importeret kul. Det er det eneste, der sker. Importeret kul udsender nøjagtig samme mængde CO2 som hjemligt kul. Problemet er simpelthen, at hvis vi ikke længere har referencepunkter, vil vi ikke kunne bruge dem i udviklingen af nye, avancerede teknologier til minedrift og kraftværker. Europa er førende på dette område og har en eksportfordel. Det mener jeg ikke, vi bare skal opgive.
Det tredje argument er, at bistand er skadelig, og at pengene var bedre brugt på andre ting. Det er ikke muligt at komme med modargumenter eller sætte sig op mod markedsradikales holdning. Man kan ikke argumentere med fakta imod en ideologi. Imidlertid skal udtalelsen om, at det f.eks. ville være for dyrt, betragtes i lyset af, hvad det virkelig ville betyde, hvis minedriften skulle ophøre brat, og 2014 ville være et brat stop. Det ville medføre en stigning i udgifterne til bekæmpelse af arbejdsløshed og frem for alt i omkostningerne ved langsigtede minelukninger. Det er et meget kompliceret og komplekst emne. Omkostningerne ved langsigtede minelukninger fortsætter med at påløbe i årevis, ja årtier, efter at kulminerne er blevet lukket. Omkostningerne skal betales af det offentlige. Men nogle medlemsstater har et system, som sikrer, at staten ikke er ansvarlig for disse omkostninger. Derfor holder dette argument heller ikke vand. Jeg anbefaler derfor, at Kommissionen gennemtænker dette igen så snart som muligt, og at den er opmærksom på, hvad der anføres i konsekvensanalysen. Ellers vil resultatet blive regionale og samfundspolitiske forvridninger, som vi ikke ønsker. Derfor er forslaget om 2018 særdeles fornuftigt.
Joaquín Almunia
Fru formand! Jeg siger hr. Rapkay mange tak for hans betænkning på vegne af Parlamentets Økonomi- og Valutaudvalg.
Kommissionen har nøje og med stor interesse analyseret både betænkningen og ændringsforslagene, der er fremsat inden denne forhandling, og vi har noteret os, at betænkningen specifikt støtter forlængelsen af fristen for lukning af urentable miner til 2018.
Kommissionen er også klar over, at flertallet i de seneste forhandlinger i De Faste Repræsentanters Komité (Coreper) støttede 2018-fristen, som foreslås i hr. Rapkays betænkning.
Da vi udarbejdede forslaget om en forordning og analyserede denne situation, var vi i Kommissionen naturligvis fuldt ud klar over den sociale og regionale virkning af lukningen af kulminerne i visse regioner af EU. Da forordningen blev udarbejdet, tog vi imidlertid også hensyn til, at nogle af minerne ikke er rentable og kun har overlevet takket være konstante tilførsler af offentlige midler og statslige tilskud. Derfor lod vi i forordningsforslaget medlemsstaterne yde ekstra driftsstøtte, men denne gang med det specifikke formål at lette den gradvise lukning af urentable miner.
Jeg vil gerne drøfte tre punkter, som omtales i betænkningen.
For det første forslaget om at yde driftsstøtte eller investeringer i at gøre minerne rentable. Der var allerede en lignende bestemmelse i den tidligere forordning om støtte til sektoren. Den tidligere forordning fremkaldte imidlertid ikke den ønskede virkning, og frem for at lede kulminerne i retning af rentabilitet skabte den til en vis grad en "moral hazard".
Minerne fik tilskud i det forfængelige håb, at de blev rentable. Nu må vi så døje med konsekvenserne. Vi må forlænge dette specielle system for kulproduktion, fordi de pågældende miner ikke har opnået rentabilitet, og de er heller ikke blevet lukket.
Under alle omstændigheder behøver miner, der har troværdige prognoser for rentabilitet, ikke statsstøtte og kan hente den nødvendige kapital på kapital- eller finansmarkederne.
For det andet vil jeg gerne forklare, hvorfor vi i vores forslag mener, at det er nødvendigt at have en plan for minimering af virkningerne for miljøet. Det nævnes i artikel 3, stk. 1, i vores forslag.
Statsstøtte er konkurrenceforvridende. Derfor indeholder traktaten bestemmelser om, at den kan erklæres uforenelig i en hel række tilfælde. Driftsstøtte kan kun tillades, hvis det er sandsynligt, at den får positive virkninger. Vores forordning rummer forslag om en plan til afbødning af miljøvirkningerne af brugen af kul for at ophæve de negative virkninger af støtten.
Endelig er mit tredje punkt, at når målsætningen for driftsstøtte er at bidrage til en overgang til lukning af urentable miner, er det klart, at denne lukning skal ske gradvis og ikke først kan udføres, når slutdatoen oprinder. Denne gradvise proces skal tydeligt fremgå af lukningsplanen, hvilket også gælder den gradvise nedtrapning af støtten igennem overgangsperioden.
Vores forslag afføder derfor en lineær reduktion af støtten med en procentdel, der tydeligvis har det mål, at støtten er nedtrappet, når overgangsperioden er slut.
Når alt det er sagt, vil jeg gerne endnu en gang takke hr. Rapkay og alle, der har bidraget til betænkningen, som vi behandler i dag. Vi vil se på Parlamentets holdning til betænkningen, og vi fortsætter forhandlingerne i Rådet, naturligvis i samråd med det belgiske formandskab. I lyset af Parlamentets holdning og ud fra, hvilken holdning Rådet måtte indtage, vil Kommissionen naturligvis afgive sin udtalelse inden for de næste få uger.
Herbert Reul
Fru formand, hr. Almunia, mine damer og herrer! Ingen bestrider, at kul er en vigtig del af vores energiforsyning. Det er også uomtvisteligt, at mineindustrien skal være rentabel, og at subsidiering ikke er den rette tilgang.
Spørgsmålet er nu, om 2014 eller 2018 er den rigtige frist. Hr. Rapkay fremsatte en række intelligente argumenter, som jeg ikke vil gentage. Jeg har blot én anmodning til Kommissionen. I alle Parlamentets involverede udvalg er der flertal for at gøre rentabilitet til et kriterium. Når det gælder fristen, må vi simpelthen sikre, at der er den nødvendige fleksibilitet til, at medlemsstaterne kan holde presset på befolkningen, jobsituationen og de økonomiske strukturer nede på et håndterbart niveau. Det eneste argument, som er blevet nævnt, og som tilfældigvis er i strid med Kommissionens konsekvensanalyse, som oprindelig syntes at tale for 2018, var, at der kunne være miljøpolitiske grunde, der kunne spille ind. Jeg vil gerne understrege endnu en gang, at det ikke gør nogen forskel for klimaet, om vi brænder importeret eller hjemligt kul. Jeg anmoder Kommissionen om at overveje, om denne frist på fire år kunne få Kommissionen til at blive lidt mere fleksibel, hvis Parlamentet og Rådet eventuelt kan fremlægge nye argumenter af denne type. Det er sådan, jeg forstod bemærkningen lige før om, at Kommissionen overvejer spørgsmålet, og det er jeg taknemmelig for.
