
Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är presentationen av Europeiska revisionsrättens årsrapport. Det gläder mig att kunna välkomna rättens ordförande, vår före detta kollega Juan Manuel Fabra Vallés, tillbaka till kammaren. 
Fabra Vallés,
   . – Herr talman! Jag är både stolt och ärad över att vara tillbaka i Europaparlamentet. Som vanligt är det bara de morgonpigga som är närvarande. Men de bästa ögonblicken från sammanträdena och de timmar vi arbetar tillsammans är ändå det som ger ett bestående minne.
Herr talman, fru budgetkommissionär, kolleger från revisionsrätten, mina damer och herrar! Jag presenterade årsrapporten för budgetåret 2002 som sammanställts av Europeiska revisionsrätten för budgetkontrollutskottet vid dess sammanträde den 17 november. Jag vill också ta tillfället i akt att för budgetkontrollutskottet redogöra för iakttagelserna och slutsatserna i rapporten.
I dag vill jag uppmärksamma parlamentet på tre områden, nämligen revisionsförklaringen, budgetförvaltningen och processen att reformera kommissionen.
Det första kapitlet i revisionsrättens rapport innehåller revisionsförklaringen, den så kallade DAS. Denna kommer att offentliggöras i tillsammans med gemenskapens sammanställda redovisning. Detta är en god praxis och bör öka öppenheten.
Revisionsrätten justerar sin DAS-metodik för att bringa den i samklang med processen att reformera kommissionens ekonomiska styrning. Avsikten är att tillhandahålla mer exakt information om de områden där problem uppstår och om problemens orsaker, som ett svar på önskemål från parlamentet och rådet.
Våra iakttagelser och slutsatser koncentrerades i detta syfte till fyra huvuddelar. För det första baseras de på kvaliteten i gemenskapsinstitutionernas och medlemsstaternas kontrollsystem. Vår bedömning vilar på flera indikatorer. Vi granskade också i vilken grad kommissionen efterlevde våra tidigare iakttagelser. För det andra prövade vi ett urval av transaktioner och betalningar för varje utgiftsområde. För det tredje togs kommissionens generaldirektörers årliga redovisningar i betraktande. För det fjärde studerades arbete som utförts av andra revisorer.
Som tillägg till denna revision är det revisionsrättens uppfattning att årsboksluten för 2002 som tillhandahållits av kommissionen utformats enligt budgetförordningen. Redogörelserna speglar exakt intäkter och utgifter för budgetåret, och gemenskapens finansiella ställning.
Revisionsrätten har ändå, liksom föregående år, reserverat sig på ett antal punkter gällande kommissionens redovisningssystem. Det bör noteras att kommissionen antog en handlingsplan i december förra året för att modernisera sitt redovisningssystem. Denna plan skall träda i kraft 2005, men jag menar att man bör vara försiktig med tidtabellen. De nödvändiga reformernas räckvidd och kvalitet bör inte äventyras av onödig brådska.
Revisionsrätten anser att transaktioner som rör intäkter, åtaganden, administrativa utgifter och föranslutningsstöd har varit lagliga och korrekta. Kontrollerna bör dock stärkas i det senare fallet.
Vi anser att antalet klandervärda transaktioner fortfarande är för stort inom EUGFJ:s garantisektion. Felen inträffar oftast på den nivå där de slutgiltiga förmånstagarna berörs.
En ökad risk för åtgärder som inte omfattas av det integrerade systemet för administration och kontroll har fastställts. Dessa inbegriper bl.a. stöd för produktion, landsbygdsutveckling och exportbidrag.
Revisionsrätten kunde fastslå att kontrollen av strukturåtgärderna förbättrats, särskilt på kommissionsnivå. Men felaktigheterna är snarlika dem som ägt rum under föregående år och gäller framför allt medlemsstaternas ledning.
Som ni kommer att upptäcka, mina damer och herrar, ger revisionsrättens rapport ett något blandat intryck. Om man skall få till stånd förbättringar måste man fortsätta stärka kommissionens och medlemsstaternas styrelseskick. Detta är ofrånkomligt om vi skall få en helt tillfredsställande revisionsförklaring i framtiden.
Jag övergår nu till iakttagelserna om budgetstyrningen i kapitel 2 i rapporten. Något man omedelbart ser är att intäktsstrukturen har ändrats radikalt. Traditionella egna medel som tull och jordbruksavgifter har minskat med 23 procent jämfört med året innan. Samtidigt har BNP-intäkterna ökat med 32 procent.
För det andra har det konstaterats att budgetöverskottet har minskats väsentligt. Överskottet har fallit från 15 till sju miljarder euro, en fortsatt hög siffra emellertid. Det pekar emellertid på problem i systemet som måste åtgärdas.
Ett av huvudskälen till överskottet är skillnaden mellan planerade och faktiska utgifter. Medlemsstaterna överskattade strukturfondernas utgifter med nästan fem miljarder euro för budgetåret 2002. Som en följd avslutades budgetåret 2002 med över 66 miljarder euro i utestående åtaganden, på franska kallat RAL. Detta är nära tio miljarder euro mer än året innan.
Här bör kommissionen föra en aktivare politik. Den bör justera budgeten för att upprätthålla balansen mellan förväntade intäkter och utgifter.
På den positiva sidan vill jag nämna att betalningsgraden allmänt har förbättrats. Ett uppenbart undantag är Sapard-programmet för landsbygdsutveckling i ansökarländerna. Endast två procent av de tillgängliga medlen har överförts till de slutliga förmånstagarna trots att detta program har löpt i tre år.
Slutligen vill jag påpeka att kommissionen har genomfört revisionsrättens rekommendationer och förbättrat sin rapport om budgetförvaltningen och den finansiella förvaltningen. Denna rapport kommer att visa sig mycket användbar under hela budgetcykeln.
Jag skall nu gå över till budgetförvaltningen i de europeiska utvecklingsfonderna. Kommissionen har påskyndat beslutsprocessen för programfinansiering. Inte desto mindre är genomförandegraden alltjämt låg. Vid avslutandet av budgetår 2002 uppgick det disponibla saldot till nästan tre miljarder euro. Utestående åtaganden som skall infrias uppgick till över åtta miljarder euro. Revisionsrätten anser att förvaltningen skulle gynnas om EUF integrerades i den ordinarie budgeten.
Låt mig så kommentera den administrativa reformens tillstånd. Revisionsrätten har fäst särskild vikt vid att analysera i vilken utsträckning interna kontrollstandarder har införts. Bedömningen är att det ”kan göras bättre”. Trots att alla generaldirektorat har gjort framsteg har standarden i slutet av 2002 inte nått den nivå som krävs. Prioritet måste ges till att uppnå dessa nivåer utan dröjsmål.
Ett av kommissionens största problem är kontrollen av åtgärder som vidtas tillsammans med medlemsstaterna. Detta gäller främst EUGFJ-garanti och strukturfonderna. Artikel 274 i fördraget ger kommissionen fullt ansvar för förvaltningen. Men kommissionen hindras i praktiken av de nationella instansernas verksamhet. Medlemsstaterna måste kontrollera förvaltningen av de europeiska fonderna strängare. Generaldirektoratens planer för verksamhetsförvaltning har förbättrats. Men rekommendationen är att målet specificeras tydligare och det vore även lämpligt att införa indikatorer för mätning och jämförelse av resultaten.
Verksamhetsberättelser och redogörelser från generaldirektoraten har även de blivit bättre. De flesta åtgärder som kommissionen angav efter slutsatserna av rapporterna för budgetåret 2001 har genomförts. Kommissionen har förbättrat sitt förfarande för utarbetande av rapporter i enlighet med revisionsrättens rekommendationer. Generaldirektoraten bör ändå mer i detalj ange sina invändningar mot hur kontrollsystemen fungerar och beskriva de brister som konstaterats.
Slutligen rekommenderar revisionsrätten att den år 2000 antagna vitboken om att öka öppenheten och insynen samt om att underlätta uppföljningen av reformen uppdateras. Revisionsrätten rekommenderar även att man ser över den fastslagna tidtabellen.
Avslutningsvis gjorde reformen framsteg under 2002. Kommissionen visade sig vara i stånd att omsorgsfullt genomföra de nya bestämmelserna i budgetförordningen. Framsteg noterades på alla områden. Men mycket återstår att göra, vilket kommissionen själv är medveten om.
Enligt min mening är innehållet i kommissionens reformplan adekvat och planen i sig är konsekvent. Den kommer utan tvekan att behöva justeras och ändras, men det vore ett misstag att i detta skede avvisa eller reformera reformen. Det senare vore ett riskfyllt företag. Planen innehåller faktiskt lämpliga åtgärder för att förbättra förvaltningen och kontrollen, och nu behövs en konsekvent ansträngning för att se till att dessa åtgärder tillämpas helhjärtat inom alla kommissionens instanser. Detta är kommissionens huvudsakliga ansvar och det samma gäller för alla institutioner. Det räcker inte att bara lägga fram planer, utan det är nödvändigt att se till att planerna sätts i verket. Jag tror att det är en av de läxor vi kan lära oss av Eurostat-affären.
Mina damer och herrar! Jag tror att ni låter mig helt kort avvika från dagordningen innan jag avslutar. Jag vill bara säga ett par ord om regeringskonferensen och förslaget till en europeisk konstitution.
Revisionsrätten har uttryckt sin oro över att den inte nämns som en del av det institutionella ramverket jämte parlamentet, rådet, kommissionen och EG-domstolen. Revisionsrätten är det organ som ansvarar för den externa kontrollen av EU:s offentliga finanser. Den kan inte godta att placeras på lägre nivå än de institutioner den skall kontrollera. Om detta blev verklighet skulle revisionsrätten fråntas det oberoende den behöver för att kunna fullgöra sina skyldigheter. Alla som medverkar i regeringskonferensen har informerats om dessa farhågor. Jag är förvissad om att detta kommer att tas med i beräkningen.
Tack för ordet, mina damer och herrar.
Schreyer,
   . – Herr talman, herr ordförande och ledamöter av revisionsrätten, mina damer och herrar! Revisionsrätten har gett kommissionens reformer sitt förbehållslösa stöd och konstaterar i sin rapport för 2002 att stora framsteg har gjorts på området. Vi är alla revisionsrättens ledamöter tack skyldiga, inte bara för detta utan även för djupen och bredden i deras arbete samt deras entydiga rekommendationer om specifika ytterligare åtgärder.
Vad budgeten anbelangar råder det inga tvivel om att det mest framträdande under 2002 var att budgetförordningen omarbetades och att budgetförhandlingarna med kandidatländerna avslutades. I det sammanhanget konsoliderades utvidgningen. Detta var de två mål jag hade satt upp för mig personligen och för kommissionen. Eftersom vi står på tröskeln till utvidgningen är jag mycket glad att revisionsrätten i sin årsrapport för 2002 kunde meddela att inga avsevärda fel gjorts i hanteringen av föranslutningsstödet. De ansträngningar som gjorts, inte bara av kandidatländerna utan av alla EU-institutionerna, för att stödja en bredare och mer funktionell ekonomisk kontroll i utvidgningsländerna börjar nu bära frukt. Detta är viktigt inte minst eftersom föranslutningsstöd nu äntligen ges i en ökande takt och eftersom alla tio stater kommer att delta i samtliga stödprogram som finansieras genom EU:s budget.
Revisionsrätten har till uppgift att granska Europeiska unionens räkenskaper, med andra ord hur unionen sköter sina finanser. Revisionsrätten är vår revisor och har än en gång gett ett positivt omdöme om hur bokföringen skötts: Europeiska unionens räkenskaper återspeglar på ett riktigt sätt inbetalningar och utbetalningar under 2002 och balansräkningen ger en rättvisande bild av Europeiska unionens tillgångar vid årets slut.
Jag skulle kunna tillägga att utgifterna för 2002 uppgår till 85 miljarder, snarare än den siffra på 100 miljarder som alltid anges i medierna. Skillnaden mellan 85 och 100 miljarder är mer än marginell, inte bara för en budgetkommissionär. Revisionsrättens kommentarer om balansräkningen för 2002 visar också att Europeiska unionens ersättningar och åtaganden inte är huggna i sten utan varierar beroende på uppgiften. Som exempel vill jag lyfta fram vår andel i Galileo som inte bara utgör en utmaning tekniskt sett, utan även när det gäller revision och balansräkning. Revisionsrätten ställer sig även positiv till intäkterna och granskar både upptagandet av tullavgifter och beräkningen av Europeiska unionens momsintäkter samt de nationella BNP-grundade bidragen, som – trots olika falska rykten i samband med Eurostat-affären – tillkännages av medlemsstaterna och inte av Eurostat.
Även om revisionsrätten intygar att åtagandebemyndigandena och de administrativa utgifterna är tillförlitliga, är detta inte fallet gällande andra utgiftsposter. Detta visar tydligt de nya prioriteringar som kommissionen och medlemsstaterna måste göra för att förbättra den finansiella förvaltningen. Jag vill understryka att revisionsrätten uttrycker sin erkänsla för kommissionens skärpta kontroller och lyfter fram problemen i samband med gemensam förvaltning, som det är fråga om i 80 procent av utgifterna.
Jordbruksbudgeten krävde att revisionsrätten reviderade 64 utbetalningsställen. Då upptäckte man att fel dök upp så ofta vid tre av dem att de inte kunde betecknas som tillförlitliga. Det ena gällde Portugal och de två andra Tyskland, varav ett i Baden-Württemberg och ett i Bayern. Revisionsrätten riktade åter kritik mot strukturfonderna för att överskottet från de medel som inte beräknas uttömmas fullständigt inte återbetalas till medlemsstaterna nästa år utan genom en tilläggsbudget under nuvarande år. I år har vi tagit fasta på denna kritik och lagt fram en tilläggsbudget på totalt fem miljarder euro som parlamentet förmodligen kommer att anta den 18 december.
Att vi varje år diskuterar hur EU:s finanser sköts kan få det att verka som att inga framsteg görs. Men det är revisionsrätten som betonar att kommissionens ekonomiska reformer skall vara grundläggande och långtgående, det är precis vad revisionsrätten begärt. Det viktiga är att anpassa budgetförvaltningen till verkligheten. Det handlar om en budget som nästa år närmar sig 100-miljardersstrecket och som utgörs av mer än en miljon betalningstransaktioner årligen utspridda på över 35 generaldirektorat och 15 – inom kort 25 – medlemsstater och som förvaltas av internationella och icke-statliga organisationer. Ansvaret för kontrollen av ekonomiska transaktioner har överförts till de operativa avdelningarna. Varje försök att vända detta tillbaka – även kravet på att kontroller skall utföras av räkenskapsföraren – är oförenligt med en modern budgetförvaltning i den offentliga sektorn. Kontrollerna är inte mindre grundliga efter det att den centraliserade budgetkontrollen upphörde som ändå bara kunde utföra begränsade punktkontroller. I varje generaldirektorat gör de nya finansieringssystemen, som skall involvera utbildade ekonomiska experter inom varje enhet och -kontroller av revisorerna – understödda av ytterligare personalresurser på området samt tidigare aldrig skådade utgifter för revisionsutbildning både som introduktion och i tjänsten – det möjligt att ge kommissionen regelbundna redogörelser för hur finanserna sköts. Hänsyn tas även till internrevisionstjänstens rapportering, den regelbundna utvärderingen av granskningen av kontrollsystemen av den centrala finanstjänsten, OLAF:s utredningar samt naturligtvis de mer långtgående revisionerna som kommissionens externa revisorer genomför. Av detta framgår alltså att det finns en omfattande struktur på plats för att övervaka EU-budgeten. Därtill kommer de kontroller som medlemsstaterna gör av motsvarande 80 procent av budgeten.
Enligt medlemsstaterna arbetar 16 000 personer med att revidera jordbruksfonderna och 6 700 med strukturfonderna. Jag delar revisionsrättens åsikt om att det är här samordning behövs om dessa kontroller skall bli effektiva. Kontroller kräver regler och villkoren för dessa skapades när den nya och helt reviderade budgetförordningen trädde i kraft den 1 januari. Vad som ligger bakom visas av exemplet med det ekonomiska stödet till institutionerna som – trots att de är ett centralt instrument i gemenskapens utgifter – inte var föremål för några som helst regler före kommissionens första regelsamling 1999. Nu finns det detaljerade och bindande regler för dem i den nya budgetförordningen och i sekundär lagstiftning. De nya rättsakter som krävs för dessa anslag antas inom kort av parlamentet.
Dessutom utgör ju dessa reformer en process där kommissionen kontinuerligt lär sig av praktiska erfarenheter och av vad revisionsrätten och parlamentet rekommenderar. Förfarandet för generaldirektoratens utarbetande av rapporter har förbättrats ytterligare för att öka jämförbarheten. Revisionsrättens ordförande nämnde nyss genomförandet av de interna redovisningsstandarderna som han med rätta beskrev som centrala och avgörande delar under reform. Vi arbetar envetet med att påskynda dessa saker, särskilt i fråga om arbetsrotation av tjänstemän i utsatta positioner, och där så ännu inte har gjorts, har exakta tidsfrister fastställts för detta.
Vi har lärt oss vår läxa från Eurostat-affären, främst på Eurostat förstås men även med avseende på OLAF och relationerna mellan generaldirektoraten och den politiska nivån. Det som hände på Eurostat åren före 1999 är inte ett bevis på reformens misslyckande, utan bevisar tvärtom hur nödvändig reformen var och det faktum att de steg vi tog gick i rätt riktning. Där kryphål fortfarande upptäcks, täpper vi till dem.
Låt mig åter betona hur långtgående dessa reformer är. Med dem införs i själva verket till sist enhetliga regler och standarder på alla områden inom denna internationella myndighets förvaltning. Det är inget mindre än en kulturrevolution, i så måtto att de olika kulturerna tidigare underkastades mycket varierande regler, varav många oskrivna. I framtiden kommer det, om jag får citera Fabra Vallés, inte att finnas ett antal ”furstendömen”, utan i stället förvaltning, som måste – och kommer att – följa krävande standarder och vara ansvarsskyldiga för det sätt de följer dem på. Presentationen av revisionsrättens årsrapport markerar starten för ansvarsfrihetsförfarandet gällande budgeten. Kommissionen ser fram emot ett gott samarbete med föredraganden Bayona de Perogordo och med budgetkontrollutskottet som helhet.
Varje offentlig budget som i stor omfattning beviljar stöd – som för närvarande innefattar 15 och snart 25 medlemsstater – kommer alltid att behöva försvara sina ekonomiska intressen med näbbar och klor. Kommissionen har åtagit sig att göra det. I stället för att nedslås av motgångar skall vi fördubbla våra ansträngningar, och revisionsrätten inger oss nytt mod under resans gång mot detta mål.
Theato (PPE-DE ).
   – Herr talman, Europeiska revisionsrättens ordförande, fru kommissionär, ledamöter av revisionsrätten, mina damer och herrar! Jag vill tacka er, herr Fabra Vallés för er presentation av revisionsrättens årsrapport för 2002 och särskilt för att ni presenterade detta viktiga dokument för budgetkontrollutskottet redan för två veckor sedan. Vi kan i dag sprida ytterligare ljus över vissa aspekter i årsrapporten och diskutera dem med er. Detta inleder vårt arbete med ansvarsfriheten för 2002 med utgångspunkt i revisionsrättens rapport.
Låt mig börja med revisionsförklaringen när det gäller de punkter ni själv tog upp. Ni beskrev hur revisionsrätten ytterligare har förfinat sina revisionsmetoder, något som vi verkligen välkomnar. Faktum kvarstår dock att det inte kan avges en positiv revisionsförklaring för 2002 som helhet på grund av att felfrekvensen fortfarande är för hög, även om den sänkts i förhållande till föregående år. På områdena jordbruk, strukturfonder, interna och externa politikområden har enbart intäkterna attesterats och ni förklarar endast de administrativa utgifterna för oförvitliga.
Det har fördelats så lite medel på föranslutningsstöd till kandidatländerna att en positiv revisionsförklaring inte säger särskilt mycket. Generellt vill jag påstå att detta är ett mycket dystert resultat i fråga om kommissionens genomförande av budgeten, även om skulden till stor del är medlemsstaternas. Dessa aspekter kommer helt visst att återspeglas i parlamentets betänkande om ansvarsfrihet.
Vidare är det tacknämligt att revisionsrätten har gjort som parlamentet önskat och infört ett kapitel som sammanfattar genomförandet av budgeten och som ger en överblick över intäkterna och utgifterna. Vi frågar oss själva varför det fortfarande finns så stora överskott i 2002 års budget. De kanske bara är hälften så stora jämfört med året innan, men sju miljarder euro outnyttjade medel ser jag inte som en besparing utan snarare som att alltför få åtgärder vidtagits, med resultat att målen inte uppnåtts. Om medlemsstaterna år efter år fortsätter att överskatta de medel som behövs för de åtgärder som genomförs tillsammans med kommissionen, måste kommissionen bli än mer beslutsam i att vidta motåtgärder. Detta gör man redan, låt vara i otillräcklig omfattning, men man skulle exempelvis kunna lägga fram tilläggsbudgetar och ändringsbudgetar. Revisionsrättens direkta stöd till idén att förvaltningen av utvecklingsfonden skall förbättras genom att inlemma den i den ordinarie budgeten är precis vad parlamentet har begärt i flera år.
För det tredje talade ni, herr Fabra Vallés, om den administrativa reformen och internrevisionerna, som parlamentet är särskilt intresserade av mot bakgrund av Eurostat-affären. Det ni säger låter väldigt bra men vi tvivlar på om dessa reformer verkligen har någon effekt. Ta till exempel er paroll ”decentralisera sättet som kommissionen styrs på”, vilken jag i sig välkomnar. Generaldirektoratens respektive verksamhetsberättelser och utfästelser är en förbättring, men bör de inte också undertecknas av den enhet som ansvarar för ekonomi och personal? Bör det inte finnas en tydligare skiljelinje mellan revisorn och utanordnaren? Bör internrevisorn genom sina rapporter även stå i nära kontakt med internrevisionstjänsten? Revisionsrätten fäste vikt vid revisionsrapporterna, men kommer man även att kasta ett öga på de administrativa processerna som helhet? Budgetkontrollutskottet kommer att ställa andra frågor om reformen av redovisnings- och bokföringssystemet.
Under de närmaste veckorna kommer vårt utskott att ha mycket arbete med att förbereda ansvarsfriheten för 2002. Vi är tacksamma för att ni har tillhandahållit den dokumentation och information vi behöver och för den öppenhet ni och alla ledamöter av revisionsrätten visat under vårt samarbete. Låt mig kort säga ett par ord som svar på era avslutande kommentarer om regeringskonferensen. Ni är medvetna om att parlamentet – och i det här fallet även budgetkontrollutskottet – anser att det är viktigt att revisionsrätten har samma status som de andra institutionerna. Därför kommer ni att se av dokumenten att jag som föredragande har vädjat om att revisionsrätten förs upp på listan över de olika institutionerna så att revisionsrätten återfinns på rätt plats och allmänheten kan se att vi förfogar över instrumenten och organen för att övervaka hur skattebetalarnas pengar används.
