Justering av protokoll
Ordföranden
Protokollet från igår har delats ut.
Finns det några synpunkter?

Terrón i Cusí
Herr ordförande, jag vill bara säga att jag inte finns med på närvarolistan för gårdagens protokoll. Det var troligtvis mitt fel, jag minns inte om jag skrev på listan, men jag var här.

Murphy
Herr ordförande, jag vill bara informera kammaren om att jag var här igår, men att detta inte protokollfördes. Jag skulle vara tacksam om det kunde ändras.

Ordföranden
Mycket bra. Respektive korrigeringar kommer att utföras.

Cot
Herr ordförande, kan jag be er notera att en av våra kolleger i Nationella fronten i går bad oss fira den 14 juli och dansa carmagnole, samtidigt som Toulons borgmästare förbjöd den fest som arrangerats av SOS Racisme, med anledning av denna frihetsdag i Frankrike? Det förekommer två olika vikter och mått i Strasbourg och i Toulon.
(Applåder)

Fabre-Aubrespy
Herr ordförande, i går förde vi i föredragningslistan för onsdag in en omröstning utan debatt om ett avtal mellan institutionerna avseende finansieringen av den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken. Vi avsåg därmed att tillämpa artikel 143 i arbetsordningen som förutsätter att budgetutskottet först antagit det betänkande den föreslår kammaren. Men budgetutskottet sammanträdde i går kväll och har på grund av tidsbrist inte kunnat granska texten i fråga. Och även om utskottet hade kunnat göra det kan tillämpningen av artikel 143 i arbetsordningen endast leda till att frågan hänskjuts till kommande sammanträdesperiod.
Jag vill slutligen tillägga att det handlar om ett avtal mellan institutionerna som skall tillämpas på samtliga institutioner, som inte diskuterats i något nationellt parlament, som inte varit föremål för diskussion i utskottet för utrikes-, säkerhets- och försvarsfrågor och som man vill få oss att anta här utan debatt! Medan man med rätta betonar bristen på demokrati inom Europeiska unionen visar detta förfarande på ett uppenbart förakt för samtliga europeiska medborgare.
Jag ber er därför att inte låta anta den del av protokollet som gäller antagande och införande av denna punkt i föredragningslistan. I annat fall blir vi tvungna att utnyttja andra möjligheter i artikel 143 för att inte den här debatten skall kunna hemlighållas. Normalt skall för övrigt medlemsländernas antagande av Amsterdamfördraget inväntas.

Samland
Herr ordförande, kära kollegor! Fabre-Aubrespys begäran om ordet kommer inte som en överraskning, det anmälde han ju redan i går kväll i budgetutskottet.
Det handlar om det interinstitutionella avtal, som avtalades med rådet och kommissionen i samband med Maastrichtfördraget för finansiering av utrikespolitiska åtgärder i andra pelaren.
Dokumentet föreligger i dess ordalydelse sedan de avslutade förhandlingarna i Amsterdam. Att datumet 4 juli står på omslaget hänger bara samman med att dokumentet har övergått i ett betänkande. Dokumentet föreligger emellertid sedan förhandlingarna i Amsterdam, dvs. sedan den 30 juni löper fristen för inlämnande av ändringsförslag.
Vi har i budgetutskottet för eftermiddagen särskilt avtalat ännu ett specialsammanträde för att diskutera detaljerna kring detta betänkande, eftersom det hade väckts motion om att på onsdagen behandla detta betänkande utan diskussion på grundval av artikel 143. Herr ordförande, jag utgår från att detta motsvarar formaliteterna - vilket ju var skälet till att det kom upp på föredragningslistan - och jag skulle vilja be Er att avböja Fabre-Aubrespys motion.

Ordföranden
Tack så mycket, ledamot Samland. Med beaktande av vad som sagts - och att budgetutskottet sammanträder i kväll eller i natt - tycks det mig som om debatten kan ske under morgondagens sammanträde, så som planerats.
Finns det några ytterligare synpunkter på protokollet?

Ahern
Herr ordförande, protokollet återger inte att jag var närvarande igår. Jag skulle vilja att detta ändras.

Ordföranden
Tack så mycket, ledamot Ahern. Det har registrerats.
(Protokollet justerades.)

Beslut om brådskande förfarande
Ordföranden
Jag vill fråga jordbruksutskottets företrädare, ledamot Colino Salamanca, om han vill uttala sig om själva ärendet?

Colino Salamanca
Herr ordförande, i går beslutade utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling att godkänna ett brådskande förfarande angående kommissionens förslag och låta kammaren fundera över att man kan få debattera på fredag utan betänkande. Jag ber ändå Funk att på utskottet vägnar presentera ett muntligt betänkande inför kammaren i enlighet med artikel 97.5 i arbetsordningen.
(Parlamentet biföll begäran om brådskande förfarande.)

Rättsligt skydd för bioteknologiska uppfinningar
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A4-0222/97) av Rothley för utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt om förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv (KOM(95)0661 - C4-0063/96-95/0350(COD)) om rättsligt skydd för bioteknologiska uppfinningar.

Rothley
Herr ordförande! Häromdagen frågade en journalist från Wall Street Journal mig om jag var patentadvokat. Nej, svarade jag, jag är inte speciellt intresserad av patent. Men att människor, som har en genetisk sjukdom, kan botas, det intresserar mig! Att människor får arbete, det intresserar mig!
(Applåder) Och att Europa inte hamnar ännu mer på efterkälken inom området för bio- och genteknik, det intresserar mig!
(Applåder) Vi öppnar inga dörrar med denna riktlinje. Vi uppfyller våra plikter ur avtalet med tredje land. Alla medlemsstater i Europeiska unionen och Europeiska unionen själv har förpliktat sig att bevilja patentskydd för produkter och förfaranden i alla teknologiska områden. Denna patenträtt har man skapat i USA och i Japan. Det handlar bara om att Europeiska unionen höjer sin patenträtt till denna internationella nivå. Det är allt. Det europeiska patentverket beviljar patent inom detta område. Dessa patent kan emellertid överklagas nationellt och därigenom hotar risken för en rättssplittring i Europa, och denna rättssplittring vore dödsstöten för investeringar i Europa. Därför behöver vi denna riktlinje.
För övrigt: jag sade att detta patentskydd redan finns i USA och i Japan. Jag tror inte att amerikaner eller japaner är moraliskt förfallna. Vilken skrattretande förmätenhet att tro att vi är moraliskt överlägsna alla andra! Under debattens gång kommer man säkert att påstå att forskningen hindras i och med denna riktlinje. Detta är naturligtvis inte sant! Patentskydd är en förutsättning för forskning! Hur skall forskning över huvud taget kunna bedrivas utan ett offentliggörande av uppfinningarna? Av erfarenhet vet vi att ett effektivt patentskydd och forskning går hand i hand. Eller är kanske forskningen i USA eller i Japan tillintetgjord? Det kan det över huvud taget inte vara tal om!
Om vi inte skapar detta patentskydd, kommer naturligtvis forskningen att fortsätta. Den kommer emellertid att fortsätta bakom lyckta dörrar. Vi kommer inte att ha möjlighet att följa och diskutera utvecklingen inom bio- och gentekniken. För övrigt kommer vi att förstöra de små forskningscenter vid universiteten, eller de små och medelstora företag som lever av att sälja sina patent till läkemedelsindustrin! Den som vill att detta skall ske skall rösta mot riktlinjen! Men han skall i framtiden inte skriva under någon mer resolution mot arbetslösheten.
(Applåder) Det påstås att här patenteras upptäckter. Så är naturligtvis inte fallet. Det påstår ingen människa på vår jord som förstår något av patenträtt, med undantag av patenträttsexperter från Greenpeace. Det påstås att i framtiden kommer terapier att patenteras. Det är naturligtvis fel! Diagnostiska och terapeutiska förfaranden patenteras lika litet som var fallet i det förflutna. Detta förklaras utförligt i betänkandena till denna riktlinje. Det påstås att delar av människokroppen skulle patenteras. Det är naturligtvis falskt! Detta har vi glasklart åtskiljt i motiveringen till denna riktlinje. Delar av människokroppen patenteras inte. Vad som patenteras är produkter skapade av människohand, och för övrigt ingenting annat! Detta har vi glasklart åtskiljt i artikel 3. Avsnitt 1 beskriver vad som menas med upptäckter, och avsnitt 2 beskriver vad som menas med uppfinningar. Jag kan inte lastas för bestämda former av ordblindhet.
Europaparlamentet har under dessa dagar utsatts för ett enormt tryck, inte bara här i detta parlament. Den evangeliska kyrkan i Tyskland, min kyrka, hade givit sitt samtycke till att Greenpeace på dess kyrkdag organiserade ett barnkorståg mot denna riktlinje.
(Häcklande) Jag antar att de barn som deltog vid detta tillfälle för första gången kom i kontakt med ordet " patent" . Låt oss sluta med dessa dumheter!
(Applåder) Låt oss sluta med dessa dumheter och gå tillbaka till patenträtten. Denna patenträtt kommer inte att kunna lösa de etiska frågor som uppkommer i samband med bio- och genteknik. Det kan inte patenträtten prestera, det är en ständig uppgift för samhället och lagstiftarna. Detta låter sig inte göras enbart över patenträtten. Patenträtten vill ingenting annat än att förbjuda andra att yrkesmässigt utnyttja uppfinnarens upptäckt. Det är allt! Det är, om Ni så vill, en del av konkurrensrätten. Och därför behöver vi denna riktlinje för att stärka konkurrensen inom Europeiska unionen. Vi är i trängande behov av den! Därför ber jag om Ert stöd.
(Applåder)
Graefe zu Baringdorf
Herr ordförande, mina damer och herrar parlamentsledamöter! Det här är en allvarlig fråga. Den handlar om att man för första gången i historien skall ge mänskligheten patent på levande materia. Och om Rothley har sagt att det handlar om att skydda produkter som människan har skapat, måste vi konstatera att de produkter som i dag skall erhålla patent, har skapats av människohand, och detta, Rothley, under flera generationer. Generationer av människor före oss har genom en oerhört kulturell prestation skapat det som vi lever av i dag, det som är vårt underlag för livet.
Och nu kommer intresserade kretsar och säger att av den här kakan, av denna självklarhet, med vilken bönder har vidareutvecklat och sått utsäde, fött upp djur och därefter ställt detta till förfogande för föda, av denna kaka vill vi ha en del.
Vi skapar visserligen en genetisk kick av denna genetiska utveckling och kulturella prestation, men genom denna genetiska kick, som vi sedan tar patent på, vill vi ha tillgång till hela utsädet och hela uppfödningen.
Här, Rothley, handlar det om att göra affärer med saker som alltid har varit en självklarhet. Detta ville utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling absolut förhindra. Vi har påvisat det så kallade lantbruksprivilegiet. Det är ingenting annat än bönders rätt att föda upp sina djur och att så sitt utsäde. Detta har vi inte kunnat genomdriva fullt ut, men vi har förankrat en liten del av denna rätt. Och, Rothley, utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling har krävt att den omvända bevisbörda, som är sammanställd i detta patentdirektiv, inte skall äga rum i denna version. Jag ber parlamentet att även i detta ärende följa förslaget från utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling, så att de personer som vill ta ett patent i anspråk för sig själva också måste bevisa att de har rätt till detta patent.

Secchi
Herr ordförande, mina damer och herrar! Utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik har med stor majoritet uttalat sig för det förslag till direktiv som vi idag behandlar, och har också begärt att det juridiska utskottet skall finslipa det. Jag kan inte vara annat än fullständigt överens med Rothley och jag skulle bara vilja stryka under ett par aspekter i frågan. Det finns en konstant efterfrågan på produkterna från den bioteknologiska forskningen, en efterfrågan som kommer från medborgarna, framför allt de som befinner sig i speciella omständigheter, vilket i första hand rör läkemedel, samt en efterfrågan som kommer från vissa sektorer, som t.ex. jordbrukssektorn, där produkter av den typ som vi diskuterar här skulle kunna medföra avsevärda fördelar ur många olika aspekter. Vi måste med andra ord bestämma oss för om Europa, Europeiska unionen, enbart vill vara konsument och därmed också importera resultaten från den bioteknologiska forskningen via produkter som har utvecklats med hjälp av sådan forskning, eller producent och därmed också en potentiell exportör.
Det skydd av uppfinningar som gjorts inom ramen för den bioteknologiska forskningen, ett skydd som också krävs för att den inre marknaden skall fungera bättre, är absolut nödvändigt om man skall kunna erbjuda en positiv miljö för den europeiska industrin inom området att utvecklas i och därmed nå fördelar som är uppenbara för alla: fördelar för sysselsättningen, vilket redan har understrukits av Rothley och som jag bara kan kraftfullt instämma i, fördelar för forskningens utveckling inom en sektor som befinner sig i snabb tillväxt, fördelar för produktionen av förädlingsvärde, inkomster, välstånd, för att - tillåt mig att stryka under det - kunna bibehålla en bättre kontroll inom denna sektor, med tanke på den oro av etisk och annan art som många visar, en oro som vi inte har någon möjlighet att omsätta i handling om vi fortsätter att vara beroende av, och därmed också marginaliserade av, den industriella forskning och utveckling som bedrivs på andra håll i världen, i första hand - vilket redan har påpekats - i USA och i Japan, även av europeiska företag.

Telkämper
Herr ordförande, dagens världsekonomi grundar sig till cirka 40 % på genetiska resurser från utvecklingsländer. I dessa så kallade utvecklingsländer återfinns å andra sidan 86 % av alla växter på denna jord. Vart fjärde läkemedel framställs ur genetiska resurser från tropiska växter. 83 % av den kända genetiska mångfalden och in-situ- kunskapen återfinns i Afrika, Latinamerika och Asien. Det tyska ministeriet för ekonomiskt samarbete skriver att enligt uppskattningar av den internationella etnobotaniska föreningen besitter den infödda befolkningen, eller lokala gemenskaper, från det land dessa härstammar från, tillsammans 99 % av all kunskap om användbar biologisk mångfald.
Detta innebär med andra ort: en majoritet av de resurser, som vi här talar om, är resurser för bioteknologiska uppfinningar och därpå beviljade patent, eller patent som potentiellt kommer att beviljas, från tredje världen. Dessa biologiska resurser utnyttjas - eller man kan till och med hävda stjäls - ofta nog utan samtycke av eller till och med mot ortsbefolkningens vilja eller mot de lokala gemenskapernas vilja i landet i fråga.
Utnyttjandet av dessa resurser för bioteknologiska uppfinningar innefattar användningen av traditionell kunskap, som medicin- eller jordbrukskunskap. Det innebär att multinationella koncerner gör enorma vinster med den biologiska mångfalden och den traditionella kunskapen i utvecklingsländer, utan beslut, utan samtycke, utan rättsligt skydd och deltagande av den berörda befolkningen, ända fram till patentering av människomaterial eller biologiskt material. De mest kända exemplen på detta utgör kanske Guayamiindianerna i Panama, Hagahaifolket på Papua Nya Guinea, eller på Salomonöarna. Därför är ett stärkande av de immateriella och kulturella äganderätterna med hänsyn till länder i tredje världen och framför allt den infödda befolkningen av speciell betydelse.
När Rothley påstår att det handlar om arbetsplatser, är detta ingenting annat än polemik. Här anskaffar sig de multinationella koncernerna världsbefolkningens äganderätter! Vad vi behöver är således ett avtal om traditionella rättigheter. Därför har utskottet avvisat detta betänkande. Vi enades med Rothley om att i enlighet med 1993 års avtal om biologisk mångfald överta artikel 8 J. Omröstningen är öppen för utskottet. Om artikeln övertas, har läget förändrats. Som tredje världen-politiker kan jag säga att här skapas inga arbetsplatser, utan här ökar de multinationella koncernernas kapital. Hittillsvarande reglering i Europeiska patentavtalet var bättre. Denna harmonisering är ingen harmonisering för människorna i denna värld till en gemensam överenskommelse.

Sandbæk
Herr ordförande, miljöutskottets yttrande försöker begränsa Rothleys betänkande. När vanliga människor hör att diskuterar patent på gener är den omedelbara reaktionen överallt densamma, nämligen att något sådant kan man väl inte ta patent på, trots att en substans kan patenteras, om den kan karakteriseras genom sin struktur. Denna instinktiva motvilja bör vi ta på allvar och i varje fall göra patenterbarheten av gener så begränsad som det överhuvudtaget är möjligt, så att patentet bara omfattar det specifika industriella utnyttjandet, som man sökt patent för. Det bör vi också göra för patienternas skull. Patienter med sällsynta sjukdomar eller med cancer, som inbegriper kunskap om många olika gener, är djupt bekymrade över, att forskning annars inte kan komma att betala sig. Vad angår metoder för diagnosticering bör dessa inte vara patenterbara.
Från officiellt danskt håll har det varit viktigt att garantera, att metoder för modifiering av mänskliga kroppscellers identitet inte kan patenteras. Härigenom undgår man, att man exempelvis kan få patent på kosmetiska ingrepp på människor. Jag vill därför uppmana till, att man röstar ja till mitt ändringsförslag till artikel 9.2 a - och inte 2 b, som det felaktigt angivits. Ändringsförslaget utesluter en sådan patentering.
Till slut bör det i överensstämmelse med konventionen om den biologiska mångfalden säkras, att man träffat avtal om en rättfärdig ekonomisk fördelning, innan man utfärdar patent, i de fall det är tal om biologiskt material från ett utvecklingsland.
I mitt ändringsförslag 65 vill jag av skäl, som det inte är tid att ta upp här, eftersom talartiden tyvärr är mycket, mycket kort, be om, att meningen om offentliggörande utelämnas.

Cot
Herr ordförande, efter åtta år finns det äntligen hopp om att denna viktiga text, som Rothley erinrat om alla utmaningar i, skall färdigställas och detta tack vare gemensamma ansträngningar från vår föredragande, som jag vill hedra, och ordförandena i utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt, Casini tidigare och De Clercq i dag.
Jag vill lämna tre kommentarer eftersom jag har tre minuter på mig. Den första kommentaren är att utkastet till direktiv som överlämnats till oss motsvarar de huvudsakliga invändningarna som ledde till att det första utkastet som ni minns förkastades i mars 1995: förbud mot genterapi, skydd av djurens rättigheter, inrättande av en etisk kommitté och framförallt en tydlig bekräftelse på förbudet mot att patentera människokroppen, och på den punkten tror jag att vårt utskotts skrivning, som undanröjer tvetydigheterna i den ursprungliga skrivningen från kommissionen, inte kan bli tydligare.
Den andra kommentaren avser slogan " Inga patent på livet" som spritts med ett överdåd av medel vilket jag ifrågasätter, i en störtflod av brev, kort och kommunikéer som vi alla erhållit. Som om de som motsätter sig direktivet hade monopol på att skydda livet och som om anhängarna av direktivet på något vis skulle medföra döden!
Jag vill med kraft säga att för mig innebär skydda livet att tillåta framsteg inom medicinsk forskning. Skydda livet - det är att inge hopp till barn som drabbats av cystisk fibros. Skydda livet - det är att öppna nya framtidsperspektiv i kampen mot malaria. Skydda livet det är slutligen att hejda hungersnöden i världen genom att öka mängden tillgänglig föda. Skydda livet det är att finna nya odlingsformer, mer ekonomiska för våra jordar, med mindre gödning och bekämpningsmedel. Den s.k. försiktighetsprincip som vissa åberopar är en lyx för välmående västerlänningar!
Den tredje kommentaren slutligen: jag skulle vilja säga några ord om undantaget från patenterbarheten som liknar metoderna för ingrepp på embryon. Låt oss vara tydliga på den punkten: det handlar på intet sätt om att patentera embryon, som är undantagna från möjligheten att patenteras, på samma sätt som människokroppen och dess beståndsdelar. Förvisso. Denna bestämmelse skapar emellertid låt oss säga svårigheter mellan PPE och oss. Det är en bestämmelse som är resultatet av ett initiativ från våra kolleger i PPE och som utöver möjligheten att patentera, det måste vi erkänna, även påverkar forskningen eftersom den hänvisar till allmän ordning och sedlighet.
Forskning på embryon är som vi vet förbjuden i Tyskland och jag respekterar detta beslut, jag respekterar detta system, men samma forskning är tillåten och noga styrd av rättsliga eller deontologiska bestämmelser i Förenade kungariket, Spanien, Belgien och Frankrike. Den är nödvändig inte bara för att göra framsteg - man har gjort det på områden som provrörsbefruktning - men också för att öppna framtidsutsikter i kampen mot nervsjukdomar, eller mot Alzheimers sjukdom.
Mina kära kolleger, ni måste förstå att min grupp inte kan acceptera förbudet i detta stycke. Vi respekterar era övertygelser, som kommer av er historia, kultur och religion. Respektera också vår. Förstå att vi röstar emot detta stycke. Vi kommer självfallet att rösta för Rothleys betänkande.

Casini, Carlo
Herr ordförande! Mödan i samband med det här direktivet har varit befogad. Den är berättigad därför att direktivet handlar om att ge människans ögon och händer rättsliga regler. Dessa ögon och händer som, efter att ha sett och rört vid materiens innersta, atomen, nu närmar sig de innersta delarna av den levande materien. Problem finns, och de är inte sekundära. Mödan blir inte mindre av det faktum att detta är en svår fråga att förstå, ur såväl juridisk som biologisk synpunkt. Frågan om patenträttigheter är juridiskt svår, det är ett ungt forskningsfält och biologi är svårt att förklara för den som inte är insatt i det arbete som bedrivs. Det förekommer också starka påtryckningar från den europeiska läkemedelsindustrin, som kräver att få en möjlighet att svara på konkurrensen från USA och Japan, som utlovar en möjlighet till ökad sysselsättning, men som måste göra stora investeringar eftersom dagens uppfinningar inte är resultatet av enstaka snilledrag utan av ett långt och välplanerat arbete av många människor.
Å andra sidan utövar olika kulturer och miljövänner ett annat slags påtryckningar: man fruktar en förorening av miljön, att stora resurser skall utnyttjas till fördel för ett fåtal och till skada för det stora flertalet. Hur skall man kunna bilda sig en uppfattning? Jag läste idag en intervju med före detta borgmästaren i New York, Cuomo, som jag tycker skulle kunna fungera som kompass och som jag skulle vilja läsa upp för er: " Jag tror att den fasta punkt som vi måste förankra våra beslut i, säger den före detta borgmästaren på tal om bioteknologi, bara kan vara en enda: livet, som är det viktigaste som människan har fått att skydda. Om vi lyckas placera livet, som är det heligaste vi har, i centrum av alla våra politiska, filosofiska och vetenskapliga beslut, så skulle framstegen bli smärtfria."
Jag är med andra ord positiv till direktivet som helhet, eftersom jag tänker på livet, på alla de sjukas liv som väntar och som har skrivit brev till oss. Vissa av dem har kanske också haft kontakter med den industrilobby som till varje pris vill ha direktivet. Men det är sant att de sjuka existerar. Det är sant att man redan har upptäckt nya läkemedel tack vare genmanipulation, och andra ännu viktigare kan bli upptäckta. Men samma skäl som gör att jag är positiv till huvuddragen i direktivet gör att jag anser det nödvändigt med fasta regler och absoluta gränser. Dessa okränkbara gränser är de som angetts av utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt i ändringsförslaget till artikel 9. Trots min vilja att försvara direktivet, så tror jag att det skulle vara dömt att misslyckas under sin långa vandring, som inte slutar idag, om alla de begränsningar som anges i artikel 9 skulle ändras eller tas bort.
Jag måste säga att Rothley har rätt när han säger att patenträttigheterna är till för att skydda uppfinningarna och inte generna eller de genetiska koderna. Men i så fall måste man också acceptera de yttersta konsekvenserna av principen att det är just uppfinningen och inte genen som skall skyddas, vilket innebär att uppfinningen är knuten till en bestämd industriell tillämpning. Vi har redan sagt detta i utskottet för rättsliga frågor, vi upprepar det inför denna kammare och vi hoppas att den slutgiltiga texten kommer att ha den inriktningen. Samma inriktning, som vi ber er att begrunda, just på grund av direktivets betydelse, har uppmaningen att bibehålla utskottets föreslagna ändring till artikel 9.
Rothley, här handlar det inte om förlegade ideologier, vi talar inte om abort eller experiment på embryon i största allmänhet. Vi säger bara att mänskliga embryon inte får användas för ekonomisk vinnings skull och detta i en artikel som slår fast att man inte får framkalla lidande för djuren. Det är bara detta vi säger! Jag tycker att Europaparlamentet, som ser människans värde som en utgångspunkt när det gäller att utverka investeringar i människans tjänst borde ha modet att visa sin goda vilja genom att acceptera även denna begränsning tillsammans med de övriga.

Florio
Herr ordförande, mina damer och herrar. Texten till Rothleys betänkande är resultatet av en osäker och svår process. År 1995 avvisade kammaren, som vi alla minns, texten från förlikningskommittén med motiveringen att man där inte hade klart angivit de utgångspunkter och begränsningar som krävdes i ett ämne som är så känsligt som frågan om möjligheten att ta patent på bioteknologiska uppfinningar.
Tack vare det intensiva arbete som vår kollega Rothley har utfört - som jag vill gratulera som representant för min grupp - står vi idag inför en text som är betydligt klarare och som å ena sidan kan uppfylla kraven från dem som vill kunna garantera de europeiska företagen en fördelaktig rättslig grund som inte permanentar det befintliga underläget jämfört med de amerikanska och japanska konkurrenterna och å andra sidan kraven från de grupper som inte har för avsikt att frånhända sig möjligheterna att garantera skyddet av mänskligheten och övriga levande varelser.
Det nya förslaget till direktiv, som grundas på artikel 100 A i fördraget om den Europeiska gemenskapen, innehåller ett antal viktiga punkter: det skiljer framför allt på upptäckt och uppfinning, det hänvisar till principerna i befintlig lagstiftning när det gäller villkoren för att kunna ta ut patent, utesluter möjligheterna att ta patent på de första försöken till genterapi som prövas på människan, slår fast att människokroppen och dess delar i naturligt tillstånd inte får betraktas som uppfinningar som kan patentsökas och syftar till - ett behov som har framförts och som bör framhållas - att skydda jordbrukarnas intressen när det gäller uppfödning av boskap.
De ändringar som har tillstyrkts av utskottet för rättsfrågor avser att utesluta möjligheterna att patentsöka bland annat ändringar i växter och djur, biologiska metoder för tillverkning av växter och djur, mänskliga kroppsdelar i olika utvecklingsstadier, upptäckten av olika genetiska koder, metoder för kloning av människor eller för att ändra ärftliga faktorer hos mänskliga varelser samt uppfinningar vars användning eller offentliggörande skulle strida mot den allmänna ordningen eller mot god smak.
Detta sistnämnda är utan tvekan en punkt som kommer att innebära stora svårigheter för de rättsliga instanserna och advokaterna, eftersom vi är mycket väl medvetna om hur begreppen den allmänna ordningen och den goda smaken kan variera kraftigt mellan olika tider och olika platser. Trots detta hör det hemma inom ramen för den omfattande kompromiss som uppnåtts i utskottet för rättsliga frågor, en kompromiss som vi anser bör få stöd till alla delar eftersom vi annars riskerar att parlamentet ånyo hamnar i en återvändsgränd. Vi anser att det värsta som kunde hända i detta ögonblick när hela Europas blickar, och inte bara Europas, riktas mot det arbete som Europaparlamentet utför skulle vara att vi återigen visade oss oförmögna att fatta beslut.

Monfils
Herr ordförande, detta direktiv är som sagt särskilt viktigt eftersom det harmoniserar patenträtten i medlemsstaterna på området biotekniska uppfinningar, i syfte att skingra den rättsliga osäkerheten och undvika riskerna för splittring.
Man måste i detta sammanhang erinra om patentens existensberättigande, vilket vår utmärkta föredragande Rothley gjort och som jag lyckönskar. Det innebär att ersätta uppfinnarna för deras skapande verksamhet, skapa stimulans för uppfinningsverksamhet och främja teknisk innovation som en grundläggande faktor för ekonomisk tillväxt. Det är genom patentskyddet som man garanterar investeringarna, lönsamhet för kostsamma och t.o.m. enorma investeringar på forskningsområdet och ett industriellt genomförande av resultaten.
Marknaden för bioteknikprodukter genomgår en omfattande expansion. Man uppskattar denna marknad till 80 miljarder ecu år 2000, varav en fjärdedel för nya mediciner. För närvarande finns Europa tyvärr ingenstans: inom bioteknik och immunologi blir vi slagna på vår egen kontinent av de amerikanska firmorna. Den första frågan är därför: skall man göra det möjligt för den europeiska industrin att ta igen sin försening och göra oss mindre beroende av Förenta staterna på området för nya mediciner liksom för produkter knutna till jordbruket? Skall man på något vis justera instrumenten som gör det möjligt för oss att ta hand om vår egen hälsa? Det är direktivets målsättning. Men eftersom det gäller forskning och patent på livet har naturligtvis den etiska aspekten ägnats stor uppmärksamhet under långa timmar. Det är därför, precis som tidigare sagts, direktivet tydligt fastställer att människokroppen inte kan patenteras, mänsklig kloning är förbjudet och man inte kan modifiera mänskliga gener när de gäller härstamning. Alla åtgärder har vidtagits för att förhindra eventuellt missbruk och invändningarna när det gäller riskerna för genetiska manipulationer har därför ingen grund, särskilt med tanke på att direktivet anger att en europeisk etisk kommitté skall inrättas.
Sammanfattningsvis vill jag därför säga att för oss utgör direktivet som det är med de ändringar som röstats igenom i utskottet en balans mellan viljan att fortsätta de vetenskapliga framstegen inom bioteknik och viljan att skydda människans värdighet och integritet. Till dem som ännu en gång, vilket de redan försökt för en tid sedan med förslaget till moratorium om forskning, skulle vilja stoppa alla framsteg för människans kunskap, förbjuda all forskning och alla uppfinningar avseende biologiska ämnen, säger jag bara att de skulle bära ett mycket tungt ansvar, ansvaret för att utplåna allt hopp om tillfrisknande för de sjuka för vilka genetiska ingrepp är den enda möjligheten för att inte leva handikappade eller t.o.m. dö.
I alla mänskliga framsteg kan man alltid upptäcka en svart sida, en urspårad användning av uppfinningarna. Det är vi demokratiska länder och institutioner som skall undvika denna risk, inte genom att gå bakåt i den vetenskapliga historien utan genom att med lämpliga styrmetoder garantera att den allt djupare kunskapen om människan enbart utnyttjas i kampen mot fysiska och psykiska dramer. Det är vad direktivet skall göra, i dess ändrade form, och det är anledningen till att ELDR-gruppen naturligtvis kommer att rösta för Rothleys betänkande.

Sierra González
Herr ordförande, det föregivna syftet med detta direktiv och även med Rothleys betänkande är att försvara allmänhetens intresse, vilket man gör anspråk på att göra genom att utsträcka patenterbarheten till biologiskt material.
Emellertid måste man betrakta dessa intentioner med stor försiktighet då patent på gener och celler överlämnar en nästan obegränsad kontroll över livets grundelement i privata händer. Detta är en fara som inte beaktas i betänkandet utan tvärtom undviker man att behandla det och hävdar istället att de etiska problemen inte är intressanta för patenträtten.
Man utesluter faktiskt de moraliska frågorna ur debatten vilket är diskutabelt om man beaktar att all rätt, inklusive patenträtten, rör ansvar, plikt och skyldighet. Allt det som berör livets grundelement genererar moraliska överväganden. Men även om det är diskutabelt att utesluta de moraliska frågorna är det ännu mer diskutabelt att försöka ge intryck av att man försvarar allmänhetens intresse, ur ett sammanhållningsperspektiv. I själva verket skapar man rättsliga instrument som gör det möjligt för näringslivet att göra anspråk på att ha uppfunnit naturliga processer och som underlättar en monopolistisk kontroll.
Vilka garantier har vi för att denna kontroll utövas till gagn för allmänhetens intresse? Inga, förutom den goda viljan från den som utövar kontrollen.
Ekonomiska överväganden, inte allmänhetens intresse, kommer att avgöra hur och när en uppfinning skall användas och vilka som skall dra fördel av den. Beslutet om en patenterad uppfinning skall användas ligger hos patentinnehavaren som beslutar enligt sina egna intressen, vilket är naturligt.
Detta är ett oroande scenario. I Rothleys betänkande betonas däremot vikten av att undanröja rättsosäkerheten och säkerställa att patentlagstiftningen tolkas på samma sätt i unionens medlemsstater. Men i praktiken bibehålls osäkerheten då direktivet krockar med konventionens principer om beviljande av europeiska patent genom att den utsträcker patenten till att gälla utöver nuvarande gränser.
Jag anser att vi måste tänka efter. Beviljande av patent borde inte vara avhängigt av enbart tekniska överväganden. Ansökningarna bör undersökas på ett grundligt sätt i relation till deras bredare sociala återverkningar.
I kommissionens nya förslag har man varken försökt undersöka dessa bredare sociala återverkningar eller alternativa former av upphovsrätt som kan ge ersättning för genuina uppfinningar utan att garantera den monopolistiska kontrollmöjligheten som ett patent ger.
Alla dessa frågor ger anledning till en allvarlig eftertanke och ett politiskt beslut som går längre än kravet på att tillfredsställa efterfrågan på bioteknologiska produkter. Det är också nödvändigt att fatta ett politiskt beslut som beaktar etiken. Min grupp strävar efter att parlamentet skall besluta enligt moraliska principer.

Roth
Herr ordförande, kära kollegor! Här är allt, och får allt, som är möjligt tillåtet, Rothley! Vi för i dag en principiell debatt som överskrider gränser och ändå skapar ett behov av helt nya gränser. I denna debatt handlar det om inget mindre än ansvar. Det handlar om moral och etik. Det handlar om varje levande varelses värdighet. Det handlar om naturens oantastbarhet. Det handlar om mänskliga rättigheter. Ifrågasätter man inte med detta rop på tillväxt och framsteg och det bedrägliga löftet om mer arbetsplatser på samma sätt den sociala rättsstaten och respekten för naturen? För patenteringen av levande varelser och ignorerandet av individens okränkbarhet är resultatet av en hybris, som inte längre känner några gränser. Vilka är då vi, att vi betraktar evolutionen som privat egendom och vill göra egendomsanspråk på ett liv, som har utvecklats under miljoner år i miljoner organismer, som är vårt gemensamma arv och vars artrikedom utgör en obeskrivlig rikedom? Vilka är då vi, som tror oss ha rätt att sätta oss över djur och växter för att i slutändan göra oss till människans underordnade, och göra det möjligt att göra bruk av oss själva, och att reducera människan till rent biologiskt material?
Ett ansvar gentemot oss och våra barnbarn kan bara innebära ett strikt och konsekvent förkastande. Inget patent för gener, växter, djur, människor eller deras beståndsdelar! Vi går i bräschen för friheten att forska och utveckla. Men vi tillbakavisar att det senare snarare hindras genom ett överdrivet patentskydd, eftersom vetenskapliga rön inte längre är fritt tillgängliga, utan blir förfoganderätt åt enskilda koncerner och följaktligen ekonomiska intressen, och frågan om tillgången till och delaktighet av rön blir en ekonomisk fråga. Vi går även i bräschen för moralen i politiken. Moral - det innebär framför allt också oberoende. Vi är inte några positionsförvaltare av en ohämmad konkurrensideologi, som underordnar och anpassar sin politik efter dess intressen.
Jag vädjar till vårt samhällspolitiska ansvar, som ser något annorlunda ut än beroendet av den politik som bedrivs av BASF, Boehringer och vad allt de nu heter. Detta oberoende hade jag önskat mig av föredraganden, för när man skiljer på politik och moral resulterar detta i en omoralisk politik.

Scarbonchi
Herr ordförande, kära kolleger, för två år sedan förkastade Europaparlamentet vid den tredje behandlingen det första förslaget till direktiv om rättsligt skydd för bioteknologiska uppfinningar. Denna omröstning var unik i medbeslutandeförfarandets historia och lät förstå att vår kammare inte var beredd att anta en lagtext med dåligt angivna konturer och som berör det mest känsliga hos människan: hennes genetiska arv, öppnandet av livets bok.
Vid den offentliga utfrågning som för ett år sedan arrangerades av utskottet för rättsliga frågor deltog vi i diskussioner som var lika intressanta som kontrastrika mellan experterna som inbjudits för att uttala sig om det välgrundade i patent för vetenskaplig forskning och utveckling. Det var i går, säger ni. Ja, men mellan i går och i dag har debatten tyvärr inte utvecklats särskilt mycket och de skuggade områdena kvarstår. De kommersiella satsningarna blir större, samma lobbyister har visat sig med samma argument och kommissionen har under dessa två år blandat ihop hastighet och brådska och upprättat en ny betydligt ändrad text, men som inte ändrat den ursprungliga utformningen ett dugg.
Kommissionen fastställer ett grundläggande postulat enligt vilket patenträtten i samtliga fall är en teknisk rätt som av detta skäl bara skulle ha mer eller mindre nytta av kännedom om etiska frågor, även när denna rätt tillämpas på mänsklig levande materia. Kommissionen fastställer därmed gränserna för vad som kan patenteras enbart utifrån distinktionen mellan uppfinning och upptäckt. Just ett snyggt sätt att bara genom att vända på handen skjuta upp all filosofisk och politisk debatt om människans utveckling.
Frågor uppstår. Varför har kommissionen aldrig funderat på relevansen i tillämpningen av principerna om patenträtt på levande materia och framförallt på mänsklig levande materia eller på relevansen i antagandet av dessa principer? Det är ändå en grundläggande punkt. Vad skall man säga om det betänkande som röstats igenom i utskottet för rättsliga frågor? Det handlar om en ofullständig kloning av kommissionens förslag. Kloning i den betydelsen att utskottet för rättsliga frågor uppenbarligen har samma juridiskt stränga utformning av tillämpningen av patenträtten på levande mänsklig materia. Ofullständig eftersom man ändå måste betona de avsevärda förbättringar som tillförts av parlamentarikerna i artikel 3 och 9 i texten där de etiska principerna i frågan fastställs. Ändå är fastställandet av etiska principer fortfarande lika otillfredsställande. Ingen högre princip såsom att människokroppen inte kan göras till arvegods, eller respekten för människans värdighet, fungerar som grund för bestämmelserna av etisk karaktär.
Ändringsförslag 81 som lagts fram av ARE-gruppen syftar till att återupprätta människans överlägsenhet och idén om att vetenskapen först och främst skall stå i individernas tjänst. Det är biotekniken som är i människans tjänst och inte tvärtom. Även när dessa etiska principer är uttryckligen skrivna - jag syftar på ändringsförslag 11 från utskottet för rättsliga frågor som fastställer principen om undantag för patentering av människokroppen, dess beståndsdelar och produkter - principen om undantag för produkter från människokroppen, såsom blod, tårar, svett, och sperma återfinns inte i artikel 3, ändringsförslag 49, som behandlar det faktum att människokroppen inte kan patenteras. För jurister som kräver strikt tillämpning av patenträtten anser jag denna avsaknad av stringens förvånande.
En annan motsägelse är bekräftelsen i artikel 4 av principen om att undanta växtarter och djur från patenterbarheten, trots att begreppet djur inte definierats. Jag beklagar även att de etiska principerna spätts ut till en heterogen blandning. Vad finns det för nytta med att i artikel 9 fastställa en hänvisning till de juridiska standardprinciper som sedlighet och allmän ordning utgör, upprätta en fullständig förteckning över de typer av genetiska manipulationer som är absolut förbjudna och alltså inte kan patenteras och att hänvisa till kvantifieringen av smärtan hos laboratoriedjur? Motiverar inte en viss juridisk noggrannhet en särskild ställning för människokroppen? Det är taktlöst och bedrägligt att ta fram en etik för livet som är gemensam för djur, växter och individen. Kommissionen och utskottet för rättsliga frågor har inte gjort det. Vår grupp kommer därför att vidta sanktionsåtgärder mot dem om man fortsätter att ignorera våra förslag.

Fabre-Aubrespy
Herr ordförande, ämnet som tas upp i Rothleys betänkande är ett svårt ämne som, vilket ibland har sagts, direkt berör alla ledamöter och omfattar vars och ens djupa övertygelser. Jag erinrar mig för övrigt våra frågor vid den svåra omröstningen den 1 mars 1995. I detta ämne förefaller det mig inte möjligt att rösta gruppvis, vilket jag hört på flera håll. Det är upp till var och ens eget samvete och jag uttalar mig här personligen.
Jag är till att börja med mottaglig för argumentet att det krävs ett direktiv inom Europeiska unionen. Det finns naturligtvis patenträtt på internationell nivå, det nämns i det utkast vi fått. Det finns också de möjligheter som texterna på nationell nivå erbjuder. I Frankrike t.ex. lagen av den 29 juli 1994. Men det krävs antagligen mer för att harmonisera så lite som möjligt och bli mer effektiv på europeisk nivå. Det som inte görs hos oss kommer naturligtvis att göras på annat håll.
Jag är även mottaglig måste jag erkänna för argumentet att det är nödvändigt att ha terapier som krävs för många sjukdomar. Allvarliga sjukdomar, ofta av genetiskt ursprung, berör miljontals människor. Men jag, liksom många av mina kolleger, är frågande inför den etiska oron. Har den beaktats tillräckligt?
Det behövs förvisso ett direktiv som gör det möjligt att patentera biotekniska uppfinningar när, och bara när, de innebär en verklig nytta för samhället, ett direktiv som är en verklig lösning på lidandet. Människokroppen kan inte patenteras, endast produkter som skapas av människan. Arbetet i utskottet för rättsliga frågor har varit nyttigt. Har vi gått tillräckligt långt? Jag ställer mig frågande framförallt när det gäller att patentera djur.
Det är alltså beroende på resultatet av omröstningen om ändringsförslagen som var och en bestämmer sig. Även om jag för närvarande i princip snarare är positiv väntar jag på att få se resultaten av omröstningarna innan jag slutligen bestämmer mig.

Gebhardt
Herr ordförande, kära kollegor! Det finns över huvud taget inget vettigt skäl till att Europaparlamentet ger sig själv ett slag i ansiktet. I dag finns det risk för det. Den 1 mars 1995 förkastade vi med tydlig majoritet efter svåra och allvarliga förhandlingar ett direktiv för patentering av bioteknologiska uppfinningar. I dag är frågan återigen aktuell. Formuleringarna är nya, innehållet gammalt. Jag skulle kunna göra det lätt för mig och säga: låt oss precis som förra gången rösta " nej" . Det vore fel. Bioteknologiska uppfinningar tjänar människorna, inte bara inom medicinen, utan även inom andra områden. Därför måste de skyddas, men inte till förmån för ett intresserat kapital, utan till förmån för våra medborgare.
De upptäckta delarna av människokroppen får inte omdefinieras i uppfinningar, som är patenterbara. Det kan inte vara riktigt att några få skall kunna förfoga över detta! Gener och gensekvenser måste förbli allmängods för mänskligheten och stå till fritt förfogande för forskarna för alla människors väl och ve. Detta är det politiska beslut som vi har framför oss. Den rådande patenträtten spelar där ingen roll. Den är kapitalorienterad och inte anpassad efter människorna. Vårt uppdrag som parlamentsledamöter i Europaparlamentet är att tjäna 370 miljoner barn, kvinnor och män. Denna förpliktelse står bakom motionerna 71 till 76. Därför har vi väckt motion om dessa.
Ännu en gång: Jag är inte emot en patentering av bioteknologiska uppfinningar. Jag är emot att delar av människokroppen, att djur och växter betecknas som uppfinningar och görs patenterbara.

Mosiek-Urbahn
Herr ordförande, direktivet om rättsligt skydd för bioteknologiska uppfinningar diskuteras och överläggs nu för tionde året i rad.
De till synes eviga överläggningarna har också därmed att göra att den rättssystematiska inordningen av detta direktiv som direktiv för den inre marknaden - med målet att harmonisera patenträtten i Europa - gång på annan faller utanför synfältet. Om och om igen försökte man att dra in på omfattningen av skyddet för det yrkesmässiga rättsskyddet, eller till och med att urholka det, genom att flytta över det direktiv med regleringar, som inte hör till patenträtten. Direktivet diskuteras i tre aspekter: rättsliga, ekonomiska och etiska. Det har blivit nödvändigt att anpassa medlemsstaternas rättsföreskrifter inom detta område för att motverka att lagstiftningen och rättsskipningen i medlemsstaterna utvecklas åt olika håll. Risken för ännu en rättssplittring måste bemötas. I så måtto behöver vi rättssäkerhet. Sett ur ekonomisk synvinkel kommer det an på att stimulera uppfinningar och innovationer och inte att främja imitationer. Den europeiska industrins konkurrenskraft måste främjas, de europeiska forskarna måste motiveras att stanna i Europa, att forska i Europa och inte utvandra till ett utomeuropeiskt land. I så måtto tjänar direktivet på ett helt avgörande sätt även den europeiska sysselsättningspolitiken.
Hur och i vilken mån etiska aspekter skall integreras i direktivet är, var och förblir det egentliga kontroversiella ämnet för detta direktiv. Detta visar även dagens olika inlägg. Det yrkesmässiga rättsskyddet reglerar rättsförhållandet mellan uppfinnare och tredje person. Det reglerar inte den egentliga nyttjanderätten. I patenträtten utesluts visserligen uppfinningar från patenterbarheten om publicering och användning strider mot den allmänna ordningen. Men såväl forskningen som nyttjandet av forskningsresultat regleras genom andra lagar, t.ex. genom gentekniklagen och genom embryoskyddslagen. Den allmänna ordningen definieras genom de centrala bestämmelserna i de enskilda nationella författningarna och lagar som härleds från dessa. Med andra ord: Det åligger inte patentverken att styra teknologin.
Direktivet förtjänar fullt stöd i den version som utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt har antagit det. Det hänger nu på att de krafter gör sig gällande som är medvetna om betydelsen av men därigenom även gränserna för det yrkesmässiga rättsskyddet, och att direktivet snart kan antas.

Malerba
Herr ordförande, herr kommissionär, mina damer och herrar! När vi i mars 1995 för första gången röstade om möjligheterna att patentsöka bioteknologiska uppfinningar, röstade jag för. Idag är jag glad att det direktivet återförvisades, av två skäl: för det första därför att jag är övertygad om att detta direktiv är bättre i så måtto att det är precisare i sina definitioner, vilket redan tidigare har understrukits av andra talare, och för det andra på grund av den viktiga vetenskapliga händelse som det klonade fåret innebär och nu senast meddelandet att det finns möjligheter att tillverka blodplasma på bioteknologisk väg. Dessa nyheter har lett till en fördjupning av den offentliga debatten, en konkret jämförelse mellan fantasier och möjligheter och mellan idéer och samveten. Man kan fråga sig om den bioteknologiska forskningen och industrin i Europa under de arton månadernas försening har lidit skada vad gäller möjligheterna att konkurrera med Amerika och Japan och om kapital och arbetstillfällen har gått förlorade. Jag är rädd för att svaret från industrin skulle bli att så har skett.
Betydelsen av detta direktiv och den misstro med vilken den allmänna opinionen följer framstegen inom detta nya fält av vetenskap och teknik och ofta blandar ihop dem med diverse bravader av tveksam nytta inom området mänsklig fortplantning tvingar oss till den största försiktighet och respekt för människors känslor. Det är därför av yttersta vikt att alla inblandade parter anstränger sig, bortsett från det direktiv som vi behandlar, att fördjupa informationen inom detta komplicerade gränsområde i syfte att underlätta förståelsen och avlägsna den rädsla som föds ur okunnigheten. Jag har stort förtroende för den etiska kommitté som har bildats och för den debatt som vi fortsätter att föra i forskningsutskottet om biovetenskap och -teknologi inom ramen för det femte ramprogrammet.

De Clerq
Herr ordförande, sedan mer än 10 år är patentskydd av bioteknologiska uppfinningar ämne för diskussion inom de europeiska institutionerna. Och eftersom jag har äran att vara ordförande för det juridiska utskottet, ägnades mellan januari och juni i år inte mindre än 15 sammanträden åt det nya förslaget från kommissionen, vilket resulterade i 250 ändringsförlag och 47 kompromiss-ändringsförslag. Allt detta för att säga er att våra institutioner i allmänhet, parlamentet i synnerhet, absolut inte gått över nattgammal is vid behandlingen av detta känsliga ämne, där det är normalt att alla åsikter hörs.
Är vi nu på området bioteknologisk forskning vid gränsen av vad som mänskligt kan uppnås? En del anser " ja" , forskare tror att vi bara befinner oss i startfasen. Det ligger då också på oss, politiker, att skapa en riktig, men samtidigt tydlig lagstadgad ram för det. Och i all objektivitet, tycker jag att den nuvarande texter eftersträvar en rimlig balans mellan de som vill gå vidare och de som motsätter sig all forskning. Texten eftersträvar balans mellan de tekniska dimensionen och den etiska dimensionen. Jag skulle här vilja uppmana alla, så att vi som människor också vågar ta oss an de nya utmaningarna, nämligen att se till att vi tydligt och riktigt styr vår egen innovationsförmåga och vår vilja att ständigt utvidga våra gränser, i en lämplig laglig reglering.

Ainardi
Herr ordförande, alla är överens om att biotekniken har utvecklats snabbt inom en rad områden.
De ekonomiska och handelsrelaterade intressena är enorma och underblåser många finansiella aptiter. Man måste erkänna att Europa på detta område lider av viss försening gentemot den internationella konkurrensen. Ett sätt att bemöta denna vetenskapliga, industriella och handelsrelaterade utmaning är att komma ifatt den nuvarande förseningen och harmonisera de nationella lagstiftningarna. Det skulle göra det möjligt att undanröja gränserna mellan forskningsverksamhet och få ett slut på marknadens segmentering.
Enligt medbeslutandeförfarandet förkastades direktivet av Europaparlamentet i mars 1995 eftersom den etiska principen inte hade beaktats tillräckligt. Sedan dess har kommissionen lagt fram ett nytt förslag till direktiv om skydd av biotekniska uppfinningar genom patent och angivit villkor och undantag för vad som kan patenteras. Förslag från parlamentet har naturligtvis tagits med, men ännu en gång har inte de etiska kraven beträffande möjligheten att patentera mänsklig materia beaktats tillräckligt.
Jag erinrar om att lagstiftningen i mitt land förbjudet patent på människokroppen, dess beståndsdelar och produkter, men också kännedom om den fullständiga eller delar av strukturen i den mänskliga genen. Dessa etiska principer borde enligt min mening återfinnas i förslaget till direktiv. Det är nödvändigt för att undvika allvarligt missbruk och bevara människans värdighet.
Argumentet som framförts här är att sådana krav skulle motarbeta forskningen. Jag anser det inte godtagbart, då forskarna är de första att varna oss. Jag anser därför att direktivet i detta skick lämnar dörren öppen för varje form av missbruk och fortfarande har en rent kommersiell utformning.

Ahern
Herr ordförande, genetiska resurser, patent och ekonomisk kontroll över dessa är nyckelfrågor inför det förestående milleniumskiftet. Med obegränsad patenterbarhet skulle liv som sådant och alla levande växter och djur bli en industriprodukt. Till och med mänskligt liv skulle kunna exploateras genom detta direktiv. De genetiska resurserna på vår planet får inte monopoliseras i ett fåtal företags privata händer.
För närvarande drar Europeiska Patentkonventionen en distinkt linje mellan uppfinning och levande material. För det första, sådan upptäckter som gener är inte patenterbara, växt- och djursorter och förfaranden för att odla respektive föda upp växter och djur är undantagna från patent. Att kopiera gener och sedan förklara det en uppfinning är att travestera vetenskap. Industrin har utövat massiva påtryckningar på politiker för att få patentsystemet att även omfatta levande material. Det sätt som det här direktivet tvingas igenom är i strid med godtagbart politiskt beslutsfattande. Detta kräver en öppen debatt och ett informationsbaserat beslut fattat av dem, som fått mandat av sina medborgare.
Om kommissionen har försökt att förhindra sina anställda från att fritt lämna information till allmänheten, skulle detta vara ett angrepp mot hjärtat av vår europeiska demokrati, och jag skulle vilja ha ett svar från kommissionsledamoten i denna fråga.
Kommissionsledamot Cresson försäkrade parlamentet att kloning av människor förbjuds, men direktivet förbjuder inte patent på produkter från kloning av människor. Att en proto-human varelse skulle kannibaliseras för reservdelar får inte ens övervägas.
Man har sagt patienter som lider av ärftliga sjukdomar att patentering är nödvändigt för att kunna utveckla botemedel. Sanningen är det motsatta: att patentera mänskliga gener kommer att leda till problem för utarbetandet av botemedel. Fri och direkt tillgång till information, t.ex. om det mänskliga genprojektet, är förutsättningen för att denna information skall kunna användas på ett sätt som är till gagn. Patent på gener skulle medföra att ett enda biomedicinföretag skulle kunna kontrollera all framtida forskning och medicinsk utveckling härrörande från isoleringen av en specifik gen. Detta skulle inte främja forskningen, tvärtom döda den. Det skulle också göra möjligheten att genetiskt undersöka anlag för en sjukdom som t.ex. bröstcancer så fruktansvärt dyr, att det inte skulle kunna omfattas av ramarna för den allmänna hälsovården. Samtidigt som nya tekniker snart kommer att möjliggöra snabb och billig analys av gener, skulle tester för anlag för bröstcancer, där patentavgift måste betalas för varje analyserad gen, bli oöverkomligt dyra.
En av nyckelfrågorna är huruvida läkare och medicinsk personal kommer att ha rätt att diagnosticera och behandla människor utan att behöva betala royalty till patentinnehavaren. Nuvarande lagstiftning förbjuder patent på metoder för behandling av människors kroppar genom kirurgi eller terapi samt på diagnostiska metoder som utövas på människors kroppar. Detta förbud hävs av det nya direktivet. Jag uppmanar kollegorna att rösta på ändringsförslag 91 från Gruppen De gröna, vilket föreslår ett läkarundantag. Ett exempel på de problem som uppstår är fallet med bröstcancergenen som redan omnämnts. Den amerikanske patentinnehavaren, Myriad, har redan ansökt om ett europeiskt patent och har för avsikt att ta en avgift på över 2 000 dollar för screening.
Om direktivet går igenom har det allvarliga konsekvenser för vår tillgång till mat och medicin. Våra genceller och kroppsdelar och vår motståndskraft mot ärftliga sjukdomar skulle bli monopolägt av de företag som har patent på dem. Detta skulle legitimera handel med sådana saker som blodplasma och transplantationsorgan, vilket nu är förbjudet i många medlemsstater och faller under det komplexa donatornätverk som upprätthålls av de nationella hälsovårdsmyndigheterna för allmänhetens bästa. Till exempel, om patent meddelas för blod från navelsträngen, skulle alla som inte kan betala inte kunna få tillgång till dessa blodceller.
Kollegor, Clinton-administrationen i USA har strävat efter att närma den amerikanska hälsovården till den europeiska modellen. Om vi nu för vår europeiska hälsovård närmare den amerikanska modellen, och lämnar allmänhetens bästa dithän, kommer medborgarna i dessa medlemsstater inte att förlåta oss.

Hory
Herr ordförande, mina kära kolleger, en diskussion som förefaller gälla rent juridiska frågor kan dölja viktigare frågor och vi upptäcker i dag till att börja med enorma ekonomiska utmaningar som Monfils erinrade om nyss, och som framgår tillräckligt tydligt genom den intensiva lobbying vi utsatts för. Vi upptäcker sedan vad som måste kallas för en ideologisk chock mellan humanism och realism, med utöver chocken, det måste sägas, några underliga tvärgående fenomen ovanpå de klassiska politiska splittringarna och som avslöjats av t.ex. vår kollega Casinis inlägg eller det samvetsgranna från Fabre-Aubrespy.
Men är det då verkligen ett juridiskt problem? I det här fallet har vi nationella lagstiftningar, vi har en europeisk konvention, indikationer som redan lämnats från det europeiska observatoriet och vi har ett världsomspännande avtal som slutits inom ramen för Världshandelsorganisationen. Men jag tror att det inte handlar om ett rent juridiskt problem utan - och det skall vi vara uppmärksamma på - om utvidgningen av patenterbarhetens tillämpning till att omfatta människan.
Om det gäller ett tekniskt, ekonomiskt problem vilar förslaget till direktiv och betänkandet på ett förstahandsantagande: det är patentet som skall möjliggöra det tekniska framsteget. Är det sant? Jag tror i stället att patentet, som Telkämper sade nyss, ofta gör att den starkare krossar den svagare. Man kan välja att av ekonomiska skäl cyniskt stå på det starkas sida, men det är inte mitt personliga val i sammanhanget. Garanterar för övrigt tekniken med patent alltid framsteg? Jag känner till tusen exempel som visar att patentet, genom sin möjlighet att köpa, kan strypa tekniska och vetenskapliga framsteg.
Jag tror framförallt att det är ett etiskt problem. Kommissionen och föredraganden säger var och en på sitt sätt: " lyssna, låt oss inte tala om moral, låt oss inte tala om etik, låt oss inte tala om humanism, det är inte frågan, det handlar om rätt, handel, business, matlagning, låt oss tala om matlagning" . Jag är inte alls av den åsikten och jag tror inte att man kan beskylla Monfils och andra talare för obskurantism, när de inför den tekniska utvecklingen känner en sorts medeltidsmässig skräck. Jag har lyssnat till kommentarerna från Roth, Ainardi och Scarbonchi: vi är många som anser att texten skulle ha försetts med en moralisk och etisk inledning för att belysa de tekniska val som vi måste göra senare.
Vi bör notera att människan har förvärvat möjligheten att fullständigt förstöra sig och möjligheten att skapas på nytt i all oändlighet. Denna utveckling kan därför inte begränsas till dess tekniska och handelsrelaterade aspekter. Det var inte jag som sa: " vetenskap utan samvete är en katastrof för själen" .
Det är sant att utskottet för rättsliga frågor har förbättrat texten. Vi är uppmärksamma på debatten i förmiddags: vi avvaktar svaren från kommissionen och möjliga öppningar, vi skall bedöma vad som hänt med ändringsförslagen för att uttala oss alldeles i slutet, men i direktivets nuvarande läge är vår grupp inte positiv till ett antagande.

Van der Waal
Herr ordförande, diskussionen om detta direktiv har under det senaste året mer inriktat sig på de juridiskt-tekniska aspekterna än på de etiska hänsynstagandena. Mot det finns i sig inga besvär. Texten har därigenom förbättrats juridiskt. Ändå har jag kvar viktiga betänkligheter. Kommissionen och föredragande Rothley väljer en bredare tolkning av TRIP's-avtalet, därigenom kan den identifierade och isolerade mänskliga genen bli patenterad. Enligt dem är denna tolkning den enda riktiga tekniska lösningen och är varje annan angiven lösning inte teknisk, utan styrd av känslor.
På det en tvådelad reaktion. Den första är ändå av etisk art. Den kommer inte från billiga känslor, utan är grundad på övertygelsen att människan är Guds unika skapelse och alltså aldrig, inte heller i dess delar, kan kallas en mänsklig uppfinning. Att isolera en gen är i sig en teknisk höjdpunkt. Men att sedan kalla det utanför kroppen förda arvsmaterialet för en egen uppfinning, är ganska förmätet. Dessutom är räckvidden för ett sådant patent, mycket långtgående gentemot nya tillämpningar på basis av genen.
För det andra anser jag att ett juridiskt-tekniskt närmande av ett problem inte innebär att bara ett rätt svar är möjligt så som kollega Rothley säger. Däri finns en valfrihet kvar som politiker måste använda på ett ansvarsfullt sätt. I kommissionsdokumentet och i betänkandet Rothley dras enligt mig, begreppen uppfinning, nyhet och teknisk tillämpning med konster och knep ur sammanhangen för att tvinga den mänskliga genen in i patenträttens snörliv. När det gäller det, är tolkningen enligt ändringsförslaget Gebhardt naturligare för mig. Jag är därför av åsikten att valet för patent på produktionssätt eller därav kommande produkter, på basis av upptäckten av en gen, är ett mycket väl försvarbart val.