Jan Březina
Fru formand! På vegne af Regionaludviklingsudvalget hilser vi Kommissionens forslag velkomment, selv om vi har anbefalet visse ændringer. Vi har også anbefalet at forlænge fristen for lukningen af urentable miner. Uden denne ændring vil der være risiko for, at hele regioner, der er berørt af minelukninger, vil synke ned i fattigdom og få alvorlige sociale problemer.
Blandt andet foreslog vi også at justere brugen af samhørighedsmidler til regioner, der er ramt af dette problem. Udvalget mener også, at lukningen af urentable miner ikke er den eneste acceptable måde at yde statsstøtte på til disse miner, da støtten også bør bruges til at befordre udviklingen mod rentabilitet.
Hvis en mine bliver rentabel inden en bestemt dato, er det bestemt en ønskelig situation, som både er i den berørte regions interesse og i sidste ende EU's interesse som helhed. Betydningen af kulfyrede kraftværker bygger bl.a. på det forhold, at de praktisk taget er de eneste anlæg, der kan reagere umiddelbart og fleksibelt gennem øget produktion på pludselige stigninger i efterspørgslen på elektricitet, uafhængigt af andre faktorer. Hvis større energiforsyningssikkerhed i EU skal være mere end blot et slogan, kan vi ikke klare os uden stabile og rentable kulminer og en kulindustri.
Werner Langen
Fru formand! Jeg vil først og fremmest gerne opmuntre hr. Almunia til at stå ved sit oprindelige forslag om 2018. Dette forslag var velfunderet og baseret på økonomiske, regionale, sociale og energipolitiske grunde.
Jeg forstår ikke, hvorfor kommissærkollegiet er begyndt at anføre miljømæssige grunde, der er fuldstændig irrelevante. Som en tidligere taler har sagt, gør det ingen forskel, om vi brænder importeret kul eller kul, som vi har brudt og subsidieret selv. Vores globale fodaftryk er stort set det samme uanset. Faktisk er det sandsynligvis meget værre med importeret kul, fordi kullene skal transporteres hertil fra Canada, Australien eller andre egne af verden. Derfor er den begrundelse forkert. Jeg vil gerne takke hr. Rapkay for at fremlægge dette forslag i tæt samarbejde med Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater). Jeg mener, at det vedrører en forordning fra Rådet. Der er et smuthul i Lissabontraktaten, der betyder, at forordninger med grundlag i konkurrenceloven ikke indgår i Parlamentets procedure med fælles beslutningstagning. I stedet tager processen, som ikke indebærer en egentlig vurdering, stadig udgangspunkt i forordning nr. 17 fra 1965. Derfor har vi nu - i hvert fald for så vidt angår vores udtalelse - brug for et bredt flertal, så kulkraft, der er en af de vigtigste energikilder, som stadig er til rådighed i Europa, fortsat er rentabel fremover.
Vores gruppe vil give hr. Rapkays betænkning sin ubetingede støtte. Vi ønsker at opfordre hr. Almunia til at få Kommissionen til at fremsætte et nyt forslag om 2018, og vi ønsker at ændre to punkter i den betænkning, der er blevet vedtaget. En af disse vedrører spørgsmålet om måden, hvorpå støtten gradvis skal reduceres. Vi mener, at det spørgsmål bør overlades til medlemsstaterne over en otteårig periode.
Det andet punkt er, at forordningen som helhed bliver udfaset i 2030. Det er også det, Rådet er nået frem til i sine forhandlinger om denne forordning. Først når Parlamentet træffer en klar afgørelse til fordel for 2018, vil vi kunne udføre en egnet evaluering af de sociale, politiske, energipolitiske, økonomiske og regionale grunde.
Olle Ludvigsson
Fru formand! Dette er ikke noget nemt emne. Det er derfor vigtigt for os i Parlamentet at etablere en velafbalanceret holdning. Der er to primære aspekter at tage hensyn til. På den ene side er det urimeligt på langt sigt at fortsætte med at holde denne urentable form for minedrift kunstigt i live. Af både miljømæssige og konkurrencerelaterede årsager er det uholdbart at bruge offentlige støtteprogrammer til at sikre, at urentabel kulminedrift får lov at fortsætte. Det er derfor logisk, at støtten til denne aktivitet nu udfases.
På den anden side vil fjernelsen af støtten få en enorm virkning, ikke kun for titusinder af kulminearbejdere, som vil være tvunget til at søge nyt job, men også for deres familier og alle andre, der er afhængige af minedrift. Det bliver en meget svær omstilling for folk, der bor i de berørte områder. De to aspekter er ikke lette at veje op mod hinanden. Ikke desto mindre mener jeg, at Kommissionen har fundet en rimelig balance i sit forslag. Støtten vil blive udfaset, men det vil blive håndteret omhyggeligt under hensyntagen til både jobsituationen og miljøet.
De berørte regioner vil blive ramt af en vanskelig nedgang, når støtten afvikles, men samtidig giver forslaget mulighed for omfattende sociale og miljømæssige foranstaltninger til at gøre den regionale omstillingsproces så effektiv som muligt. Det er yderst vigtigt, at alle disse muligheder bliver udnyttet til fulde af de nationale og regionale myndigheder. Storstilede investeringer i aktive arbejdsmarkedsinitiativer og omfattende miljøgenopretningsforanstaltninger er væsentlige, hvis slutresultatet skal være acceptabelt for disse regioner.
Hidtil har forhandlingen drejet sig om tre emner. For det første er der fremsat det argument, at kulminer, der bliver rentable i lukningsperioden, bør kunne fortsætte driften. Efter min mening ville det være forkert at indbygge denne mulighed, fordi støtten, der skal ydes, skal anvendes på den rigtige måde og baseres på en endelig lukning. For det andet har vi drøftet en slutdato for lukningsstøtte. I denne henseende er det vigtigt at bemærke, at den aktuelle forordning har været gældende siden 2002, og at alle var klar over, at undtagelserne fra konkurrencereglerne ville udløbe i år. Der var derfor intet overraskende i det. Jeg kan være fleksibel, når det gælder det præcise årstal. For det tredje har der været delte meninger om miljø- og bæredygtighedselementerne i Parlamentets holdning. Jeg mener, at disse elementer bør være så klare som muligt, og de bør bestemt være mere fremtrædende, end de er i den tekst, som Økonomi- og Valutaudvalget har udarbejdet. Det er meget vigtigt, at vi sender det rigtige signal i den henseende.
Sophia in 't Veld
Fru formand! Jeg må sige, at jeg er meget rørt over den nye romance mellem EPP-Gruppen og S&D-Gruppen, men jeg føler dog, at hr. Rapkays og hr. Langens intime og kærlige omfavnelse fastholder Europa i fortiden.
Vi taler om den syvende forlængelse af den særlige statsstøtteordning. Hr. Rapkay har selv anført, at han var ordfører tilbage i 2002. Hvem vil give os en garanti for, at vi ikke får den samme forhandling i 2018? For grundene, der var gyldige i 2002, er det fortsat i dag og vil være det i 2018. Derfor bakker min gruppe uden forbehold op om Kommissionens holdning. Vi har anmodet om en separat afstemning om ændringsforslag 25 og 27, og vi opfordrer alle kolleger i de to store grupper om at stemme imod disse ændringsforslag og støtte Kommissionens holdning om at udfase støtten inden 2014.