Kuhne (PSE ).
   – Herr talman! Låt mig på min grupps vägnar tacka revisionsrättens ordförande för hans rapport, även om det jag har att säga är riktat till kommissionen. Efter nio år som ledamot av Europaparlamentet, varav fyra och ett halvt i budgetkontrollutskottet, tror man att inga fler särskilda aha-upplevelser går att få. Denna min tro motbevisades i veckan. Jag upplevde ett ögonblick av klarhet för precis två dagar sedan, då en redan pressad kommissionär ställdes inför en situation i budgetkontrollutskottet där kommissionen ännu inte hade svarat på fyra frågor från en ledamot om Eurostat-fallet, även om dessa frågor skulle ha besvarats i mitten av oktober. Det upplysande i sammanhanget var att jag för första gången, och bara i fem minuter, tvingades inse vilken enorm prestation detta var för kommissionsapparaten och vad detta säger om vidden av dess lojalitet gentemot en kommissionsledamot. Jag för inte fram detta politiska problem till er personligen, fru kommissionär, utan så att säga till kommissionen som varande ett kollegium av kommissionärer. Jag har börjat känna mig lockad av att sluta rikta politisk kritik mot kommissionsledamöterna och i stället bara tycka synd om dem. Om de under de månader som återstår av mandatperioden inte lyckas ge kommissionsapparaten någon struktur och att deras tjänstemän fruktar sina överordnade och kräver en minimilojalitet för deras politiska ledare kommer det att bli mycket tjo och tjim de kommande månaderna. Om den sittande kommissionen till sist inte ens snappar upp det budskapet må Gud hjälpa deras efterträdare. Om detta förhållande inte ändras kommer allmänhetens uppfattning om kommissionen inte heller att ändras det minsta. Det kommer att bli ännu värre, om möjligt. Tiden är inne att säga detta rakt ut, och jag tror att det är nödvändigt att vi gör det.
Mulder (ELDR ).
   – Herr talman! Även jag vill uttrycka min tacksamhet för att revisionsrätten utarbetat årsrapporten som jag, som alltid, har läst med stort intresse.
Vi närmar oss nu de nya Europavalen, och jag kan bara blicka tillbaka på den debatt vi förde här för fyra eller fem år sedan när vi intensivt debatterade de ekonomiska svårigheter som Santer-kommissionen befann sig i då. Jag lovade då väljarna att den ekonomiska styrningen skulle förbättras avsevärt. Det har nu gått fyra år och det som slår oss allra mest – även efter de nio år som vi arbetat med revisionsförklaringar – är att revisionsrätten än i dag inte lyckats utarbeta en positiv revisionsförklaring. Detta står utom allt tvivel för varje EU-medborgare och den uteblivna framgången är i det avseendet mycket beklaglig. Detta uppvägs av det faktum att revisionsrätten drar slutsatsen att kommissionen är på rätt spår, och låt mig här citera revisionsrättens ordförande: ”Reformplanen är konkret och sammanhållen och måste stödjas.” Därför går saker och ting i rätt riktning men den stora frågan är hur länge till vi kan vänta, i synnerhet som utvidgningen står för dörren och att det kommer att bli ytterst besvärligt att förklara för dessa länder vad de skall göra när inte ens vi själva lyckas genomföra det i våra gamla medlemsstater. Detta är enligt min mening den avgörande diskussionen. Det har sagts tidigare att tyngdpunkten framför allt ligger hos medlemsstaterna själva, men det är alltid kommissionen som har ansvaret.
I början av året tog det Europeiska liberala, demokratiska och reformistiska partiets grupp ett initiativförslag om jordbruksutgifterna, som även i år möts av stark kritik. Detta förslag gick ut på att om en medlemsstat fortsätter missköta jordbruksfonderna skall kommissionen stoppa förskottsbetalningar till denna medlemsstat. Det hade effekt, som vi ser det. Det betänkandet stöddes enhälligt av parlamentet och enligt Fischler har det också fått stöd av kommissionen. Medlemsstaterna avvisade detta, som svar på min skriftliga fråga. Vilka maktmedel har detta parlament kvar?
Till sist vet vi, inte ens efter denna rapport, hur mycket som har förändrats i positiv eller negativ riktning. Enligt revisionsrätten går det åt rätt håll. Ordet ”indikatorer” har det pratats om hit och dit. Går det att utveckla indikatorer? Revisionsrätten har sagt att de inte kan göra detta, utan att generaldirektörerna bör göra det. Tänker kommissionen ta upp detta? Kan vi säga att det förbättras varje år med en viss procentsats tills vi når 100 procent, ju förr desto bättre? 
Sjöstedt (GUE/NGL ).
   – Herr talman! Tack så mycket till revisionsrätten och dess ordförande för denna värdefulla rapport!
Vi tvingas än en gång konstatera att revisionsrätten levererar mycket kraftfull kritik mot hur kommissionen har skött sig under förra budgetåret. Det är så stora tveksamheter och så stora felaktigheter att revisionsrätten i praktiken gör tummen ner på helt avgörande områden av EU:s budget.
Problemet är att det är svårt att bedöma om utvecklingen blir bättre eller sämre. Det hade varit önskvärt om revisionsrätten, liksom tidigare år, hade kunnat ange en procentsiffra för de utgifter man anser används på felaktigt sätt. Nu när vi inte får denna procentsiffra längre är det svårt att avgöra om utvecklingen verkligen går åt rätt håll, som man ofta hävdar.
Återigen lägger revisionsrätten fram ett allmänt förbehåll för själva räkenskapssystemet, vilket naturligtvis är den allvarligaste punkten vi har att ta ställning till. Detta gör att det faller en skugga av tvivel över väldigt många av siffrorna. Vi vet inte om vi fullt ut kan lita på dem.
Vi har lovats en grundlig reform till 2005, men vi har idag återigen hört att revisionsrätten tvivlar på att man kommer att kunna genomföra denna reform på ett tillräckligt sätt till år 2005. Därmed kvarstår risken för nya skandaler, då det är uppenbart att kommissionen inte har överblick över hur budgeten genomförs. Det visar inte minst Eurostat-skandalen med all önskvärd tydlighet.
Jag tänkte också säga några ord om Europeiska utvecklingsfonden, eftersom jag är föredragande när det gäller ansvarsfriheten för den i år. Det har visat sig att medel från Europeiska utvecklingsfonden har missbrukats av samma firmor som är involverade i Eurostat-skandalen. Pengar från Europeiska utvecklingsfonden har använts för att finansiera kontrakt mellan Comesa (Common Market for Eastern and Southern Africa) och CESD, den firma som har lurat Eurostat på minst 3 miljoner euro. Den interna revisionstjänsten konkluderar att det är stor risk för att det har begåtts felaktigheter, att det har förekommit dubbelbetalningar, att det finns intressekonflikter osv. Generaldirektoratet med ansvar för utvecklingsfrågor ingick ett kontrakt med denna firma så sent som i april 2001, ett kontrakt som gäller i 33 månader. Jag skulle vilja fråga kommissionen om detta kontrakt har avbrutits nu.
En huvudpunkt från revisionsrätten när det gäller Europeiska utvecklingsfonden är att man föreslår att den skall inkorporeras i den ordinarie budgeten. Jag är helt övertygad om att en sådan åtgärd skulle underlätta en reform och göra det lättare att få kontroll på detta område där mycket idag är oklart, inte minst när det t.ex. gäller kontrollen av det direkta budgetstödet till olika länder. 
Rühle (Verts/ALE ).
   – Herr talman! Jag vill i dag tacka revisionsrätten för den utmärkta kvalitet och stora bredd som dess arbete uppvisar. Revisionsrättens många individuella rapporter och nu den omfattande årsrapporten ger oss en klar bild över Europeiska unionens svaga punkter och starka sidor, samt dess problem och de försök som gjorts för att lösa dem. Med tanke på Europavalen nästa år, vill jag åter bekräfta att revisionsrättens arbete kan bidra till att dämpa den utbredda misstron mot EU-institutionerna. Där misstag har begåtts, behöver de lyftas fram i ljuset och rättas till. I synnerhet Eurostat-fallet visar behovet av ökad öppenhet och insyn och mindre byråkrati i EU-institutionerna. Men er rapport går längre, och tar upp viktiga frågor som belyser de utmaningar Europeiska unionen står inför. Utvidgningen är ett exempel. Utvidgningsprogram som Sapard, syftar till att visa hur jordbruksprogrammen, strukturprogrammen och de administrativa funktionerna skall fungera efter utvidgningen. Det är olyckligt att det finns eftersläpningar. Sapards genomförandegrad exempelvis var högre än året innan men två procent är fortfarande en skamligt låg siffra.
Men er rapport, herr Fabra Vallés, hänvisar också till strukturproblem och felaktigheter på Europeiska unionens politikområden. Låt mig nämna den gemensamma jordbrukspolitiken som exempel och citera innehållet i er rapport, som jag finner mycket belysande. När det handlar om att få in ett miljötänkande i den gemensamma jordbrukspolitiken har revisionsrätten dragit slutsatsen att mer intensiva jordbruksmetoder har lett till oroväckande miljöproblem. Det är ju precis tvärt emot vad vi skulle uppnå i användningen av våra resurser. Det finns många brister att undanröja – i rådsdirektivet och i miljökriterierna – för skattebetalarna har full rätt att förvänta sig att möjligheterna till bedrägeri är så få som möjligt men också att deras pengar används på ett vettigt sätt. Ansvaret för detta ligger inte bara hos kommissionen och parlamentet, utan framför allt hos rådet. Jag vill ta upp ett exempel som ni nämnt och som är mycket belysande, nämligen frågan om djurfoder som torkats på konstgjord väg. Tillåt mig citera: ”Det stöd som har utbetalats för djurfoder som torkats på konstgjord väg är nästan det dubbla mot vad som utbetalats för soltorkat foder. Detta uppmuntrade producenter att i största möjliga utsträckning gå över från soltorkat foder till foder som torkats på konstgjord väg. Produktionen inom EU har fortsatt öka sedan 1995 och den maximala garanterade kvantiteten har överskridits sedan 1998/99.” Jag tycker detta är en skandal som måste lyftas fram, och något måste göras för att ändra denna situation.
Ett annat exempel, som jag menar är lika viktigt, är bomull. Generellt sett syftar stödarrangemangen för bomullsproducenter till att stödja bomullsproduktionen och göra det möjligt för producenter att få en tillfredsställande levnadsstandard. Trots att detta är ett bra mål som vi kan ställa oss bakom utgör det en felanvändning av medel när resultatet blir en ökad bomullsproduktion och att miljöeffekterna inte samtidigt övervakas.
Vi måste inte bara fästa avseende på bedrägerier och oegentligheter, utan även på att våra pengar används på rätt sätt. Låt mig ge ett annat exempel: exportstöd, som 2002 uppgick till 3 622 miljoner euro, pengar som jag anser inte har använts riktigt, eftersom vi varje dag får höra hur exportstöd medför oegentligheter och bedrägeri, bortsett från att de är orättvisa och förstör marknader i utvecklingsländerna.
Min åsikt är att om EU:s skattebetalare skall fortsätta vara villiga att betala till Europeiska unionen måste EU:s politikområden diskuteras mycket mer på djupet. Det innefattar inte bara kampen mot bedrägerier och oegentligheter, utan även att parlamentet måste få en klar insikt i frågan om vad vi får i utbyte för de pengar vi investerar. Vi behöver omvärdera våra mål, och ta ett mer samlat grepp för att kunna bedöma hur medlen används i Europeiska unionen. 
Camre (UEN ).
   – Herr talman! Även jag vill tacka revisionsrätten för en utmärkt rapport och tackar samtidigt för den utmärkta information vi får från revisionsrätten under hela året.
Det är förstås onödigt att upprepa alla åsikter som har uttryckts så vältaligt i parlamentet av mina kolleger. Jag nöjer mig med att säga att vi står inför två problem. Det första är antalet omöjliga administrativa system, och det andra är den dåliga anda som råder i förvaltningen. Som Jonas Sjöstedt sade i kammaren kan vi ju inte godta att vi fortsätter skriva under kontrakt med företag som betett sig på ett oacceptabelt sätt; kommissionen skulle helt enkelt ha undvikit varje kontakt med sådana företag. Precis som min kollega Helmut Kuhne påpekade känner man framför allt sympati för kommissionen. Efter att gång på gång i budgetkontrollutskottet ha lyssnat på kommissionsledamöterna kommer jag allt mer att tänka på en person som bara har körkort för bil och som sitter ensam 7 000 meter upp i luften i cockpiten på en Boeing 767 och inte har en aning om hur man landar.
När vi ser på de problem vi står inför i dag och att EU har existerat i 46 år kan vi inte undgå att se att hela problemet ligger i försöken att lösa problem som helt enkelt inte borde lösas. Jordbrukspolitiken i de 15 medlemsstaterna är både skadlig och överflödig. Alla dessa länder är så rika att de själva enkelt hade kunnat ge det stöd som behövs, det samma gäller för strukturfondspolitiken. Som den svenske statsministern nyligen sade är det i praktiken meningslöst för högskatteländer att beskatta mannen på gatan när det finns länder som inte beskattar sina medborgare, inte ens de rikaste, för att sedan omfördela dessa medel via EU. För varje euro vi skickar till EU får vi tillbaka i genomsnitt 80 procent. Det är ju en helt absurd politik, en politik som helt kan omvärdera. Vi skulle kunna fullgöra alla EU:s uppgifter med tio procent av budgeten och som en följd bara ha tio procent av de bedrägerier vi ser i dag. 
Avilés Perea (PPE-DE ).
   – Herr talman, fru kommissionär, herr revisionsrättsordförande! Jag vill börja med att tacka Fabra Vallés för den utmärkta rapport han har lagt fram. Jag vill även tacka hela revisionsrätten för dess fortlöpande arbete. Budgetkontrollutskottet är beroende av detta arbete för att ansvarsfrihet skall kunna beviljas.
Vi tycker verkligen det är mycket bra att kunna studera och analysera de rapporter som revisionsrätten lägger fram för oss. Den årsrapport som i dag läggs fram för parlamentet är särskilt viktig.
Jag vill lyfta fram några specifika frågor i denna rapport, bland annat kommissionsreformen, utanordnarnas uppgifter, intern kontroll och införandet av en intern revisionstjänst. Jag tror att dessa frågor är mycket viktiga för att få Europeiska kommissionen att fungera bättre och för att bättre kunna genomföra dess budget.
Den interna kontrollen och uppföljningen av reformprocessen är de allra viktigaste av de nyssnämnda frågorna. Jag återkommer till dem senare. Jag tycker också att alla analyser av utvidgningen är mycket betydelsefulla. I dessa ingår en beräkning av återstående underskott i strukturerna och i genomförandet av gemenskapens regelverk. Det har dock gjorts vissa framsteg i det avseendet. Brister i genomförandet av föranslutningsinstrumenten anges också. Även här har stora framsteg gjorts men situationen i sin helhet är dock fortfarande mycket otillfredsställande. Många av de brister och underskott som vi ser i dessa länder skulle kanske ha kunnat undvikas om större insatser gjorts inom ramen för dessa instrument och för att se till att de fungerat mer effektivt.
Jag övergår nu till budgetförvaltningen. Överskottet är fortfarande mycket stort. Det är mindre än det har varit, vilket är ett visst framsteg, men det är mycket oroande att man fortfarande måste hantera ett sådant stort överskott. Det har sagts här i kammaren att det här mycket väl kan visa sig vara medlemsstaternas ansvar. Europeiska kommissionen borde dock utöva en bättre kontroll för att förhindra sådana situationer från att uppstå. De utgör ett hinder för ett effektivt genomförande av gemenskapsprogrammen.
Allt detta hänger ihop med en av de frågor som behandlas mer ingående i revisionsrättens årsrapport. Jag menar då delad förvaltning med medlemsstaterna, och särskilt Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket (EUGFJ) och strukturfonderna. Bristen på genomförande har varit mest märkbar inom dessa områden. Jag tycker att detta särskilt borde uppmärksammas och jag hoppas att båda dessa områden kommer att få sin beskärda del under året och under våra nuvarande överläggningar om beviljande av ansvarsfrihet för år 2002. Medlemsstaternas kontroller måste bli bättre och även andelen utgifter. Det har vi betonat vid flera tillfällen.
Jag vill också betona behovet av en mer detaljerad undersökning av reformen. Det måste också göras en noggrannare undersökning av situationen i dag, av eventuella brister och lämpliga förändringar, om det skulle visa sig vara nödvändigt med sådana. Reformering är något mycket viktigt om Europeiska kommissionen skall kunna bli mer flexibel. Allvarliga brister har noterats, vilka har sin grund i den långvariga interna organisationskulturen. Det råder en viss attityd bland tjänstemännen, vilket har blivit tydligt i dag. Det betyder att kommissionsledamöterna ibland måste ta på sig ansvaret. Det är naturligtvis så att dessa med tiden når mandatperiodens slut och följs av andra som är fulla av goda föresatser och idéer. Det är viktigt att förstå att strukturella förändringar och ett fullständigt genomförande av reformen är avgörande för att kunna omsätta dessa kommissionsledamöters goda vilja och goda föresatser i praktiken.
Avslutningsvis vill jag även påpeka att det vore ett betydelsefullt steg i rätt riktning att lägga Europeiska utvecklingsfonden under kommissionens kontroll och förvaltning. Det vore också bra om den låg inom ramen för detta utskotts budgetkontroll. 
Van Hulten (PSE ).
   – Herr talman! Som föredragande för Europaparlamentets ansvarsfrihet för 2002 noterade jag med glädje att Europeiska revisionsrätten har tagit itu med några av de problem som togs upp i parlamentet.
Rapporten visar tydligt att det fortfarande finns problem. Reglerna för sekretariatsersättning innehåller fortfarande kryphål, vilket innebär att pengarna inte alltid används till personal, som de borde. Trots tidigare varningar från EG-domstolen visar reglerna för finansiering av politiska grupper fortfarande brister. Detta bevisades denna vecka, när det framgick av en OLAF-rapport att en tidigare politisk grupp i detta parlament hade missbrukat medel. Pensionsfonden slutligen saknar en ordentlig rättslig grund och har inte ens tillräcklig finansiering för att täcka alla åtaganden.
Europaparlamentet är, som vi alla känner till, alltid väldigt duktigt på att kritisera andra institutioner – vi har gjort det i dag, men vi måste också se om vårt eget hus. I går blockerade en koalition av de själviska, de naiva och de giriga ännu en gång ett förslag om reformering av systemet för parlamentsledamöternas löner och omkostnader, som skulle ha kunnat lösa detta problem en gång för alla. Motståndet mot detta förslag leddes av Martin Schulz och Hartmut Nassauer. Det är samma personer som skrev till er, herr talman, och bad om en reformering av systemet för resekostnader eftersom en tysk dagstidning publicerade deras bilder och fick dem att agera för skams skull. Presidiet sköt upp den debatten, som jag förstår det. Jag hoppas att det tyska förslaget tas upp, även om SPD, CDU och CSU – inte De gröna – har klargjort att de i sitt stilla sinne hoppas att det inte kommer att tas upp.
Det bästa beviset på detta hyckleri kom i går kväll, när presidiet diskuterade reformen av sekretariatsersättningen, vilket Europeiska revisionsrätten gett dem i uppdrag att göra. Jag har fått veta att Ingo Friedrichs första reaktion var att fråga om parlamentsledamöter fortfarande kunde anställa sina släktingar om de nya reglerna antogs! Jag är inte emot att parlamentsledamöter anställer släktingar om det görs på ett ärligt och öppet sätt, även om jag personligen inte tycker att det är ett klokt drag. Ingo Friedrichs reaktion visar dock att de enda skälen för vissa parlamentsledamöter på båda sidor av kammaren att vara ledamot av detta parlament tyvärr är självberikande och bedrägeri. 
Lyckligtvis finns det många parlamentsledamöter, däribland kolleger som Helmut Kuhne, som vill reformera vårt utgiftssystem. Detta ärende kommer att bli hjärtefrågan i mitt betänkande om Europaparlamentets ansvarsfrihet för budgetåret 2002. Det är valår 2004; vi har inte råd att ge oss in i detta val med det rådande systemet, som är korrumperat i moraliskt hänseende. Om det krävs måste vi inför allmänheten få vår kammare att agera för skams skull.
Sørensen (ELDR ).
   – Herr talman! Det är med en viss tillfredsställelse jag hör revisionsrätten hylla kommissionens reformansträngningar. Samtidigt är det bra att revisionsrätten, för första gången, inte upptäckt några materialfel i samband med genomförandet av föranslutningsstödet till kandidatländerna. Slutligen är det även värt att notera att revisionsrätten godkänt 2002 års räkenskaper för Europeiska utvecklingsfonden, även om det finns kritiska anmärkningar angående deras inspektioner. Jag vill betona att vi i Europeiska liberala, demokratiska och reformistiska partiet står helt bakom revisionsrättens förslag att Europeiska utvecklingsfonden skall integreras i den allmänna budgeten.
Samtidigt är det väldigt oroande att revisionsrätten återigen inte kan godkänna riktigt stora budgetposter som utgifter för jordbruksstödet, strukturfonderna och den inre politiken, alltså poster som upptar cirka 80 procent av EU:s budget. I det sammanhanget måste vi vara medvetna om att medlemsstaterna själva i stor utsträckning sköter administration och kontroll av dessa budgetposter. Det är också dessa budgetposter som, år efter år, helt förfelar sitt syfte i budgethänseende. I år uppgick det totala underutnyttjandet till 7,4 miljarder euro, eller 7 400 miljoner euro, och det är väldigt otillfredsställande. Det är pengar som borde och som kunde ha använts till att uppfylla de politiska målen och hade de inte använts till de syftena så kunde de ha använts inom andra av EU:s budgetområden, till exempel forskning och utveckling.
Jag tycker att dessa problem borde leda till eftertanke om strukturerna för utövande av kontrollen inom budgetområdet, med delade befogenheter mellan kommissionen och medlemsstaterna. I första hand tycker jag att insatser borde göras för att samordna och effektivisera medlemsstaternas kontroll av EU-medel. En arbetsgrupp skulle kunna inrättas, med företrädare från medlemsstaternas respektive kontrollorgan. Revisionsrätten måste naturligtvis ingå i den arbetsgruppen och syftet måste vara att utarbeta en enhetlig kontrollnorm som är baserad på “bästa praxis”-modellen. På lång sikt borde man fundera över om inte drivfjädern för en effektiv kontroll av EU-medel helt enkelt är för svag i medlemsstaterna. Om det visar sig vara så, borde högsta prioritet ges åt att inrätta ett gemensamt europeiskt åklagarämbete.
Avslutningsvis har jag en praktisk fråga till Fabra Vallés. I samband med offentliggörandet av rapporten, och även i dag i kammaren, har ni sagt att kommissionens tidsfrist för reformering av revisionssystemet, alltså januari 2005, är mycket optimistisk. Jag vill fråga vilka överväganden som ligger till grund för det uttalandet eftersom jag lagt märke till att revisionsrätten inte utvärderat revisionsreformerna i rapporten. 