Belleré
Herr ordförande, herr kommissionär, mina damer och herrar! Det centrala i Rothleys betänkande om förslaget till direktiv om skydd för bioteknologiska uppfinningar har enligt min mening bland annat sammanfattats väl av Casini. Det slutgiltiga betänkandet har vandrat en lång och mödosam väg, men jag tror att vi har kommit fram till målet: slå vakt om livet, inte utnyttja embryon i profitsyfte, skydda industrin mot den amerikanska och japanska konkurrensen.
Jag tänker inte gå in på frågan om ändringsförslagen, som vi kommer att diskutera i morgon i samband med omröstningen. Vi inom Alleanza Nazionale kommer att rösta för betänkandet och de ändringsförslag som syftar till att skydda liv, embryon och moral - och den här gången måste moralen och politiken gå hand i hand - och mot de förslag som, under en juridisk eller biologisk täckmantel i stället har för avsikt att förvanska naturen i ordets rätta bemärkelse.
Låt mig göra ett par anmärkningar om patenten. Jag håller med utskottet för utveckling och samarbete när de slår fast att möjligheterna att ta patent på livsformer får negativa konsekvenser på det etiska och praktiska planet för människor, djur och miljö. Man måste undvika patent i följande fall: människokroppen, mänsklig vävnad och allt genetiskt material som härrör från människan, djur, delar av djur, djurvävnad, genetisk manipulation, plantor, frön, växtvävnad och annat reproduktivt material.
Kära kolleger! Det är vår skyldighet att skydda livet, slå vakt om moralen och inte förvanska det som Vår Herre har givit oss. Endast på det viset kan vi möta den utmaning vi står inför, samtidigt som vi låter forskningen utvecklas. Est modus in rebus !

Verde i Aldea
Herr ordförande, jag tror inte att det är nödvändigt att än en gång betona vikten av denna debatt. Det räcker med att se på den information, och i vissa fall desinformation, som parlamentets ledamöter har fått angående detta direktiv.
Jag vill inledningsvis markera att vi måste stå emot alla försök till ändringar av direktivet. Ändringar betyder att säga sådant som inte står i direktivet eller hävda att saker är nödvändiga som redan tas upp i direktivet.
Jag har lyssnat på inlägg om moral och rätt, moral och politik och jag skriver helt och hållet under på detta. Men det har ingenting att göra med direktivet. I direktivet fastställs moraliska principer och iakttagande av god sed och den allmänna ordningen. Ett antal uttalanden görs också om saker som inte är acceptabla.
Man kräver å andra sidan saker av direktivet som det inte kan ge. I Spanien finns en sång som lyder: " jag for till havs för att plocka apelsiner, något som havet inte kan ge" . Och det är uppenbart. Här begär man ibland också apelsiner fastän det är ett annat slags träd.
Vi står inför patenträtten. Det finns andra etiska normer. Kommissionen har en arbetsgrupp om etik. Just här, på platsen för Europarådets säte, har en konvention antagits om skydd av de mänskliga rättigheterna i samband med ändringar av medicinsk karaktär. Allt det här existerar och utgör en del av en kontext där detta direktiv nu också skrivs in.
Vi får inte heller ge efter för slagord. Jag tror att det tidigare direktivet avslogs framför allt för att det fanns ett slagord som löd: " Nej till patent på liv" . Lyckligtvis har det i denna debatt kommit upp ett annat: " Patent för livet" . Det finns de som vill ha patent för att livet skall kunna fortsätta att existera.
Och till sist kan jag inte låta bli att rekommendera alla att läsa direktivet innan vi går till omröstning.
Avslutningsvis vill jag gratulera Rothley för att han inte bara har lyckats få med andemeningen i ändringsförslagen utan att ha förändrat praktiskt taget hela direktivet. Han har systematiserat det redan från början och jag tror att de flesta av medlemmarna i utskottet för rättsliga frågor har känt oss väl representerade genom hans arbete.

Liese
Herr ordförande, mina mycket ärade damer och herrar! Först och främst vill jag även tacka föredraganden. Det föreliggande förslaget till direktiv är otvivelaktigt av enorm ekonomisk betydelse för Europa. Nio miljoner arbetsplatser är direkt eller indirekt beroende av vilka ramvillkor vi skapar för bioteknologin.
Patenträtten är emellertid bara ett av dessa ramvillkor, och jag tror att många andra saker är lika viktiga, bland annat måste vi även undanröja alla byråkratiska hinder.
Som läkare varnar jag eftertryckligen för att instrumentalisera patienterna i denna debatt, som i första hand är en ekonomisk debatt.
(Applåder) Detta gäller för båda parter, och därför kom kanske applåden för tidigt. Om man agerar som om godkännandet av direktivet nödvändigtvis leder till enorma terapeutiska framsteg inom området för gentekniskt betingade sjukdomar, finns det åtminstone inom vetenskapen skilda meningar. Även de personer som hävdar att ett absolut ämnesskydd från DNA kan leda till problem har goda argument på sin sida. Jag säger klart och tydligt till båda parter: Vi vet det inte! Politikerna vill alltid ha klara svar, vetenskapen kan dock för närvarande inte ge några klara svar.
Jag påpekar ännu en gång att just utvecklingen av diagnostiken, en bättre diagnostik, inte absolut är till fördel för patienterna, om vi kanske först om tjugo eller trettio år har tillgång till de terapeutiska metoderna. Jag manar således till försiktighet och omtänksamhet.
För vår parlamentsgrupp är det av avgörande betydelse att det finns några etiskt motiverade gränsdragningar i detta direktiv. Till dessa hör ingrepp i människans bakteriebana, till dessa hör patent på metoder som utnyttjar människoembryon och även djurskyddet. Men det gäller framför allt att kloning av människoembryon måste uteslutas. Kloning kränker människans värdighet. I denna analys var alla politiska krafter i parlamentet eniga, när även kloning av människor genom fåret Dolly trädde in i gränslandet för det möjliga.
Nu skall vi inte längre bara tala tomma ord, utan agera! Just därför måste vi även i detta direktiv entydigt utesluta kloning av människoembryon. Det räcker inte med att enbart utesluta ett inplanterande i livmodern, dvs. en reproduktiv kloning, vilket kommissionens rådgivargrupp vill åstadkomma. För det första är redan experiment med embryon förkastligt och ett brott mot god sed och allmän ordning. Men för det andra - och här ber jag Er lyssna uppmärksamt - sedan kommer jag till slutet av mitt tal: Vad är det nu som är nytt? Inplanteringen i livmodern är känd. Förlossningen är som tur är ännu ett naturligt förlopp. Därför kan man väl inte vilja patentera dessa. Det steg till en klonad människa, som det ännu över huvud taget står i vår makt att begränsa, är kloningen av embryon. Och vägen till fåret Dolly belades med många fårembryon. Vi vill inte att vägen till en klonad människa skall beläggas med många människoembryon. Därför ber jag om samtycke till ändringsförslag 55, framför allt de två sista avsnitten.

Mezzaroma
Herr ordförande! Vi utkämpade ett stort slag med kollegan Langer 1995 för att inte det här direktivet skulle godkännas. Då försvarade Langer ihärdigt växter och djur, medan jag valde sida för embryot och därmed också för människan. Att sammanföra dessa båda, å ena sidan människan och å andra sidan växter och djur, har gjort att många har blivit förvirrade och det har också gjort att vi har förlorat mycket tid. Om de två hade hållits åtskilda hade vi sedan länge kunnat konkurrera med USA och Japan, vilket är nödvändigt för utvecklingen i Europa och för att skapa sysselsättning.
I dag står vi på nytt inför Rothleys betänkande. Utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt har enligt min mening gjort ett storartat arbete här. Personligen ställer jag mig bakom det som har uträttats. Framför allt när det gäller artikel 9, som jag anser måste få vara kvar oförändrad och jag uppmanar kammaren att rösta igenom den som den är utan att ändra någonting.

Cox
Herr ordförande, inte överraskande har denna debatt genererat ett mycket stort allmänt intresse och jag anser att den i det sammanhanget utgör en utmaning för detta parlament i dess egenskap av lagstiftande församling som moget måste ta sitt ansvar.
Betänkandet från Rothley är, enligt min uppfattning, som en produkt av denna debatt, ett effektivt, balanserat och rimligt förslag och jag gratulerar föredraganden.
Roth, som tidigare tog till orda för De gröna, talade om att hon trodde att det behövs moral i politiken. Jag delar mycket starkt denna åsikt och det är därför som jag nu med lätthet och gott samvete kan stödja detta betänkande. En tydlig skiljelinje har dragits mellan upptäckt och uppfinning. Patent på människokroppar, på mänsklig kloning, på embryon och på steg i den mänskliga könscellens utveckling förbjuds i förslaget från utskottet för rättsliga frågor. Undantag görs uttryckligen för jordbruket för återsådd och uppfödning av djur på egen mark, vilket också är fallet idag. Parlamentet lägger vikt vid behovet av att respektera Förenta nationernas konvention om biologisk mångfald och att skydda den underutvecklade världen och miljön mot bio-piratverksamhet och dessa två är viktiga skyldigheter som inte får förbises.
Idag återigen var min brevlåda full av brev, inte minst från grupper i mitt eget land som företräder personer som lider av genetiska och andra medicinska sjukdomar, för vilka det för närvarande saknas botemedel, och som kräver stöd för denna åtgärd, eftersom den erbjuder dem visst hopp. Vi har också föreslagit en etisk kommitté, och av alla dessa skäl anser jag att detta är verkningsfullt, men även balanserat, och denna gång, till skillnad från tidigare, kan jag med glädje stödja detta.

Eriksson
Herr ordförande! Till att börja med vill jag tacka Sierra González för hennes inlägg som jag stöder fullt ut, eftersom jag också anser att lagstiftning i dag måste leva upp till samhällets nya krav som ställs, just vad gäller etiska och sociala konsekvenser. Det både borde vara och är stora skillnader på maskintekniska industriella uppfinningar och det som vi diskuterar här och nu. Här ges en än större orsak för patenthavare att utöva mer makt och kontroll genom den monopolställning som de kan komma att få, vilket jag snarare ser som ett hinder för utveckling av bland annat små och medelstora företag.
Jag menar att en upptäckt av exempelvis en gens funktioner borde vara just den fantastiska upptäckt som den är och därmed också stå i den globala allmänhetens tjänst - och inte främst i de privata och ekonomiska vinstintressenas. Jag beklagar verkligen att vi politiskt inte har kommit så långt att vi arbetar faktiskt och praktiskt med förslag som befrämjar ett globalt samarbete i stället för företagskonkurrens, speciellt när det gäller så allvarliga frågor som det gör i detta fall, nämligen människors hälsa och biologisk mångfald, inte bara i Europeiska unionen, utan i hela världen.

Breyer
Herr ordförande, herr kommissionsledamot Monti, Europaparlamentet skulle förlora sin trovärdighet om det skulle bifalla det etiskt och moraliskt helt oacceptabla Rothley-betänkandet. Det gör sig till åtlöje om det antar ett betänkande som det avvisade så sent som den 1 mars 1995 enligt mottot: Kommissionen röstar så länge tills de uppnår ett godtagbart resultat och parlamentet har fallit på knä för den genteknologiska industrin. Även det nya förslaget föreskriver patentering av levande varelser. Till och med människogener kan patenteras, de måste bara isoleras från människokroppen.
Om parlamentet antar betänkandet, beseglar det en av de största och mest skandalösa omfördelningar av äganderätt! Ett liv skulle övergå i en vara, i en produkt. I en guldgrävaranda reduceras människan till ett slaktbart råämneslager. Därigenom kränks människans värdighet. Människan degraderas till biologiskt material, och människokroppen släpps fri för kommersialisering.
Om Europaparlamentet bifaller betänkandet, hotar ett etiskt dammbrott. Människans värdighet och självbestämmande utbjuds till salu. För första gången sedan avskaffandet av slaveriet kan det åter göras anspråk på äganderätt av människor. Är vi ett påhittat liv? Liv är ingen genteknologisk uppfinning. Inte ens kloningen med kroppsceller som hos fåret Dolly, eller patenteringen av biologiska vapen utesluts i betänkandet från utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt. För första gången har terapier och diagnoser på människor blivit patenterbara. Detta kommer att leda till en livshotande begränsning av behandlingsmöjligheter.
Patenteringen av levande varelser kommer att leda till en enorm kommersialiseringsvåg inom medicinen. Läkare kan inte längre fritt välja terapi. Tvåklassersmedicinen görs permanent. Med direktivet tas inget principiellt beslut om genteknologin. Patenteringen av en genteknologiskt framställd medicin vore fullkomligt oomtvistad. I motsats till detta är ett patent på en sedan århundraden förekommande gen aldrig en uppfinning. En patentering av arvsmassa skulle blockera tillämpad forskning och förhindra innovation. Detta tydliggör patenteringen av navelblodsceller. Den tillämpade leukemiforskningen är blockerad. Genom patent monopoliseras alla - även framtida - användningsmöjligheter av genen. Med direktivet skapar vi en privatisering av naturen.
Därför vädjar jag till Er: Avvisa betänkandet i dess föreliggande form och bifall ändringsförslaget från Gruppen De gröna i Europaparlamentet! Bara på så sätt kan vi förhindra att etiska dammar brister här i Europaparlamentet!

Blot
Herr ordförande, kära kolleger, det förefaller alltså nödvändigt i dag att ändra den europeiska lagstiftningen om rättsligt skydd för biotekniska uppfinningar, efter åtta års tvekan.
Texten som denna gång föreslås av kommissionen beaktar till stor del den naturliga lagens etiska normer som måste respekteras på området, bl.a. att undanta människokroppen från vad som kan patenteras. På detta område skulle man behöva vara lite mer precis och i det hänseendet är vi positiva till att man i texten, såsom den för närvarande lagts fram, lägger till ändringsförslag 84 av Sandbæk som noga anger förbudet mot ingrepp inte bara i människokroppen utan även på embryon. Man måste naturligtvis även beakta de patienter som hoppas på framsteg som effektivt skall behandla dem med hjälp av denna nya teknik.
Det är slutligen nödvändigt att erinra om målsättningen med ett patent, egentligen: ersätta uppfinnarna för deras skapande verksamhet genom en exklusiv rätt att förfoga över sin uppfinning under ett tjugotal år. Det är en uppmuntran till innovation, investeringar och, följaktligen, skapande av sysselsättning. Men vi vet att vår lagstiftning i dag gör oss till krymplingar inför den amerikanska och japanska konkurrensen.
Enligt föredragandes motivering är för övrigt endast 24 % av de patent som accepteras av det europeiska patentverket av europeiskt ursprung. Jag tror för övrigt, utöver de tal om moralisk indignation som vi kunnat lyssna till här och som för vissa är ärliga, att starka ekonomiska intressen från andra sidan Atlanten mycket ofta ligger bakom dessa ställningstaganden. Det skulle för övrigt inte vara första gången.
Av alla dessa anledningar kommer jag att rösta för texten, som utgör en bra kompromiss mellan de olika krav som lagstiftaren ställs inför, men jag insisterar ännu en gång på att ändringsförslag 84 från Sandbæk förs in i föredragandens text.

Adam
Fru ordförande, under de senaste veckorna har ledamöterna i detta parlament varit utsatta för en massiv desinformation i detta ämne, iscensatt av den gröna rörelsen. På BBC Prime Time, klockan 7.00 i morse, var inlägget om denna debatt i många stycken felaktigt vad gäller innehållet i förslaget till direktiv. Nyckelfrasen i den gröna propagandan har varit " inga patent på liv" . Som Verde i Aldea nämnde för ett par minuter sedan, var det samma sak för två år sedan.
En av de mycket tråkiga sakerna med den pågående debatten är att kampanjen mot direktivet har åsidosatt fakta och de mycket vittgående ändringar som har förhandlats fram för att stilla rättmätig oro för att genforskning kommer att omfatta fortplantningssystemet. Det är mycket synd att de ändringar som gjorts inte har noterats av motståndarna till detta direktiv.
Vi måste inse - och det är en mycket obehaglig insikt - att det mesta av den medicin vi tar i praktiken inte utgör ett botemedel, den bara mildrar symptomen. Vaccinationer och antibiotika har övervunnit många av gångna tiders livshotande sjukdomar. Genom att vi nu lever längre utsätts vi för en annan typ av sjukdomar: cancer, hjärtsjukdomar, Parkinson, Alzheimer. Dessa är alla sjukdomar med ett genetiskt element och den bioteknologiska utvecklingen och gentekniken medför ett visst hopp om att det skulle kunna finnas ett botemedel.
Jag stöder direktivet inte enbart på medicinska grunder, utan även på grund av att bioteknologi leder till en renare värld - den ger oss en mer energieffektiv värld - och jag tror att den också ger oss hopp om, inte enbart längre liv, utan även ett friskare liv, i framtiden. Motståndarna till direktivet borde tänka över vad det är de försöker förhindra.

Trakatellis
Fru ordförande, om vi kunde uttömma fördelarna med DNA-teknikerna maximalt och samtidigt även kontrollera de medföljande riskerna, skulle vi ha funnit det bästa sättet för att stärka investeringarna på detta område. Ett viktigt redskap i dag, för en stärkning av de bioteknologiska investeringarna, utgörs av ett system för uppfinningar, vilket ersätter uppfinnarna för deras medverkan i tid, pengar och erfarenhet, och tjänar som drivfjäder för liknande investeringar.
I praktiken kompliceras det rättsliga skyddet emellertid av sociala, etiska, vetenskapliga och juridiska faktorer. Efter misslyckandet med en lagstiftande reglering i detta parlament för två och ett halvt år sedan, kvarstår det rättsliga skyddet för bioteknologiska tillämpningar som en särskilt känslig, offentlig och öppen fråga. Detta är delvis en avspegling av det faktum att bioteknologin per definition innefattar tillämpningen av teknologier på levande organismer inklusive människan. Patent på uppfinningar som relaterar till frågor som berör livet framkallar starka känslor, vilket är naturligt.
Dagens debatt syftar till att klarlägga vissa kontroversiella element så att den lagstiftande regleringen kan gå vidare. I fallet med DNA-teknikerna skapar debatten kontraster på grund av svårigheten att fastställa när och vilka av elementen i en konkret teknologisk tillämpning som utgör en uppfinning och vilka som utgör en upptäckt - eftersom uppfinningen, enligt min åsikt, enbart måste vara just uppfinning och innovation och inte upptäckt och uppfinningen även måste ha en industriell tillämpning som slutresultat. I fallet med DNA-teknikerna, existerade redan genen eller cellen eller den mänskliga kroppen eller dess delelement, alltså föreligger ingen " uppfinning" och följaktligen faller frågan om det rättsliga skyddet för uppfinningar bort. Men om uppfinnarna lyckas fullborda en metod för att särskilja en gen, som kan användas ex vivo för framställningen av ett mänskligt protein som kodifieras, då kan metoden göras tillgänglig för det rättsliga skyddet för uppfinningar. Just här ligger vår anhållan till kommissionen, och även till föredraganden: att förtydliga artikel 3, paragraf 2. Artikeln klargör inte om man skall diskutera uppfinningspatent även för gener, vilka enligt min åsikt utgör en upptäckt och inte en uppfinning.
Vi måste här betona att, oberoende av vad någon kan göra med en gen, så fanns strukturen och informationen om den redan innan man använde den och följaktligen behöver inte denna gen egentligen utgöra en uppfinning. I motsats blir dess användning, vilken med nya tekniker kan leda till framställningen av en ny substans med industriell tillämpning, konkret föremål för ett rättsligt skydd. Den eventuella förändringen av genen som leder till en ny struktur medger till och med ett skydd för uppfinningen under förutsättning av faktisk industriell tillämpning.
Vi uttrycker emellertid allvarliga reservationer eftersom, med textens utformning i dag, det även kommer att diskuteras uppfinningspatent för naturliga gener, vilka redan existerar och vars beskrivning, jag upprepar, utgör en upptäckt. Om vi accepterar utdelningen av uppfinningspatent till naturliga gener skulle detta leda oss till en oligopolistisk exploatering lika mycket av genen som av proteinerna som kodifieras.
Sammanfattningsvis och med reservation för de påpekanden som jag har gjort och som jag hoppas att man kommer att ta hänsyn till, eftersom det finns ändringsförslag som står i relation till dessa, ställer jag mig bakom förslaget till direktiv, ty med det rättsliga skyddet kommer detta direktiv att erhålla ett industriellt skydd som kommer att föra det mot en fortsatt breddning, till och med inom områden som på ett betydelsefullt sätt påverkar frågorna om hälsa och sjukdomar, livsmedel, miljöskydd, jordbruk och andra viktiga områden som berör människans liv och verksamheter.

Pompidou
Fru ordförande, jag önskar i dag inte återkomma till de tekniska aspekterna för vad som är patenterbart utan snarare betona aspekterna när det gäller att patentera livet. Tack vare föredragandens och Europaparlamentets utmärkta arbete beaktar nu det nya direktivet de etiska och sociala aspekterna och grundar sig på ett samstämmigt synsätt.
Det finns en skillnad mellan upptäckt och uppfinning: En gen är inte livet, det är viktigt att skilja på det hela och delarna. Genetik innebär inte ingrepp på embryon: det är viktigt att göra skillnad mellan cellsystemet och överföring av ärftliga egenskaper. Ändringsförslagens kompromisser garanterar respekt för människan från dess tillblivelse till dess död, att inte människan eller dess beståndsdelar blir en handelsvara, förbud mot ingrepp på embryon eller könsceller samt förbud mot kloning i syfte att reproducera människan.
För min del förefaller det etiskt att garantera erkännandet av det mervärde som är förbundet med intelligens och kreativitet hos människan, utan vilken ingen hållbar utveckling kan äga rum. Det nya direktivet bygger inte bara på en harmonisering av patenträtten utan beaktar också människans särdrag och livets värld, den skyddar uppfinnaren, garanterar jordbrukarens privilegium, gör det möjligt att utveckla produkter med hjälp av biotekniken för att uppfylla förväntningarna hos sjuka och deras familjer för behandling av leukemi och cancer tack vare faktorer för celltillväxt, för behandling av blödarsjuka, tack vare renade icke smittbärande produkter - jag betonar icke smittbärande - som är mycket mer effektiva än de produkter som hittills använts. De gör det möjligt att behandla de stora genetiska landsplågorna som cystisk fibros och myopati men även ovanliga sjukdomar.
Låt oss slutligen inte glömma att ett patent inte är en licens för utnyttjande. Vi skall inte blanda ihop skydd av uppfinningen med försäljningen av produkten från biotekniken, vilka särskilt faller under subsidiariteten. Vid förberedandet av ett sådant direktiv har vårt parlament utövat sitt ansvar med demokratisk kontroll för att garantera erkännande av forskning, forskare och ekonomisk konkurrenskraft i Europeiska unionen med respekt för livet, respekt för människan och respekt för personers rätt.

Thors
Fru ordförande! Det här är egentligen en fråga, i vilken allt som kan sägas har sagts. Tyvärr är det också litet av en dialog mellan döva; det handlar också om litet osanningar, vilket även Adam tidigare påpekade.
Det som var avgörande för mig när jag och min grupp tog ställning var, vilket även Pompidou sade, att det faktiskt är fråga om patentlagstiftning - allt som kan patenteras kommer inte att få tillstånd att användas t.ex. nationellt.
Alltför ofta i debatten har vi glömt att vi är i Europa. Vi har en europeisk patenttradition som innebär att vi traditionellt har ställt strängare krav på patent och att ansökningarna skall vara specificerade. Vi har en europeisk konvention för att skydda den mänskliga värdigheten vid tillämpning av medicin och biologi; den gäller också i förhållande till patent.
Genom den bioteknologiska forskningen hoppas jag att vi kommer att nå framsteg i alla de medicinska utmaningar som experten här i salen har talat om. Den verkliga ojämlikheten drabbar dem som skulle kunna få överleva om de betalade 200 000 mark för en medicin, men som inte har dessa medel.
Bästa vänner! Vi skall å andra sidan också vara så ödmjuka och säga att detta är en ny form av patent och att vi i dag kanske inte vet vad forskningen kommer att medföra. Det är därför som vi, om det sker något oacceptabelt, skall vara beredda att revidera lagstiftningen. Det är därför som det är viktigt med en återrapportering från kommissionen och den etiska kommittén till vårt parlament.

Lannoye
Fru ordförande, en rad kolleger har på ett utmärkt sätt visat på vad som är oacceptabelt för oss i Rothleys betänkande. Jag skulle för min del vilja hålla mig till en aspekt i betänkandet.
Den europeiska patentkonventionen som utgör grunden för nationell lagstiftning, undantar i artikel 52.4 metoder för behandling av människokroppen eller djurkroppen med kirurgi eller terapi, samt diagnostiska metoder. Denna bestämmelse återfinns inte i förslaget till direktiv från kommissionen, inte heller hos Rothley och utskottet för rättsliga frågor, trots att den förekom i det tidigare utkastet.
Två ändringsförslag från gruppen de gröna syftar till att återinföra denna bestämmelse. Varför? För att vi å vår sida anser att det är farligt att patentera sådana metoder både för patienternas rätt, för medicinens framsteg och för kunskapens framsteg i allmänhet.
Ett exempel för att illustrera denna ståndpunkt: det amerikanska företaget " Biocyte" har beviljats patent på mänskliga blodceller från navelsträngen. Patentet omfattar inte bara blodcellerna i fråga utan även den terapeutiska användning de kan utnyttjas för. Ett stort antal kliniker och forskare som arbetar med benmärgstransplantationer är negativa, dels av de etiska skäl jag anfört men också för att de säger att det inte rör sig om en verklig uppfinning, utan snarare ett tekniskt genomförande, som helt enkelt består i att isolera cellerna och frysa dem, vilket inte egentligen medför något nytt på kunskapsområdet.
Jag tror att den nuvarande debatten om detta patent, som ett stort antal forskare och läkare protesterar mot, riskerar att få vågen att väga över till förmån för företaget " Biocyte" . Rothleys betänkande betonar obestridligt de ekonomiska och tekniska aspekterna i debatten. Det blandar ihop intresset för dem som är offer för bl.a. sjukdomar av genetiskt ursprung med läkemedelsindustrins intressen och som tar de sjuka som gisslan. Vi anser det därför fullständigt oacceptabel i det hänseendet.

Raschhofer
Ärade damer och herrar! Med hänsyn till vilken betydelse det föreliggande förslaget till direktiv har för nutiden, men ännu mer för framtiden, vill jag inte gå in på de möjligheter som därmed skapas. Dessa har ändå diskuterats tillräckligt mycket. Jag vill däremot göra Er uppmärksamma på de risker som vi kan förvänta oss om förslaget godkänns, och som vi bör betänka vid omröstningen. Jag menar nämligen att man inte bör tappa besinningen på grund av framtida kortfristiga fördelar av stora bördor. Snarare borde man ta de betänkligheter, som många experter varnar för, på allvar och befatta sig med dessa.
Jag vill med hjälp av ett exempel framhålla räckvidden av besluten: Det föreliggande förslaget föreskriver att människogenom och dess ingående gensekvenser skall vara patenterbara. Detta skall avvisas å det bestämdaste, eftersom människans genom i alla sina former är allmängods, till vilket alla skall ha ohindrad tillgång. Att undanhålla enskilda personer denna rätt skulle innebära att föranleda en monopolisering av vetenskapens fördelar och användbarhet. Mot patenterbarheten av människans DNA-sekvenser talar dessutom att utomstående därigenom skulle hindra användningen av speciella sekvensvarianter och på sätt även forskningen. Av detta skäl kommer vi att förkasta direktivet, och vi vet att vi österrikare - med 1, 2 miljoner invånare som har skrivit under folkomröstningen - står på Er sida.

Barzanti
Fru ordförande! I mitt korta inlägg har jag inte för avsikt att gå in i detalj på de många olika delarna av detta viktiga direktiv eller göra en teknisk-vetenskaplig analys, eftersom detta inte är rätt forum för den typen av klarlägganden.
Vi i den italienska delegationen inom den socialistiska gruppen anser att det resultat som utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt har kommit fram till, tack vare sin föredragande, Rothley, på det hela taget är väl balanserat och resultatet av en noggrann och engagerad debatt. Vi anser att betänkandet bör stödjas, även om det naturligtvis kan tillkomma ändringsförslag i avsikt att förbättra eller förtydliga. Vi måste ha klart för oss, kära vänner, att vi här ägnar oss åt något mycket väl definierat, dvs. patenträtten och det faktum att det aktuella direktivet anger en mycket klar skillnad mellan upptäckt och uppfinning. En upptäckt kan och får inte patentskyddas. Endast uppfinningar kan patentskyddas, dvs. resultatet av intellektuella processer och forskning är det enda som behöver denna garanti för att kunna utgöra utgångspunkten även i en industriell utvecklingsprocess.
Vi anser att den etiska kommitté som man har för avsikt att tillsätta kommer att spela en viktig roll, även om den inte kommer att ha en direkt lagstiftande funktion. Detta är inte en ideologisk eller teologisk debatt om livet, utan det handlar om en världslig garanti, om föreskrifter och harmonisering inom en gemensam europeisk bioteknologisk sfär, en sfär som idag är nödvändigare än någonsin om man betänker vad som sker på internationell nivå. Om Europa följer det amerikanska exemplet och arbetar gemensamt kommer, enligt vad experterna säger, bioteknologin att explodera före år 2005 och bli en konkurrenskraftig arbetsgivare som skapar sysselsättning åt mellan 1, 5 och 3 miljoner personer, samtidigt som den garanterar rätten till hälsa och forskningens och industrins utveckling.
Om vi inte gör detta, dvs. om inte industri, politik, forskning och massmedier kan mötas, kommer den nyligen utslagna bioteknologiska industrins blomma att vissna och, som redan har skett inom informationsteknologin, Europa kommer att bli en bioteknologisk koloni.

Palacio Vallelersundi
Fru ordförande, att komma med ett inlägg på denna nivå i debatten är ganska okomplicerat: man kan säga " jag förkastar" och man kan säga " jag instämmer" . Nåväl, jag förkastar den tomma retorik som vi har lyssnat på här i kammaren i dag. Jag förkastar de omdömen och den totalt grundlösa illvilja som enbart syftar till en, jag skulle nästan vilja säga personlig, nedvärdering, och jag instämmer i de viktiga saker som också har sagts. Ni uttalade er först Rothley. Jag vill uttrycka mitt erkännande och min beundran för er. Jag instämmer också i de viktiga saker som min käre och beundransvärde Casini tog upp och de klara iakttagelserna från Cot, de skarpa iakttagelserna som Fabre-Aubrespy gjorde och de djupt berättigade observationerna från Pompidou. Jag skulle helt enkelt kunna sluta mitt inlägg här. Emellertid skall jag gå ett steg längre. Jag kommer att rösta för Rothleys betänkande. Jag kommer att rösta för även om betänkandet enligt min åsikt har några viktiga tekniska brister såsom ändringsförslagen 42 och 43 i förhållande till ingresserna 39 och 40, som inte är korrekta enligt min mening, eller ändringsförslag 45 i förhållande till artikel 1.2. Jag kommer också, hur resultatet än blir, att rösta för artikel 9.2 d), det vill säga angående problemet med användande eller patenterbarhet för uppfinningar i vilka man har använt mänskliga embryon.
Och varför gör jag detta? Jo, jag gör det därför att de mörkaste, de djupaste och de mest primitiva övertygelserna möts i denna Aleph som den bioteknologiska forskningen i dag utgör, en industri som år 2 000 kommer att ha en omsättning på uppskattningsvis 83 miljarder ecu. Dessutom berör denna situation oss alla och inför detta fortsätter Europa att titta mot det förgångna och lagstiftningen släpar, inte bara tre steg efter den sociala verkligheten, som den tyska klassikern sade, utan långt efter den sociala verkligheten. För låt oss inte glömma, för att peka på en period, att mellan 1981 och 1995 beviljades 1 175 DNA-patenter i hela världen. Vi lagstiftar inte för framtiden, vi måste hejda en verklighet som tränger sig på, en verklighet som vi måste styra in mot rättsliga normer. Jag kommer också att rösta för betänkandet på grund av de framlagda ekonomiska skälen, men framför allt, fru ordförande, röstar jag ja av det viktiga skäl som enligt min åsikt utgör själva grunden i den debatt vi för.
Direktivet är helt enkelt inte ett projekt för lagstiftning om bioteknologin. Syftet är mycket mer begränsat och som har påpekats tidigare handlar det om att skydda de bioteknologiska uppfinningarna, varken mer eller mindre. Direktivet syftar inte och kan inte syfta till en allmän bioteknologilagstiftning. Dess syfte är och bör endast vara att utgöra en patentlagstiftning. Detta tvingar oss självklart, Casini, att komma ihåg att vi saknar en allmän och systematisk rättslig ram för den materiella rätten i vilken vi kan placera direktivet och att de palliativ som finns i den är få och dåliga, och i den kampen kommer jag att kämpa tillsammans med er. Vi måste också invända mot förebråelsen att bygget inte skulle ha börjat med grunden.
Trots allt, och med detta avslutar jag, kommer jag att rösta för direktivet, i övertygelsen om att det är ett nödvändigt steg och att vi ännu har gott om tid för att förbättra det.

Plooij-Van Gorsel
Ordförande, kollegor, det finns två industriella sektorer som under kommande år över hela världen kommer att ge mycket sysselsättning, och det är informationsteknologi och bioteknologi och på båda områdena har Europaparlamentet makten att bestämma var den sysselsättningen skapas. I Europa eller någon annanstans i världen? Tillväxten i den bioteknologiska industrin har till nu inte belönats av parlamentet med en ordentlig patentlagstiftning som måste stödja denna sektor ekonomiskt. Efter 9 år finns fortfarande ingen europeisk harmonisering.
Kollegor, detta parlament lider av ett specifikt syndrom, nämligen patent-på-livet-syndrom. Av de europeiska biotekföretagen hör drygt 95 % till SMF, små och medelstora företag. Just i dessa företag finns Europas innovativa och arbetsskapande potential. Men denna innovation bromsas av det fragmenterade och i förhållande till Förenta staterna och Japan, mycket kostsamma skyddet för bioteknologiska uppfinningar. En patentansökan genom den europeiska patentbyrån, kostar i genomsnitt 19 000 ecu om den skall gälla i 8 länder, och då är marknadsvolymen jämförbar med Förenta staterna. I Förenta staterna kostar detta 1 500 ecu. Vetenskapligt leder Europa, men vi utnyttjar inte denna kunskap och det ordförande kostar sysselsättning.
Bioteknologin har många lovande tillämpningar där jag vill nämna att förebygga och bota ärftliga, överförbara sjukdomar.
Kollegor vi har inte rätten att välja för andra om de skall gå friska eller handikappade genom livet. Därför kommer min grupp att rösta för det utmärkta betänkandet från herr Rothley och patentdirektivet.

Ullmann
Fru ordförande, en princip i den kristna tron säger att alla levande varelser skall betraktas som skapelser. Om detta inte skall förbli tomma ord, innebär det att den fysiska, genetiska och kreativa integriteten av denna skapelse är en rättslig egendom, som måste skyddas, närmare bestämt inom alla rättsområden, så även inom patenträtten, Rothley.
Det föreliggande direktivet gör detta bara i otillräcklig grad, och i vissa punkter upphäver det till och med detta rättsskydd, t.ex. i ändringsförslag 74. Det gör så, eftersom det - precis som föredraganden själv säger på sidan 32 i sitt betänkande - följer dem som kräver ett industriellt nyttjande av livet. Detta förkastar vi! Inte friheten av att forska, inte vidareutvecklingen av terapier och inte framstegen inom den bioteknologiska industrin, utan det faktum att allting görs beroende av mycket särskilda vetenskapliga intressen, vilket ju ännu en gång klart och tydligt har påpekats.
Den som handlar på det sättet får inte blir förvånad om han en vacker dag måste avskaffa de precis utarbetade kloningsförbuden, och detta av precis samma skäl som nu anförs för detta direktiv. Det är inte livet som skall tjäna den industriella exploateringen, utan tvärtom skall alla industriella exploateringar tjäna livet. Det är för detta ändamål - och inget annat - som rätten finns till!

Martin, David
Fru ordförande, i politiken ibland, precis som generellt i livet, får man hålla upp händerna och säga: jag gjorde fel. Jag skulle vilja säga att Europaparlamentet gjorde fel 1995 när vi förkastade det ursprungliga bioteknologidirektivet och att jag gjorde fel när jag då röstade med majoriteten i parlamentet.
Det viktiga är dock inte huruvida man då och då gör fel, utan huruvida man lär sig av sina misstag. Jag är glad att kunna säga att Europaparlamentet har lärt sig av sitt misstag och att Rothley skickligt har fört detta nya förslag genom utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt. Jag stämmer in i kören av lovord över det arbete han gjort under det senaste året.
Vi har nu ett förslag som, å ena sidan, balanserar det verkliga behovet av att skydda uppfinningar och de vetenskapsmän och forskare som arbetar för att skapa dessa uppfinningar och, ja, de företag som investerat i denna forskning. De har rätt till avkastning på sina investeringar.
Det nuvarande förslaget är också rättvist gentemot patientgrupper. De mest engagerade av alla hundratals, om inte tusentals, brev jag fått om denna fråga har kommit från patientgrupper. Det är rättvist mot patientgrupperna. Det ger dem hopp om att denna förhållandevis nya forskningsgren kommer att kunna hjälpa till att finna behandlingsmetoder mot genetiska sjukdomar och botemedel mot sådan sjukdomar som cancer och AIDS.
Å andra sidan, och det är lika viktigt, ger det nya förslaget skyddsgarantier för miljön, det ger skyddsgarantier för djurs välmåga, det respekterar befintliga internationella avtal och det säkerställer att kloning av människor förbjuds.
För två år sedan var vi panikslagna och duperade av alla de skräckhistorier som motståndarna till bioteknologisk forskning utbredde. Jag tänker på Liese påpekande tidigare om att det bara finns hopp, men den här gången bör vi tänka på förhoppningarna hos de tusentals européer som lider av för närvarande obotliga sjukdomar och ge dem visst hopp genom att stödja detta direktiv och därigenom skapa någon ordning inom bioteknologins område.

Cassidy
Fru ordförande, i många avseenden återger det Martin just sade mina egna tankar i frågan, men, till skillnad från honom, har jag glädjen att tillstå att jag faktiskt stödde förslaget när vi senast röstade om det för två år sedan och jag har inte för avsikt att ändra min inställning den här gången.
Som Adam påpekade tidigare, har de flesta ledamöter i Europaparlamentet utsatts för en massiv desinformation i ämnet. Jag har här en rapport med desinformation. Som många kollegor känner till viker jag inte en tum i övertygelsen om lobbyisternas verksamhet är viktig för att hjälpa oss att göra vårt jobb korrekt, men i slutänden är det vår, parlamentarikernas, sak att avgöra mellan de olika sidorna av argumentet. Jag är helt på det klara med på vilken sida jag står - på patienternas och den inre marknadens sida.
Väldigt få talare i dag har pekat på att detta är en åtgärd som stärker den inre marknaden. Den togs först upp i denna kammare av kommissionen 1988. Snart skriver vi 1998. Inom en industrigren med mycket snabb utveckling har Europeiska gemenskapen kommit på efterkälken jämfört med de mycket snabba framsteg som gjorts i Förenta staterna. Faktum är att det sagts att de som har störst nytta av bioteknologiska patent är stora multinationella företag. Det är rent nonsens. I mitt land finns 165 ledande små och medelstora företag verksamma inom bioteknologi. I USA finns 1 300. Säkerligen kan vi på europeisk nivå motsvara amerikanerna, om inte t.o.m. överträffa.
En annan del av myten är att det för närvarande inte finns någon lagstiftning om skydd av bioteknologiska patent här i Europa. Det finns det! Det finns 15 olika lagstiftningar om bioteknologiska patent, vilket leder till oreda och kaos och ofantligt stora kostnader för att registrera ett patent. Syftet med detta förslag är att ersätta 15 olika nationella lagstiftningar med en europeisk förordning.
Vad gäller etik - även om jag anser att den etiska dimensionen inte riktigt hör hemma i det här direktivet - har utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt och dess föredragande i ändringsförslag 56 inkluderat en ny artikel 9a för inrättande av en etisk kommitté. Så som har påpekats har vi också tagit hand om djurens intressen och, faktiskt, människors intressen, även om det tycks finnas vissa ledamöter i detta parlamentet som anser att djurs rättigheter är viktigare än människors.
Sammanfattningsvis kommer jag stödja det här direktivet och jag hoppas att kommissionen kommer att kunna anta de flesta, om inte alla, ändringsförslagen från utskottet för rättsliga frågor.

Tamino
Fru ordförande! Det verkar som om det enda tydliga skäl som föredraganden har anfört är att Europa bör godkänna en förordning om patenträttigheter inom det bioteknologiska området eftersom USA och Japan redan har liknande regler. Detta, käre Rothley, är löjligt, eftersom det innebär att man låter vår roll bestämmas av val som fattats i andra länder. Det är däremot inte löjligt att fråga sig vilka konsekvenserna blir av ett sådant val, men detta är en fråga som föredraganden omsorgsfullt har undvikit.
Vad innebär det att ta patent på en levande organism, även om den är genetiskt modifierad? Det innebär att man hävdar att en levande organism kan vara resultatet av en mänsklig uppfinning, men detta är vetenskapligt och logiskt fel, det påminner snarare om en maktberusad trollkarlens lärling. I verkligen är det enda syftet att ekonomiskt kunna utnyttja upptäckter inom bioteknologins område: upptäckter, eftersom gener bara kan upptäckas eller modifieras, aldrig uppfinnas. De hårklyverier som föreslås i vissa ändringsförslag är meningslösa: det är verkligt hyckleri att utesluta patentskydd av människan och människans kroppsdelar eftersom människan ur biologisk synpunkt är en djurart. Vi måste därför dra den slutsatsen att det som inte är tillåtet för människan, inte heller kan vara tillåtet för andra djur. I stället vill man, i enlighet med ett fåtal multinationella företags ekonomiska intressen, upprätta kriterier som kommer att medföra nya experiment och nya lidanden för djuren.
Man säger dessutom att vi måste kunna ta patent på gener och genterapier för att tillfredsställa de sjukas behov. Låt mig påminna om att liknande botemedel finns tillgängliga även utan att vara patentskyddade. Att acceptera möjligheten till patentskydd skulle i själva verket innebära att man uppmuntrar enbart sådan forskning som är lukrativ för de multinationella företagen. Detta innebär att denna typ av läkemedel enbart kommer att kunna ställas till de rika medborgarnas och befolkningarnas förfogande, inte till de fattigaste i världen och framför allt inte till deras förfogande som lider av sjukdomar som inte är allmänt spridda och som därför inte skulle göra det möjligt för de multinationella företagen att tjäna tillräckligt mycket. Detta är knappast att slå vakt om de som är sjuka! Man bör även tillägga att äganderätten till dessa gener, vilket redan har skett i USA, berövas deras rättmätiga ägare och att de, även om de har dessa gener i sin kropp, inte längre kan förfoga över dem som de vill efter det att de patentskyddats. Det handlar här om allvarliga konsekvenser för mänskligheten, konsekvenser som inte kan behandlas så lättvindigt som vår föredragande önskar. Vi är därför negativa till betänkandet.

Berger
Fru ordförande, jag vill använda min talartid till att hänvisa till några missuppfattningar som gång på annan dyker upp, så även i denna debatt. Tvärt emot somliga kollegers iakttagelser föreskriver Rothleys betänkande mycket väl patenterbarheten av människogener, växter och djur. Alla som tror annorlunda ber jag att uppmärksamt läsa artikel 3.2 och artikel 1 b.9.
I artikel 3.2 talas det om isolerade människogener, men man bör fastställa att även den isolerade människogenen förblir en gen. Med ändringsförslag 71 till 75, som min kollega Gebhardt och jag har lämnat in, vill vi inte förhindra patent inom bioteknologin, med dessa vill vi bara utesluta alltför långtgående patent, och detta också just därför att patienterna och botandet av svåra sjukdomar, såväl som arbetsplatserna i Europa, är ärenden som likaså ligger oss varmt om hjärtat. I bemärkelsen av en ansvarsmedveten forskning möjliggör våra motioner mycket väl förfarande- och användningspatent, såväl som produktpatent på proteiner, medikament, vaccin och mycket annat. Detta borde vara en tillräcklig sporre och belöning för den europeiska bioteknologiska industrin. Många av dess företrädare ser det även på det sättet.
Det vi vill utesluta är ämnesskyddet på det genetiska utgångsmaterialet, och detta såväl av etiska som av forskningspolitiska skäl. Vetenskapen om människokroppens funktion bör även i fortsättningen vara fritt tillgänglig. Den bör inte vara föremål för exklusiva skydds- och exploateringsrätter. Ett ämnesskydd på det genetiska utgångsmaterialet garanterar några få europeiska företag, men framför allt amerikanska och japanska - de kommer helt enkelt att reagera snabbare - under många år framöver monopolet även i Europa. Dessa kan då utesluta andra företag från att nyttja patenterbart genetiskt material och kräva höga licensavgifter.
De föreslagna regleringarna kommer att stå även de europeiska bönderna, djuruppfödarna och växtodlarna och i slutändan även konsumenterna mycket dyrt. Dyrt för europeiska förhållanden och oöverkomligt dyrt för förhållandena i utvecklingsländerna. Om nu djur och växter skall vara patenterbara - och detta inte bara i den första generationen, utan om patentskyddet även omfattar alla kommande generationer som uppstår genom naturlig förökning - hjälper även det föreskrivna bondeprivilegiet i ytterst liten grad.
Till sist vill jag be alla kollegor, som är på jakt efter en kompromiss mellan de olika legitima intressen, som här står på spel, att stödja våra ändringsförslag 71 till 75.

Gahrton
Fru ordförande! Under debatten om patentdirektivet har jag blivit särskilt illa berörd av att vissa patientorganisationer, bland annat den danska cystisk fibros-föreningen, påstår att det skulle finnas en " grön lobby" som struntar i allvarligt sjukas behov. Det är naturligtvis fel! Särskilt uppseendeväckande är påståendet att utan patentdirektivet skulle storföretagen hemlighålla sina forskningsresultat. Men i ett demokratiskt samhälle med fri forskning är det väl självklart att forskningsresultat skall vara fritt tillgängliga för alla forskare utan licensavgifter. Patentdirektivet betyder, som Nordiska samfundet för plågsamma djurförsök har påpekat, att företag kan få monopol över viktiga gener, vilket kan leda till svårigheter att få fram nya läkemedel.
Rothley-betänkandet öppnar också för patentering av behandlingsmetoder, eftersom det så kallade läkarundantaget saknas. Det betyder enligt Sveriges kristna råd att forskning blockeras och att resurssvaga grupper utestängs från möjligheten till bästa möjliga behandling.
Tidigare sade Adam här att det finns en " grön propagandamaskin" som har ägnat sig åt påtryckningar före denna debatt. Det är ju fullständigt löjeväckande , om man betänker vilka enorma propagandainsatser som bioteknikindustrin har ägnat sig åt för att försöka få ett litet antal ledamöter av detta parlament att byta ståndpunkt i förhållande till den ståndpunkt som vi hade här för två år sedan. Därför måste jag säga att om detta direktiv skulle antas, är det inte bara ett nederlag för demokratin, utan också en skam för Europaparlamentet!

White
Fru ordförande, jag hyser alls inget tvivel om att bioteknologin är framtidens vetenskap. Med detta sagt, anser jag att den medför mycket intrikata etiska dilemman, och det etiska dilemma jag står inför kan sammanfattas som följer på följande sätt: vad säger jag till föräldrarna och familjen till ett barn som lider av cystisk fibros om det inte finns något hopp om seriös forskning på detta område. Å andra sidan, vad säger vi när vi hör talas om - och det kan vara seriöst prat - människor som vill designa sin avkomma? Människor som vill säga " Mitt barn skall ha blont hår och liten näsa" ? Hur hanterar vi det dilemmat? Det är ett etiskt dilemma, Cassidy, och etik hör hemma här. När jag i mars 1995 stolt röstade mot det senaste direktivet, var det för att jag inte ansåg att det innehöll tillräckligt med etiska skyddsgarantier. Det var det uppenbara skälet till det. Och jag måste säga att när vi i miljöutskottet fick förslaget till direktiv var jag förvånad över att den etiska dimensionen inte var omnämnd. Det var ett ändringsförslag från miljöutskottet som Rothley i sin egenskap av föredragande inkorporerade i utskottet för rättsliga frågor och som sedan har lagts till av Cot och mig.
Vad gäller den etiska kommittén, har vi i det andra ändringsförslaget inte sagt vad den skall bestå av, utan enbart att kommissionen skall lägga fram ett förslag. När den lagt fram förslaget kan vi överväga vilka den etiska kommitténs referensramar skall vara och vem som skall ingå i den. Låt oss göra inrättandet av en etisk kommitté, och att den får en central roll i beslutsprocessen, till en förutsättning för att detta direktiv skall kunna träda i kraft.

Hautala
Fru ordförande, när man talar om bioteknik upprepar industrin sitt mantra om konkurrenskraft ungefär på samma sätt som den medeltida kyrkan. Jag anser, att vi politiska beslutsfattare måste vara betydligt mer kritiska inför dessa löften om miljoner nya arbetstillfällen på det här området. I själva verket finns det inget klart bevis för att en förbättring av företagens verksamhetsklimat genom det här direktivet skulle vara ägnat att öka antalet arbetsplatser. I dagens tidning konstaterar en österrikisk jordbruksforskare att små växtförädlingsföretag i själva verket kan förlora arbetsplatser, eftersom de större företagen kommer att utkonkurrera dem. Ett patent innebär ju ett slags monopol.
Också kommissionen kunde ha valt andra sätt att närma sig frågan om rättsligt skydd. Den skulle separat ha kunnat studera exempelvis mikrobiologiska processer och djur med överförda gener, men nu har alla dessa högst olikartade livsformer förts samman i samma förslag till direktiv, fastän de i själva verket borde ha förtjänat en betydligt mer nyanserad behandling. Exempelvis är växtförädlarens rätt det traditionella rättsskyddet för förädlade växter och på den grunden hade man kunnat bygga upp ett rättsligt skydd också för djur.

Desama
Fru ordförande, efter denna långa debatt skulle jag vilja klargöra några frågor och särskilt två av dem.
Den första gäller begreppet patent. Patentet är, vilket ytterligare måste betonas, en grundläggande beståndsdel som medför såväl rättslig som ekonomisk säkerhet och utan vilken det inte finns några uppfinningar. Varje gång vi talar om detta problem betonar vi här Europas svaghet när det gäller innovation. Men innovationsprocessen är nära knuten till uppfinningsprocessen och följaktligen till dess skydd.
För sex månader sedan röstade vi om ett betänkande jag skrivit där vi betonade den europeiska paradoxen med ett Europa som är mästare inom upptäckter, men svagt när det gäller uppfinningar. Betänkandet röstades igenom enhälligt. Jag måste därför konstatera att om vissa här, som Rothley sade nyss, lider av " rättssjuka" lider de underligt nog även av minnesförlust och jag fruktar starkt att för dem kan den genetiska ingenjörskonsten knappast förbättra saken.
Jag skulle vilja betona ytterligare en punkt: man har talat mycket om humanism och moral. Humanismen är klart den beståndsdel som gör att människan är alltings mått och särskilt de kvinnor och män som lider till kropp och själ av de sjukdomar som man i dag ännu inte kan besegra och för vilka den genetiska ingenjörskonsten utgör ett avsevärt hopp. Denna humanism har inget gemensamt med den naturalism man talar om i dag som gör den avgudade naturen till beräkningsgrund för vilken bedömning som helst. Jag säger till Roth att om moralen verkligen livar upp politiken kan man vara ännu mer säker på att moralismen dödar den.
Om vi i dag skulle diskutera Pasteur och hans uppfinningar fruktar jag starkt att en del av kammaren skulle döma honom såsom andra för några århundraden sedan dömde Gallilei!

Tannert
Fru ordförande, mina damer och herrar! Föredraganden av betänkandet och jag har efter långa och rättvisa kompromissamtal kommit överens om ändringsförslag 16 och 49. De beträffar betänkandeskäl 16 a till 16 e och artikel 3. De syftar bl.a. till att förhindra missbruk. Detta missbruk, som absolut redan har praktiserats, skulle kunna bero på att man låter patentera genuppsättningar utan konkreta, vetenskapliga bevis.
Med formeln " konkret, yrkesmässig användbarhet" begränsas följande med all tydlighet: DNA-sekvenser är icke patenterbara, bara för att de har upptäckts. Patenterbara kan de bli på grund av ett konkret beskrivet användningsområde, t.ex. för produktion av verksamma ämnen.
Den som en gång har befattat sig med de enorma kostnader, som en sådan utveckling av verksamma ämnen kräver, kommer att förstå och behöva godkänna det etiska rättfärdigandet, ja nödvändigheten av att stimulera forskning och utveckling med utsikt på ett patent. Här handlar det inte, som några demagogiskt påstår, om patent på liv, utan om patent för liv.
Genteknologiskt framställda människohormoner kommer t.ex. att bli ett epokbildande framsteg för blödarsjuka, för anemi och för ärftliga ämnesomsättningssjukdomar.
När detta parlament 1995 förkastade förslaget till ett så kallat biopatentdirektiv, kallade somliga kollegor detta för ett historiskt ögonblick för Europaparlamentet. Men bioteknologerna i Europa var bestörta, för naturligtvis har det alternativlösa förkastandet inte kunna prestera det som förslaget hade för avsikt att göra, nämligen att ge motivationen en skjuts framåt. Därför, kära kollegor, bidrar vi således i dag till en verklig parlamentarisk höjdpunkt! Låt oss nu äntligen efter nio års debatt fatta ett beslut om en lag!

Ettl
Fru ordförande, käre kollega Rothley! Ni har i dag mycket vältaligt argumenterat till förmån för sysselsättningsfrågan och faktiskt gett hela denna fråga en framtidsvision. Men mellan Er muntliga framställan och Ert skriftliga betänkande finns det nu en gång några små diskrepanser. Låt mig göra Er uppmärksam på några av dessa! Precis som förut handlar det i den här frågan naturligtvis om läkemedelstillverkarnas monopolsituation, som bland annat härrör från de långa patenttiderna. Vi förhindrar småföretagens forskning. Licens- och ämnesinnehavare kommer i första hand att forska där det t.ex. handlar om stora patientgrupper. Detta har hittills varit realiteten, och denna kan inte heller vi undvika.
Genforskare skall enligt Ert betänkande precis som förut jämföras med ämnesinnehavare. Arbetet med och möjligheterna av att saluföra nya forskningsresultat överlåts nästan helt och hållet åt ämnesinnehavaren, och när det gäller de nästan oligopolartade koncentrationerna inom detta område finns ju just den speciella risken att små och medelstora företag och de små forskningsenheterna förlorar fotfästet. Här är motsatsen till Er argumentationslinje fallet, och därför ser jag för att kunna samtycka till detta betänkande en möjlighet att ännu komma med några rättelser till Gebhardts och Bergers ändringsförslag.

Collins, Kenneth
Fru ordförande, jag anser att det inte finns något tvivel om att denna debatt har höljts i desinformation och helt avsiktliga sensationsskapande påståenden om patent på kroppsdelar och dylikt. Vi måste sätta det åt sidan och titta på verkligheten.
Bioteknologi är en viktig industrigren inom Europeiska unionen - det är en ytterst viktig sektor och vi måste vara mycket försiktiga i hur vi behandlar den. Om vi skulle förkasta detta, skulle naturligtvis patenteringen fortsätta. Det skulle inte fortsätta inom Europeiska unionen, men den skulle fortsätta på annat håll och vi skulle ha mindre kontroll över den.
Patent är egentligen en belöning för att man tagit en risk och investerat i utvecklingen av nya mediciner och vi bör belöna våra företag för att de tagit sådana risker. Men det stannar inte vid det. Om vi skall ge patent till bioteknologiska uppfinningar, måste vi ta etiska hänsyn. Det räcker inte med att enbart godkänna vad jag skulle vilja beskriva som " wow, va´ häftigt-teknologi" . Vi måste inse att vi måste ställa oss etiska frågor och finna lösningar. Det är därför som Ian Whites ändringsförslag om en etisk kommitté ger oss ett sådant direktiv som vi vill ha och behöver. Vi behöver det eftersom det finns en fråga om, inte bara om företagens rätt, utan även patienters rätt att få sitt lidande till följd av genetiska sjukdomar lindrat. Det är av yttersta vikt, men vi måste vara medvetna om att det finns etiska överväganden.
Det går inte att göra en etiska värdering av varje patentansökan, för såvitt jag vet kommer det in ca 10 000 ansökningar årligen till Europeiska unionen, och det finns inte tillräckligt med filosofer för det. Men, vi behöver en ram inom vilken sådana beslut kan fattas. Detta är den första behandlingen och det är viktigt att vi visar kommissionen, rådet och allmänheten att vi menar allvar med detta och att vi är medvetna om behovet av ett direktiv, men att det behöver en etisk dimension. Det är ett absolut måste för utvecklingen.

Monti
Fru ordförande, kära kolleger! Europaparlamentet står i begrepp att avsluta förstabehandlingen av det nya förslaget till direktiv om rättsligt skydd av bioteknologiska uppfinningar. Det har varit en svår uppgift! Vi minns alla och en del av er har också nämnt omröstningen den 1 mars 1995. Vi det tillfället och under hela behandlingen av det tidigare förslaget uttryckte parlamentet sin oro för de konsekvenser som antagandet av ett sådant förslag skulle kunna få och ställde viktiga frågor. Genom omröstningen den 1 mars 1995 och trots de ansträngningar som gjordes under hela förlikningsproceduren, sade Europaparlamentet klart ifrån att man inte lät sig övertygas av de argument och de förklaringar som lämnades. Enkla etiska och politiska frågor fick uppenbarligen inte lika enkla och tydliga svar.
I det nya förslaget till direktiv har kommissionen ställt upp ett viktigt mål: att reagera på den oro som uttrycktes och att följa de demarkationslinjer kring vilka man inte lyckades skapa tillräcklig klarhet. Naturligtvis inom gränserna för vad ett direktiv om patenträttigheter kan åstadkomma. Vilken är då den centrala frågan? Att dra upp garanterat säkra gränser för vad forskning, industri och konkurrenskraft kan kräva, gränser som hindrar all exploatering av människokroppen, även när det gäller dess allra minsta beståndsdelar. Låt mig påminna om att även det Europeiska rådet i Amsterdam i sina slutsatser klart slog fast den absoluta principen om människans integritet. Frågan är om biologiskt material kan patentskyddas. Man måste med andra ord tydligt slå fast skillnaden mellan att upptäcka vad som redan finns i naturen och en uppfinning, som är frukten av mänskligt handlande i väl definierade syften.
De bioteknologiska uppfinningarnas etiska dimension, framför allt när det gäller element som hämtats ur människokroppen, har därför varit kommissionens utgångspunkt i en djupgående granskning där det gällt att finna de bästa lösningarna inom ett område som är så känsligt.
Kommissionen har hört gruppen av bioteknologiska etikkonsulter när det gäller de etiska aspekterna på frågan om att patentskydda uppfinningar som berör mänskligt material. Yttrandet avlämnades den 25 september 1996. Yttrandet, som var positivt, styrkte kommissionen i dess uppfattning och gav ytterligare stimulans i arbetet. Jag konstaterar för övrigt att ändringsförslag nr. 1 uttryckligen hänvisar till det yttrandet.
Under det förberedande arbetet under denna sammanträdesperiod har sex olika utskott i Europaparlamentet arbetat med förslaget till direktiv under många och långa sammanträden. Diskussionen har varit tydlig, öppen och grundlig och den har kännetecknats av ett fritt utbyte av åsikter. Det är med andra ord mot bakgrunden av en fullständig kunskap om sakfrågan som utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt röstade igenom sitt betänkande den 18 juni och jag skulle vilja tacka framför allt föredraganden Rothley för ett enastående arbete som förtjänar all beundran.
Jag vill också tacka alla övriga, även dem som har uttryckt sig i mindre positiva ordalag, eftersom detta har varit en viktig samhällsdebatt. Utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt har röstat igenom sextiofyra ändringsförslag. Kommissionen är beredd att acceptera samtliga ändringar, eftersom de innebär viktiga preciseringar ...
(Applåder) ... till de känsliga frågor som diskuteras. Det handlar i grund och botten om följande punkter: ett sätt att på ett klart och entydigt sätt definiera skillnaden mellan upptäckt och uppfinning när det gäller material som hämtats från människokroppen, ett uteslutande av möjligheten att patentskydda djurarter eller växtarter, ett uttryckligt förbud mot att patentera metoder för att klona människor och metoder för att ändra människans genetiska ärftliga kod, kravet att aldrig glömma bort den etiska dimensionen och möjligheten att den skall bli föremål för en lämplig utvärdering i preventivt syfte, uppnåendet av en balans mellan det lidande som vissa uppfinningar kan åsamka djuren och möjligheterna att utnyttja dessa uppfinningar inom det medicinska området, samt en bättre presentation av jordbrukarnas rättigheter när det gäller kreatursuppfödning.
När det gäller samtliga dessa punkter, och naturligtvis också när det gäller många andra, hävdar kommissionen att bidraget från utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt är av avgörande betydelse för att nå huvudmålet, som är en balans mellan ekonomiska krav och den absoluta nödvändigheten av att respektera etiska normer. Kommissionen är därför benägen, jag upprepar detta, att acceptera samtliga ändringsförslag från utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt och att integrera dem i ett ändrat förslag. Vissa redaktionella ändringar blir nödvändiga, utan att man för den skull på något sätt ändrar innehållet i ändringsförslagen, utan bara för att förbättra deras form så att de följer de juridiska-institutionella förutsättningarna.
Ändringsförslaget nr 1, som jag redan har nämnt, bör till exempel enligt kommissionen hellre införas i form av en beaktandemening. När det gäller ändringsförslag nr 56, som begär att en etisk kommitté inrättas, kommer kommissionen att hänvisa till den grupp av bioteknologiska etikkonsulter som redan har upprättats.
För övrigt röstade parlamentet nyligen igenom en resolution om att förnya mandatet för den gruppen av konsulter. I syfte att uppnå den balans som jag redan har nämnt, är kommissionen även beredd att diskutera vissa ändringsförslag som presenterats i efterhand, som t.ex. ändringsförslagen nr 67, 69, 77, 79 och 99. Det ändrade förslaget kommer att presenteras för rådet, så att det kan bestämma sin gemensamma ståndpunkt. För rådet är förslaget till direktiv av grundläggande betydelse eftersom det rör sig om ett av de fyra initiativen inom ramen för handlingsplanen för den inre marknaden som medlemsstaterna, på uppmaning av det Europeiska rådet, har uppmanats att anta så snabbt som möjligt och under alla omständigheter före den 1 januari 1999.
Vi kan med andra ord hoppas att det luxemburgska ordförandeskapet, som är väl medvetet om problemet, skall kunna komma fram till en gemensam ståndpunkt vid rådet " Den inre marknaden" den 27 november. Europaparlamentet kan räkna med att kommissionen kommer att göra vad den kan för att parlamentets bidrag skall respekteras och bibehållas. Ett bidrag som jag tackar för som representant för kommissionen, men även med en speciell personlig känsla av uppskattning.