Jeg ved, at der fandt afstemninger sted i de forskellige udvalg, men jeg ved også, at der er mange kolleger i de to store grupper, som føler sig meget utilpas ved den aktuelle holdning. Jeg mener, de bør indse, at de har fuldstændig frie hænder til at stemme efter deres samvittighed, fordi det egentlig ikke er Parlamentet, der bestemmer. Så de bør stemme sådan, at deres synspunkt kommer frem.
Vi forhandler ikke. Vi behøver ikke blive enige. Vi kan sende et meget stærkt politisk signal til støtte for Kommissionen, og derfor mener jeg, at Parlamentet bør danne modvægt til det meget stærke politiske pres fra medlemsstaterne på Kommissionen og vise, at dette Parlament ser fremad og ikke tilbage.
Philippe Lamberts
Fru formand, mine damer og herrer! Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliance har intet imod, at der investeres offentlige midler, forudsat at de fungerer som en katalysator for den omlægning, som vores samfund, vores industri og vores økonomi skal igennem for at se lysere ud og frem for alt blive mere bæredygtig. Vi må huske, at støtte til urentable kulminer strider mod disse målsætninger. Den holder en industri oppe, som hverken er økonomisk - deraf tilskuddene - eller miljømæssigt bæredygtig.
Som Sophia in 't Veld netop understregede, har kulindustrien i flere årtier bedt om at få denne overgangsperiode forlænget, uden at vi kan se enden på den. Ligeledes vil jeg sige til mine tyske kolleger her, at mange europæiske lande i årtier har bestræbt sig på at bringe denne urentable industri til ophør. Det gælder mit hjemland Frankrig, og det gælder også mange andre lande. Vi støtter derfor Kommissionens forslag og i forlængelse deraf forslaget om tilskud til, at de berørte arbejdstagere kan omfordeles på en anstændig og værdig måde.
Til hr. Almunia vil jeg gerne sige, at Kommissionen imidlertid under indtryk af det, der er sagt i dag, forbereder et ret forsmædeligt tilbagetog. Det sker under pres fra bl.a. hr. Oettinger, hvis optræden i denne sag ikke har været passende for et medlem af et kollegium, der har ansvaret for at forsvare den almene interesse, men snarere er kendetegnende for en embedsmand, der repræsenterer et bestemt lands specifikke sektorinteresser, nemlig Tyskland. Og han lægger ikke en gang skjul på det!
Til slut vil jeg gerne sige, at så længe EU og medlemsstaterne lægger al deres energi i at støtte fortidens industrier med offentlige midler, der jo - og det håber jeg den irske krise minder os om - er blevet yderst knappe, så længe vi med offentlige midler støtter det 19. århundredes industrier, vil vi ikke kunne bringe Europa frem forrest i det 21. århundredes erhvervssektorer. Og imens forandrer verden sig i et hidtil uset tempo.
Konrad Szymański
for ECR-Gruppen. - (PL) Fru formand! Det forslag, som Kommissionen har fremlagt, blev åbenbart skrevet efter klimapolitisk diktat og uden hensyntagen til de samfundsmæssige konsekvenser - især på energiområdet - i lande som Tyskland, Spanien og Polen. Vi må huske på, at verdensmarkedet for kul ændrer sig for øjnene af os. Både efterspørgslen efter kul og prisen på kul er stigende. Derfor vil miner, der i dag er urentable, måske blive rentable i fremtiden.
Fravalget af kul giver også meget alvorlige problemer for energiforsyningssikkerheden i lande som Polen, der producerer så meget som 95 % af sin elektricitet i kulfyrede værker. At gå bort fra kul i sådanne situationer efterlader kun ét alternativ, og det er en stadig stigende afhængighed af gas, som importeres fra én eneste kant. Derfor bør vi, før vi beslutter at udøve et politisk pres til fordel for et fravalg af kul i sådanne tilfælde, sikre en diversificering og også en sikker gasforsyning, fordi gas i dag er det eneste reelle alternativ til kul i energisektoren i lande, som bruger kul til energiforsyning.
Det er grundene til, at vi vil støtte de kompromisser, som Økonomi- og Valutaudvalget og Udvalget om Industri, Forskning og Energi har forelagt, og hvori de foreslår, at forordningen tillader, at der er plads i de nationale budgetter - som trods alt ikke er EU-budgetter - til minedrift i lande, hvor det er nødvendigt. Vi støtter også kompromisforslaget om, at forordningen kunne være gældende indtil 2030. Jeg mener, at de oprindelige forslag fra Kommissionen var betydeligt tættere på netop denne holdning. Først i den afsluttende fase besluttede Kommissionen sig for at foreslå den urealistiske frist 2014.
Andreas Mölzer
(DE) Fru formand! Det er ikke kun berettiget, at vi fortsætter med at støtte kulindustrien, men efter min mening også absolut afgørende. Vi skal fortsat støtte, ikke blot indtil 2014, men også sidenhen. Det er vores pligt at beskytte borgerne i EU imod de mange negative virkninger af globaliseringen. Det indebærer også, at vi skal tilbyde arbejdstagere i industrier, som ikke er fuldt konkurrencedygtige på verdensmarkedet, langsigtet omskoling, så de kan få andet arbejde.
Man skal ikke være ekspert for at indse, at der er brug for specialiserede arbejdstagere i mineindustrien. Mange minearbejdere arbejder i minen hele livet. Derfor mener jeg, at vi har brug for masser af tid for at kunne tilbyde dem alle nyt arbejde. Det er dog muligvis ikke længere fornuftigt at tilbyde gamle minearbejdere omskoling. Vi må sætte mineregionerne i stand til at blive gradvis mindre afhængige af mineindustrien, uden at deres velstand bliver væsentligt reduceret. Disse regioner har stadig et betydeligt økonomisk potentiale, hvis de får lejlighed til at omstrukturere deres økonomi. Den drastiske reduktion i tilskuddene til kulminerne gennem de seneste år har været en prøvelse for mange mineregioner. En række områder har ikke været i stand til at reagere hurtigt nok på forandringerne i de økonomiske vilkår, fordi de har så stærke bånd til mineindustrien. Resultatet er blevet øget fattigdom. Det behøver ikke været tilfældet. Vi kan beskytte mange europæiske regioner mod alvorlige økonomiske og sociale konsekvenser, og derfor må vi stemme for disse forordninger.
Gunnar Hökmark
(SV) Fru formand! Når det gælder statsstøtte til kulindustrien, er det min holdning, at vi bør gøre alt, hvad vi kan for at gøre Europas økonomi så konkurrencedygtig som muligt, og vi bør gøre det på mange forskellige områder. Vi må have et mål, når det gælder bilindustrien, konstruktionsbranchen og medicinalindustrien. For at det kan lykkes, må vi omlægge vores økonomi, så den kan opfylde kravene fra den moderne konkurrence og den globale økonomi.