Dell’Alba (NI ).
   – Fru talman, mina damer och herrar! Efter min vän Michiel van Hultens anförande är jag inte längre säker på om vi talar om revisionsrättens rapport eller om rapporten från presidiets sammanträde. Om vi talar om revisionsrättens rapport är det inget problem, det var nämligen den debatten som jag anmälde mig till.
Först av allt vill jag lovorda revisionsrättens ordförande, Fabra Vallés, för hans arbete och hela revisionsrätten för dess arbete. Jag tycker, återigen, att revisionsrätten har gett oss ett dokument som förtjänar och kräver vår fulla uppmärksamhet. Jag tror dessvärre att detta dokument inte kommer att bli särskilt läst utanför vår institution, till exempel av nationella regeringar, av folk i rådet och i Ekofinrådet som tycker det är helt rätt att ta makt från Europaparlamentet när de i stället först borde granska sina egna räkenskaper och ta den synpunkt som revisionsrätten tagit upp på allvar.
Michiel van Hulten hade rätt när han sade att revisionsrätten har uppmärksammat en del saker som detta parlamentet också behöver rätta till. Det är synd att vi ibland ägnar oss litet för mycket åt navelskådning. Vi kan direkt se de saker i parlamentet som inte fungerar som de skall och det är helt rätt att vi borde göra det. Ändå är det så att revisionsrätten i åratal har sagt oss att 80 procent av våra utgifter, vilka kontrolleras av medlemsstaterna, innehåller ett otroligt stort antal fel, falska anslag och problem som rätten själv inte kunnat ange i detalj.
Därför frågar jag mig när vi skall reda ut saker och ting och äntligen få ordning på detta system. Det är vår skyldighet att vara petnoga och se efter vad kommissionen och de andra institutionerna gör. Som ni vet, fru Schreyer och herr Fabra Vallés, har vi i budgetkontrollutskottet ställt två hundra frågor till kommissionen – kanske ännu fler – med utgångspunkt i revisionsrättens rapport. Tyvärr har vi dock inte ställt några till medlemsstaterna eftersom vi inte kan göra det. Detta tycker jag är ett verkligt problem. Vi måste hitta ett sätt att finna en lösning, och göra revisionsrättens rapport bindande inte bara för kommissionen, vilken kommer att uppmanas lägga fram räkenskaper, utan även med hänsyn till medlemsstaternas räkenskaper.
Det andra problemet är hur man skall följa upp de rekommendationer som revisionsrätten lagt fram. Under flera år har revisionsrätten inte utfört några specifika granskningar eller utredningar, till exempel av Eurostat. I flera år har den dock påpekat vissa problem som aldrig tagits på allvar. I frågan om exportbidrag har revisionsrätten till exempel påpekat ett problem som aldrig tagits på allvar och det ledde till den skandal som vi bara alltför väl känner till
Om denna övning inte skall bli meningslös, tror jag att den måste få ett mer specifikt innehåll, i alla fall när det gäller de följande två sakerna: sättet på vilket uppföljningsåtgärder organiseras på medlemsstatsnivå, och skälet till varför kommissionen, och vi själva, inte tar tillräcklig hänsyn till slutsatserna i rapporten. 
Bayona de Perogordo (PPE-DE ).
   – Fru talman! Jag vill börja med att tacka revisionsrättens ordförande för att han kommit hit till kammaren i dag och för hans presentation. Jag är glad att flera av revisionsrättens tjänstemän följt med Fabra Vallés och jag vill ta detta tillfälle i akt att tacka även dem för det arbete de lagt ned.
Jag kan inte låta bli att än en gång betona den pedagogiska aspekten av den rapport vi behandlar. Det gjordes en medveten ansträngning att ta med inledande definitioner av vart och ett av områdena. Tidigare observationer, föreslagna observationer och kommissionens svar har också tagits upp. Följaktligen har rapporten blivit ett uppslagsverk över gemenskapens finansiella förvaltning. Den borde visa sig vara mycket användbar för alla som har nöjet att läsa och studera den.
Enligt min åsikt borde det även understrykas att detta är en övergångsrapport i det avseendet att den är en del av en pågående reformering av kommissionen, vilket är en betydande administrativ reform. Jag välkomnar det faktum att när det hänvisas till den reformen så inriktar sig revisionsrätten på förbättringar inom kommissionen. Revisionsrätten tar upp planer som inletts eller föreslagits av kommissionen och anger att den senare tar reformen på allvar.
Det vore inte riktigt förståndigt av kommissionen att släpa fötterna efter sig när det gäller att genomföra sin egen reform. Initiativet till reformen kom ju ändå från kommissionen själv.
Det återstår verkligen mycket att göra. Utvecklingen går dock mot mer samarbete. Jag tror därför att den observation som Fabra Vallés har gjort angående det önskvärda i att revidera tidplanen är synnerligen passande. Uppskattningarna kan visa sig vara alldeles för optimistiska.
När det gäller revisionsförklaringen vill jag betona att de förbehåll som uttryckts är tydligt angivna och kan övervinnas. Detta är inga förbehåll i sak, inte heller angående principer. Dessa förbehåll är därför hanterliga, trots att de är betydande.
Vidare kommer en del av de frågor som tagits upp i rapporten, som till exempel underutnyttjande, delad förvaltning och reformprocessen, att behandlas i rapporten om beviljande av ansvarsfrihet för räkenskapsåret 2002. 
Casaca (PSE ).
   – Fru talman, fru kommissionär, herr revisionsrättsordförande och övriga medlemmar i revisionsrätten! Jag vill sälla mig till gratulanterna för det utmärkta arbete som ni lagt fram för oss men jag vill också ta upp två särskilda rapporter om exportbidrag som verkligen är exemplariska och talar ett tydligt språk när det gäller kvaliteten på det arbete som revisionsrätten utfört de senaste åren.
De är skrivna på ett tydligt språk som inte förfaller till kraftiga överdrifter eller den byråkratiska metafysik som vi tyvärr fortfarande återfinner i vissa av revisionsrättens texter, och de upprepar en diagnos som ursprungligen ställdes 1990. Systemet för exportbidrag är mycket komplext och står väldigt öppet för bedrägerier eftersom det inte följer de mest grundläggande reglerna för öppenhet och insyn. Ingenting har i grunden förändrats på 13 år när det gäller hur detta system drivs. Det omfattar ett mycket litet antal intressen och företag, som kommissionen vägrar nämna namnen på. Kommissionsledamöter kommer och går, reformer passerar men exportbidragen består och är en utmaning för allt och alla. Tre år efter att det nätverk som förfalskade tiotusentals ton smör runt om i Europa avslöjades och efter att den uppmanades skydda Europas ekonomiska intressen samt medborgares och lantbrukares rättigheter, vägrar kommissionen fortfarande vidta några åtgärder mot de som brutit mot reglerna och faktiskt ger privilegierad behandling till stora mejeriföretag som är inblandade i denna skandal, i jämförelse med den behandling den förbehåller lantbrukare som överskrider sin kvot för mjölkproduktion.
Detta är den praxis och den verklighet som det är så viktigt att bekämpa, och det är bra att detta undersöks effektivt och noggrant, vilket skett genom revisionsrättens rapporter om exportstöd. Därför vill jag återigen framföra mina hjärtligaste gratulationer till revisionsrätten för det arbete den utfört. 
Bösch (PSE ).
   – Fru talman! Jag kanske får ge revisionsrättens ordförande, Fabra Vallés, ett tips på hur hans institution skall bi bättre uppskattad av andra institutioner, för det är ju det – som ni, herr Fabra Vallés, sade och som jag också tror – som saknas för närvarande. Kanske skulle ni göra era rapporter litet tydligare. Kanske skulle ni endast ange att revisionsförklaringen saknas eller att ni inte tror att några reformer skall ha införts inom utlovad tid, eller kanske skulle ni bara rapportera att det med avseende på jordbruket inte skett några nämnvärda förberedelser för utvidgningen.
Om man kan konstatera att endast två procent av medlen når fram till sina avsedda mottagare, har denna politik bevisat att den inte lyckats. Det är helt enkelt så våra medborgare ser på saken. Jag vet inte hur vi skall kunna snygga till detta. Om det är reform det handlar om, har vi våra egna indikatorer. Jag talar här inte om tiden före 1999 utan om dagsläget, så när kommissionen säger oss att rapporten kommer att läggas fram ett år senare, i strid med den lag som den finns till för att skydda och upprätthålla, då har något inte ägt rum, nämligen en läroprocess inom kommissionen. När man måste vänta i månader på att få ett svar på frågor om vad som för närvarande håller på att ske på Eurostat – alltså frågor som inte gäller en forntid utan de misstag som sker just nu och det fortsatta slöseriet med skattebetalarnas pengar – då har det inte hänt något alls. När man säger oss att om vi vill ha reformer och lagstiftningsförslag i slutet av december så kommer vi att få dem i januari, då visar detta också att någon inte lyckats lära sig något. Det är efter dessa kriterier som vi bedömer om en reform verkligen genomförts och om den lyckats. Som ni nu väl förstått så är vi mycket skeptiska. 
Morgan (PSE ).
   – Herr talman! Jag skulle vilja tacka Europeiska revisionsrätten för dess rapport. Vi står inför en reform av en väldig multinationell förvaltning, och det kommer inte att bli lätt att omvandla den över en natt. Det finns emellertid ett erkännande i revisionsrättens rapport av att saker går i rätt riktning, och detta gläder oss. Det finns fortfarande stora problem med räkenskapsföringen, och vi vill att dessa ansträngningar påskyndas inom kommissionen. 
Sedan denna rapport offentliggjordes har vi i Förenade kungariket bjudits på skrikande rubriker om det bedrägeri som pågår inom EU. Det är nionde gången som revisionsrätten inte har godkänt att siffrorna är korrekta på de största utgiftsområdena. Vi måste komma ihåg att 80 procent av pengarna används inom medlemsstaterna, och till dess att en större del av ansvaret läggs på medlemsstaterna kan kommissionen omöjligen redovisa varje euro.
Den fråga jag vill koncentrera mig på är den väldiga summa som används till invalidpension till anställda inom institutionerna. 74 000 miljoner euro går varje år till människor inom institutionerna som är sjuka. Vi har naturligtvis ett ansvar att se till människor som är sjuka, men ansträngningarna som görs för att hjälpa personal tillbaka till arbetet är verkligen patetiska, särskilt de som lider av psykologiska problem. 50 procent av personalen sade att det inte gjordes någon undersökning om deras hälsotillstånd eller om deras möjlighet att återgå till arbetet medan de var sjukskrivna. I lönegrad C och D pensionerades 62 procent med invalidpension medan 21 procent pensionerades med ålderspension.
Jag vill fråga både domstolen och revisionsrätten om de kommer att driva på medlemsstaterna för att få dem att underteckna revisionsförklaringar – både när det gäller strukturfonderna och inom jordbruksområdet – i de kommande reformerna. Innan detta är avklarat kommer vi inte att märka av någon förbättring när det gäller hela problemet med räkenskapsföringen, eller med strukturfonderna, eller med vem som har ansvaret. Om vi intar en fast ståndpunkt i denna fråga kommer vi att försöka hejda processen inom Europaparlamentet till dess att medlemsstaterna börjar ta sitt ansvar. Tänker ni driva på medlemsstaterna för att få dem att underteckna revisionsförklaringar? 
Fabra Vallés,
    – Fru talman! Först vill jag göra ett uttalande om Eurostat. Flera talare har indirekt hänvisat till Eurostat utan att några egentliga frågor har ställts.
Revisionsrätten har aldrig utfört en fullständig revision av Eurostat (Europeiska statistikkontoret). Budgetkontrollutskottet har fått information om detta vid ett flertal tillfällen. Revisionsrätten har dock granskat program som Eurostat genomfört i samband med andra revisioner. Resultaten av dessa revisioner ingick i revisionsrättens årsrapporter för åren 1993, 1998 och 1999. Den senaste rapporten offentliggjordes i november 2000.
Revisionsrättens observationer om förvaltningen av Eurostat gällde otillräckliga förfaranden för tilldelning av vissa kontrakt. De gällde även det dåliga utnyttjandet av de tekniska stödkontoren. Det skall sägas att revisionsrätten redan kommenterat de tekniska stödkontoren i samband med andra revisioner. Kommissionen följde upp dessa kommentarer och granskade förfarandena för kontraktstilldelning och utnyttjande av tekniska stödkontor 1999. Den införde även nya normer för förvaltning och kontroll på dessa två områden. Dessutom inledde OLAF en intern utredning av Eurostat i mitten av 2000. I ljuset av införandet av dessa nya åtgärder och av OLAF:s pågående interna utredning, vore det olämpligt att inleda en revision av Eurostat i det här läget.
Det är värt att betona att revisionsrätten i princip undviker att utföra revisioner på avdelningar och områden som utreds av OLAF. Detta för att undvika kollisioner eller verksamheter som skulle kunna hindra bedrägeriutredningar.
Revisionsrätten kommer att ta hänsyn till de lärdomar som dragits av Eurostat-affären i sin riskanalys för nästa år.
Jag tackar Helmut Kuhne för hans bidrag, men jag måste säga att jag inte tror att det innehöll några frågor för revisionsrätten.
Jan Mulder sade att vi är på rätt spår men undrade hur länge det skulle vara. Jag tror att om vi är på rätt spår så borde vi hålla oss kvar på det. När det gäller tidsfristen är den avhängig organisationen eller institutionen. Den beror på hur komplex eller omfattande den är. Kommissionens storlek och geografiska omfattning måste hållas i åtanke. Man skall också komma ihåg att kommissionen inte är den enda inblandade aktören. Alla förändringar den inför får följder på nationell nivå. Kommissionen är därför tvungen att hålla ständig kontakt med de olika medlemsstaterna. Följaktligen kan den inte alltid hålla den takt som fastlagts vid en viss tidpunkt. Man bör även komma ihåg att de reformer som är på väg inte endast gäller de fem närmaste åren. Vi ser detta som ett långsiktigt åtagande.
Jag tror att vi är på rätt spår. Dessutom har vi parlamentet som kan spela sin roll. Det är parlamentets uppgift att fortsätta puffa på kommissionen så att den gör något och se till att denna reform förs framåt som en pågående och kontinuerlig process. Det skall också sägas att en positiv revisionsförklaring har avgivits sedan 1994, trots flera brister i bokföringssystemet.
Det är därför som kommissionen i december 2002 beslutade att reformera bokföringssystemet. Avsikten var att det nya systemet skulle tas i drift 2005. Jag tror fortfarande att den tidsfristen är optimistisk. Jag vill inte börja debattera detta med kommissionen. Jag nämner det bara, så att kammaren inte blir besviken om det skulle visa sig att reformen inte är helt slutförd år 2005. Revisionsrätten anser att den tid som står till förfogande är för kort. Vi tycker det är bäst att gå långsamt men säkert fram. Varje steg framåt borde tas först efter noggrant övervägande för att vara säker på att besluten är hållbara. Att använda Penelope-metoden för reformen hjälper inte. Framsteg kan inte nås genom ständiga kast fram och tillbaka.
När det gäller reformfrågan anser jag att det är viktigt att inte låta den äventyras av Eurostat-fallet. Det senare var ett hårt slag för alla européer, genom att det drabbade oss just när vi trodde att fallen med de tekniska stödkontoren och andra situationer äntligen hade åtgärdats. Den tydliga slutsats som man kan dra av denna situation är hur brådskande det är att fortsätta reformen och slutföra den så snart som möjligt. Så är läget just nu.
Svårigheten ligger i att mäta förbättringarna. Kammaren skall vara medveten om att revisionsrätten aldrig har förespråkat att ta hänsyn till felprocenten. Skälet till detta är att det leder till fel och att det därför är till ingen nytta. Revisionsrätten arbetar dock med standarder. Jag är övertygad om att den standard som hållits i år kommer att göra det möjligt att höja standarden under kommande år. Förhoppningsvis kan parlamentet, kommissionen och revisionsrätten komma överens om vad som är vad. Det vore bästa sättet att uppnå förståelse.
Jonas Sjöstedt sade att vi hänvisade till en allmän förbättring. Det är viktigt, mina damer och herrar, att fastställa huruvida förbättringar skett eller inte och i så fall att mäta dem. Därav hänvisningen till standarder, som gör det möjligt för er att göra jämförelser. Jag kan försäkra er att det verkligen skett en del förbättringar.
Heide Rühle talade om att bekämpa misstro och att öka öppenheten. Hon uppmanade även till ökad demokrati. Därefter hänvisade hon till jordbruket. Mitt svar på det är även riktat till Patsy Sørensen. Svårigheten med jordbruk är att det fortfarande sker för många felaktiga utbetalningar. Det är problemet. Vi har fastställt att de flesta felaktigheter gäller betalningar som skett utanför det integrerade administrations- och kontrollsystemet.
Det är tydligt att detta handlar om en betydande del av budgeten. Det gäller faktiskt över 40 procent av budgeten. Om man jämför med jordbrukssektorn som helhet, kan det slutliga mottagarbeloppet verka litet men 40 procent är ändå en stor bit av budgeten, och mindre felaktigheter kan inte förbises.
Man skall också komma ihåg att 80 procent av gemenskapsbudgeten går genom de nationella budgetarna. Då uppstår frågan hur långt förbättringen av kommissionen kan gå utan hjälp av medlemsstaternas kontroll. Jag vill informera er om att vi anordnar seminarier under hela året. Inbjudningar har delats ut till parlamentsledamöter, övriga institutioner och medlemmar i de nationella revisionsrätterna. De har inbjudits att komma till Luxemburg och lära känna oss. Det är ett sätt att bygga upp bra förbindelser på. Vi kan ge dem information och gradvis börja harmonisera förfarandena. Kom ihåg att vi alla inte använder samma system. Det finns det anglosaxiska systemet och det kontinentala systemet. Vi arbetar på att harmonisera dem.
Jag kommer att tänka på ett bibelord, nämligen ”gå ut och predika”. Jag kan försäkra er om att alla medlemmar i revisionsrätten verkligen går ut och predikar. Vi har alla nyligen varit i våra hemländer för att sprida information. Vi har samma uppgift här i parlamentet, i de nationella staterna och i revisionsrätten. Vårt mål är att se till att medlemsstaterna förstår hur mycket vi behöver deras stöd och samarbete när det gäller att kontrollera gemenskapsmedlen.
För att spara tid skall jag svara Mogens N.J. Camre, Bayona de Perogordo, Michiel van Hulten, Gianfranco Dell’Alba, Paulo Casaca, Herbert Bösch, María Antonia Avilés Perea och Eluned Morgan skriftligen.
Tack för er uppmärksamhet. Ni kan lita på att vi alltid står helt till ert förfogande.
Talmannen.
   – Tack för att ni är så förstående, herrFabra Vallés! Vi måste hålla oss till mycket snäva tidsscheman.
Debatten är härmed avslutad. 
Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är ett betänkande (A5-0399/2003) av Anne Elisabet Jensen för utskottet för sysselsättning och sociala frågor om förslaget till Europaparlamentets och rådets förordning om ändring av rådets förordning (EEG) nr 1408/71 om tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjemedlemmar flyttar inom gemenskapen, och av rådets förordning (EEG) nr 574/72 om tillämpning av förordning (EEG) nr 1408/71, avseende harmonisering av rättigheter och förenkling av förfaranden [KOM(2003) 378 – C5-0290/2003 – 2003/0138(COD)]. 
Diamantopoulou,
   . Fru talman, mina damer och herrar! I dag har jag nöjet att tillkännage en verklig framgång för oss att diskutera.
Efter två och ett halvt års förhandlingar och fem ordförandeskap som granskat ärendet noga har rådet blivit ense om förordning nr 1408/71, en särskilt viktig förordning eftersom den gäller arbetstagares rättigheter i Europeiska unionen.
Anne Elisabet Jensens betänkande gäller mer specifikt parlamentets ståndpunkt om harmonisering av rättigheter och förenkling av förfaranden i samband med att arbetstagare i Europeiska unionen arbetar och bor på olika platser, och i dag tas detta upp för en första behandling.
Denna förordning är av otroligt stor betydelse för försäkringstagarnas rättigheter. Det förslag som kommissionen lade fram i juni förstärker i grunden försäkringstagarnas rättigheter – alla försäkrade personer som är tillfälligt bosatta i andra medlemsstater kommer att ha samma hälsovårdsrättigheter – men det förenklar även förfarandena för att trygga hälsovården under tillfälligt boende.
Vi har alltså en mycket specificerad rättsakt från EU-institutionerna som är förståelig, tydlig och har en omedelbar effekt på de europeiska medborgarnas vardag. Den berör egentligen två grundläggande frågor i Europeiska unionen: begreppet EU-medborgare å enda sidan och rätten till fri rörlighet för arbetstagare å den andra.
Förutom förordningens betydande oberoende verkan, förenklingen och förstärkningen av arbetstagares rättigheter kommer den emellertid att underlätta införandet av det europeiska sjukförsäkringskortet. Det kortet skall ju, som ni vet, vara klart den 1 juni 2004 och det kommer avsevärt att underlätta den fria rörligheten i Europa.
Jag måste verkligen få framföra mina gratulationer till Anne Elisabet Jensen som, med djupgående kunskap i ämnet och med konstruktiv flexibilitet, har lyckats utarbeta parlamentets ståndpunkt om detta förslag på jämförelsevis kort tid, ja, rentav på extremt kort tid. Med det mycket konstruktiva samarbete som kommissionen och parlamentet har haft kanske vi i dag verkligen står inför ett beslut som kommer att fattas på rekordtid, kanske redan i första behandlingen om alla kommer överens, och vi kommer att ha ett slutgiltigt avtal mellan de tre institutionerna om förordningen och dess verkan så snabbt som möjligt. Jag vill påminna kammaren om att det senaste halvåret, från juni till i dag, har präglats av mycket stora ansträngningar och ett enastående konstruktivt samarbete, och jag är mycket glad att kommissionen kan godta de flesta av de ändringsförslag som parlamentet lagt fram, eftersom ett godkännande av dessa ändringsförslag gör det möjligt för rådet att närma sig ett slutgiltigt godtagande efter parlamentets behandling.
Mycket ofta, och även på grund av institutionernas art och deras sätt att fungera, ägnar vi oss, mina damer och herrar, en hel del åt förfaranden som är komplicerade. I dag, med hänseende på förfaranden, med institutionernas överenskommelse, står vi inför ett beslut som har mycket specifika och påtagliga effekter på de europeiska medborgarnas liv, och än mer så i ett EU med 25 medlemsstater, där arbetstagares rörlighet och samarbetet mellan medlemsstater måste förenklas och kommer att kräva mycket enklare och tydligare förfaranden. 
Jensen (ELDR ),
   – Fru talman, fru kommissionär, mina damer och herrar! Jag vill börja med att tacka er så mycket för samarbetet i samband med det europeiska sjukförsäkringskortet, för det är nämligen sant som ni säger, fru kommissionär! Detta är verkligen en framgångshistoria som, med ganska få ändringar och tämligen blygsamma omdaningar, leder till stora fördelar för den enskilde medborgaren. Jag är dessutom glad att parlamentet har stått bakom vår iver att avsluta arbetet snabbt, så att medborgarna kan ha kortet i handen redan den 1 juli 2004. Jag tror verkligen att detta kan få ett mycket stort symbolvärde.
Det har dock inte varit så enkelt hela tiden, det var nämligen först i fredags som rådet enades om den text som nu ligger på bordet. Jag måste tacka mina kolleger i form av skuggföredragandena från de andra partierna för att de varit så flexibla och tillitsfulla i arbetet kring detta kort, och för att ha hjälpt oss att finna en lösning så tidigt som i dag, då jag även hoppas att vi kan lägga grunden för att nå en överenskommelse i första behandlingen och på så sätt genomföra förslaget på bara sex månader.
Det vi antar i dag betyder att flera av de blanketter vi har för närvarande kommer att ersättas med ett kort. Inledningsvis är det endast ett formulär, E111, som kommer att ersättas. Flera andra formulär kommer att följa senare, vilka normalt sett måste fyllas i när personer flyttar från ett land till ett annat eller behöver en sjukförsäkring – betalad av deras ursprungsland – när de är tillfälligt bosatta utomlands. Det kommer att förenkla saker och ting för människor, inbegripet resenärer, på ett mycket praktiskt sätt. Inte bara studenter och pensionärer som är tillfälligt bosatta eller arbetande i ett annat land utan även resenärer, kommer utan tvivel sedan att nyttja det nya sjukförsäkringskortet mer eftersom de inte längre kommer att behöva kontakta de sociala myndigheterna utan kommer att ha kortet och kan därmed söka läkarvård direkt.
Om vi lyckas utforma ett kort för alla, behöver dock alla ges samma rättigheter, vilket inneburit att vissa medborgare ges ökade rättigheter. I framtiden kommer var och en att ha rätt till all nödvändig sjukvård medan vissa personer hittills endast haft rätt till akutsjukvård. I framtiden kommer det att vara lika för alla och det betyder till exempel att personer som lider av kroniska sjukdomar, som njursjukdomar, i framtiden kommer att kunna träffa ett avtal med ett sjukhus i det land dit de reser och vara säkra på att få dialysbehandling. Det här förslaget kommer därför att göra det både bättre och enklare för dem.
De mer detaljerade reglerna för sjukförsäkringskortet kommer att läggas fram av en administrativ kommitté där de enskilda medlemsstaterna kommer att vara företrädda. Hur dessa regler kommer att se ut och vilka sjukdomar som man rent praktiskt kommer att kunna accepteras behandling för kommer att läggas fram av företrädare för medlemsstaterna. Det vi lägger grunden för här är en situation där alla ges samma rättigheter, och där det är möjligt att gå direkt till läkaren utan att behöva göra en rundresa bland de sociala myndigheterna.
Det är också värt att nämna att det kommer att bli lättare att få ersättning för utgifter. Detta kan göras både enklare och snabbare. För närvarande kan det ta lång tid innan kostnader betalas tillbaka. Detta kommer att bli enklare. Det kommer att bli enklare för den enskilda personen och det kommer faktiskt också att bli enklare för läkare och sjukvårdspersonal samt även för myndigheterna. Denna situation kan verkligen alla vara nöjda och glada över, eftersom vi alla faktiskt kommer att dra nytta av det.
Slutligen vill jag tala om hur väldigt viktigt det är att fastställa att det vi håller på att utarbeta i det här fallet är ett försäkringskort och inte ett kort som ger allmän hälsoinformation. Den enda information som kommer att finnas med på kortet är personens namn och försäkringsuppgifter men ingen hälsoinformation. Inom ramen för programmet e-Europe läggs det ned arbete på ett kort som kommer att innehålla hälsoinformation men det är inte det kortet vi pratar om i dag. Därför har vi inga problem gällande skydd av personuppgifter, eftersom de uppgifter som skall utbytas genom detta sjukförsäkringskort är exakt samma uppgifter som vi utbyter via formulären. Det är en liten reform men en som jag tror kommer att bli mycket verkningsfull i praktiken. 
Pérez Álvarez (PPE-DE ).
   – Fru talman, fru kommissionär! Även jag vill gratulera Anne Elisabet Jensen, inte bara för det arbete hon har utfört, utan även till hennes förmåga och strävan att nå samförstånd mellan alla ledamöter i utskottet för sysselsättning och sociala frågor.
Europeiska kommissionen lanserade officiellt idén att skapa ett europeiskt vårdkort i början av det spanska ordförandeskapet för Europeiska unionen, som sträckte sig från januari till juni 2002, vid det informella mötet för sysselsättnings- och socialpolitiksministrar, som hölls i Burgos den 18–19 januari 2002. Förslaget stöddes av den dåvarande spanske ministern för sysselsättning och sociala frågor, rådsordföranden i rådet för sysselsättnings- och socialpolitiksministrar, Juan Carlos Aparicio Pérez, som för övrigt nu är borgmästare i denna vackra kastilianska stad, Burgos.
Vid Europeiska rådets möte i Barcelona i mars 2002 beslutade man sedan att skapa ett europeiskt sjukförsäkringskort, ett kort som kommer att ersätta de pappersformulär som EU-medborgare nu behöver för att få sjukvårdshjälp i andra medlemsstater.
När gemenskapens medborgare rör sig mellan medlemsstater kan deras fria rörlighet inom gemenskapen vara – och faktiskt är – förenad med besvär och inskränkningar. Ett europeiskt vårdkort – som kan bli verklighet inom en snar framtid, att döma av vad kommissionären har sagt – måste bidra till att avlägsna och undanröja dessa svårigheter och kommer dessutom att göra det lättare för européer inom gemenskapen att utöva sina rättigheter.