Ordföranden
Tack, herr kommissionsledamot! Detta ser jag i dag som ett exempel på - vilket egentligen är vår önskan - att kommission och parlament kan samarbeta på ett ypperligt sätt. Det fungerar verkligen! Jag vill speciellt tacka Er, kommissionsledamot, för Ert bidrag!

Telkämper
Fru ordförande, jag har en fråga till Monti om ändringsförslag 49.

Ordföranden
Vi har för länge sedan dragit över tiden för denna debatt. Ni kan kanske vända Er personligt till Monti.

Telkämper
Monti borde förklara om han antar denna motion eller inte, eftersom det i själva verket rör sig om patenterbarheten av liv.

Ordföranden
Jag tillåter inga fler frågor eftersom debatten är mycket omfattande. Kanske kan Ni sätta Er tillsammans med Monti ännu en gång.
Jag förklarar debatten för avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Bioteknik och vitboken
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A4-0239/97) av Bowe för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentskydd om kommissionens betänkande (KOM(96)0630 - C40008/97) om översynen av direktiv 90/220/EEG inom ramen för kommissionens förslag om bioteknik och vitboken.

Bowe
Fru ordförande, vi har redan tidigare här i dag på morgonen hört en livlig debatt om en mycket viktig fråga relaterad till bioteknologi. Vi har nu framför oss ett betänkande om en annan bioteknologisk fråga av lika stor betydelse. I detta fall har vi fått möjlighet att innan kommissionen lägger fram en lagtext kommentera kommissionens idéer i form av ett betänkande om översynen av direktiv 92/20, vilken reglerar avsiktligt frisläppande av genetiskt modifierade organismer. Parlamentet välkomnar denna möjlighet och ser fram emot att kommissionen inom kort lägger fram ett reviderat förslag.
Som jag sade tidigare syftar direktiv 92/20 till att säkerställa att människor och miljö skyddas mot frisläppande på marknaden av genetiskt modifierade produkter (GMO: er) och till att inrätta en enda ingång till gemenskapens marknad för GMO-produkter. Parlamentet kommer otvetydigt att samtycka till kommissionens uppfattning att, mot ljuset av de nyligen timade problemen med direktivets hanterbarhet, det behövs en översyn och vi skulle vilja lägga fram följande kommentarer till kommissionens förslag, samt ett antal ytterligare ändringsförslag.
Det förefaller uppenbart att vi måste fortsätta att lägga fast och tillämpa försiktighetsprincipen som grundval för direktivet. Det är ju, trots allt, bättre att ta det säkra före det osäkra. Icke desto mindre finns ett tydligt utrymme inom direktivet för riskbedömning av de föreslagna produkterna, med en central definition av mål och metoder för riskbedömningen, så att det säkerställs att alla potentiella risker, både för människors hälsa och för miljön, skulle beaktas.
Vi är medvetna om att det mot bakgrund av gjorda erfarenheter är möjligt att lägga fast en klassificering som tar hänsyn till riskerna i samband med frisläppande av GMO: er. Men vi finner inga övertygande argument från kommissionen som stöder förslaget om samtidigt frisläppande i flera stater och vi anser att fler erfarenheter bör införskaffas av det förenklade tillvägagångssättet innan vi kan överväga att sänka kraven.
Vi tror starkt att direktivet skulle kunna förbättras ytterligare om en mer konsekvent och noggrann data- och informationsinsamling ägde rum i samband med frisläppande på försök. Detta skulle möjliggöra en ordentlig utvärdering av riskerna förenade med ett fullskaligt frisläppande på marknaden. Det skulle även ge ett viktigt bidrag till en databas som kommissionen måste inrätta för att möjliggöra informationsutbyte mellan medlemsstaterna och bättre samarbete med utgångspunkt i den informationen.
Vi anser också att direktivet skulle fungera mycket bättre om beslutsfattandet i kommissionen kunde påskyndas, vara mer öppet och ske med större demokratiskt ansvar. Vi anser därför att det är viktigt att säkerställa att förfarandena i vetenskapliga kommittén och i tekniska kommittén överensstämmer med det avtal som är känt som modus vivendi , samt att sammanträdena i dessa kommittéer är offentliga, liksom deras protokoll. Medborgarna bör ha ordentlig tillgång till information om föreslagna frisläppanden och de bör höras.
Vidare blir vi alltmer medvetna om att vissa frisläppanden kommer att ifrågasättas etiskt. Vi ber kommissionen att ta hänsyn till detta och försöker införa metoder för hur sociala och etiska frågor kan beaktas i beslutsfattandet.
Vi måste vara medvetna om allmänhetens rätt att vara informerad och konsumenternas rätt att få veta ursprunget till de produkter de erbjuds. Så vi välkomnar det senaste förstärkandet av märkningsbestämmelserna i kommissionens direktiv.
Vi anser att producenterna av GMO-produkter i slutändan måste bära ansvaret för sina produkter. Vi ber därför kommissionen att införa en särskild ansvarsbestämmelse i direktivet för att säkerställa att dessa producenter bär ansvaret och blir ersättningsskyldiga vid olyckor eller problem.
Sammanfattningsvis, samtidigt som det finns stor oro förknippad med användningen av bioteknologi, i synnerhet på områdena livsmedelsproduktion och medicin, anser Europaparlamentet att politiska beslutsfattare skall ha en seriös och genomtänkt inställning till användningen av bioteknologi på dessa områden och att de baserar sina beslut på sund vetenskap och inte på rak arm förkastar denna teknologi, som har många uppenbara fördelar om den används på ett säkert och förnuftigt sätt.

Görlach
Fru ordförande, kära kollegor! Först och främst får vi tacka vår kollega Bowe för att han i sitt betänkande praktiskt taget har övertagit alla ändringar som utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling beslutade om. Det förekommer inte alltför ofta mellan jordbrukare och miljövänner. Därför tycker jag det är speciellt positivt.
Jag tror att vi måste göra det klart för oss att nytta och risk naturligtvis hänger speciellt tätt samman när det handlar om gentekniskt modifierade växter och djur. Min kollega Bowe har klargjort att konsumenten, som när allt kommer omkring är den siste som konsumerar slutprodukten, har rätt att kräva ett oföränderligt och öppet förfaringssätt och att erhålla en redogörelse. Hur tätt positiva och negativa värderingar av såväl jordbrukare som konsumenter hänger samman kan man tydligt se genom exemplet majs. Endast få människor har vid närmare eftertanke verkligen något emot resistensodling genom genteknisk modifiering av majs, om man därigenom kan hålla undan insekter som kan äta upp majsen. Då behöver jag inte längre spruta på några insekticider - en ekologisk fördel! Men om jag samtidigt odlar in en herbicidresistens mot ett speciellt aggressivt ogräsbekämpningsmedel, då har jag betänkligheter. Genom detta vädjar vi även till industrin att sörja för ett godkännande, så att man kan skilja mellan vad som är nyttigt och vad som är mindre nyttigt. Så som hittills har skett har man uppnått precis det omvända, nämligen konsumentens minimala godkännande eller förkastande.
Liknande frågor, som min kollega Bowe har fört på tal, t.ex. ansvarsfrågor, måste klarläggas. Man kan inte nöja sig med att allt täcks med ett allmänt ansvar inom detta område. Härtill är området för nytt och måste noggrant undersökas vad beträffar ansvarsfrågor.
I efterhand betraktat tror jag att förberedelsen av detta dokument kanske skulle ha underlättat arbetet, om det hade innehållit klara alternativa möjligheter. Vid det fortsatta förfarandet bör vi lägga vikt vid att förslagen formuleras med juridisk klarhet och att de i sak även kan följas upp av de personer som skall handskas med ärendet.

Matikainen-Kallström
Fru ordförande, jag vill tacka föredraganden för ett svårt arbete, där han åtminstone delvis försökt ta hänsyn till utskottet för forsknings synpunkter. Direktiv 210 måste ändras på så sätt att man försöker förenkla de alltför besvärliga förfarandena. Man måste också öka ett mer effektivt och öppnare informationsutbyte mellan de nationella myndigheterna och kommissionen. Man kan inte nog understryka öppenheten i alla skeden av regleringen av genetiskt modifierade organismer. Konsumenterna måste själva få välja vilka produkter de önskar använda. Av detta skäl, och om genetiskt modifierade organismer utgör en del av produkten eller om sådana används i framställningen av produkten, måste detta ovillkorligen anges på produkten och man måste skapa tydliga, begripliga och enhetliga märkningar. Märkningsmetoderna måste utvecklas. Jag begär därför att kommissionen respekterar denna parlamentets hållning.
Kommissionen måste också ta hänsyn till bedömningen av miljörisker och till resultatet av den samhälls- och beteendevetenskapliga forskning som försöker bedöma riskerna. Vetenskapen gör ständiga framsteg och vi får mer kunskap. Det är viktigt att bedömningarna bygger på vetenskaplig kunskap, och att man med hjälp av dessa resultat försöker förtydliga och bredda de grunder, som används vid bedömningen av riskerna och miljöeffekterna av avsiktlig spridning av genetiskt modifierade organismer.
Med gentekniken får man snabbare och mer precist än med traditionell förädling en ny önskvärd egenskap i ett livsmedel. Man kan exempelvis förbättra växters kvalitet och skördeutfall genom att utveckla sorter som är resistenta mot bakterie-, virus- och svampsjukdomar. Man kan minska användningen av bekämpningsmedel och resthalterna av dessa i livsmedlen och miljön genom att bekämpa växtsjukdomar med genteknik. Å andra sidan kan gentekniken medföra att man ökar användningen av bekämpningsmedel. De första kommersiella tillämpningarna av genteknik har gjorts på soja- och majssorter, som tål bekämpningsmedel bättre än genomsnittet.
Genöverföring kan vid sidan av en önskvärd egenskap också leda till att skadliga egenskaper dyker upp. Halterna av naturliga gifter kan vara högre i den modifierade växten. I produkter med genmodifierade organismer måste man ovillkorligen respektera försiktighetsprincipen. I takt med att erfarenheterna och den vetenskapliga kunskapen ökar måste man naturligtvis kunna göra förändringar i direktivets regler.

White
Fru ordförande, jag kommer i det närmaste att behandla detta som en fortsättning på den föregående debatten, för i sitt förklarande inlägg sade Bowe: " I och med att alltfler framsteg görs inom denna sektor, förefaller det uppenbart att ytterligare frågor om etiskt acceptabilitet kommer att väckas. Därför måste kommissionen undersöka hur en etisk dimension kan införas i det beslutsfattande som berör direktivet." Det är helt rätt, men trots det föreföll kommissionsledamot Monti i sitt svar på debatten för ett par minuter sedan säga, att kommissionen kommer att vidarebefordra parlamentets krav på en etisk kommitté till rådgivande kommittén. Ärligt talat, så räcker inte det alls. Om ni tittar på utskottets för rättsliga frågor och medborgarrätt ändringsförslag till Rothley-betänkandet, så ser ni att vi begärt att kommissionen lägger fram förslag. Att hänvisa det till en rådgivande kommitté, som är ett organ utanför parlamentet, är inte tillräckligt. Låt mig klargöra det. Jag skulle verkligen vilja få ett svar från den närvarande kommissionsledamoten, för jag vet att hon också var närvarande när kommissionsledamot Monti gav ett, i mitt tycke, inadekvat svar.
Frisläppandet av GMO: er i miljön är definitivt något som väcker omfattande etiska frågor. Det är just denna typ av fråga som bör läggas inför en sådan etisk kommitté. Återigen, när vi talar om detta i samband med Bowebetänkandet, finns ingen specifik hänvisning till en etisk kommitté, för ingen sådan har inrättats. Vi bör överväga nu , före andra behandlingen av Rothley-betänkandet och före ytterligare framsteg inom bioteknologin, hur vi skall hantera hela denna fråga. Det kommer inte att räcka med att bara vidarebefordra det till en redan befintlig rådgivande kommitté. Det är ett vettigt första steg, men det för oss inte framåt vad gäller upprättande av en specifik etisk kommitté, som förr eller senare å Europeiska unionens vägnar kommer att behöva ta upp frågan i ett mer globalt perspektiv.

Trakatellis
Fru ordförande, betänkandet som vi diskuterar angående revideringen av direktiv 90/220 om den avsiktliga liberaliseringen av genmodifierade organismer inordnas inom ramen för moderniseringen av gemenskapslagstiftningen på området för bioteknik. Således kommer man att ta hänsyn till de erfarenheter och de kunskaper som har erhållits lika mycket genom utvecklingen och framstegen inom vetenskapen som genom tillämpningen av detta direktiv de sista sju åren. Ett av de viktigaste elementen i denna revidering avser bedömningen av farorna, naturligtvis med en motsvarande klassificering, så att en jämförelse med motsvarande administrativa förfaranden för ett utfärdande av tillstånd till liberalisering av genmodifierade organismer i miljön möjliggörs. Naturligtvis får inte förenklingen av och flexibiliteten i direktivets förfaranden äventyra säkerheten, och på grund av detta måste de huvudsakligen även gälla fall där det är bevisat att faran är låg. Följaktligen måste kommissionen när den presenterar ändringen av direktiv 90/220, hursomhelst lägga fram klara direktiv för en bedömning av faran. När det gäller att fullborda målen gällande uppbyggnaden av allmänhetens förtroende, av utvecklingen av konkurrenskraften inom den europeiska industrin och skyddet av folkhälsan och miljön, vilka, som det har anmärkts, kommissionen har satt inom ramarna för den " statliga boken" , hoppas jag att den kommer att ta hänsyn till vissa element såsom: för det första, arten av genetisk modifiering, till och med om detta avser en enkel kvalitet på färgen eller strukturen på en frukt, eller tvärtom om det avser en växts förvärvande av en resistens mot ett växtbekämpningsmedel. Detta på grund av att i det sista fallet är det möjligt att påverka balansen i ekosystemet och även konkurrensen, på grund av jordbrukarnas beroende av vissa företag som förfogar över patent som gäller genmodifierade växter och även för bekämpningsmedlet som växten är resistent mot. För det andra, om man tillsammans med överföringen av en eller flera gener även överför resistensen mot en eller flera antibiotika. Här måste man hursomhelst utvärdera den eventuella överföringen av resistensen till mikroorganismer. För det tredje, om den genetiskt modifierade organismen är en växt och odlas experimentellt och för handel, måste liknande växter som inte är modifierade kunna skyddas. Detta eftersom det är fastställt att överföring av pollen kan ske, och då denna är naturlig kommer det att resultera i nya arter av växten som emellertid kan ha olika eller till och med oönskade kvaliteter.
Jag skulle vilja betona här att de underordnade paragraferna 2, 3 och 4 i direktivet var mycket fullständiga på olika viktiga punkter och säkerligen var bristen den att dessa punkter inte tolkades på rätt sätt för att konkret vara till nytta mot riskerna. Jag ger här ännu fler idéer och jag skulle vilja ha ett svar från kommissionen. För det första, var skall stödet ges till en utvärdering av farorna och hur skall man klassificera dem? För det andra, hur skall man sammanlänka klassificeringen av farorna med de administrativa förfarandena? Vad beträffar frågan om säkerheten är jag generellt överens med föredraganden. Angående märkningen av livsmedel är jag av den åsikten att det måste finnas en märkning av alla livsmedel för att konsumenten varje gång skall veta vad han köper. För övrigt vill nästan alla konsumenter ha all information om de livsmedel de köper. Endast på så sätt kan deras förtroende återvinnas. Informationen till konsumenterna måste stärkas för att de skall få hjälp att välja sina varor. Jag vill betona att på hela detta område krävs en uppföljning både från medlemsstaternas sida och från kommissionens.

Dybkjær
Fru ordförande, detta är ett ämne, som - vilket andra föredragande också varit inne på - ligger i direkt förlängning av det ämne, som vi diskuterade tidigare under dagen. Man kan väl säga, att de utgör varandras förutsättningar. Jag vill inledningsvis börja med att tacka föredraganden för hans arbete och säga, att jag är ense om de riktlinjer, som lagts fram i betänkandet. Det som jag kunde tänka mig att komma in på, är därför några enskilda specifika frågor, och det första, som jag kunde tänka mig att fråga kommissionen, är, om det också i fortsättningen är logiskt, att detta direktiv kvarstår som ett direktiv. Det handlar ju om dels ett försöksmässigt frisläppande, dels en marknadsföring av något, som på ett tidigare stadium genomgått ett antal tester. Men det är ju inte, när det kommer till kritan, på något sätt tal om samma regler, och jag anser, att man, mot bakgrunden av att andra direktiv trätt i kraft, måste fråga sig, om det fortsatt är logiskt att bara ha ett direktiv, eller kunde man tänka sig, att det hela skulle vara lättare att hantera, om det handlade om två särskilda direktiv.
Jag vill också säga, att jag naturligtvis liksom andra ansluter mig till kommissionens önskan om en förenkling och därmed också en eventuell uppdelning i riskklasser. Alla GMO är ju inte lika riskpräglade, och då vi också har det vi har gjort i samband med sluten användning av genmodifierade organismer, skulle det var logiskt att göra så. Jag anser också, att det är riktigt att kommissionen föreslår att man skall försöka att fastslå ett antal förfaranden för att man skall kunna företa omedelbara jämförelser, och jag tror faktiskt, att detta är det sätt, varpå man kan få de enskilda länderna att acceptera andra länders resultat, snarare än genom att mer generellt säga, att om produkter först är genomtestade i ett land måste detta också gälla i andra länder. Det är i varje fall nödvändigt att vi för ögonblicket ser till att harmonisera ordningarna. När jag säger det här på detta sätt, är det därför att oavsett vad vi tycker om det, så är det fortfarande ett mycket känsligt ämne för allmänheten, och därför är det viktigt att vi tar hänsyn till allmänhetens oro på detta område, när vi diskuterar förenklade förfaranden.

Blokland
Fru ordförande, kommissionen har snyggt hållit sig till sitt löfte i vitboken att först utvärdera direktiv 90/220 i en rapport. Synd att inte något har hänt vid behandlingen av direktivet om begränsad användning. Det hade varit till nytta. Frågan är nämligen för viktig och komplex för att avhandlas lite snabbt.
Det ser ut som att det i Europa under kommande år, kommer att komma ett ordentligt antal nya växter på marknaden. I Förena staterna har under de senaste åren mer än 3 600 växter introducerats. Europa kan då väl ungefär vänta sig detsamma. En sådan siffra får dock inte få oss att ta lite lättare på introduktionen av nya produkter. Omsorgsprincipen måste förbli utgångspunkten och det betyder största möjliga noggrannhet så väl i fältprovsfasen som i marknadsfasen av introduktionen.
När det gäller utvärderingen, tycker jag att kommissionen gjort ett gott arbete. Den har bara glömt en sak, nämligen att hålla upp spegeln för sig själv. Medan medlemsstaterna är bundna till exakta terminer för att fatta sina slutbeslut om antagning, anger kommissionen ingen bestämd termin för att fatta slutgiltigt beslut om antagningen. Genom utförliga interna konsultationer fortsätter ärendet ibland att cirkulera i månader inom kommissionens kontor. Jag är helt enig med kommissionens förslag att i den nya riktlinjen också ta upp kravet att fördelarna och riskerna med introduktionen måste nämnas. Allmänheten har rätt till information. Det är ju de som skall äta de nya födoämnena.
Förslagsresolutionen tycker jag inte är lika klar på alla punkter. Det blir t.ex. i första paragrafen inte tydligt att det här endast handlar om fältprovsfasen. Också i andra paragrafen används något vaga formuleringar. I paragraf 12 har ingen hänsyn tagits till den nyligen antagna ändringen av bilaga III.
Jag är nyfiken på det nya förslaget från kommissionen. Denna utvärdering har i alla fall ingjutit förtroende hos mig.

Kronberger
Herr ordförande, kära kollegor! Det finns två riskteknologier som har utvecklats och byggts ut under 1900-talet. Den ena är kärnkraften och den andra genmanipulationen. I dag kan ingen säga, vilken av de båda som i slutändan kommer att vara farligast.
Bowes betänkande visar klart och tydligt: Precis de fel, som en generation politiska beslutsfattare har gjort före oss, skall nu upprepas. För kärnkraften fanns det ingen riskbedömning. Beslutet om en utbyggnad av kärnkraften togs på grund av felaktig information om de möjliga konsekvenserna. I dag har vi minimal kunskap om de verkliga följderna av genmanipulationen. Ändå skall den genomföras med en helt onödig hastighet.
Vi måste dock fråga oss: Vem behöver denna teknologi? Vem behöver den direkt, och till vilket ändamål? Det är ett par koncerner, som vill maximera sina vinster, utan att samtidigt vara delaktiga i riskerna. Kommissionens betänkande är ett försök att gynna detta tillvägagångssätt. Bowe har enligt min mening på ett mycket imponerande sätt försökt att begränsa skadorna. Men ett står klart: Den hastighet med vilken genmanipulerade organismer frigörs har ett skäl - ju mer befolkningen upplyses om möjliga följder och risker, desto svårare kommer det att bli att genomföra dessa teknologier.
Vår uppgift som företrädare för folket kan bara vara att hålla varje slags fara som människan utsätts för så låg som möjligt.

Tannert
Fru ordförande, mina damer och herrar! Detta direktiv måste garantera ett säkert införande på marknaden av genetiskt förändrade organismer för människa och miljö, annars får dessa produkter inte tillåtas på den gemensamma marknaden. Men om forskningen i gemenskapen däremot skulle komma i den sitsen att den i ännu högre grad bidrar till mer konkurrensframgångar för bioteknologiskt framställda produkter, måste enhetligt tillämpade regleringar och omfattande datasamlingar och information om resultaten av de införda experimenten på gemenskapsnivå - framför allt om prov på miljöfördragsamhet - garanteras och praktiseras. Såvitt kommissionens avsikter är att ta hänsyn till detta mål, skall dess betänkande uttryckligen välkomnas. Men, kommissionsledamot, det kan inte gå an att kommissionen har för avsikt att vilja ändra direktivets tillämpningsområde, dvs. dess bilaga, genom att utesluta parlamentet, som de antyder i sitt betänkande. Jag kan bara varna Er, det vore inte bara skadligt för demokratin.
I den bioteknologiska forskningen är det experimentella införandet på marknaden absolut nödvändigt som ett sista prov på att genetiskt modifierade produkter är ofarliga för människa och biosfär. Vid revisionen av direktivet borde det emellertid lyckas att definiera klara riskklasser för införanden på marknaden och likaså entydigt de administrativa krav som sätts i relation till direktivet. Ur detta måste det visa sig, om det över huvud taget är nödvändigt med ett så kallat förenklat förfarande. Det tycker inte jag verkar logiskt. För den lägsta riskklassen borde logisk sett även räknas till det enklaste förfarandet, så att det inte längre blir nödvändigt med ytterligare förenklingar.
Jag slutar således med en vädjan till kommissionen: Avskaffa det förenklade förfarandet, gör däremot direktivet klarare och sörj för dess konsekventa införlivande!

Bjerregaard
Fru ordförande, jag vill börja med att tacka föredraganden, David Bowe, Matikainen - Kallström och Willi Görlach för betänkandet om kommissionens rapport om översyn av direktiv 90/220, som avser utsättning i miljön av genetiskt modifierade organismer. Vi talar här om ett förfarandedirektiv, som har till syfte att garantera en hög hälso- och miljöskyddsnivå, så att vi säkrar en regelrätt utveckling av GMOteknologien.
Direktivet har stor praktisk betydelse, och kommissionen har i den rapport, som vi diskuterar i dag, genomfört en analys av hur direktivet har fungerat sedan det trädde i kraft. Låt mig peka på några av de problemområden, som har nämnts i dag, och som vi betonar i rapporten. Det finns t.ex. en otillräcklig vägledning i riskvärdering, vilket föredraganden Bowe också underströk i sitt inlägg. Det saknas ett system för klassificering av utsättning, det saknas ett system, som avpassar de administrativa förfarandena efter utsättningsklassen, och det finns bristande möjlighet att höra ett vetenskapligt utskott om ämnen som berör hälsa och miljö. Det är också administrativt besvärliga förfaranden och godkännandesystem för marknadsföring av produkterna. Det finns behov av en större insyn och öppenhet, och så finns det - som vi alla vet, och som vi har haft tillfälle att diskutera tidigare - ett starkt behov av märkning.
Som parlamentet vet, antog kommissionen på mitt förslag en tillfällig teknisk ändring av bilaga 3 till direktiv 90/220/EEG, enligt vilken det ställs krav på märkning av alla frisläppta produkter. Denna ändring har nu slutgiltigt godkänts, och från och med 1 augusti i år kommer en obligatorisk märkning att gälla för alla de produkter, som omfattas av detta direktiv. Det anser kommissionen vara ett mycket stort steg i rätt riktning, och vi menar, att vi härigenom har gett den vägledning åt konsumenterna, som i synnerhet parlamentet vid åtskilliga tillfällen har efterlyst.
Det gläder mig mycket att se, att rapporten har varit föremål för ett mycket grundligt övervägande i parlamentet. Parlamentets behandling kommer också i rätt tid, så att jag har möjlighet att ta med parlamentets förslag i det förslag till revision, som är på väg i kommissionen. Jag har bara några få anmärkningar till parlamentets förslag till beslut. Den första gäller den särskilda ansvarsbestämmelse, som parlamentet önskar föra in i detta direktiv. Det är ett viktigt ämne, och parlamentet vet, att jag håller med om att vi har behov av ansvarsbestämmelser på en lång rad områden, bl.a. också på bioteknologiområdet. För att nå fram till detta håller kommissionen på med att utarbeta en vitbok i ämnet, och jag hoppas, att vitboken kommer att ge oss det nödvändiga underlaget för att fastställa gemenskapsregler och därmed göra det möjligt att ställa krav på detta i den konkreta miljölagstiftningen.
Den andra punkten, som jag gärna vill betona, vilket också flera av föredragandena har berört, är frågan om etik. Jag är åter enig med parlamentets anmärkningar, men som det också framgick i den föregående debatten, har kommissionen valt att behandla den etiska dimensionen i ett bredare sammanhang och inte enbart i samband med utsläpp av genetiskt modifierade organismer i miljön. Därför måste vi beakta den mer generella diskussionen, innan vi kan börja omsätta frågan i konkret lagstiftning.
Vad beträffar rapportens förslag, som också betonades i debatten i dag, om bättre informationsutbyte mellan medlemsländerna och inrättandet av en databank, så är det för mig en särskild glädje att kunna meddela, att GD XI redan har vidtagit alla nödvändiga åtgärder. Det betyder, att senare i år kommer information om GMO-utsläpp både vetenskapligt och kommersiellt att finnas tillgänglig på Internet. Jag stöder alltså fullt ut föredragandens önskan om bättre information och större öppenhet på detta område.
Därför vill jag ännu en gång tacka parlamentet för dess förslag. Förslaget till resolution har varit ett betydande stöd för GD XI vid utarbetandet av förslaget till ändring av direktiv 90/220/EEG, och jag hoppas att kunna få detta antaget i kommissionen omedelbart efter sommaruppehållet.

Ordföranden
Tack så mycket, kommissionsledamot Bjerregaard.
Jag förklarar debatten för avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 12.00.

Green
Fru ordförande, som de flesta i denna kammare känner till, är detta det sista tillfälle som ni sitter ordförande i detta plenum innan ni återgår till ert heltidsarbete i nationalförsamlingen.
Å min grupps och, jag är säker, alla andra parlamentsledamöters vägnar vill jag önska er lycka till och framförallt säga, att er integritet, den respekt som ni åtnjutit i denna kammare och det sätt som ni fört ordförandeklubban i detta plenum under många år, aldrig ifrågasatts. Vi önskar er lycka till och skulle vilja överlämna dessa blommor från min grupp och, ja, hela kammaren.
(Livliga applåder)

Ordföranden
Jag är mycket rörd, jag skulle t.o.m. vilja säga mycket gripen. Dessa sexton år tillsammans med er är för mig en erfarenhet med en sådan rikedom och jag hoppas kunna påverka en del av arbetet i den franska nationalförsamlingen, särskilt det som gäller Europeiska unionen. Ni kan räkna med min fullständiga trofasthet. Jag skall göra allt jag kan för att utveckla den målsättning som vi under sexton år tillsammans bidragit till. Hjärtligt tack!
(Applåder)

Omröstning
Graefe zu Baringdorf
Fru ordförande, vi har att göra med en något ovanlig omröstning. En omröstning om betänkandet företogs under våren 1995 i plenum, och det skickades sedan tillbaka till utskottet, eftersom kommissionen inte ville överta parlamentets ändringsförslag. Under mellantiden - under dessa två år - har vi förhandlat med kommissionen och uppnått ett resultat i samförstånd. Detta föreligger nu.
Vi enades med förvaltningen på så sätt att de ändringsförslag, som godkändes då, kommer att röstas om ännu en gång i dag. Dessutom kommer en omröstning att äga rum om de ändringsförslag som togs i samförstånd med kommissionen, så att vi i dag lägger fram det kompletta betänkandet för omröstning. Kommissionen kommer därefter - det utgår jag från - att godkänna ändringsförslagen, och följaktligen kommer vi då även att ha en slutlig omröstning.
Detta är ett exempel på att vi - även om vi enligt artikel 43 bara är en utfrågningsinstans - kan lägga fram ett legalt förfarande i medbeslutandet, genom att vi skjuter upp förfarandet med kommissionen. Om vi sedan kan uppnå en gemensam ståndpunkt hos kommission och parlament, kan denna bara enhälligt förkastas i rådet, och därigenom uppnår parlamentet även innehållsmässigt en stor kraft att driva igenom ståndpunkten.

Fischler
Fru ordförande, mina mycket ärade damer och herrar! Jag vill inte förlänga denna debatt, utan direkt ansluta till det ställe där parlamentsledamot Graefe zu Baringdorf slutade. Jag vill i huvudsak bara åberopa de ändringsförslag som rör genetiskt modifierade organismer, inte bara för att de troligtvis är viktigast, utan även på grund av att det krävs en rad smärre redaktionella ändringar.
För det första bör ordalydelsen i ändringsförslag 22 om miljöfördragsamhetsprovet för rättssäkerhetens skull ändras något, närmare bestämt bör avsnitt 4 b från och med nu lyda enligt följande: " De förfaranden, som skall garantera att miljöfördragsamhetsprovet är jämförligt med provet i direktiv 90/220, införs på kommissionens förslag genom en förordning från rådet på lämplig rättslig grund i Romfördraget.
För det andra vill jag tala om ändringsförslag 23, som hänför sig till sortkatalogen och märkningen och är ett uttryck för kommissionens och parlamentets önskan att dra försorg om att utsädesanvändaren informeras, om det för hans utsäde handlar om en gentekniskt förändrad sort eller ej. Märkningsföreskrifterna måste dock förankras i de delar av rättsföreskrifterna, som hänför sig till den berörda produkten, i detta fall alltså utsädet. Därför bör märkningsklausulen inte stå i direktivet om sortkatalogen, utan i direktivet om handel med utsäde. Denna omgestaltning berör inte överenskommelsens princip och kan inom sinom tid tas hänsyn till i kommissionens omarbetade förslag.
Låt mig till slut bara kort vidtala ändringsförslag 8, som hänför sig till förslaget att införa ömsesidigt godkända kontroller, dvs. europeiska kontroller. Enligt kommissionens uppskattning har detta ändringsförslag inte ytterligare följts upp. Om detta inte skulle vara fallet, vore detta förslag oacceptabelt, eftersom tillfredsställande regleringar redan har föreskrivits i direktiven.
I övrigt gläder det också mig att kunna meddela Er att kommissionen kan acceptera alla ändringsförslag, om redaktionella förbättringar utförs i motsvarande grad. Jag vill ännu en gång hjärtligt tacka föredraganden av betänkande, Graefe zu Baringdorf, för hans samarbete.
Beträffande ändringsförslag 21
Graefe zu Baringdorf
Fru ordförande, när det gäller ändringsförslag 21 skall två punkter tas hänsyn till: I den franska översättningen är det tydligen svårt att tydliggöra det sakförhållande, som är angivet i andra avsnittet. Här förklaras det utförligt vad ett icke införande på marknaden betyder, och det rör sig då om en dubbel negation, nämligen att det utsäde, som kommer in i handeln, inte syftar till kommersiell användning. I franskan verkar detta ha vållat vissa problem, eftersom orden " införande på marknaden" , " kommersiell användning" och " handel" är mycket lika. Jag ber emellertid mina franska kollegor att lita på originaltexten och att anpassa texten redaktionellt. Ännu ett råd: Det har väckts motion om en separat omröstning, och här handlar det i huvudsak om den tredje strecksatsen, där man betecknar det lokala utbytet av utsäde mellan jordbruksföretag för uteslutande användning inom det egna företaget som ett icke-införande på marknaden. Detta har man gjort upp om i överensstämmelse med kommissionen. Under tiden finns det emellertid ett enormt tryck från utsädesindustrin att inte ta upp denna jordbrukspraxis, som är vanlig i alla länder - nämligen grannutbytet - i detta direktiv, eftersom de förmodar att de på det sättet kan gå miste om några affärer.
Jag ber mina kollegor att trots detta tryck bifalla denna tredje strecksats.
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)

Macartney
Fru ordförande, en ordningsfråga. Jag hänvisar till artikel 53.5 i arbetsordningen. Utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt har svikit parlamentet genom att på ett felaktigt sätt ha behandlat de ändringsförlag rörande den rättsliga grunden som jag lade fram. Genom att ha gjort det, riskerar detta parlament att anta något som saknar rättskraft. Vi skulle stå med nog så långa ansikten om frågan kom att föras till domstol.
Jag vill att denna ordningsfråga tas till protokollet och uppmanar ledamöterna att stödja ändringsförslag 3 och 4, vilket är det enda sättet att ta sig ur det här och som, helt tydligt, skyddar den gemensamma fiskeripolitiken mot alla försök att rucka på dess rättsliga grund.

Souchet
Fru ordförande, jag tror att efter Macartneys inlägg skulle det kanske vara bra att för att klargöra våra kollegers bedömning höra ståndpunkten från utskottet för rättsliga frågor uttryckas av dess ordförande.

De Clercq
Fru ordförande, utskottet måste inte nödvändigtvis beakta de inlämnade ändringsförslagen. Utskottet har uttalat sig, jag har inget att tillägga.

McKenna
Fru ordförande, en ordningsfråga. Det Macartney sade är korrekt. Det ifrågasätter verkligen det sätt som utskottet för rättsliga frågor hanterar ärendena.

Ewing
Fru ordförande, kärnan i denna fråga är att utskottet för rättsliga frågor inte lade fram dokumenten för ledamöterna i utskottet. De dokument som behövdes för att utskottet för rättsliga frågor skulle komma fram till ett rättsligt yttrande hölls tillbaka. De lades inte fram för utskottet. Det är det som är kärnan i denna fråga.
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)

Graefe zu Baringdorf
Fru ordförande! Jag vill ännu en gång ge uttryck åt min tillfredsställelse över att vi har kunnat röstat om detta betänkande på det här sättet och att vi i förhandlingarna med kommissionen lyckades med att genomföra innehållsmässiga ändringar i parlamentet.
Till dessa innehållsmässiga punkter hör bl.a. märkningen av genetiskt förändrat utsäde, ett märkningsavtal, som går vida utöver Novelfood-direktivet, och - vilket jag hoppas - kommer att verka exemplariskt, så att vi kommer till en revision och med det snaraste också kommer att föreskriva en liknande märkning för konsumenterna.
Av speciell vikt i detta betänkande är emellertid att marksorter åter igen kommer att tillåtas, att de får köpas och att detta i sin tur bidrar till den genetiska mångfalden. Men vad jag beklagar - och här förstår jag framför allt inte parlamentsgruppen Europeiska folkpartiet, som ju annars alltid mycket starkt framhäver böndernas intressen - är att denna tredje strecksats, som handlar om att man i det lokala området, såväl som i grannområdet, har bytt ut utsäde för användning i det egna företaget, har avvisats av parlamentsgruppen Europeiska folkpartiet. Därmed misslyckades detta tredje ändringsförslag på grund av några få röster. Jag hoppas att kommissionen nu kommer att överta denna text, som vi ju har gjort upp om tillsammans med dem, i sina tillämpningsbestämmelser, så att vi över tillämpningsbestämmelserna i slutändan ändå kan uppnå en legalisering i nuvarande grannpraxis.

Kirsten Jensen, Blak, Sindal och Iversen
De danska socialdemokraterna har i dag avstått från att rösta om det ovannämnda betänkandet.
Utsädespaketet bygger på EG-fördragets artikel 43, vilket de danska socialdemokraterna kan acceptera, så länge som det enbart rör sig om sammanslagningen av handelsdirektiv på jordbruksområdet. Men i detta fall handlar det också om att införa en del av utsättningsdirektivet gällande genmodifierade organismer i direktivet om utsäde. Eftersom utsättningsdirektivet normalt behandlas under artikel 100a, vilket bl.a. ger de enskilda medlemsländerna möjlighet att använda miljöklausulen, kan de danska socialdemokraterna inte acceptera, att denna möjlighet försvinner.
Den resterande delen av betänkandet är tillfredsställande.

Souchet
Vår grupp röstade för samtliga ändringsförslag från utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling om ändring av direktiven om försäljning av utsäde, med undantag av tredje strecksatsen i ändringsförslag 21.
Vår grupp kan bara välkomna kompromissen som är resultatet av omröstningen i kammaren. De företag som marknadsför utsäde måste respektera ett antal rättsliga krav såsom etikettering och information till användaren. Regler av den typen gör det möjligt för den berörda branschen att utvecklas och avlägsna mindre nogräknade aktörer.
När det gäller jordbrukarna ifrågasätts inte principen med privilegium för jordbrukaren, tack vare ändringsförslagen som lagts fram och antagits i kammaren.
Beträffande den tredje strecksatsen i ändringsförslag 21 motsatte sig vår grupp den och det är med tillfredsställelse som vi noterar att den avlägsnats. Även om principen om handel med utsäde mellan grannländer kan förefalla berättigad måste man undvika att en parallell marknad inrättas och framförallt risken att förlora all spårbarhet för utsäde från genetiskt modifierade organismer.
Betänkande (A4-0144/97) av Souchet
Kirsten Jensen, Blak, Sindal och Iversen
De danska socialdemokraterna har i dag röstat ja till Souchets betänkande.
De danska socialdemokraterna stöder, att den gemensamma fiskeripolitiken bygger på principer om rationalitet och bärkraft.
Vattenbruk är en väsentlig källa till föroreningar i fiskerisektorn. Därför önskar de danska socialdemokraterna vattenbruk varken som en del av en sysselsättningsstrategi eller som en del av en miljöstrategi. Detsamma gäller liknande föroreningskällor i fiskerisektorn.

Macartney
Jag röstade mot Souchet-betänkandet, eftersom jag inte anser att Europaparlamentet i tillräcklig grad övervägt frågan om rättslig grund, vilket jag tog upp i ändringsförslagen rörande rättslig grund till kommissionens förslag om ändring av förordningen om grundläggande gemensam fiskeripolitik.
Jag anser att utskottet för rättsliga frågor har svikit parlamentet genom att endast undersöka en del av kommissionens förslag och inte den del av förslaget som jag finner vara det mest bekymmersamma.
Det är skälet till att jag inte anser att parlamentet kan förlita sig på att yttrandet från utskottet för rättsliga frågor utesluter möjligheten att antagandet av kommissionens förslag äventyrar den gemensamma fiskeripolitikens grundprincip om relativ stabilitet och inte skapar olyckliga prejudikat för den framtida utvecklingen av Europeiska unionens fiskeripolitik.
Framtiden för den gemensamma fiskeripolitikens grundprincip om relativ stabilitet står på spel och det är absurt att Europaparlamentet skulle rösta om en sådan viktig och komplex fråga utan att ha tagit sig tillbörlig tid att överväga den potentiella skada som detta prematura och dåligt genomtänkta förslag från kommissionen kan orsaka.

Souchet
De ändringsförslag som Macartney lagt fram till mitt betänkande innebar ett juridiskt problem som överskred ramarna och vars granskning beror på att omröstningen skjutits upp i två månader. Europaparlamentets utskott för rättsliga frågor har just överlämnat sina slutsatser: utskottet anser med mycket stor majoritet att den rättsliga grunden som kommissionen valt är riktig. Vid omröstningen preciserade Macartney att utskottet för rättsliga frågor inte föreföll ha granskat den fråga han ställt tillräckligt noggrant. Till svar på mitt inlägg angav ordföranden i utskottet för rättsliga frågor att slutsatserna tvärtom var tillräckligt exakta. På grundval av detta beslutade därför vår grupp att inte beakta Macartneys ändringsförslag och naturligtvis rösta för den slutliga resolutionen.
När det gäller betänkandet kan jag bara beklaga att kommissionsledamot Bonino vid debatten i kammaren inte medgav att de två ändringsförslag jag lämnat i mitt betänkande och som antogs praktiskt taget enhälligt av ledamöterna i kammaren var välgrundade. Det är inte rimligt att kommissionen försöker tillskansa sig rättigheter den inte förfogar över för att undvika varje form av kontroll av dess sätt att förhandla. Om kommissionen inom ramen för internationella konferenser accepterar nya tekniska krav för fiskare inom Europeiska unionen, förefaller det oss nödvändigt att rådet och parlamentet kan uttala sig om det välgrundade i sådana krav. Då rådet vid varje tillfälle skall kunna kontrollera kommissionens verksamhet förefaller det oss inte lämpligt att ändra det nuvarande beslutsförfarandet där denna kontroll ingår. Jag konstaterar med tillfredsställelse att vår kammare praktiskt taget enhälligt beslutat detta.
Betänkande (A4-0220/97) av Pery
Ahlqvist, Andersson, Hulthén, Lööw, Theorin, Waidelich och Wibe
Vi vill tacka föredraganden för ett väl genomfört arbete med betänkandet. Vi vill dock framhålla vår principiella inställning i frågan om fiskeavtal av denna typ. Vi menar att Europeiska unionen bör upphöra med denna typ av kostsamma fiskeriavtal och i stället övergå till att stödja framför allt utvecklingsländernas egen fiskeriverksamhet. En sådan lösning skulle bättre medverka till att utveckla fiskets betydelse för den globala livsmedelsförsörjningen, stärka dessa länders ekonomiska utveckling samt även undanröja de risker som fiskeriavtalen kan innebära för att vissa medlemsländers fiskeriverksamhet ges ett indirekt stöd för fortsatt verksamhet i ett läge där hela det europeiska fisket står i behov av betydande begränsningar.

Sandbæk
Vi röstar om en förlängning av ett protokoll till ett avtal, som inte bara är i kraft, utan redan har löpt ut. En grotesk situation. Jag avstår från att rösta, eftersom jag fullt ut inte kan bifalla innehållet i dessa fiskeriavtal med Senegal, när man samtidigt vet att avtalen inte är önskade av de lokala fiskarna.
Betänkande (A4-0229/97) av Gallagher
Ahlqvist, Andersson, Hulthén, Lööw, Theorin, Waidelich och Wibe
Vi vill med anledning av Europaparlamentets behandling av ovannämnda betänkande framhålla vår principiella inställning till denna typ av avtal. Vi menar att Europeiska unionen bör upphöra med denna typ av kostsamma fiskeriavtal och i stället övergå till att stödja framför allt utvecklingsländernas egen fiskeriverksamhet. En sådan lösning skulle bättre medverka till att utveckla fiskets betydelse för den globala livsmedelsförsörjningen, stärka dessa länders ekonomiska utveckling samt även undanröja de risker som fiskeriavtalen kan innebära för att vissa medlemsländers fiskeriverksamhet ges ett indirekt stöd för fortsatt verksamhet i ett läge där hela det europeiska fisket står i behov av betydande begränsningar. Vi menar också att Europaparlamentet, då sådant tillfälle ges, bör överväga att medverka till att en sådan principiell förändring i inriktningen kommer till stånd.
Betänkande (A4-0211/97) av Papakyriazis
Striby
Fru ordförande, kära kolleger, årsrapporten från den europeiska ombudsmannen är ett tillfälle att erinra om omfattningen av detta organs uppgift. Som medlem av utskottet för framställningar kan jag bara gratulera till arbetet som utförts av ombudsmannens kansli i processen som syftar till att närma de nationella medborgarna till de alltför avlägsna europeiska institutionerna.
Det finns emellertid något som oroar mig: Papakyriazis betänkande talar om, jag citerar: " att stödja den institutionella balans som finns fastställd i fördragen och i synnerhet det riktiga utövandet av Europaparlamentets och Europeiska kommissionens samt EG-domstolens diskretionära befogenheter" . De diskretionära befogenheterna kräver emellertid per definition att de utövas helt oberoende, alltså utan kontroll efteråt, och det är tydligt att de europeiska institutionerna och organen inte i något fall kan undgå reglerna om rättvisa och rätt som medlemsstaterna själva fastställt, men det är icke desto mindre uppenbart att gemenskapens förvaltning som all annan har behov av att mjukas upp. Den kommer annars att bevara, eller t.o.m. utveckla, sin tröghet och formalism.
Liksom föredraganden betonar vi alltså nödvändigheten av att tydligt ange ombudsmannens uppgifter och framförallt begreppet administrativa missförhållanden för att förhindra att han frestas att ingripa. Jag betonar slutligen nödvändigheten av att reformera, när det är nödvändigt, utan att nöja sig med det goda samvete som dessa ändringar av ombudsmannens verksamhet skulle resultera i. Och vi får inte glömma att vi, i vår egenskap av utvalda av våra respektive folk, är de bästa ombudsmännen inom unionen.
Avslutningsvis skulle jag vilja erinra om att i enlighet med artikel 13 i kammarens beslut av den 9 mars 1994 om ombudsmannens roll är ombudsmannens säte Europaparlamentet. Men slutsatserna från regeringskonferensen erinrade nyss om att det är i Strasbourg. Jag vill därför endast se inrättandet, jag citerar ombudsmannens rapport " av ett litet avdelningskontor i Bryssel" som ett praktiskt arrangemang som inte förebådar en ytterligare centraliserande utlokalisering och som på sikt skulle göra Strasbourg till ett litet avdelningskontor till Bryssel.

Lindqvist (ELDR), Eriksson, Seppänen, Sjöstedt och Svensson (GUE/NGL), Gahrton, Holm och Lindholm (V), Lis Jensen (I-EDN)
Från nordisk sida ser vi det som ett framsteg att det inrättats en ombudsman som skall tjäna allmänhetens intressen. Detta är särskilt viktigt med tanke på EU: s demokratiska brister samt den byråkratiska detaljregleringsiver som präglar unionens myndigheter. Vi har röstat för förslag som syftar till att förbättra allmänhetens möjligheter till att framföra besvär. Däremot har vi röstat emot betänkandets punkt 4, där det bland annat står " att ombudsmannens roll bör vara att stödja den institutionella balans som finns fastställd i fördragen..."
Detta strider mot själva syftet med ombudsmannens funktion att tjäna allmänhetens intressen och vidarebefordra deras klagomål. Dessutom saknar formuleringen täckning i relevanta delar av fördraget, dvs. i artiklarna 8d, 138d samt 138e.
Betänkande (A4-0219/97) av Larive
Holm
Den krassa verkligheten visar att många stora företag tyvärr satsar enorma summor pengar på att överösa oss konsumenter med glättig reklam om produkter som jag inte visste existerade. Ännu mindre visste jag att jag hade saknat dem i mitt liv.
Att reklam, s.k. affärskommunikation, skall regleras på EU-nivå tror jag är negativt för oss konsumenter. Bättre är om de nationella staterna själva ställer upp regler för vad som kan anses vara acceptabelt med hänsyn tagen till kulturella aspekter.
I kommissionens grönbok saknar jag framför allt frågans betydelse för oss konsumenter. Inriktningen är klar, dvs. vilka regler som skall gälla för företagen, men jag anser att det är viktigt att betona konsumenternas situation.
Det är viktigt att det finns starka konsumentorganisationer eller en offentlig myndighet som har till uppgift att ta emot klagomål och se till att de fastslagna reglerna följs. Detta är inte minst viktigt när det gäller den " gränsöverskridande" reklamen som drabbar oss konsumenter. Det bästa hade varit om denna tjänst kunde vara kostnadsfri för konsumenten.
Självklart är det viktigt att marknaden har en självsanerande uppgift. Att företagen skulle klara detta själva fungerar inte, vilket dagens situation bevisar (frågan skulle ju inte ha tagits upp annars...).
Särskilt starka krav måste slutligen ställas på reklam som riktas till barn och ungdomar, eftersom de är särskilt utsatta.

Kirsten Jensen, Blak, Sindal och Iversen PSE)
De danska socialdemokraterna har i dag röstat ja till Larives betänkande, men är emot två punkter i frågan om användningen av ursprungslands- eller destinationsprincipen.
De danska socialdemokraterna går av hänsyn till konsumenterna in för en kompromiss mellan de två principerna, så att en konsument, som köper en produkt i ett land på grund av reklam, som har sitt ursprung i ett annat land, inte skall behöva känna till det landets rätt och branschsed för att kunna reklamera eventuella fel på produkten.
Sålunda stöder vi två av de fyra ändringsförslagen, som har lagts fram till de ovannämnda punkterna.

Wolf
Problemet med affärskommunikationen inom den europeiska inre marknaden är för närvarande tyvärr ett slående exempel på att, hur och under vilka villkor EU fungerar som " avregleringsgemenskap" , dvs som en stark hävstång för att undanröja bestående regleringar på medlemsstaternas nivå, utan att för den skull skapa motsvarande regleringar på europeisk nivå.
Det föreliggande betänkandet dukar helt kritiklöst under för denna avregleringstendens - och öppnar därmed ett kärnområde i människans kultur- och personlighetsutveckling av en gränslös kommersialisering. Som Gruppen De gröna i Europaparlamentet kan och vill vi inte satsa på denna tendens gentemot ett återförstatligande - men väl utnyttja alla möjligheter som står till buds för att även ta små steg för att begränsa denna destruktiva tendens - genom att i motsvarande grad utnyttja kommissionens initiativrätt, men även genom att ändamålsenligt använda subsidiaritetsprincipen. Detta kan inte ersätta europeiska ramdirektiv, men åtminstone hjälpa till att överbrygga tiden tills dess att det blir nödvändigt att genomföra dem.
EU: s gemensamma inre marknad kan även existera med den kulturella skillnad som finns i de olika medlemsstaterna och regionerna - det finns inget skäl till att låta marknaden verka som en ångvält i den europeiska nivelleringslusten. Tvärtom: En indelad marknad, i vars centrum människans behov står, behövs rent ut denna olikhet och dess skydd. Enbart en kantring av marknadsutvecklingarna i ett självändamål, för vilka människornas behov blir till ett rent medel för kvalitetsproduktion, kan icke-regleringar, som de här föreslås, över huvud taget fortfarande förefalla vara rationella ...
Betänkande (A4-0239/97) av Bowe
Souchet
Inom ramen för kommissionens meddelande om bioteknik består vår grupps ståndpunkt i att tillåta en viss utveckling av denna morgondagens industri och samtidigt mycket uppmärksamt se till att undvika eventuellt missbruk.
I det perspektivet förefaller det oss absolut nödvändigt att införa en rigorös märkning som möjliggör en verklig övervakning av den genetiska ingenjörskonstens produkter.
Under de olika diskussioner vi fört om genetiskt modifierade organismer har näringslivet flera gånger angivit att man kan kontrollera spridningen. Det är anledningen till att vår grupp stöttat den enträgna begäran till kommissionen som syftade till att införa exakta regler för de olika aktörernas ansvar.
BSE-affären visade på farorna med forskning som endast är inriktad på hyperproduktion inom jordbruket och nödvändigheten av att införa ett kontrollsystem som verkligen är oberoende av den ekonomiska och politiska makten. Vi stödde därför förslaget att inrätta en central vetenskaplig kommitté. Men lämpliga förfaranden måste utarbetas för att undvika att de problem som uppstod i samband med galna ko-sjukan inte upprepas.
Sammanfattningsvis insisterar vår grupp på nödvändigheten av att försiktighetsprincipen bibehålls så att skyddet för konsumenter och miljö garanteras. Medborgarna i våra länder kommer bara att acceptera biotekniken om de erhåller verkliga säkerhetsgarantier.

Ordföranden
Jag förklarar den gemensamma debatten avslutad.
(Sammanträdet avbröts kl. 13.10 och återupptogs kl. 15.00.)

Telekommunikation - Konkurrens på telekommunikationsområdet
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är den gemensamma debatten om följande betänkanden:
A4-0215/97 av W.G. van Velsen för utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik om kommissionens grönbok (KOM(96)0590 - C4-0658/96) om en numreringspolitik för teletjänster i Europa; -A4-0213/97 av Argyros för utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik om förslag till meddelande från kommissionen (KOM(96)0649 - C4-0010/97) om tillämpning av konkurrensreglerna på tillträdesavtal inom telesektorn; -A4-0240/97 av Herman för Europaparlamentets delegation till förlikningskommittén om förlikningskommitténs gemensamma utkast till Europaparlamentets och rådets direktiv 97//EG (C4-0306/97-95/0280(COD)) om ändring av rådets direktiv 90/387/EEG och 92/44/EEG för anpassning till en konkurrensutsatt miljö på telekommunikationsområdet.
van Velzen, W.G.
Herr ordförande, jag skall rapportera om såväl grönboksnumreringen som betänkandet från herr Argyros. Efter det att vi först behandlat lagstiftningen på området för en väl fungerande telekommarknad så som interkonnektion och tillstånden, har vi nu hamnat vid direktiv och grönböcker som framför allt handlar om konsumentintressen, nämligen innehållet och funktionen på det universella tjänsteutbudet och denna grönbok om nummerpolitiken i den Europeiska unionen. Det är tydligt att konsumenten också måste plocka frukterna av liberaliseringen av telekommunikationsmarknaden genom bättre pris/kvalitetsförhållanden och bättre och mer omfattande serviceutbud. På detta område finns fortfarande mycket att göra, så som framgår av sjunkande priser och bättre serviceutbud som nu lämnas av nya aktörer.
Vilka är nu instrumenten som konsumenten kan använda för att tvinga fram bättre kvalité, i förekommande fall pris? De finns framför allt inom området med nummerportabilitet och på området carrier preselection , det vill säga att konsumenten själv kan göra ett val om vilken operatör han eller hon väljer för interurbansamtal. På grund av det höga priset för interurbansamtal lönar det sig mest för användaren.
Nummerportabilitet, det vill säga att man tar med sig sitt nummer om man flyttar till en annan operatör, är a och o. Det är ett mycket effektivt instrument varigenom operatörer tvingas att göra sitt allra bästa, för att behandla sina kunder väl, eftersom kunden relativt lätt kan byta operatör. Låt oss inte glömma att Europaparlamentet på den långa vägen mot interkonnektdirektivet, alltid insisterat på ett snabbt införande av en nummerportabilitet. Jag är glad att rådet nu också på sitt senaste sammanträde vänt och övertagit Europaparlamentets gamla ståndpunkt genom att insistera på ett snabbt införande av nummerportabilitet.
Jag föreslår parlamentet i mitt betänkande att betrakta länder som den 1 januari 2000 fortfarande inte infört någon nummerportabilitet, som länder där någon full konkurrens på telekommunikationsmarknaden ännu inte gäller, så att det periodiskt för allmänheten gör synligt att man i deras land ännu inte är färdiga och att konsumenten därför betalar för mycket. Denna nummerportabilitet måste på sikt också införas för den mobila sektorn, men jag vet att det där tekniskt fortfarande finns många problem.
En annan viktig punkt är carrier selection och carrier preselection . Utan val av interurbanoperatören har den europeiska konsumenten föga nytta av liberaliseringen. Eftersom vi vill ha ärlig konkurrens i hela unionen, tycker jag att varje land måste uppfylla skyldigheten carrier selection och carrier preselection . Jag skulle enträget vilja be min kollega Read att återkalla sitt ändringsförslag nr. 1. Det ligger inte i konsumentens intresse och det skyddar de för höga kostnaderna på lokalsamtal hos en stor operatör, medan samma operatör profiterar på den gynnsamma konkurrensmöjligheten på fastlandet. Det är verkligen ingen ömsesidighet.
Jag förslår också att för såväl nummerportabilitet som carrier selection och carrier preselection ge en lagenlig grund genom revidering av interkonnektdirektivet. Jag hoppas att kommissionär Bangemann kommer att tillgodose denna önskan.
En annan punkt att uppmärksamma i mitt betänkande, som kommer upp, är utvecklingen av de så kallade paneuropeiska servicenumren. Tjänster på basis av dessa nummer förväntas kunna växa enormt under kommande år. Jag har betonat att utvecklingen av europeiska nummer inte får förlora utvecklingen av globala nummer. Jag har hört motstridiga uttalanden om utrymmet för särskilda europeiska nummer ur siktet. Jag hör gärna från kommissionären hur det ligger till med utvecklingen av dessa nummer på världsskalan, och vilken roll den Europeiska unionen enligt honom måste ha. Jag tycker i alla fall att Europa måste ta en ledande roll om global utveckling låter vänta för länge på sig, så som många fruktar.
Den som någon gång tittar på sidorna med utbudet från Eurosport - och jag vet att båda kommissionärerna är stora idrottsälskare och därför ägnar många timmar åt det - den vet att den stora mångfalden av nummer absolut inte främjar utvecklingen av paneuropeiska tjänster. Jag anser också att konsumenten klart måste vet om de använder gratisnummer eller nummer som de måste betala för. I en del medlemsstater är skillnaden inte alltid tydlig och konsumenten måste vänta många minuter innan det är deras tur, utan att de vet att det kommer att kosta honom en massa pengar. Man kan inte belasta medborgarna med periodiska förändringar av nummerplaner. Man blir tokig av det och kostnaderna för det är för stora för medborgare och näringsliv. Därför hellre en bra operation under till exempel fem år, än en ny förändring varje år. Samtidigt tycker jag att införandet av en europeisk landskod med nummer 3, är ett steg för långt. Det kräver vidare studier.
Min grupp kan i huvuddrag instämma till förslagen i grönboken och vi är nyfikna på reaktionen från kommissionären på våra förslag och ändringsförslag.
Sedan också ett litet ord om betänkandet från herr Argyros. Jag skulle vilja fastställa att det som det slutligen handlar om är, att få klarhet när det gäller förhållandet mellan så kallade särskild nätverkstillgång å ena sidan och hur man å andra sidan måste tolka det. Jag hör gärna något om det från vår kommissionär.