Set i det lys stiller jeg mig meget tvivlende over for det fornuftige i at forlænge statsstøtten til de urentable kulminer. Det vil betyde, at vi på statsligt niveau binder penge i virksomheder, som ikke er rentable, som ikke kan skabe de job, vi taler om, og som ikke vil hjælpe på forbedringen af miljøet. Det betyder også, at den omlægning, vi behøver for at blive reelt konkurrencedygtige, vil ske langsommere. Det betyder, at vi ikke får udvikling på andre områder, og også at vi om nogle få år stadig har folk ansat i industrier, som ikke giver dem jobsikkerhed på langt sigt og en chance for at tjene til føden, og de regioner, som vi nu taler om, vil fortsat være afhængige af kulminedrift i urentable miner.
På den baggrund mener jeg, at vi bør støtte Kommissionens forslag, og vi vil stemme for det.
Wolf Klinz
(DE) Fru formand, hr. Almunia! Det er nu, vi må bide i det sure æble i stedet for at trække pinen ud. Det er sådan jeg tænker, når jeg hører debatten om dette emne i dag. Jeg støtter Kommissionens forslag om at udfase statsstøtten i 2014 for miner, som ikke er rentable inden denne frist. Omkostningen ved hvert job i kulmineindustrien er meget højere end gennemsnittet. Disse penge bruges ikke på at udvikle fremtidens bæredygtige og konkurrencedygtige job. Derfor mener jeg, at det er det rigtige at udfase statsstøtten til urentable miner i 2014. Vi må investere de penge, der bliver til rådighed, i forskning, udvikling og uddannelse. Det er den eneste måde, hvorpå vi kan opretholde vores teknologiske forspring og forblive konkurrencedygtige i den globale økonomi som helhed.
George Sabin Cutaş
(RO) Fru formand! Jeg mener, at vi er for tidligt ude med både minelukningsforslaget og forslaget om at reducere statsstøtten, og at disse forslag ville få uønskede socio-økonomiske og regionale konsekvenser.
Vi må ikke glemme, at Europas mineindustri rummer ca. 100 000 job, 42 000 i minedriften og 55 000 i de relaterede sektorer, og at visse regioner i Europa er økonomisk fuldstændig afhængige af denne sektor. Et stort antal mennesker i disse regioner arbejder i minerne eller har arbejde, der er knyttet til denne sektor.
Disse foranstaltninger kunne få skadevirkninger og i sidste ende efterlade hele lokalsamfund i dyb fattigdom. Derfor skal vi hurtigt have udformet en strategi for omskoling af arbejdstagere, der berøres af minelukningsplanerne.
Samtidig er det nødvendigt med særlig støtte fra EU's strukturfonde for at yde gensidig bistand til regioner, som vil blive ramt af disse foranstaltninger. Desuden kan minearbejderne og deres familier miste tilliden til den politiske proces, hvor man træffer de beslutninger, som berører dem direkte, hvis disse beslutninger træffes på et uheldigt tidspunkt.
Vi må fokusere lige så meget på de sparsomt befolkede regioner, som vil lide mest i socioøkonomisk forstand. Jeg mener ikke, at 2014 er en realistisk frist for lukning af minerne. På den anden side fik 2020, som Udvalget om Industri, Forskning og Energi specifikt foreslog, ikke tilstrækkelig positiv feedback. Derfor mener jeg, at vi kan blive enige om 2018.
Jeg vil også gerne nævne, at kulindustrien er en integreret del af EU-politikken og er EU's egen kilde, som derved giver forsyningssikkerhed. Det er nødvendigt med en overgangsperiode, som kan give disse miner og andre miner, som kunne blive rentable, mulighed for gradvis at blive mere konkurrencedygtige og dermed sikre adgangen til europæisk kul og hindre en skadelig samfundsøkonomisk virkning.
Ivo Strejček
(CS) Fru formand! Efter min mening er vi ikke uenige om, at støtte til særlige segmenter af økonomien er konkurrenceforvridende og ødelægger den økonomiske konkurrence, og at statsstøtte derfor skader markedets sunde funktion, ikke kun på kort, men også på langt sigt.
Vi taler her om regioner, som vil eller kan blive ramt af høj arbejdsløshed, men vi må også huske de regioner, som allerede har gennemgået en omstrukturering af denne økonomiske sektor, og som har døjet med høj arbejdsløshed og klaret det. I dagens afstemning støtter ECR derfor alle forslag, som vil resultere i, at de enkelte medlemsstater får tilstrækkelig tid til at gennemføre omfattende omskoling af arbejdstagerne, organisere elimineringen og fjernelsen af den miljømæssige byrde, der er forbundet med udvinding af kul, og kunne absorbere alle de sociale omvæltninger i tide.
Salvador Garriga Polledo
(ES) Fru formand, hr. kommissær! Det er en skam, at Parlamentet kun har ret til en høring, når vi her taler om 180 000 europæiske familiers fremtid og langt den største energikilde, som EU selv rummer.
Statsstøtte er ikke den normale vej til konkurrencedygtighed, men at gøre europæisk kul rentabelt gennem statsstøtte er strategisk nødvendigt, først og fremmest fordi 60 % af europæisk energi er importeret, og ud af de resterende 40 % er en stor andel kernekraft, som flertallet her i Parlamentet ikke støtter, og dernæst fordi priserne stiger, og europæiske kulpriser bevæger sig tættere og tættere på den internationale kulpris.
Desuden vil jeg gerne spørge mine kolleger, hvad rentabelt kul er. Spørg Dem selv, om alt det kul, som EU importerer, inkluderer de social- og sikkerhedsomkostninger ved minerne, som er medregnet i omkostningerne ved europæisk kul. Er det den model, som mange af Dem ønsker for Europa? Går De ind for import af produkter fra andre dele af verden, som ikke overholder princippet om fællesskabspræferencen og ikke har fået indarbejdet sociale rettigheder? Afviser De den samme tanke for europæisk kul?
Jo længere denne periode er, jo bedre, så vi kan indføre de teknologier til ren forbrænding og lagring, som allerede findes i EU. Hvis vi lukker europæiske miner, vil der uden europæisk kul ikke være noget incitament til at fortsætte med at reducere emissionerne fra kraftvarmeværkerne, som vil fortsætte med at brænde importeret kul og generere CO2. Hvad foretrækker De? Ønsker De CO2 fra tredjelande, eller ønsker De, at det skal være muligt at behandle og lagre CO2 ved hjælp af vores egen europæiske teknologi?
Jeg mener ikke, at det er liberalisme at afvise europæisk kul. Jeg mener, det er hykleri.
Silvia-Adriana Ţicău
(RO) Fru formand! Kul er en vigtig bestanddel i EU's energimix. Kulminesektoren sikrer 280 000 job i EU, især i områder med en enkelt industri. Derfor er det vigtigt for EU at dække den størst mulige del af sit kulbehov ved hjælp af hjemlig produktion, naturligvis til en konkurrencedygtig pris, baseret på strømlining af kuludvindingen og forarbejdningen.
Medmindre der gives statsstøtte, vil produktionen falde med 20 % og 100 000 job gå tabt. Statsstøtte til antracitkulindustrien er en absolut nødvendighed for de urentable miner. De er urentable på grund af deres forældede tekniske udstyr. Statsstøtten ville give mulighed for at modernisere disse anlæg, så de kan give jobsikkerhed.
I sammenligning med Kommissionens forslag går vi ind for at flytte fristen for minelukningerne. Udvalget om Industri, Forskning og Energi stemte for 2020, og vi vil sammen med kolleger i andre politiske grupper støtte det kompromis, som det er lykkedes ordfører Rapkay at opnå.