Situationen var en helt annan inledningsvis, eftersom vi då arbetade på grundval av olikartade situationer i var och en av medlemsstaterna. Fördelarna med detta europeiska vårdkort är likväl uppenbara. För mitt hemland, till vilket mer än 40 miljoner EU-medborgare reser varje år och i vilket många gemenskapsmedborgare dessutom bosätter sig, är det mycket viktigt. Invånarna i starkt regionaliserade länder kommer också att ha särskilda fördelar.
Kortet för alla européer inom gemenskapen kommer att förenkla de i dag nödvändiga förfarandena för att få hjälp i det land där man tillfälligt vistas och även garantera att de organ som betalar hjälpen ersätts för sina utgifter av förmånstagarens/användarens ursprungsland.
Jag anser därför att fördelarna bland annat är en riktigt tillämpad gemenskapssamordning på sjukvårdsområdet; att förtroende skapas hos EU:s medborgare för deras sjukvård när de rör sig inom gemenskapens territorium; att det blir lättare för medborgarna att utöva sin rätt till sjukvårdshjälp genom att erforderlig dokumentation förenklas, koncentreras i ett enkelt kort, i ett enda kort som tillförsäkrar sjukvårdshjälp, med integrerad användning av kort och terminaler, och, slutligen, fastställandet av ett ersättningsförfarande i särskilda fall, med vilket jag menar vid förlust eller stöld av kortet.
Med detta kort, som i princip kommer att ersätta dagens E111-formulär, vilket används för korta vistelser, som kommissionären sade, kommer vi att ha ytterligare en del – utöver euron – av EU i våra fickor.
För att återgå till det spanska ordförandeskapet och dess paroll kommer kortet helt enkelt att ge oss ”mer Europa”. Jag anser i alla händelser att ”mer Europa” betyder ett Europa på närmre håll, närmare de europeiska medborgare, som medborgarna har en bättre föreställning om, och utan tvivel – och jag avslutar här, fru talman – ytterligare ett steg i det europeiska bygget, som våra föregångare skulle ha uttryckt det. 
Van Lancker (PSE ).
   – Fru talman, fru kommissionär! Tack för denna viktiga förordning. Jag skulle även vilja tacka föredraganden för det snabba och flexibla arbetet och, framför allt, för det utmärkta samarbetet med de politiska grupperna. Jag står även i tacksamhetsskuld till rådet för dess positiva inställning i frågan. Fru kommissionär! Vi bevittnar här faktiskt ett smärre mirakel: en förordning som måste godkännas enhälligt av rådet i medbeslutande med parlamentet och för vilken förfarandet slutförs inom loppet av en behandling. Jag tror inte att detta hänt någonsin tidigare i parlamentet. Den förordning vi i dag diskuterar är likväl mycket viktig eftersom den avsevärt stärker – på två sätt – rättigheterna för medborgare som utnyttjar rätten till fri rörlighet för personer.
Först och främst kommer alla från och med nu att ha samma rätt till nödvändig läkarvård, vilket är en väldig förbättring för ett mycket stort antal människor. Hittills har, vid behov, studerande och pensionärer varit berättigade till läkarvård i de medlemsstater i vilka de är bosatta, medan arbetstagare och deras familjer endast kunnat få nödvändig vård i de länderna. Denna diskriminering har nu därför åtgärdats.
För det andra kommer förfarandena även att bli mycket enklare för allmänheten. För närvarande måste personer som är bosatta i en annan medlemsstat ta sina E111-formulär till den lokala försäkringskassan, varpå de får nya formulär, och först därefter kan de besöka allmänpraktikern eller tandläkaren. Detta är hopplöst komplicerat. Nu kan de åtminstone gå direkt till vårdgivaren. Även det är en väldig förbättring.
Fru kommissionär! Det gläder mig även att rådet och kommissionen har samtyckt till principen att medlemsstater skall informera sina medborgare om deras rätt till sjukvård, för den är naturligtvis inte obegränsad.
Slutligen, fru kommissionär, delar jag mina ledamotskollegers förhoppning om att förordningen verkligen kommer att bli ett viktigt nytt steg mot att införa ett allmänt europeiskt sjukförsäkringskort som ger enkel tillgång till sjukvård i hela EU för alla försäkrade EU-medborgare med uppehållstillstånd. 
André-Léonard (ELDR ).
   – Som ledamot av utskottet för sysselsättning och socialfrågor, men även som före detta regeringsombud för administrativ förenkling i mitt hemland, kan jag bara välkomna det enhälliga antagandet, i vårt utskott, av Anne Elisabet Jensens betänkande.
Införandet av ett europeiskt sjukförsäkringskort, som ersätter de pappersformulär som nu behövs för att få sjukvård i en annan medlemsstat, kommer i själva verket att utgöra ett betydande framsteg för människorna i EU. Jag anser att vi alla bör vara medvetna om detta. En harmonisering av förfaranden kommer att leda till ökat välbefinnande, förhindra att människor blir offer för ändlöst pappersarbete men, framför allt, ge EU-medborgare verklig rörlighet. Denna åtgärd är ett utmärkt exempel på den effektivitet som kan bli följden av en omorganisering av förfaranden. Således kommer det famösa E111-formuläret – så välbekant för turister och erforderligt vid korta vistelser – att bli det första som avskaffas.
Det europeiska kortet kommer att förenkla våra medmänniskors liv utan att påverka befintliga rättigheter och skyldigheter. Detta är något som vi alla krävde. Denna praktiska och mycket påtagliga handling kommer att öka vår samhörighetskänsla med Europeiska unionen, precis som den kommer att stärka det europeiska medborgarskapet. Det är tydligt att vi mycket snabbt måste fortsätta vår strävan och vidga kortets räckvidd, till att omfatta medicinska uppgifter för akutvård och information om innehavarens hälsa.
Låt oss för stunden välkomna denna nya administrativa kultur, som – utan tvekan – kommer att uppskattas av EU:s medborgare, vilka alltför ofta har blivit besvikna över våra förfarandens långsamma och besvärliga natur. 
Figueiredo (GUE/NGL ).
   – Fru talman! Åtgärder som främjar en förenkling av förfaranden och formaliteter är alltid välkomna, och i just detta fall – vi talar om tillhandahållande av sjukvård – är de rent av ännu viktigare, eftersom de kommer att bidra till att göra den fria rörligheten för personer enklare. Dessa rättigheter måste utvidgas till så många människor som möjligt, och det är därför ett positivt steg att man har lyckats skapa ett europeiskt vårdkort för alla som reser, studerar eller arbetar – och även för deras familjemedlemmar – i någon av Europeiska unionens medlemsstater, ett kort som alltså ersätter de formulär som finns i dag men som inte innehåller uppgifter som skulle kunna äventyra privatlivet. Jag ser det även som ett positivt steg att ge alla medborgare information om deras rättigheter på detta område i de olika medlemsstaterna och anser att detta bör garanteras på vederbörligt sätt. Jag gratulerar följaktligen Anne Elisabet Jensen till det arbete hon har utfört. Jag hoppas att medborgarna i Europeiska unionens olika medlemsstater verkligen kommer att få direkt tillgång till fullödig sjukvård och att detta sker så snart som möjligt, i enlighet med en fastställd tidtabell. Jag hoppas också att dagens omröstning kommer att bidra till att garantera att denna tidtabell följs och att vårdkortet blir verklighet under det kommande året. 
Ahern (Verts/ALE ).
   – Fru talman! Jag välkomnar också beslutet att införa ett europeiskt sjukförsäkringskort och gratulerar föredraganden till hennes tydlighet och ihärdighet. Detta är verkligen ett genombrott för våra medborgare och ett konkret exempel på hur Europeiska unionen kan vara till direkt nytta för dem. I stället för att till exempel behöva hämta formulär E111 innan man reser iväg, och sedan behöva gå igenom flera byråkratiska procedurer innan man får vård, kommer de som har kortet att få omedelbar tillgång till den vård som de behöver. 
Medlemsstaterna bär ansvaret för hälsovården, och det finns naturligtvis en mängd olika tillvägagångssätt på detta område. Men det har till sist varit möjligt att nå en överenskommelse i rådet. Jag vill gratulera alla berörda parter till att ha nått denna överenskommelse så att kortet kan börja användas den 1 juni 2004.
Föredraganden har dock rätt när hon påpekar att Europaparlamentet måste rådfrågas igen om det föreslås en utvidgning av kortets användningsområde till att omfatta medicinska personuppgifter – detta har faktiskt redan föreslagits – eftersom vederbörligt skydd av personuppgifter – särskilt av medicinsk art – är en viktig fråga. 
Crowley (UEN ).
   – Fru talman! Jag skulle också vilja instämma med mina kolleger och gratulera både kommissionsledamoten och föredraganden till deras arbete med denna fråga.
På sätt och vis hjälper detta till att främja Europeiska unionens ideal för integration och större rörlighet mellan medlemsstaterna, när vi betänker att vi för inte så länge sedan hade svårigheter med att komma överens om ett gemensamt format för ett pass. Det var ännu svårare att komma överens om någon typ av gemensamt format när det gällde att utforma ett mynt eller en sedel då euron kom till.
Under många år har vi dock genom formulär E111 eller andra formulär haft ett avtal om möjligheten att tillhandahålla tjänster till människor som är sjuka när de befinner sig utanför sin medlemsstat. Den största svårigheten med blankettens format var att det var alltför byråkratiskt, och att det inte fanns någon säkerhet eller garanti för att man skulle få den vårdstandard som man behövde – eller ens få någon vård över huvud taget – när man drabbades av en sjukdom eller ett visst medicinskt tillstånd medan man var borta. Detta enhetliga kort kommer åtminstone att undanröja en hel del av dessa svårigheter.
För det andra kommer avtalen mellan medlemsstaterna – när det gäller vårdtyperna samt räckvidden och nivån för de tjänster som kommer att finnas tillgängliga för människor – också att hjälpa till att klargöra situationen för många.
För det tredje och viktigaste kommer det också att skapa en stark trygghetskänsla för människor som rör sig utomlands, antingen de är på semester, de är där för att arbeta eller av någon annan anledning. De siffror som rör denna fråga är intressanta. Sedan 1970 har antalet människor inom Europeiska unionens 15 befintliga medlemsstater som bor utanför sitt hemland ökat med 61 procent. Antalet människor inom Europeiska unionen som arbetar utanför sin hemmedlemsstat har ökat med 54 procent sedan 1970. Antalet studenter som studerar i en annan medlemsstat än sin egen har ökat med 71 procent sedan 1970. Detta belyser att behovet att tillhandahålla tjänster är ännu större.
Slutligen, för att garantera att läkare inom medlemsstaterna förstår vad dessa kort innebär bör ett utbildnings- eller informationsprogram genomföras. 
Blokland (EDD ).
   – Fru talman, fru kommissionär, fru Jensen, mina damer och herrar! Jag stöder det väsentliga i betänkandet. Det är viktigt att främja fri rörlighet i Europeiska unionen och att skapa förutsättningar för sådan. Om vi vill främja den fria rörligheten för personer och önskar uppnå ytterligare integrering av den inre marknaden måste vi finna en lösning även för de mindre trevliga sakerna i livet – som att behöva sjukvård utomlands. Denna lösning är nu inom räckhåll i och med införandet av ett europeiskt sjukförsäkringskort. Vid sidan av de klara fördelarna kan jag dock även se vissa invändningar mot att införa ett kort av detta slag. I sitt betänkande nämner Anne Elisabet Jensen två åtgärder som krävs för ett sådant kort.
Allra först harmoniseringen av rättigheterna för alla kategorier av försäkrade personer. Jag delar inte denna önskan om harmonisering. Det sätt på vilket sjukvårdssystemen är upplagda skiljer sig från medlemsstat till medlemsstat, och även finansieringen varierar, alltifrån premier till betalning med skattemedel. Dessutom anser jag inte att ett sådant korts symboliska värde är av vital betydelse. När allt kommer omkring är det vård – inte en symbol – man behöver när man blir sjuk utomlands. Det kommer snart att gå att få denna vård genom ett kort. Jag har sannerligen ingen europeisk känsla i detta ärende.
Jag gillar dock den andra åtgärden, som bör leda till en förenkling av formaliteter. Administrativa förfaranden och formaliteter måste minskas till ett minimum. Det faktum att medborgarnas ökade rörlighet leder till att de behöver sjukvård i en annan medlemsstat får inte bestraffas med byråkrati.
Jag vill avsluta mitt inlägg med en fråga till kommissionär Diamantopoulou. Kommer det kort som skall införas även att behöva införas och utfärdas av nya officiella organ, eller skulle detta vara möjligt utan nya organ eller ny personal? 
Bastos (PPE-DE ).
   – Fru talman, fru kommissionär, mina damer och herrar! Europeiska unionen kan inte bara vara ett område för fri rörlighet för kapital, varor och tjänster; den måste också vara en union av fri rörlighet för medborgare, utan förfång för deras rättigheter. Det europeiska sjukförsäkringskortets ikraftträdande kommer att innebära ett stort steg mot att nå detta grundläggande mål. I slutsatserna från toppmötet i Barcelona i mars 2002 enades man om att skapa ett europeiskt vårdkort som ett medel att undanröja hindren för geografisk rörlighet. Att underlätta den fria rörligheten för personer i Europeiska unionen är således målet. Att detta betänkande nu stöds är en nödvändig förutsättning för att vi alla skall kunna dra nytta av detta steg framåt för gemenskapen under 2004. Jag gratulerar föredraganden, Anne Elisabet Jensen, till det goda arbete hon utfört. Jag applåderar även såväl kommissionen, för dess flitiga och ihärdiga arbete för att omsätta denna ambition i handling, som det mycket goda samarbetet med rådet.
Det europeiska sjukförsäkringskortets ikraftträdande kommer att leda till en harmonisering av rättigheterna för försäkrade personer och deras familjemedlemmar, oavsett om de reser, studerar eller är stationerade utomlands, eller är arbetssökande eller internationella godschaufförer. Alla medborgare kommer att vara berättigade till naturaförmåner när de söker läkarvård under vistelse i en medlemsstat och kommer att slippa den invecklade byråkratiska process som för närvarande inbegriper flera olika organ.
För att kunna skapa den miljö som krävs för att införa detta kort måste förordningarna om tillämpningen av systemen för social trygghet, nämligen förordningarna nr 1408/71 och nr 572/72, först ändras. Det gläder mig att notera den överenskommelse som nåtts med rådet om översynen av förordning nr 1408/71. I och med införandet av denna enhetliga, personliga handling kommer de olika formulär som för närvarande används att avskaffas, försäkrades rättigheter att harmoniseras och formaliteter att förenklas. Avskaffandet av dagens formulär kommer dock att ske i etapper. Sådana förändringar betyder att de försäkrade måste informeras vederbörligen om sina rättigheter och skyldigheter enligt den nya lagstiftningen, och det kommer att vara upp till medlemsstaterna att se till att deras medborgare ges denna information. Skapandet av det europeiska sjukförsäkringskortet är följaktligen en ambition som blivit verklighet, men kortet är även en symbol för EU och ett instrument som stärker känslan av att höra till Europeiska unionen. 
Van den Burg (PSE ).
   – Fru talman! Jag skulle vilja instämma med dem som har gratulerat föredraganden, skuggföredragandena och även kommissionären till deras dynamiska arbete, tack vare vilket det är möjligt att avsluta detta ärende i en behandling. Underbart! Jag vill trots det ta tillfället i akt att göra några kommentarer. Det är naturligtvis fantastiskt att vi kommer att ha detta tillstånd nästa år, men jag anser att dessa saker ibland går alltför snabbt. Sjukvård är inte bara en kommersiell vara eller tjänst som köps och säljs på den fria marknaden. Man kan inte bara betrakta dem som nyttjar sjukvården som vanliga enskilda konsumenter och dem som tillhandahåller vården som företag och egenföretagare som utför sina arbeten på marknaden ”i eller utan vinstsyfte”.
Medlemsstaternas system för att hantera vårdkostnader inom system för social trygghet som till stor del finansieras kollektivt och på grundval av solidaritet mellan dem med dålig hälsa och dem med god hälsa, unga och gamla, män och kvinnor och, i viss mån, rika och fattiga. Dessa system är för närvarande satta under hård press på grund av en åldrande befolkning, ökande medicinska möjligheter, privatisering och andra trender, och jag skulle vilja be kommissionen att ägna alla dessa faktorer större uppmärksamhet. Det är fullständigt otillräckligt att endast reglera den fria rörligheten i fråga om läkarvård för enskilda kortinnehavare och att EU söker ingripa i sjukvården endast med hjälp av avgöranden i EG-domstolen och genom det nya direktiv om fri rörlighet för tjänster som nu sammanställs av GD Marknad. Vi får inte låta inslaget av solidaritet urholkas. Det är inte vår avsikt att uppmuntra beräknande medborgare som har råd att se sig omkring efter sjukvård att göra det samtidigt som vården i hemlandet plundras. Jag kan inte gå in på allt detta under de två minuter jag nu har tilldelats, men jag vill varna för detta och tillägga att det – hur lyckat sjukförsäkringskortet än blir – är oerhört viktigt att den så kallade tankeprocess på hög nivå som rådet inledde förra året kulminerar i en fast, fullfjädrad samordning av sjukvården, i vilken solidaritet och kvalitetsaspekter står i centrum. 
Patakis (GUE/NGL ).
   – Fru talman! Det är möjligt att de föreslagna arrangemangen för försäkringskortet leder till att vissa byråkratiska förfaranden avskaffas, men i praktiken upphävs alla positiva inslag av politiken för att minska sociala utgifter och förmåner, i enlighet med Maastrichtkriterierna, under förevändning av alltför stora offentliga underskott, och av politiken för att kommersialisera vårdsystemen.
Dessa anpassningar kommer att bidra till att påskynda genomförandet av Europeiska unionens politik, av de kapitalistiska reformerna i medlemsstaterna, under förevändning av att harmonisera vårdsystemen, med vilket vi menar utjämna sociala förmåner nedåt, utplåna den offentliga karaktären och privatisera och kommersialisera vårdsystemen och de sociala trygghetssystemen, sänka pensioner och höja arbetstagarnas avgifter till försäkringskassorna. Allt detta signalerar ett angrepp på arbetstagarna.
Vilken nytta kommer kortet att ha när tillgången till de nationella vårdsystemen blir alltmer problematisk och endast de som har råd att betala åtnjuter vårdrättsprivilegiet, mot bakgrund av att även nationella sjukhus drivs på affärsmässiga villkor? Försäkringskassorna går med förlust, eftersom staten drar in resurser från de sociala trygghetskassorna i avsikt att finansiera penningmarknaderna och gynna arbetsgivarna genom att sänka deras avgifter.
De föreslagna åtgärderna kommer sannolikt att förvärra försäkringskassornas finansiella situation ytterligare. När den sociala tryggheten privatiseras, vilket slags försäkring kommer då att finnas för de 20 procent av Europeiska unionens befolkning som lever under fattigdomsgränsen och de 8,8 procent arbetslösa, enligt Eurostats färska undersökning?
Arbetstagarna har följaktligen inget att vänta av det överreklamerade försäkringskortet. Tvärtom kan de räkna med ökad osäkerhet, fattigdom och högre betalningar för att få en förebyggande hälso- och sjukvård. Vi är övertygade om att de kommer att kämpa för att omkullkasta denna politik. Vi, Greklands kommunistiska parti, står vid deras sida. 
Sacrédeus (PPE-DE ).
    Fru talman! Fru kommissionär och ärade ledamöter! Vi kristdemokrater här i Europaparlamentet, och självklart även det svenska kristdemokratiska partiet, välkomnar den tydliga och betydande administrativa förenkling som ett europeiskt sjukförsäkringskort innebär. Från och med 2004 blir detta europeiska sjukförsäkringskort även elektroniskt med möjlighet till dataavläsning.
Det är självklart oerhört välkommet att ett sjukförsäkringskort införs. Det blir därmed betydligt enklare för medborgarna i de olika medlemsstaterna inom Europeiska unionen att få sina sociala rättigheter tryggade utan administrativa bekymmer. Nu försvinner de olika formulären, först E111 men sedan även de andra: E110, E119 och E128.
Det är samtidigt viktigt att understryka att detta nya europeiska sjukförsäkringskort inte ger några nya sociala rättigheter. Det innebär enbart en administrativ förenkling. Även i fortsättningen är det rent konstitutionellt medlemsstaternas ansvar att svara för hälsovården inom Europeiska unionen. Betalningsansvaret ligger också hos medlemsstaterna. Det är viktigt för oss i den europeiska debatten att se sociala rättigheter knutna till frågor om betalningsansvar och solidaritet.
Jag vill också understryka att det idag i många EU-medlemsstater råder ekonomisk kris inom sjuk- och socialförsäkringssystemen. Harmoniseringsmålet, att skapa en europeisk social rättighetskatalog utan att knyta detta till medlemsstaternas finansiering, är mycket tveksamt. Vi skall underlätta administrativt, men vi skall låta medlemsstaterna hantera dessa frågor själva även i fortsättningen. 
Cercas (PSE ).
   – Fru talman! Faktum är att våra rituella gratulationer till föredragandena och kommissionären just i dag är fullt motiverade, eftersom parlamentet i dag, tillsammans med kommissionen och rådet, tar ett verkligt steg framåt för att bringa vår dagordning i samklang med medborgarnas dagordning och för att förenkla deras liv, och även om detta inte ger dem nya rättigheter, så blir det åtminstone lättare för dem att utöva de rättigheter de redan har.
Administrativ förenkling är något mycket viktigt, som andra ledamöter har påpekat, men jag vill även ta tillfället i akt att säga att vi för första gången ändrar den gamla förordningen (EEG) nr 1408/71 och att vi inte bara börjar tala om fri rörlighet för arbetstagare i EU utan även om fri rörlighet för medborgare, och en diskussion och politisk praxis börjar ta form vari rätten till EU-medborgarskap börjar bli en realitet när det gäller sådana grundläggande beståndsdelar som rätten till hälsa. Det är därför ett ytterst viktigt strategiskt första steg.
Jag vill också säga, fru talman, att denna framgång och de gratulationer vi alla framför inte får leda till att vi känner oss nöjda: vi måste fortsätta att vara krävande, eftersom detta bara är ett första steg. Vi har ännu inte ett europeiskt kort. Det rör sig om en förenkling på det formella planet; kortet är ännu inte ett intelligent kort, och ytterligare många steg måste tas innan rätten till hälsa för alla människor i EU garanteras, samordnas och försvaras vederbörligen av en gemenskapsmyndighet.
Jag anser därför, fru kommissionär, att vi måste fortsätta att göra framsteg; detta är det första steget, som jag har sagt, i en lång kamp för att göra det sociala EU enklare administrativt sett, men även mer djupgående och mer seriöst i fråga om vår medborgerliga ställning. 
Fatuzzo (PPE-DE ).
   – Fru talman, mina damer och herrar! Låt mig uppriktigt gratulera kommissionen och kommissionsledamot Diamantopoulou till detta utmärkta dokument, liksom föredraganden Anne Elisabet Jensen och samtliga de ledamöter som strömmar till kammaren från sina olika kontor för att höra mig tala, eftersom de säkerligen inte kommit för att rösta. Jag vill gärna tacka dem, eftersom det aldrig tidigare har varit så många ledamöter här för att lyssna till mig som i dag. Jag är er alla oändligt tacksam.
Jag måste få berätta för er att jag drömde att Silvio Berlusconi kom in i kammaren i slutet av december för att rapportera om det arbete som utförts under detta EU-ordförandeskap. I drömmen reste sig Martin Schulz igen och sade, i det han vände sig till Berlusconi: ”Herr Berlusconi, vad skulle ni göra om ni blev sjuk medan ni reste i Europa, till exempel här i Frankrike?” När han hörde detta tog Berlusconi sig i skrevet – som vi gör här i Italien – för att avstyra faran och sade: ”Käre Schulz, jag tänker gå betydligt längre än kommissionens stadga, som redan är ett viktigt steg. När Italien blir ordförandeland igen, och jag är tjänstgörande ordförande, om tretton och ett halvt år, så kommer jag att göra vad jag kan för att se till att alla medborgare kan resa genom hela Europa för att få behandling för samtliga sjukdomar. Rösta därför för detta dokument och visa er uppskattning för denna fantastiska hälsostadga.” 
De Rossa (PSE ).
   – Fru talman! Det är utmärkt att vi tar itu med det europeiska sjukförsäkringskortet vid en första behandling. Låt oss inte glömma att det har tagit två och ett halvt år att nå denna punkt genom förhandlingar med fem olika ordförandeskap, som kommissionären påpekade. Likväl är detta en konkret verklighet för Europas medborgare. Det är ett konkret sätt att föra Europa närmare medborgarna, och jag stöder åsikten att detta kort bör ha en europeisk logotyp och mycket tydligt bör framhållas som en EU-förmån för medborgarna. 
De formulär som det ersätter – E111, E128, E110 och E119 – påminner mer om tillsatsämnen i mat än hälsovårdspass, men det gläder mig att detta kort nu kommer att ersätta dem i god tid.
Vi måste även insistera på att – hellre än att bara rekommendera – medlemsstaterna säkerställer att människor känner till att detta kort finns tillgängligt, att de vet hur man ansöker om det, hur det kan användas och vilka rättigheter de kommer att ha. 
Moraes (PSE ).
   – Fru talman! Jag har en ännu större åhörarskara än Carlo Fatuzzo, så låt mig vara positiv och säga att efter den introspektiva debatten om revisionsrätten och den kritik som vi har hört är det verkligen uppfriskande att föra en debatt om något som har fått så lite kritik, något som är så positivt för EU-medborgare.
Jag vill understryka det som kommissionären sade: detta är en konkret förmån som förverkligar fri rörlighet för vanliga EU-medborgare. Samtidigt som jag vill gratulera föredraganden skulle jag också vilja be att – om detta kort blir verklighet – kommissionen och alla parlamentsledamöter understryker för medlemsstaterna att de inte bara får se detta som ett tekniskt framsteg. Det behövs information och, som Brian Crowley sade, ordentlig utbildning för läkare så att de accepterar sjukförsäkringskortet och garanterar att detta betraktas som den framgångshistoria som det uppenbarligen är.
Det finns väldigt få kritiska anmärkningar här. Låt oss gå ut och göra reklam för det faktum att sjukförsäkringskortet är en förmån som i viss mån gör fri rörlighet, som fastställs i fördragen, till verklighet. 
Diamantopoulou,
   . – Fru talman! Det var imponerande att det rådde enighet mellan alla sidor i parlamentet. Man enades, och vi instämmer alla i att detta handlar om en framgångshistoria.
Vi har försökt att förenkla förfarandena, så jag skulle vilja försäkra er att det inte kommer att bli någon ny institution som ansvarar för att utfärda kortet, inga nya tjänster eller ny personal. Samma personer inom kommissionen kommer att fortsätta att hantera frågan, och medlemsstaterna kommer att fortsätta med samma förfaranden.
När det gäller kortet skulle jag vilja förtydliga att det europeiska sjukförsäkringskortet inte är något hälsovårdskort som de övriga vi känner till från vissa medlemsstater. Det innehåller inte uppgifter om kortinnehavarens hälsotillstånd.
Det är intressant att vi nu har en förordning som är tydlig, enkel och som underlättar vardagslivet för Europeiska unionens arbetstagare. De omfattande skillnaderna mellan medlemsstaternas hälsovårdssystem innebar att det inte var någon enkel fråga att enas om, men i slutändan – tack vare medlemsstaternas enighet och politiska vilja – har vi enats om denna förordning.
Min andra punkt gäller förfarandena. Jag anser att denna uppgörelse ger svar åt några av de röster på EU-nivå som påstår att Europa blir mer och mer invecklat. De hävdar att det är mycket svårt att komma överens om komplicerade sociala frågor, men här har 15 medlemsstater med olika sociala trygghetssystem nått en överenskommelse, och nu har vi en enhetlig gemensam förordning.
Min tredje punkt gäller inte bara det europeiska kortets innehåll, utan dess symbolvärde. Som många parlamentsledamöter redan har nämnt kommer EU-medborgarna att ha euron i den ena fickan och det europeiska sjukförsäkringskortet i den andra: en verklig symbol för det sociala Europa.
Anne Elisabet Jensen har gjort ett utmärkt arbete, och jag skulle vilja gratulera henne ännu en gång. Det var inte lätt att skapa balans och att nå en överenskommelse mellan alla sidor i parlamentet. Kommissionen kan godkänna ändringsförslagen 8-34. Mot bakgrund av uppgörelsen är ändringsförslagen 1-7 inte längre tillämpliga.
Jag anser att det nu, efter parlamentets första behandling, kommer att vara möjligt att anta förordningen före slutet av det italienska ordförandeskapet.