Argyros
Herr ordförande, kollegor, målet med kommissionens meddelande är att garantera likvärdiga konkurrensvillkor för den mångfald tillträdesavtal som kommer att följa mellan de existerande operatörerna inom telekommunikationsnät och tjänster och deras nyintroducerade konkurrenter med grund i den kommande avregleringen på telekommunikationsområdet den 1 januari 1998.
Såsom föredragande av betänkandet om kommissionens meddelande har jag med mina kommentarer till kommissionen och rådet försökt att undersöka och klargöra de nödvändiga förutsättningarna för en äkta konkurrens som potentiellt kommer att föra utvecklingen och den teknologiska moderniseringen på telekommunikationsområdet vidare.
De frågor som jag berör i mitt betänkande är följande:
För det första, tidsplaneringen för avregleringen och vad som måste finnas i en regelram för telekommunikationerna: insyn, flexibilitet och överensstämmelse med den internationella regelramen.
För det andra, den teknologiska utvecklingen och moderniseringen av området.
För det tredje, principerna för en effektiv och likvärdig tillämpning av konkurrensreglerna för att underlätta områdets inträde i konkurrensen, det vill säga harmoniserade regler och ett harmoniserat närmande från de nationella tillsynsmyndigheternas sida, objektiva kriterier för kontroll av förvanskningen av konkurrensreglerna.
Slutligen försöker jag undersöka situationen för telekommunikationerna i världen.
Mera konkret, i enlighet med tidsplaneringen och regelramen har avregleringen fastställts till den 1 januari 1998. Man kan notera att alla medlemsstater inom Europeiska unionen inte kommer att klara denna tidsplanering. Detta utgör redan ett problem för tillämpningen av konkurrensreglerna. På grund av detta måste kommissionen undersöka på vilket sätt den har för avsikt att, under denna övergångsperiod administrera de gränsöverskridande möjligheter till en förvanskning av konkurrensen som kan uppstå mellan avreglerade och icke-avreglerade telekommunikationsmarknader. Jag anser det nyttigt för alla medlemsstater att skynda på sina initiativ för att fullborda de förutsättningar som krävs för denna avreglering. Regelramen på telekommunikationsområdet utgörs av flera olika direktiv, som vart och ett täcker olika frågor. Denna splittrade reglering försvårar för intressenterna som inte har någon klar bild av gällande lagstiftning och skapar ett fientligt klimat för investeringarna på området.
Jag påminner alltså om behovet av en klar, flexibel lagstiftningsram och jag kräver att det skall finnas överensstämmande och konsekvens mellan regelramarna för samtrafiken och tillträdesavtalen. Jag anser också att kommissionen måste utfärda en global text som fastställer den rättsliga ramen för telekommunikationer på ett klart och tydligt sätt.
Den andra viktiga frågan i betänkandet utgörs av den viktiga inverkan som den teknologiska utvecklingens snabba rytm har. För att kunna etablera konkurrensen inom detta område på internationell nivå måste Europa anta en modern lagstiftning, i överensstämmelse med den senaste teknologiska utvecklingen, förutse användningen av nya teknologier och erbjuda en rättssäkerhet åt till de intresserade parterna. Jag vill undvika en marginalisering av området på grund av föråldrad teknologi och med tanke på den dragningskraft som telekommunikationsområdena har, sändningstjänsterna och informationstekniken, anser jag att det krävs en tillämpning av konkurrensreglerna även inom området för digital kommunikation.
Telekommunikationerna utgör ett område för ekonomiska verksamheter som traditionellt är monopolistisk, för att garantera de grundläggande tjänsterna för alla medborgare. Deras övergång från en monopolistisk struktur till konkurrensstruktur utgör en känslig punkt och kräver särskild uppmärksamhet beträffande tillämpningen av gemenskapens konkurrensregler. Denna övergång kan integreras på ett effektivt sätt enbart om konkurrensreglerna utfärdas på ett klart sätt och tillämpas på ett strängt, likvärdigt och harmoniskt sätt. Till denna harmonisering kan de nationella tillsynsmyndigheter som utövar sina befogenheter inom ramen för tillhandahållandet av öppna nät bidraga, dvs. inom den speciella områdeslagstiftningen som gäller för telekommunikationerna. Dessa myndigheter måste vara helt och hållet oberoende av de offentliga operatörerna och följa ett harmoniserat europeiskt närmande som fullständig respekterar konkurrensreglerna.
Utskottet arbetar utifrån det faktum att från början skulle existerande officiella operatörer ha konkurrensfördelar till dess att nya alternativ togs fram. För att under dessa förhållanden erhålla likvärdiga villkor måste man sätta som första skyldighet tillhandahållandet av ett likvärdigt tillträde för alla operatörer, och kommissionen måste för fastställandet av en dominerande ställning förtydliga de faktorer som skall beaktas för att följa ett mer flexibelt och globalt närmande samt anta objektiva kriterier.
Den sista punkten, som är mycket viktig för Europas inställning till systemet i världen med tanke på telekommunikationernas internationella karaktär och initiativen för en öppning av marknaderna, avser överensstämmandet med gällande regleringar i tredje land som måste känneteckna gemenskapsramen. Konsekvenserna och utnyttjandet av de europeiska konkurrensfördelarna måste göra det möjligt för de europeiska företagen att konkurrera på ett dynamiskt sätt med sina konkurrenter utanför gemenskapen, och driva fram positiva resultat i ekonomin och för de europeiska medborgarna.
Jag vill slutligen tacka mina kollegor för deras samarbete och deras stöd.

Herman
Herr ordförande, kära kolleger, den uppgift som åligger mig är mycket angenäm eftersom jag inför kammaren skall redogöra för den mycket gynnsamma utvecklingen av ett förfarande som följts relativt bra av samtliga parter. Jag vill här hylla det nederländska ordförandeskapet som visat prov på betydande dynamik eftersom det lyckats övertyga rådet om lösningar som låg närmare de som förespråkades av parlamentet och kommissionen.
Jag skulle också vilja tacka kommissionen som ganska tidigt förstod att vissa ändringsförslag från parlamentet egentligen var utmärkta, inbegripet för den allmänna politiken. Slutligen vill jag tacka de kolleger som gav mig förtroendet att avsluta förhandlingarna med rådets ordförandeskap.
Snabbt, vad gäller det? De prisade radernas exakta definition behövde anges. Punkten antogs. Det var även nödvändigt att försäkra sig om - och det är innehållet i det betänkande van Velzen just talat med oss om - numrens användbarhet eftersom numrens användbarhet är en grundläggande beståndsdel på konkurrensnivå. Vi kan förgäves göra de bästa texter om vi för att byta operatör varje gång måste uppfylla formaliteter eller slå mycket längre nummer, då kommer vi att avskräcka konkurrensen. Den punkten accepterades också.
Två eller tre problem fortsätter att bekymra parlamentet och lösningen beror inte bara på kommissionen utan även på rådet. Vilka är då dessa problem? Till att börja med problemet med de nationella myndigheternas oberoende. Vi vet att i vissa länder är dessa myndigheter i högsta grad verkliga: de åtnjuter oberoende, de har befogenheter och makt. Det är inte fallet överallt. I andra länder är dessa myndigheter outvecklade och förefaller mer som vinrankans blad som skall gömma det man inte kan se: deras totala oförmåga inför den största operatören. Denna punkt är ännu inte löst. Vi vet att det inte är kommissionens fel och att problemet ligger inom rådet som inte är här.
Ett annat problem som intresserar oss och som man blir allt mer medveten om är den korrekta tillämpningen av direktiv. Vi förfogar nu över direktiv som börjar utgöra en sammanhängande och enhetlig enhet men de tillämpas långt ifrån på samma sätt överallt. Det skulle därför vara bra att ha någon som kan lösa de konflikter som kommer att uppstå och som för övrigt redan uppstår. Vi har ett skriftligt åtagande från kommissionen som säger, jag citerar: " att kommissionen har förbundit sig att kontrollera att bestämmelserna för medlemsstaternas införande av den allmänna tjänsten inte medför någon snedvridning av konkurrensen" . Det är ett stort problem.
Vi har sett inom parlamentet att den allmänna tjänsten är ett intressant koncept, men det bär uppenbara ideologiska spår: allmän tjänst, offentlig tjänst, man blandar ihop allt. Vi måste alltså se till att det inte förekommer någon snedvridning av konkurrensen under det mycket skickliga och något demagogiska föregivandet att utvidga begreppet allmän tjänst för att i verkligheten bättre skydda det nationella territoriet eller den nationella marknaden. Detta har förekommit i vissa länder, och bl.a. i mitt eget för att nämna ett. Vi hoppas få ordning på det med hjälp av kommissionen.
Jag skulle vilja fästa uppmärksamheten på en punkt där kommissionen är en smula blygsam: nödvändigheten av att ha en europeisk myndighet. Jag förstår att kommissionen för närvarande inte har lust att kräva denna myndighet själv eftersom tillfället politiskt sett inte är särskilt väl valt. Men det hindrar inte att en europeisk myndighet måste ingripa en dag. Och man måste framförallt - och det är en allvarlig kritik jag riktar till statscheferna som träffades i Amsterdam - lyckas med att förstärka kommissionens makt när det gäller förhandlingarna med andra. Tjänsterna, dvs. telekommunikationstjänsterna, är inte planerade.
Romfördraget vet vi innebar att kommissionen skulle vara det huvudsakliga förhandlingsorganet med andra. Vi skulle vilja se det förverkligas, inte bara när det gäller varor och kapital utan även beträffande tjänster. Men i Amsterdam fanns två eller tre länder som av fullständigt ologiska och oförståeliga skäl och tvärtemot sina medborgares intressen vägrade. De följde Frankrike och andra som inte är nöjda med det sätt som kommissionen i vissa förhandlingar försvarar deras intressen. Det är ett problem som kommer att uppstå regelbundet. Därmed har vi resultatet: vi har ännu inte uppnått fullständig tillfredsställelse på denna punkt.
Slutligen uppstår problemet med kommittéförfarandet. Frågan avgjordes inte heller korrekt i Amsterdam, men eftersom man lovat oss en regeringskonferens före utvidgningen får vi tillfälle att rätta till misstaget.

Palacio Vallelersundi
Herr ordförande, jag talar för utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt för att framföra vår åsikt angående van Velzens betänkande om grönboken om en numreringspolitik för teletjänster i Europa.
För det första vill jag tacka van Velzen för hans bemötande av de åsikter som presenterats av utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt, slutsatser som antogs med tio röster för och en emot. Han har på grund av förfarandeskäl gjort dem till sina genom att lämna dem som ändringsförslag till kammaren. Således rekommenderar jag å det varmaste, som representant för utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt, att rösta för de ändringsförslag som presenterats av van Velzen.
Vad gäller grönboken ur rättslig synvinkel, ett perspektiv som utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt tillämpat, handlar det utan tvekan om ett nödvändigt och lämpligt initiativ.
Nödvändigt och lämpligt därför att den inre marknaden för telekommunikation är ett ämne som väntar på att avgöras och det är ett arbete som bör tas upp skyndsamt. Det som har framhävts i betänkandet ur allmän synvinkel från utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt är konkurrensen mellan olika legitima skyddsintressen, näringslivets men framför allt konsumenternas intressen och även icke rent ekonomiska aspekter som den snabba tekniska utvecklingen eller sociologiska aspekter. Det kan vara till exempel i vilken grad var och en av oss identifierar oss med vårt telefonnummer och i vilken grad det för användaren, fysisk eller juridisk person, innebär en störning att behöva byta telefonnummer. För detta är en enorm kostnad som vi måste undvika och därför är det nödvändigt att en åtgärd som nummerportabiliteten blir effektiv.
Förutom dessa frågor har utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt tagit upp metodfrågor. För det första är det inte lönt att ur rättsligt perspektiv att diskriminera mobiltelefonin till förmån för det fasta nätet. För det andra måste vi betona behovet av en allmän systematisering.
Jag är ledsen över att behöva värdera den rättsliga utspridningen i kilon, men som föredragande av yttrande har jag varit tvungen att sammanställa nästan ett kilo fotokopior av den direkt nödvändiga lagstiftningen, för att kunna studera denna grönbok.
I enlighet med slutsatserna i Amsterdam måste vi bli tydligare och enklare. Här är det absolut nödvändigt att ha en samordnad text och ordna upp den härva av lagstiftning som området innehåller. Och för det andra, för att uppnå en bra systematisering av detta ämne är det inte nödvändigt att skapa nya lagstiftningsinstrument för att beakta aspekterna val, förhandsval och portabilitet, utan utnyttja den lagstiftning som redan finns: direktivet om taltelefoni och direktivet om interkonnektivitet.

Read
Herr ordförande, jag skulle vilja inleda med mitt traditionella, men icke desto mindre hjärtliga, tack till de tre föredragandena Herman, Argyros och van Velzen. Palacio har helt rätt angående omfattningen av lagstiftning och dokumentation på detta område. Faktum är att jag ibland tror att den enda kvalifikation som behövs för att vara föredragande på detta område är att man läser snabbt. Icke desto mindre är jag medveten om det stora arbete som lagts ned på dessa lagstiftningstexter och andra texter. Det är mycket trevligt att se bägge de ansvariga kommissionsledamöterna här och jag hoppas att de bägge kommer att ha möjlighet att svara på denna debatt.
Jag vill i synnerhet tala om van Velzens betänkande och om hans idéer om förhandsval av operatör. Jag har med stöd från flera kollegor satt samman ett ändringsförslag och jag hoppas att jag i min tur kan övertala van Velzen att inte enbart dra tillbaka sin anmodan till mig om att dra tillbaka mitt ändringsförslag, utan även stödja mitt ändringsförslag. Jag ber inte kommissionen att dra tillbaka sina förslag om förhandsval av operatör. Långt ifrån det, även om jag skulle vilja fråga dem varför detta obönhörligt måste kopplas till numreringen. Det kan finnas ett gott skäl till två direktiv om dessa två frågor, men jag skulle vilja be kommissionen att utföra ytterligare en studie om möjliga konsekvenser för förhandsval av operatör.
Det är långt ifrån klart vilka dessa konsekvenser skulle kunna bli. Om konsekvenserna är att det blir mindre attraktivt att investera i konkurrenskraftiga nät på lokal nivå, att befintliga nättillhandahållares position stärks, att det är till nackdel för den lokale konsumenten som främst ringer lokalsamtal och till fördel för dem som vanligen ringer fler riks- eller utrikessamtal, har det definitivt inte uppfyllt sitt syfte. Mitt ändringsförslag syftar blott till att be kommissionen - och det är logiskt att be dem när de överväger ett direktiv - att än en gång se på vilka konsekvenserna skulle kunna bli. Om min oro, och deras som stöder den, är obefogad är allt gott och väl. Men om det skulle vara ett problem, är nu rätt tid att mer noggrant titta på detta och jag hoppas att kollegorna här stöder mig.
Argyros betänkande och Hermans kommentarer om bestämmelser väckte en fråga som vi kommer tillbaka till gång efter annan, nämligen huruvida befintliga regelverk kommer att vara tillräckliga på den nyligen avreglerade telekommunikationsmarknaden. Det är svårt eftersom den hastighet som avregleringen har skett med har varit mycket varierande i de olika medlemsstaterna. Parlamentet har konstant bett kommissionen - och jag vet att kommissionen har arbetat med detta, vilket vi är tacksamma för - och rådet om att lägga fram förslag på en europeisk förordning. Argyros och jag har lämnat in en gemensam kompromisstext, som jag verkligen hoppas skall finna stöd i parlamentet.
Det är en liten sak jag är kritisk mot - egentligen vill inte ens kalla det så - i Argyros betänkande: vissa delar av ordalydelsen är litet väl överentusiastiska vad gäller avregleringen, men det är inte så illa att jag ändrar min röst. Jag skulle bara vilja säga att några av de gamla offentliga monopolen hade sina fördelar och det skulle vara katastrofalt om vi fick nya privata monopol med alla felen från de gamla offentliga monopolen och inga av fördelarna.

Malerba
Herr ordförande, herrar kommissionärer, kära kolleger! Låt mig först av allt gratulera de tre föredragandena för det utmärkta och omfattande arbete de har utfört, framför allt Herman, vars arbete i denna fråga har avslutats efter en verkligt lysande förlikning.
Jag skulle ett ögonblick vilja uppehålla mig vid frågan om telefonnumrens rörlighet, vilket verkligen är ett viktigt inslag i konkurrenspolitiken på telekommunikationsområdet. Tekniken kan göra fantastiska saker: den kan göra det möjligt att i realtid knyta en mobil adress till en brukare i rörelse med hjälp av mobiltelefoni, som snart kommer att förstärkas med satelliter, men man kan också skapa konkurrenshämmande, byråkratiska begränsningar som i högsta grad motverkar överföringen från en bärare till en annan.
Jag instämmer i de principer som framgår av kommissionens meddelande samt i rekommendationerna från vårt utskott för ekonomi och vill med andra ord uppmuntra kommissionen att snabbt gå vidare på den utstakade vägen, även med tanke på den elektroniska handelns tillväxt och tillväxten av nya tjänster av typen Internet.
Låt mig rikta parlamentets och kommissionärernas uppmärksamhet på en fråga som rör rörlighet och harmonisering som jag tycket har kommit bort i diskussionen: frågan som gäller calling cards och kontantkort. Jag tycker det verkar, om man jämför med förhållandena i USA, som om även detta betalsystem på något sätt hör till frågan om rörlighet och den inre marknaden, eftersom det är instrument som tillåter brukaren att enkelt ringa upp var som helst, offentligt eller privat. I Europa har vi istället en mångfald av olika telefonkort, förutbetalda och med kredit, magnetiska och med chips, med svårbegripliga tariffer, som uppmanar till att använda mobiltelefoner, en mycket dyrare teknik, även i de fall där ett samtal från en offentlig telefon skulle vara billigare.
Jag frågar mig, och jag frågar kommissionen, om man inte skulle kunna göra något även inom detta område, som vid sidan av det egna numrets rörlighet även omfattar det egna kontots.

Boogerd-Quaak
Ordförande, jag vill för den liberala gruppen tacka Europeiska kommissionen och därvid de tre föredragande, för arbetet som gjorts och som är uppe till diskussion här i dag. Den Europeiska unionen spelar en viktig roll i konkurrensförmågan genom att ta bort hindrande lagstiftning och att utveckla stimulerande åtgärder. Förslagen och betänkanden om det i dag är ett steg i rätt riktning för det. Jag applåderar att man försöker komma fram till en harmonisering av olika essentiella villkor i telekommunikationssektorn. Det är nödvändigt eftersom skillnaderna mellan medlemsstaterna sinsemellan, till exempel när det gäller regelgivningen i telekommunikation, så som nummerportabilitet, precarrier -urval och carrier -urval, men också på andra områden har lett till en mycket fragmenterad europeisk IKT-politik. Möjligheten att flytta över nummer är avgörande i det för att den interna marknaden skall fungera bra. Det spelar verkligen konkurrensen på telekommunikationsområdet i handen. Vi kan allihop exempel på ännu inte fungerande liberaliseringar, också i länder där man redan hållit på i tio år. Det är därför av vikt att alla institutioner i unionen anstränger sig för att den 1 januari 1998 få till stånd en så komplett lagstiftning som möjligt.
Jag ber kommissionen att kontrollera att också medlemsstaterna anstränger sig för att inom kort föra sin regelgivning för telekommunikationssektorn i en linje. Längre övergångsperioder för vissa medlemsstater måste så mycket som möjligt undvikas. Jag tackar föredragande Van Velzen särskilt, att han med ändringsförslag 8 från PPE, tillgodoser det av mig inlämnade förslaget i det ekonomiska utskottet för att så snabbt som möjligt föra in nummerportabilitet så brett som möjligt. Tekniskt är det ena och det andra möjligt, nu beror det på den politiska viljan. Jag påminner kort om den lyckade konferensen i Bonn där man stödde dessa förslag utan att göra något konkret. Jag hoppas att stöden nu också skall bli verklighet.

Theonas
Herr ordförande, vi diskuterar i dag vissa av de mest allvarliga aspekterna av den fullständiga avregleringen av telekommunikationerna från och med den 1 januari 1998 men även vissa dramatiska effekter som denna avreglering medför, som t.ex. på numreringssystemet. Den teknologiska utvecklingen på området för telekommunikationer och överflödet av faktorer som påverkar det gör de nya problemen mer och mer sammansatta och komplicerade. Denna tendens förstärks ytterligare av det faktum att avregleringen på telekommunikationsområdet framför allt bemöts med politiska och ekonomiska kriterier, med en betydande nedvärdering av vetenskapliga, tekniska, organisatoriska och även sociala aspekter och konsekvenser. Uppfattningen om en total förändring av områdets offentliga karaktären dominerar - den expansionistiska infiltrationen av det stora multinationella kapitalet dominerar, en infiltration med syfte att själviskt exploatera de kolossala vinsterna som är oupplösligt förenade med den revolutionerande utvecklingen på området och dess definitiva roll inom ramarna för en internationaliserad världsmarknad. På detta sätt fattas slutgiltiga beslut om området huvudsakligen på politisk nivå, medan rollen och insatsen av ansvariga internationella organisationer såsom t.ex. Internationella teleunionen och Europeiska konferensen för förvaltning av post och telekommunikation i utvecklingen av telekommunikationerna och i det nödvändiga internationella samarbetet förnekas i farlig utsträckning. De problem som uppstår på numreringsområdet med sikte på det europeiska och världsomfattande byggandet av klassisk telefoni, mobila kommunikationer, personliga kommunikationer och kringtjänster i samband med en fullständig avreglering av marknaden, existensen av en mångfald aktörer för tillhandahållande av tjänster kan anta en explosiv karaktär inom en omedelbar framtid. Det föreligger likaledes fara för att ett kaos skapas eller ett fullständigt monopol på marknaden av privata jättar som utvecklas i utrymmet mellan sammanslagningar och koncentrationer av stora multinationella företag. Ännu en gång, trots de åtgärder som föredragandena föreslår eller som kommissionen kan främja i den fria konkurrensens namn, för att avregleringen av telekommunikationsmarknaden skall accepteras, kommer den inte att erbjuda den stora majoriteten av medborgare något annat än ett slag mot de offentliga tjänsterna, en monopolisering av marknaden av stora privata monopol, en slutlig ökning av priserna och tusentals uppsägningar av arbetskraften. Det är kommissionens skyldighet att samordna sitt deltagande i de stora internationella organisationerna för att bekämpa, i den mån de nu kan bekämpas i dag, kritiska problem beträffande samordning och internationellt samarbete efter graden av avreglering av marknaden.

Torres Marques
Herr ordförande! Vi debatterar i dag alla de fyra betänkandena om telekommunikationspolitiken och jag vill gratulera föredragandena för det arbete som de utfört.
Jag skulle dock vilja lyfta fram ledamot Hermans betänkande om det nya direktivet för anpassning till en konkurrensutsatt miljö på telekommunikationsområdet, vars slutversion vi kommer att rösta fram enligt medbeslutandeförfarandet denna vecka, och i vars förlikningskommitté jag ingått.
Jag skulle inte bara vilja gratulera ledamot Herman för hans betänkande, utan också för den effektivitet med vilken han ledde förlikningsförfarandet för Europaparlamentets räkning, vilket möjliggjorde ett godkännande på extremt kort tid och vilket än en gång bevisade att medbeslutandeförfarandet är en bra metod som, förutom att den är mycket mer demokratisk, är effektiv om det finns politisk vilja hos parterna.
Det faktum att det nya Amsterdamfördraget i betydande omfattning har utvidgat de områden inom vilka Europaparlamentet skall delta i besluten är en god garanti för Europas medborgare att deras intressen kommer att försvaras med uthållighet, effektivitet och utan onödig tidsspillan, av de ledamöter de valt.
De betänkanden som vi i dag analyserar utgör en del av ett lagstiftningspaket för att fullständigt avreglera tjänster för telekommunikation från den 1 januari 1998, Grekland, Irland, Spanien, Portugal och Luxemburg har dock erhållit anstånd för perioder som bör bli reducerade.
Jag anser att kommissionen bör ta hänsyn till fem grundläggande aspekter: först, fördelen av att fastställa den rättsliga ramen för telekommunikation i en enda text med syfte att underlätta den kommersiella verksamheten i sektorn, särskilt för de små och medelstora företagen (SMF); för det andra, att skapa jämlika villkor för tillgången till näten och telekommunikationstjänster som en av de viktigaste skyldigheterna för de organ som driver verksamhet inom telekommunikationsområdet; för det tredje, behovet av att säkerställa samhällsomfattande tjänster på ett sådant sätt att avregleringen av infrastrukturen och telekommunikationerna inte påverkar användarna negativt; för det fjärde, att säkerställa insyn i prissättningen och ett fastställande av ett rättvist faktureringssystem; för det femte, att på Europanivå garantera konkurrensförhållanden som tillåter gemenskapens telekommunikationsföretag att konkurrera på internationell nivå, enligt vad som föreskrivs i Världshandelsorganisationens nyliga avtal om telekommunikationernas ömsesidiga öppenhet.
Under dessa omständigheter anser jag att de europeiska medborgarna och företagen skall kunna dra nytta av telekommunikationstjänster i framtiden genom att ha tillgång...
(Ordföranden avbröt talaren.)

Lindqvist
Herr ordförande! Det är viktigt att man utgår från telefonanvändaren när ändringar görs i telesystemet, och att systemet därför är enkelt, billigt och kontinuerligt. Nya nummer och system måste vara väl genomtänkta när de genomförs, eftersom det annars skulle innebära stora praktiska svårigheter för användarna och kostnader för samhället.
Jag har en fråga till kommissionen. Jag har inte riktigt kunnat se i betänkandet - jag talar mest om W.G. van Velzens betänkande - att ett gemensamt prefix inom EU automatiskt skulle leda till lägre kostnader och bättre service. Jag skulle gärna vilja att kommissionen kommenterar detta.
Det finns risk för att många siffror i ett telefonnummer, t.ex. 9-10 siffror, kan innebära svårigheter för användarna, åtminstone enligt den information som jag har fått från svenska telemyndigheter. Det är viktigt att invanda telefonnummer kan behållas, så att man inte ändrar på ett system som kanske annars fungerar väl. Det är också betydelsefullt att man noga lyssnar på de nationella telemyndigheterna, och gärna ser också de ändringar som sker på EU-nivå ur ett globalt, internationellt perspektiv.
I övrigt är vi positiva till ändringsförslagen från den liberala gruppen. Vi vill peka på att man vid all förändring av systemet måste utgå från användarna.

Paasilinna
Herr ordförande, bästa kollegor, i dag är informationssamhällets mest centrala och akuta fråga demokratin. De informationsintensiva företagen är viktiga, produktiva och arbetar ofta globalt. Men var håller demokratin hus, den andra delen som vi här har att göra med? Det kan inte finnas ett nytt samhälle utan demokrati. Att behärska informationsnäten är att behärska människorna. Av kommissionen kräver vi ett helhetsprogram för förverkligande av demokratin i informationssamhället. Det är fråga om en viktig, inte enbart ekonomisk angelägenhet.
Demokrati betyder kontroll, men också att alla medborgare på egna villkor kan delta i exempelvis den elektroniska diskussionen. Van Velzen föreslår också i sitt betänkande att man borde stödja skapandet av ett europeiskt diskussionsforum om Internet. Han konstaterar också, att e-postadresserna borde distribueras till alla på ett ärligt och icke-diskriminerande sätt - det är bra. Men en öppen distribution av e-postadresser avlägsnar inte det problem som finns mellan demokratin och telenäten. Både konsumentens och producentens möjligheter att använda informationssamhällets tjänster är nämligen avhängiga av en modern maskinpark och en allmän infrastruktur samt bildnings- och förmögenhetsgraden. Dessa dyra, och nästa enbart privata investeringar koncentreras lätt till tättbefolkade områden och också där till de välsituerade. Detta ökar marginaliseringen hos sådana befolkningsgrupper och områden som sedan tidigare redan har otillräckliga kommunikationsmedel.
Nu är tiden inne att utveckla telekommunikationerna i ett demokratiskt perspektiv. Då utvecklar vi hela samhället och inte enbart näten. Informationsnätens tekniska bredd bör också förstås som ett samhälleligt, brett deltagande utan ekonomiska och kulturella hinder.
I Finland har vi löst nummerproblemet. Byte av operatör sker utan problem som en alldaglig företeelse. Konkurrensen är helt fri. Som internetanvändare befinner vi oss i världstoppen. Det är ett perifert land, men vi har ännu inte skördat fördelarna av en genomförd demokrati i de nya näten, och det behöver vi. Jag noterar tacksamt att den främsta bänkraden förstår vad vi talar om här. Tack, och jag förväntar mig mycket av er.

Bangemann
Herr ordförande, jag skulle vilja yttra mig om van Velzens betänkande och min vän Hermans betänkande. Argyros betänkande behandlas av min kollega van Miert. Jag vill verkligen tacka van Velzen för hans - som alltid - mycket sakkunniga betänkande. Den tendens, som han här tydliggör, såväl som ändringsförslagen, går i samma riktning som de svar, som vi har erhållit i grönboken, och även i den riktning, som kommissionen vill gå.
Ett står fullkomligt klart: Med båda aspekter, som här behandlas, dvs. möjligheten att överföra telefonnummer, men framför allt även telefoniprefix, gör vi till förmån för användaren direkt intrång på konkurrensskeendet. Jag vill än en gång betona, även visavi utsagorna av Theonas - som än en gång har beskrivit denna marxistiska Jurassic Park, i vilken de privata monopolen trampar ner allt, så att inte ens minsta växt finns kvar för användaren - att vara god att ännu en gång se verkligheten i vitögat. Det är ju alltid trevligt att bråka, men om man ser till verkligheten, kommer man att konstatera att det naturligtvis även finns några gamla, stora företag kvar i de medlemsländer, där konkurrens har åstadkommits. De har dock blivit kvar därför att de under så lång tid var offentligrättsliga monopol. Konsumentens situation har emellertid blivit avsevärt bättre. Det förklarar kanske också den entusiasm, som drabbat Argyros, när han tänker på det, och denna i viss mån bristande entusiasm, som Read känner, för om man fortfarande är fast i denna snårskog av offentligrättsliga monopol, längtar man formligen efter att situationen skall ändras. Om Theonas inte tror mig, uppgår telefonavgifterna - förutom kvaliteten och universal service -symbolen av ett effektivt telekommunikationsnät - i de länder, som har avreglerat, delvis till bara hälften eller en tredjedel av kostnaderna jämfört med de länder, som fortfarande arbetar med offentliga monopol.
Till exempel i Grekland: Grekland är det land som har de högsta telefonavgifterna. Vad nu det skall vara för fördel för konsumenten kan kommissionen inte skönja. Därför är vi för ett telefoniprefix. Därmed har jag kommit till det, som Read redan har sagt. Vad gäller telekommunikation delar jag annars alltid hennes mening, eftersom hon mycket ofta företräder en mycket öppen och för konsumenten riktig ståndpunkt. Men när det gäller telefoniprefixen tycker jag att hon går för mycket efter tillståndet i sitt eget land, Storbritannien.
Nåväl, alla är vana vid vad de kan få hemma, och ibland tycker man även att det är bättre än allt annat. I detta fall håller dock 14 medlemsländer med oss om att telefoniprefixen är mycket viktiga för konkurrensen, för konsumenten och framför allt naturligtvis för låga telefonkostnader. I Storbritannien finns det inga telefoniprefix. Man kan visserligen fritt välja operatör, men denne har i sin tur sina fasta avtal med long distance -operatörer, så att man, om man har valt det lokala telefonbolaget, praktiskt taget har valt dess väg, utan att verkligen kunna välja fritt. För det första tycker vi inte att det här är bra för konsumenten och för det andra - och det kommer alla att tillstå, som betraktar detta system, vilket van Velzen har pekat på - om man i ett land tillåter ett annat system än i de 14 andra länderna, uppstår en felaktig konkurrenssituation, som vi inte bör tillåta. Därför kan vi inte understödja ert ändringsförslag. Naturligtvis kan vi alltid göra en studie - och vi funderar givetvis hela tiden på det - men jag tycker att det är fel att för ögonblicket hänga upp tidsplanen på denna. Vi vill snabbt komma framåt och därför har vi också tvärt emot våra tidigare funderingar beslutat oss för den 1.1.2000. I så måtto täcker det vad van Velzen har sagt.
Vi har redan den rättsliga grunden i interconnection -direktivet, åtminstone vad beträffar call by , och för att gå helt korrekt till väga vi kommer naturligtvis att skapa en rättslig grund för telefoniprefixet, förmodligen i ett tillägg till interconnection -direktivet. För nummerportabilitet kan man säga liknade saker, eftersom det när allt kommer omkring står helt klart att nummerportabilitet är det medel som tillsammans med andra tjänster kan uppmuntra konsumenten att byta telefonbolag.
Även här vill vi komma snabbare framåt, och jag hoppas att Europaparlamentet kan understödja detta betänkande. Det har även föreskrivits i ändringsförslag 8, vilket gör att vi med glädje vill understödja detta ändringsförslag 8. Till detta kan jag kanske nämna de ändringsförslag, som vi inte vill understödja, nämligen om artikel 6. Vi tycker inte att det är nödvändigt att skapa en laglig grund för call by call. Ändringsförslag 1 har jag redan yttrat mig om, och om ändringsförslag 10, som beträffar Gibraltar, har ingenting sagts i debatten. Likväl vill jag fastställa följande: Det är bättre att vi har fört Gibraltar på tal här. Om vi inte hade gjort det, skulle det därmed nämligen kunna uppstå politiska överläggningar. Det var en rent teknisk angelägenhet. Vi förknippar naturligtvis inte några politiska överläggningar med anförandet av Gibraltar.
Nu till anmärkningarna om den europeiska numreringen och de europeiska telefontalen. Från Internationella teleunionen har vi erhållit ett sådant prefix gemensamt för Europa. Detta provas nu ut, och jag hoppas att man därmed kan samla vettiga erfarenheter. Det blir en senare historia.
Nu bara några ord om Hermans betänkande. Jag får lyckönska honom helt officiellt, men även personligt. Även det faktum att rådets ordförande visar sig just nu, understryker naturligtvis min lyckönskan. Parlamentets delegation, Verde I Aldea, vice ordföranden, von Wogau och - som jag sade - Herman som föredragande av betänkande, har verkligen utfört ett enastående arbete. Vi har åtminstone uppnått klara föreskrifter för medlemsländerna, som går utöver det som ministerrådet önskade. Däri ligger parlamentsdelegationens betydelse och dess bemödanden att garantera att oberoende regleringsmyndigheter iakttar den tekniska bas som utvecklas på marknaden, ser till att det överallt finns ett minimiutbud av ledningar och framför allt att rättvis konkurrens kan råda. Naturligtvis - detta vill jag gärna tillstå för Herman - hade vi också gärna önskat oss att få mer, och jag säger er att vi kommer att få mer. För detta krävs det emellertid att medlemsländerna är redo. De står inför en lärotid och kommer troligtvis först därefter att hitta ut ur sin ursprungliga position och finna mer europeisk solidaritet och samordnande. Detta allena är skälet. Annars skulle vi redan ha föreslagit en oberoende europeisk regleringsmyndighet. Jag vänder mig till den närvarande rådsordföranden: Om han lovar detta här och nu, kommer kommissionen direkt att lägga fram ett motsvarande förslag. Sedan hänger det inte längre på oss.
Och nu - förlåt att jag ännu inte vidtalat det - till utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt. Självklart har Ni helt rätt, min dam, att det rör sig om en hel hop olika föreskrifter. Detta kan vi först ändra på, när vi kommer till europeiska föreskrifter. För ögonblicket arbetar vi med föreskrifter. Vi funderar dock på hur vi skall göra denna oreda mera översiktlig. Vi måste göra det i vilket fall som helst, eftersom vi på grund av konvergensen är tvungna att förbereda helt andra föreskrifter. Låt mig nämna ett problem i samband med telefontjänsterna: När man i framtiden kan ringa över Internet med samma kvalitet, men 5 % till 10 % billigare än dagens kostnader, kan vi glömma alltihop. Då kommer nämligen ingen människa längre att använda ledningarna och de hittillsvarande telefonbolagen, utan alla kommer att använda nya infrastrukturer och nytt utbud. Detta måste vi då kunna ta itu med. Det kommer att vara det ögonblick, då det förhoppningsvis bara kommer att existera europeiska regler, och då upphör den oreda, som Ni och Read har beklagat Er över. Under tiden marscherar vi genom denna urskog. Jurassic Park har vi som sagt lämnat bakom oss, även om några fortfarande är kvar, men vi är redan nu så att säga i savannen och ser ljuset vid horisonten. Jag hoppas att när vi har kommit fram kommer vi att hitta en vettig reglering för användarna.

Van Miert
Herr ordförande, som vissa av er kunnat konstatera under de senaste åren har Bangemann och jag tillsammans inför parlamentet och ministerrådet försökt föra fram en enhetlig och väl definierad politik genom att fortsätta att arbeta för de målsättningar Bangemann just erinrat om, dvs. se till att Europeiska unionen tar igen en viss eftersläpning på området och utarbetar en konsumentpolitik, vare sig det gäller företag eller privata användare, för att på så sätt försöka förstärka vår konkurrensposition. Vi är nu nära målet, ur lagstiftningssynpunkt vill säga. Men det är bara början, eller slutet på början om jag så får säga, och början på tillämpningen av en politik och ett system för konkurrens i hela Europeiska unionen, även om det i vissa länder kommer att ske en viss eftersläpning.
För min del skulle jag vilja koncentrera min kommentar på Argyros betänkande - och jag vill hjärtligt lyckönska honom för kvaliteten på hans arbete - genom att analysera ett meddelande från kommissionen som förklarar, som försöker ange, hur vi avser att tillämpa konkurrensreglerna på detta område. Det finns två avsnitt: direktiven som grundas på artikel 90 å ena sidan, avsnittet som handhas av Bangemann och grundas på artikel 100a å andra sidan. Här gäller det att i första hand klart och tydligt formulera hur vi avser att i realiteten, på fältet, tillämpa konkurrensreglerna.
Det finns tre anledningar till att vi upprättat meddelandet. För det första ville vi ge operatörerna på marknaden större säkerhet och i förväg förklara för dem hur vi avser tillämpa spelreglerna och detta genom att garantera nödvändig öppenhet. Det är alltså en övning i öppenhet från kommissionens sida.
Vidare - vissa av er har med rätta tagit upp problemet - försöker vi att på något sätt fastställa skiljelinjen mellan det arbete som utförts av Bangemann och hans avdelningar, på grundval av artikel 100a, och det som faller under andra direktiv på grundval av artikel 90, bl.a. tillhandahållande av öppna nät. Här behöver man vara så exakt det går eftersom - jag är fullständigt överens med vissa kommentarer som gjorts - det finns en rad texter som tagits fram, utarbetats, försvarats och beslutats under de senaste åren, och jag förstår mycket väl om vissa börjar förlora uppfattningen om helthetsintrycket. Det är därför från vår sida även en ansträngning för att klargöra saker.
Slutligen har vi en utomordentlig utveckling, inte bara inom telekommunikationssektorn utan även inom multimedia. Verksamheter och sektorer griper in i varandra och även där finns anledning för oss att klargöra hur vi avser att tillämpa konkurrensreglerna på området.
Nu några ord om betänkandet som sådant. Till att börja med glädjer det mig mycket att den allmänna tonen är positiv till kommissionens initiativ. Det finns förvisso en rad frågor som föredraganden och utskottet med rätta ställer. De förtjänar att vi stannar upp vid dem ett par minuter. Men beträffande den nya ingressen A, som förts in i parlamentets text och som hänvisar till " digital överföring" vill jag först säga att detta dokument, dvs. vårt meddelande, inte är den bästa texten för att ta upp denna fråga. Jag instämmer i andemeningen beträffande er oro och som ni för övrigt vet när det gäller handläggning av konkreta fall är det just ett problem som bekymrar oss. Man fattade för övrigt några beslut, t.ex. beträffande GSM i Tyskland för några år sedan, där detta just spelade en avgörande roll. Även om vi förespråkar att detta tillägg i texten inte skall behållas betyder det inte att vi inte är överens om andemeningen.
Ni hänvisade även, med rätta, till den lite svåra period som vi befinner oss i. Systemet med full konkurrens existerar inte ännu: det blir först fr.o.m. nästa år och under tiden förekommer det fortfarande monopol i de flesta medlemsstater, framförallt på rösttelefoniområdet. Det är sant: ni har med rätta satt fingret på en svårighet, som ibland tvingar oss att ingripa i vissa medlemsstater även om vi anser att det skulle vara mycket bättre om svårigheterna kunde lösas på nationell nivå.
Jag tar exemplet med taxor i Tyskland. Normalt borde den här typen av problem kunna lösas i medlemsstaten ifråga, men för närvarande är det ännu inte fallet. På grundval av en rad klagomål, blev vi därför tvungna att ingripa - vi fortsätter för övrigt att göra det - eftersom de taxor som föreslås av " Deutsche Telekom" enligt oss är för höga, framförallt när det gäller samtrafiktaxor i Tyskland. De måste sänkas. Det föreligger alltså en konflikt och vi fortsätter att driva frågan i avvaktan på att detta slag av problem i morgon kan lösas på nationell nivå, vilket vi hoppas.
Jag skulle säkert kunna ge en rad andra exempel, men det här räcker för att förklara för er hur vi för närvarande handlägger dessa problem. Jag noterar er oro, men jag tror att jag kan säga att i verkligheten försöker vi att ta hand om det på lämpligt sätt. Som ni för övrigt vet offentliggjorde Bangemann och jag för några veckor sedan en lägesrapport, om jag så får uttrycka mig, om medlemsstaternas tillämpning av en rad direktiv. Vi kunde konstatera att i de allra flesta fall gick man framåt som överenskommet - vissa ligger t.o.m. före som t.ex. Nederländerna. Andra måste ta igen förlorad tid. Det gäller Italien, men det förefaller som om man där håller på att göra det. Jag erhöll också för några dagar sedan de kungliga belgiska förordningarna om tillämpningen av lagen.
Ni ser alltså att det rör på sig och det är precis vad vi försöker åstadkomma. I det sammanhanget kan jag lugna er med att vi, Bangemanns enheter och mina, inrättat en gemensam grupp för att från morgon till kväll följa upp vad som händer och om något spårar ur eller slirar ingriper vi omedelbart och så snabbt som möjligt.
Andra frågor som tas upp i ert betänkande Argyros faller snarare, tycks det mig, under min kollega Bangemanns ansvar, bl.a. när det gäller kodifiering av ett antal regler, och han har svarat på detta. Saker utvecklas så snabbt att i morgon blir det nödvändigt att på nytt justera vissa beståndsdelar i politiken, vilket enligt min mening inte hindrar att vi kan göra en ansträngning under de kommande månaderna. Men för närvarande är vår prioritering självfallet att se till att lagstiftningsarbetet som överenskommits gemensamt med parlamentet och ministerrådet tillämpas på fältet.
Jag skall sluta här. Det finns säkert andra frågor men jag tror inte att ni har något emot att diskutera dem direkt, och bilateralt om ni vill. Avslutningsvis skulle jag vilja säga att efter att ha mottagit era kommentarer och tiotals andra kommentarer avseende meddelandet från operatörerna, myndigheterna, etc, kommer vi i höst att kunna fastställa den definitiva texten för detta meddelande. Ni ser att det är ett ärende som vi i vilket fall som helst önskar avsluta innan årets slut för att därmed skapa både bättre säkerhet och öppenhet. Men ännu en gång från djupet av hjärtat tack, ett stort tack för ert betänkande och för den uppmuntran ni där ger till kommissionens politik.

Palacio Vallelersundi
Herr ordförande, det gäller ändringsförslag 10. Bangemann, jag har inte använt min talartid till att tala om detta ändringsförslag just för att jag anser att bilaterala konflikter mellan medlemsstater inte bör ta upp tiden för en föredragande som talar för utskottet för rättsliga frågor.
Ni säger att ni införlivat Gibraltar i förteckningen för att ni ansåg att det var tekniskt bättre. Men jag anser att det är ett ganska underligt sätt att förstå tekniken, eftersom det rör sig om en ofullständigt förteckning över medlemsstaternas koder. Tekniciteten är inte korrekt, åtminstone inte juridiskt när man bland fem exempel använder Gibraltar och ger det status som land.
Bangemann, jag är inte alls överens med er beskrivning av teknicitet. Avsikten är politisk och t.o.m. mycket politisk.

Bangemann
Herr ordförande, ni ser att även om man använder tio minuter som jag gjorde, det erkänner jag, i stället för de fem som ni och era avdelningar hade tilldelat mig, kan man inte besvara alla frågor! Svårigheten finns där. Tre betänkanden granskades gemensamt och medför många frågor. Jag tror att det är idé att besvara dessa frågor, men det kräver lite tid.
Jag sade vilken vår avsikt var. Jag upprepar det och så är det. Om ni anser att det inte är så förstår jag inte varför ni protesterar mot vår avsikt. Mitt uttalande är tydligt. Med er protest har ni nu skapat en situation som inte är tydlig, men det är ert ansvar.

Argyros
Herr ordförande, jag tackar kommissionsledamoten för hans klarläggande. Jag skulle vilja stanna vid frågan om digitala sändningar. Den enda anledningen till att jag innefattade den i mitt betänkande är att under presentationen av betänkandet i utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik ställde jag konkreta frågor till representanterna för Generaldirektoratet som leds av Van Miert om de har för avsikt att genomföra ett särskilt arbete på området för digital sändning. Och de svarade tydligt nej. Efter detta ansåg jag att det var min skyldighet att innefatta dessa frågor i mitt betänkande i dag. Jag är emellertid glad att kommissionsledamoten bekräftar att de faktiskt kommer att bli föremål för ett särskilt tillhandahållande.

Theonas
Herr ordförande, jag tackar kommissionsledamoten Bangemann för att han hedrade mig genom att referera till mitt inlägg. Jag vill dock notera följande. Var och en har rätt att använda ideologiska och politiska argument för att motivera sin ståndpunkt. Dessa ståndpunkter måste emellertid motsvara verkligheten. Jag skulle vilja påpeka för kommissionsledamoten att jag är i stånd att känna till att Grekland inte har de dyraste teleavgifterna i Europa. Om han tror att det är så, skulle jag vilja be honom att ge oss en tabell med jämförbara fakturor från medlemsstaterna i Europeiska unionen utifrån vilken han skulle kunna konstatera att Grekland har bland de lägsta avgifterna i Europa.

Bangemann
Herr ordförande, jag kommer att ge denna förteckning till parlamentsledamoten och då kommer han att se att verkligheten tyvärr inte motsvarar det som han har lagt till grund i sitt tal.

Ordföranden
Herr kommissionsledamot, jag skulle vilja be er att även skicka den till oss. Frågan intresserar oss väldigt mycket.
Jag förklarar debatten för avslutad.
Omröstningen om de tre betänkandena kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Maximihastighet för traktorer
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är andrabehandlingsrekommendation (A4-0218/97) för utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik om rådets gemensamma ståndpunkt (C4-0150/97-96/0129(COD)) inför antagandet av Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring av rådets direktiv 74/150/EEG, 74/151/EEG, 74/152/EEG, 74/346/EEG, 74/347/EEG, 75/321/EEG, 75/322/EEG, 76/432/EEG, 76/763/EEG, 77/311/EEG, 77/537/EEG, 78/764/EEG, 78/933/EEG, 79/532/EEG, 79/533/EEG, 80/720/EEG, 86/297/EEG, 86/415/EEG, 89/173/EEG vad gäller den konstruktionsmässiga maximihastigheten för jordbruks- eller skogsbrukstraktorer med hjul (Föredragande: Hautala).

Hautala
Herr ordförande, som ung studerade jag lantbruksvetenskap vid universitetet och erbjöds då också möjlighet att avlägga körkort för traktor. Men tyvärr utnyttjade jag inte denna möjlighet. Om jag hade vetat, att jag i Europaparlamentet skulle vara föredragande för regler, som gäller maximihastigheter för traktorer, hade jag säkerligen tagit tillfället i akt.
I Europeiska unionen gäller i dag ett typgodkännande för traktorer som går högst 30 kilometer i timmen. Här talar vi alltså om konstruktionsmässiga maximihastigheter, och inte om de egentliga tillåtna körhastigheterna eller om hastighetsbegränsningar. Men i takt med att tekniken utvecklats har traktortillverkarna på marknaden fört ut också starkare traktorer, som kör 40 kilometer i timmen. Nu är avsikten att skapa ett nytt typgodkännande, så att traktorer som konstruktionsmässigt kan köra till och med över 40 kilometer i timmen skall kunna få ett typgodkännande över hela Europeiska unionen. Det är ytterst viktigt för traktortillverkarna, för att traktorerna skall kunna röra sig fritt på den inre marknaden. Detta har ingenting i sig att göra med traktormarscherna, som nu kunde bli ännu längre än hittills, utan det är fråga om en reform som närmast traktortillverkarna behöver.
I den första behandlingen var parlamentets inställning naturligtvis mycket positiv till denna tanke, men det förutsatte samtidigt att man skulle utreda några frågor som rörde körsäkerheten. För med rent bondförnuft kan man räkna ut att om vi får större traktorer så måste man också bättre se till körsäkerheten. Vi tog fram sådana saker som eventuella säkerhetsbälten. Också körljuset borde ses över. Parlamentet begärde också att man skulle uppmärksamma avgasutsläppen i dessa nya, snabbare maskiner. En tredje fråga som parlamentet begärde skulle utredas var möjligheten till regelbunden besiktning.
Kommissionens och rådets inställning till dessa krav från parlamentet var, enligt min mening, mycket saklig. Nu har man i denna gemensamma ståndpunkt noterat att vi önskar uppmärksamma avgasutsläppen hos dessa starkare maskiner. Man har också noterat, att man måste uppmärksamma körsäkerheten. Den tredje ändringen som parlamentet krävde avseende besiktningen är inte möjlig. Skälet angavs vara, att det saknas rättslig grund. Som föredragande kan jag alldeles utmärkt godta, att vi i detta sammanhang inte går in på besiktningen, och jag rekommenderar starkt att parlamentet i den andra behandlingen godkänner denna gemensamma ståndpunkt.
När parlamentet första gången behandlade denna fråga framkom att man också borde lägga fram ett typgodkännande för traktorer, som konstruktionsmässigt kan köras över 40 kilometer i timmen, eftersom det på marknaden också börjar förekomma sådana maskiner. Rådet har löst denna fråga mycket skickligt. Det har meddelat att man tar i tu med frågan så fort som vi har klarat av åtminstone detta ärende med 40 kilometer i timmen. Jag anser således att man också i detta avseende har tagit fasta på parlamentets krav. Jag kan bara rekommendera att detta förslag godkänns och att förordningen snabbt träder i kraft.
I vissa medlemsländer har det uppenbarligen funnits en aning rädsla för att Bryssel nu återigen skickar ut nya svåra tekniska bestämmelser för lantbrukarna, som ju också i övrigt befinner sig i en svår situation. Men jag kan trösta alla jordbrukare att det här är fråga om egenskaperna hos nya, framtida traktorer. Med andra ord, denna gång trakasserar vi från Bryssel inte jordbrukarna med ständigt nya förslag. Alla kan dra en suck av lättnad och så kan denna förordning förhoppningsvis träda i kraft så fort som möjligt.

Barton
Herr ordförande, det var väl värt ansträngningen, om så bara för att komma och vara överens med Bangemann - något nog så ovanligt för mig i detta parlament, men i detta fall gör jag det med glädje - och för att gratulera föredraganden.
Detta är ett exempel på hur Europeiska unionen med betänksam blick måste titta på utvecklingen av maskinutrustning. Det finns redan goda exempel på att vissa av de maskiner som berörs mycket väl kan hantera högre hastigheter än de som föreslagits i detta direktiv. Men innan vi godkänner dessa högre hastigheter, måste vi förstå de fulla implikationerna av detta: det vore felaktigt av oss att helt enkelt anta att allting skulle vara bra.
Jag anser att föredraganden mycket väl tagit hänsyn till detta genom att säga: " Låt oss fatta beslutet nu när vi är säkra på att vi tänkt igenom det vad gäller säkerhet, ökad effektivitet och allt annat, men låt oss överlåta det åt separata, ingående studier, låt oss flagga för att det finns ett exempel på att hastigheterna ökar, men låt oss göra det på ett genomtänkt sätt innan vi faktiskt fattar det slutgiltiga beslutet, i och med att det skulle vara oåterkalleligt." Jag kan inte annat än säga att jag önskar att den ansatsen tillämpats i alla tidigare fall.

Bangemann
Herr ordförande! Först och främst vill jag tacka föredraganden så mycket. Hon har sagt allt vad man måste säga i detta ärende. Vi har uppnått en snabb lösning, som delvis omfattar nuläget, dvs. alla traktorer med en maximihastighet av 40 km/h. Vi kommer att förbereda och därefter lägga fram ett förslag för de tekniska frågor som går utöver detta.
Först var jag lättad, när jag såg att min vän Barton inte var här. När han kom, blev jag förskräckt, för jag trodde att han tänkte kräva det samma nu som han krävde för motorcyklar, nämligen inga hastighetsbegränsningar, inga motorbegränsningar och inga avgassystems- eller bullerföreskrifter. Men jag ser att han har lärt sig något genom erfarenheterna. Om vi nu lägger fram alla förslag för traktorer, kan vi kanske ännu en gång befatta oss med motorcyklar. Det vore kanske en högst intressant utveckling, för jag ser att Barton också har utvecklats i sina tankegångar.

Ordföranden
Jag erkänner att jag inte har lärt mig att göra den här sortens uträkningar som för tanken till marknaderna i mina grannkvarter. Jag visste inte att vår vän Bangemann som har en stor erfarenhet av många människor och som har rest vida omkring, hade lärt sig att göra dessa uträkningar. Jag skall lägga det på minnet inför framtiden, eftersom det gör anspråk på en viss originalitet.
Jag förklarar debatten för avslutad.
Omröstningen om andrabehandlingsrekommendationen av Hautala kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Tilläggs- och ändringsbudget nr 1/97 - Jordbruksutgifter
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är den gemensamma debatten om följande betänkanden:
A4-0232/97 av Brinkhorst och Fabra Vallés för budgetutskottet om förslag till tilläggs- och ändringsbudget nr 1/97 (SEK(97)750-9210/97 - C4-0299/97); -A4-0247/97 av Tillich för budgetutskottet om ad hoc-förfarandet för budgeten 1988 i enlighet med bilaga II om budgetsamarbete mellan institutionerna till det interinstitutionella avtalet av den 29 oktober 1993 om budgetdisciplin och förbättring av budgetförfarandet.
Brinkhorst
Herr ordförande, vi har gjort avsevärda framsteg i frågan om förslag till tilläggs- och ändringsbudget för 1997. Kommissionen var till en början något motvillig till att acceptera att delar av personalen skulle tillsättas genom interna omförflyttningar under 1998. Men vi har nu funnit en rimlig kompromiss. Ett positivt faktum är att den tillfälliga undersökningskommittén om BSE kan börja arbeta nog så snart, eftersom detta har hög prioritet för gemenskapen. Trettiofem personer i personalen är till en början nog så bra. Jag hoppas att vi kan se de första resultaten från deras arbete i slutet av året och under 1988 kommer det att ske omförflyttningar.
Min fråga till kommissionen är: när kan ni verkligen börja jobba med detta? När nu personalen flyttar till Dublin är det delvis som en temporär placering innan det slutgiltiga veterinärkontoret inrättas. Jag hoppas att kommissionen snart, så som utlovat, kommer att dra tillbaka Grange-förslaget och tillämpa det på alla andra kontor.
Tyngdpunkten i dagens debatt ligger på Tillich-betänkandet om ad hoc-förfarandet. För det första vill jag framföra mina komplimanger till 1998 års föredragande, Tillich, för det är en mycket viktig nyhet. Vi började med jordbruksfrågan för en nog så lång tid sedan och steg för steg får vi lön för mödan. Förra året, när vi gick igenom äskandena från kommissionen var det knappast fallet. Men i år har samarbetet mellan utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling och budgetutskottet varit mycket positivt. Vidare har kommissionen själv justerat äskandena så att vi för första gången kommer att få 329 miljoner ecu att föra över till en speciell reserv. Det är viktigt att parlamentet lägger det i reserven, för det betyder att medlemsstaterna inte behöver börja betala på en gång. Det är ett viktigt element i Maastricht-kraven och för införandet av euron 1999.
Som ett resultat av jordbruksministerrådets beslut i slutet av juni, kommer budgeten, så som den lades fram av kommissionen, att överskridas med 1, 4 miljarder ecu och vi talar ofta om mindre summor än det i den här kammaren. Det är alltså en felkalkylering på 1, 4 miljarder ecu, eftersom kommissionens förslag om att justera spannmålspriserna inte godtogs av rådet.
Budgetutskottet anser att vi bör återgå till det preliminära förslaget till budget. Tillichs förslag att justera budgeten med en proportionerlig omfördelning av de tre senaste åren så att vi i praktiken återkommer till kommissionens preliminära förslag till budget är mycket välkommet. Kanske är detta bättre än en linjär nedskärning och här följer vi gladeligen jordbruksutskottets exempel, även om vi inte under några omständigheter kan acceptera dess lösning som omfattar kreativ bokföring genom att föra över betalningarna för oljeväxtutsäde till 1998. Tyvärr måste jag säga emot föredraganden i samband med jordbruksbudgeten, som sade att detta var den lösning som tillämpades förra året. Faktum, är att det inte var förra årets lösning - det kanske var avsikten, men den genomfördes aldrig. Kreativ bokföring är, som rådets ordförande sade under vårt trepartssamtal, det sista vi önskar oss.
Det betyder att budgeten för 1998 måste justeras på jordbruksområdet, och det måste ske till nackdel för de produkter som mest legat under budget de senaste åren/den senaste perioden??. Allt detta visar att ad hocförfarandet - även om det formellt fortfarande ligger under kategorin obligatoriska utgifter - till slut fungerar. Det har fått verklig inverkan/effekt?? nu och det har inverkan/effekt?? på hur budgetutskottet och jordbruksutskottet uppför sig. Vi arbetar nu bägge mycket närmare tillsammans. Jag ser fram emot det tillrättaläggande brevet från kommissionen. Jag ser också, vid sidan av kommissionsledamoten, bäraren av hederslegionen, och jag skulle vilja gratulera honom å det hjärtligaste - t.o.m. den15 juli. Den situationen kommer kanske också att vara till nytta för den hastighet med vilken det tillrättaläggande brevet kommer.

Fabra Vallés
Herr ordförande, jag tror att vi alla fortfarande tydligt minns att den viktigaste punkten i 1997 års budget för de övriga institutionerna var frågan om nolltillväxt vad gäller personal.
I verkligheten var den enda institution som helt och hållet uppfyllde denna målsättning just revisionsrätten. Därför är det logiskt att det var revisionsrätten som fick de största problemen när det var dags att genomföra allt det arbete som hade ålagts den. Om det således är sant att budgetåtstramningen måste vara en viktig angelägenhet så är det inte mindre sant att vi också måste tänka på en sund ekonomisk förvaltning och framför allt förhållandet kostnad-effektivitet. Vad tjänar det till att ha institutioner som kostar litet och som vi inte tillåter växa, om vi i slutändan ändå inte uppnår den effektivitet vi förväntat oss?
Därför begärde man att revisionsrätten skulle göra en övergripande analys av sitt personalbehov och enligt den analys, som förelagts oss, behöver institutionen 107 nya tjänster.
Det är sant att de budgetansvariga svårligen kan acceptera detta antal, men det är inte mindre sant att revisionsrätten hade en brist på revisorer. Till detta skall läggas revisionsrättens utvidgade verksamhetsområde och arbetsvolym. Vi måste vara medvetna om den ökade mängden arbete den har vad gäller EU-organen och de alltfler revisionsförklaringarna. Här skulle jag också vilja lägga till något för att informera de närvarande: enbart för flerspråkigheten, behöver en institution som revisionsrätten 25 % fler tjänster.
Vi kom alltså fram till en ökning med 48 personer, vilket låg mellan vad revisionsrätten begärde och vad vi ansåg det möjligt att bevilja. När vi kontaktade Tomlinson, budgetansvarig för 1998, kom vi fram till att genom tilläggs- och ändringsbudgeten som vi nu presenterar kunde vi bevilja 23 tjänster, de övriga 25 skulle kunna inkluderas i Tomlinsons utkast. Tack vare agerande från rådet, som har beviljat 5 tjänster, kommer de 23 jag talade om för 1997 att i realiteten bli 18. Motivet för att skynda på medgivandet av tjänster till 1997 genom denna tilläggs- och ändringsbudget kan försvaras å ena sidan på grund av den utbildning dessa personer behöver innan de kan arbeta till 100 % för institutionen. Å andra sidan på grund av den marginal av tillgängliga medel vi fick tack vare den fördelaktiga växelkursen som har gällt sedan budgeten togs fram till i dag. Jag syftar på växelkursen mellan ecu och belgiska franc.
Å andra sidan, de 18 tjänster som skulle beviljas nu (jag upprepar: 18 plus 5 som rådet givit, är lika med 23) skulle då delas upp på följande sätt: revisionsavdelningen får en A3, tolv A7 och tre C5, administrationen får två personer, en A7 och en C5. Gud ske lov kommer inte denna personalökning att innebära någon ökning av utrymme, vi behöver alltså inte tala om fastigheter, något vi inte är alltför förtjusta i att prata om i detta parlament.
Det är allt. Jag är övertygad om att med denna personalökning i revisionsrätten kan vi räkna med att den noggrannhet vi är vana vid från dess sida ökar och att det magnifika samarbetet som den alltid har haft med parlamentet förbättras, om det är möjligt.