Vi støtter fjernelsen af artikel 3, stk. 1, litra h), især den procentdel, der er fastsat for gradvis fjernelse af statsstøtten, så medlemsstater, der vil yde statsstøtte til urentable kulminer, får den maksimalt mulige fleksibilitet.
Jeg mener dog, at medlemsstaterne også bør fremlægge planer for den økonomiske og sociale udvikling af mineregionerne, som ofte kun har denne ene industri. Formålet med disse udviklingsplaner bør være jobskabelse og investering i energieffektivitet og energiproduktion baseret på vedvarende energikilder.
Jeg lykønsker ordfører Rapkay med betænkningen og det veludførte arbejde.
Jorgo Chatzimarkakis
- (DE) Fru formand, mine damer og herrer! Først vil jeg gerne lykønske hr. Almunia med den åbne debat, der har fundet sted i Kommissionen. Der er gode grunde til, at hr. Almunia og Kommissionens formand hr. Barroso deltog i debatten i kommissærkollegier med et andet årstal i baghovedet. Jeg er glad for, at Kommissionen kan drøfte spørgsmål så åbent set fra et lovgivningsteknisk synspunkt og siden omgøre sin beslutning. Det er både beundrings- og bemærkelsesværdigt. Det er godt, at hr. Almunia støtter den nye beslutning her.
Der findes en række gode grunde til denne beslutning. Ikke desto mindre har de berørte medlemsstater udarbejdet planer. Der findes færdige planer, og jeg kan blot sige, at jeg er glad for, at klausulen om fornyet gennemgang er fjernet, idet vi ifølge den skulle åbne Pandoras æske igen fra 2012 og fremefter for den største af de berørte medlemsstaters vedkommende, med andre ord Tyskland. Det betyder, at debatten i kommissærkollegiet også fik et meget heldigt udfald. Jeg ved, at 2018 kommer. Jeg er også glad for, at mineindustrien har den sikkerhed, der skal til for at kunne planlægge, og jeg vil stemme derefter. Jeg kan imidlertid se, at det er lovgivningspolitikken der har vundet slaget.
Theodor Dumitru Stolojan
(RO) Fru formand! Jeg har allerede lyttet til mine kollegers synspunkter, hvori de fremhævede betydningen af kul for den europæiske økonomis energiforsyningssikkerhed.
Jeg vil gerne fremsætte en andet argument. I nogle lande, herunder Rumænien, oplever vi i tørkeår - som der bliver flere og flere af - et fald i produktionen af vandkraft og kernekraft. Den eneste ressource, som mit land og andre lande har haft til rådighed til forøgelse af energiproduktionen, har været kul.
Vi har en række miner, som ikke er rentable, men de har omstruktureringsprogrammer, der rækker ud over 2014. Som liberal er jeg imod statsstøtte til kommercielle selskaber, men ikke når selskabet har tidsbegrænsede omstruktureringsprogrammer. Derfor vil jeg støtte ændringsforslaget om en længere overgangsperiode for nedtrapningen af støtten til de urentable kulminer.
Petru Constantin Luhan
(RO) Fru formand! Selv om statsstøttet kul kun udgør en lille del af EU's elproduktion, vil den umiddelbare og samtidige lukning af antracitkulminerne få en betydelig social indvirkning på visse områder i Europa. Vi taler her om et stort antal mennesker, der arbejder i denne industrigren, og som ikke umiddelbart vil kunne ansættes i andre sektorer med arbejdsløshed og fremkomsten af nye ugunstigt stillede egne til følge.
Jeg mener, at der er brug for umiddelbare foranstaltninger til at omskole disse mennesker for EU-midler. Indtil det sker, er det absolut nødvendigt at forlænge fristen, indtil der kan ydes statsstøtte til lukning af produktionsenheder, i hvert fald til 2018.
Jeg mener også, at det må være op til de relevante medlemsstater at fastlægge niveauet for reduktionen af statsstøtten efter en vis periode, og at medlemsstaterne ikke må pålægges minimumsgrænser.
Elmar Brok
(DE) Fru formand, hr. Almunia, mine damer og herrer! jeg vil gerne sige nogle få ting til vores liberale venner og især til fru in 't Veld. Konkurrencen vil ikke blive forvredet, fordi de kulfyrede kraftværker fortsætter driften med importeret kul, som vil øge deres globale fodaftryk. Med andre ord giver argumentet ikke mening, uanset hvordan man ser på det.
Endvidere kan dette ikke fortsætte efter 2018 i f.eks. Tysklands tilfælde, fordi traktaten, som gælder de involverede og ikke kun staten, kræver alt afsluttet i 2018, så de langsigtede omkostninger ved minelukningerne ikke skal bæres af staten. De langsigtede omkostninger, som vil løbe op i mange millioner over flere århundreder, vil blive betalt af en fond. Skulle den løsning falde til jorden, vil det koste staten en masse penge i en ubegrænset periode.
Nu hvor vi har sådan et klogt koncept med en klar slutdato, er det vigtigt at yde det retfærdighed og ikke forsøge at finde på teoretiske definitioner af markedet, som er fuldstændig løsrevet fra aftalens virkelighed.
Antonio Masip Hidalgo
(ES) Fru formand! Jeg vil gerne takke ordføreren, som har besøgt min region, Asturias, der for mange år siden lagde undergrund til Spanien og Europa, og som takket være sine kul og sin befolkning står i det moderne samfunds forreste rækker.
Mineområderne skal fortsat være med i denne prisværdige genoplivningsindsats uden at møde forhindringer fra EU. I stedet bør de have opmuntring. Vi bliver nødt til at fjerne truslen om nedlægning af den hjemlige kulminedrift og i stedet sætte denne strategiske sektor i stand til at overleve på en rimelig måde. Vi har også brug for at hjælpe sektoren med at opnå konkurrencedygtighed inden en rimelig frist uden at straffe virksomhederne senere. Frem for alt må vi snart få gjort udvindingen forureningsfri.
De betydelige investeringer i rent kul må primært ske til gavn for Europa og vores egne mineområder. Det er absurd, at de, der er imod europæisk kul, forsvarer eller tolererer kul fra andre dele af verden, som produceres med større miljøvirkninger, stor mangel på sikkerhed og lønninger, der ikke er konkurrencedygtige. Denne situation vil diskriminere vores eget område, og det er simpelthen uacceptabelt, hvis det sker. Lad os opretholde vores minesektor ved at udnytte ny teknologi.
María Muñiz De Urquiza
(ES) Fru formand! At have konkurrenceevne er vigtigt, men det må ikke være det eneste kriterium. Vores energiafhængighed betyder, at kun kul kan give forsyningssikkerhed, fordi det er en hjemlig kilde til fossilt brændsel, og den økonomiske og sociale betydning af minedriften i flere europæiske regioner betyder, at lukningen af minerne ikke må ses som uundgåelig, uanset om årstallet er 2014 eller 2018.
Hvis vi fortsat er afhængige af kul som energikilde i 2018, bliver vi nødt til fortsat at garantere energiforsyningen enten ved at yde støtte, hvis minerne ikke er rentable, eller uden at yde støtte, hvis de er rentable.