–Debatten är avslutad. Omröstningen kommer att äga rum inom kort.
Atkins (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag har en ordningsfråga. Kan någon vara så vänlig att förklara för mig vem som på ett godtyckligt sätt fattar beslut om att ändra tidpunkten för omröstningen här i parlamentet utan att be om tillstånd? Vi får besked om att omröstningen kommer att äga rum vid en viss tidpunkt, men det verkar aldrig bli så. Om det är möjligt att avbryta ett sammanträde för ett högtidligt möte på stående fot, varför skall det då vara så svårt att genomföra omröstningen vid den tidpunkt som har tillkännagivits? 
Många ledamöter av denna kammare börjar tröttna på dessa förseningar och vill ha ett svar.
Talmannen.
   – Om jag får reda på det, skall jag tala om det för er!
Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är omröstningen om en begäran om brådskande förfarande som skall tillämpas för förslaget till rådets förordning om övergångsbestämmelser i samband med reformen av tjänsteföreskrifterna, särskilt när det gäller löner och pensioner (KOM(2003) 612 – C5-0492/2003 – 2003/0241(CNS)). 
Diamantopoulou,
   . – Europeiska kommissionen vill utnyttja Europaparlamentets omröstning om begäran om brådskande förfarande som skall tillämpas för förslaget till rådets förordning i samband med tjänsteföreskrifterna till att påpeka att den har för avsikt att hålla fast vid sitt förslag till allmän reformering av tjänsteföreskrifterna.
Förslaget godkändes av kommissionen den 18 november. Förslaget i fråga tar hänsyn till en serie ändringsförslag som lagts fram av Europaparlamentet och som godkänts av kommissionen, inklusive bestämmelserna för tjänstemän som arbetar för Europaparlamentets politiska grupper. 