Tillich
Herr ordförande, mina damer och herrar! Ad hoc-förfarandet kom för första gången till användning i 1995 års budgetförfarande. Det framlagda betänkandet med den omröstning som äger rum på torsdag skall utdela ett förhandlingsmandat åt Europaparlamentets förhandlingsdelegation. Ad hocförfarandet och förhandlingarna mellan Europaparlamentet och rådet om obligatoriska utgifter med målet att uppnå en överenskommelse vid ändringen av kommissionens förslag till tilläggs- och ändringsbudgeten är en årligen återkommande start på budgetförfarandet. För åskådarna på läktaren, men även för en och annan kollega här i parlamentet ser detta snarare ut som ett tekniskt-intellektuellt utbyte, men det är en ytterst politisk handling, en förhandling mellan råd och kommission.
Förfarandet föreskriver att Europaparlamentet, rådet och kommissionen på Europaparlamentet, rådet och kommissionen på Europaparlamentets och/eller rådets anmodan kommer överens vid inledningen av förfarandet. Detta skedde formellt den 26 juli inom ramen för ett trepartsmöte. I revisionen av det avtalade förfarandet kom rådet och Europaparlamentet överens om att inte avsluta ad hoc-förfarandet före den första läsningen av uppställningen av rådets budget, utan att ge kommissionen möjlighet att till hösten - på grund av bättre kännedom om marknaden och med hjälp av en korrigerad skrivelse - lägga fram ett mer realistiskt förslag till tilläggs- och ändringsbudget för 1998. Sedan måste både rådet och Europaparlamentet ännu bifalla detta förslag. Därmed har vi för första gången en riktig chans att få en budget för ett år, som är mer knuten till verkligheten. Detta motsvarar våra föregående beslut om budgetdisciplin och bättre budgettillämpning.
I det framlagda betänkandet går föredraganden in på det hittills olösta problemet med en klassificering av utgifterna. Kommissionen har tagit första steget, om än ett halvhjärtat sådant. Den har sammanfattat de utgifter, som enligt Europaparlamentets uppfattning är inordnade som icke-obligatoriska utgifter. Det avgörande steget har dock ännu inte tagits, nämligen att också inordna dessa icke-obligatoriska utgifter som sådana.
I betänkandet föreslår föredraganden av betänkande er dessutom att skapa en specialreserv för osäkerheter på marknaden, vilken debiteras medlemsstaterna först när det finns ett behov för pengarna. Jordbruksbudgetens sammanlagda belopp berörs inte därav. För tillfället praktiserar vi liknande vad gäller den humanitära hjälpen och valutareserven. Dessutom föreslår han föredraganden er att tillsammans med rådet och kommissionen förhandla över följande tyngdpunkter: Å ena sidan att respektera kommissionens preliminära förslag till tilläggs- och ändringsbudget och därmed jordbruksbudgetens 0, 45-procentiga tillväxt. Ingen linjär nedskärning av jordbrukets budgetlinjer, utan en speciell nedskärning med hjälp av de icke-utnyttjade budgetposterna under åren 1994 och 1995. Brinkhorst har redan påtalat detta med målet att komma tillbaka till kommissionens preliminära förslag till tilläggs- och ändringsbudget.
Jordbrukets ministerråd lyckades tyvärr inte under sitt sammanträde i mitten av april att komma till ett beslut. Följaktligen måste rådet ännu finna en lösning för de 1, 4 miljarder ecu, som just nu i själva verket överstiger kommissionens preliminära förslag till tilläggs- och ändringsbudget. Detta måste ske fram till den första läsningen. Vi är självklart införstådda med rådsordförandeskapets förslag att åstadkomma detta utan kreativ bokföring. Det föreliggande parlamentsförslaget garanterar budgetneutraliteten och stärker därigenom parlamentets förhandlingsposition.
Jag vill framför allt tacka mina kollegor i utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling för deras goda samarbete i detta ad hoc-förfarande, inte minst även för föredraganden Mulders pragmatiska försök. Till kommissionen och därmed framför allt högt rankade företrädare för generaldirektorat IXX?? vill jag säga: Ni måste med det snaraste bestämma Er, vem som är Er partner, rådet eller Europaparlamentet. Även med Er har vi förhandlat fram gemensamma lösningar, men om Ni så helt plötsligt hittar fel i den specifika nedskärningen, stämmer det även överens med Era beräkningar för det preliminära förslaget till tilläggs- och ändringsbudget. Vad två A-tjänstemän kan åstadkomma hos oss, är 600 A-tjänstemän hos Er inte i stånd att klara av!
Till sist ett ord om överenskommelserna i det internationella fiskeavtalet. Under trepartsmötet var det kommissionsledamoten själv som bekräftade principen att ingen fler betalning sker ur detta avtal, innan parlamentet har avgivit sitt yttrande. Detta kom man överens om vid trepartsmötet, och därför bör man här inte längre kritisera, vilket några företrädare för instanserna gör.
Jag ber plenum att bifalla detta betänkande och därmed utdela mandatet för förhandlingarna till Europaparlamentets delegation för att garantera en välbalanserad budget för 1998.

Mulder
Herr ordförande, så snart siffrorna för budgetförslaget publicerades i år, började utskottet för jordbruk att diskutera det. Vi gladde oss åt ett bra samarbete med budgetutskottet och särskilt med föredraganden. Vad var de viktigaste slutsatserna från utskottet för jordbruk om detta förslag till budget? För det första, vi stöder kommissionens förslag att bara låta budgeten öka med 0, 45 procent. Vi har än en gång bekräftat att vi stöder ståndpunkten som redan många gånger uttalats i detta parlament: Ingen minskning av åkerbrukspremier. Det är alltså inte ett beslut från endast ministerrådet, det var lika mycket ett beslut från detta hus. Hur måste de 1, 4 miljarder klaras? De skall inte klaras genom kreativ bokföring. Vi har helt enkelt tagit över förslaget från förra året, som visserligen inte tillämpades, men som innehöll en förskjutning av betalningen av premierna för oljehaltiga fröer. Budgetutskottet accepterade de två första punkterna och inte den sista punkten. Det beklagar vi. Vi inser inte riktigt varför något som i princip var möjligt förra året, men inte tillämpades, inte längre skulle kunna göras i år och det speciellt inte i särskilda fall. Utskottet för jordbruk har uttalat sig mot reserver. Vi befinner oss i det fallet i bra sällskap om jag uppfattade herr Brinkhorst rätt, nämligen rådet självt. Han citerade rådet många gånger och jag tyckte mig förstå att rådet också är emot det. Utskottet för jordbruk alltså också.
Hela utskottet för jordbruk har lämnat in ett antal ändringsförslag som alla var budgetneutrala. Totalt 1 miljons ökning i en budget på 41 miljarder. Det är, tyckte jag, inte överdrivet. Vi anser således att budgetutskottet inte har rätt att ändra mycket på jordbruksutskottets tekniska prioriteringar. Vi skall återkomma till det i plenärsammanträdet och vi emotser och det skall vi också belysa, kommissionens lettre rectificative senare under året.

Souchet
Herr ordförande, jag vill erinra om att till följd av Europaparlamentets begäran har budgetpost B7-800 delats upp i två: den nya posten B7-8000 " Internationella fiskeriavtal" och den nya posten B7-8001 " Bidrag till internationella organisationer" . Detta nya synsätt på räkenskaperna gör det möjligt att tydligare se vilka utgifter som hänför sig till fisket.
Inom ramen för det särskilda förfarandet överlämnades en första sammanfattning av verkställandet av den gemensamma förklaringen om förbättrad information från budgetmyndigheten avseende fiskeriavtalen av den 12 december 1996 till budgetutskottet. Det kan bara bekräftas i samma termer i detta stadium av förfarandet. När det gäller införandet av anslag i den preliminära budgeten för 1998 följde kommissionen bokstavligen fördelningen i punkt 1A i den gemensamma förklaringen. Kommissionen föreslog att beloppen som hänför sig till de internationella avtal som träder i kraft i början av verksamhetsåret 1998 skulle föras in i post B7-8000 och att det belopp som krävs för avtalen som skall förnyas och för eventuella nya avtal skulle överföras till reserven.
Fiskeriutskottet anser att beloppen avseende redan ingångna avtal för vilka parlamentet ännu inte yttrat sig även kan föras in i reserven. Man måste alltså beakta de senaste avtalen som undertecknats med Senegal och GuineaBissau. Beroende på vad andra förhandlingar leder till och parlamentets yttranden bör de belopp som överförs till reserven anpassas under hela budgetperioden.
Avslutningsvis kan man konstatera att det inte föreligger några motsättningar mellan fiskeriutskottet och budgetutskottet inom ramen för det särskilda förfarandet. Jag skulle bara vilja erinra om betydelsen av de internationella avtalen såväl för den europeiska fiskeflottan som för tredje land som, i de flesta fall, är knutna till Europeiska unionen genom AVS-avtalen. Ett bra internationellt fiskeriavtal är en kompromiss som gör det möjligt att både bevara sysselsättningen, såväl ombord på fartygen som i havsområdena, och gynna en hållbar förvaltning av fiskeresurserna i tredje land. Inom ramen för fiskeavtalet med Senegal t.ex. som vi granskat i dag betonade vi betydelsen av att, såsom Senegals regering beslutat att göra, avsätta en del av unionens ekonomiska bidrag till det lokala hantverksmässiga fisket, bl.a. inom utbildningsområdet.

Samland
Herr ordförande, kära kollegor! Låt mig först och främst säga något om 1997 års första ändrings- och tilläggsbudget, vilken Brinkhorst och Fabra Vallés har kommenterat.
Jag vill vid detta tillfälle helt klart betona att vi med det beslut, som budgetutskottet föreslog för plenum, har slagit in på en ny väg för personalpolitiken. Denna är desto viktigare, eftersom den skall föreställa en symbol för gemenskapens personalpolitiska utveckling under de närmaste veckorna och månaderna.
Kommissionen hade till att börja med väckt motion om nära nog 160 arbetsplatser för att komma till rätta med BSEproblemet, vilket är en ny prioritering för gemenskapen. Vi har nu kommit upp i 35 nya arbetsplatser och har dessutom kopplat samman detta med en intern förändring av kommissionens struktur, för med samma antal Ctjänster och A-tjänster är det verkligen något som inte står rätt till i gemenskapen.
Om man - vilket vi har föreslagit här och nu - kräver att C-tjänster skall avvecklas i samma omfång som kostnaderna för en utvidgning av personaltjänster i A-området, visar detta i verkligheten att beslutet är bergfast och kommer så att förbli, även under 1999. Det kommer att bli nödvändigt att klara av de nya uppgifterna - som kommer att presenteras här i parlamentet i morgon i och med ett framläggande av det stora betänkandet om agenda 2000 - genom en omfördelning och ett fastställande av nya prioriteringar och därmed förknippat även genom en omfördelning av personal och att man inte bara låta sig betjänas i den stora Europabutiken genom ett skapande av nya arbetsplatser.
Den andra punkten, som jag vill gå in på, är frågan om ad hoc-förfarandet. Tillåt mig att komma med ett par anmärkningar. Ad hoc-förfarandet uppfanns i ett interinstitutionellt avtal och stod mot slutet av en lång debatt och strid mellan en avgränsning av de medel, som är obligatoriska och icke-obligatoriska. Icke desto mindre stod det för parlamentet, för vår sida, alltid klart att en summa, en budgetsumma, i princip inte kan vara obligatorisk. En marknadsmekanism kan vara obligatorisk, men den därur följande konsekvensen - hur hög summa som skall avsättas - kan inte vara obligatorisk, eftersom vi inte obligatoriskt kan definiera vädret eller världsmarknadspriset i förväg. I så måtto handlade striden eller debatten de senaste åren alltid om frågan: hur ser siffrorna ut för respektive obligatoriska utgifter? I synnerhet eftersom våra erfarenheter under de senaste femton åren visar att de stipulerade siffrorna alltid varit högre än vad gemenskapen i slutändan har presterat.
Detta är att inbjuda den kreativa bokföringen. Ni har just hört vår kollega Mulder tala, och även vår kollega Sonneveld upprepade detta i går kväll i utskottet, att Ni vill skjuta upp oljeväxtfröna, som vi nu definierar som kreativ bokföring, från det ena till det andra året. Då måste emellertid alla dessa kollegor svara på följande fråga: Vad händer 1999? Då slutar nämligen budgetplanen, och då kan man inte längre skjuta upp oljeväxtfröna. Då står man inför problemet att man 1999 måste dubbelfinansiera oljeväxtfröna: en gång för det år, då de sköts upp plus det löpande budgetåret 1999. Detta medger dock inte budgeten. Därför har vi uttryckligen välkomnat vad rådsordförandeskapet sade vid trepartsmötet. Ingen kreativ bokföring, utan en lösning. Vad vi här föreslår med Tillich-betänkandet är en inbjudan till finansministerrådet att uppfylla de villkor det själv ställt. Rådet måste inte anta inbjudan, det är ett förhandlingserbjudande till rådet, och vi har ju gemensamt i trepartsmötet kommit överens om att vi denna höst skall erhålla korrigerade siffror, så att vi i och med denna diskussion inte avslutar ad hocförfarandet.

McCartin
Herr ordförande, jag skulle å min grupps vägnar vilja tacka Brinkhorst, Fabra Vallés och Tillich och säga att jag stöder deras betänkanden. Jag skulle personligen vilja tacka Brinkhorst och Fabra Vallés för deras ansträngningar att försöka finna en lösning på problemet med veterinärbyrån i Grange och uttrycka min tillfredsställelse över resultatet.
Jag samtycker till Tillich-betänkandet, och i synnerhet till föredragandens strategi för att förbättra budgetförfarandena och arbeta mot förberedandet av korrekta återgivningar, så att den budget som vi ser den återgiven faktiskt är den budget som är nödvändig för att uppfylla målet.
Å andra sidan, skulle jag vilja peka på det Mulder sade i sitt betänkande för utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling: att, med beaktande av Projekt 2000, kan vi inte förvänta oss att finansiera utvidgningen av Europeiska unionen genom att minska utgifterna inom jordbrukssektorn. Jordbruk är den enda landsbygdspolitiska fråga som gemenskapen har totalt ansvar för. Vi kan inte underminera denna politik för att skapa eller finansiera andra mål. De besparingar som kan göras inom jordbrukssektorn kommer att vara nödvändiga för att förebygga att miljön, och faktiskt också, ekonomin förstörs på den europeiska landsbygden. Vi bör komma ihåg att det för närvarande, inom gränserna för de pengar som finns tillgängliga inom budgetplanen, skulle vi kunna få ihop ytterligare 10 miljarder ecu för nästa års budget. Den summan skulle finansiera den gemensamma jordbrukspolitiken för den första utvidgningen. Men vi måste komma ihåg att vi inte kan finansiera meningsfull regionalpolitik för det nya Europa med de nuvarande budgetresurserna. Jag kan tänka mig att de nuvarande strukturfonderna minst måste fördubblas för att finansiera en ny regionalpolitik för ett nytt och utvidgat Europa, om vi skall kunna undvika att skapa ett massivt missnöje i de länder som ansluter sig och att många av de medborgare som redan är med i gemenskapen alienerar sig.
Samtidigt som jag samtycker till de allmänna förfaranden som läggs fast i Tillich-betänkandet, tar jag avstånd från en del av de koncept som smyger sig in. Genom att omorganisera och effektivisera vår nuvarande politik kan vi skapa de resurser som behövs för att finansiera en utvidgning som omfattar 100 miljoner människor. Om dessa människor kommer med och om vi skall kunna realisera fördelarna med utvidgat medlemskap i form av handel och ekonomisk tillväxt, måste vi ha något som liknar en liten Marshallplan så att de kan komma igång, så att vi alla kan skörda frukterna av den utvidgade unionen.

Giansily
Herr ordförande, kära kolleger, det är en svår, eller t.o.m. riskfylld övning som vår kollega Tillich ägnat sig åt genom att lägga fram sina förslag inom ramen för det särskilda förfarandet för jordbruksutgifterna i budgeten för 1998.
Även om föredragandens synsätt, som är en del av Europaparlamentets ihärdiga vilja att minska EUGFJ-anslaget, är rationellt vilar det enligt min mening ändå på en felaktig uppfattning om jordbruksutgifterna. Jordbruksutgifterna är specifika på ett sätt som skiljer dem från övriga utgifter i budgeten. Jordbruksutgifterna är ett ekonomiskt instrument för att styra marknaderna, vars uttryck, men inte art, är budgetmässigt.
Jag upprepar det sedan lång tid, tyvärr utan att någon egentligen lyssnar. Trots all den uppskattning jag hyser för Tillich måste jag ändå säga att hans synsätt, som grundas på konstaterandet att jordbruksanslaget inte verkställts i tidigare budgetar, och som drar slutsatsen att det övervärderats i budget med vilja av kommissionens prognoser, och som slutligen medför sänkningar inom de flesta budgetposter, utgår från en rent aritmetisk vision av jordbrukspolitiken.
Konsekvenserna av ett sådant handlande skulle kunna visa sig allvarliga för vissa ekonomiska produktionssektorer i jordbruksvärlden. Jag tänker särskilt på finansieringen av tilläggsåtgärder som minskats avsevärt vad gäller t.ex. nötkött. Inför den osäkra situationen när det gäller kampen mot BSE och i ljuset av de senaste händelserna som upptäcks av kommissionen, vem kan i dag säga att anslagen till gemenskapens nötköttsproducenter är övervärderade.
Slutligen konstaterade jag med förvåning att föredraganden i bilagan till sin resolution infört en förteckning över klassificering av EUGFJ: s budgetposter, och omarbetat till icke obligatoriska utgifter det som fördragen klokt nog fört in som obligatoriska utgifter. En sådan åtgärd förefaller oacceptabel och av den anledningen kan UPE-gruppen inte rösta för Tillich betänkande, eftersom det skulle medföra allvarliga risker för jordbrukspolitiken.
När det gäller tilläggs- och ändringsbudgeten för verksamhetsåret 1997 hoppas jag att det är tillåtet, samtidigt som jag gratulerar föredragande Brinkhorst till ett utmärkt arbete där han kunnat betona prioriteringen av nya tjänster vid kommissionen, att uttrycka min grupps oro när det gäller anslaget till Europeiska kontoret för harmonisering av den inre marknaden i Alicante, vars hela tilldelning på 12, 5 miljoner ecu överförts till reserven.
Ett rättvist beslut skulle vara att i reserven föra in endast hälften av summan, vilket myndighetens ledning också begärt, för att göra det möjligt för denna dynamiska organisation att utveckla sitt verksamhetsprogram. Jag tror faktiskt att det drastiska beslutet att avskaffa anslaget beror på ett missförstånd och en sammanblandning av kassaförvaltning och räkenskapsmässiga åtaganden och att detta misstag bör korrigeras i kammaren. Det är anledningen till att vår grupp lämnar ett ändringsförslag där vi begär att anslagen som placeras i reserven inte skall överstiga 6, 5 miljoner ecu.

Anttila
Herr ordförande, utgifterna under huvudtiteln jordbruk är den största utgiftsposten i unionens budget. Genom ett ad hoc-förfarande för jordbruksutgifterna har man för avsikt att få till stånd en realistisk budget som baserar sig på de senaste prognoserna. Att exakt beräkna utgifterna är av många skäl svårt. På grund av variationerna i skördenivån och världsmarknadspriserna är det bland annat inte lätt att beräkna behovet av exportstöd i budgeten. Dessutom har budgeten ansträngts av BSE-krisen och svinpesten, vilken man inte kunde förutse. Nedskärningarna är inte lätta för odlarna heller, som utsätts för en ständig osäkerhet genom de årliga nedskärningarna i inkomstnivån.
I reformeringen av EU: s jordbrukspolitik betonas också mer än tidigare EU: s förmåga att konkurrera på den globala marknaden, där bl.a. USA: s producenter konkurrerar på de villkor som ställs av den jordbruks- och budgetram, som godkänns för en sjuårsperiod. I EU måste vi också satsa på att utarbeta ramar för jordbrukspolitiken och budgeten för en längre tid, exempelvis för en period från sju till tio år. De nuvarande nedskärningarna passar nämligen illa för att utveckla jordbruksnäringen och förbättra dess konkurrenskraft. Jan Mulder, föredragande för yttrande för utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling, har som lösning presenterat ett reservförfarande, där de medel som sparas i budgeten skulle reserveras för framtida behov. Och till slut skulle jag vilja höra kommissionär Liikanens åsikt om detta reserveringssystem, som Mulder föreslagit.

Miranda
Herr ordförande! Bara några ord vad gäller ad hoc-förfarandet, eftersom de andra två betänkandena inte är särskilt svårbehandlade.
Om dessa båda ad hoc-förfaranden har vi, i princip, en positiv uppfattning. Det är för att de för oss utgör det enda sättet för parlamentet att delta i den rättmätiga definitionen av de obligatoriska utgifterna, särskilt jordbruksutgifterna. Och detta bör för övrigt vara den exakta inriktningen för dessa förfaranden, dvs. genom dem borde parlamentet ge ett viktigt bidrag till en adekvat och rationell kostnadskalkyl på ett område där det inte ännu har befogenhet.
Det förefaller emellertid inte som om detta är den förhärskande inriktningen på de förslag som budgetutskottet godkände i går. Angelägenheten att kunna spara på jordbruksutgifterna kvarstår, faktiskt, framför andra angelägna ärenden, till exempel att införa en större rationalisering. Och alla vet vi varför. Med en sådan inriktning kan vi naturligtvis inte vara överens. Och vi kan det inte, för att vi vet att sådana nedskärningar i jordbruksutgifterna, nu även vad gäller fiskeavtalen, oundvikligen, om de antas i sin helhet eller till en del av rådet, kommer att åtföljas av andra nedskärningar under andra budgetrubriker. Erfarenheten från förra året bekräftar exakt detta.
Vi motsätter oss i princip att parlamentet överger möjligheten att påverka en korrekt anslagsfördelning för de obligatoriska utgifterna och, samtidigt, gör sig till den restriktiva politikens mästare. Men det finns dock ett annat principskäl som får oss att motsätta oss det betänkande som budgetutskottet godkände i går. I och med att man erkänner, och till och med lovprisar, att medlemsstaterna bara skall avsätta de anslag som hänförs till reserven när den frigörs, skapar man en omisskännligt allvarlig situation av ej tidigare skådat slag. Naturligtvis blir det då tydligt att man framför allt avser att spara, men, man sätter, framför allt, själva budgetprocessen på spel. Fortsätter man så här, kommer vi förr eller senare att få en budget à la carte och detta kan vi inte gå med på.

Dell'Alba
Herr ordförande! Låt mig först av allt tacka kommissionär Liikanen för att han med en representation i kammaren på så hög nivå även har velat företräda det generaldirektorat han är ansvarig för. Vi anser att hans närvaro här är viktig eftersom han kan föra vidare det speciella budskap som vi här vill ge med tilläggs- och ändringsbudgeten, ett budskap som åtminstone jag tolkar så och som rör den uppmärksammade frågan om ytterligare anställda för generaldirektorat XXIV. Det är uppenbart att de senaste veckornas händelser på ett tydligt sätt visar hur försenade vi är. Utan att lägga skulden för denna försening på någon enskild person - den kan snarare tillskrivas omständigheternas makt - så måste man understryka det mycket akuta behovet av att förstärka det aktuella direktoratet och förse det med instrument som gör det möjligt att så vitt möjligt förbättra övervakningen, för att undvika nya dramatiska situationer som den med galna kosjukan.
I den omröstning som kommer att äga rum på torsdag har vi för avsikt att få loss de 35 befattningarna, men framför allt att begära av kommissionen att den gör allt som står i dess makt - och jag tror att kommissionen har de marginaler som krävs - för att tilldela GD XXIV de begärda resurserna, genom att internt omfördela de mänskliga resurser som krävs, med början från och med den 1 januari 1998.
Detta är parlamentets avsikt och det är i den andan som min grupp, som från början var tveksam till den procedur som följdes, idag instämmer i den procedur som föredraganden Brinkhorst har föreslagit och som verkar mycket förnuftig, även i syfte att garantera en korrekt interinstitutionell dialog, en procedur som innebär att genast allokera de föreslagna befattningarna och att begära att den interna omfördelningen under 1998 framför allt skall tillgodose kraven från GD XXIV.

des Places
Herr ordförande, om man vill komplicera allt, trots att förslagen från utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling i allmänhet är förståndiga, realistiska och i vilket fall som helst nära jordbrukarna, är inte målsättningen ändå på sikt att finansiera andra politikområden än det europeiska jordbruket, att visa att den enda gemensamma politiken som fungerar minst dåligt sedan Romfördraget inte längre fungerar och på så sätt ta bort finansieringen.
Förevändningar saknas inte: diversitet inom våra territorier, våra produktioner, viktiga datum på världsnivå och europeisk nivå, respekt för kriterier. Inte falska alibin heller: kostnaden för BSE-krisen, de överskattade och outnyttjade summorna, presenten till biodling - 3 miljoner ecu - kontroll av bedrägeriet. Kort sagt, 310 miljoner att avsätta som reserv.
När man känner till svårigheterna på landsbygden och särskilt på jordbruksområdet, kan jag bara beklaga den symboliska höjningen på 0, 45 % i budgeten för 1998 och att denna budget förlorar ca 2, 4 miljarder i förhållande till riktlinjerna från kompromissen i Edinburgh.
I sitt betänkande bekräftar vår kollega Tillich den dolda omvandlingen av obligatoriska utgifter till icke obligatoriska utgifter tack vare knepet med att inrätta en reserv. Förra året sade vår kollega Brinkhorst att lösningen med en reserv var effektiv eftersom den gjorde det möjligt att anpassa jordbruksutgifterna till det ekonomiska behovet knutet till förändringarna i världspriser, produktion och konsumtion. Vår grupp protesterade. Vi kunde konstatera att reserven på en miljard ecu, såsom det konstaterades 1997, helt hade avskaffats.
Och trots att vi inte känner till vidden av svinpesten, kvaliteten på mjölet som är lämpligt att baka på eller omfattningen av skörden i allmänhet, planerar budgetutskottet i dag strykningar i vissa budgetposter för att inrätta denna reserv.
Sammanfattningsvis vill vår grupp erinra om att rådet i sista hand är behörigt när det gäller de s.k. obligatoriska utgifterna. Vi vill därför inte acceptera en förevändning som, genom en fiktiv ökning av Europaparlamentets makt, bara har som målsättning att minska jordbruksbudgeten. Inom ramen för agenda 2000 önskar vi att en rättvis jordbrukspolitik föreslås som är realistisk och gör det möjligt att stoppa landsbygdens utarmning.

Lukas
Herr ordförande! Brinkhorst/Fabra Vallés betänkande behandlar ett mycket känsligt område i Europeiska unionen. Det är nämligen ett faktum att europatanken misskrediteras just på grund av bedrägeri, slöseri och misshushållning. Därför måste vi vidta allt i vår makt för att hejda denna utveckling. Framför allt krävs det naturligtvis av medlemsstaterna själva att förhindra oegentligheter. Det är dock lika nödvändigt att utrusta kommissionen med den personal och det material som behövs för att den på ett effektivt sätt skall kunna utföra sina arbetsuppgifter. Detta gäller självklart även för revisionsrätten, som i samband med efterkontroller skall fastställa oegentligheter och genom förbättrade förslag vara i stånd att sänka slöserinivån.
I denna bemärkelse är de extra tjänsteposterna för kommission och revisionsrätt att välkomna. Man måste dock utgå från att åtminstone en del av de nödvändiga posterna kan åstadkommas genom en effektivare utformning av förvaltningsförloppen inom kommissionen. Ytterligare en punkt, som jag vill betona, är nödvändigheten av att ta varje tillfälle i akt för att ställa ytterligare medel till förfogande åt konkreta åtgärder inom området forskning och utveckling. Föredragandens förslag att dela upp de 100 miljonerna ecu från reserven på olika budgetposter och på så sätt använda dessa pengar på ett mycket vettigt sätt välkomnas därför å det varmaste.

Tappin
Herr ordförande, jag skulle vilja tacka Brinkhorst för det arbete vi gjort tillsammans med tilläggs- och ändringsbudgeten. Mina kommentarer hänför sig till två specifika delar av tilläggs- och ändringsbudgeten, för det första konsumenthälsokontoret och, för det andra, till överföringen av medel för varumärkesbyrån i Alicante.
Om vi först ägnar oss åt konsumenthälsokontoret så som den täcks av tilläggs- och ändringsbudgeten, anser jag att det i enlighet med resultaten från den första behandlingen i utskottet var helt uppenbart att det fanns ett behov för verkliga åtgärder angående livsmedelssäkerhet på EU-nivå. Men, det är lika uppenbart att kommissionens ursprungliga och ganska begränsade förslag att inrätta en veterinärbyrå i Grange kommit av sig till följd av händelseutvecklingen. Det råder ingen tvekan om det. Vad som är viktigare, är att det var illa genomtänkt och inte ens gav rätt rättslig grund för inrättandet av ett sådant viktigt organ.
Jag skulle vilja understryka att motståndarna till det ursprungliga förslaget till ett konsumenthälsokontor inte principiellt motsatte sig att det inrättas ett kontor på Irland eller att konsumentsäkerheten förbättras. Motståndet riktade sig mot en stereotyp politik och mot att det skrivs in-blanco-checkar för framtiden. Vad som oroar mig i kommissionens förslag om kontoret på Irland, var att kommissionen redan hyrt utrymmen i Dublin, utanför Europeiska unionens befintliga arbetslokaler för personal, vars rekrytering ännu inte hade godkänts - ett faktum som blir ännu mer förkastligt av den gällande överenskommelsen om att frysa personalstyrkan inom kommissionen. Denna kommissionens bristande hänsyn för parlamentets önskemål bådar inte gott för den andra behandlingen i utskottet. Men jag är glad att kunna säga att det nu nåtts en viss samstämmighet mellan Brinkhorst, kommissionens personal och Tillich under de möten vi haft om framtiden för kontoret för konsumenters hälsa och säkerhet, vilket nu återspeglas i tilläggs- och ändringsbudgeten. Kommissionen har samtyckt till att dra tillbaka sitt liggande förslag om ett veterinärkontor och att återkomma med ett heltäckande och detaljerat förslag om ett nytt kontor för kontroll och besiktning av produktkvalitet som täcker arbetsprogrammet, erforderlig personal, byggnader, politik, placering etc.
Parlamentet kommer också, i budgetutskottet, att godkänna beslutet att tilldela kommissionen 35 ytterligare tjänster för att hjälpa till med omorganisationen av GD XXIV och förbättra samordningen mellan vetenskapliga kommittéer och att under tiden, för det tredje, säkerställa en sundare och mer effektiv ledning. Vi kan samtycka till att 70 nya tjänster skapas i Dublin som en tillfällig åtgärd och att 35 tjänster förblir i Bryssel tills veterinär- och fytosanitära kontoret inrättats. Slutligen, och det är det viktigaste, har det samtyckts till konsumenthälsokontoret kommer att förbli i Bryssel.
Vad gäller Alicante och flytten, anser jag att det är av största vikt att kontoret kan be budgetmyndigheterna om ett bidrag vid behov. Det står inskrivet i dess stadgar. EU inrättade detta kontor som en del av det arbete som behövdes för att genomföra den inre marknaden. Den slående framgången för detta kontor har med råge överträffat alla förväntningar. Vi får nu inte låta det bli bestraffat för dess effektivitet. Av det skälet föreslår jag kommissionens förslag att placera alla 12, 5 miljonerna i en negativ reserv förkastas och jag föreslår att hela summan kvarstår i reserven och är underkastat krav på en detaljerad ansökan från varumärkeskontoret, vilken rättfärdigar överföring av hela summan eller delar av den. Jag skulle vilja säga, att om vi inte gör det, kommer vi som parlament, som budgetutskott, att förlora kontrollen över finansieringen av det kontoret. Det får inte glömmas bort. Om Brinkhorst skulle jag vilja säga det som Margaret Thatcher sade om Michail Gorbatjov, att han var en man det var ett nöje att arbeta med. I denna fråga om tilläggs- och ändringsbudgeten, i synnerhet med avseende på det nya konsumenthälskontoret, har det varit ett nöje att arbeta med er.

Sonneveld
Herr ordförande, ad hoc-proceduren för den obligatoriska utbetalningen vid budgetbehandlingen får allt större betydelse i parlamentet och rådet. Den allmänna föredragande Tillich och föredragande Mulder för jordbruksutskottet har i en intensiv förberedelse försökt att realisera ett balanserat mandat för budgetpolitiken, där den allmänna politiska önskan för en stram EU-budget måste kombineras med att säkerställa redan fastställd politik.
Jordbruksutgifterna kommer inte att öka med mer än 0, 45 % även om det enligt det interinstitutionella avtalet hade fått uppgå till 2, 1 %. På vissa poster sparas det därför kraftigt eftersom andra poster går upp till mer, så som till exempel exportrestitutioner för nötkött.
Bland annat är tre instrument uppe till diskussion. En linjär minskning på alla poster. Det har helt riktigt avvisats av jordbruksutskottet och föredragande Tillich. I stället för det blir det ett avdrag enligt beräkningen av möjligheten till lägre utgifter på basis av erfarenheter från de senaste tre åren.
Sedan introducerar Europaparlamentet med betänkandet Tillich samtidigt också en ny sorts reserv till en storlek på drygt 300 miljoner ecu. Överskottet på vissa jordbruksbudgetposter förblir därigenom tillgängliga för andra, också minskade jordbruksutgifter. Det skulle vara bra om detta handlingssätt också fick allmänt medgivande och acceptans. Rådet skulle på den punkten också behöva visa större kreativitet och flexibilitet.
Slutligen fanns möjligheten till förskjutning av en viss karakteristisk budgetpost: förskottsbetalning för hektarer?? tillägg på oljehaltiga fröer och då till ett belopp på 1, 4 miljarder ecu. Det är inget märkligt att dessa förskottsbetalningar, som sker omkring oktober, förs från det ena till det följande budgetåret. Den valmöjligheten, som redan några gånger varit till god nytta, avfärdar rådet och tydligen också budgetutskottet med " kreativ bokföring" . Det är inte riktigt. Skulle man göra den möjligheten, den typen av instrument, helt omöjliga, då skulle man till och med kunna kvalificera det som budgetmasochism. Låt oss som parlament inte immobilisera oss själva, utan hålla tillräckligt med möjligheter till förfogande, för att så bra som möjligt passa in det svåra problemet med obligatoriska utgifterna i en ordnad och disciplinerad budget.

Nicholson
Herr ordförande, jag skulle vilja börja med att gratulera föredragandena för deras betänkanden. Men jag måste göra det helt klart att det är kommissionens, rådets och parlamentets ansvar att säkerställa att inkomstnivåerna för de europeiska jordbrukarna bibehålls, i synnerhet i en tid då många sektorer står inför extrema finansiella problem på inkomstsidan. Det är uppenbart för mig att jordbrukare kan förvänta sig att deras inkomst marginaliseras och att de nu står inför flera år av stagnation och svåra tider ekonomiskt.
Det är beklagligt att budgetutskottet inte följt rekommendationerna från utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling, i synnerhet som den lade fram så tydliga förslag. Jag skulle vilja lovorda Mulder för det sätt som han tacklat dessa problem. Jag motsätter mig helt klart allt som skulle kunna minska jordbrukarnas inkomster och de förslag som lagts fram av utskottet för jordbruk var mycket konstruktiva och positiva. Jag är definitivt emot favorisering av en jordbrukssektor på bekostnad av en annan.
Vi måste tilldela mer resurser till att utplåna bedrägerierna inom Europeiska unionen. Det är ju ett område där vi borde kunna enas. Ingen stöder bedrägerier, men de förekommer och de måste utplånas i alla medlemsstater.
BSE har varit en mycket kostsam läxa för oss alla och kan inte kvantifieras. Nu har vi svinpest också och vi vet inte hur mycket den kommer att kosta oss i slutändan. Dessa kommer att fortsätta att vara en stor börda för oss för en tid framöver. Vi måste också komma ihåg att till och med det stöd vi har i Förenade kungariket, har nötköttsproducenter lidit stora inkomstbortfall och en del står nu inför svåra problem.
Slutligen måste vi vara pro-active vad gäller främjandet av jordbruket och dess produkter. Vi måste möta utmaningen. Vi måste vinna tillbaka konsumenternas förtroende. För att uppnå detta behöver vi mer resurser. Detta kommer på lång sikt att betala sig genom ökad konsumtion av europeiska produkter.

Katiforis
Herr ordförande, å socialistgruppens och budgetutskottets vägnar, tar jag till orda om Tillichbetänkandet. Dagens debatt om Tillich-betänkandet utgör det andra steget efter förslaget till resolution i mars till parlamentets förberedande arbete om 1998 års förslag till budget för kommissionens bemyndiganden. Detta kommer upp till första behandling i rådet den 24 juli och i parlamentet den 23 oktober.
Å socialistgruppens vägnar skulle jag vilja gratulera Tillich för hans betänkande och för allt det arbete han lagt ned på att föra oss genom den djungel av förordningar, institutionella avtal, trepartssamtal och medlingar som utgör det årliga budgetförhandlandet. Vidare skulle jag vilja gratulera och tacka Tillich för hans flexibilitet för att kunna nå bredast möjliga konsensus.
Här i plenum idag debatterar vi ad hoc-förfarandet om obligatoriska utgifter för att kunna ge ett starkt mandat till vår delegation till trepartssamtalet med rådet och kommissionen och för att skapa större insyn samt för att öka utskottets för jordbruk och landsbygdens utveckling och fiskeriutskottets engagemang i bestämmandet av detta mandat. Detta ad hoc-förfarande har tjänat oss väl under detta år och är ett förfarande som rönt allt större betydelse med tanke på det faktum att budgetbeslutsförfarandet inte reformerats under regeringskonferensen i Amsterdam.
Jag skulle därför kort vilja dröja kvar vid resultaten hittills. Det viktigaste resultatet har varit antagandet av en gemensam deklaration om jordbruksutgifter, där kommissionen lämnat in ett ändringsförslag till sitt preliminära förslag till budget till och med utanför de förfaranderegler som uppställs i finansförordningen. På så sätt kan en jordbruksbudget förberedas som, får man hoppas, är baserad på de mest dagsaktuella prognoser och hypoteser och bör vara ett gott steg på vägen mot att tackla de konstanta problem vi står inför vid prognosticerandet av jordbrukets budgetkrav. En sådan förlängning av ad hoc-förfarandet var ett krav från jordbruksutskottet och jag skulle här vilja betona det nära och utmärkta samarbetet som har etablerats detta år mellan budgetutskottet och jordbruksutskottet vad gäller utarbetandet av 1998 års budget.
Icke desto mindre har vi inte lyckats tillgodose alla jordbruksutskottets önskemål. Mot bakgrund av att kommissionen har minskat 1998 års obligatoriska utgifter med 329 miljoner ecu, anser vi att dessa bemyndiganden bör placeras i reserven och, för det andra, att vi inte får förfalla till någon kreativ bokföring alls för att kunna ligga kvar inom ramen för den 0, 45-procent ökning som planerats för jordbruksbudgeten jämfört med 1997. Vi är glada att, precis som jordbruksutskottet, kunna säga att översynen av inkomststöd till odlingsbar mark är ytterst önskvärt, men vi skulle ha en mer positiv inställning till kommissionens förslag om att skära ned inkomststödet med ca 1, 4 miljarder ecu. Vi är definitivt beredda att diskutera specifika aspekter av genomförandet av en sådan nedskärning.
Principerna för god budgetering bör ge vid handen att de mest dagsaktuella prognoserna och hypoteserna bör användas likaväl som de mest tillförlitliga förfarandena och metodologierna. Om vi upptäcker att de nuvarande förfarandena inte är tillförlitliga och därigenom resulterar i felallokeringar av resurser, bör vi inte tveka att förändra och förbättra de förfarandena.
Vi måste också vara försiktiga så att vi inte riskerar utgiftsbalansen mellan de olika budgetposterna alltför mycket, för många ligger nära minimilinjen för avsättningar/anslag. Där det är förnuftigt med besparingar till följd av överbudgetering, bör vi göra det, men vi bör inte i alltför stor utsträckning belasta vissa sektorer i vårt sökande efter besparingar för att kunna uppnå den speciella budgetdisciplin som kommissionens budget eftersträvar detta år.

Goepel
Herr ordförande, ärade kollegor! Överenskommelsen mellan råd, kommission och Europaparlament om jordbruksutgifterna i budgeten betecknar vi som ett ad hoc-förfarande. Oomstritt därvid är att vi ökar utgifterna med 0, 45 %, jag upprepar 0, 45 %. Vad som absolut är omtvistat - och vilket jag för närvarande heller inte kan ge mitt samtycke till - är förslaget om såväl en linjär - i dag har jag konstaterat att det under tiden har slopats - men framför allt en specifik nedskärning. Detta kan vi som jordbrukare inte acceptera!
Vad är skälet till de felande 1, 4 miljarderna? Det är helt enkelt säkrandet av finanserna, som vi erfor i och med BSEkrisen. I oktober 1996 föreskrev rådet en förskjutning av oljeväxterna från 1996 till 1997. Vi behövde inte ta dem i anspråk och i så måtto vore det kanske inte alls så rättvist att i detta fall tala om en kreativ bokföring. Samland, Ni frågade vad som kommer att hända 1999 eller 2000, om en förskjutning sker från 1998 till 1999. Jag utgår helt enkelt från att vi under vissa omständigheter kommer att ha samma situation som i år och att vi inte alls behöver göra någon förskjutning. Detta går ju rent teoretiskt sett även Mulders förslag ut på, att man i de fall, när inte allt tas i anspråk - även vid situationer som inte ligger i det obligatoriska området - kan komma till en kompromiss. Vi kommer kanske till tals om ett år igen. Jag kan tänka mig att det säkert är möjligt.
Jordbruksministerrådet har vad gäller prispaketet förpliktat sig gentemot kommissionen att hålla Jordbruksfondens utgifter, avdelning garanti, inom ramen för 1998 års föreskrivna budgetgränser. Tyvärr har rådet inte yttrat sig om möjligheterna till att på nytt skjuta upp bidraget för oljeväxtfrön. Det skulle ha sparat oss mycken ilska.

Otila
Herr ordförande, jag vill tacka föredragandena för deras arbete. Samarbetet mellan budgetutskottet och utskottet för jordbruk har varit öppet och tämligen konstruktivt.
En lång erfarenhet har visat att den snabbt föränderliga marknadssituationen och den ständiga överbudgeteringen år till år drabbat anslagen för jordbruksutgifter. Budgetarna måste bygga på fakta som är så aktuella som möjligt eftersom det är relativt lätt att få fram dessa fakta, om det bara finns vilja att leta fram dem. Framför allt spannmålssektorn påverkas som bekant av vissa konstanta osäkerhetsfaktorer. De problem som drabbat köttsektorn, som BSE-krisen och svinpesten, är trots sitt allvar dock enstaka händelser, som förhoppningsvis aldrig upprepas.
När man anpassar jordbruksutgifterna till budgetramen bör man bättre än för närvarande beakta gemenskapens perifera områden, som exempelvis Finland och Sverige. Dessa länder har en klart svagare produktivitet och lönsamhet än andra områden. Även om det är troligt att det i framtiden kan bli aktuellt att minska inkomststödet till jordbruket, vill jag betona, att en radikal förändring av systemet skulle kunna bli ödesdigert, framför allt för jordbruksutövarna i den nordliga medlemsstaterna. Även inom ramen för det nuvarande systemet är jordbruket i norr i en svår situation. De uppgifter om kommande förändringar som kommit ut i offentligheten skulle göra jordbruk i de norra områdena ännu svårare.
Vi har hittills haft relativt goda erfarenheter av ad hoc-förfarandet. För att denna utveckling ytterligare skall förbättras är det önskvärt att kommissionen också i fortsättningen inser betydelsen av ett konstruktivt samarbete.

Funk
Herr ordförande, mycket ärade damer och herrar! Jag hänvisar till mitt betänkande, som vi röstade om för några veckor sedan, den 12 juni 1997. Med stor majoritet avvisade parlamentet en neddragning av ersättningarna för vissa kulturväxter och arealnedläggningar. Samtidigt uttalade sig parlamentet i samförstånd med budgetutskottet mot en förskjutning av en förskottsbetalning för oljeväxtfröna.
I ytterligare ett ändringsförslag till mitt betänkande beslutade man likaså att till fullo garantera betalningen av hektarbidrag - precis som det föreskrivits i jordbruksreformen - för åren 1998 och 1999. Jag tycker det är mycket märkligt, om man nu kommer att avvika från denna linje, utan att presentera ett vettigt ersättningsförslag. Redan i går kunde jag läsa i facktidskrifter att areal- och djurpremier även skall utgöra underlag för morgondagens jordbrukspolitik i EU. Kommissionsledamot Liikanen, som ledamot av kommissionen var Ni väl med om beslutet. Tyvärr får vi veta det genom tidningar, redan innan detta framförs i parlamentet. Vid efterfrågningar heter det då att tidningsrapporterna var riktiga.
Jag är mycket intresserad av att få höra vad Ni kommer att säga, när Ni vill vinna böndernas bifall för en framtida jordbrukspolitik, om denna bara är en fortsättning av hittillsvarande politik. Vi trodde nämligen lite grann att Ni står för en ny jordbrukspolitik, som vi kan stå ut med. I stället fortsätter det med hektarstöd och djurstöd. Och Ni tror att bönderna kommer att avlasta oss, så att vi kan stå ut med dessa dumheter? Jag är mycket spänd på vad Ni kommer att säga efteråt. Jag tackar framför allt vår kollega Mulder, som har argumenterat mycket vettigt. Vi ansluter oss till fullo till hans argument. Vi vill inte slå huvudet i väggen, utan vi vill även i fortsättningen arbeta i samförstånd med budgetutskottet.

Liikanen
I morgon bitti kommer ordföranden för kommissionen, Jacques Santer, att lägga fram kommissionens meddelande om Agenda 2000. Det första föreläggandet kommer att ske här, i Europaparlamentet. De enorma spekulationerna i den europeiska pressen är inte mer än vad vi kunnat förvänta oss, men det första offentliggörandet av dokumenten kommer att ske i morgon i parlamentet, så att de hedervärda ledamöterna av Europaparlamentet kommer att vara i den priviligerade positionen att de kan börja debattera detta före övriga europeiska institutioner.
Ad hoc-förfarandet för de obligatoriska utgifterna skapades genom den interinstitutionella överenskommelsen 1993. De ingående diskussionerna inom och mellan institutionerna visar att detta förfarande lever upp till förväntningarna. Det tillåter rådet, parlamentet och kommissionen att i detalj se över de summor som skall föras in under de obligatoriska utgifterna i 1998 års gemenskapsbudget.
Vad gäller jordbruksbudgeten för 1998, är nyckelfaktorn att rådet inte har accepterat kommissionens förslag om att minska direktutbetalningarna i spannmålssektorn. Rådet har också vägrat att anta några motsvarande verkliga besparingar . Rådet har inte fått mycket uppmuntran från Europaparlamentet heller. Det är nedslående. Balanserad budget kräver också verkliga budgetbesparingar i denna sektor, som upptar 48 % av gemenskapsbudgeten.
I denna situation, med oförändrade underliggande bestämmelser, är budgetmyndighetens huvudansvar att förutsäga utgiftsbehoven så exakt som möjligt. Det var därför ett viktigt framsteg vid trepartssamtalen den 26 juni, då man enades om ett ändringsförslag till hösten som tar hänsyn till den senaste informationen. Vidare har diskussionerna mellan kommissionen och parlamentet redan lett till förbättrade prognoser inom vissa sektorer, vilka uppgår till minskade behov med ca 300 miljoner ecu. Ett av målen för medlingsförfarandet nästa vecka bör vara att komma överens om när och hur detta skall budgeteras.
Jag noterar parlamentets förslag att lägga 310 miljoner ecu i reserven för marknadsinstabilitet. I princip tycks idén om en sådan reserv i kategori 1 värd att undersöka, men bestämmelseramarna är alltför fasta för att detta skall kunna göras snabbt.
För 1998 års budget vore ett alternativ en rättfram justering av de berörda budgetposterna, vilket skulle vara ett steg på vägen mot de 400 miljoner ecu som behöver återföras till den preliminära budgeten.
Både rådet och parlamentet förefaller vara överens om att bristen på verkliga besparingar bör avhjälpas av en allmän nedskärning i prognoserna för alla budgetposter. De metoder som tillämpas skiljer sig dock åt. Rådet är inriktat på en linjär nedskärning, medan parlamentet förespråkar en mer komplicerad ansats baserad på att budgeten underskrids. En överenskommelse om metoden bör kunna uppnås, mot bakgrund av att budgetgenomförandet i bägge fallen måste förlita sig på överföringar för att bringa budgeten i linje med de faktiska behoven.
Vad gäller de internationella fiskeriavtalen, är 1996 års gemensamma deklaration om en hederskodex en mycket användbar ram för vilken information som skall tillhandahållas och för budgetkonsekvenserna. Jag har noterat parlamentets tvekan inför överenskommelser som undertecknats men ännu inte ratificerats. Jag kommer tillsammans med kommissionsledamot Bonino att överväga hur vi kan ge parlamentet lugnande besked om de avtal, som kommer att träda i kraft från början av nästa år och för vilka det därför bör finnas medel i budgetposten.
Vad gäller tilläggs- och ändringsbudgetar, har jag bara tre anmärkningar. För det första skulle jag vilja tacka föredragande Brinkhorst och Europaparlamentet för den konstruktiva debatten om behoven av en omorganisation av gemenskapens konsumenthälsotjänster. Den lösning som nu ligger föreslagen för antagande av parlamentet låter de mest pockande behoven tillfredsställas under 1997. Kommissionen är medveten om det. Helt uppenbart är detta inte slutet på historien. Vi kommer att behöva ytterligare förstärkningar senare.
För det andra, debatten har också klarlagt andra aspekter av den framtida organisationen av de berörda tjänsterna. I synnerhet - jag vill återigen understryka detta - har kommissionen alltid ansett att endast livsmedels- och veterinärkontrollkontoret bör placeras på Irland och inte de andra tjänsterna under GD XXIV.
Jag vill betona att det är önskvärt att tilläggs- och ändringsbudgeten snabbt antas. Jag hoppas att de produktiva diskussionerna mellan rådet och parlamentet inom ramen för trepartssamtalen den 26 juni 1997 kommer att göra det möjligt att anta den med bara en behandling.
Jag tackar alla föredragande, Tillich, Brinkhorst, och Fabra Vallés, och likaså ordföranden i budgetutskottet, Samland, för deras arbete.

Ordföranden
Jag förklarar debatten för avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum på torsdag kl. 12.00.

Frågestund (kommissionen)
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är frågestunden (B4-0349/97). Vi skall behandla frågor till kommissionen.

Gradin
Herr ordförande! Ledamot Truscott har ställt en fråga om restriktioner för resor inom Europeiska unionen för medborgare i tredje land. Den visumförordning som ministerrådet antog 1995 reglerar enbart vilka länders medborgare som måste ha visum för att få resa in i något av unionens medlemsländer. Själva utfärdandet av visum sker sedan i det enskilda medlemslandet. Det innebär att inte alla medborgare i tredje land garanteras visa.
Kommissionen har försökt att underlätta visumförfarandet för medborgare i tredje land. I det ursprungliga förslaget till visumförordning fanns exempelvis ett avsnitt om att EU: s medlemsstater skall erkänna varandras visum. Förslaget lyftes dock ut under förhandlingarna i ministerrådet. Det gjordes dessutom utan att Europaparlamentet konsulterades. På grund av att parlamentet inte konsulterades har EG-domstolen undanröjt ministerrådets beslut. Den nuvarande ordningen får emellertid gälla tills en ny förordning har antagits. Idén om ömsesidigt erkännande av visum fanns också med i det förslag till konvention om kontroll av de yttre gränserna som kommissionen presenterade 1994. Som ni vet har det dessvärre inte gått att uppnå enighet kring denna konvention. Det problem som ledamot Truscott har tagit upp hade inte uppstått om antingen visumförordningen i dess ursprungliga version eller konventionen om kontroll av de yttre gränserna hade funnits på plats.
När det gäller rätten att införa visumkrav för medborgare i tredje land som är familjemedlemmar till en EUmedborgare regleras detta av gemenskapsrätten. Det är helt klart att medlemsländerna skall förse dessa personer med visum utan kostnad.

Truscott
Jag skulle vilja tacka kommissionsledamoten för hennes detaljerade svar, men jag undrar om hon är medveten om att medborgare i tredje land som i London söker visum för att besöka Belgien måste vänta minst tre veckor, och att alla sådana ansökningar handläggs av utrikesministeriet i Bryssel, vilket medför en nog så omfattande försening. Därför skulle jag vilja fråga kommissionsledamoten om hon anser att en sådan överdådig byråkrati utgör ett hinder för den fria rörligheten för personer inom Europeiska unionen.

Gradin
Det kommer an på länderna själva, som jag sade i mitt svar, att göra de praktiska arrangemangen för visum och om detta försenas, är det upp till länderna själva att omorganisera sitt arbete.

Ford
Är kommissionsledamoten medveten om att 1997 är Europaåret mot rasism, ett relevant ämne mot bakgrund av att majoriteten av de 12-14 miljoner medborgare i tredje land som är bosatta inom Europeiska unionen faktiskt är svarta, och tror hon inte att de belgiska myndigheterna tar hänsyn till det när de handlägger dessa ärenden i snigelfart? I Romfördraget står det att vi skall ha fri rörlighet för varor, tjänster, kapital och personer. Vi har helt klart fri rörlighet för de tre förstnämnda, men den fria rörligheten för personer, i synnerhet medborgare i tredje land lagligt bosatta i Europeiska unionen, dvs. en befolkningsgrupp dubbelt så stor som Belgiens sammanlagda invånarantal faktiskt hindras av de belgiska myndigheterna på ett sätt som jag anser vara helt oacceptabelt. Håller kommissionsledamoten med om det?

Gradin
Jag skulle vilja påminna den hedervärde ledamoten om att kommissionen försökte tillämpa en konvention om kontroll av de yttre gränserna, men ett visst land förhindrade oss från att tillåta fri rörlighet, vilket jag också hade velat ha för medborgare i tredje land. Detta var inte möjligt, vilket jag starkt beklagar, för, hade det kommit an på mig, skulle jag ha velat, att människor lagligt bosatta i unionen också har rätt till fri rörlighet.

Ordföranden
Fråga nr 39 från Daniel Varela Suanzes-Carpegna (H-0525/97):
Angående: Kommissionens ståndpunkt beträffande spansk-brittiska samriskföretag i fiskesektorn
Efter det nyligen hållna toppmötet i Amsterdam meddelade den brittiske premiärministern pressen och det brittiska parlamentet att han hade fått skriftligt stöd från kommissionens ordförande för planerna att ändra den rättsliga statusen för spansk-brittiska samriskföretag i fiskesektorn som är verksamma i gemenskapsvatten utanför Förenade kungariket.
Domstolen har redan upprepade gånger avvisat de planerade åtgärderna på grundval av att de strider mot gemenskapsrätten.
Hur motiverar kommissionen därmed sitt stöd till en medlemsstats regering i denna fråga, mot bakgrund av att domstolen redan upprepade gånger har avvisat de olika brittiska förslagen med motiveringen att de systematiskt strider mot gemenskapsrätten, och att den uttalat sig för dessa företag och deras rätt till ersättning för att ha handlat helt i överensstämmelse med de principer och grundläggande rättigheter som är inskrivna i Fördraget om Europeiska unionen?

Bonino
Den grundläggande förordning som reglerar gemenskapsrätten när det gäller fiske och havsbruk föreskriver att medlemsstaterna varje år skall informera kommissionen om vilka kriterier de har bestämt för fördelningen av de fiskekvoter de har tilldelats. Det ankommer med andra ord på de olika medlemsstaterna att fördela sina kvoter och det ankommer på kommissionen att kontrollera att, som i det här fallet, fördragets principer och de regler som gäller gemenskapens fiskeripolitik, respekteras. Det är i den andan som en dialog har etablerats sedan mer än tjugo år tillbaka mellan medlemsstaterna och kommissionen om de nationella villkoren för fördelning av fiskekvoterna. Förenade kungadömet begärde, på samma sätt som andra medlemsstater, kommissionens yttrande om en metod för fördelning av fiskekvoterna, grundad på att man kan bevisa en reell ekonomisk koppling mellan fartyget och dess flagga, på samma sätt som man gör i andra medlemsstater.
Den 17 juni besvarade ordförande Santer, som representant för kommissionen, Blairs begäran om förtydliganden. Ordföranden Santer påminde om att domstolen har uttalat att målet för systemet med kvoter kan motivera att man vidtar åtgärder som skall garantera att det råder ett verkligt ekonomiskt samband mellan fiskefartyget och den aktuella medlemsstaten, om syftet med detta är att den befolkning och de industrier som är beroende av fisket skall dra fördel av kvoterna.
Kommissionens ordförande strök också under i sitt brev att de åtgärder som vidtas måste uppfylla den gällande gemenskapslagstiftningen och att de skall vara icke-diskriminerande, stå i proportion till det mål man vill uppnå och att det skall finnas alternativ, så att de erbjuder fiskarna en möjlighet att vidta flera olika åtgärder, eller eventuellt uppfylla andra krav för att bevisa att det finns ett ekonomiskt band till någon medlemsstat.
Kommissionen kommer att lämna ytterligare synpunkter på de åtgärder som de brittiska myndigheterna har för avsikt att vidta. I samband med den undersökningen kommer kommissionen att kontroller att samtliga åtgärder uppfyller kraven i gemenskapens lagstiftning, just för att kontrollera att de inte är diskriminerande, att de står i proportion till ändamålet, att det finns alternativ och att de helt och fullt uppfyller domstolens krav, samtidigt som kommissionen, vilket är dess plikt, tar hänsyn till samtliga medlemsstaters intressen.

Varela Suanzes-Carpegna
Kommissionsledamot Bonino, tack så mycket för era klargöranden i denna mycket känsliga fråga som det gäller att behandla varsamt.
Jag vill för det första fråga om de förklaringar från kommissionens ordförande Santer, som ni hänvisar till, innehåller kommissionens officiella ståndpunkt, om det har gjorts något uttalande om dessa förklaringar och om ni då kan ge mig datumet för detta och också om föreskrivna juridiska betänkanden har gjorts. Om det finns några sådana betänkanden skulle jag vilja veta om jag kan få dessa, eftersom jag är enormt intresserad av att ta del av denna tolkning. Därför att tolkningen i detta brev håller sig, som ni säger, till domstolens domar, men inte helt och hållet. Det finns några stycken i dessa ingresser som hela tiden går litet längre och hänvisar till obestämda juridiska sentenser, till exempel " som inte får påverka fördragets allmänna principer eller gemenskapsrätten" , " som inte bör försvåra företagens normala verksamhet" etc. När man således säger att åtgärderna inte skall vara diskriminerande och att de måste vara proportionella måste man veta när de är proportionella och när de inte är diskriminerande. Allt detta innebär givetvis enorma svårigheter och jag skulle vilja höra kommissionsledamotens åsikt i dessa konkreta frågor.

Bonino
Jag anser att det faktiskt inte har varit nödvändigt med någon debatt i kommissionen därför att det inte handlar om några nya tolkningar eller om någonting nytt.
Skrivelsen från ordförande Santer hänvisar enbart till två saker vilket ni kan kontrollera:
Den första måste kommissionen kontrollera att alla initiativ från den brittiska regeringen respekterar fördraget. Den brittiska regeringen kan alltså inte vidta några åtgärder utan att först konsultera kommissionen, vilket redan gäller för andra medlemsstater.
Den andra är att det uttryckligen handlar om de ekonomiska förbindelserna som förutsägs i Jaderow-ärendet i domstolen. Det är alltså inte en ny framställning från kommissionen. Ordföranden begränsade sig till att bekräfta att bland annat dessa möjligheter finns, men att Förenade kungariket innan det beslutar om några åtgärder måste vända sig till kommissionen, som då kommer att ge sin åsikt om huruvida åtgärderna är eller inte är diskriminerande, proportionella eller annat.