Vi skal ikke alene se på kuls økonomiske konkurrenceevne, men også konkurrenceevnen i henseende til beskæftigelse og miljø. Europæisk kul er sikkert kul, og det må vi indse, især nu hvor mineulykker er dagens ret uden for Europa. Desuden er det muligt at få rent kul ud af europæisk kul.
Derfor beder vi i ændringsforslagene til Rapkay-betænkningen om en ubegrænset forlængelse af støtten til omkostningerne ved CO2-opsamling og enhver anden teknologi, der gør, at man kan sikre en mere ren forbrænding af kul.
Miloslav Ransdorf
(CS) Fru formand! Denne foranstaltning bekræfter det gamle tjekkiske ord om, at en financier har lige så meget hold på staten som et reb på en mand, der er blevet hængt. Jeg vil gerne sige tre ting. For det første mener jeg, at der skal gives penge til de rentable miner, der er i risiko, og som udgør 5 % af minerne i hele EU. Vi bør dernæst hindre import af subsidieret kul fra udlandet. For det tredje bør vi forhindre enhver indblanding fra lobbyister. Jeg vil gerne nævne et eksempel fra Den Russiske Føderation, hvor olielobbyen har fremkaldt lukning af minerne i Vorkutaregionen med katastrofale sociale konsekvenser. Det må ikke ske i EU.
Agustín Díaz de Mera García Consuegra
(ES) Fru formand! For at mildne de sociale og energirelaterede virkninger og for at sikre energireserverne har vi stillet tre ændringsforslag på plenarmødet med følgende formål: Det ene formål er, at den samlede årlige støtte skal falde, men uden procentuel grænse eller grænse pr. virksomhed. I den henseende er vi taknemmelige for hr. Langens holdning til fjernelse af faste referencer og den enkelte medlemsstats mulighed for at træffe beslutninger ud fra egne interesser.
Det andet formål er, at støtten til at dække ekstraordinære omkostninger forlænges til 2030. Disse forslag vil medvirke til at lempe energiafhængigheden for utallige EU-lande, herunder Spanien. De vil sikre, at den hjemlige produktion fortsætter, og tusinder af job, som betydningsfulde regioner i Spanien og Europa som helhed er meget afhængige af, bliver bevaret.
Ioan Enciu
(RO) Fru formand! Først og fremmest vil jeg gerne ønske hr. Rapkay til lykke med indsatsen.
Jeg mener også, at det er af afgørende betydning, at overgangsperioden er så lang som muligt - 2018, som det er foreslået. Jeg foreslog en endnu længere periode til at lukke urentable miner eller eventuelt til at gøre nogle af dem rentable, idet flertallet i befolkningen i mineområderne er involveret i denne aktivitet.
Det er strengt nødvendigt at lægge planer for faglig omskoling og samfundsøkonomisk genopretning. Lukning af miner, før disse planer er gennemført, vil resultere i yderst alvorlige sociale problemer. Der er brug for lang tid til at gennemføre planerne om faglig omskoling og oprydning i disse områders miljø. Især under den nuværende krise vil det være passende også at anvende EU's strukturfonde på grund af den sociale, økonomiske og miljømæssige betydning, dette har for EU.
Iuliu Winkler
(RO) Fru formand! Vores kolleger i Parlamentet har nævnt, at dette er et tilbagevendende tema her i salen. Det er det også, men ikke på samme økonomiske og sociale baggrund som tidligere.
Vi er i en global recession, og EU er i krise. Ingen tror på, at vi er kommet ud af krisen endnu, og mange medlemsstater befinder sig stadig i recessionens virkelighed. Under disse omstændigheder mener jeg ikke, at vi her i Parlamentet behøver bidrage til situationen ved at tilføre yderligere 100 000 ledige til alle dem, vi allerede har i EU.
For det andet diskuterer vi en ny europæisk energistrategi - endnu en baggrundsfaktor. Jeg mener ikke, at vores tilgang i denne nye strategi skal være at øge vores afhængighed af en enkelt kulbrintekilde, men at øge vores økonomiske uafhængighed.
Endelig har det 21. århundredes økonomi været nævnt. Jeg mener bestemt, at vi må involvere os i denne økonomi, men samtidig må vi fokusere på diversificeringen af det aktuelle potentiale. I den henseende vil jeg lykønske ordfører Rapkay.
Bogdan Kazimierz Marcinkiewicz
(PL) Fru formand! Set i lyset af den specifikke karakter af den forordning, som vi forhandler om i dag, må vi ikke glemme, at der er medlemsstater i EU, hvis energiproduktion hovedsagelig foregår på basis af kul. Derfor må de ændringer, der er foreslået under arbejdet med forordningen, sættes i værk på en måde, der giver mulighed for at tilpasse ændringernes hastighed efter borgernes og de sociale strukturers mulighed for at absorbere dem. Jeg hilser det opnåede kompromis velkomment. Med hensyn til betydningen af kul for energiforsyningssikkerheden er det nødvendigt at stabilisere udvindingen på det nødvendige niveau. Kuls rolle som brændsel i energibalancen vil fortsat være afgørende for energisektoren, ved at kul stabiliserer Europas energiforsyningssikkerhed. Jeg håber, Rådet vil dele vores bekymring og lytte nøje til den holdning, vi er nået frem til i Parlamentet.
Jens Geier
- (DE) Fru formand, hr. Almunia, mine damer og herrer! Jeg vil gerne kort nævne to punkter. Det ene er konkurrenceevne, som nævnes i betænkningen vedrørende en række forskellige områder. Jeg vil gerne bede alle huske, hvor mange mineulykker vi hører om i medierne. Det skyldes, at minedrift og især kulminedrift foregår overalt i verden, men desværre er sikkerhedsstandarden andre steder meget ringe, når vi sammenligner med tyske og andre europæiske miner. Det kan være, at det lyder overdrevet, men personligt bryder jeg mig ikke om konkurrenceevne, der er opnået på bekostning af minearbejdernes liv. Hvis vi imidlertid kigger på konsekvenserne for industripolitikken af en hurtig udfasning af kulminedrift, vil jeg gerne bemærke, at den europæiske mineudstyrsindustri er konkurrencedygtig. Jeg vil gerne invitere alle, der tror, at minedrift hører fortiden til, og især hr. Klinz til at besøge en mine. De vil hurtigt indse, at minedrift er højteknologisk, og at det er et spørgsmål om, hvorvidt vi ønsker, at denne industri fortsat skal være rentabel. Jeg ved, at det ikke er det, Gruppen Alliancen af Liberale og Demokrater for Europa ønsker. Jeg er bange for, at mineudstyrsindustrien vil følge minedriften og flytte ud af Europa.
Joaquín Almunia
Fru formand! Jeg gentager, hvad jeg sagde i mit åbningsindlæg. Kommissionen og jeg noterer os nøje alle de argumenter, der er blevet fremført i dag, og vi vil også notere os Parlamentets holdning, når hr. Rapkays betænkning er vedtaget.
Jeg tror, vi må skelne - som næsten alle talerne har gjort - mellem kul som en primær energikilde og forordningen om forvaltning af statsstøtte til urentable kulminer, som er noget andet.