(1) 

Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är omröstningen.
Santini (PPE-DE ),
   . – Herr talman! Jag vill tacka alla dem som tänker stödja slutsatserna under första behandlingen av förslaget till förordning som vi hoppas skall kunna träda i kraft den 1 januari 2004 som planerat.
Jag vill tacka föredraganden Francisca Sauquillo, kommissionen, rådet och alla dem som accepterar mina kompromissändringsförslag och därigenom gör det möjligt att anta betänkandet i dag, i tid för att förordningen skall kunna träda i kraft den 1 januari nästa år. Detta är ett mycket innovativt betänkande som för första gången ger bidrag till tredje länder, så att de skall kunna hjälpa oss att bekämpa den illegala invandringen på sina territorier. 

Randzio-Plath (PSE ),
   . – Herr talman! Som föredragande måste jag yrka avslag på samtliga ändringsförslag utom dem från utskottet som jag är ordförande för, men jag vill gärna redan från början påpeka att oavsett vilka politiska grupper vi tillhör, så har vi samarbetat mycket bra med detta, och det gäller framför allt Marie-Thérèse Hermange – föredragande för utskottet för sysselsättning och sociala frågor – och jag själv. Även om det inte längre var möjligt för det utskottet att utarbeta ett yttrande och rösta om det, så röstar vi på samma sätt. Jag vill också påpeka att vi bortser från grupptillhörigheten när vi röstar tillsammans om en fråga där kammaren har fattat ett politiskt beslut, nämligen skattesänkningar för arbetsintensiva tjänster, och vi var djupt upprörda över att få höra kommissionär Bolkestein säga i går eftermiddag att han tänker förlänga dem under endast sex månader, trots att rådet tänker sig två år och vi sex år.
Rättstjänsten har meddelat utskottet att ändringsförslag 22, som ligger framför oss i dag, inte var tillåtligt, och utskottet röstade därför emot. Jag är emellertid rädd för att ändringsförslag 22 i dag, i politiska termer, skulle kunna skicka fel budskap. Det är naturligtvis fullt möjligt att kammaren är klokare än ett utskott, och därför rekommenderar jag att den antar ändringsförslag 22, och därigenom säger klart ifrån att vi förlänger giltigheten för den lägre momssatsen för arbetsintensiva tjänster bortom den 31 december 2003. På exakt samma sätt kan vi göra för filmbranschen via ändringsförslag 21. 

Lulling (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag är starkt för förslaget. Christa Randzio-Plath gjorde rätt som korrigerade sin grupps lista. Vi lade fram ändringsförslag 22 för att se till att försöken med sänkta momssatser för arbetsintensiva tjänster skulle kunna fortsätta efter den 31 december i år. Detta är vad föredraganden vill och det är vad vi alla vill.
Det muntliga ändringsförslaget är av rent redaktionell karaktär. I stället för att förskriva att datumet den 31 december ersätts av det datum som anges i artikel 2 i det nya direktivet – som gäller det datum när det nya direktivet träder i kraft – så har vi formulerat oss tydligare, så att den 31 december 2003 ersätts med det nya direktivets ikraftträdandedatum.
Det är därför samma sak, men våra rättsliga experter ansåg att det var bättre att formulera det på detta vis. Följaktligen bör alla som vill ange att det borde vara möjligt att bibehålla den sänkta momssatsen, om medlemsstaten så önskar, rösta för vårt ändringsförslag, i dess korrigerade form. 

(1)
(2)
Berès (PSE ).
   – Jag vill bara att formuleringen skall bli exaktare, eftersom jag tror att den ursprungliga formuleringen inte var så lätt att förstå. I slutet av det ändringsförslag som föreslogs av Richard Corbett, och med hans tillåtelse, föreslår jag att ändringsförslaget skall formuleras som följer: ”... införandet, i artikel 1.2, av jämställdhet mellan kvinnor och män, som emellertid bör betraktas som ett värde och inte enbart som en princip.” 

Talmannen.
   – Kolleger! Vi väntade på att kammaren skulle bli fullsatt, eftersom jag är säker på att ni alla tillsammans med mig vill ge de spanska medborgare som dödades i Irak i lördags, den 29 november 2003, er hyllning.
Med tanke på situationens allvar, och med tanke på att vi alla önskar visa vår respekt – både för de individer som var inblandade och för deras familjer – skulle jag nu vilja be er att hålla en tyst minut med mig för att hedra minnet av de spanska medborgare som dödades i Irak.
Alyssandrakis (GUE/NGL ).
   – Herr talman! Vi som är ledamöter från Greklands kommunistparti följde ert förslag att iaktta en minuts tystnad för de sju spanjorer som förlorade sina liv i Spanien. Vi sörjer djupt över denna meningslösa förlust av människoliv, även om det rör sig om hemliga agenter på dunkla uppdrag, och vi vill framföra vår djupaste medkänsla med offrens familjer. Vi kan emellertid inte låta bli att påpeka att den spanska regering som skickade dem dit ensam bär ansvaret för deras död. Vad som är viktigare, vi sörjer de tiotusentals irakiska medborgare som dödats av de utländska invasionstrupper som kommit för att erövra deras hemland och vi fördömer kraftigt det faktum att ni inte nämnde dem, som om de skulle vara lägre stående varelser. Vi hoppas att förnuftet skall råda och att de utländska invasionstrupperna skall dras tillbaka från Irak innan det irakiska folkets motstånd tvingar dem att slå till reträtt. 
Talmannen.
   –Omröstningen fortsätter.
–Omröstningen är avslutad.
Krivine och Vachetta (GUE/NGL ),
   .– Även om utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden naturligtvis inte är en domstol, så borde den ”normala” reaktionen på de dokument som lämnats in av den utredande domaren Courroye rörande Jean-Charles Marchiani vara att man tillåter att rättvisan har sin gång, för anklagelserna mot honom är mycket allvarliga, nämligen att denne ledamot anklagas för att ha försnillat 5,5 miljoner euro i samband med Falcone-affären och för att ha deltagit i olaglig vapenhandel med Angola, och i två fall av korruption i anslutning till offentliga kontrakt som gäller Leclercs stridsvagnar och flygplatsen i Roissy. Hans enda försvar är att hänvisa till , dvs. misstanken att rättsliga förfaranden har inletts i första hand för att attackera en politiker helt enkelt för att han är just en politiker. Men när det gäller de franska myndigheterna, och framför allt skattemyndigheterna, men även samtliga de ledamöter från olika håll som tillsammans utgör utskottet för rättsliga frågor, så verkar Jean-Charles Marchiani uppenbarligen dra mest nytta av . Detta är en oacceptabel hållning och en som misskrediterar oss alla. Att häva Jean-Charles Marchianis immunitet skulle vara att tillbakavisa en värld där skatteparadis, vapenhandlare och oljebolag regerar i ensamt majestät. Det skulle vara ett förkastande av ”France–Africa”-arrangemanget som korrumperar den politiska världen och som innebär ett totalt förakt för rättvisan och för de afrikanska folkens suveränitet. Av dessa skäl röstade vi för att häva immuniteten. 

Figueiredo (GUE/NGL ),
   .– I detta förslag till ändringsbudget föreslås att man skär bort fem miljarder euro i anslag till strukturfonderna före 2000 och att man ratificerar principöverenskommelsen som Europaparlamentet gjorde med rådet i samband med budgetförlikningen den 24 november 2003.
Kommissionen rättfärdigar nedskärningen med att den berodde på svårigheter i behandlingen av utbetalningskrav och ett underutnyttjande av budgeten jämfört med prognoserna vad gällde kraven på utbetalningar från medlemsstaterna. Det återstår emellertid att se hur dessa utbetalningar skall se ut i framtiden, med tanke på att mindre än en miljard euro har förts upp för programmen före 2000.
Problemet är att om det finns nästan 13 miljarder euro i utestående åtaganden för programmen före 2000, så borde de genomföras fullt ut snarare än upphävas, i enlighet med principen om syftet med utgifterna, så att man håller fast vid principen om ekonomisk och social sammanhållning. Snarare än att oroas över tillämpningen, är detta ett försök att reagera på de begränsningar som finns i stabilitetspakten genom att på detta vis minska de nationella bidragen till Europeiska unionens budget, framför allt bidragen från stora länder som Tyskland och Frankrike. 

Figueiredo (GUE/NGL ),
   .– Programmet för omvandling av fiskeflottan som opererade enligt fiskeavtalet med Marocko godkändes för två år sedan, efter det att avtalet inte förlängts, vilket ställde 197 miljoner euro till de portugisiska och spanska flottornas förfogande, de båda flottor som påverkades. I yttrandet från fiskeriutskottet som jag utarbetade för gemenskapsbudgeten 2003, framförde jag min oro över genomförandet och finansieringen av detta program.
Syftet med kommissionens förslag är att ändra grundförordningen för att underlätta genomförandet av det nuvarande programmet, framför allt genom att bredda valbarhetskriterierna för mottagarna och utsträcka tidsfristerna för att medge individuella kompensationsbetalningar (med 12 månader). Denna flexibilitet, som jag stöder, borde utsträckas till att även omfatta medfinansiering av nationella system för förtidspensionering kopplade till en social övergångsplan, vilket föreslogs av föredraganden och antogs av parlamentet.
Jag vill gärna peka på förslaget att inkludera åtgärder liknande dem i förordningen inom ramen för förordningen om strukturellt stöd inom fiskesektorn när planer för återhämtning av bestånden antas eller fiskeavtal inte förlängs. Detta skulle kunna vara ett sätt att mildra de socioekonomiska konsekvenserna när stränga restriktioner införs för fiskemöjligheterna. 
Malmström, Paulsen och Olle Schmidt (ELDR ),
   .– Trots goda ansatser innebär dagens fiskeripolitik alltjämt att EU köper sig rätten att missbruka de fattigas naturresurser. Det är en modern form av kolonialism. Det krävs en reell reform av fiskeripolitiken och en totalt förändrad syn på vårt förhållande till fattiga länder. Vi har därför valt att rösta emot detta betänkande i dess helhet. 
Piscarreta (PPE-DE ),
   .– EU:s fiskeavtal med Marocko löpte ut 1999. Sedan dess har kraven från Marockos sida inneburit att det inte har varit möjligt att ingå ett nytt avtal. På grund av denna uteblivna förlängning har gemenskapens fiskeflotta drabbats av en mängd olika restriktioner. Situationen har påverkat 400 fartyg och 4 300 fiskare. Detta var en sektor som inte behövde den nuvarande situationen för att nå ett krisläge, eftersom de viktigaste länderna som påverkades var Spanien och Portugal, framför allt Algarve.
Gemenskapens fiskeflotta får inte bli ett tyst offer för det dödläge som har inträffat i förhandlingarna med Marocko. Omvandlingen av flottan och restriktionerna för fisket är inte en följd av fiskarnas eget val, utan det är något som påtvingats dem. En del har tvingats lägga upp sina fartyg, medan andra har tvingats byta inriktning på sitt arbete.
Långvariga socioekonomiska stödåtgärder krävs därför för att lindra de allvarliga effekterna av misslyckandet när det gäller att förnya avtalet med Marocko. EU har en att hjälpa till att rädda denna krisdrabbade sektor.
Detta förslag medger just en större flexibilitet genom att förlänga tidsfristen för att bevilja stöd och ta bort vissa restriktioner. Fiskarna kommer i fortsättningen att kunna ta betalt oavsett skrotning eller export av de fartyg som de har arbetat på. Syftet är att behandla alla fiskare rättvist och att få med så många av fiskarna från gemenskapens fiskeflotta som möjligt. 

Figueiredo (GUE/NGL ),
   .– Detta förslag till förordning syftar till att behålla det nuvarande systemet för stöd till marknadsföring av vissa fiskeprodukter från de yttersta randområdena, ett system som har fungerat framgångsrikt sedan 1992 och som är en del av målsättningen för POSEI-programmen. Förslaget syftar till att kompensera de ytterligare kostnaderna för att avsätta dessa produkter genom ekonomisk kompensation för produktion, behandling och marknadsföring, med hänsyn till de kostnader som uppkommer på grund av ökaraktären, långa avstånd till marknaden, små lokala marknader, topografi och klimat.
I detta avseende håller vi med föredraganden, inte bara när det gäller hennes godkännande av det nuvarande systemet, utan dessutom förändringen av den rättsliga grunden från artikel 37 till artikel 299.2 i Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, avseende de yttersta randområdenas speciella förutsättningar. Det är också nödvändigt att se till att detta system tillämpas även i fortsättningen med tanke på att begränsningarna för dessa områden är bestående.
Jag beklagar emellertid bantningen av budgeten för systemet från 17 miljoner euro till 15 miljoner euro per år under 2003–2007, när den i stället borde ökas.
Föredragandens ändringsförslag 3 kan diskuteras, med tanke på att den önskade flexibiliteten när det gäller underutnyttjandet av beloppen som ställts till förfogande kan äventyra möjligheterna att fördela dem mellan medlemsstaterna. 
Marques (PPE-DE ),
   .– Jag ger mitt helhjärtade stöd till den förordning som behandlas, vilken när det gäller de yttersta randområdenas speciella förutsättningar kommer att medge en förlängning av systemet för kompensation av de extrakostnader som uppkommer på grund av regionernas isolering när det gäller produktion, förädling och marknadsföring av fiskeprodukter, genom att avsätta en budget på 15 miljoner euro per år för de sju mest avlägsna regionerna. Detta är ett försök att se till att regionala ekonomiska aktörer som opererar inom fiskesektorn skall komma i åtnjutande av produktions- och kompensationsvillkor som liknar dem som förekommer på den kontinentala marknaden.
Europaparlamentet stöder också att detta kompensationssystem blir beständigt, i linje med den bestående arten av de begränsningar som är knutna till de yttersta randområdenas speciella förutsättningar. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
   .– Jag stöder detta resolutionsförslag till fullo.
De speciella svårigheter som påverkar de yttersta randområdena är väl kända, framför allt de som är knutna till marknadsföringen av deras produkter utanför deras respektive territorier. De drabbas av extrakostnader, bland annat kostnader för själva transporten och transportrelaterad energiförbrukning, försäkringar och förpackning. De drabbas dessutom av högre driftskostnader än i Kontinentaleuropa (bränslekostnader, brist på kvalificerat fartygsunderhåll och reparationstekniker, förseningar och högre kostnader när det gäller leverans av reservdelar från kontinenten samt inaktiva fartyg på grund av maskinfel eller stormar). Detta gör att deras produkter blir dyrare och mindre konkurrenskraftiga än produkterna från gemenskapens producenter i Kontinentaleuropa eller från producenter från AVS-länderna.
Jag anser därför att det är rättvist att främja kompensationsåtgärder för marknadsföring av importerade fiskeprodukter: dessutom innebär det en förlängning av systemet som först infördes 1992, och som genomförde målen med artikel 299.2 i Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen i praktiken. 

Figueiredo (GUE/NGL ),
   .– När det var dags att revidera den gemensamma fiskepolitiken i december 2002, ansåg rådet att de yttersta randområdena förtjänade särbehandling, i synnerhet vad gäller förvaltningen av gemenskapens fiskeflottor. Detta förslag från kommissionen skall ses i det sammanhanget, men det når inte upp till vad som vore önskvärt när det gäller de aktuella områdenas verkliga svårigheter, dvs. icke-industriella fiskeflottor och småskaliga företag som har lett till att stödet som finns för att modernisera och renovera flottorna inte har utnyttjats fullt ut. Det är därför viktigt att se till att detta system för modernisering och renovering kan fortsätta utan begränsningar i gemenskapens lagstiftning.
Föredragandens förslag förbättrar kommissionens förslag. För det första föreslås en bättre rättslig grund, artikel 299.2 i Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, som erkänner de speciella begränsningar som påverkar den sociala och ekonomiska situation som råder i de yttersta randområdena. Dessutom avviker de från bestämmelserna om offentliga bidrag för förnyelse av flottan under ytterligare två år, till den 31 december 2006.
Avslutningsvis, föredraganden kräver dessutom att ett betänkande skall utarbetas som bedömer genomförandet av dessa åtgärder för att kunna undersöka om de bör förlängas efter 2006. Det är emellertid beklagligt att den nödvändiga förstärkningen av strukturstödet genom FFU inte ingår. 
Marques (PPE-DE ),
   .– Med tanke på den speciella karaktären för de yttersta randområdena inom fiskesektorn (deras småskaliga fartygsflotta, deras små marknader, deras små företag och förseningen när det gäller modernisering och omstrukturering av flottan), kommer förordningen som behandlas, genom att avvika från regler som nyligen antagits för EU som helhet, som ett undantag att medge finansiellt bistånd till de yttersta randområdena för modernisering och renovering av de lokala fiskeflottorna. Detta undantag är av avgörande betydelse för de yttersta randområdena, och det kommer att bli än mer värdefullt om rådet godtar följande förslag från parlamentet:
– Offentligt stöd för renovering av fiskeflottan bör vara tillgängligt fram till slutet av 2006, snarare än till december 2004.
– En utvärdering av dessa åtgärder bör göras, så att man kan avgöra om de skall förlängas efter 2006.
– Förskott på stödet bör tillåtas upp till 14 procent, i stället för nuvarande 7 procent.