Pérez Royo
Kommissionsledamot Bonino, detta är som Varela har påpekat en viktig och mycket känslig fråga. Den inre marknaden har fördelar för alla länder och varje land använder dem på sitt sätt. Det finns svagare och starkare länder och Spanien skulle kunna beklaga sig över de defekter som den inre marknaden ibland förorsakar dess ekonomi.
Kort sagt, för att hålla mig till ämnet ställer jag följande fråga till kommissionsledamoten: Kan ni bekräfta att det är emot etableringsfriheten, den grundläggande etableringsfriheten, att kräva att besättningen på en viss båt, med brittisk flagg i detta fall, skall vara bosatta i Storbritannien? Kan ni bekräfta om det enligt er är emot etableringsfriheten eller inte att kräva att fångsterna på denna båt landas, helt eller delvis, i brittiska hamnar? För domstolens åsikt har varit den motsatta, att krav på denna typ av åtgärder går emot principen om etableringsrätt.

Bonino
Ingen medlemsstat kan faktiskt kräva att fångsterna skall landas i sina hamnar, att besättningen skall vara inhemsk eller att företagen etablerar sig inom det egna landet.
Med tanke på att ett av skälen med kvoter enligt domstolen är att det skall komma kustbefolkningen till godo, så kan en medlemsstat, till exempel Förenade kungariket, ställa frågan till alla företag utan undantag (och inte enbart de med " quota hopping" ), om vilken typ av ekonomiska förbindelser de tänker upprätta med kustområdena. Kriterier kan etableras för att bedöma de ekonomiska förbindelser som vissa båtar har med ett land, men man får inte införa diskriminerande åtgärder.

Gallagher
Det gläder mig att kommissionsledamot Bonino klargjort situationen, för uttalandet efter Amsterdam gav en uppfattning av att den brittiska regeringen och den brittiske premiärministern fick preferensbehandling. Svaret idag indikerar att de inte fick det och jag lovordar kommissionsledamoten för detta uttalande idag.
Jag skulle vilja påpeka för kommissionsledamoten, att inom regelverket för den gemensamma fiskeripolitiken är det som är bra för Förenade kungariket bra för Irland, ja, faktiskt för vilket land som helst. Jag vet att hon, i sin egenskap av väktare av industrin och fiskarnas intressen, är medveten om det. Men skulle kommissionsledamoten kunna säga vad som är en ekonomisk koppling? Vem beslutar? Vem medlar? Vem dömer och vem fattar beslut om det?
Jag skulle vilja be kommissionsledamoten att säkerställa att en ekonomisk koppling inte enbart består av användandet av en hamn i Irland, Förenade kungariket eller var det nu är, där fisken landas och sedan omedelbart transporteras till Spanien eller något annat land. Det räcker inte som ekonomisk koppling, den måste vara större än så.

Bonino
Faktum är att det inte förekommit någon preferensbehandling. Det strider mot Europeiska gemenskapens lag under vilken alla medlemsstater är jämlika. Det är inte något jag skulle tillåta - tvärtom.
Under det gångna året har vi lagt fram förslag till de brittiska myndigheterna om hur den ekonomiska koppling Europadomstolen talat om skulle kunna tillämpas. Kommissionen kommer att undersöka tillämpningen av den ekonomiska kopplingen på ett icke-diskriminerande och skäligt sätt, när den fått ett förslag på kriterier från den brittiska regeringen. Men det kan inte påtvingas. Den brittiska regeringen kan säga till alla fartyg: för att få en kvot, måste ni bevisa att ni har en ekonomisk koppling. Denna ekonomiska koppling kan vara ett av de kriterier som kommissionen har accepterat. Men det är inte i den ställningen att den kan påtvinga någon dessa kriterier.
Låt mig påminna ledamöterna om att till exempel Danmark har en nationell lag som kräver att 50 % av all fisk landas i danska hamnar. Det är en av möjligheterna till en ekonomisk koppling till flaggstaten.

Ordföranden
Varela begär ordet för en ordningsfråga. Vilken artikel i arbetsordningen åberopar ni för en ordningsfråga, Varela?

Varela Suanzes-Carpegna
Herr ordförande, jag har inte arbetsordningen till hands och jag kan inte citera någon artikel, men jag har ingen som helst avsikt att gå in på djupet i diskussionen.
Kommissionsledamoten talar om båtar med " quota hopping" , och jag skulle vilja be er att inte använda denna engelska terminologi. Översätt den till italienska eller i det här fallet till spanska eftersom denna terminologi har en negativ konnotation. Vi talar om en medlemsstats direktinvesteringar i en annan medlemsstat. Därför talar jag om samriskföretag.

Ordföranden
Varela, jag vet inte i vilken grad detta är en ordningsfråga och inte en rent semantisk fråga, men hur som helst har ordförandeskapet, eftersom det är så släpphänt, gett er ordet och jag tackar er för informationen, då jag också sett att Bonino tackat er med den vänlighet som är så karakteristisk för henne.
Eftersom frågeställaren är frånvarande bortfaller fråga nr 40.
Fråga nr 41 från Sirkka-Liisa Anttila (H-0575/97):
Angående: Eventuell export av nötkött från Förenade kungariket trots exportförbudet
Enligt de uppgifter som förekommit i nyheterna har Förenade kungariket trots exportförbudet exporterat nötkött till bland andra Nederländerna. Ifall denna uppgift stämmer har Förenade kungariket handlat i strid mot det exportförbud som infördes på grund av BSE-krisen. Därför är det av yttersta vikt klargöra huruvida uppgifterna om nötköttsexport stämmer. Om det är så att export har skett i strid mot förbudet måste det noga klargöras till vilka länder och i vilken omfattning. Det är mycket viktigt att frågan utreds också därför att det påverkar Europeiska unionens trovärdighet. Vi får inte glömma att Europeiska unionen på många olika sätt har försökt återvinna konsumenternas tilltro till och förtroende för nötkött, bland annat genom säljfrämjande åtgärder för 32 miljoner ecu och föreskrifter om ursprungsmärkning av nötkött. Dessa ansträngningar går till spillo om exportförbudet inte följs. Dessutom förutsätter konsumenternas rättsskydd att de får veta i vilka länder det eventuellt kan finnas BSE-smittat kött. För att kunna säkerställa skyddet av konsumenternas hälsa är detta en ytterst viktig och brådskande fråga.
Vilka åtgärder ämnar kommissionen vidta för att klargöra sanningsenligheten i de uppgifter som förekommit i nyheterna, det vill säga huruvida Förenade kungariket har exporterat nötkött trots exportförbudet, och om så är fallet, till vilka länder och i vilken omfattning?

Bonino
Igår gav jag en fullständig och detaljerad rapport för den tillfälliga kommitté som inrättats för uppföljning av BSE-rekommendationerna. Men här i plenum kan jag kanske bara påminna om några av de grundläggande elementen. Den detaljerade rapporten finns tillgänglig för alla parlamentsledamöter.
Den 29 april misstänkte de nederländska myndigheterna att 1 650 ton kött, som sålts av ett belgiskt företag kallat Tragex-Gel och som stått i lager i Vlissingen, utgjorde illegal export av nötkött från Förenade kungariket. Över 100 ton såldes till exportföretag i Europa och exporterades därefter av dessa företag till tredje land till rabatterat pris. De återstående 700 tonnen togs i beslag av den nederländska åklagarmyndigheten. Därefter, i början av maj informerade den nederländska veterinärtjänsten de belgiska myndigheterna och den brittiske jordbruksministern om vad deras undersökningar visat.
Den 7 maj informerade den nederländske hälsovårdsministern UCLAF, men krävde strikt sekretess med tanke på den undersökning som samtidigt genomfördes av den nederländska åklagarmyndigheten. Den 26 juni informerades kommissionens tjänster och den 26 och 27 juni gjorde livsmedels- och veterinärkontrollkontoret en inspektionsresa. De brittiska myndigheterna bekräftade att det kött som tagits i beslag av de nederländska myndigheterna var av brittiskt ursprung, och bekräftade sålunda att embargot brutits.
Inspektionsgruppen ansåg att övervakningen inte varit tillräcklig, varför en skrivelse i enlighet med artikel 169 den 8 juli skickades till de brittiska myndigheterna av kommissionen. De brittiska myndigheterna lämnade sitt svar idag och kommissionen undersöker det brevet. Förresten, ni kanske känner till att jordbruksministern, Cunningham, just i detta nu deltar i ett möte med den tillfälliga BSE-kommittén.
Den 2 juli informerade kommissionen alla medlemsstaterna, Europaparlamentet och allmänheten om den illegala köttexporten och de tredje länder som identifierats som möjliga mottagare har nu informerats. Dessa är Ryssland, Egypten, Ekvatorialguinea, Bosnien-Hercegovina och Polen. En inspektion vid två belgiska köttbearbetningsanläggningar ägde rum den 3 juli. Situationen bedömdes som otillfredsställande vad gällde kontroll och det fanns vissa bevis på en koppling till Tragex-Gel och den berörda brittiska anläggningen.
På grundval av undersökningsresultaten bad kommissionen den 4 juli de belgiska myndigheterna att omedelbart dra tillbaka tillståndet för de två berörda företagen och samma dag meddelade den belgiske hälsovårdsministern företagen Tragex-Gel och Lefebre om den förestående indragningen av deras tillstånd och beslöt att inget kött skulle få lämna dessa inrättningar. Kommissionen undersöker huruvida de belgiska myndigheterna har tillämpat gemenskapslagstiftning korrekt. Den 4 juli informerade de tyska myndigheterna kommissionen att de upptäckt att ett parti på 172 ton stod i lager i Hamburg och att detta härrörde från de två belgiska företagen. Därför ägde den 8 juli en undersökning rum i Tyskland och de 172 tonnen misstänkt kött togs i beslag av de tyska myndigheterna.
En specifik undersökning av brittiska företag påbörjades den 8 juli i samarbete med brittiska myndigheter och med utgångspunkt i de bevis som framlagts av kommissionens tjänster utfärdade behöriga brittiska myndigheter husundersökningsorder för de olika brittiska företag, som kan tänkas vara inblandade i den illegala handeln. Det har hittats bevis för att brittisk kött troligtvis har givits annat ursprung i gemenskapen än Förenade kungariket. Utifrån de bevis som hittades hos Safex Cold Store och Heine Foods den 14 juli har vi bett de brittiska myndigheterna att dra tillbaka tillstånden för dessa företag. Cunningham bekräftade igår för mig per telefon att han kommer att dra tillbaka tillstånden för de två berörda företagen.
Alltså har vi nu sammanlagt funnit 1 650 ton. På en vecka har vi spårat allt köttet. Vi vet var det finns. Vad jag inte kan garantera är huruvida detta är hela historien, eller, eftersom undersökningen fortfarande pågår, huruvida vi kommer att upptäcka ytterligare kvantiteter på annat håll.

Anttila
Herr ordförande, tack till kommissionär Bonino för ett utmärkt svar. En dylik verksamhet som går emot EU: s regler och exportförbud försvagar ytterligare konsumenterna förtroende för nötkött, vilket är utomordentligt beklagligt med tanke på den allvarliga kris som EU: s köttsektor redan i övrigt befinner sig i. Jag frågar därför, hur avser kommissionen i fortsättningen förbättra kontrollen och övervakningen, så att vi kan förhindra att liknande bedrägerier, som till och med äventyrar människors hälsa, inte sker framöver? Vi måste få strängare sanktioner mot ekonomisk vinning genom bedrägerier som sätter människors hälsa på spel. Därför vill jag också fråga, har kommissionen övervägt att rekommendera medlemsländerna att införa skärpta straff?

Bonino
För det första vill jag påminna er om att inspektionen faller på medlemsstaternas ansvar. Vad kommissionen har rätt att göra är att samordna övervakningen. Jag skulle vilja påminna er om att kommissionen har 27 veterinärinspektörer för 15 medlemsstater, som skall hantera all lagstiftning, importer från tredje land etc. Detta är orsaken till varför kommissionen har begärt ytterligare totalt minst 200 veterinärinspektörer och det gläder mig att parlamentet uppenbarligen kommer att tillåta kommissionen ytterligare 25 inspektörer till slutet av året.
Icke desto mindre har kommissionen bara två möjligheter. Om vi får fler personalresurser kan vi utöka stickprovskontrollerna och därigenom också vid behov intensifiera överträdelseförfarandena. Men jag måste bekänna för kammaren att vi är sena med inspektioner på andra områden, som är av enorm betydelse. Men med bara 27 veterinärinspektörer - och jag kan inte klona dem, för det är förbjudet - kan vi inte göra mycket. Det gläder mig att vi kunnat spåra allt detta nötkött på en vecka.

Redondo Jiménez
Fru Bonino, jag tänker inte nu ta upp kommissionens oförsiktighet eller brådska, ett tema som vi debatterade tillräckligt i den tillfälliga uppföljningskommittén i går och det oroar mig inte att det finns lagöverträdare, för dessa bekämpar man och tillämpar lagen på.
Vad som däremot oroar mig är om kontroll- och övervakningssystemen inte fungerar, liksom de ständiga lagöverträdelserna från vissa medlemsstater. Anser då inte kommissionen att kontrollen inte fungerar med nuvarande kontrollsystem, oavsett antal kontrollanter vilket går att lösa? Borde man inte på nytt överväga det tidigare systemet när man använde en följesedel som följde produkten, såväl levande som döda djur, från ursprung till slutmål, eftersom dessa följesedlar, guías som de kallas i vårt land, godkändes av behörig veterinär? Varorna fraktades alltså från ursprung till slutmål med en perfekt identifiering och kontroll. Borde man inte på nytt överväga detta system? Eftersom att det är billigt och inte innebär några extrakostnader för kommissionen.

Bonino
Det kan mycket väl vara så att det tidigare systemet var bättre, men det förhindrade inte att det uppstod en djup kris och att kommissionen även anklagades för bristande kontroll. I vilket fall som helst finns det ett regelverk att tillämpa och jag menar att det alltid går att förändra saker. Men innan vi ändrar regelverket måste vi ha nödvändiga mänskliga resurser för att ändra ståndpunkt. Det är också viktigt att känna till att vi inom några månader skall utarbeta ett betänkande om kontrollsystemen. Det kan ge parlamentet och kommissionen möjligheten att debattera och jämföra de två metoderna och erfarenheterna och besluta vilken som är den bästa. Det skulle exempelvis kunna vara en kombination av de båda. Jag funderar på detta men jag tycker att det skulle vara bättre att få litet mer erfarenhet av denna metod och därefter utarbeta ett betänkande som kan debatteras i parlamentet och kommissionen för att se på vilket sätt vi kan genomföra förbättringar.

Thors
Jag är glad över det positiva svar som kommissionär Bonino har kunnat ge. Tyvärr är emellertid situationen sådan att det är de dåliga nyheterna som får de stora rubrikerna, medan de goda nyheterna om att man har lyckats spåra så här mycket inte har fått publicitet. Därför undrar jag för det första: Kan kommissionen, t.ex. genom sina informationsbyråer i huvudstäderna, verkligen informera om hur det har gått, dvs. om ni har lyckats?
För det andra: Är det inte ett skäl till att påskynda ikraftträdandet av förordningen om märkning av nötköttsprodukter? Jag befarar nämligen att väldigt många liknande situationer skulle uppstå, om förordningen inte skulle träda i kraft snabbare.
För det tredje är jag tacksam över den ödmjukhet som Bonino visade när hon frågade sig om detta verkligen är allt som har upptäckts. Finns det något tecken på ytterligare fusk, t.ex. i Storbritannien?

Bonino
För att undvika alla missförstånd, sade jag just att vi lyckats spåra allt nötkött relaterat till partiet på 1 650 ton, men jag kan inte säga om det är den totala omfattningen på bedrägeriet eller om det finns andra kvantiteter, för undersökningen fortsätter. Vi är har just börjat. Nya kontroller och undersökningar utförs i Förenade kungariket, till exempel. De två företagen har stängts för tillfället och vi nagelfar alla papper, pärmar etc. Vad de gäller de 1 650 tonnen vet vi vad som har hänt, men jag kan inte säga om det här är hela historien eller inte. Det kan hända att det finns andra kvantiteter i omlopp. Jag hoppas inte det.
Vad gäller den andra frågan: ni känner till kommissionens ståndpunkt om märkning. Beslutet och alla medlemsstaters reaktion var att märkningen skall göras obligatorisk från början av år 2000 och att märkningen för närvarande är frivillig, under förutsättning att det finns möjligheter att spåra köttet. Jag hoppas att inte enbart denna kris, utan också den större medvetenheten bland konsumenterna, kommer att tvinga medlemsstaterna att åtminstone påskynda den frivilliga märkningen så mycket om möjligt.

Ordföranden
Eftersom frågeställaren är frånvarande bortfaller fråga nr 42.

Pinheiro
Kommissionen håller med den hedervärde ledamoten om att inrättandet av ramavtal kan hjälpa till att minska de administrativa kraven vid separat finansiering av projekt. Kommissionen har därför för avsikt att införa möjligheten till ramavtal i sina reviderade allmänna villkor för samfinansiering med icke-statliga organisationer. Revideringen av de allmänna villkoren pågår just nu. Sådana ramavtal kommer att införas som pilotprojekt för de icke-statliga organisationer som kan uppvisa en lämplig satsning på utveckling av partnerskap med icke-statliga organisationer på lokalnivå och för de, med vilka kommissionen har ett långvarigt och tillfredsställande förhållande av samfinansiering. Dessa ramavtal kommer att byggas ut allt eftersom.
Ramavtal kommer att står för endast en viss procent av de samfinansierade medlen varje år, eftersom kommissionen kommer att fortsätta att finansiera individuella projekt för de europeiska icke-statliga organisationer som fortsätter att verka på en projekt-för-projekt-basis eller är för små för att kunna omfattas av ramavtal. Kommissionen har redan använt sig av detta instrument, främst inom området för humanitärt bistånd, genom ramavtal för partnerskap. Ramavtalen för partnerskap inrättades 1993 och ger en heltäckande rättslig ram för förbindelser med humanitära hjälporganisationer, dvs, icke-statliga organisationer och internationella organisationer, vilket hjälper till att strömlinjeforma och påskynda förfaranden för att administrera humanitär verksamhet.

Lööw
Jag vill tacka för ett mycket positivt svar som jag är mycket glad över. Det är ju så att ramavtalen skulle kunna minska de administrativa kostnaderna för både kommissionen och de enskilda organisationerna. Vi skulle därigenom kunna få mer av biståndspengarna till verkligt bistånd.
Ramavtalen är inte nödvändigtvis bara användbara på stora projekt. Många av de stora icke-statliga organisationerna har också lokalorganisationer som kanske vill genomföra mindre projekt. Jag tror att de stora organisationerna, om de får ramavtal, också skulle kunna ta ansvar för mindre projekt som deras lokalorganisationer vill utföra.
Som kommissionären mycket riktigt påpekar, är det ju också så att detta med stor framgång har prövats inom ECHO. Det borde inspirera till att fortsätta på andra områden också.

Pinheiro
Fru Lööw, jag håller helt och hållet med er om att, om man tänker på det faktum att stödet till ickestatliga organisationer under tjugo år har ökat från 2, 5 miljoner ecu till 175 miljoner ecu, så är det en enorm ökning och det antal projekt som måste handläggas kräver säkerligen att administrationen förenklas så mycket som möjligt.
Vi har arbetat tillsammans med de icke-statliga organisationernas samordningskommitté för att kunna skapa detta så kallade stödprogram för samfinansiering. Målsättningen är att hjälpa de icke-statliga organisationerna att göra ett ordentligt förarbete för att kunna möta kraven på finansiering, rapportering etc. Vi hoppas att vi genom dessa stödprogram för samfinansiering kommer att kunna förbättra kvaliteten och korrektheten i rapporterandet och tanken är därför att dessa fleråriga planer progressivt kommer att utsträckas till att omfatta så många icke-statliga organisationer som möjligt. Jag kan försäkra er om att det arbete vi gjort hittills tillsammans med samordningskommittén har varit ytterst uppmuntrande och jag är säker på att detta bara är början på en ny slags förbindelse med de icke-statliga organisationerna.

Posselt
Herr ordförande, jag har en kort och precis tilläggsfråga. Finns det en komplett översikt eller förteckning över alla statliga och icke-statliga organisationer, som är verksamma på vårt uppdrag och med våra medel, närmare bestämt inte bara i utvecklingssamarbetet, utan inalles i tredje land, och var kan man få tag på denna förteckning?

Pinheiro
Alla projekten skulle kunna sortera under GD VIII för utveckling vad gäller AVS-länderna. Jag är säker på att det i varje geografiskt GD finns en heltäckande lista över icke-statliga organisationer. Som ni vet har detta främst hanterats på geografisk basis. Jag är säker på att om ni är intresserad och ber om det, kan ni få svar mycket snabbt.

Ordföranden
Fråga nr 44 från Graham Watson (H-0431/97):
Angående: Valen i Kenya
Under detta år kommer Kenya att hålla president-, parlaments- och kommunalval.
Ämnar Europeiska gemenskapernas kommission kommentera de fortsatta inskränkningarna i mötes- och föreningsfriheten för de politiska partierna och ämnar kommissionen erbjuda sig att sända valobservatörer till Kenya och dessutom uppmana landets regering att bevilja Kenyas valkommission den frihet denna har rätt till enligt Kenyas författning så att väljarna i Kenya kan få delta i fria och rättvisa val utan misstankar och fruktan?

Pinheiro
Europakommissionen har deltagit inom ramen för den så kallade Donor's Democratic Development Group i Kenya i utarbetandet av en gemensam deklaration om fria och rättvisa val senare i år i Kenya.
Denna deklaration understryker vikten av följande fyra förutsättningar för mer lika villkor vid Kenyas andra flerpartival, nämligen: tillgång till valurnorna, tillgång till valmanskåren, tillgång till information och mötesfrihet.
Kommissionen anser dessa fyra punkter utgöra oomkullrunkeliga villkor för att fria och rättvisa val skall kunna hållas i Kenya. Den 6 maj överlämnades deklarationen till president Daniel arap Moi. Vid detta möte överenskoms att Donor's Democratic Development Group regelbundet skulle sammanträda med de högsta kenyanska myndigheterna för att föra en dialog med utgångspunkt i frågor rörande de förestående valen i Kenya. Som ett resultat av detta ägde ett andra möte med presidenten rum den 1 juli.
Europa gemenskapernas kommission håller med om att valkommissionens roll och oberoende är avgörande för genomförandet av valen. Europa gemenskapernas kommission, tillsammans med medlemsstaterna i Europeiska unionen, kommer att noggrant granska valkommissionens förehavanden för att öka insynen i genomförandet av valen i Kenya.
För närvarande håller Donor's Democratic Development Group på att utarbeta en rekommendation om övervakning av valen, inbegripet möjligheten att sända observatörer och att inrätta ett sekretariat för övervakningen av valen. En EG-finansierad expert ingår i det tekniska team som kommer att bistå Donor's Democratic Development Group.
De händelser som ägde rum förra veckan i Kenya, då 14 personer fick sätta livet till i våldsamma konfrontationer till följd av polisens försök att skingra demonstrationer för konstitutionella reformer, visade att situationen håller på att försämras och att behovet av dialog mellan regeringen, oppositionen och det biståndsgivande samfundet är allt större och allt mer pressande.

Watson
Jag är tacksam mot kommissionsledamoten för hans svar. Som han säkert vet, håller den ekonomiska och säkerhetsmässiga situationen i Kenya på att försämras. Inte enbart håller vägar på att rasa ihop och det saknas grundläggande utrustning i sjukhus och skolor, utan antalet rån ökar också lavinartat. Det styrande partiet använder sin makt till slå ned på demonstrationer för en ändring av konstitutionen. Stormandet av All Saints Cathedral nyligen och misshandeln av pastor Timothy Njoya är bara ett exempel på detta.
Jag är tacksam för att kommissionen föreslår att man tittar på att skicka observatörer till valen, men jag undrar om kommissionen också tittar på det andra som behövs: att det utses en oberoende valkommission som sköter valen, att den möteslag som ger regeringen kontroll över oppositionens sammankomster avskaffas och frågan om fri radio med tillgång för alla partier. I synnerhet skulle jag vilja fråga kommissionsledamoten om kommissionen överväger att dra in det bistånd Kenya får under den Fjärde Lomékonventionen, eftersom Kenya klart brutit mot artikel 5 i Lomékonventionen?

Pinheiro
Det är uppenbart att vikten av att skapa lika villkor är en förutsättning för fria och rättvisa val återges i det uttalande jag gjorde nyss och jag anser att de fyra villkor jag påtalade, nämligen valbarhet, rösträtt, informationsrätt och mötesfrihet, omfattar, om jag får säga så, en del av de aspekter ni nämnde som t.ex. tillgång till radiomediet, vilket inte är fallet idag i Kenya. Vi vet alla att pressfriheten existerar i Kenya, men vi vet också att radio är det enda kommunikationsmediet för många avlägset belägna områden. Därav vikten av att inte enbart Europeiska unionen, utan alla de grupper jag nämnde, engagerar sig i övervakningen av hur valkommittén arbetar.
Jag måste säga att vi är ytterst oroade över det så kallade dåliga styre som har kunnat noteras av en del av våra ambassader och delegationer i Kenya. Under mitt besök i Kenya gjorde jag personligen klart för president Arap Moi att vi är villiga att samarbeta och att även utöka vårt samarbete, men att våra villkor är tydliga och tydligt har upprepats i översynen av Lomékonventionen, i synnerhet i artikel 5 om medborgerliga och politiska rättigheter, men också vad gäller gott styre.
Ni refererade till den dåliga ekonomiska situationen för närvarande. Det är sant och det har lett till att IMF överväger att " stryka" Kenya. Det betyder att den andra tranchen av strukturutjämningsmedlen, som IMF just skulle frigöra, har skjutits upp och som en följd av detta har vi själva beslutat att skjuta upp våra strukturutjämningsstöd till Kenya, detta trots att vi anser att finansministern är en person värd att stödjas på personlig bas och vars handlande har varit ytterst positivt. Jag har också noterat att vi angivit att vi skulle vara beredda att använda artikel 5 om vi var övertygade om att dessa krav på fria och rättvisa val inte tillgodoses.

Ordföranden
Fråga nr 45 från Clive Needle (H-0511/97):
Angående: Kommissionens åtgärder för att utrota polio i Afrika
Kan kommissionen redogöra för sina åtgärder för att bidra till att utrota sjukdomen polio genom vaccinationsprogram i utvecklingsländerna, med särskild hänvisning till Afrika?

Pinheiro
Herr ordförande! Särskilt i Afrika har kommissionen lagt ned stora ansträngningar på att stödja vaccinationsprogrammen. Dessa ansträngningar syftar först och främst till att, å ena sidan, på ett varaktigt sätt garantera tillförseln av primärvaccin - jag avser i detta fall vaccin mot difteri, stelkramp, röda hund, kikhosta, TBC och polio - och å andra sidan att utveckla och förbättra den s.k. rutinvaccineringen. Till exempel genom att stödja den grundläggande hälsovården.
Dessa åtgärder har syftet att inom en snar framtid utvidga den nationella kapaciteten i fråga om smittskydd och skapa en förbättrad beredskap i fråga om epidemier. Dessutom kommer kommissionen, på särskild begäran av de nationella myndigheterna, att bidra till att säkerställa finansieringen av uppkomna merkostnader, till exempel vad gäller programmet för utrotning av polio, samt, om de nationella myndigheterna så begär, att stödja organisation och genomförande av nationella dagsprogram för polioimmunisering. Men, jag upprepar, vårt huvudsyfte är att förstärka tillförseln av vaccin och att förstärka rutinvaccineringen för alla de sjukdomar som jag just nämnde.

Needle
Tack så mycket, kommissionsledamoten, för det övergripande svaret. I det sade ni att om det fanns krav från nationella myndigheter på utvidgning, skulle ni kunna överväga dessa. Jag vore tacksam att få veta vad ni svarade på det brev som ni fick från den sydafrikanske presidenten Mandela i mars å de många organisationers vägnar som representerar den breda koalition vars syfte är att utrota polio i Afrika. Jag vet ni fått skrivelser från Världshälsoorganisationen och andra som gjort det helt klart att en av deras främsta prioriteter är att få större program under de vaccinationsdagar ni nämnde. Trots det säger de mig att EU hamnat rejält på efterkälken jämfört med USA och Förenade kungariket och nationella myndigheter.
Jag skulle vilja be er tala om vilka summor som specifikt spenderas på detta område, hur ni specifikt kommer att svara president Mandela och de afrikanska länder som ber om EU: s hjälp och huruvida ni kommer att göra detta till en verklig prioritet, så att EU verkligen bidrar till att utrota polion i Afrika till år 2000, som är det datum som WHO satt upp som mål.

Pinheiro
Orsaken till att jag betonade de nationella myndigheternas krav i mitt svar är att vi avvisat Världshälsoorganisationens begäran om stöd för de så kallade " vaccinationsdagarna" . Varför? För att vi anser att dessa resurser har en mycket större multiplikatoreffekt om de följer de normala rutinförfarandena och genom den grundläggande hälsovården, som har utvecklats i ett fåtal länder.
Vi accepterar att denna tjänst i vissa fall inte kan tillhandahålla en sådan vaccinationsrutin som är väl etablerad i många afrikanska länder och för alla de sjukdomar jag räknade upp. Så i de fall där specifika länders nationella myndigheter ber oss om stöd för denna typ av ad hoc-initiativ, är vi beredda att ge detta, för vi anser att de nationella hälsovårdsmyndigheterna är bättre lämpade att avgöra hur resurserna skall investeras.
Detta har varit vår policy i kampen mot vissa sjukdomar som jag förklarade för högste chefen för Världshälsoorganisationen och för vissa icke-statliga organisationer från andra sidan Atlanten och från annat håll som besökte mig i detta sammanhang. Det är en flexibel ansats och hittills har länderna varit nöjda med det och antingen använt det till att stärka de reguljära programmen eller, i andra fall, genomfört en kampanj för att höja medvetenheten bland befolkningen.
Så, jag föreställer mig att svaret till president Mandela är ja. Det är mycket svårt att säga nej till Nelson Mandela.

Ordföranden
Fråga nr 46 från Glenys Kinnock (H-0556/97):
Angående: Förebyggande av konflikter och utveckling
Stödjer kommissionen den allmänna principen att stöd för tryggande av säkerheten bör integreras i utvecklingsprogram i konfliktbenägna områden (" säkerheten först" -principen)? Om svaret är jakande, hur ämnar kommissionen säkerställa att nationella och regionala vägledande program inrättas så att de på kort varsel möjliggör sådant stöd?

Pinheiro
Kommissionen fäster fortsatt stor vikt vid frågan om förebyggande av konflikter. Kommissionen har tagit initiativet inom Europeiska unionen i dialogen med Afrikanska enhetsorganisationen, i synnerhet vad gäller stöd till OAU: s konfliktmekanism.
Kommissionen har vidtagit nödvändiga steg för att forma ett så kallat konfliktförebyggande nätverk och kommissionen har spelat en framträdande roll i utarbetandet av SAC-riktlinjerna om konflikt, fred och utvecklingssamarbete.
Kommissionen var också den drivande kraften bakom antagandet av den gemensamma ståndpunkten och rådets slutsatser om förebyggande och lösande av konflikter i Afrika, antagen av ministerrådet för allmänna frågor den 2 juni 1997. Dessa dokument återger huvudtankarna och rekommendationerna i kommissionens meddelande om fredsbyggande och konfliktförebyggande i Afrika, daterade den 6 mars 1996. Kommissionen bistod också i genomdrivandet av resolutionen om sammanhållning antagen av utvecklingsministerrådet den 5 juni i år, där fredsbyggande och konfliktförebyggande utgör ett eget tema.
De två sista dokumenten kompletterar varandra och ger en fast grund för ett antal konkreta åtgärder på olika områden. Dessa dokument bekräftar att utvecklingsstöd har en viktig roll att spela i fredsbyggandet och konfliktförebyggandet. Men, om vi vill använda vår hjälp på ett effektivt sätt, med fredsbyggande som målsättning, måste vi vara på det klara med att vi tänker omformulera målsättningarna för vårt stöd. Jag tror fast och fullt att det är dags sluta fokusera på enbart ekonomisk utveckling och vi måste tro på, och agera i enlighet därmed, att principen om ekonomisk tillväxt inte ensamt kan förhindra eller lösa konflikter. Ibland kan ekonomisk tillväxt till och med utlösa eller förstärka spänningarna i samhället.
Jag tror att politik - fungerande politiska system - är nyckeln till Afrikas välgång. Misslyckanden på det statliga planet, ineffektivt och olagligt styre, korruption, obalans mellan makt och möjligheter, stöld av nationaltillgångar från en liten elits sida, undertryckande av demokrati, rättigheter och friheter - detta är nyckelproblemen som måste lösas. Dessa är de grundläggande orsakerna till våldsamma konflikter och vårt stöd måste vara riktat mot dem.
Vår meddelande om konflikter i Afrika i början av 1996 uttalade dessa problem i klartext. Stöd till utvecklingsländer, inklusive programmen inom ramen för Lomékonventionen, måste vara utformat och tillämpat på ett sådant sätt som hjälper till att avhjälpa de grundläggande orsakerna till de våldsamma konflikterna. Mot bakgrund av detta stöder jag helt och fullt tanken, att stöd till säkerhetsstrukturerna i princip skall integreras i utvecklingsprogrammen i konfliktbenägna regioner. I detta syfte har kommissionen antagit en mer strategisk inställning till programmen i den Fjärde Lomékonventionens andra finansprotokoll. Strategidokumenten kräver större tonvikt vid analys av de enskilda ländernas och regionernas begränsningar, så att större hänsyn tas till gamla, pågående och troliga framtida kriser.
Jag skulle bara vilja tillägga att dessa strategidokument för första gången skrevs efter föregående konsultationer med medlemsstaterna, Världsbanken, UNDP och, i vissa fall, USA. Jag tror fast och fullt att detta var ett mycket uppmuntrande resultat, men det är fortfarande inte det jag anser vara ett strategidokument som syftar till verklig och heltäckande utveckling.

Kinnock, Glenys
Jag tackar kommissionsledamoten för hans svar. Han vet om att jag och andra har varit något oroliga för att det i grönboken fanns mycket få, om ens några, hänvisningar till frågan om konfliktförebyggande. Naturligtvis välkomnar jag den referens han nyss gjorde i sitt svar om att säkerhetsfrågan skall ingå i ramen för Lomékonventionen. Skulle kunna jag fråga kommissionsledamoten på vilka praktiska, konkreta sätt han kommer att säkerställa att detta faktiskt inkorporeras i Lomé?
Jag skulle också vilja ställa en fråga om vikten av att upprätthålla freden. Demobilisering är en viktig del av detta. Jag har skrivit till kommissionen om demobiliseringen av över hälften av UNITA: s styrkor i Angola. Det förefaller mig att vi saknar en mekanism för snabbt frisläppande av medel i sådana här post-konfliktsituationer. Jag vet att vi har omfattande förfaranden, men det kan inte vara den enda orsaken. Kommissionen måste ta itu med detta. Det är inte fallet att partnerskapsprincipen i Lomé faktiskt är pudelns kärna i detta problem? Kommer kommissionsledamoten att överväga inrättandet av ett finansiellt instrument som kommer att avhjälpa det problem som han tydligt ser måste åtgärdas?

Pinheiro
Jag tackar Kinnock för att hon underströk vikten av konfliktförebyggande och det faktum att det inte framgår i grönboken i den grad det borde. Inte heller framgår andra aspekter såsom human och social utveckling och könsfrågan som kommissionen arbetat med nyligen i den utsträckning de borde. Vi ansåg att de tagits upp så nyligen att de borde tas med i grönboken som mycket viktiga aktuella frågor. Men jag hyser inga som helst tvivel över att vi måste föra en mer mogen politisk dialog med våra AVS-partner och diskutera de frågor jag just nämnt på en mer mogen grund. Annars kommer vi att gå runt i cirklar utan att tackla det verkliga problemet. Så jag tror det kommer att få en framträdande roll i nästa Lomékonvention.
Vad gäller den andra aspekten av det problem som Kinnock nämnde, har jag varit mycket engagerad med att diskutera Angola-problemet med de angolanska myndigheterna. Det är sant att vi i konventionen har begränsningar som gör det ytterst svårt. Jag skulle bara vilja nämna ett fåtal. För det första, vi kan inte betala för eller ge bistånd till någon form av militär verksamhet. Skall då demobilisering med hjälp av armén ses som en militär eller ickemilitär aktion? Jag anser den vara icke-militär, men det har framförts vissa tvivel om det korrekta i den bedömningen.
För det andra har vi frågan om frisläppande av medel för detta. Varje fall av demobilisering är unikt. Till exempel i Liberia hade vi " vapen i utbyte mot jobb" och det fungerar. I Angola skulle det behöva vara helt annorlunda, eftersom byar och städer har utplånats från kartan. Så här handlar det om att återuppbygga städer och byar från grunden. Detta är någonting helt nytt.
Vissa har föreslagit att vi skulle kanalisera detta via de icke-statliga organisationerna, men våra budgetposter för icke-statliga organisationer är inte tillräckliga, om vi skall föra sisådär de 60 000 personer som behöver omedelbar demobilisering och ny bosättning någonstans utanför städerna. Så det är en av de frågor GD VIII tittar på, framförallt på grund av att jag skall till Angola i början av oktober och högst upp på min dagordning för diskussionerna med de angolanska myndigheterna och UNITA står frågan om hur vi exakt på kort sikt skall lösa problemet med demobilisering av mellan 60 000 och 90 000 man som slagits i trettio år. Jag inbjuder er med glädje till att följa med, för jag tror att det kommer att vara till nytta att göra denna resa och att föra dessa diskussioner.

Ordföranden
Eftersom frågeställaren är frånvarande bortfaller fråga nr 47.
Fråga nr 48 från Barros Moura har dragits tillbaka.
Fråga nr 49 från Ian White (H-0494/97):
Angående: Restriktioner för medel från regionala utvecklingsfonder
I en skriftlig fråga som ställdes den 7 april (E-1395/97) frågades, med anledning av utbyggnaden av flygplatsanläggningen vid Benbecula på Yttre Hebriderna, om det finns några speciella restriktioner som förordar användande av Europeiska unionens medel för civila ändamål snarare än för militära?
Kommissionen svarade att den hade begärt information om sakförhållandena i ärendet av den berörda medlemsstaten. Har kommissionen fått denna information?

Wulf-Mathies
För flygplatsen på Benbecula har inom tidsrymden 1988-1991 två bidrag ställts till förfogande ur Europeiska regionala utvecklingsfonden inom ramen för Highlands and Islands National Programm of Community Interest . Det första bidraget beträffade bygget av en ny terminal, det andra beviljades för ett projekt till utbyggnad av start- och landningsbanor såväl som hangarer. Ur uppgifterna från de myndigheter som ansvarar för genomförandet kan man se följande: 1. Den genom Europeiska regionala utvecklingsfonden samfinansierade flygplatsterminalen används inte av stridskrafterna, det skulle i så fall vara som betalande passagerare på affärsflyg. 2. Inga speciella inskränkningar gäller för start- och landningsbanan. Armén får använda flygplatsen i transitsyfte, men civilflyg har dock förtur. Vid enstaka tillfällen kan flygplatsen även användas för sällsynta övningar, men den är dock under hela denna tid öppen för den civila luftfarten. Det finns inga permanenta militära anordningar på flygplatsen. För militärflyg gäller de vanliga yrkestarifferna, vilket bidrar till flygplatsens lönsamhet. Militärflyg utgör dock en mycket liten andel av den totala flygtrafiken på Benbeculas flygplats. Här var effekterna på den regionala ekonomin avgörande för EU-bidraget.

White
Jag är tacksam mot kommissionsledamoten för det mycket användbara svaret. Jag misstänker att den information som tillhandahållits av " ansvarig myndighet" , som hon uttryckte sig, inte är helt korrekt. Jag talar i egenskap av en person som befann sig på Benbecula-flygplatsen och skälet till min fråga var helt enkelt att jag befann mig där som civil passagerare och såg ett antal militärflygplan anlända. Jag bevittnade också det faktum att i omedelbar anslutning till flygfältet ligger en stor RAF-bas och att det längre ned längs vägen ligger en stor artilleribas. Jag undrar allvarligt om Europeiska unionen de facto har, omedvetet som det tycks, delvis givit bidrag till vad som visar sig vara en större militärbas på Yttre Hebriderna.
Jag skulle vilja uppmärksamma kommissionsledamoten om att jag är intresserad av ett svar, men jag tycker att vi fortsätter.

Wulf-Mathies
Herr ordförande, jag har förstått att Ni inte är nöjd med svaret. Beslutet går ju ända tillbaka till 1988. Under mellantiden är medlen avräknade, och enligt den information jag har erhållit har medlen uteslutande använts för de understödda projekten.

Ordföranden
Eftersom frågeställaren är frånvarande bortfaller fråga nr 50.
Fråga nr 51 från Gary Titley (H-0507/97):
Angående: Framtiden för Konver-programmet efter 1999
Med tanke på den pågående omstruktureringen i den europeiska försvarsindustrin, räknar kommissionen med att ge ökad betydelse åt Konver-programmet efter 1999?

Wulf-Mathies
Titley, i dag är en olycklig tidpunkt, eftersom - som Ni vet - kommissionens ordförande kommer att presentera Agenda 2000 i morgon och därmed även förändringar, som kommer att återspeglas i strukturfondsprogrammet. Jag ber därför om förståelse för att jag inte vill förekomma kommissionens ordförande, utan för ögonblicket vill jag bara förutskicka några allmänna anmärkningar.
Ni vet att de nuvarande gemenskapsinitiativen kritiseras intensivt, eftersom de är för många och de enskilda program, som hänför sig till gemenskapsinitiativ, för att de är för talrika. Av de 800 helhetsprogram, som vi har, hänför sig 400 till gemenskapsinitiativ. Detta gäller emellertid bara för cirka 9 % av strukturfondsmedlen. Detta visar en oproportionerligt hög förvaltningskostnad och en innehållsmässig överlappning med målprogrammen.
Eftersom jag inte vill förekomma ordföranden, vill jag i dag bara hänvisa till att de gemenskapsinitiativ, som inte förs vidare, så långt som möjligt skall integreras i mainstream- programmet.

Titley
Med tanke på att svaret i princip var " vänta tills i morgon" , är det svårt att be om ett utförligare svar. Men vad jag oroar mig för är, att om några av historierna om gemenskapens instrument är sanna, kommer Konver-programmet troligen att tappas bort. Konver-programmet täcker sådana områden som för närvarande inte täcks av mål 1 eller mål 2, och faktiskt inte speciellt lätt kan passas in något annat av kommissionens mål. Icke desto mindre har de varit viktiga för utvecklandet av omstruktureringen av försvarsindustrin, som är den nyckelroll vi skall spela.
Skulle kommissionsledamoten kunna tala om för mig huruvida hon håller med om att Konver-programmet har ett legitimt syfte, och att hon skulle vilja se att dessa syften fullföljs oavsett vilket program som äger rum efter 1999?

Wulf-Mathies
Titley, jag förstår Era argument till förmån för Konver, och jag vet också att det fanns ett speciellt skäl till varför Konver var så viktig för bestämda regioner. Ändå måste vi utveckla ett helhetskoncept, som tar hänsyn till alla betänkligheter. Vi måste kontrollera, i vilken form det nödvändiga även inom detta område kan understödjas i framtiden. Jag ber dock om förståelse för att det kommer att bli mycket svårt att bibehålla allt det som vi nu åstadkommer i minst lika bra omfattning och att åstadkomma ännu mer inom andra områden. Därför måste vi i slutändan hitta en rättvis kompromiss, som tillfredsställer alla berördas intressen och framför allt de regioner, som är i störst behov av understöd.

White
Som kommissionsledamoten känner till, är västra England den region i hela Europeiska regionen som är mest beroende av försvarsrelaterad industri. Det är därför som Konver är så viktig för oss.
Jag skulle vilja fråga henne å fackförbundens i västra England vägnar, huruvida kommissionen planerar att utvärdera det sätt som Konver fungerat under dess första inledande år som gemenskapsprogram. Har kommissionen gjort någon utvärdering och skulle man kanske till och med kunna tänka sig en konferens eller någon typ av möte, till vilket fackförbunden inbjuds, så att de kan ge sin syn på saken? Jag kan tala om för kommissionsledamoten att det finns ett brett missnöje bland fackförbunden med hur detta program har fungerat hittills, för det känns som om personerna på arbetsplatserna inte haft tillräckligt inflytande.

Wulf-Mathies
White! Vi kommer naturligtvis - precis som vi också gör med våra andra program - att utvärdera resultaten. Jag ber dock om förståelse för att detta - efter det att Konver delvis har kommit igång extremt sent - först kommer att vara möjligt, när vi har kunnat fastställa några resultat. Jag har för ögonblicket inte Era siffror framför mig, men om jag inte missminner mig, har vi nu kommit upp till cirka 6 % av de totala initiativen. Jag slår dock gärna direkt upp detta ännu en gång speciellt för Er, vad beträffar Förenade kungariket. Det innebär alltså att vi fortfarande just inte har givit ut några medel från Konver och logiskt sett kan vi därmed knappast uppnå några framgångar.
Vi kommer för det första att kontrollera vilka inverkningar detta totalt sett har på Konver-programmet, och för det andra vilka möjligheter - som hittills redan har inträffat - det finns till ett informationsutbyte i de olika områdena. Det har redan ägt rum några konferenser i Konver-regioner.

García Arias
Fru kommissionsledamot, jag skulle ställa en fråga angående framtiden för Recherinitiativet, som tydligen inte längre finns med framöver.
Jag vet att Agenda 2000 kommer att presenteras i morgon men jag skulle vilja höra er åsikt om huruvida dessa omstruktureringar, som dessutom sker på gemenskapens uppdrag, kommer att fortsätta genom den befogenhet som Europeiska unionen ges av EKSG-fördraget, något som även i fortsättningen kommer att beröra länder som Tyskland, Spanien och till och med Frankrike.
Jag skulle också vilja fråga er om ni är medveten om att när EKSG-fördraget går ut, och därmed bidragen till återuppbyggnad av industrin, samt mot bakgrund av rådets beslut i Amsterdam att avsätta de resterande fonderna, EKSG: s tillgångar, till annan verksamhet, att man borde tänka på att planera ett övergångsprogram för dessa regioner.

Ordföranden
Fru Wulf-Mathies, som ni har kunnat konstatera, ligger denna tilläggsfråga från García Arias utanför ramen för den inledande frågan. Ni kan dock svara om ni önskar det.

Wulf-Mathies
Jag tror att jag måste vara rättvis. Om jag nu i dag inte säger, vad som skall hända med Konver, får jag i dag heller ingenting säga, vad som skall bli av Rechar. Jag ber om förståelse för detta. Men Ni vet att vi försöker att lösa problemen med Rechar, att vi känner till dem väl och att vi försöker att även i framtiden stå till förfogande för lösningen av sådana problem, i vilken form det än kommer att ske. Jag ber dock även om förståelse för att vi naturligtvis måste respektera rådets beslut med tanke på Europeiska kol- och stålgemenskapen.

Ordföranden
Fråga nr 52 från Miguel Arias Cañete (H-0515/97):
Angående: Huvudstadsnätet
Är kommissionen medveten om de speciella problem som drabbar de europeiska regioner som är säten för ifrågavarande lands huvudstad?
Känner kommissionen till verksamheten för huvudstadsnätet som utgörs av Madrid-, Bryssel-, Ile de France-, Athen-, Lissabon-, Rom-, Stockholm- och Helsingforsregionen, och i vilket Berlin, Dublin och Wien deltar som observatörer?

Arias Cañete
Kommissionsledamot Wulf-Mathies, jag är mycket tacksam för ert svar och jag skulle vilja säga att huvudstäderna som centrum för politiska, ekonomiska och kulturella beslut har den högsta koncentrationen av tjänster i ifrågavarande land men att denna koncentration också gör dem till ett område som attraherar lokal inflyttning och invandring från tredje land. Detta leder till en mycket märkbar ökning av den marginaliserade befolkningen, de arbetslösa, och till avfolkning och ökad fattigdom i de omgivande regionerna. Dessutom gör de relativt höga inkomstnivåerna hos den verkligt sysselsatta befolkningen att bidragen från strukturfonderna går till andra regioner.
Men min fråga, kommissionsledamot Wulf-Mathies, är om kommissionen i det nya mål 2, som övervägs i Agenda 2000, bland kriterierna för valbarhet tänker beakta situationen för dessa huvudstadsregioner vilka har ett mycket specifikt problem. De samlar ofta en stor del av medlemsstatens befolkning men får trots detta inget strukturstöd.

Wulf-Mathies
Herr ordförande! Parlamentsledamot, jag måste be om att inte behöva beröra frågan Agenda 2000 i dag, eftersom ordföranden i morgon kommer att yttra sig om hela denna fråga. Låt mig emellertid påpeka att det faktiskt vore viktigt att undersöka vad som skiljer huvudstäder från andra städer, som måste bekämpa liknande problem, som invandring och miljöföroreningar och som tillgodoser vissa centrala funktioner även för en region. Jag skulle således vilja be städerna - och vi har även bett huvudstadsregionen om detta - att framställa sina problem för oss, eftersom jag tycker att det vore mera framgångsrikt, om vi befattar oss med problemen inom ramen för stads- och stadspolitiska initiativ, oavsett om dessa problem inträffar i huvudstäder eller i andra städer. De är nämligen lika graverande för de människor, som lever där, och människorna i huvudstäderna lider precis lika mycket, eller precis lika litet, som andra av dessa problem.

Ordföranden
Då tiden för frågor till Wulf-Mathies tagit slut kommer frågorna 53 till och med 58 att besvaras skriftligt.

Ordföranden
Eftersom frågeställaren är frånvarande bortfaller fråga nr 59.
Fråga nr 60 från Anne McIntosh (H-0440/97):
Angående: Godkännande av skidlärarkvalifikationer i Frankrike
Vilka åtgärder avser kommissionen att vidta för att säkra ett korrekt genomförande av tillämplig lagstiftning vad gäller godkännande av skidlärarkvalifikationer i Frankrike, i syfte att undvika den nuvarande användningen av lämplighetstest som diskriminerar icke-franska skidlärare?
Vad gäller etableringsrätten - vilka åtgärder kommer kommissionen att vidta gentemot franska myndigheter om de underlåter att ändra reglerna för etableringstillstånd för innehavare av diplom som är utfärdade av andra medlemsstater, i synnerhet i enlighet med direktiv 92/51/EEG ?

Monti
Fru ordförande! Kommissionen är fullständigt medveten om de problem som skidlärare med brittisk examen har när det gäller att få sin examen godkänd i Frankrike. Kommissionen har i själva verket redan agerat för att komma till rätta med problemet. Låt mig påminna om, att efter kommissionens ingripande har Frankrike nu på ett korrekt sätt infört gemenskapsrättens regler. När det gäller frågan om etableringsrätten har en intrångsprocess inletts. Frågan borde snart vara löst, eftersom de franska myndigheterna nyligen har utfärdat ett dekret som i det franska rättssystemet upptar direktiv 9251 EEG om erkännande av examensbevis. Den korrekta tillämpningen av de nya reglerna i den franska lagstiftningen borde nu ha visat sig i praktisk handling och kommissionen har för avsikt att fortsätta arbeta i samma anda.
Kommissionen arbetar också intensivt på att få till stånd en dialog mellan det brittiska British Association of Ski Instructors (BASI) och de franska myndigheterna. Syftet med initiativet är att uppmuntra en bilateral diskussion om de villkor som gäller för erkännandet av den grundläggande BASI-examen. Möten mellan franska tjänstemän och representanter för British Association of Ski Instructors har redan ägt rum. Kommissionen har även uppmanat de franska myndigheterna att göra en första utvärdering av det dekret som skall utfärdas inom de närmaste veckorna, med avseende på tjänsteleverantörer. Om det skulle visa sig att lämplighetstesten används automatiskt kommer kommissionen att uppmana de franska myndigheterna att ändra sina rutiner.

McIntosh
Herr ordförande, samtidigt som jag välkomnar kommissionens åtgärder hittills, är jag rädd för att de helt enkelt inte räcker. I sin egenskap av grundare till Europeiska unionen borde den franska regeringen veta bättre än att, och den bör veta att, som kommissionsledamoten sagt, den på ett flagrant sätt bryter mot både fördragets bestämmelse om fri etableringsrätt och, i synnerhet mot genomförandedirektivet, som, om jag får påminna honom, antogs 1992. Å de brittiska skidåkarnas vägnar, varav många har skrivit både till mig och till andra brittiska ledamöter i Europaparlamentet, ber jag honom tala om för oss när en brittisk medborgare med brittisk utbildningsbevis kan få en anställning på lika villkor under artikel 7 i fördraget som en fransk medborgare? Det föreligger helt inte lika villkor och jag upprepar att Frankrike bryter mot fördraget och genomförandedirektivet.

Monti
Herr ordförande, kanske jag kan få lägga fram de senaste detaljerna i detta fall, som kommissionen fäster lika stor vikt vid som ni själv, McIntosh.
För det första gjordes stora ansträngningar förra året, genom sammanträden, informella kontakter och officiella skrivelser, att lösa problemen i samband med att utländska skidlärare velat etablera sig i Frankrike, och det har gjorts verkliga framsteg. Vi får inte glömma bort de två franska dekreten. För det andra, kommissionen har bett Frankrike att undersöka alla enskilda aktuella fall som kommissionen känner till. För det tredje, ett nytt besvär från BASI: s advokat Holmes har just inkommit till kommissionen. Det har nu registrerats officiellt som ett besvär. Holmes oroar sig för att lämplighetstest systematiskt kan krävas av servicegivare. Om så är fallet, kan kommissionen komma att fatta beslut om att vidta åtgärder. För det fjärde, den 17 juni 1997 mottog jag en delegation grundskidlärare, anförda av Billingham. Slutligen skickades ett brev, daterat den 3 april 1997 och undertecknat av generaldirektör Mogg, till de franska myndigheterna, vari de uppmanades att ge kommissionen en första utvärdering av dekretet om servicegivare. Kommissionen har just mottagit detta, i juni i år. Så jag tror att dessa fakta kan övertyga er, McIntosh, om hur stor vikt kommissionen lägger vid detta viktiga fall.

Billingham
Jag tackar er, kommissionsledamot Monti. Jag är säker på att det inte är någon överraskning för er att jag tar till orda i denna sak, även om min fråga kommer längre fram. Jag tackar er för det erkännande ni gav det mycket viktiga möte vi hade med ordföranden och verkställande direktören vid British Association of Ski Instructors. Ni märker på McIntosh att förbittring grasserar, måste jag säga, i detta specifika fall. Det gläder mig att höra att det har gjorts framsteg, men det finns viss skepsis. Vi ser hellre handling än ord i denna fråga.
Jag behöver inte tala om att detta är ett mikrokosmos för hela er åtgärdsplan för den inre marknaden. Om vi inte kan fått detta ärende rätt, hur skall vi då kunna få alla de andra, många fler och mycket mer komplexa frågorna rätt. Vad gäller skidlärarna, är deras gräl med fransmännen bara en del av argumentet. Jag är säker på att detta kommer att få genklang över hela Europa.

Monti
Jag vill tacka Billingham för det intresse hon visat för kommissionens verksamhet på detta område. Låt mig säga att de ord jag sade, faktiskt enbart är ord, men ord om fakta. Dessa fakta är kanske inte tillräckliga ännu. Vi kommer att vidta alla nödvändiga åtgärder. Vi talar om handling genom att använda ord, men handling är nyckelordet på detta område. Jag delar er åsikt om att denna fria rörlighet för personer, i ett bredare perspektiv, är grundläggande för den inre marknaden. Det är därför som vi ägnar sådan kraft åt denna fråga.

Ordföranden
Eftersom frågeställaren är frånvarande bortfaller fråga nr 61.

Ordföranden
Eftersom de behandlar samma ämne, kommer följande frågor att tas upp tillsammans:
Fråga nr 62 från María Izquierdo Rojo (H-0482/97):
Angående: Regeringskonferensen och nya förslag för att garantera den fria rörligheten för varor, framför allt från Frankrikes sida
Vilka åtgärder anser kommissionen vore mest effektiva för att undvika att rätten till fri rörlighet för varor i framtiden ostraffat kränks gång på gång? Vilka förslag har kommissionen inför regeringskonferensen och det nya Fördraget om Europeiska unionen? Vilka är kommissionens konkreta förslag till politik och åtgärder? Fråga nr 63 från Felipe Camisón Asensio (H-0492/97):
Angående: Åtgärder mot vandalism som hindrar den fria rörligheten för varor
Vilka åtgärder föreslås i handlingsplanen för fullbordandet av den inre marknaden, vilken bl.a. har som mål att i allmänhetens intresse undanröja sektoriella hinder, mot den vandalism som vid tillfällen utövats för att hindra den fria rörligheten för jordbruksprodukter?
Monti
Låt mig besvara de båda frågorna samtidigt. När det gäller de problem som tas upp av de båda frågeställarna och som behandlas här, så har kommissionen redan flera gånger beskrivit sin position när det gäller den vandalism som vid flera tillfällen utövats av vissa grupper av franska jordbruksproducenter eller av vissa jordbruksföreningar och som har som måltavla jordbruksprodukter som kommer från Spanien.
Jag skickade själv för ett par dagar sedan ett brev till den franske Europaministern för att understryka kommissionens oro när det gäller denna fråga. Liknande episoder under tidigare år fick kommissionen att inleda en överträdelseprocess i enlighet med artikel 169 i fördraget, en process som för närvarande behandlas av domstolen. Generaladvokat Lenz har för övrigt nyligen meddelat domstolen sina slutsatser, som ligger i linje med kommissionens uppfattning. Det står utom allt tvivel att, om domstolen anser att Frankrike underlåter att uppfylla fördragets krav och om de åtgärder som de franska myndigheterna vidtar inte skulle leda till att denna underlåtenhet att uppfylla bestämmelserna upphör, så kan kommissionen tillgripa de möjligheter som står till buds enligt artikel 171 i EEG-fördraget och i så fall begära att domstolen ålägger Frankrike att betala ett visst bötesbelopp.
När det gäller de allmänna åtgärder som kan vidtas inom den närmaste framtiden - vilket var ämnet för den andra frågan - så är kommissionen väl medveten om att villkoren för att tillämpa procedurerna enligt artikel 169 och 171 inte gör det möjligt att komma fram till en snabb lösning på problem som uppstår på grund av förhållanden som de som nämnts av frågeställarna. Kommissionen riktade för övrigt medlemsstaternas uppmärksamhet på detta i det yttrande som publicerades i februari 1996 med anledning av regeringskonferensen. När det sedan gäller den inre marknaden har kommissionen påpekat att, när det föreligger allvarliga brott mot gemenskapsrätten som kan få allvarliga konsekvenser för den inre marknadens sätt att fungera, så kan kommissionen komma att vidta extraordinära åtgärder mot de medlemsstater som inte uppfyller gemenskapsrätten och i förekommande fall även tillgripa sanktioner.
Förstärkningen av kommissionens exekutiva befogenheter kommer att minska förseningen när det gäller att lösa de aktuella problemen. Trots detta avslutades regeringskonferensen utan att någon ändring i detta avseende infördes i den nya fördragstexten. Europeiska rådet i Amsterdam begärde emellertid att kommissionen skulle undersöka olika metoder för att på ett effektivt sätt kunna garantera den fria rörligheten för varor, inklusive möjligheten att tillgripa sanktioner mot medlemsstaterna, och kommissionen uppmanades att lägga fram sina förslag före nästa sammanträde med det Europeiska rådet i december 1997. Det är ännu för tidigt att säga hur kommissionen kommer att agera med anledning av detta. Kommissionen har emellertid börjat undersöka samtliga de möjligheter som erbjuds enligt fördraget för att kunna ge ett fullständigt svar på den uppmaning som stats- och regeringscheferna riktade till kommissionen vid sitt senaste sammanträde.

Izquierdo Rojo
Herr ordförande, regeringskonferensen var en besvikelse angående detta problem som fortfarande är olöst. Jag är mycket tacksam för den hållning kommissionen visat innan regeringskonferensen, och som jag förstår av era ord kommissionsledamot Monti, även efteråt.
Med anledning av denna inställning av ömsesidig hjälp och för att problemet fortfarande är olöst, skulle jag vara mycket tacksam om ni gav en kopia till parlamentet, och framför allt till undertecknad, av den skrivelse ni har skickat till den franske ministern. Detta för att informera parlamentet och den europeiska allmänheten. Jag är mycket tacksam för er hållning och i framtiden skulle jag också vara tacksam om alla åtgärder från kommissionen, som försöker lösa problemet, blev så tydliga som möjligt och fick maximal spridning. Jag tror att kommissionen gör mycket mer än vad människor känner till.

Monti
Låt mig påpeka för Izquierdo att den 8 juli, den dag då jag skickade det brev som jag tidigare nämnde till den franske Europaministern, så skickade kommissionen ut ett pressmeddelande som innehöll hela brevet.