Vores forslag, som vi forhandler om i dag, og som Rådet vil drøfte i de kommende uger, omhandler emne nummer to, med andre ord de urentable kulminer og ikke anvendelsen af kul, som er en anden debat, vi har haft og naturligvis også fortsat vil have i Europa.
Vores holdning er, at vi inden en bestemt frist må få standset driften af de urentable kulminer, som kræver løbende offentlige tilskud. Denne holdning er klar, og det er ikke første gang, den er blevet udtrykt. Som nogle her også har mindet os om, går sagen langt tilbage. Problemet er, at det ikke er alle, der har overholdt de frister, der er blevet fastsat i tidens løb. Vores sigte med forslaget er at sikre, at disse frister en gang for alle bliver overholdt.
I modsætning til tidligere står vi i en situation i dag, hvor vi må overveje at støtte kulminedrift. Vi må tage hensyn til to yderligere spørgsmål. Det første er klimaforandringerne, som vi har drøftet utallige gange, og som EU har meget specifikke mål for. Det andet spørgsmål er virkningen af krisen og den deraf følgende låntagning til de statslige budgetter, da det lægger et endnu større pres på de offentlige finanser på nationalt plan.
Det er imidlertid ikke de eneste spørgsmål, vi må tage hensyn til. Vi må også se på - som næsten alle har gjort i dag - hvilken frist vi skal sætte for fjernelsen af offentlig støtte til urentabel kulminedrift.
Der foregår en debat om dette spørgsmål, og vi har lyttet til de forskellige holdninger i forhandlingen her i Parlamentet. Der diskuteres også i Rådet, og vi må afvente Rådets møde i begyndelsen af december, før vi kender Rådets holdning. Der er sandelig også foregået en debat i Kommissionen, og der kommer endnu en.
Som De ved - og som hr. Langen nævnte - er dette en forordning fra Rådet. Parlamentets holdning er meget vigtig, men ifølge traktaten er en forordning om statsstøtte en rådsforordning. Rådet vil fastlægge sin holdning. I øjeblikket - dvs. på sidste møde i De Faste Repræsentanters Komité - er der flertal for 2018 som frist for permanent fjernelse af støtten, hvilket er senere end Kommissionens forslag. Vores regler siger imidlertid, at Kommissionens forslag kun kan ændres ad lovens vej, hvis Rådet når frem til en enstemmig holdning.
Uanset hvilken beslutning Rådet når frem til, er det næsten sikkert, at den ikke vil være enstemmig, men Kommissionen vil lytte meget nøje til Rådets holdning, ligesom den lytter meget nøje til Parlamentets argumenter og vil lytte til Parlamentets holdning, når det har stemt. Kommissionen vil i henhold til sine beføjelser som bestemt i traktaten vedtage sin endelige holdning på grundlag af henholdsvis sin analyse af Rådets holdning, Parlamentets holdning og forhandlingen her om Rapkay-betænkningen.
Jeg må blot sige, at Kommissionen ikke er enig i de argumenter, der fremsættes for ubegrænset støtte til urentable kulminer, og vil gerne minde Dem om, at hvis der ikke kommer en ny kulforordning på baggrund af Kommissionens forslag, vil det, der gælder fra den 1. januar 2011, være den generelle statsstøttelovgivning, som er betydeligt strengere end Kommissionens forslag - det forslag, der kommer ud af drøftelserne i Rådet, og den holdning, som Parlamentet når frem til.
Bernhard Rapkay
Fru formand! Jamen, hr. Almunia, det er jo netop problemet. De har ret, når De bekræfter over for hr. Langen, at det er en rådsforordning. Det afhænger imidlertid også af Dem, om Kommissionen er lydhør over for de argumenter, der fremsættes i Rådet og her i Parlamentet. De må droppe dette meget stringente forslag, og det har De også gjort, så der på fornuftig, demokratisk vis kan træffes en flertalsafgørelse, og vi ikke er henvist til enstemmighed.
Jeg vil også gerne fremsætte en bemærkning til hr. Chatzimarkakis. Klausulen om fornyet gennemgang, som De henviste til, er fuldstændig irrelevant for denne sag. De diskussioner, der fandt sted i Tyskland, var kun beregnet til at redde økonomiministerens ansigt og ikke andet. Nu vil jeg gå videre til den bekymring, som hr. Almunia giver udtryk for. Hverken her i salen eller i betænkningen betvivles det, at dette er en udfasningsordning. Om det er fornuftigt i energipolitisk eller teknologisk henseende er et andet spørgsmål. Det, hr. Geier sagde, er helt korrekt, men vi sætter ikke spørgsmålstegn ved det. Det eneste spørgsmål er, om vi bør sætte en forholdsvis abrupt stopper for ordningen i 2014, eller om der er fornuftige overgangsordninger frem mod 2018. Derudover betvivler vi ikke noget. Situationen er ikke som beskrevet af f.eks. hr. Lambert, der læste sin tale højt og derefter forsvandt. Han burde være blevet, for han kunne måske have lært noget. Det passer ikke, at der er medlemsstater, der slet intet har gjort. Det passer ikke på Spanien, Polen, Rumænien eller Tyskland. I 1990 havde over 200 000 mennesker arbejde i mineindustrien i Tyskland. Nu 20 år senere er tallet ca. 20 000. Det svarer til et fald på 90 % og kun 10 % af jobbene tilbage. Der har været en række minelukninger siden 2002 under den nuværende forordning. Lad os ikke opføre os, som om intet er hændt.
Spørgsmålet er, om vi har brug for en fornuftig overgangsperiode for ikke at forårsage socialpolitiske skader. Jeg kan kun sige, at det har vi. Denne fireårige periode bør ikke være et problem, for ingen betvivler den alligevel. Jeg beder kommissæren tage dette budskab med sig tilbage til Kommissionen.
Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i dag kl. 11.30.
(Mødet blev udsat i nogle minutter)
Skriftlige erklæringer (artikel 149)
Vasilica Viorica Dăncilă
Under udarbejdelsen af dette dokument har ordføreren opnået en vigtig succes, nemlig at finde svar på to spørgsmål. Det ene om miljøet og det andet om social beskyttelse. Set fra Rumæniens synspunkt, som jeg tror, vi deler med Tyskland, Polen, Spanien og Ungarn, er mineindustrien en vigtig bestanddel af den hjemlige økonomi. Kulminelukningerne kan have en stor social indvirkning med deres bidrag til den stigende arbejdsløshed og forstærkning af affolkningen af regioner, som kun har den ene industri, nemlig minedrift. Samtidig vil minelukningerne også have en betydelig indvirkning på energisektoren. Jeg ved, at alt dette kan bruges både for og imod denne foranstaltning. Men den aktuelle situation fører kun til én konklusion, nemlig at vi må forlænge fristen for lukning af urentable kulminer for at støtte disse i at finde reelle alternativer til alle de berørte i sektoren.