Figueiredo (GUE/NGL ),
   .– Denna resolution främjar inte i nämnvärd grad de positioner som Europaparlamentet har stött när det gäller ”europeiskt styrelseskick”, en eufemism som används av federalister av alla kulörer för att utveckla en framtida europeisk regering – Europeiska kommissionen ”naturligtvis” – med ”europeiska” sociala partner, riktade till ”den europeiska allmänheten”. Vad gäller yttre förbindelser pekar det mot en EU-representation i internationella organisationer genom den föreslagna utrikesministern som ledare för en gemensam europeisk diplomatisk tjänst.
Synpunkten att ”misslyckandet nyligen för WTO-konferensen i Cancún visar på att det är nödvändigt med reformering av bestämmelser, arbetssätt och beslutsmekanismer inom WTO” är också belysande. Med andra ord, ställda inför ett nytt bakslag för den nyliberala kapitalistiska dagordningen försöker dess företrädare hitta förfaranden som går runt den ståndpunkt som intagits av vissa länder för att försvara sina nationella intressen mot de stora kapitalistiska makterna, framför allt EU.
I vilket fall välkomnar jag kravet på öppenhet och insyn när det gäller användningen av experter och offentliggörandet av sammansättningen av de kommittéer och arbetsgrupper som skall konsulteras av kommissionen när den utarbetar sina förslag, vilket säkerligen kommer att lyfta fram den roll som spelas av Unice, de europeiska storföretagens egen union. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
   .– Det första som beaktas i detta betänkande, som är en uppföljare av tidigare betänkanden, är en uppsättning åtgärder för att förenkla och förbättra regelverket.
Jag vill lyfta fram avsikten att förstärka målen öppenhet och förenkling i lagstiftningsförfarandet, beslutsfattandet och medborgarnas deltagande, som är av grundläggande betydelse för att gemenskapens lagstiftning skall bli mer tillgänglig och mer begriplig.
Kommissionen föreslår att man förenklar innehåll och form för den gällande lagstiftningen genom att omarbeta gällande lagstiftning. Detta skulle vara ett positivt steg, även om processen måste övervakas så att inga värdefulla inslag i gemenskapens regelverk förloras och för att garantera att den demokratiska legitimiteten inte äventyras.
”Medborgarkriteriet”, som skulle användas för att mäta effekterna av förslagen på medborgarnas dagliga liv och som skulle kunna leda till informationsinsatser eller kompensationsåtgärder, kan i sig bli till nytta för människor och stimulera deras intresse för gemenskapsfrågor, till exempel att öka deltagandet i samband med den europeiska integrationen.
Lika viktigt, enligt min mening, är bildandet av en gemensam Internetportal för samtliga institutioner, genom vilken medborgarna kan följa beslutsprocessen från start till mål, och användningen av externa experter.
Trots de positiva synpunkter som nämnts, lade jag ner min röst, eftersom jag tror att betänkandet har intagit en ”federalistisk enstatsstrategi”…

Fitzsimons (UEN ),
   .– Jag stöder idéerna i kommissionens meddelande till fullo. Jag anser att gemenskapen måste gå i spetsen när det gäller internationella ansträngningar för att minska utsläppen till atmosfären från fartyg.
Denna strategi bidrar till programmet ”Ren luft i Europa”, för vilket jag var parlamentets föredragande. Detta är mål och värderingar som vi alla delar, ett faktum framsprunget ur det enhälliga antagandet av Caroline Lucas betänkande.
Detta ämne är naturligtvis nära kopplat till upprätthållandet av de strängaste kontroller för att säkerställa att våra hav skyddas från miljöskador som orsakas av sjöfart. Det föreslagna direktivet om att förbättra kvaliteten på fartygsbränslen är viktigt eftersom det kommer att bringa kvaliteten hos fartygsbränslen i överensstämmelse med motorbränslen för bruk på land. För närvarande finns det för mycket luftföroreningar, särskilt i och runt hamnar.
Jag är övertygad om att man kommer att göra framsteg på dessa områden under det kommande irländska ordförandeskapet.
Slutligen vill jag föra till protokollet att jag mycket kraftfullt vänder mig mot de hot mot den marina miljön runt den irländska kusten och andra kuster i nordvästra Europa som utgörs av den så kallade ”Spökflottan” av skrotfärdiga amerikanska fartyg som sänts till brittiska skrotupplag. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
   .– Jag applåderar detta initiativ från kommissionen att införa åtgärder för att minska utsläppen av förorenande ämnen i atmosfären från fartyg. Sjötransporterna svarar för en betydande del av föroreningarna i kustregionerna och bidrar även till växthuseffekten.
I motsats till vad många tror, kan man visa att fartyg hör till de mest förorenande transportmedlen, ett faktum som har blandats ihop med den allt striktare lagstiftningen när det gäller bränsle för fordon som framförs på land. Därför är det viktigt att även vidta dessa åtgärder för fartygsmotorer.
Jag anser emellertid att de åtgärder som föreslås av kommissionen inte når ända fram när det gäller de mål som initiativet är avsett att uppnå. Utan att riskera att hemfalla åt utopiska drömmar, så tror jag att vi skulle kunna gå lite längre längs de linjer som föredraganden föreslår, mot att utarbeta en djärvare plan.
Som också påpekas i betänkandet, så tillhandahåller kommissionens förslag inte den nödvändiga kopplingen med Europeiska unionens femte och sjätte handlingsplaner för miljön. Det är därför klokt att förbättra texten genom att inta en hållning som ligger i linje med vad som redan finns på detta område i gemenskapens lagstiftning.
Jag röstade för betänkandet. 

Arvidsson, Cederschiöld, Grönfeldt Bergman, Stenmarck och Wachtmeister (PPE-DE ),
   .– Vi har i dag röstat ja till detta betänkande. Korruption måste bekämpas på alla nivåer: internationellt, nationellt, regionalt och lokalt.
Vi anser emellertid att en kultur mot korruption bäst skapas underifrån i samhället och inte är något som kan främjas genom EU-program. På samma sätt menar vi att insyn i finansieringen av politiska partier och valkampanjer bäst garanteras av partierna själva och i nationella bestämmelser. 
Coelho (PPE-DE ),
   .– Jag stöder detta betänkande, som är avsett att ge ny stimulans åt åtgärderna att bekämpa korruption och som anger vad som redan har gjorts och vad som behöver förbättras och som anger de områden mot vilka unionen borde inrikta sina insatser i kampen mot korruptionen.
Globaliseringen, i kombination med andra faktorer, har lett till en allt intensivare gränsöverskridande handel. Korruptionen i en medlemsstat är följaktligen inte längre enbart ett inhemskt problem. Det blir ett transnationellt problem som bekämpas effektivare med gemensamma EU-insatser.
Unionen måste visa beslutsamhet när det gäller att införa och genomdriva en antikorruptionskultur på alla nivåer av den politiska verksamheten, såväl inom den offentliga som den privata sektorn och på såväl nationell nivå som gemenskapsnivå, eftersom korruptionen utgör ett hot mot laglydiga medborgare, snedvrider konkurrensen och hämmar den ekonomiska utvecklingen.
Låt mig, med Eurostat-fallet färskt i minnet, påminna om att det finns ett annat oroande problem, förutom den korruption som företrädare för gemenskapens institutioner gör sig skyldiga till: medborgarnas förlorade förtroende för den europeiska integrationsprocessen.
Den roll som de ansvariga europeiska organen har när det gäller att uppmuntra till samarbete mellan medlemsstaterna för att avskaffa korruptionen är avgörande. Samordnade insatser från dessa organ (Eurojust, Europol, OLAF och det europeiska nätverket för rättsligt samarbete) kommer att stärka de åtgärder som vidtas av de nationella polisstyrkorna och det kommer att underlätta gränsöverskridande utredningar genom att medlemsstaterna delar på sin informationskapacitet. 
Figueiredo (GUE/NGL ),
   .– Det finns positiva aspekter av detta betänkande. Det presenterar intressanta strategier när det gäller att förebygga, reglera, kontrollera och övervaka korruptionen inom olika områden, till exempel politisk och administrativ verksamhet, offentlig upphandling och i internationella förbindelser, bland annat.
Betänkandet kan emellertid också kritiseras för
– ett mått av federalism som vi inte kan stödja, till exempel dess försvar för den europeiska arresteringsordern, utökningen av Europols och Eurojusts befogenheter och även det dåligt definierade, tungrodda och omotiverade tillsättandet av en europeisk åklagarmyndighet,
– en viss förvirring när det gäller åtgärder för insyn och åtgärder för standardisering (tullar) med mindre uppmärksamhet på individernas och nationernas intressen,
– en mycket administrativ, byråkratisk och federalistisk grundsyn som inte är särskilt demokratisk och som skulle utöva lite politisk kontroll över de viktigaste ekonomiska och finansiella makterna, framför allt investmentbolag, banker och växlingskontor offshore, dvs. genuina institutioner för penningtvätt.
Därför lade vi ner våra röster. 
Kirkhope (PPE-DE ),
   .– Konservativa parlamentsledamöter anser att korruption är fel och borde utrotas på alla nivåer. Det finns dock metoder för att göra detta. Vi anser att den europeiska arresteringsordern och den europeiska åklagarmyndigheten påverkar nationalstaternas egna rättsliga system i onödan, och de är därför icke önskvärda. Av detta skäl lade vi ned våra röster om Rutellibetänkandet. 

Figueiredo (GUE/NGL ),
   .– Trots föredragandens betänkligheter, som bland annat gäller att dessa avsättningar inte kan användas för att finansiera en politik för återtagande – framför allt inte för att betala för charterflyg som skickar tillbaka ”illegala” invandrare till sina hemländer – samt införandet av ändringsförslag som försöker minimera de negativa effekterna av förordningen, så är det ett faktum att denna förordning är avsedd att ”uppmuntra avtal om återtagande” med tredje land.
Som föredraganden mycket riktigt påpekar:
– ”Det står klart att kommissionens avsikt är att skapa ett instrument som kan fungera som en motprestation gentemot tredjeländer i utbyte mot att de undertecknar återtagandeavtal.”
– ”Löftet om ekonomiskt stöd kan sporra tredjeländer att underteckna avtalen och få allmänheten att godkänna avtalen”, och föredraganden tillägger ”detta även om ett tredje land för närvarande erhåller större belopp från de medborgare som utvandrat till EU jämfört med de belopp som utbetalas från EU:s program för ekonomiskt stöd”.
Detta är med andra ord ytterligare ett instrument som är avsett att stödja EU:s invandringspolitik, som prioriterar repressiva åtgärder, och som försöker, i det här fallet, garantera ekonomisk ersättning åt de ”illegala” invandrarnas ursprungsländer för att de undertecknar avtal om återtagande. 
Krivine och Vachetta (GUE/NGL ),
   .– Enligt slutsatserna från de europeiska toppmötena i Tammerfors och Sevilla skall Europeiska unionen under perioden 2004–2008 betala 250 miljoner euro till tredje länder för att hjälpa dem kontrollera de egna landsmännens migration till Europa. Detta program för tekniskt och ekonomiskt stöd på området för asyl och migration är bara en ”externalisering” av migrationsflödenas hantering. I stället för att ha flyktingläger i medlemsstaterna, skall vi nu ha dem utanför grindarna till Fästning Europa, med sämre förhållanden vad gäller hälsa och sociala betingelser och utan några garantier för att de mänskliga rättigheterna respekteras.
Siffror ryckta ur sitt sammanhang och europeiska förordningar döljer emellertid migrationens verkliga orsaker: fattigdom, social misär, underutveckling och ohållbara politiska och demokratiska situationer. Detta är skälen till att EU borde kämpa jämte tredje länder samtidigt som unionen garanterar alla människor rätten att flytta och att slå sig ner var de själva vill. För att kunna bekämpa den ”illegala invandringen” är det nödvändigt att bekämpa den svarta arbetsmarknaden, att reglera de oregistrerade invandrarnas ställning, och att ge dem politiska och sociala rättigheter, till en början uppehållstillstånd för alla invandrare bosatta i Europa. I stället för att göra det sänker sig EU till att beordra kollektiva förvisningar. I stället för att rösta för detta betänkande vill vi uppmana parlamentets ledamöter att underteckna ett europeiskt upprop mot ”förnedringsavtalen”. 
Naranjo Escobar (PPE-DE ),
   .– I stor utsträckning satsar unionen sin egen framtid på framgången eller misslycklandet för en gemensam invandringspolitik. Det är en utmaning och en möjlighet. Detta program, som riktas till de länder varifrån invandrarna kommer och transitländerna för att hjälpa dem hantera migrationsflödena, är viktigt och förtjänar vårt stöd.
Hur migrationsflödena hanteras påverkar demografin, den ekonomiska och sociala balansen och gemenskapsmedborgarnas harmoniska samexistens. Den gemensamma invandringspolitiken måste ta hänsyn till detta och se till att medlemsstaterna har manöverutrymme när det gäller att hantera sina egna invandringsflöden.
Programmet bidrar till att skapa en gemensam rättslig och administrativ kultur för hantering av företeelsen migration baserad på våra principer och värderingar när det gäller respekt för människor. Det är det enda sättet om vi vill effektivt bekämpa marginaliseringen och den organiserade brottsligheten kring människohandel, som skapar så många offer varje år.
Vi måste stärka den europeiska invandringspolitiken genom konkreta åtgärder: gemensamt återsändande av illegala invandrare, införandet av en europeisk visumbank eller gemensam förvaltning av de yttre gränserna. Det senare, med delat ansvar, måste utsträckas till tredje land, till unionens partner, genom att ta med en klausul om samarbete kring migrationsfrågorna i associeringsavtalen. 

Ribeiro e Castro (UEN ),
   .– Jag stöder varmt detta förslag från kommissionen om att genomföra beslutet från Europeiska rådet i Barcelona i mars 2002 om att införa ett europeiskt sjukförsäkringskort.
Kortet kommer inte att förändra befintliga rättigheter och skyldigheter och det är avsett att förenkla tillgången på behandling i det land man besöker, och samtidigt ge de institutioner som finansierar sjukvårdssystemet i det landet en garanti för att patienten är helt försäkrad i sitt ursprungsland och att följaktligen institutionerna i ursprungslandet kommer att ersätta samtliga kostnader i vederbörlig ordning.
Jag anser därför att denna åtgärd förkroppsligar en av de viktigaste principerna som Europeiska unionen vilar på, dvs. att garantera en hög nivå på hälsoskyddet för samtliga medborgare i hela EU:s territorium och att bidra till den fria rörlighet som vi alla vill se, när vi avskaffar barriärer och hinder för EU-medborgarnas geografiska rörlighet.
Slutligen tror jag att det är av yttersta vikt att främja åtgärder som garanterar att sjukförsäkringssystemens förmånstagare är tillräckligt informerade om de rättigheter och skyldigheter som uppkommer genom denna förordning. Till att börja med måste medborgarna informeras om att kortet införs. 

Figueiredo (GUE/NGL ),
   .– I sitt förslag om att ändra förordningen om ekologisk odling försöker kommissionen i första hand klargöra vissa terminologifrågor, i en tid när detta begrepp används felaktigt av varuhuskedjor och av vissa multinationella livsmedelsföretag. Ett annat av förslagets syften är att skärpa kontrollen över samtliga operatörer i alla led av produktionen.
Men förslaget lyckas inte uppfylla förväntningarna i denna sektor, som i dag står för cirka 150 000 gårdar och 4 procent av den brukade jorden inom EU. I det sammanhanget håller jag med föredraganden när hon säger att ekologiska jordbrukare, som är huvudaktörerna i denna typ av produktion, måste spela en aktiv roll i förfarandet för att ändra förordningar. Jag håller också med om att märkningen inte får innehålla några oklarheter när det gäller namn och av just den anledningen borde de befintliga undantagen för vissa varumärken, till exempel Danone, omedelbart dras tillbaka. Märkning och regler måste helt klart vara desamma även för importerade produkter.
Det är extremt olyckligt att betänkandet inte alls tar upp frågorna kring GMO, inklusive vad som kallas samexistens, eller frågorna om genetisk förorening och även bortser från det stöd och skydd som ges ekologiskt utsäde. Att införa GMO kommer att leda till ett ifrågasättande av de ekologiska jordbrukarnas val, med de ekonomiska risker som uppkommer på grund av denna förorening som påverkar deras möjligheter att komma i fråga för befintliga bidrag, och det ges ingen tydlig definition av förorenarens ansvar.
Fitzsimons (UEN ),
   . – Jag välkomnar förslaget att ändra den befintliga förordningen och reda ut definitionen av ”ekologisk”. Detta kommer vid en tidpunkt då kommissionen också föreslår en betydande lagstiftning för att hantera frågan om hälsovårdskrav på livsmedelsprodukter. Det är nödvändigt att konsumenternas intressen skyddas på dessa områden.
Ekologiska grödor och produkter fortsätter att öka i betydelse som en del av vår produktion, och man måste göra allt som går för att stödja sektorn. Eftersom jag kommer från Irland, som försöker sälja sig själv som ”Food Island” [Matön], tror jag att potentialen för saluföring och arbetstillfällen när det gäller ekologiska produkter är enorm. Jag vill i synnerhet se åtgärder på detta område med tanke på den nyligen återinförda pelaren för landsbygdsutveckling. Små lokala hemindustriföretag har stora möjligheter att ge lokala ekonomier ett uppsving.
Som vanligt har föredraganden Danielle Auroi utarbetat ett bra betänkande för vårt utskott, och många av hennes ändringsförslag är välkomna förbättringar av kommissionens text. Det är till exempel viktigt att vi erkänner de nya medlemsstaternas språk.
Det är också viktigt att klargöra att grossister som importerar färdigförpackade produkter direkt från tredje land också skall omfattas av EU-bestämmelser.
Lulling (PPE-DE ),
   .– Även om jag inte har några större problem med de flesta av de ändringsförslag som antagits av utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling, så röstade jag mot detta betänkande, eftersom vissa ändringsförslag går utöver direktivets syfte. Detta gäller framför allt förslaget om en tidsfrist för att definiera vad som skulle kunna vara de specifika reglerna för ”ekologisk” vinodling. Den föreslagna produktdefinitionen kan jämföras med en registrerad ursprungsbeteckning.
Vi kan naturligtvis erkänna legitimiteten för vin som framställs från ekologiskt odlade druvor. Men att från det gå till att försöka definiera ett ”ekologiskt” vin, för vilket vintillverkningsprocessen inte skiljer sig från den traditionella process som används för att producera ett vin med registrerad ursprungsbeteckning skulle vara att ignorera det faktum att begreppet ”registrerad ursprungsbeteckning” baseras på markområden som tilldelas beroende på marktypen, och produktionsförhållanden som definieras på grundval av lokala seder och bruk, medan ”ekologiska” viner kan produceras med utnyttjande av druvor från vingårdar som inte är auktoriserade att använda en registrerad ursprungsbeteckning.
Att dessutom acceptera förekomsten av två olika slags vinproduktion skulle ge ett intryck av att den ena är bättre än den andra, varigenom man skulle bortse från det faktum att all traditionell vinodling tillhandahåller alla de kvalitetsgarantier som behövs för att konsumenterna skall känna sig trygga. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
   .– Jag röstade för, eftersom jag anser att det är av avgörande betydelse att man förklarar för konsumenterna vad ekologiska produkter är och vilka produkter som är ekologiska.
Med tanke på den ökande efterfrågan och intresset från ett stort antal odlare för att tillämpa goda rutiner som är hälsosamma och som respekterar miljön, kan kommissionens förslag att ändra förordning (EEG) nr 2092/91 om ekologisk produktion av jordbruksprodukter och uppgifter därom på jordbruksprodukter och livsmedel anses vara berättigat.
Jag instämmer i de åtgärder som föreslås av föredraganden, framför allt när det gäller att bekämpa alla oklarheter som omger produkternas namn, vilket skulle kunna skapa förvirring och en falsk bild av ekologiska produkter från konsumenternas sida.
Det finns faktiskt ett allt starkare behov av säkerhet vad gäller terminologin i de olika gemenskapsspråken för att identifiera ekologiska produktionsmetoder, som måste tilldelas en märkning vars symbol är omedelbart igenkännbar för alla medborgare i unionens olika medlemsstater. Märkningen måste dessutom vara detaljerad, oavsett produktens ursprung.
Likaledes måste den biologiska mångfalden bevaras, grödor och produkter måste skyddas och all eventuell förorening av ekologiska grödor med genetiskt modifierade organismer måste undvikas. Det är viktigt att i detta sammanhang skydda och stödja organiskt utsäde. 
Souchet (NI ),
    – Vi röstade för Danielle Aurois betänkande eftersom vi delar föredragandens inställning och hennes rädsla för att pseudoekologiska produkter skall spridas, vilket skulle kunna missleda konsumenterna om kontrollerna inte är tillräckligt strikta och harmoniserade.
Dessa kontroller måste naturligtvis göras i produktionsstadiet och på den här punkten instämmer vi i föredragandens position när det gäller den eventuella föroreningsrisken från GMO.
Men dessa kontroller bör även göras i marknadsföringsfasen och därmed på importerade produkter, så att man undviker missbruk och bedrägerier på en marknad som drar till sig allt fler konsumenter. 