Camisón Asensio
Kommissionsledamot Monti, det är uppenbart att trots era skrivelser med reprimander till den franska Europaministern, i såväl den förra regeringen som den nuvarande, fortsätter vandalismen mot spanska lastbilar inför en passiv fransk polis. Vi kan nämna som exempel sammanstötningarna den 2 juli i Cintegabelle.
Jag antar att nu, kommissionsledamot Monti, måste känna en stark frustration över att konstatera att era goda föresatser att lösa frågan under regeringskonferensen i Amsterdam inte gav några resultat vad gäller ert förslag om automatiska sanktioner.
Jag förstår er frustration, eftersom vi européer är ståndaktiga och till och med envisas med att i alla väder försvara den fria rörligheten för varor inom unionen för att uppnå det slutliga målet, den inre marknaden. Jag förstår er frustration, kommissionsledamot Monti, men ni måste förstå att vår är ännu större eftersom vi fortfarande, som den förra talaren sade, står inför ett olöst problem.

Monti
Det finns naturligtvis en känsla av frustration, men det finns också ett växande medvetande inom institutionerna och hos allmänheten, en önskan om att konkret lösa problemen. Kommissionen och jag själv personligen uppmuntrades av de slutsatser som generaladvokat Lenz nyligen överlämnade till domstolen om de fall som härrör från 1995. Visst har det gått mycket tid, dessa saker tar tid, men om domstolen godkänner de slutsatser som generaladvokat Lenz kommit fram till så kommer det att vara ett konkret exempel på avsevärda framsteg när det gäller att tillämpa en fri rörlighet för varor.

Ordföranden
Då tiden för frågor till kommissionen tagit slut kommer frågorna 64 till och med 114 att besvaras skriftligt.
(Sammanträdet avbröts kl. 19.20 och återupptogs kl. 21.00.)

Persontransporter på väg
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är den gemensamma debatten om följande andrabehandlingsrekommendationer:
A4-0234/97 för utskottet för transport och turism om rådets slutliga gemensamma ståndpunkt inför antagandet av rådets förordning (C4-0172/97-96/0002(SYN)) om villkoren för att transportföretag skall få utföra nationella persontransporter på väg i en annan medlemsstat än den där det är hemmahörande (Föredragande: Killilea); -A4-0233/97 för utskottet för transport och turism om rådets gemensamma ståndpunkt inför antagandet av rådets förordning (C4-0173/97-96/0125(SYN)) om ändring av förordning (EEG) nr 684/92 om gemensamma regler för internationell persontransport med buss (Föredragande: Killilea).
Killilea
Fru ordförande, parlamentet kan inte vara helt tillfreds med det sätt som rådet har valt att agera på området internationella persontransporter med buss och bil. Kommissionen antog endast nio av parlamentets 26 ändringsförslag och rådet har i sin tur accepterat ännu färre. Men vi måste erkänna att beslutet att införa en gemenskapslicens i sig är ett steg framåt. Rådets gemensamma ståndpunkt har medfört ytterligare ändringar i kommissionens text. Bland annat ger den möjlighet att inrätta en rådgivande kommitté som skall assistera kommissionen att anta och genomföra åtgärder som rör transportdokument.
Även om många av de ändringsförslag som godkändes vid den första behandlingen i Europaparlamentet inte har tagits med i den gemensamma ståndpunkten, har utskottet för transport och turism valt att endast koncentrera sig på ett fåtal särskilt viktiga frågor. Dessa omfattas främst av ändringsförslag 15 och 16 från den första behandlingen, nu ändringsförslag 1 och 2 i denna rekommendation, som berör behovet av att tillfredsställa de rättsliga kraven för sociala fördelar lika väl som vägsäkerhet vad gäller tillgång till marknaden för chaufförer och fordon. Jag valde också att återigen lägga fram ändringsförslag 24 från första behandlingen, det är nu ändringsförslag 3 i denna rekommendation, som uppmanar kommissionen att före december 1999 lämna in ett ny förslag till förordning som sträcker sig längre än detta aktuella förslag. Med tanke på den tid som krävs för att föra igenom och genomföra denna förordning, skulle det vara en bra idé att omedelbart börja på ett nytt förslag för att inte i det oändliga skjuta upp en ytterligare avreglering.
Som en inledning till mitt andra betänkande om cabotage, tror jag att det kan vara bra att ge en kortfattad historisk bakgrund till detta förslag, som haft ett underligt öde och, det måste jag säga, en plågsam resa. Den 23 juli 1992 antog rådet förordning 2454/92 som lade fast de villkor under vilka transportföretag hemmahörande i annat land än det medlemsland, där de utför nationella vägtransporter, får utöva så kallad cabotagetrafik. Förordningen upphävdes i en dom från Europeiska gemenskapernas domstol den 1 juni 1994, efter det att domstolsförfarande inletts av parlamentet självt. Samtidigt beslöt domstolen att den nya operativa delen av förordningen fortsatt skulle vara i kraft tills den nya lagstiftningen lagts fram. Domstolen beslöt att upphäva förordningen eftersom rådet i avsevärd grad ändrat kommissionens förslag, som parlamentet yttrat sig om vid antagandet av den slutgiltiga texten, och alla - rådet framförallt - vet att det, för att göra en så stor ändring, hade behövt rådfråga parlamentet igen. I den slutliga texten hade en del av de förfaranden och formaliteter som lagts fast kunnat göra det svårare att utöva friheten att tillhandahålla persontransport.
Ett år och sju månader efter det att domslut av den 1 juni 1994 avkunnats lade kommissionen fram föreliggande förslag, som till stora delar återger innehållet i den upphävda förordningen, men naturligtvis utvidgar avregleringen till att även gälla cabotagetrafiken. Efter den första behandlingen i parlamentet har kommissionen antagit nio av parlamentets 16 ändringsförslag, men tyvärr antog rådet endast tre av dessa.
Men det har skett ett flertal framsteg. Rådets gemensamma ståndpunkt medför en större avreglering än tidigare förordning 2254/92 i så måtto att alla specialiserade reguljära fordon som transporterar anställda och studenter har avreglerats, under förutsättning att det föreligger ett avtal mellan organisationen och transportören. Dessutom utgör tillträdet till den nationella marknaden för persontransporter utförda inom ramen för internationell trafik det första erkännandet från rådets sida av principen om cabotagetrafik inom gemenskapens territorium.
Att dessa skäl lägger jag inte fram många av de ändringsförslag som antogs vid den första behandlingen, vilka inte antogs av rådet, eftersom jag förstår att den gemensamma ståndpunkten inte utgör en förbättring av den tidigare lagstiftningen. Men, parlamentet bör inte negligera sitt ansvar att uppmuntra till ytterligare utveckling på detta område.
Ändringsförslag 1 till förslaget till rekommendation strävar därför efter att stödja kommissionen i dess framtida strävanden att avreglera denna sektor, med beaktande av parlamentets tidigare ståndpunkt. Detta ändringsförlag hänför sig till den slutgiltiga deklaration som kommissionen har bifogat rådets gemensamma ståndpunkt, vari den fastslår sitt engagemang för att förbereda ett nytt lagstiftningsinitiativ inom denna sektor med utgångspunkt i hur grönboken " Ett trafiknät för alla" tas emot. Transportutskottet vill uppmuntra kommissionen till att lägga till ett stycke i ingressen som möjliggör större avreglering i framtiden, vilket skulle göra de ändringsförslag rådet gjort till det ursprungliga förslaget tillfälligt acceptabla. Att detta stycke i ingressen antas har därför bra mycket större betydelse än det verkar vid första anblicken, för det visar parlamentets starka intresse av att nå ytterligare framsteg vad gäller lagstiftning om persontransporter. Ändringsförslag nr 2 betonar Europaparlamentets omistliga kontrollerande roll och utsäger att det åligger kommissionen att informera parlamentet både om den aktuella förordningen och om den förordning som upphävdes av Europeiska gemenskapernas domstol. Kommissionen skall före juni 1998 lägga fram en rapport om hur den gamla förordningen fungerat och före december 1999 presentera en rapport om hur den nuvarande förordningen fungerar, på basis av uppgifter som regelbundet samlats in av medlemsstaterna. Ändringsförslaget tar dessutom upp innehållet i stycket i ingressen genom att hänvisa till framtida lagstiftning på detta område.
Sammanfattningsvis är det bara två ändringsförslag som läggs fram till den andra behandlingen, men dessa ändringsförslag sammanfattar parlamentets beslutsamhet att fortsätta slå vakt om cabotagetrafiken och persontransporterna inom gemenskapen, i namn av principen om fri rörlighet för personer och fri etableringsrätt på den inre marknaden och, uttryckt i mer allmänna ordalag, i de europeiska medborgarnas intresse. Dessa ändringsförslag lades fram av de politiska grupperna. Endast ett ändringsförslag lades fram av Grosch från PPEgruppen. Det handlar om att lägga till ordet " regional" . Efter att ha varit i kontakt med Grosch, förefaller det som om transportföretagen i Belgien, och i Tyskland, organiserar busstransporter i tätorter, men att detta sker på regional bas. Mot bakgrund av denna explicita förklaring från honom och med beaktande av mångfalden hos busstransportföretagen inom EU, föreslår jag att detta ändringsförslag stöds. Jag tackar transportutskottet för att det fört fram detta betänkande till detta stadium och kommissionsledamoten personligen och hans personal för deras stöd och hjälp med att göra detta till en så bra lagstiftning som överhuvudtaget möjligt.

Watts
Fru ordförande, å Europeiska socialistgruppens vägnar skulle jag kort vilja ta till orda, först, om kommissionens förslag till ändringsförslag till rådets förordning om villkor för internationell persontransport.
Vår grupp, så som vi klargjorde redan vid den första behandlingen, välkomnar kommissionens förslag som vi anser kommer att leda till ytterligare avreglering inom denna sektor, i synnerhet till förenklade regler för internationell persontransport per buss. Samtidigt som jag vill ta detta tillfälle i akt att gratulera och tacka föredraganden för hans arbete, delar jag hans besvikelse över vårt misslyckande att nå någon större framgång med våra ändringsförslag. Det är viktigt att vi i kväll dröjer kvar vid de mycket positiva aspekterna av detta förslag.
I synnerhet bör vi dra allas uppmärksamhet till det faktum, att till exempel en förbättrad ordalydelse av definitionen av tillfälliga tjänster i stor grad kommer att förenkla tillämpningen av förordningen och bidra till att en mer effektiv sektor kan utvecklas.
För det andra, avskaffandet av definitionen av internationella persontransporttjänster, som aldrig existerat i den nationella lagstiftningen, kommer, återigen, att i stor utsträckning klargöra saken.
Sist, men inte minst, så som föredraganden själv noterat, kommer skapandet av ett enhetligt förenklat kontrolldokument, en gemenskapslicens för busstransport, att medföra att vi i framtiden slipper den förvirrande situation där gamla dokument ändras för hand. Allt sammantaget tror jag att dessa specifika förslag är värda detta parlaments stöd vid den andra behandlingen.
Nu vill jag kort beröra förslaget rörande transportföretag som utför nationella persontransporter på väg i annan medlemsstat än den där de är hemmahörande. Syftet med detta förslag, som också föredraganden sade, är att lägga fast harmoniserade villkor för hur transportföretag som utför nationella persontransporter på väg i annan medlemsstat än den där de är hemmahörande skall arbeta. Min grupp välkomnar målet att etablera friheten att tillhandahålla transporttjänster och att undanröja all diskriminering gentemot transportörer grundad på nationalitet. Syftet är att säkerställa att villkoren för fördraget och, i synnerhet, den inre marknaden fullgörs. Sammantaget med de andra åtgärderna som jag nämnt och avskaffandet av gränskontrollerna betyder det att vi nu kommer att se cabotagesystemet utvidgat till alla transporttjänster som tillhandahålls busstransportörer, inklusive reguljär trafik. Jag välkomnar dessa åtgärder.
Jag anser att de sammantagna framförallt kommer att ge nya möjligheter för tillhandahållare av busstransporttjänster, vilket i sin tur kommer att skapa efterlängtade nya jobb inom transportsektorn. Nya standarder kommer att införas och en större flexibilitet kommer att öppna upp nya marknader. Avskaffandet av de nuvarande restriktionerna kommer att göra det möjligt för transportföretagen att optimera verksamheten och vinsten för sin fordonspark.
Sammanfattningsvis kan socialistgruppen med glädje stödja dessa åtgärder, för de kommer att skapa ett nytt, snabbt system där busstransporttjänster kan tillhandahållas till nytta för busstransportörena själva, passagerarna, ekonomin och miljön.

McIntosh
Fru ordförande, jag skulle också vilja lyckönska kommissionen till att den nått en gemensam ståndpunkt och föredraganden för allt det hårda arbete han lagt ned på dessa två förslag.
Genom att acceptera den gemensamma ståndpunkten välkomnar jag detta som ett första steg på vägen mot ett erkännande av cabotageprincipen på den Europeiska unionens territorium.
Men jag skulle vilja uttrycka min oro och min och PPE-gruppens besvikelse över att utvecklingen mot avreglering på detta område är så plågsamt långsam. Tyvärr är möjligheten för transportföretag att utföra nationella persontransporter på väg i en annan medlemsstat än den där de är hemmahörande fortfarande starkt begränsad. Jag drömmer om den dag då en buss kan köra från Storbritannien genom Frankrike till Bordeaux och ta på och släppa av passagerare i Paris på vägen. En sådan förändring skulle göra verklighet av den inre marknaden vad gäller busstransporter på väg, uppmuntra fler människor till att utnyttja denna typ av transport och ge ett verkligt värde till det folkets Europa som vi alla talar om.
Fördelarna med förslagen framför oss här i kväll för busstransportföretag är både konkreta och positiva. Transportföretagen kommer att kunna utnyttja sin rätt att utföra transporttjänster i ett annat medlemsland och, självklart, göra det endast om det ligger i deras kommersiella intresse. Internationella transportföretag skulle kunna dra nytta av detta, utan att det skulle innebära ökade kostnader för dem, genom att de kunna de fylla tomma platser på befintliga rutter.
Den ytterligare avreglering som aviseras i den gemensamma ståndpunkten och Killileas betänkanden skulle hjälpa till att minska kostnaderna och spara tid för transportföretagen. Denna strömlinjeformning av rutinerna störs endast i liten utsträckning av behovet av att förnya gemenskapslicensen vart femte år, vilket, naturligtvis, utgör en del av förslaget.
Jag skulle vilja ta detta tillfälle i akt att stödja den gemensamma ståndpunkten och Killileas betänkanden samt rekommendera dem till kammaren.

Donnay
Fru ordförande, kära kolleger, med dessa två betänkanden från min kollega Killilea avslutar vi i dag ett lagstiftningsförfarande som är mycket viktigt för hela sektorn för passagerartransport på väg. Jag är övertygad om att antagandet av dessa texter och av tillämpningsförordningarna kommer att ge nya impulser till persontransporten och erbjuda större val av tjänster till mer attraktiva taxor.
Här föreligger en avsevärd avreglering av marknaden för persontransporter per buss. Tack vare tillståndet för kustfart, har fritt tillhandahållande av tjänster införts och undanröjt all diskriminering beträffande den som tillhandahåller tjänsten när det gäller nationalitet eller det faktum att han är etablerad i en annan medlemsstat än den stat där tjänsten skall tillhandahållas. Man bör även betona förenklingen av de internationella persontransporterna med införandet av en gemenskapslicens, som på sikt skall bli det enda dokument som krävs för att skjutsa passagerare genom Europeiska unionen. Det är anledningen till att jag uppmanar er att rösta för Killileas två förslag till rekommendation och jag tackar honom hjärtligt!
Dessa anmärkningsvärda framsteg får emellertid inte göra att vi tappar bort ett viktigt krav: nämligen säkerheten. Tillsammans med de gemensamma reglerna för fritt tillhandahållande av tjänster skall det finnas en harmonisering av de villkor som krävs för att utöva yrket som transportör. Det är hela meningen med ett betänkande, Bergers betänkande, som vi uppmanas uttala oss om till följd av Killileas betänkanden. I det här sammanhanget beklagar jag livligt att utskottet för transport och turism inte på djupet granskat de punkter som förefaller grundläggande, nämligen utbildning av förare, individuell tillförlitlighet men även lämplighetsprovens innehåll. Dessa beståndsdelar är uppenbarligen en följd av den stora avregleringen när det gäller transport av personer eller varor på väg.

Grosch
Fru ordförande, mycket ärade kollegor! Precis som föredraganden av betänkandet betraktar parlamentsgruppen Europeiska folkpartiet rådets ståndpunkt som ett viktigt, om än inte sista steg vid liberaliseringen av den gränsöverskridande trafiken. Att lokaltrafiken för personbilar tills vidare utesluts, motsvarade parlamentets önskan. Därför förvånar det oss att den regionala trafiken för personbilar inte utesluts, men omröstningen i morgon kan kanske eventuellt ännu få ordning på detta. Jag tackar redan nu föredraganden för hans förslag att även understödja denna ändring.
Sett med våra ögon är det som föredraganden föreslog vettigt, nämligen att föreslå ändringar allt efter tyngdpunkt och att inte helt enkelt hänge sig åt illusionen att ännu en gång lämna in alla ändringsförslag, som föreslogs i den första läsningen. Rättsföreskrifterna inom det sociala området och säkerheten inom gatutrafiken hör säkert till de viktigaste villkor, som marknadstillgängligheten skall avgöra. Vi är alla medvetna om - och vi hoppas att även rådet ser likadant på saken - att liberaliseringen och de därmed förknippade konkurrensvillkoren inte får leda till att allt detta sker på social- och säkerhetsföreskrifternas bekostnad.
Föredragandens sista ändring är enligt vårt sätt att se det även logisk, om vi, som jag sade inledningsvis, inte betraktar denna som ett sista steg. De terminer, som där omnämns, är för oss de sista terminerna för att införa ett nytt lagstiftande förfarande. Tills dess - och det är också en förhoppning - skall parlamentet förmodligen ha kunnat ge uttryck åt sin mening i trafikområdet. Om rådet kommer att ta hänsyn till detta redan i dag, ligger mellan förhoppning och from önskan. Jag ville dock inte att denna önskan skulle vara outtalad.

Kinnock, Neil
Fru ordförande, jag skulle vilja börja med att återgälda Killileas storsinta tack till mina tjänster - människorna som arbetar tillsammans med mig - och till mig, men också med att be om ursäkt för att jag är tre minuter sen och att jag därigenom gick miste om några av de pärlor han kastade framför kommissionssvinen. Jag ber väldigt mycket om ursäkt för det. Min enda förklaring är att jag var mitt uppe i en mycket intensiv diskussion med min ledamot i Europaparlamentet på mitt kontor om den mycket känsliga frågan om att måla om i vårt kök och blev, följaktligen, uppehållen längre än någon av oss hade avsett. Jag hoppas att han ursäktar mig. Jag är säker på att han gör det.
De två gemensamma ståndpunkter som ligger framför kammaren idag förtjänar uppenbarligen brett stöd, vilket bevisats i debatten i kväll. Utan tvekan är det en tribut till Killileas välkända förmåga att skapa samförstånd, inte enbart i hans eget hemland, utan också här i Europaparlamentet.
Vad gäller internationella busstransporter, omfattar den gemensamma ståndpunkten det flesta av de förbättringar som rekommenderats av kommissionen och parlamentet i ett tidigare skede och den inbegriper också det föreslagna införandet av en gemenskapslicens för busstransportörer.
Även om parlamentet, som ni hedervärda ledamöter kommer ihåg, samtyckte till kommissionens önskan att ta bort den så kallade " järnvägsskyddsklausulen" , fanns det inte tillräckligt med stöd i rådet för att genomföra detta, trots det faktum att bestämmelserna i klausulen aldrig använts av någon medlemsstat. Istället uppnådde rådet en kompromiss så att skyddsklausulen kommer att bibehållas fram till slutet av 1999 och sedan ersättas av en skyddsklausul. Kommissionen kommer naturligtvis att noga övervaka hur medlemsstaterna använder sig av dessa klausuler, så att vi undviker en snedvridning av konkurrensen mellan olika transportsätt.
Ni kommer ihåg att ändringsförslag 1 och 2, som ligger framför kammaren i dag, förkastades vid den första behandlingen av både kommissionen och rådet. Som jag förstår det, vill utskottet för transport och turism säkerställa att lagstiftningen för kör- och vilotider respekteras och naturligtvis samtycker jag kraftigt till den målsättningen. Jag kan dock försäkra kammaren om att redan hänsyn har tagits till detta i den befintliga texten och jag ber därför ledamöterna betänka detta, i synnerhet som i detta undantagsfall den ordalydelse som föreslagits av transportutskottet inte skulle innebära någon större klarhet jämfört med den existerande bestämmelsen.
Jag måste säga er, ärade ledamöter, att ändringsförslag 3 inte kan accepteras, inte av principskäl, utan främst av praktiska skäl.
Samtidigt som kommissionen naturligtvis vill lägga fram en rapport om tillämpningen av denna förordning, är det helt enkelt inte realistiskt att detta kan göras före utgången av 1998. Förordningen kommer att antas i oktober, eller däromkring, detta år och kommer inte att träda i kraft förrän 12 månader senare. Detta skulle helt uppenbart lämna alltför kort tid till att dra några som helst användbara slutsatser om dess tillämpning, och, om kammaren betänker dessa tidsaspekter, hoppas jag att den kommer att göra en liknande bedömning.
Situationen vad gäller busscabotage är tillfredsställande, även om den ståndpunkt rådet intagit inte sträcker sig lika långt som den som föreslogs av kommissionen. Det är icke desto mindre ett acceptabelt första steg på vägen mot att genomföra friheten att tillhandahålla tjänster inom den reguljära busstrafiken. Jag kan också tillägga att kommissionen kommer att se över situationen för reguljär busstrafik, som inte omfattas av den nuvarande förordningen när vi överväger översyn av förordningar som berör offentliga tjänster, så som fastlagt i grönboken " Ett trafiknät för alla" förra året.
Jag har också glädjen att upplysa parlamentet om att kommissionen kommer att anta den omformulerade versionen av ändringsförslag 1, samt delar av ändringsförslag 2 - den del som handlar om betänkandet över tillämpningen av förordning 2454/92. Detta kommer, så som krävt i föreliggande ändringsförlag, att presenteras under nästa år.
Däremot kan jag inte acceptera Groschs ändringsförslag, som syftar till att utesluta regionala busstransporter från den ändrade förordningen - det vore ett steg bakåt jämfört med de framsteg som redan gjorts.
Jag vill uttrycka min tacksamhet gentemot Killilea och hans kollegor för deras arbete och, ja, för deras fortsatta intresse, som naturligtvis är en stor hjälp för att uppnå hållbara framsteg med hur gemensamma regler för busstransporter fungerar inom gemenskapen.

Ordföranden
Jag tackar kommissionsledamot Kinnock och jag ser att Killilea begär ordet på nytt.

Killilea
Fru ordförande, jag skulle bara vilja upplysa kommissionsledamoten om en sak. Vad gäller ändringsförslag 1, säger ni att det inte bringar större klarhet. Men om det införs, lär det inte minska klarheten heller, så jag förstår inte logiken i det hela. Men det är frågan om Groschs ändringsförslag som jag skulle vilja ta upp nu, för jag tror, kommissionsledamoten, att ni bör kalla upp Grosch till ert kontor i morgon för att diskutera ett par ord med honom, så som jag själv var tvungen att göra, så att han kan få förklara den tekniska betydelsen av hans ändringsförslag. Den skiljer sig i stor grad från den tolkning ni har gjort av den och jag skulle uppskatta en viss medling i denna fråga, så att vi kan få den ur världen en gång för alla. Jag förväntar mig att ni kommer att göra detta, för jag vet att ni är en man som respekterar en liten önskan, och jag tror att när Grosch är klar med er, så kommer ni att ha fått förklarat för er i detalj vad han talar om. Efter att han förklarat vad han menar för mig, tror jag inte att han har fel i det han försöker göra.

Ordföranden
Tack Kinnock för den inledningen som jag tror att Grosch uppskattade.
Watts har också en begäran till er tror jag.

Watts
Fru ordförande, mycket kort, om ett mycket tråkigare ämne. Som kommissionsledamoten väl känner till, tog min kollega Titley i måndags upp frågan om de tragiska dödsfallen i samband med bussolyckan i de franska Alperna, där tre unga människor från hans valkrets miste livet i en buss hyrd lokalt i Frankrike - utan säkerhetsbälten. Jag vet att Titley redan har lovordat kommissionsledamot Kinnocks ansträngningar att säkerställa att bussar är så säker som möjligt. Naturligtvis vill jag inte ställa kommissionsledamoten mot väggen här i kväll, men jag är säker på att vi alla välkomnar detta, om än tragiska, tillfälle, att se över huruvida vi kan göra något mer för att säkerställa säkrare bussar i hela Europeiska unionen och lära av denna tragedi, så att vi kan säkerställa att den inte upprepas.

Kinnock, Neil
Som Watts sade är detta en ytterst oroande fråga. Jag har varit i kontakt med hans kollega Titley, som med all rätt tog upp denna fråga med mig omedelbart efter denna fruktansvärda tragedi som drabbade elever vid St. James-skolan i Titleys valkrets. Det jag kunde säga Titley var, att vi redan har den lagstiftning som behövs för att säkerställa att säkerhetsbälten installeras allmänt i nya bussar och i alla bussar som tillverkas mot slutet av 90-talet inom hela Europeiska unionen. Vi arbetar också med en lagstiftning som kommer att syfta till att säkerställa större skydd mot skador orsakade till följd av att bussar voltar.
Det särskilt tragiska i detta fall är att en skola som varit mycket noga med att endast använda sig av bussar utrustade med säkerhetsbälten, till följd av ett fel på bussen, var tvungen att byta till ett annat fordon. Dessa unga människor är döda, möjligen på grund av detta oundvikliga byte. Vi kommer att noggrant följa hela denna fråga i förhoppningen om att snabbare och i större omfattning genomföra dessa förändringar för att förbättra säkerheten i bussar så som alla civiliserade människor i parlamentet, kommissionen, ja, var som helst skulle vilja ha.

Ordföranden
Tack kommissionsledamot.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Avgifter på tunga transporter
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A4-0243/97) av Jarzembowski för utskottet för transport och turism om förslag till rådets direktiv (KOM(96)0331 - C4-0027/97-96/182(SYN)) om avgifter på tunga godstransporter för användningen av vissa infrastrukturer.

Jarzembowski
Fru ordförande, käre kommissionsledamot, kära kollegor! Utskottet för transport och turism har mycket noggrant diskuterat kommissionens förslag om ett nytt direktiv om motorfordonsskatt för tunga transporter, såväl som en höjning av vägtullar och trafikavgifter, har med detta betänkande gudskelov kommit till en gemensam uppfattning och har med stor majoritet antagit ett gemensamt yttrande.
Det av kommissionen föreslagna systemet om skattesatser för motorfordon är enligt vår uppfattning alltför komplicerat och borde förenklas. Därvid borde man avstå från maximala skattesatser och bara införa minimiskattesatser. Dessa skall dock vara klart graderade efter vägbelastning och fordonens avgiftsbelastning och på så sätt även sporra bilköpare att välja miljövänliga bilar. Enligt vår uppfattning bör satserna för Euro-I- och EuroII-fordon ligga på 80 % av skattesatserna för de miljöskadligare icke-Euro-fordonen.
I varje fall är vi av den uppfattningen att dessa minimiskattesatser - även i händelse av att en medlemsstat höjer avgifterna för vägbelastningen - inte kan sänkas ytterligare. Redan nu leder de avsevärt olika verkliga skattesatserna i medlemsstaterna till en snedvridning av konkurrensen mellan företagen i gemenskapen och detta skadar tanken på den inre marknaden och en lojal konkurrens.
Dessutom föreslår utskottet för transport och turism att man skall kontrollera systemet för minimiskattesatserna regelbundet med start den 1 januari 2002. Jag vill tillägga att jag personligen tycker att man borde avstå från motorfordonsskatterna för de är inga verkligt miljörelevanta skatter.
Ännu viktigare är dock att utskottet likaså har enats i yttrandet om vägtullarna och trafikavgifterna. Enligt vår uppfattning borde kommissionen först och främst lägga fram sin vitbok om en internalisering av de externa kostnaderna och den framför allt på grund av Schmidbauer-betänkandet krävda studien för ett bevis för de externa kostnaderna för alla väg och järnvägar. Vi är nämligen fortfarande av den uppfattningen att det inte kan gå an att redan nu ensidigt och på bekostnad av de tunga transporterna införa en avgiftsbeståndsdel för att täcka de externa kostnaderna i vägavgifterna.
Vi tror även att de högre beräknade avgifterna för användningen av så kallade " känsliga vägsträckor" för närvarande inte bör tillåtas. Först måste specifika regleringar i gemenskapsrätten utarbetas och beslutas för att definiera de ekologiskt särskilt belastade vägkorridorerna. För detta såväl som för ett bevis på de externa kostnaderna kräver utskottet för transport och turism att kommissionen skall framlägga motsvarande förslag inom de kommande 12 månaderna. Med hänsyn till den starka miljöbelastningen i Alperna genom de tunga transporterna är utskottet för transport och turism dock absolut införstådd med ytterligare en särskild reglering för Brenner-motorvägen. Denna måste emellertid ännu skildras i detalj av kommissionen - även med hänsyn till de förhoppningsvis snart avslutade trafikförhandlingarna med Schweiz - förberedas och noggrant rådslås om av parlamentet och rådet.
Det av kommissionen för övrigt föreslagna systemet av vägtrafikavgifter bör förenklas i intresse av dess praktiska tillämpning. Enligt fordonens avgas- och vägbelastningskriterier bör systemet graderas i en större omfattning. Därvid måste man betänka att det ju står medlemsstaterna fritt att fastställa maximisatserna mellan 50 och 100 %. Man måste också betänka att det kommer att ha gått fem år mellan det sista fastställandet av nu gällande maximisats och införandet av de nya maximisatserna den 1 januari 1999. Därför föreslår utskottet en tydlig höjning av den maximala årsavgiften, närmare bestämt mellan 1500 ecu för miljövänliga fordon och 2 500 ecu för icke miljövänliga fordon.
Vi är mycket spända över vad kommissionsledamot Kinnock kommer att svara på våra förslag. I utskottet betecknade företrädarna för kommissionen vårt förslag till betänkande som mycket realistiskt. Jag hoppas, Neil, att Du i dag kommer att se likadant på saken. I bemärkelsen av ett bra samarbete hoppas jag att kommissionen kommer att överta alla förslag från parlamentet, eftersom det är mycket sällsynt att ett parlament med så stor majoritet kan enas om ett betänkande i en svår fråga. Jag tror emellertid också att rådet är tvunget att på grundval av vårt yttrande och kommissionens motsvarande kompletterande yttrande snabbt måste anta en gemensam ståndpunkt, eftersom direktivet ännu måste omsättas, och de faktiskt berörda företagarna av fordon för tunga transporter måste i god tid veta vad de har att vänta sig från och med den 1 januari 1999.
Till sist, fru ordförande, vill jag tacka mina kollegor i utskottet för transport och turism, utskottets sekretariat, men också företrädarna för kommissionen. Jag tror att vi - kommission och parlament - har genomfört överläggningarna i utskottet för transport och turism i en god anda. Jag tackar kommissionen och mina kollegor, och jag hoppas att vi även kommer att bibehålla det goda samförståndet i denna viktiga fråga.

Tamino
Herr ordförande! Låt mig efter Jarzembowskis inlägg framför allt peka på att, trots att vissa av de ändringsförslag som ingick i yttrandet från utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentskydd upptogs av utskottet för transport och turism, till exempel när det gäller Alpkonventionen, så skiljer sig den ansats som finns i Jarzembowskis betänkande avsevärt från det som återfinns i det yttrande som jag är föredragande för och som har godkänts av utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentskydd.
Låt mig framför allt framhålla att när det gäller bedömningen av det förslag som presenterades av kommissionen, så anser vi att det är bra att man inför möjligheten till ett externt inslag när det gäller avgifter och nyttjanderätt och vi har faktiskt ansett det vara nödvändigt att förbättra och förtydliga dessa aspekter i våra förslag och tillägg.
Vi har dessutom ansett det vara lämpligt och nödvändigt att utöka tillämpningen av begreppet känsliga vägsträckor som finns i kommissionens förslag till att omfatta känsliga områden, för att man inte skall överföra trafiken från vägar som bedömts som känsliga till vägar som är ännu känsligare och mindre säkra inom de berörda områdena. Hela alpområdet skulle till exempel kunna betraktas som ett känsligt område. I det här sammanhanget vill jag gärna framhålla att eftersom även utskottet för transport och turism i sina ändringsförslag i en beaktandemening vill införa en hänvisning till Alpkonventionen, så verkar det riktigt att hävda att hela alpregionen, och inte bara Brenner, bör beaktas i direktivet. Av den anledningen får vi inte glömma att det är hela alpregionen som berörs av de problem som vi här diskuterar, även om vi uppskattar att frågan om Brenner tas upp i betänkandet. Låt mig bara påminna om att från 1970 till 1995 har transporterna genom alperna ökat från 28 miljoner till 112 miljoner ton och att denna ökning framför allt gäller vägtransporter.
Av de skäl som jag har redovisat ansåg jag det lämpligt att presentera vissa ändringsförslag i syfte att återställa den grundtanke som ingick i betänkandet som godkändes av utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentskydd och jag hoppas att kommissionären och parlamentet tar hänsyn till dem.

Castricum
Ordförande, jag kommer ihåg som dåvarande ledamot av det nederländska parlamentet att en dag med östlig vind kom beskedet att den tyska regeringen skulle införa Benutzungsgebühr och den växande strömmen lastbilar som framför allt fördes fram genom västvinden skulle långsamt men säkert få en räkning.
Mycket uppståndelse, också bakom borden, och EG-domstolen gav motståndarna rätt. Så kunde det inte göras. Ändå fartyget var sjösatt: efter mödosamma överläggningar såg Eurovinjetten dagens ljus. Eftersom Europaparlamentet inte var tillräckligt inblandat i den processen blev direktivet ogiltigförklarat i domstolen, för övrigt utan att verkan sköts upp och kommissionen ställde sig vid ett nytt förslag som är ungefär ett år gammalt och vilket föredragande Jarzembowski som föredragande, nu lämnat ett betänkande om. Under tiden kan det fastslås att sakfrågan inte är utan bekymmer. Olika diskussioner i rådet har inte lett till beslutsprocesser och är jag rätt informerad, då får det inte uteslutas att de slutliga resultatet, diskussionerna fortsätter den 4 oktober, ändå skulle avvika mycket från det som kommissionen hade föreställt sig. Vi kan inte blunda för verkligheten.
En annan realitet får inte heller lämnas onämnd. Även om vi värderar, jag vill uttryckligen säga det, kollega Jarzembowskis arbete, är vi inte speciellt lyckliga över resultatet av den, han vet det också. Samtalen som vi fört om det, ledde i början inte till resultat. Egentligen var vi framför allt eniga om faktumet att vi inte var överens.
Min grupp var och är av åsikten att såväl externa kostnader som känsligheten i vissa områden måste utgöra väsentliga beståndsdelar av en balanserad transportpolitik. Min grupp var och är av åsikten att efter antagandet av betänkandet Schmidbauer, måste det arbetas med största möjliga handlingskraft på ett intelligent tillvägagångssätt för problemen som ännu måste lösas och att rådet inför sig självt och inför den europeiska medborgaren är skyldig att aktivt medverka till en politik som ger verkligt perspektiv.
En av kommissionär Kinnocks föregångarna, hans nuvarande kollega Van Miert, lät för ett antal år sedan i ett gemensamt organ, göra en rapport om konsekvenserna av en redan då starkt växande trafik. Sedan dess har mycket studerats, mycket pratats, mycket skrivits om alla tänkbara lösningar. Dock har för lite hänt, jag säger inte att inte något har hänt, det har hänt för lite. Renare trafik överträffades av mer trafik. Miljömålsättningar proklameras högtidligt och sedan dras det i långbänk. Goda alternativ för person- och godstransporter blir otillräckligt utvecklade. Det skulle varit en dålig signal om de två största grupperna i detta parlament här och nu hade stått emot varandra. Bra för den politiska tydligheten kanske, dock dåligt för åtminstone utsikten till att dra linjen, som drogs i fru Schmidbauers betänkande vidare. Ärligheten bjuder att man säger att detta parlament inte har någon beslutande röst i den slutliga beslutsprocessen av dessa direktiv. Desto viktigare är det att det görs tydligt att det vid meningsskiljaktigheter som blivit kvar, står en sak klart: den stora majoriteten i detta parlament skall, det får man hoppas åter, ställa sig bakom filosofin som i grönboken fastställts som " externa kostnader" . För många kollegor kanske en mager tröst och också för mig, jag har redan sagt det, inte riktigt höjdpunkten på önskedröm, men på sikt dock viktigare än vad vi nu förmodar. Hur som helst, när det gäller oss, ett uttryckligt stöd för kommissionen och för krafterna i transportrådet som inte bara säger att något måste hända, men som också vill engagera sig för det i det egna landet och i unionen.

Grosch
Mycket ärade fru ordförande, herr kommissionsledamot, ärade kollegor! Först och främst vill jag gratulera föredraganden för hans betänkande och för hans ansträngningar att söka och även finna kompromissförslag. Kollega Jarzembowski, som belgare vet jag att uppskatta kompromisser, men jag vet också att kompromisser sammanlagt bara har den fördelen att hitta en lösning, där de flesta inte är överens. I denna bemärkelse känner vi väl alla - vilket redan har antytts - att delar av betänkandet skall betraktas som en god kompromiss, men likväl som en kompromiss.
Vägtransporten är säkerligen inom ramen för ansträngningarna att företräda en mer miljövänlig och säker trafikpolitik, inte den bäste eleven. Han har dock utan jämförelse anpassat sig bäst till de moderna marknadskraven. Avgifter inom vägtransporten kommer i mina och också i många av mina kollegors ögon inte att bidraga till att återuppliva andra kommunikationsmedel, som järn- och vattenväg. Vad gäller avgifter skall vi heller inte glömma att de i ett område, där ännu många småföretag verkar, även kan få dessa att komma över sin existensnivå.
Detta är mycket tydligt, eftersom efterfrågan stiger och antalet verksamheter minskar, medan antalet storföretagare växer. Om vi nu skall ha trafikavgifter, måste de i en större grad ta hänsyn till vägskadorna och emissionerna. De klassificeringar som föreslås i betänkandet motsvarar enligt mig helt och hållet detta projekt. Vi är också överens om att " känsliga vägområden" måste tas med i beräkningen. Precis som vid fastställandet av de externa kostnaderna behöver vi emellertid i båda fall ändå en noggrannare undersökning av kommissionen för att kunna göra sakliga och logiska förslag.
Att nu Brenner-motorvägen redan nämns speciellt gör det enligt mitt sätt att se det inte nödvändigt med någon speciell analys och inte heller med några ytterligare argument. Att behålla en miniminivå på trafikavgiftssatserna hör enligt vår mening även till uppfattningen att minimikriterier även behövs inom skatteområdet, om man genom skatter inte vill åstadkomma en snedvridning av marknaden. Med det föreliggande förslaget har vi emellertid inte på långt när någon garanti för att de föreslagna avgifterna i alla medlemsstater kommer att leda till samma belastning.
Till sist vill jag välkomna att föredraganden fram till 2001 föreslår en kontroll av miniminivån på trafikavgiftssatserna. Den teknologiska utvecklingen och även - vilket jag hoppas - utvecklingen inom de andra trafikområdena är argument nog för detta.

Wijsenbeek
Fru ordförande, jag skulle vilja börja med att lyckönska föredraganden till detta hans betänkande och även kommissionsledamoten, för nya labour kommer att få en ny färg i sitt kök, och jag är säker på att den kommer att vara en mycket svag rosa nyans!
Fru ordförande, diskussionen som vi i dag för, sysselsätter oss sedan många år. Vid det olyckligaste ögonblicket som man kan tänka sig, blir det nu en behandling i plenarsammanträdet. Vi förhandlar ju i detta ögonblick med Schweiz och vi uppför oss som om vi tänker spela poker med öppna kort, medan schweizarna håller på att sopa bort smutsen från sin egen dörr och lägga den hos grannarna. Det var bättre om vi inte hade gjort det. Den andra olyckliga omständigheten gäller faktumet att det här handlar om en avgift och att således finansministrarna måste besluta om det. Det betyder enhällighet och den finns helt enkelt inte. Det måste föredragande också veta och därför är hans betänkande, låt oss säga, att bära vatten till havet.
Det tredje problemet, som tyvärr inte behandlats av föredragande, eller åtminstone inte i tillräcklig utsträckning erkänts, är att tillväxten av ömsesidig handel inom unionen, åtminstone det är orsaken till det, och det betyder att det helt enkel är mer transport. Med den nuvarande modal split där 75 procent är vägtransport, om vilket vi som parlament har sagt till varandra: vi vill gärna ha mer över räls och över vatten, är det ändå en säker sak att vägtrafiken förblir den viktigaste trafikmodaliteten. Det betyder också att vi måste göra allt vi kan för att skadan som vägtrafiken orsakar, och det förnekar jag inte alls, blir så liten som möjlig. Det betyder att vi skulle ha tagit tillfället i akt att i detta betänkande verkligen ge incentive till den minsta miljöskadliga lösningen. Nu är förslagen från såväl kommissionen som föredragande, skillnaden mellan de miljöskadligaste, säg för Euro, Euro 0-klass, Euro-I och Euro-II klass och bättre klasser, alldeles för liten. Det betyder att det från detta förslag inte alls utgår något incentive för att gå mot en förbättrad version. Det betyder också att vi missar chansen att, och jag ger er ett enda exempel fru ordförande, utsläppet av kvävedioxid (NOx) förra året sjönk med 3, 5 procent i mitt land, särskilt genom Euro II. Mellan 1990 och 1996 steg antalet fordonskilometer med 13 procent och utsläppet minskade med 11 procent, SO2 minskade med 16 procent. Vi måste alltså främja Euro II och Euro III.

Linser
Fru ordförande! Diskussionen om en höjning av avgifterna för tunga godstransporter är ett högexplosivt ämne i hela Europa med tanke på möjligheten att finansiera den dyra väginfrastrukturen. Detta gäller i speciellt stor omfattning för Österrike. Geopolitiskt beläget i centrala Europa är Österrike dessutom en känslig och svårbemästrad alpregion. Belastningen på den känsliga miljön ökar därigenom, och kostnaderna för vägbygge och underhåll är motsvarande högre. Den i betänkandet föreslagna starkare betoningen av skador på infrastruktur och miljö för att beräkna avgifterna och en starkare differentiering av godstransporter på väg efter emissionsförhållande och vägskadeklasser är mycket välkommen. Likaså understödjer vi innehållsmässigt de konstruktiva ändringsförslagen från Gruppen De gröna i Europaparlamentet, framför allt förslagen 31, 34 och 41, vilka i störst omfattning återspeglar vår liberala kravkatalog. Ett oavvisligt krav kvarstår trots avslaget i utskottet, nämligen internaliseringen av de externa kostnaderna, även i de fall, där det vid en exakt definition fortfarande finns skilda meningar. Den vore dock en viktig signal just med avseende på den miljöpolitiska situationen.
Definitionen av känsliga områden inom EU och den specifika definitionen av hela alpområdet som känslig region tycker jag är vidsynt och lovande för framtiden. Som direkt berörd invånare av den väl mest känsliga europeiska trafikregionen - Inndalen i Tyrolen och Brennerpasset - vet jag hur viktigt det vore att höja eller kunna höja de lokala vägavgifterna och därigenom lägga grunden till att skapa miljövänlig mobilitet.

Schmidbauer
Fru ordförande, direktivet om Eurovignett är och var försenat, efter det att det första försöket inför EG-domstolen misslyckades 1995. Det direktiv, som vi i dag konfererar om, går betydligt längre än det första förslaget då gjorde, och principiellt kan jag bara välkomna det. Som föredragande av betänkandet om kommissionens grönbok om en internalisering av de externa kostnaderna i trafiken ser jag i kommissionens förslag ett första steg till en praktisk omsättning av ett mer rättvist prissystem enligt förorsakarprincipen.
Efter en invändningsfri motivering vad beträffar trafikstockning, miljöförstöring och olyckor blev det möjligt för medlemsstaterna att differentiera trafikavgifterna, och dessutom skulle det bli möjligt att även kunna fastställa känsliga vägsträckor. Föredraganden av betänkande hade i sitt första förslag radikalt strukit orden " externa kostnader" och " känsliga vägsträckor" . Min parlamentsgrupp hade inlåtit sig på en kompromiss med det förbehållet att beslutet skulle hållas öppet ännu i den andra läsningen, vilket jag bara med vånda höll med om.
Med ändringsförslag 1 får kommissionen i uppdrag att inom ett år exakt belägga de externa kostnaderna, att formulera deras belastning på väg och järnväg och lägga fram ett motsvarande förslag. Till dess att vi har kommit så långt, skall en differentiering bara företas efter väg och avgiftsbelastning och i stället för de känsliga vägsträckorna skall detta först och främst gälla för alpregionen. Emellertid skall även extratariffer för rusningstider och nattider tillåtas som differentiering.
Kompromissen innebär visserligen att beaktandet av de externa kostnaderna inte äger rum på en gång, men jag är i princip optimistisk. Den öppnar å andra sidan möjligheten till avsevärt mer vittomfattande lagstiftningsåtgärder, om kommissionen lägger fram de detaljerade förslagen om de externa kostnaderna. Om föredraganden emellertid vill utnyttja denna kompromissresolution från utskottet för transport och turism och pressens förhandsöversikt för denna vecka - det förstår jag av denna tendens - till att för alltid begrava diskussionen om internaliseringen av de externa kostnaderna, kommer min parlamentsgrupp inte att godkänna detta, eftersom kommissionens förslag visserligen må vara något omständlig på vissa ställen och framför allt i bilagan med avgiftsgraderingen, men den totala avsikten innebär en förbättring av hela trafiksituationen, och framför allt inleds ett mer rättvist system, som påför kostnaderna enligt förorsakarprincipen.

Sisó Cruellas
Fru ordförande, trafikavgifterna och de externa transportkostnaderna utgör en redan gammal stötesten för gemenskapens institutioner. Det finns tidigare arbeten om detta från början av sextiotalet och de har varit föremål för formella förslag.
Det första av dem var påförandet av infrastrukturella kostnader för vägfordon, en käpphäst i harmoniseringen av trafikavgifter och beskattning. 1986 presenterade kommissionen ett dokument om avskaffandet av konkurrenshinder som beskattning av godstransporter på väg, vilket behandlade fordonsskatten, bränsleskatten och vägtullarna.
I början av 1988 presenterade kommissionen rådets förslag till direktiv om införandet av infrastrukturkostnader för tunga lastbilar. Med detta försökte rådet ge rättslig kraft åt de nödvändiga åtgärderna för att eliminera konstaterade konkurrensstörningar till följd av olika påföranden av infrastrukturkostnader.
Men kommissionens initiativ fick inget svar. Faktiskt modifierades förslaget två gånger 1990 och 1992 hela tiden i strävan efter att finna möjliga lösningar. Orsaken är ingen annan än den ackumulation av intressen som finns runt vägtransporterna och medlemsstaternas olika praktisering av påförande och icke påförande av existerande kostnader.
Till råga på allt, när rådet slutligen lyckades få igenom ett avtal och driva igenom direktiv 93/89/EEG av den 29 oktober 1993 om medlemsstaternas tillämpning av skatter på vissa fordon som används för godstransporter på väg och tullar och avgifter för användningen av vissa infrastrukturer, annulerades det av EG-domstolen på grund av Europaparlamentets bristfälliga deltagande.
Till detta kan vi lägga innehållet i kommissionens grönbok om internalisering av trafikens externa kostnader i Europeiska unionen där de föreslagna förfarandena ger upphov till allvarliga tvivel om att de skall kunna möta ett så komplicerat problem. Detta eftersom informationen är knapphändig och otillförlitlig och vi skall tänka på att kommissionen själv medger tvivel rörande beräkningen av de externa kostnaderna.
Vi kan således, ärade ledamöter, vara medvetna om att det handlar om en mycket komplicerad fråga som kräver övergripande formuleringar som beaktar de olika transportsätten, om vi vill lösa problemet definitivt. Enligt de nyheter jag har fått kommer det att bli svårt att uppnå ett avtal i ministerrådet, trots det utmärkta arbete föredragande Jarzembowski utfört, ett arbete jag gratulerar till och vilket med sina ändringsförslag förbättrar innehållet i det förslag till direktiv som vi nu debatterar.

Santini
Fru ordförande, herr kommissionär, kära kolleger! Låt mig få gratulera till innehållet i betänkandet, men kanske lika mycket till den smidighet med vilken vår föredragande, Jarzembowski, har genomfört ett veritabelt institutionellt slalomlopp för att hinna få fram sitt betänkande till kammaren och en debatt som förefaller vara tämligen odramatisk trots, vilket är oundvikligt, att åsikterna går isär. Även titeln var fängslande och balanserad: rättvis och effektiv prissättning på transportområdet, en titel som anger en långsiktig inställning när det gäller en politik som numera kan anklagas för att leda till stora utgifter för infrastrukturer och trafikstockning på vägarna.
En grundläggande princip, som även har hävdats här i kväll, är att samtliga kostnader för utrustning och drift skall betalas av brukarna i enlighet med gemensamma kriterier. Man har nämnt Brenner, som utan tvekan är det mest akuta problemet när det gäller transalpina transporter. Frågor, åsikter, ändringsförslag har lett fram till att vi här kan hitta ett pilotfall för att studera hur man kan hantera transporterna i ett så kallat känsligt område. Fallet Brenner avviker emellertid på en liten punkt - något som de tyska ledamöterna har påpekat, förutom de italienska - eftersom det är ett fall som förmodligen är alltför unikt. För närvarande driver Tyskland, Nederländerna, Danmark, Belgien, Luxemburg och, från och med i år, även Sverige, ett system som kallas " Eurovinjett" . Österrike har ett eget system som verkar komma att fortsätta. Den österrikiska regeringen har faktiskt meddelat att man kommer att vidta kraftiga åtgärder för att uppnå att transittrafiken genom Brenner, som för närvarande ingår i systemet med ekopunkter, skall begränsas indirekt även efter den förfallodag som anges i protokoll nr. 9, dvs. efter år 2004.
Av den anledningen föreslår Österrike, delvis med utgångspunkt i ett schweiziskt initiativ, att avgifterna för att fara genom Brenner skall vara högre än vad som krävs för att ersätta infrastrukturkostnaderna, för att avskräcka transittrafiken som belastar detta mycket känsliga område. Detta är en princip som man kan instämma i, men som även bör kunna utsträckas till andra alpregioner, framför allt till den dal som gränsar till Brennerpasset. Det är obegripligt att man för identiskt lika dalar, som enbart skiljs åt av gränsen mellan Nord- och Sydtyrolen, skall tillämpa så olika regler på ett så överdrivet skiljaktigt vis.
Vi är med andra ord överens om att skilja på Europa 0, Europa I och Europa II, men på ett sätt som respekterar reglerna. Avgifterna bör inte överstiga kostnaderna för konstruktion, drift och utveckling, utan bör, framför allt, respektera vissa värderingar som ännu ingen har angett på ett entydigt vis. Vem har till exempel bestämt vilka bedömningsgrunder som skall gälla för att avgöra om ett område är känsligt ur miljösynpunkt eller inte? Så vitt jag vet finns det inga och därför riskerar vi också ett eventuellt godtycke. Var och en anser att det egna området är känsligt, till och med mer känsligt än andra områden: jag tänker på Europabron som jag kommer att köra över om två dagar med bil, och som jag, precis som alla andra, måste betala en överdrivet hög avgift för att få använda.
Det finns också ett sysselsättningsproblem: många speditionsföretag har fått slå igen och vi vill inte vara ansvariga för flera liknande fall.

Frischenschlager
Fru ordförande, jag vill ansluta mig direkt till föregående talare. Jag tyckte nämligen att det var mycket bra att han framhöll att hela alpregionen måste inbegripas i lösningen av detta ekologiska problem. Jag är verkligen övertygad om att det var fel att utskottet för transport och turism inte följde rådet från utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentskydd att gå över från principen om speciellt belastade vägsträckor till principen om speciellt belastade regioner.
Hela alpproblematiken och dess trafikbelastning är ett europeiskt problem. Det rör sig inte om lokala intressen, även om det naturligtvis också är mycket viktigt för de människor, som bor där, utan det rör sig om att vi måste hitta en europeisk lösning, eftersom Alperna är ett europeiskt problem och inte bara ett österrikiskt, schweiziskt, eller italienskt problem. Därför vill jag rikta en eftertrycklig appell till ledamoten i utskottet för transport och turism att koncentrera sig på att i alla politiska ansträngningar hitta en heleuropeisk, ekologisk lösning för detta känsliga område i Alperna. Detta är den enda tänkbara lösningen! Vi måste undvika att belastningsproblemet flyttas från en vägsträcka till en annan. Det är ingen politisk lösning!

Alavanos
Fru ordförande, min grupp gav mig i uppdrag att tala i denna fråga som inte ligger under mitt eget ansvarsområde. I princip är vi överens med Jarzembowskis betänkande. Likväl vill jag notera följande:
Den första punkten som vi anser vara väsentlig är att främja ett mer förenklat system i stället för de komplicerade som kommissionens förslag inrymmer. Den andra punkten är att det skall finnas ett realistiskt närmande beträffande den övre skattegränsen och detta skulle bidraga till att kunna åstadkomma ett avtal med rådet. Den tredje mycket viktiga punkten är att de lägsta skattegränserna utformas på så sätt att hänsyn tas till belastningen av vägarna och utsläppen från fordonen och att de leder till fordon och system som är mer miljövänliga. Den fjärde och sista punkten som jag vill understryka är att vi genom att förutse revideringen år 2001 ges möjligheten att gå vidare med mer flexibla system.

Cornelissen
Fru ordförande, jag vill gärna ge min komplimang till kollega Jarzembowski för hans betänkande, som han har lyckats få stöd för, från nästan hela utskottet för transport och turism. Det tycks mig också vara viktigt att få stöd från kommissionen och medlemsstaterna och få ett brett samhällsstöd. Jag nöjer mig med två påpekanden.
För det första för stödet från näringslivet är det viktigt att man inte har känslan av att man inte blir " lurad" , med andra ord att det är tal om ett rättfärdigt kostnadspåslag och vidare att för alla modaliteter tillämpas principen " lika behandling" .
Mitt andra påpekande gäller bilaga III. Jag är föredragande tacksam att han med sitt ändringsförslag 26 delvis kommit mig till mötes för att mer differentiera användarrättigheter mellan " icke-Euro" och " Euro II och bättre" . Jag skulle gärna vilja gå något längre och nu när kollega Wijsenbeek varit så vänlig att från mitt förslag under rådslaget i utskottet för transport och turism, överta denna punkt i sitt ändringsförslag 28, vill jag fråga kommissionären om han explicit vill gå in på detta. För min del gäller det, att om en större differentiering mellan de olika kategorierna främjar utvecklingen och användningen av renare fordon och det handlar det ändå om för oss alla. Jag skulle därför uppskatta om kommissionären explicit vill gå in på den punkten.

Ferber
Fru ordförande, kära kollegor! Eurovignetten för tunga godstransporter på väg sysselsätter återigen Europaparlamentet, och återigen uppstår en principiell diskussion om väggodstrafikens väl och ve. Men detta handlar det inte om i dag! Det handlar bara om lastbilarnas bidrag till vägunderhållet och om kostnaderna för infrastrukturen. Vi har kommit överens om - och föredraganden har anfört detta - att vi vad beträffar de externa kostnaderna till att börja med kommer att utarbeta ett förslag om vad vi verkligen har att vänta oss. Därför har detta i dag heller ingenting att söka i detta direktiv.
Detsamma gäller för de känsliga korridorer, som anförts i det ursprungliga kommissionsförslaget. Inte heller detta kan vara frågan i detta direktiv. Skall vi verkligen - låt mig formulera mig annorlunda - fördyra produkter och leveranser i vissa regioner? Invånarna i dessa regioner skulle förbanna oss, för regleringen gäller inte bara för transittrafiken, utan självklart även för käll- och måltrafiken i denna region, och då är plötsligt förståelsen en helt annan vad beträffar lastbilsintäkterna. Detta gäller även speciellt för Brennerpasset.
Jag har ingen förståelse för - och det är den enda anledningen till att jag är av en annan uppfattning än föredraganden och utskottet för transport och turism - att vi skall möjliggöra en specialreglering för Brennerpasset. Jag önskar - och här är jag överens med många kollegor - att vi för hela alpområdet - dvs. alla länder, som har undertecknat Alpkonventionen - kan uppnå en enhetlig lösning. Vad beträffar de sista förslagen kan detta emellertid inte ske på schweizisk nivå. Inte heller kan det bilda underlag för en gemensam politik. Här behöver vi enhetliga regleringar för hela alpområdet. Specialregleringar för en enskild sträcka tycker jag - jag säger det ännu en gång klart och tydligt - är helt vansinnigt!
Till sist vill jag tacka föredraganden av betänkandet för hans utomordentliga betänkande och för hans engagemang att uppnå bred enighet i parlamentet. Det skulle glädja mig, kommissionsledamot, om Ni också antar alla ändringsförslag med undantag för dem som beträffar Brennerpasset.

Schierhuber
Fru ordförande, herr kommissionsledamot, mina mycket ärade damer och herrar! Först och främst vill jag tacka Jarzembowski så mycket för att han över huvud taget har vinnlagt sig om att söka efter en förlikning av de olika intressen, som framför allt även finns inom trafiksektorn i Europeiska unionen, och att också hitta denna, som jag menar, i det första försöket.
I det föreliggande betänkandet om avgifter för tunga väggodstransporter vid användning av vissa infrastrukturer vill jag stödja föredragandens kompromissändringsförslag. Visserligen är jag av den åsikten att det genom påföringen av de externa kostnaderna enbart för lastbilar uppstår en snedvridning av konkurrensen. Ändå måste beaktandet av Brennerpassträckan vara en trängande fråga för unionen. Det är verkligen av allra största vikt att man tar hänsyn till denna känsliga alpregion vad gäller trafikbelastningen. Kommissionen föreskriver i sitt förslag bara att medlemsstaterna kan öka tariffen med en andel för att täcka de externa kostnaderna, dock maximalt 0, 03 ecu/km. Förslaget från utskottet för transport och turism refererar i jämförelse därmed uttryckligen till Brenner-motorvägen. Därefter skall rådet ges möjlighet att befullmäktiga de berörda medlemsstaterna att höja vägavgifterna med en kostnadsandel, vilket skall bidraga till att förverkliga en permanent uppdelning av trafiken i hela alpregionen.
Likaså välkomnar jag att utskottet för transport och turism har uttalat sig för att inte bara i ett separat förfarande låta kommissionen granska och definiera känsliga vägsträckor, utan även känsliga områden. Vid detta provförfarande tycker jag att det är viktigt att inte bara inbegripa företrädare för medlemsstaterna, utan även företrädare för de berörda regionerna bör få göra sig hörda. För Österrike är det viktigt att man tar hänsyn till Alpkonventionen i en motivering till rådets direktiv.
Som jag inledningsvis nämnde, avvisar jag inräknandet av externa kostnader bara för lastbilar, likväl kan jag - vilket jag ännu en gång vill betona - bifalla detta kompromissändringsförslag i dess helhet, eftersom man, vilket jag hoppas, i ett första steg äntligen kommer att ta hänsyn till Österrikes och det känsliga alpområdets intressen.
Medborgarna i vårt gemensamma Europa kommer i större omfattning att acceptera och även älska vårt gemensamma Europa, om vi i ännu högre grad tar hänsyn till deras legitima intressen.