Adam Gierek
Kommissionen forsøger at reducere kuludvindingen for enhver pris og på en måde, der ikke er økonomisk velbegrundet. Disse bestræbelser har været kunstigt stimuleret af stigningen i omkostningerne ved produktion af energi i kulfyrede kraftværker. Jeg henviser til emissionsomkostningerne. Det er en politik, som underminerer det økonomiske fundament i de lande, hvor energien primært kommer fra kul. Sådan en strategi vidner om en manglende forståelse for behovet for at få en sammenhængende brændsels- og energipolitik, som skal baseres på økonomisk effektivitet og konkurrenceevne. Det vidner også om manglen på en forenet energipolitik, der garanterer energiforsyningssikkerhed, og en mangel på regler baseret på ensartede kriterier for hele det indre marked, som ville føre til fair konkurrence og samtidig fastholde de sociale omkostninger på et minimum. Vi er her vidne til en brutal overtrædelse af disse principper.
Spørgsmålet er, hvilken type industri EU har brug for. En industri, som gavner EU, eller en, som er overnational, selskabsforankret, og som investerer sine skatter i skattely? Primærindustrier og kraftværker kræver mange års investering og koncentration af kapital, hvilket betyder, at de har brug for tilskud. Desuden behøver de ikke være rentable for enhver pris. Billig energi og brændsel er afgørende for sekundærindustriens konkurrenceevne, herunder maskinindustrien. Så vi taler om nettorentabilitet. Jeg vil gene sige, at EU's økonomiske problemer under krisen ikke kun er et resultat af uærlige, globale finansspekulationer, men at der også er en mangel på sund, ensartet og fair industripolitik i EU selv, især i brændsels- og energipolitikken.
Edit Herczog
skriftlig. - (HU) Der er flere argumenter imod sådan en hurtig nedtrapning af tilskuddene. Jeg henviser primært til de sociale og økonomiske konsekvenser på regionalt plan. Det er vigtigt, at vi giver tilskud til at gennemføre minelukningerne ordentligt. Vi skal sikre, at de berørte medarbejdere omskoles og genansættes i andre sektorer af arbejdsmarkedet. Det er også nødvendigt med ordentlig miljøgenopretning. Uden denne er der risiko for, at EU vil spare færre penge på at standse tilskuddene, end der skal bruges til at afhjælpe skadevirkningerne. Det må overvejes nøje, om det er nyttigt at lukke kulminer overhovedet, hvis det, vi opnår ved det, er, at de resterende kraftværker skal erstatte hjemligt kul med importeret kul fra tredjelande.
Er det fremmende at lukke kulfyrede kraftværker, en af de billigste energikilder til elektricitet, når de alarmerende tegn på energimangel begynder at vise sig for alvor rundt om i verden? Vi må også tænke på den stigende energiefterspørgsel i EU og på kuls rolle i energiforsyningssikkerheden. Vi må ikke tillade anlæg som det ungarske Vértes-værk og Oroszlány-minen at lukke uden nøje udarbejdede og detaljerede planer. Disse planer skal løse medarbejdernes situation, genopretningen af miljøet og gennem konsekvensanalyser påvise, at lukning er uundgåelig og det bedste valg med hensyn til at reducere emissionerne af forurenende stoffer. Det grønne vækstprogram må ikke medføre foranstaltninger, der forårsager alvorlige økonomiske og sociale problemer.
Eija-Riitta Korhola
Det er kun ret og rimeligt, at EU forsøger at reducere brugen af kul. Eftersom Europas og menneskehedens langsigtede mål er uafhængighed af fossile brændsler, må vi indse, at europæiske kulminer før eller siden bliver nødt til at tilpasse sig. Globalisering betyder, at der bliver et betydeligt prispres på kul. Derfor vil produktionen flytte til lande, hvor arbejdskraften er billigere, og områderne i EU, hvor der produceres kul, vil miste job og indkomst, efterhånden som minerne ikke længere kan klare sig i konkurrencen. Selv om det er en uvelkommen udvikling, må myndighedernes handlinger ikke stride mod de grundlæggende markedsøkonomiske principper. En urentabel produktion bør ikke holdes kunstigt i live i al evighed. Vi må huske, at strukturelle forandringer i denne størrelsesorden uvægerligt vil have vidtrækkende og dramatiske sociale konsekvenser. Minelukninger betyder ofte enden på et områdes primære levebrød. Det afspejles i store og små byers evne til at tilbyde deres indbyggere tjenesteydelser og i hele lokalsamfunds sammenbrud. Det er i alles interesse, hvis større sociale forandringer, f.eks. i forbindelse med gradvis lukning af miner, finder sted under den rette kontrol og over en tilstrækkelig overgangsperiode. Kul vil ikke desto mindre spille en afgørende rolle i vores liv i en overskuelig fremtid. Vi vil f.eks. stadig have brug for kul i stålindustrien, og der er lavet opmuntrende undersøgelser af brugen af kul som råvare til polymerer. Desuden har man kunnet opnå et glimrende cost-benefit-forhold med kombineret kraft og varme ved hjælp af kul. Vi bør derfor ikke være ofre for den illusion, at lukning af kulminer er en slags politisk afslutning i sig selv. I fremtiden skal en rentabel mineindustri være et mulighed - også i EU.
Veronica Lope Fontagné
Der er forskellige grunde til at støtte kultilskud - strategiske grunde, regionale bæredygtighedsgrunde og sociale grunde.
Med hensyn til de strategiske grunde må vi tage hensyn til, at markedet er under hastig forandring. Derfor vil et fravalg af kul uden et levedygtigt alternativ ikke være hensigtsmæssigt. Miljøargumentet er heller ikke relevant, idet importeret kul er lige så forurenende som hjemligt kul. Desuden må vi ikke glemme, at minerne, vi importerer kul fra, i mange tilfælde ikke overholder sociale rettigheder.
Med hensyn til regional bæredygtighed er minerne ofte beliggende i sparsomt befolkede områder, som er helt afhængige af industrien med hensyn til regionens overlevelse, og vi risikerer at lægge hele landområder øde.
Den sidste og vigtigste grund er de over 180 000 familier, der kan blive ramt. I Spanien er vi i min region Aragon pionerer inden for vedvarende energikilder med næsten 60 % energiuafghængighed. Den eneste energikilde, som vi kan lagre, er kul, og vi har brug for mere tid til at forbedre vores teknologier og anvende dem til minedrift og dermed omdanne vores hjemlige kul til rent, bæredygtigt kul.
(Mødet udsat kl. 11.05 indtil afstemningstidspunktet og genoptaget kl. 11.30)
Sirpa Pietikäinen
Trods alle de fine taler om klima vil Europa stadig klamre sig til sin kulsorte fortid, hvis vi vedtager denne betænkning. I henhold til Europa 2020-strategien vil EU gerne hurtigt skifte til en fremtid med lavere emissioner baseret på vedvarende energiformer. Det er imidlertid tomme ord, hvis Parlamentet fremover tillader medlemsstaterne at ødsle milliarder på deres kulminer.
De nuværende regler om støtte udløber i december, men i Kommissionens forslag vil de blive forlænget indtil 2014. Det kulsorte indtryk forstærkes af, at Parlamentet ønsker, at reglerne om støtte skal forlænges helt frem til 2018. For to år siden beløb støtten fra EU's medlemsstater til den sektor, der producerede og anvendte antracitkul, sig til hele 2,9 mia. EUR. Det viser blot, at der stadig gives mange gange så meget støtte til fossile brændsler som til vedvarende energikilder og det til trods for, at vores klimamål lægger op til den stik modsatte politik.