Kinnock, Neil
Fru ordförande, Jarzembowskis betänkande är som alltid noggrant och uppfinningsrikt och jag lovordar honom för bägge dessa egenskaper.
Men de gradvisa ändringarna i den nuvarande beskattningen av och avgifterna för tunga godstransporter inom gemenskapen som föreslås i direktivet innebär en avvägning mellan vad som krävs och vad som är möjligt. Eftersom kommissionen vill göra framsteg och inte stå still, är det många av de ändringsförslag Jarzembowski lagt fram som jag inte kan acceptera.
Som parlamentet känner till, fäster kommissionen stor vikt vid den centrala frågan om externa kostnader, så som vi gjorde klart i vår rättvisa och verkningsfulla grönbok om prissättning, offentliggjord i december 1995. Samtidigt som jag välkomnar den vikt denna kammare fäster vid externa kostnader - och jag har också förståelse för önskan att lägga fram ett heltäckande förslag för alla modaliteter inom en nära framtid, så måste vi vara pragmatiska, göra framsteg och vi måste göra det när det praktiskt möjligt. Jag kan därför inte godta förslaget i detta betänkande om att t.o.m. de begränsade bestämmelserna angående externa kostnader skulle utgå i avvaktan på en allomfattande åtgärd. Faktum är, att trots de rimliga motiveringar de framfört som lagt fram sådana ändringsförslag, så skulle detta faktiskt vara fallet med att det bästa är det godas fiende, det ideala är det möjligas fiende.
Det vi föreslog i direktivet, är möjligheten, inte skyldigheten, för medlemsstaterna att lägga till ett mindre externt kostnadselement för tullar och avgifter om de så önskar. Det är en viktig signal och följaktligen förkastar jag ändringsförslag 9 och 17.
Kopplad till frågan om externa kostnader är naturligtvis konceptet med " känsliga sträckor" och den möjlighet detta skulle ge för att införa ett differentierat avgiftssystem. De nya bestämmelserna i det föreslagna direktivet om känsliga sträckor är viktiga under den tid - och jag vill understryka det - som mer avancerade tekniska avgiftssystem utvecklas. Därför kan kommissionen inte godta ändringsförslag 14, 18, 19, 20, 21 och 22. Det finns aldrig någon risk för att Jarzembowski sover på jobbet, men jag visste att det uttalandet skulle få liv i honom.
Jarzembowskis uppfinningsrikedom har visat sig i ändringsförslag 7, som föreslår att " känsliga områden" inrättas - ett ämne som flera hedervärda ledamöter har uttalat sig om under debattens gång. Men detta är naturligtvis ett koncept om känsliga områden som sträcker sig bra mycket längre än det som kommissionen föreslagit. Det faktum att idén förekommer i ett betänkande som i övrigt helt ägnar sig åt att avskaffa känsliga sträckor, är bevis på den hedervärde ledamotens uppfinningsrikedom. Men jag kan inte godta ändringsförslag 7, eftersom referensen till känsliga områden inte är praktisk. När allt kommer omkring är hela världen ett känsligt område. Men jag kan acceptera ändringsförslag 3, som uppmanar till att en referens görs till Alpkonventionen.
Vad gäller fordonsskatter, skulle jag vilja påminna kammaren om att syftet med att sätta maximigränser för fordonsavgifter, samtidigt som medlemsstaterna tillåts tillämpa fordonsskatter som är lägre än minimigränserna om de använder sig av ett system med vägtullar, är att säkerställa att existerande skillnader i transportrelaterade pålagor inom gemenskapen som helhet inte kommer att öka ytterligare. Men jag är medveten om att dessa inte är de mest grundläggande elementen i förslaget, så jag kan acceptera ändringsförslag 3, 5, 11 och 12. Jag kan också acceptera ändringsförslag 13, som uppmanar till regelbunden översyn av fordonsskatterna.
Däremot kan jag inte godta ändringsförslag 6, som syftar till att införa en obegränsad avvikelse från minimiskatterna, i stället för en tidsbegränsad avvikelse.
Vad gäller ändringsförslag 1, som flera talare refererat till, uppskattar jag de ansträngningar parlamentet gör för att vara konsekvent med sig själv. I Schmidbauers betänkande, som hon själv påpekade, betonas vikten av externa kostnader och kommissionen ombads lägga fram förslag för alla transportsätt. Ändringsförslag 1 återger denna ståndpunkt och det är, som Schmidbauer själv påpekade, fullständigt konsekvent och berömvärt. Men tyvärr begränsar det ändringsförslaget den utsträckning i vilken principer för närvarande kan tillämpas för vägtransporter. Så därför blir det ett oacceptabelt ändringsförslag.
Bortsett från detta kan jag definitivt inte godta ändringsförslag 1 på grund av att det föreslår att större differentiering av avgifter till följd av skador på infrastruktur och förorening genom avgaser i ett första skede endast kan ske genom vägtullar.
Det ändringsförslag som lagts fram av Jarzembowski motsäger ändringsförslag 25, som också det lades fram av Jarzembowski. Det är uppenbart att Jarzembowski är mycket förtjust i Oscar Wilde, som mycket klokt sade att " konsekvens i ett argument är de små tänkarnas korsett" . Men huvudsaken är den att differentierade fordonsskatter, baserat på skador på infrastrukturen, utryckt i förhållande till fordonets totalvikt och till andel av luftföroreningar inte bara är genomförbara, de är också förhållandevis lätta att genomföra och också brett accepterade av medlemsstaterna.
Vidare så tror jag inte att strukturen för minimigränser för fordonsskatter behöver förenklas, så som förelås i ändringsförslag 24, eftersom denna struktur är densamma som i det nuvarande direktivet och inga klagomål har framförts av medlemsstaterna i denna fråga.
Låt mig nu ta upp ändringsförslaget rörande vägtullar. Jag kan acceptera ändringsförslag 9 som kräver differentierade vägtullar mellan rusningstid och nattrafik, naturligtvis under förutsättning att de faller inom ramen för tillåtna maximinivåer. Det ligger i linje med en önskan om differentiering i avgifterna över tiden. Jag kan alltså, efter viss omformulering, godta ändringsförslag 15, som föreslår en 50-procentig minskning av vägtullarna i perifera regioner. Även detta måste dock tidsbegränsas.
Vad gäller tullavgifternas storlek och deras struktur, så vill jag betona att de årliga maximigränser för vägtrafikavgifter som föreslås i ändringsförslag 26, från 1 000 ecu till 2 500 ecu, helt enkelt är för höga. De skulle leda till en nästan 100-procentig ökning av de nuvarande vägtullarna och skulle inte tillfredsställa kraven på att systemet skall ändras gradvis. Det är helt klart inte acceptabelt och jag tror inte att författarna till detta ändringsförslag alls är förvånade över min inställning.
Uppdelningen av fordon i tre kategorier efter hur mycket de belastar infrastrukturen skulle leda till att avgifterna relateras till de verkliga kostnaderna, vilket är bättre än de möjlighet som står till buds med de nuvarande vägtrafikavgifterna och också bättre än att den relateras till en hur många axlar fordonet har, såsom föreslås i det ändringsförslag som lagts fram för kammaren. Ändringsförslag 16-25 är därför inte acceptabla.
Vad gäller övriga ändringsförslag som lagts fram av utskottet för transport och turism, som inte berör detta specifika tema, måste jag säga att ändringsförslag 4 inte leder till någon specifik rättslig bestämmelse och följaktligen måste förkastas, medan ändringsförslag 8, 10 och 23 kan godtas.
Ett antal nya ändringsförslag har lagts fram utöver de från transportutskottet. Alla dessa ändringsförslag - ändringsförslag 27-42 - har tidigare behandlats i transportutskottet och förkastats där. Jag måste informera kammaren om att även jag förkastar alla dessa ändringsförslag.
Efter att ha gått igenom alla de föreslagna ändringsförslagen i detalj - med undantag för ändringsförslag 27-42, vilka jag tog upp i detalj vid ett tidigare tillfälle - vill jag påminna om att kommissionens syfte med att lägga fram detta förslag är att gradvis utveckla ett förbättrat, differentierat system för vägtrafikavgifter inom gemenskapen genom att säkerställa att avgifter ligger närmare de verkliga kostnaderna och att de rättvist påförs användare och icke-användare.
Jag hoppas att alla ledamöter av parlamentet, efter viss eftertanke, kommer att kunna samtycka till detta pragmatiska och progressiva betänkande. Jag beklagar att jag tagit upp så mycket av parlamentets tid, men ändringsförslagen var inte bara ytterst intressanta, utan också många till antalet.

Ordföranden
Kinnock, vår föredragande måste ha haft en uppfattning om de svar ni skulle ge eftersom han begärde ordet innan ni ens uttalat er.
Det må så vara men som ni vet är klockan mycket och vi har fortfarande två betänkanden att diskutera i kväll.
Jarzembowski, ni har all möjlighet att reagera beträffande kommissionsledamoten, men jag kan inte ge ordet till alla talare för då gör vi om hela debatten och det är inte riktigt rätt mot McIntosh och Bergers betänkanden. Vi skall därför höra Jarzembowski så kort som möjligt.

Jarzembowski
Fru ordförande! Jag anmälde mig, eftersom jag till att börja med vill gå in på Wijsenbeeks tal, eftersom det var en supersmart, men misslyckad undanflykt. Vi måste tala om och besluta om detta i dag och i morgon, eftersom rådet slingrar sig just om beslutet om eurovignetten, också under den förevändningen att parlamentet ännu inte har kommit till ett beslut. Därför måste vi besluta vårt yttrande, så att rådet inte längre kan slingra sig.
Till kommissionsledamoten vill jag dock komma med två anmärkningar: Kommissionsledamot, normalt sett är vi ju mycket öppna mot varandra, men det, som Ni i dag erbjöd oss, var en skendebatt. Å ena sidan, säger Ni att Ni gråter, eftersom vi för ögonblicket ännu inte påför de externa kostnaderna. Å andra sidan, när vi säger att vi vid graderingen av avgifterna för vägbelastningen måste införa avgas- och vägbelastningen, vi måste höja dem, då gråter Ni också och säger: Så ville jag ju över huvud taget inte ha vägvignetten. Det är att vara tvetungad!
För det andra, kommissionsledamot: Här kämpar Ni för Ert ursprungliga förslag, men efter det som man erfar i rådsförhandlingarna, måste jag säga att Ni bör hålla Er långt borta från det som vi som parlament vill besluta i dag.

Castricum
Ordförande, jag skulle vilja föreslå något för att spara mycket tid vid denna sortens debatter. Jag tycker att det är under kommissionärens nivå, när han kommer hit för att läsa upp en lista om vilka ändringsförslag han kan ta över och inte kan ta över. Det leder till en skendebatt, det är ingen mening alls med det, det skadar detta parlaments anseende och jag skulle vilja be om att i fortsättningen avgöra denna sortens diskussioner skriftligen. När det gäller kommissionärens bidrag hade det varit möjligt i kväll och jag beklagar det mycket.

Kinnock, Neil
Fru ordförande, jag är mycket tacksam, i synnerhet eftersom detta ger mig en möjlighet att göra ett förslag - nämligen att om de hedervärda ledamöterna ville vara närvarande när deras ändringsförslag läggs fram och rättidigt lägga fram dem för kommissionen, så kan de räkna med ett tydligt och definitivt svar på sin fråga. Detta kommer att spara tid åt parlamentet och det betyder att jag slipper komma hit. Det vore inte speciellt ansvarsfullt gentemot medborgarna inom Europeiska unionen, men jag är säker på att ledamöterna på ett dramatiskt sätt kan få uppmärksamhet då. Så, om ni inte vill ge oss förvarning och inte vill att jag kommer hit med en lista med svar, säg bara till, så kan jag med ett ögonblicks varsel tillgodose denna önskan.
Får jag också säga till Jarzembowski att när han använder termen " en något fånig debatt" , så säger jag honom som en politiker med ordentlig erfarenhet, att vad förväntar han sig egentligen? Om han inte kan välja mellan vad som är önskvärt - och jag kan hålla med honom om vad som är det önskvärda - och det som är görligt, så får vi en fånig debatt. Och om Jarzembowski inte kan skilja mellan gradvis utveckling och stagnerande renlevnadstänkande, så får vi också en ganska orealistisk debatt. Och konsekvensen är att, ställda inför de dilemman som ledamöterna här är ställda inför (och jag håller med Castricum och Jarzembowski och alla andra ledamöter, jag delar deras dilemma), så måste valet göras: skall vi ta ett steg framåt, t.o.m. bara en millimeter i taget eller stillar vi våra egna samveten, står still och gör inga framsteg? Dessa är alternativen - jag ber ledamöterna att välja framsteg.

Bazin
Fru ordförande, jag är mycket förvånad över kommissionsledamotens ton i kväll, då det under hela det förberedande arbetet rådde en utmärkt stämning mellan honom och vårt utskott, mellan hans avdelningar och våra.
Våra kollegor Jarzembowski och Castricum lämnade en anmärkning av politisk slag respektive en teknisk anmärkning. Jag tror egentligen att alla här blev förvånade över denna uppräkning av ändringsförslag som förkastades, för övrigt ofta utan en särskilt argumenterande förklaring. Personligen ansluter jag mig till våra kollegers analys och jag anser att vi bör starta på nytt på nya grunder i framtiden. Jag anser också kommissionsledamotens sista uttalanden något malplacerade.

Kinnock, Neil
Fru ordförande, om jag svarar i en rättfram och kraftfull ton, är det för att jag respekterar parlamentet och inte behandlar det som ett leksaksparlament. Så när direktvalda ledamöter av Europaparlamentet säger till mig att " kom inte med en lista med svar" , måste jag fråga dem vad de vill ha i fråga om ansvarighet för Europakommissionen. Nu har jag inget emot att bli kritiserad, jag har inget emot att innehållet i det jag säger attackeras, men jag vill inte bli attackerad för att jag försöker svara på detaljerade argument och de åsikter som ledamöter av detta parlament framfört, i synnerhet som mina tjänster tillbringar ändlösa dagar med att ständigt försöka samarbeta med och stilla oron hos ledamöter av detta parlament, precis som mitt kontor och som faktiskt jag själv. Och när ett politiskt klargörande skall göras, så svarar jag, politiker i hela mitt väsen, politiskt.

Ordföranden
Efter denna något livliga diskussion som visar vilket intresse parlamentsledamöterna och kommissionsledamoten hyser för frågan, förklarar jag debatten för avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Förbättrad flygsäkerhet
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A4-0091/97) av McIntosh för utskottet för transport och turism om kommissionens meddelande (SEC(96)1083-C4-0423/96) om fastställande av en gemenskaplig strategi för förbättrad flygsäkerhet.

McIntosh
Fru ordförande, jag välkomnar denna möjlighet att framföra våra åsikter om kommissionens meddelande om en europeisk strategi för förbättrad flygsäkerhet. Jag skulle vilja ta detta tillfälle i akt att lyckönska kommissionsledamoten och hans tjänster för det arbete som gjorts hittills, vilket jag vet fortsätter i detta nu.
Den 10 december förra året föreslog kommissionen ett mandat för att förhandla fram inrättandet av en europeisk organisation som ansvarar för den civila flygsäkerheten. Faktum är att transportministerrådet den 20 juni i år bekräftade att en sådan myndighet skulle inrättas. Coreper håller nu, såvitt jag vet, på att utarbeta och definiera referenstermerna för, de institutionella aspekterna av och formen och utsträckningen för ett sådant deltagande från Europeiska unionens sida. Dessa referenstermer skall fastslås till slutet av detta år. Vår intervention här i kväll ligger därför mycket rätt i tiden.
Detta parlament önskar starkt att en sådan europeisk luftfartsmyndighet får reell kraft och inte byråkratiseras i onödan. Den slutsats vår diskussion kom fram till var att den nuvarande strukturen för de gemensamma luftfartsmyndigheterna och nuvarande förordning 3922 från 1991 helt enkelt inte fungerar som de skall.
Vi anser att en sådan myndighet bör vara demokratiskt ansvarig. Vi föreslår därför att Europaparlamentet företräds i den rådgivande kommitté som skall assistera det verkställande organet i organisationen och att det verkställande organet lämnar en årlig verksamhetsrapport och att denna rapport föreläggs Europaparlamentet.
Vi vill uttrycka vår oro över den ökande efterfrågan på lufttransport, som förväntas komma att fördubblas fram till år 2010 och som därigenom kommer att belasta vårt samhälle på ett hittills inte skådat sätt. Siffrorna för Storbritannien ensamt är att 86 miljoner passagerare 1986 av brittiska flygplatser använde sig. Tio år senare uppgick denna siffra till 135 miljoner. Likaledes är vi oroade över de stora skillnader i tolkning och tillämpning av ICAO: s standarder som förekommer både på europeisk och global nivå. Utan en avreglerad marknad för aeronautiska produkter ökar kostnaderna för den europeiska industrin, och i och med att ytterligare begränsningar läggs på den, minskar dess konkurrenskraft.
Vi har inte råd att tillfreds luta oss tillbaka. I Europa åtnjuter vi för närvarande en mycket hög säkerhetsstandard. Men denna vecka ägde en flygkatastrof rum i Cuba och förra året skedde en i Dominikanska republiken och en i Indien. Vi måste säkerställa att högsta säkerhetsnivå bibehålls, med tanke på det ökande resandet med flyg i Europa och över hela världen, samt den ökande konkurrensen från tredje land, i synnerhet från utvecklingsländerna. Vi måste sikta på att förebygga olyckor, istället för att reagera på de som inträffar.
I samband med det särskilda föreslagna direktivet om säkerhetskontroll av flygplan från tredje land som trafikerar flygplatser i unionen måste vi inrikta oss på att upprätta ett system för säkerhetskontroller som liknar hamnstatskontrollerna inom sjöfarten. En möjlig väg vore att flygbolag på Europas hårdast trafikerade flygplatser blir tvungna att uppvisa att de uppfyller internationella säkerhetsnormer samt bevis på att de uppfyller hemlandets krav.
Personligen har jag reservationer mot detta. Utskottet för transport och turism rekommenderar att Europeiska unionen upprättar en svart lista. Denna svarta lista skulle omfatta flygbolag från tredje land som flyger europeiska passagerare, oavsett var i världen detta sker, och sådana flygbolag från tredje land som använder sig av flygplatser inom Europeiska unionen och som saknar tillräckliga rapporteringssystem och som inte uppfyller EU: s säkerhetskrav, så att dessa flygbolag kan förvägras landning och start inom Europeiska unionen. Alla svarta listor för flygbolag medför en risk för vedergällningar. Enligt min åsikt vore en mer försonlig inställning att ge flygbolag från tredje land en hjälpande hand, i synnerhet vad gäller deras användning av satellitnavigation och annan modern teknologi. Likaledes skulle vägledning om bestämmelser och utbildning i utvecklingsländer vara till hjälp.
Den föreslagna europeiska flygsäkerhetsorganisationen skulle kunna ställa upp bindande regler för säkerheten i civilflyget, i synnerhet vad gäller flygplanens drift och underhåll. Ett obligatoriskt rapporteringssystem för olyckstillbud och ett europeiskt konfidentiellt frivilligt rapporteringssystem för olyckstillbud borde inrättas och likaledes bör åtgärder för att minska skadorna vid inträffade olyckor vidtagas. Det kanske mest kontroversiella är att be medlemsstaterna att samordna alla nödvändiga åtgärder för att öka säkerheten på flygplatserna, inklusive bagagekontrollen och bestämmelsen att ensamt bagage inte får medfölja. Detta har vanligtvis setts som de nationella regeringarnas ansvar, men Lockerbie-katastrofen har lämnat ett flertal säkerhetsfrågor obesvarade. Vi ber kommissionen följa det amerikanska systemet med lämnande av detaljerad information till allmänheten om säkerhet och besläktade frågor och att vid behov införa liknande bestämmelser. Researrangörer skall vara tvungna att ange vilka flygbolag som ombesörjer flygningarna. De åtgärder som vi föreslår skulle i kombination med en förbättrad styrning av flygtrafiken förbättra luftfartssäkerheten inom hela Europeiska unionen.
Jag har en reservation mot det ändringsförslag som lagts fram av Europeiska socialistgruppen om att tillåta att personligt bagage tas med in i flygplanskabinen. Enligt min erfarenhet är detta en internationell standard, som vi kvinnor redan efterlever. Det är de manliga affärsresenärerna som inte efterlever detta krav. Kanske skall vi tillämpa de regler som redan finns.
Jag överlämnar vårt förslag till kammaren och ser fram emot kommissionsledamotens svar.

Seal
Fru ordförande, jag hoppas att ni inte anser att jag är ohyfsad för att jag inte kan berömma föredraganden för hennes betänkande, för det hon lade fram för utskottet för transport och turism var verkligen mycket tunt. Men jag vill lovorda transportutskottet för de ändringsförslag de lagt fram, som nu givit detta betänkande innehåll. Endast ett ändringsförslag förkastades - det som rörde kabinbagage - och det kommer att återförvisas till parlamentet.
Vi håller alla med om att flygsäkerheten har allt större betydelse - fler och fler människor flyger, inte vara i affärer utan också på semester. År 2010 kommer antalet flygrörelser att ha fördubblats. Denna vecka konstaterade Boeing, att med en sådan ökning av flygrörelserna, kommer det år 2010 att ske en allvarlig olycka i veckan. Därför måste åtgärder vidtagas för att bibehålla och förbättra säkerhetsnormerna.
Föredraganden och kommissionen verkar vara besatta av avreglering. Avreglering behöver inte betyda sänkta säkerhetskrav. Avregleringen måste ske kontrollerat. Det kommer att komma ett annat betänkande om detta - jag går inte in på det i detalj här. I mitt eget land är British Airways ett praktexempel på vad som kan hända med okontrollerad avreglering. De sänker kostnaderna för kabinpersonal snarare än ökar dem. De tar ingen hänsyn till de sociala kostnaderna för sitt agerande. De behöver mer personal med högre moral, bättre utbildning och högre lön. Men BA har bestämt sig för att skära ned kostnaderna med 1 miljard pund oavsett, som det tycks, vilka följder det får för säkerheten och det måste påverka säkerheten! Till exempel minskade British Airways antalet nödutgångar i sina flygplan, så att de får plats med fler stolar och har nu tvingat de dotterbolag de tagit över i Frankrike att minska personalstyrkan. Hur kan det ske utan att säkerheten påverkas?
Jag skulle vilja göra British Airways, i synnerhet dess verkställande direktör, och andra flygbolags chefer, uppmärksamma på punkt 16 i detta betänkande, där det sägs att: " sociala, arbetshygieniska och utbildningsmässiga aspekter [...] är av väsentlig betydelse för att kunna upprätthålla en hög nivå på flygsäkerheten" , inte hot, översitteri och skrämseltaktik gentemot personalen, vilket tycks vara den nya ledarstilen på British Airways. Vi måste lägga mer pengar på säkerhet, inte mindre.
Jag uppmanar också flygbolagen att så snart som möjligt börja tillämpa rekommendationerna i punkt 13c, i synnerhet de som gäller rökmasker, sprinklersystem och externt monterade kameror. Detta kan göras omgående.
När föredraganden kom till transportutskottet, sade hon att en kostnad på 40 pund per stol för rökmasker skulle vara en för stor kostnad. När ett nytt flygplan kostar 100 miljoner pund är detta nonsens. Vi måste också notera att punkt 15 kräver att allt bagage kontrolleras och att säkerhetskontrollen blir strängare. De senaste uppgifterna om Lockerbie-katastrofen antyder att bomben faktiskt placerades ut på Heathrow, där säkerhetskontrollen är mycket sträng. Det får inte inträffa fler Lockerbie.
Jag oroas också av att besattheten att sänka kostnaderna kan komma att tvinga piloter att arbeta längre och längre i sträck. Det kan nu hända att en pilot på en tur-och-retur-flygning från Manchester till Luxor arbetar oavbrutet i 17 timmar. Det är oacceptabelt. Vi måste få gemenskapsregler för arbetstiden för piloter och kabinpersonal, baserade på säkerhet, inte kostnader.
Avslutningsvis håller jag med föredraganden om att vi måste förhindra att luftfarten börjar följa sjöfartens exempel att använda bekvämlighetsflagg för sina flygplan och besättningar. Inga flygplan skall släppas in i Europeiska unionen om de inte uppfyller säkerhetskraven och detta måste också gälla besättningarna. Vi måste stödja denna svarta lista över flygbolag som inte uppfyller säkerhetskraven. Med allt mer ökande flygrörelser är det nu dags att lägga fast normerna för säkerheten. Vi i detta parlament kommer inte att godta Boeings förutsägelse om en allvarlig olycka per vecka.

Stenmarck
Fru ordförande! Låt mig få inleda med att tacka McIntosh för det utomordentliga arbete som hon har lagt ned på detta betänkande.
Vi som är ledamöter av Europaparlamentet reser väldigt mycket. Alltfler människor gör på samma sätt. Det är en del av det moderna samhället att vara verksam på flera olika ställen. Som en följd av detta ökar också antalet flygrörelser på ett synnerligen dramatiskt sätt. Som det tidigare har sagts, kommer kanske antalet flygrörelser att vara dubbelt så många år 2010 som i dag. Det är på många sätt en positiv utveckling som skapar nya möjligheter för väldigt många människor. Vi skall dock ha klart för oss att det också skapar nya risker, risker som vi måste medverka till att minimera.
Under väldigt många år minskade antalet flygolyckor kraftigt, inte minst som en följd av den tekniska utvecklingen. År 1996 bröts denna trend, främst som en följd av några, mycket stora olyckor. Det viktiga är att medverka till att nu se till att detta inte blir en trendmässig, årlig uppgång. Om det blir så som Seal nämnde nyligen, nämligen att vi med den utveckling som vi nu ser riskerar en situation som innebär en stor flygolycka i veckan inom en nära framtid, så är detta en utveckling som självklart kommer att skrämma väldigt många människor. Att förhindra en sådan utveckling innebär en gigantisk utmaning för dem som tillverkar flygplan. Det är en utmaning som dessa tillverkare tar på största allvar, men det är också något som vi kan påverka, kanske framför allt när det gäller att stärka det förebyggande säkerhetsarbetet.
Två saker skulle jag särskilt vilja betona i detta arbete. Det ena gäller den allt större bristen på kapacitet. Sådan är situationen i dag, och med en fördubbling inom 12-13 år blir det bara än värre. Det kommer delvis att kunna förbättras med fortsatt teknisk utveckling, men en utbyggnad av flygplatskapaciteten kommer att bli nödvändig om tillgängligheten till slot-tider skall kunna öka i takt med efterfrågan.
Det andra som jag tror är viktigt är att bygga in säkerheten som en konkurrensfaktor mellan flygbolagen. I dag konkurrerar man om priser, avgångstider och service ombord. I framtiden gäller det att göra säkerheten till något som man också konkurrerar om. Jag har fått transportutskottets stöd för ett förslag om att kunna jämföra information mellan olika flygbolag när det gäller det säkerhetshöjande arbetet. Det kan gälla information om träning och utbildning av piloter, genomsnittlig ålder på flygbolagen, olyckor och incidenter av olika slag. Detta förekommer i USA, men hittills inte i Europa. Detta är dock något som jag tror att det finns all anledning att förbättra även hos oss.

Ainardi
Fru ordförande, jag ansluter mig till målsättningarna i McIntosh betänkande vilka syftar till att bibehålla säkerheten på högsta nivå med utnyttjande av kvalificerad personal och användning av säker utrustning. Jag delar även dess oro beträffande den fortsatt ökade efterfrågan på flygtransport som innebär ny press på säkerheten.
Vi kan inte acceptera den förutsebara risken med en allvarlig olycka per vecka om tjugo år om vi behåller den nuvarande säkerhetsnivån. Man bör noga identifiera de djupa orsakerna till hoten som vilar över säkerheten. Man kan inte bara hålla fast vid att de internationella normerna skall respekteras och göra de utomeuropeiska bolagen ansvariga, vi kan inte bortse från de val som görs sedan flera år när det gäller transportpolitik!
Hur kan man tala om säkerhet utan att ta alla konsekvenserna av avregleringspolitiken? Med hjälp av omstruktureringar och avregleringar har flygbolagen inträtt i ett framtida ekonomiskt krig som får katastrofala konsekvenser för sysselsättningen. Den ökade konkurrensen leder till att antalet flygningar och flygbolag ökar, vilket mättar flygplatsernas kapacitet och hotar passagerarnas och intillboendes säkerhet i en omfattning som inte står i proportion till ökningen av antalet passagerare. Det medför även att arbetsvillkoren försämras, osäkerheten ökar och informationsnivån sänks.
Jag delar personalens och användarnas oro, jag förstår den kamp som de anställda för, bl.a. de vid British Airways, som upplever sina första stora strejker inför den planerade sänkningen av lönekostnaderna med 30 %! Den europeiska flygtransporten behöver mer än någonsin verkligt samarbete mellan bolag som styrs av kriterier för public service vilka är de enda som är förenliga med höga säkerhetskrav.
Flygsäkerheten är slutligen i behov av öppenhet och demokrati. Personalen och dess representanter, användarna och de folkvalda, måste förfoga över nya rättigheter att ingripa när det gäller kommersiella val. Ur den synvinkeln bör det nödvändiga inrättandet av en europeisk säkerhetsorganisation beakta dessa krav, utan att för den skull ersätta de nationella strukturer som ansvarar för kontrollen av himlen.

Taubira-Delannon
Fru ordförande, flygtransporten har demokratiserats avsevärt. Den har gått in i masskonsumtionsepoken och omfattas därmed av riskerna med lagen om det stora antalet med tekniska defekter, ibland otillräckliga tjänster och en miljö som ofta är missgynnande, vilket tar sig uttryck i vad man på andra ställen kallar avvikelser, med den stora skillnaden att konsekvenserna är fruktansvärda eftersom de mäts i förlorade människoliv.
Vi har därför en moralisk skyldighet att arbeta för att bästa möjliga säkerhetsvillkor uppfylls så snart som möjligt och utöva nödvändiga påtryckningar för att förbättra säkerheten med hjälp av förbättrad teknik och tekniköverföring, eftersom länderna med försenad utveckling har en oroande andel olyckor och tillbud. Men människolivet har samma värde på alla platser på jorden och påtryckningarna skall även gälla kontinuerlig utbildning av personal ombord och annan personal, samt arbetsvillkor som är förenliga med bästa möjliga prestanda. Utlokaliseringen av vissa kontrakt, bl.a. när det gäller kvalificerade tjänster, bidrar emellertid till social dumping.
Denna gemenskapsstrategi är välkommen, eftersom en strategi vare sig är en knytnäve i bordet eller ett skrik av förtvivlan som skulle begravas i våra dagliga omständigheters öken. Det är i stället början på en övertänkt och kontinuerlig åtgärd som fastställer målsättningarna, anger medlen och genomför utvärderingar. McIntosh betänkande går åt rätt håll med relevanta argument. Förslaget till direktiv om utländska flygplans säkerhet, där min kollega Gonzáles Triviño är föredragande, är ett bra tillskott.

Lüttge
Fru ordförande, kära kollegor! Den 7 februari 1996 förlorade 189 människor sina liv när ett flygplan från Birgen Air störtade utanför Dominikanska kusten. Det är inte första gången som Europaparlamentet diskuterar frågor som hänger ihop med flygtrafiksäkerheten. Vi har - i detta fall min kollega Simpson och jag - tagit denna störtning som konkret anledning till att under förra året, precis en vecka därefter, lämna in ett resolutionsförslag i parlamentet, vilket behandlades redan en vecka senare i Europaparlamentets utskott för transport och turism.
I mitt bidrag vill jag inskränka mig till att följa upp vad som har blivit av dessa förslag. Jag kan säga att vi ett och ett halvt år efter denna parlamentariska aktivitet har kommit en bra bit på väg genom ett gott samarbete mellan kommissionen, Europaparlamentet och rådet. Även rådet har tagit upp de viktigaste faktorerna, vilket det gav uttryck åt i sitt sammanträde den 17-18 juni detta år i Luxemburg.
Vi hade, vilket kort fördes på tal, även krävt en svart lista i detta förslag till resolution. Jag tycker dock att det inte spelar någon roll vad man kallar detta dokument, i vilket man anför syndarna och deras synder. Rådet har enats om att be parlamentet om bifall. Den gemensamma ståndpunkten för att bifalla en sådan reglering kan antas denna höst. Det kommer att föras en lista över de brister som markkontrollerna har fastställt om misstänkta maskiner. Detta tycker jag är ett stort steg. Offentliggörandet av en svart lista kommer säkert att ha en avskräckande effekt.
Vad vi emellertid uttryckligen saknar i detta sammanhang är möjligheten att kontrollera maskiner även från Europeiska unionens medlemsstater. Kommissionen har dock avgivit en motivering, nämligen, kommissionsledamot, förordning 3922/91, som ännu skulle kunna ändras. Jag skulle vilja be Er, kommissionsledamot, att bevisa om detta under tiden har påbörjats, så att egentligen alla maskiner som markkontrollerna på något sätt är misstänksamma mot - också från tredje land och framför allt även från Europeiska unionen - verkligen kan kontrolleras.
Vi har anfört ytterligare ett ärende, nämligen resebyråernas förpliktelse att redovisa i katalogerna vilka flygbolag de använder sig av. Kommissionsledamot, jag skulle vilja önska - och detta säger jag även i mina kollegers namn - att ärendet förs framåt ytterligare en bit. Många företag gör detta redan på frivillig väg.
Kommissionsledamot, tredje land och de bilaterala avtalen med tredje land borde kontrolleras vad beträffar säkerhetsbrister. Jag vet att kommissionen under tiden har mandatet för ett delområde. Detta borde emellertid utvidgas på alla bilaterala avtal.

Cornelissen
Fru ordförande, lufttransporter är känt för att vara ett mycket säkert transportalternativ. Framför allt de europeiska lufttransportföretagen har en utomordentlig meritlista. Ändå finns det anledning till oro och alltså åtgärder. År 1996 var det sämsta året hittills i civilflyget med 1 600 döda. Den allmänna förväntan är att luftfarten under de kommande tio åren nästan kommer att fördubblas och den europeiska luftfartsindustrin har förklarat att vid upprätthållandet av den nuvarande säkerhetsnivån om 20 år, kommer det i genomsnitt att ske en stor luftkatastrof varje vecka. Det kan och får vi inte acceptera. För ett framgångsrikt svar på denna utmaning är ett gemensamt handlande från alla berörda viktigt och teknologisk utveckling, så som satellitsystem, måste fullständigt utnyttjas. Meddelandet från kommissionen är för detta en utmärkt början, precis som betänkandet från kollega McIntosh. Jag vill därmed också hjärtligt gratulera båda.
Jag vill gärna närmare gå in på tre punkter. För det första upprättandet av en europeisk organisation för luftfartens säkerhet. Det tilltalar mig, på villkor att vid närmare utarbetande handlingskraft och effektivitet säkras och att en övermåttlig byråkrati utestängs. Kommer denna organisation också att sysselsätta sig med säkerheten för den militära luftfarten, vill jag fråga kommissionären? Jag hänvisar till den tragiska olyckan med ett militärt plan förra året på Eindhoven Airport. Från undersökningar har det framgått att många omkomna i planet antagligen skulle ha räddats om brandkåren vetat hur många människor som fanns ombord.
För det andra, säkerheten runt flygplatser. För att fånga upp den förväntade tillväxten i luftfarten kommer utvidgningen av flygplatskapaciteten att vara nödvändig. För det är tillräcklig acceptans hos befolkningen för det berörda området nödvändig. Ser kommissionären här en uppgift för kommissionen? I samband med det vill jag fråga honom om han anser att utvidgningen av befintliga flytplatser och valet av nya platser, med beaktande av subsidaritetsprincipen, helt måste överlämnas till berörda medlemsstater. Jag frågar det eftersom sådana beslut kan ha viktiga konsekvenser särskilt för grannländerna. Frågorna är aktuella, jag hänvisar till exempel till diskussionen om framtiden för Amsterdam Airport (Schiphol). Gärna nu eller vid ett annat tillfälle, kommissionärens uppfattning på den punkten.
Min sista punkt, säkerheten i luftrummet ovanför före detta Sovjetunionen. Utgående från beskeden från luftfartsvärlden, oroar jag mig mycket för säkerheten i luftrummet ovanför före detta Sovjetunionen. Får jag be om kommissionärens särskilda uppmärksamhet för detta och kan han berätta, om hans många samtal på den paneuropeiska transportkonferensen i Helsingfors särskilt med de ryska myndigheterna, ger perspektiv till förbättringar på kort sikt. Jag tror att det är mycket nödvändigt, ordförande.

Sindal
Fru ordförande, det har sagts mycket förnuftigt av mina kollegor i kväll, så jag vill gå rakt på sak. När vi nu skall åka på semester i augusti, kommissionär Kinnock, så kanske jag måste överväga ifall jag skall åka till Guatemala, Österrike, Ryssland eller Kina, för när jag står med listan över de bolag, som har det sämsta betyget, så är det bolag som hör hemma i dessa länder. Det är klart, att undersökningar kan vara subjektiva, men vi har faktiskt satt samman en lista på dåliga bolag. Det är det ena. Det andra är, som vi har hört från Cornelissen, att det vid diskussionen i transportutskottet understrukits, att det finns problem. Därför kan vi inte bara säga, att det går nog, och att vi bara skall ha lite liberalisering osv. Vi talar om near misses och problemen med air traffic control på nästan varje möte. Men vi har en liberalisering, som faktiskt pressar besättningarna. I verkligheten - och det är inte något skämt - har piloterna sämre arbetsförhållanden än långtradarchaufförerna på de europeiska landsvägarna. Vid vissa tillfällen arbetar de, som vi hörde, 17 timmar. Det får inte en långtradarchaufför.
Till McIntosh vill jag säga, att jag anser, att liberalisering är bra, och jag hälsar den välkommen. Men vi måste inse situationen, att där vi tidigare hade ett flygplan, som flög från A till B och kanske var helt fullt, så har vi på samma sträcka i dag tre flygplan, som är halvfulla. Det kostar, både vad beträffar besättningar, miljön osv. Vi ser också, att fler och fler utrangerade flygplan nu har kommit upp i luften. Det i synnerhet är beklagligt.
En tredje sak, som jag vill nämna, är kanske en nyhet för några. Det är föroreningarna på flygplatserna. Ett danskt bolag använder 25 miljoner ecu om året på det skräp, som flyger upp i flygmotorerna. Det sker nödlandningar på grund av detta, och låt mig nämna flygplatser som Newark, Heathrow och Milano. De ligger under genomsnittet vad beträffar renlighet. Det kostar flygbolagen mellan 25 000 och 80 000 ecu om dygnet, när flygplan inte är i drift. Så liberalisering betyder många saker.
Den betygsbok, som nyligen utgivits över världens flygbolag, skall kanske inte vara en blacklist eller en svart lista, eller vad det nu heter på olika språk. Den kanske bara skall vara en lista till skräck och varnagel. Å den andra sidan, när kända flygbolag som Air France och British Midlands bara får medelbetyg, så är det skäl till att också här i Europa kommendera allmän uppmärksamhet.
Det har framförts många goda idéer i dag. Jag skall inte upprepa dem. Jag vill endast hälsa kommissionens initiativ välkommet och understryka, att jag stöder kommissionen i detta projekt och självfallet också föredraganden.

Simpson
Fru ordförande, jag tackar kommissionen för att den lagt fram detta betänkande. Vi bör tänka på att detta är ett av en hel uppsjö av betänkanden som lagts fram om flygsäkerhet. Det måste slås fast att vi måste titta på hela luftfartspaketet och de betänkanden som har lagts fram av kommissionen när vi diskuterar flygsäkerheten som helhet.
Under den korta tid som jag tilldelats här i kväll skulle jag vilja lyfta fram det som tycks bli ett allt mer allvarligt problem som berör flygsäkerheten, nämligen, mängden bagage som tas med in i flygplanskabinerna.
Jag gratulerar föredraganden och utskottet för transport och turism till att de tagit upp vissa frågor rörande flygsäkerhet, men jag är rädd för att de inte tagit upp problemet med kabinbagage. Det är ett problem som både flygbolag och kabinpersonal inte bara erkänner existerar, utan också är ett skäl till oro. Föredraganden har rätt, det finns redan föreskrifter för kabinbagage. Dessa föreskrifter anger tillåten maximivikt och -storlek och att varje passagerare endast får ta med sig ett kabinbagage utöver handväskor eller en kameraväska, till exempel. Orsaken till dessa föreskrifter är att bagage inne i flygplanskabinen inte skall utgöra hinder för passagerarna vid en eventuell nödutrymning.
Den fråga som vi nu måste ställa oss är: varför misslyckas både flygbolagen och de nationella civila luftfartsmyndigheterna gång efter annan med att genomdriva sina egna föreskrifter? Detta misslyckande äventyrar säkerheten och skulle kunna sätta liv på spel. Därför uppmanar inte mitt ändringsförslag till nya föreskrifter. Det ber endast om att existerande föreskrifter tillämpas. För närvarande kan man helt legalt ta vad som helst med ombord på ett flygplan, inklusive ett handfat. Åker man Business Class kan man kanske till och med få med två handfat, en laptop-dator, en resegarderob, en taxfree-påse, en portfölj och en sportbag och lyckas få ett helt bagageutrymme för sig själv, för man var först ombord på planet, för alla andra trängdes undan så att man fick det privilegiet.
Allt för mycket kabinbagage, i synnerhet affärsmäns- och -kvinnors, håller på att nå epidemiska proportioner som äventyrar säkerheten och därför inte får tolereras. Föreskrifterna är entydiga och bör tillämpas. Flygbolagen har en skyldighet att säkerställa att så sker och parlamentsledamöter, i sin egenskap av lagstiftare, har ett ansvar att se till att de själva inte står anklagade för att praktiskt taget ha tagit med allt, inklusive ett handfat, ombord på planet, vilket tyvärr många av våra egna kollegor gör.
Mitt ändringsförslag syftar rätt och slätt till att påminna flygbolagen och de nationella civila luftfartsmyndigheterna om deras ansvar.

Kinnock, Neil
Fru ordförande, låt mig först, vilket jag är säker att ni vill att jag skall göra, uttrycka mitt medlidande med Simpson för hans allvarliga tinningsskada. Jag skulle bara vilja informera er, fru ordförande, i er egenskap av fransyska, att han, som jag förstår, erhöll denna skada när han spelade cricket, vilket, som alla vet, är ett ärofullt skicklighetsspel som främst spelas av gentlemän och damer. Helt uppenbart är den hedervärde ledamoten Simpson undantaget som bekräftar även den regeln.
Får jag uttrycka min uppskattning av parlamentet och i synnerhet av föredraganden, McIntosh, för det ypperliga arbete som lagts ned och jag vill också berömma transportutskottet, inte bara för ett sunt betänkande utan också för dess initiativ att ordna en utfrågning om flygsäkerhet, där alla parter fick möjlighet att uttrycka sina synpunkter i denna viktiga, ja rentav livsviktiga fråga. Naturligtvis är jag glad åt att detta betänkande i hög grad stöder kommissionens strategi för att förbättra flygsäkerheten och dessutom välkomnar jag förslaget om att göra de initiativ vi föreslår och ett antal andra initiativ som berör flygsäkerheten, som inte ingår i vårt meddelande, mer vittgående.
Som det sägs i betänkandet, har arbetet med flera av de initiativ som beskrivs i kommissionens meddelande redan inletts. Det mest iögonfallande exemplet är vårt nya förslag till direktiv om inrättande av en säkerhetsbedömning av flygplan från tredje land som använder sig av flygplatser inom gemenskapen. Detta förslag var ett av huvudinitiativen för omedelbara åtgärder som vi aviserade, och är redan förelagt parlamentet och rådet. Vi arbetar också med de prioriterade frågor denna kammare givit uttryck för, och som hänvisats till av bl.a. Lüttge under denna debatt. Vi arbetar därför hårt med att inrätta ett framtida europeisk myndighet för flygsäkerhet, med att utarbeta ett europeiskt system för tillbudsrapportering, med att förbereda en säkerhetsklausul som skall införas i våra framtida luftfartsavtal med tredje land och naturligtvis förhandlar vi för närvarande med de öst- och centraleuropeiska länder som ansökt om medlemskap i gemenskapen. Vi arbetar hårt med att utröna från alla berörda parter den kontroversiella frågan om tjänstgöringstid, en fråga som tagits upp av Seal, bland andra, och också med att främja åtgärder som säkerställer fortlöpande och grundlig utbildning av kabinpersonal på alla passagerarflygplan. På dessa och även andra områden är jag säker på att kammaren kommer att ge sitt välkomna stöd och uppmuntran.
Får jag säga till kammaren att jag delar de hedervärda ledamöternas uppfattning att konsumenterna har rätt till information som gör det möjligt för dem att välja det säkraste transportsättet och de säkraste transportörerna. Och spridningen av denna typ av information måste vara ordentligt organiserad. Men det är av yttersta vikt att vi väljer det mest verksamma sättet för att ge den europeiske resenären användbar information och jag är inte övertygad om att ett sådant syfte bäst tjänas av att slumpmässig råinformation om alla mindre incidenter skickas ut eller av att flygbolag svartlistas. Som kammaren kanske känner till, finns det i detta nu ingen svart lista någonstans i världen. Den enda lista som finns ges ut i USA och graderar luftfartsmyndigheterna i olika länder efter deras förmåga att fullgöra sina skyldigheter med att övervaka säkerheten. Lyckligtvis har inte flygolyckor hög frekvens per antal resor eller passagerarmil, men ingen skulle våga gissa vilket flygbolag som kommer råka ut för nästa olycka och vilket som framgent kommer att vara prickfri. Jag hoppas därför att de hedervärda ledamöterna vid närmare eftertanke kommer att samtycka till att ett införande av en svartlistning inte skulle få den precision, eller detaljrikedom, som behövs för att ge konsumenterna äkta och relevant information. Även om jag förstår de rimliga syften som de som stöder en svart lista har, så hoppas jag att de kommer att inse att de praktiska omständigheterna är för svåra för att de skall kunna genomdriva denna ansats.
Betänkandet tar också upp ett antal andra säkerhetsrelaterade ämnen som t.ex. åtgärder för att förbättra överlevnadsgraden och att minska skador vid olyckor. Jag kan bekräfta för kammaren att kommissionen aktivt stött forskningsaktiviteterna på detta område och naturligtvis kommer att fortsätta göra det. Ett antal andra förslag som betänkandet tar upp, som t.ex. inrättandet av en europeisk databas över hinder kring flygplatserna, förebyggande av illegal handel med icke godkända reservdelar - en verksamhet som sätter liv på spel - och utarbetandet av en teknisk bestämmelse om maximalt tillåtet antal passagerare och last på flygplan, arbetar redan nationella myndigheter i Europa och på annat håll med. Men naturligtvis fortsätter kommissionen att intressera sig för dessa frågor och agerar om behovet uppstår och naturligtvis om subsidiaritetskraven är uppfyllda.
Betänkandet behandlar också den mycket viktiga frågan om säkerhetsåtgärder på flygplatser, inklusive bagagekontroll, men som det så riktigt sägs i det, faller denna typ av verksamhet under den tredje pelaren av Maastrichtfördraget och måste ses i det bredare sammanhanget av det polisiära samarbetet.
Kommissionen kommer att fortsätta de initiativ som redan påbörjats och kommer att ägna sig åt ett antal andra säkerhetsfrågor framgent. Vi kommer att delta i hela flygindustrins ansträngningar att försöka säkerställa säkrast möjliga flygresor för våra medborgare och alla andra, och vi kommer naturligtvis också att försöka bidra till att skydda välmågan för människor boende intill flygplatser. I denna verksamhet, likaväl som i annan, kommer vi fortsatt att högt värdera det stöd och det innovativa tänkande ledamöterna i denna kammare bidrar med, vilket återigen bevisats återigen i det betänkande vi diskuterat här i kväll.

Cornelissen
Fru ordförande, jag vill hjärtligt tacka kommissionären för hans svar. Jag förstår att han inte gick in på alla frågor. Får jag utgå ifrån att han skriftligen kommer att besvara frågorna som han inte svarat på? Jag skulle uppskatta det väldigt.

Kinnock, Neil
Ja, fru ordförande, så som jag brukar.

Ordföranden
Jag tackar kommissionsledamot Kinnock.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Transportörers etableringsrätt
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A4-0238/97) av Berger för utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt om förslag till rådets direktiv (KOM(97)0025 - C4-0087/97-97/0029(SYN)) om ändring av direktiv 96/26/EG om rätt att yrkesmässigt bedriva person- och godstransporter på väg och om ömsesidigt erkännande av utbildnings-, examens- och andra behörighetsbevis för att främja ett effektivt utnyttjande av dessa transportörers etableringsrätt på området för nationella och internationella transporter.

Berger
Fru ordförande, mycket ärade kommissionsledamot, kära kollegor, som ännu håller ut med oss! Transportindustrin är säkert som ingen annan industri i dag verkligen en europeisk industri. Med öppningen av cabotagetjänster inom godstrafiken den 1 juli 1998 kommer vi att ha kompletta villkor för den inre marknaden och en oinskränkt tillgång till marknaden i hela unionen. Det är den omedelbara anledningen för förslaget till detta direktiv och den högre harmoniseringsnivå, som därmed eftersträvas.
Emellertid har även andra ramvillkor för transportindustrin förändrats på ett avsevärt sätt under de senaste åren, vilket detta förslag till direktiv reagerar på. Förändrade drift- och produktionsförlopp inom industri och detaljhandel har lett till just in time- strategier för en förstärkt efterfrågan av snabba, flexibla och högvärdiga transporttjänster, som är inbundna i vitt förgrenade och fyndiga logistiksystem och hos vilka sändningsstorlekarna blir allt mindre, medan leveransfrekvensen blir allt större.
Därmed förflyttades även varutransporterna till industriella godstransporter och till allt större leverantörer, till sådana, som även erbjuder speditions- och logistiktjänster. Å andra sidan har det av flexibilitets- och sparsamhetsskäl i utökad omfattning bildats mindre underföretag, som nu har övertagit transporten med mindre lastbilar även inom den gränsöverskridande trafiken.
Även allmänheten ställer under tiden högre krav på transportsektorn med hänsyn till miljöskyddet, den tekniska säkerheten och iakttagandet av de sociala rättsliga föreskrifterna. Vi måste också se till att företag från tredje land - framför allt från Central- och Östeuropa - inom Europeiska unionens område i allt högre grad konkurrerar med företag inom gemenskapen. Jag vill därför väcka intresse för att utanför det konkreta direktivet kontrollera i vad mån man kan vidta åtgärder utöver det befintliga europaavtalet med dessa länder för att steg för steg även på detta område inbegripa dem i EU-bestämmelserna.
Utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt har uttryckligen välkomnat alla harmoniseringsåtgärder, som kommissionen föreslagit - ökade krav med hänsyn till den finansiella kapaciteten, den personliga prestationsförmågan och fackkunskaperna. Likaså har utskottet välkomnat en utvidgning av giltighetsområdet för dessa direktiv. Som föredragande av betänkande har jag tillåtit mig lägga fram några ändringar, som även har understötts av utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt. De beträffar huvudsakligen inbegripandet av djurtransportbestämmelser i bedömningen av transportföretagens personliga tillförlitlighet.
Kännedomen om föreskrifterna om transport av levande djur har visserligen anförts som föremål för behandling i direktivet, men det utgör inte ett av de sakförhållanden, som vid kränkning kan leda till en icke-tilldömande eller fråndömande av licensen i transportnäringen. Det gör att djurtransportbestämmelserna får stå tillbaka för andra bestämmelser, och det anser jag inte vara befogat.
Vårt utskott - utskottet för transport och turism - och Europaparlamentets undersökningskommitté har tagit upp en för mig mycket viktig fråga. I sitt betänkande har föredraganden gjort det mycket klart att speditörer och transportföretag medvetet eller omedvetet ofta är centrala aktörer i svindelaffärer inom ramen för det transportförfarande som gäller gemensamt för speditörer och transportföretag och det transportförfarande som gäller för gemenskapen. Därför skall det genom detta direktiv säkerställas att transportföretag i sin förberedande utbildning får bästa möjliga information om och utbildning i de tillämpliga föreskrifterna och att licensen även kan dras in vid upprepade brott mot åtgärderna i det gemensamma transportförfarandet.
Jag har dessutom tillåtit mig att framlägga några förslag, om hur begreppen " eget kapital" och " reserver" kan definieras på ett bättre sätt, liksom några andra rättstekniska ändringar. Som föredragande av betänkande understödjer jag ändringsförslag 1 till 14 från utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt, men ändringsförslag 15 till 17 kan jag inte understödja.
Avslutningsvis vill jag tacka kommissionens och även sekretariatets medarbetare så mycket. Detta är det första betänkande som jag får lägga fram för Europaparlamentet. Därför var detta stöd speciellt värdefullt för mig!

Ordföranden
Jag tackar er Berger och gratulerar eftersom det är ert första betänkande.

Sindal
Fru ordförande, det föreliggande förslaget är en följd av de framsteg, som gjorts vid genomförandet av en gemensam marknad för vägtransporter. Parlamentets transportutskott är mycket engagerat av dessa frågor. Lika möjligheter för transportutövning som näringsgren är av avgörande betydelse för genomförandet av den inre marknaden och för vardagen för tusentals åkare. Konkurrens är konkurrens bara om man konkurrerar på lika villkor. Man kan med rätta säga, att det är på tiden att vi får ensartade regler. Det finns både goda och dåliga nyheter i detta förslag. Det dåliga är, att förslaget bl.a. vänder sig till de offentliga myndigheterna och deras kontroll av transportföretagen. Det är en sida av förslaget, som jag inte är begeistrad över. Kommissionen föreslår, att den skall ske regelbundet med fasta intervaller. Jag anser, att det bör vara en flexibel, löpande kontroll. Jag anser att förslaget är överflödigt och inskränker myndigheternas kontrollutövning. Vidare anser jag det vara dåligt, att kapitalkravet föreslås vara differentierat, så att det finns olika krav, beroende på hur mycket fordonet väger. Det är jag också emot.
Det goda är, att vi nu får en gemensam satsning på gemenskapsnivå, som är avgörande för konkurrenssnedvridningen, eller för att vända på det hela, avgörande för, att vi undviker snedvridning av konkurrensen. Det förslag, som vi behandlar i dag, banar vägen för ökade krav på den ekonomiska förmågan och den fackliga kompetensen inom näringen. Detta kommer bli till gagn för miljön och trafiksäkerheten. I kommissionens förslag ställs det också skärpta krav på åkarna. De skall t.ex. ha gott anseende. Kravet på gott anseende är inte uppfyllt, om man har begått en allvarlig straffbar handling, eller har dömts för en allvarlig straffbar överträdelse eller upprepade smärre överträdelser, som det heter. Överträdelser av regler om miljöskydd och fackligt ansvar skall som något nytt anses som transportrelaterade överträdelser. Detta vill jag gärna tacka för. Det är på tiden, att vi utvidgar lagen, så att den inte bara omfattar klassiska straffbara gärningar, utan också överträdelser av regler om miljöskydd och arbets- och viloperioder. Gott anseende och transport av hög kvalitet hänger mycket nära samman. Delar av landsvägstransporten har märkt detta i år. Den gemensamma speditionsordningen fungerar inte särskilt bra.
Ett annat krav på utövarna av transportnäringen är, att de skall ha yrkesmässig kompetens. Man skall klara av ett skriftligt prov. Med det föreliggande förslaget sker det en precisering och internationalisering av de ämnen, som en ansökare skall ha kunskap om. Jag vill gärna berömma detta avsnitt.
Jag är sålunda ense om, att det finns behov av gemensamma regler för transport, miljö och arbetstid i EU. Samtidigt överskuggar de goda nyheterna i förslaget de dåliga. Jag kan därför ansluta mig till betänkandet, som jag anser vara bra, och jag vill lyckönska föredraganden till detta första betänkande.

Kinnock, Neil
Fru ordförande, jag är mycket tacksam gentemot kammaren för det arbete som har lagts ned av Berger och hennes kollegor på detta initiativ att ytterligare strama upp kraven för att yrkesmässigt bedriva transport på väg, så att tillämpningen av de tre huvudkriterierna harmoniseras och att direktivets omfattning ökas. Jag vill också gratulera Berger till ett mycket kompetent första betänkande, i synnerhet som hon har varit ledamot av parlamentet i nio månader. Vad kommer hon inte att vara kapabel till om 18 månader! Vi ser fram emot den vidare utvecklingen.
Det gläder mig därför att jag kan godta ett flertal av de ändringsförslag som lagts fram av utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt. För det första har jag glädjen att acceptera de ändringsförslag som förtydligar texten och gör förslaget mer konsekvent i alla dess språkversioner. Sålunda kommer ändringsförslag 4, 8, 9, 10 och 11 att godtas, med smärre omskrivningar där så behövs.
För det andra är jag positivt inställd till en del element i ändringsförslag 1 och 3, mot bakgrund av kommissionens tillkännagivna avsikt att införa svartlistning på andra områden än jordbruk, men inte inom den civila luftfarten, måste jag säga. Jag är beredd att acceptera tillägget om att bekämpa bedrägerier inom gemenskapen och det gemensamma transiteringssystemet. Det är viktigt att återigen betona kommissionens beslutsamhet att bekämpa bedrägerierna inom denna sektor och dess önskan att genom denna lagstiftning få bort dessa landsvägscowboys.
Jag är också beredd att acceptera den sista delen av ändringsförslag 1 och motsvarande del i ändringsförslag 3, som uppmanar till att antalet transporter som det berörda företaget genomfört skall beaktas vid bedömning av om det föreligger upprepade smärre förseelser. Men jag kan inte godta den del av ändringsförslag 1 och 3 som berör transport av levande djur. Det finns redan gemenskapsregler för skydd av djur under transport och medlemsstaterna kan redan vidta åtgärder genom att tillämpa bestämmelserna i det berörda direktivet.
Inte heller kan kommissionen samtycka till tillägget om förvaltningsrättsliga domstolar. Mot bakgrund av de olika rättssystem som medlemsstaterna uppvisar och där påföljder redan varierar i hög grad, skulle innefattandet av förvaltningsrättsliga domstolar endast accentuera skillnaderna mellan medlemsstaterna till transportörernas nackdel.
Kommissionen kan acceptera ändringsförslag 7, för att ge företag som råkat tillfälliga ekonomiska svårigheter viss flexibilitet vid bedömningen av kravet på ekonomiska resurser, även om viss omskrivning kan behövas för att utesluta oklarheter i denna fråga.
Det finns ett fåtal ändringsförslag kommissionen inte kan godta. Ändringsförslag 2, 5 och 14 ändrar övergångsperioden för Finland, Sverige och Österrike, så att hänsyn tas till deras EES-medlemskap. Men jag anser att övergångsperioden skall vara konsekvent med det som gällt för tidigare nya medlemmar och bör därför beräknas utifrån det datum de anslöts till Europeiska unionen.
Ändringsförslag 6, som fastslår att sökande som redan uppfyllt kravet på yrkesmässig kompetens, inte skall behöva göra detta en andra gång, har sitt ursprung i att kommissionens förslag missförståtts. Vårt förslag kräver helt enkelt att medlemsstaterna kontrollerar att företagen har en person anställd på ledningsnivå som uppfyller kravet på yrkesmässig kompetens. Den oro som föranledde detta ändringsförslag kan sålunda stillas och jag hoppas att ändringsförslaget, som en följd av detta, kommer att dras tillbaka.
Ändringsförslag 12 och 13 syftar till att i detalj fastslå en aspekt av den kunskap som erhålls under utbildningen inför examensprovet för yrkesmässig kompetens. Jag måste säga att dessa ändringsförslag går för mycket in i detalj och innebär att sökanden skulle behöva ha en orimligt detaljerad kunskap om ett särskilt område av specialtullagstiftning. Därför, av praktiska skäl och av rättviseskäl, kan jag inte godta dessa ändringsförslag.
Ändringsförslag 15, 16 och 17 förslår alla att hänvisningen till mindre förseelser utelämnas, så att dessa inte kommer att övervägas vid bedömning av en transportörs goda renommé. Helt uppenbart strider detta mot intentionen i detta förslag, som är att strama upp reglerna för tillståndsgivande och att utesluta sådana transportörer som systematiskt bryter mot eller missbrukar lagen. Jag förstår det liberala tänkandet hos dem som lagt fram dessa ändringsförslag, men en bestämmelse som tillåter upprepade smärre förseelser kommer definitivt att försvaga detta förslag och medföra inkonsekvenser och orättvisor mellan medlemsstaternas jurisdiktioner. Därför måste jag avvisa dessa ändringsförslag.
Bergers betänkande är detaljerat och genomarbetat vad gäller frågorna på detta område. Det utgör ett positivt och konstruktiv bidrag till kommissionens initiativ och ger faktiskt nya infallsvinklar i denna fråga från ett parlamentsutskott som vanligtvis inte är involverat i transportfrågor. Vi delar alla önskan att förbättra reglerna för vägtransporter inom unionen, att minska de befintliga diskrepanserna mellan medlemsstaterna och att utarbeta konsekventa kriterier för att säkerställa att endast transportörer med gott rykte blir kvar på marknaden och kan ge högkvalitativ service i sina kunders och hela samhällets intresse. Därför välkomnar jag stödet från denna kammare i dessa ansträngningar och förlitar mig på dess fortsatta stöd.
Jag skulle vilja tacka kammaren för dess uppmärksamhet och tolkarna för deras tjänster.

Ordföranden
Det är vi som tackar er kommissionsledamot Kinnock.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen om Bergers betänkande kommer att äga rum i morgon kl 12.00.
(Sammanträdet avbröts kl 23.35.)