Figueiredo (GUE/NGL ),
   .– I detta betänkande godkänns det nya fiskeavtalet med Moçambique, som gäller i tre år och kommer att ge en fiskekvot på 1 000 ton för djuphavsräka med ytterligare 535 ton bifångster och fiskemöjligheter för 35 notfartyg för tonfisk med infrysningskapacitet och 14 fartyg för fiske med flytlinor, och den spanska flottan kommer att tjäna mest på detta. Den totala ekonomiska ersättningen kommer att bli strax över 4 miljoner euro per år. Vi bör betona att det första avtalet, som undertecknades 1988, förkastades av Moçambique under 1993 då man hade utvärderat utvecklingen för sin egen fiskeindustri.
Detta betänkande är värt att få mitt breda stöd även om jag vill reservera mig på tre punkter. För det första kommer Portugal bara att få 150 ton räka (plus 80 ton bifångster) och tillstånd för fem fartyg för fiske med flytlinor, trots behovet hos dess flotta och trots dess tradition att fiska i moçambikiskt vatten.
För det andra måste flottan följa den hållbara förvaltningen av fiskeansträngningen i moçambikiska vatten, och enligt föredraganden verkar detta vara garanterat.
Vi måste, slutligen, stödja utvecklingen av den lokala fiskesektorn, inte bara enligt bestämmelserna i detta avtal, utan i förbindelse med vår samarbets- och utvecklingspolitik med Moçambique.
Malmström, Paulsen och Olle Schmidt (ELDR ),
   . – Trots goda ansatser innebär dagens fiskeripolitik alltjämt att EU köper sig rätten att missbruka de fattigas naturresurser. Det är en modern form av kolonialism. Det krävs en reell reform av fiskeripolitiken och en totalt förändrad syn på vårt förhållande till fattiga länder. Vi har därför valt att rösta emot detta betänkande i dess helhet. 

Berthu (NI ),
   . – I går kväll, i slutet av debatten, överraskades vi när kommissionen lättade på slöjan och förklarade att den inte under några omständigheter skulle föreslå en förlängning av experimentet med sänkta mervärdesskattesatser för arbetsintensiva tjänster; inte ens om medlemsstaterna enhälligt ställde sig bakom ett sådant förslag (vilket var fallet den 25 november 2003). Detta bekräftade för oss den odemokratiska karaktären hos kommissionens initiativrätt och, på samma gång, kommissionens arrogans när det gäller att använda den för att skydda sina maktintressen.
Det handlar i detta fall verkligen om maktintressen. Kommissionen vill ha ett mervärdesskattesystem som grundas på ”ursprungsland” som skulle ge den en central roll och mer makt. Det är därför den lade fram sitt förslag om den s.k. rationaliseringsplanen, där den fortsatta tillämpningen av vissa sänkta skatter bara skulle fungera som bete.
På detta sätt används vissa yrkeskategorier, särskilt dem inom catering- och byggbranschen, som brickor i spelet av kommissionen.
Vi hoppas att – inom ramen för regeringskonferensens arbete – ministrarna kommer att ta hänsyn till detta och se till att rikta uppmärksamhet mot saken. I avvaktan på detta stöder vi det utmärkta Randzio-Plathbetänkandet, som visar att man har förstått vad som står på spel.
Butel (EDD ),
   . – Jag instämmer med vår föredragande att det inte är relevant att harmonisera mervärdesskattesatserna utan att först förbättra hela det ekonomiska systemet, inklusive skattesystemet, i medlemsstaterna. I den svåra ekonomiska och sociala period som vi genomgår krävs åtminstone en viss flexibilitet, med tanke på det ekonomiska system som förespråkas av kommissionen och det absoluta behovet att följa Maastrichtkriterierna. Varje stat bör ha tillgång till alla ekonomiska, finansiella och monetära instrument för att kunna handla på bästa sätt. Direkta och indirekta skatter finns bland dessa instrument som staterna måste kunna använda som de vill, eftersom varje enskild ekonomi inte är lik någon annan, även om den utgör en del av ett globaliserat system. Eftersom problemen inte nödvändigtvis är desamma för alla stater, måste det vara möjligt att använda olika lösningar.
Det var av alla dessa skäl som jag och kollegerna från min grupp uppmanade till – på Frankrikes vägnar – en förlängning av sänkta mervärdesskattesatser i bilaga H, i synnerhet för tjänster som berör områdena för catering, bostäder och inspelad musik.
Figueiredo (GUE/NGL ),
   .– Förslaget att harmonisera skattesatserna bör ses i samband med den pågående processen att upprätta ett slutgiltigt mervärdesskattesystem som grundas på beskattning i ursprungslandet och på en harmoniserad tidsram, med så få undantag som möjligt, för skattesatserna i de olika medlemsstaterna.
Denna idé, som har uttryckts av medlemsstaterna med hänsyn tagen till de möjliga effekterna av deras skattepolitik, stöds av Europaparlamentet, även om det i detta fall är underligt att parlamentet har intagit en mer realistisk hållning, särskilt genom att uttrycka att det inte är dags för en mer långtgående harmonisering och genom att stödja rådets avsikt att förlänga den experimentella förlängningen av sänkta mervärdesskattesatser för vissa arbetsintensiva tjänster. Kommissionär Bolkestein vägrade att stödja denna förlängning vid Ekofinrådets senaste sammanträde den 25 november.
När det emellertid gäller frågan om sänkta skattesatser, och med idén med skattesuveränitet i minnet, bör man tänka på att medlemsstaterna måste ha en nödvändig flexibilitet för att kunna genomföra sin politik på de sociala och kulturella områdena, i synnerhet när det gäller att fastställa sänkta mervärdesskattesatser. Medlemsstaterna måste också, eftersom det redan finns en minimiskattesats, ha befogenhet att fastställa satser i linje med de politiska alternativen när det gäller skatteomfördelning och finansiering av de nationella budgetarna.
Hermange (PPE-DE ),
   . – Fyra år av sänkta mervärdesskattesatser är inte tillräckligt för att se de fullständiga effekterna av detta experiment; detta gäller i ännu högre grad då – med kännedom om att de var tillfälliga – vissa arbetsgivare inte genomförde det. Alla rådfrågade branscher hävdar emellertid att en sänkning av mervärdesskattesatserna får positiva ekonomiska effekter som verkligen inte är obetydliga. På detta sätt har antalet löntagare som arbetar med bostadsunderhåll ökat i Frankrike med 8,6 procent på två år. Det är därför vi måste fortsätta på den inslagna vägen. Som föredragande av yttrandet kan jag bara välkomna kommissionens text, i synnerhet bilaga H genom vilken man utvidgar bilaga K till att omfatta vissa tjänster, såsom catering. Eftersom respektive medlemsstat fritt kan välja att tillämpa en sänkt skattesats i en kategori som finns i bilaga H, måste nu alla sektorer som gynnades av experimentet inte undantas från direktivets räckvidd.
Detta är skälet till varför jag röstade för ändringsförslagen från utskottet för ekonomi och valutafrågor. Ändringsförslagen 22 och 23, som jag lade fram tillsammans med Astrid Lulling för sammanträdesperioden, är dessutom oerhört viktiga; de möjliggör verkligen en förlängning av experimentet fram till dess de aktuella ändringarna av direktivet träder i kraft, vilket är helt nödvändigt för att undvika katastrofala effekter på arbetsmarknaden.
Meijer (GUE/NGL ),
   .– I EU:s bestämmelser föreskrivs de varor och tjänster på vilka medlemsstaterna får lägga höga mervärdesskattesatser och de som, genom undantag, kan omfattas av sänkta skattesatser. Detta undantag har redan tillämpats på livsmedel och kläder, men under 1999 fördes även arbetsintensiva tjänster, på experimentell grund, in under de sänkta mervärdesskattesatserna. Detta har haft en gynnsam effekt på sysselsättningen. Enligt en nyligen hållen utfrågning här i parlamentet har användningen av detta instrument skapat ytterligare 250 000 arbetstillfällen i Europeiska unionen. Det finns även fler positiva effekter. Om vi ser till att cykelreparatören har överkomliga priser, kommer detta att gynna cykling. Det är häpnadsväckande att kommissionen nu vill stoppa detta. Kommissionen stöder sitt beslut på undermåliga och ofullständiga undersökningar, och har otillräckliga bevis för att styrka att experimentet har gett otillfredsställande resultat. Om experimentet avbryts kommer oräkneliga arbetstillfällen att försvinna i Europa, 8 500 av dem i Nederländerna. Mitt parti, socialistpartiet i Nederländerna, betraktar skatter som ett användbart instrument för att få en god social trygghet och tillhandahålla offentliga mervärdesskattesatserna för frisörer, cykelreparatörer och skomakare. Jag vill stärka medlemsstaternas rätt att hålla låga mervärdesskattesatser för arbetsintensiva tjänster, om detta stöds av goda argument ur en social och sysselsättningsmässig synvinkel.
Skinner (PSE ),
   .– Även om detta område som avser indirekt skatt granskas vartannat år ser Labour-delegationen för Förenade kungariket ingen anledning att ändra den aktuella bilaga H. Detta, anser vi, borde vara de nationella regeringarnas ansvar så länge som de inte är snedvridna när det gäller handel och industri. 
Souchet (NI ),
   . – Tre prioriterade sektorer måste kunna gynnas på lång sikt av de sänkta mervärdesskattesatserna i Frankrike: bygg- och cateringbranschen och musikindustrin.
Eftersom det inte påverkar konkurrensen bör beslutet i denna fråga helt och hållet fattas av medlemsstaterna och grundas på deras egna prioriteringar. Frankrikes prioriteringar är att skapa arbetstillfällen, minska svartjobben och främja den kulturella utvecklingen.
Europeiska kommissionen lyssnar emellertid inte: i stället för att överge sina misslyckade försök att harmonisera mervärdesskattesatserna och ge medlemsstaterna sin frihet, vill den, tvärtemot, öka sin makt genom att snabbt ta bort undantagen.
Kommissionär Bolkestein påpekade cyniskt i går kväll att – trots att rådet enhälligt uppmanade till ett bevarande av de sänkta mervärdesskattesatserna för arbetsintensiva tjänster – kommissionen inte hade för avsikt att lägga fram ett sådant förslag och att, tvärtemot, den skulle inleda överträdelseförfaranden fr.o.m. den 1 juli 2004 mot de medlemsstater som behåller de sänkta satserna.
Denna blockering från kommissionens sida, som tar våra yrkeskategorier som gisslan för att utöka sin egen makt, är oacceptabel och visar tydligt att alla överföringar av behörighet måste förbli återkalleliga.

Figueiredo (GUE/NGL ),
   .– Det är värt att betona att denna resolution – återigen undertecknad av både högern och socialdemokraterna – får en bra start genom att man kommenterar den pågående ekonomiska stagnationen och den höga arbetslösheten i EU.
Men i stället för att gå vidare med en välbehövlig förändring av den nyliberala kapitalistiska politik som har orsakat den rådande ekonomiska och sociala krisen, bekräftar man denna politik, och vad annat kunde man vänta sig av de politiska krafter som bär ansvaret för denna situation? I resolutionen förespråkar man ett bevarande av stabilitetspakten, ett genomförande av ”Lissabonstrategin”, en avreglering av marknader (posttjänster, passagerartransporter, det gemensamma europeiska luftrummet) och att arbetsmarknaderna blir mer flexibla, även om man uttrycker en viss ”oro” över de sociala konsekvenser dessa åtgärder får.
I resolutionen bekräftar man även en politik som kriminaliserar och straffar invandring, som utpressar anslutningsländerna i sådan omfattning att stödet till dem kommer att dras in om de inte antar gemenskapsrätten, stöder det rådande läget i Irak – som har ockuperats av militär – och som stöder militariseringen av EU utan Nato-inblandning.
I resolutionen bekräftar man även strävan att nå en ny balans i förbindelserna med Förenta staterna, genom att ”parternas verkliga gemensamma intressen och möjligheter beaktas”, vilket vi bör tolka som att man menar organisationerna med stor ekonomisk makt. Dessa politiska prioriteringar sammanfaller verkligen inte med de faktiska och trängande behov som finns hos arbetstagare och i våra samhällen. Av detta skäl har vi röstat emot resolutionen.
Krivine och Vachetta (GUE/NGL ),
   . – Den gemensamma resolutionen från Europeiska socialdemokratiska partiets grupp, Gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokraterna och Europeiska liberala, demokratiska och reformistiska partiets grupp om förberedelserna inför Europeiska rådets möte i Bryssel återspeglar det liberala, militaristiska och odemokratiska Europa som de håller på att skapa. Att uppmana till överföring av suveränitet från de amerikanska ockupationsstyrkorna till irakiska företrädare eller ens krav på en rättvis rättegång för fångarna på Guantanamo-basen, kan inte lura folk när det gäller Europas sanna natur. För det första är det slav under den liberala ideologin. Konkurrens, tillväxt, stabilitets- och tillväxtpakten och avregleringen av transport och posttjänster behöver inget berättigande, anser man, samtidigt som folk drabbas av konsekvenserna av denna politik, till att börja med arbetslöshet och osäkra anställningar. Hantering av migrationsströmmar och kontroll av gränser är det bistra svaret till de olyckliga människor som är beredda att göra vad som helst för att fly från fattigdom, underutveckling, diktatorer och krig. Slutligen: under regeringskonferensen fortsätter man att sitta bakom lyckta dörrar och förhandla och ge liberalismen konstitutionell status, utan hänsyn till de 450 miljoner européerna.
Detta är ett Europa som vi inte tillhör, och detta är skälet till varför vi inte kan stödja denna resolution. Vi är ”gammeleuropéer” som – tillsammans med tusentals andra vid det europeiska sociala forumet i Paris/Saint-Denis – lade fram förslag om ett annorlunda Europa som grundas på fred, demokrati, sociala rättigheter och offentliga tjänster.

Alyssandrakis (GUE/NGL ),
   . – Vid regeringskonferensen i Neapel hade man inga som helst problem att komma överens om en ytterligare militarisering av Europeiska unionen, genom att ingen gjorde den minsta invändning mot att EU håller på att bli en global polis jämte USA. Samtidigt gjordes det fullständigt klart att den berömda solidariteten – om en medlemsstat skulle angripas – inte bara är obligatorisk utan också väldigt tydligt hamnar under Natos vingar. Detta som ett svar till alla dem som fortsätter att påstå att Grekland kan lita på EU om Turkiet skulle angripa landet.
Det finns inte ett spår av förståelse i Europaparlamentets resolution för de oerhört negativa konsekvenser som – vilket vi ständigt har betonat – det nya ”konstitutionella” fördraget för med sig för folken. Tvärtom, dess enda intresse är att den text som utarbetats av ”konventet” inte skall ändras och att dess roll inom ramen för EU:s mekanismer inte får mindre betydelse.
Detta är skälet till att vi ledamöter i Europaparlamentet från Greklands kommunistparti röstade emot det. Vi uppmanar folket att trappa upp sin kamp mot Europeiska unionen och de nya bojor den försöker att belägga oss med genom den nya ”Euro-konstitutionen”.
Andersson, Färm, Hedkvist Petersen, Karlsson och Sandberg-Fries (PSE ),
   . – Vi röstade ja i slutomröstningen till det gemensamma förslaget till resolution om regeringskonferensen, men vill härmed markera vår avvikande ståndpunkt i några frågor.
Vi anser att kommissionen bör ha en fullvärdig ledamot (med rösträtt) per medlemsland.
Vi anser att ett eventuellt förenklat förfarande för att i framtiden ändra i konstitutionen inte får innebära att kravet på ratificering i samtliga nationella parlament åsidosätts.
Vi anser inte att det är lämpligt att den så kallade överbryggningsklausulen görs allmängiltig.
Vi anser inte att omröstning med kvalificerad majoritet på GUSP-området bör ges en mer generell utsträckning.
Vi anser inte att det är nödvändigt att kräva att rådet delar in sin verksamhet i ett lagstiftande råd å ena sidan och övriga rådskonstellationer å den andra. 
Arvidsson, Cederschiöld, Grönfeldt Bergman, Stenmarck och Wachtmeister (PPE-DE ),
   . – Vi väljer i dag att rösta nej till parlamentets resolution om regeringskonferensens framsteg. Resolutionen går i stora delar längre än konventets förslag. Ett konstitutionellt/konsoliderat fördrag för EU är i sig önskvärt men bör bygga på tydlig avgränsning av politikers makt och EU:s behörighetsområden.
Vi ställer oss särskilt negativa till att resolutionen understödjer den så kallade överbryggningsklausulen, vilken innebär att stats- och regeringscheferna kan överge medlemsstaternas vetorätt utan att detta behöver ratificeras av medlemsstaternas parlament. Vidare motsätter vi oss det som sägs i resolutionen om att minska antalet kommissionsledamöter, vilket skulle innebära att varje land förlorar rätten att tillsätta en kommissionsledamot. Vi motsätter oss även att parlamentet skall ges fullt medbeslutande över EU:s budget.
Avslutningsvis är det även oacceptabelt att, som föreslås i resolutionen, ändringar av konstitutionen skall kunna göras utan enhällighet och utan ratificering av medlemsstaternas parlament. Detta undergräver dagens ordning där medlemsstaterna äger fördragen.
Vi upprepar även vårt motstånd mot att det inrättas en permanent rådsordförande som skulle ersätta det roterande ordförandeskapet. 
Figueiredo (GUE/NGL ),
   .– Vad kan man vänta sig av en resolution om regeringskonferensen som undertecknats av högern, socialdemokraterna och De gröna?
Vad kan man säga om en resolution som försöker att pådyvla den oacceptabla ”europeiska konstitutionen” som föreslagits av ”konventet” på regeringarna, de nationella parlamenten och medborgarna i EU:s olika länder; en resolution genom vilken man förespråkar en utökning av omröstningar med kvalificerad majoritet och förenklade förfaranden som utvecklas från enhällighet till kvalificerade majoritetsbeslut, vilket ifrågasätter de ”små” ländernas rätt att försvara sina intressen?
Vad kan man säga om en resolution som, på förslag av PSE-gruppen – som är medlem av – stöder existensen av en europeisk kommission som inte har en kommissionär per land med rösträtt, som tar bort rätten för ”små” länder att företrädas i den enda institutionen med rätt att ta lagstiftningsinitiativ, och som föreslår att det skall vara möjligt att ändra ”del III” i den så kallade konstitutionen genom vad som kallas ett lätt förfarande, i ett försök att kringgå en regeringskonferens och ratificeringen av dess slutsatser av de nationella parlamenten?
Vad kan man säga om en resolution som, därför att den stöder idén, misslyckas med att nämna eller fördöma det sätt på vilket grunderna för nyliberal kapitalism, militarism och angreppet på staternas suveränitet stärks som ett resultat av att makt centraliseras i Europeiska unionens överstatliga institutioner?
Detta är helt enkelt oacceptabelt!
Marinho (PSE ),
   .– Jag röstade emot i första fallet och avstod från att rösta om den andra delen av punkt 9 därför att:
– Det är inte klart om Neapelkonklaven kommer att resultera i idén om en kommissionär per medlemsstat. Faktum är att alternativet till det som avtalades i konventet, grundat på kravet på en kommissionär per stat, kommer att leda till ett nytt krav på två kommissionärer för de mer folkrika staterna, som inte bara skiljer sig mellan staterna, varigenom de stora staterna får dubbelt så många röster, utan också gynnar skapandet av en maktkoncentration till tolv kommissionärer från dessa stater till skada för de andra.
– Man genom ändringsförslaget för fram en falsk idé om jämlikhet, som jag anser att man kan uppnå lättare med rotation genom vilken respektive medlemsstat kan välja om den vill tillhöra kommissionskollegiet med eller utan rösträtt på en alternerande grund enligt den specifika sammansättningen hos de på varandra följande kommissionerna. Detta ger länder lika möjligheter när det gäller tid, och inget land får fler rättigheter än något annat.
Ribeiro e Castro (UEN ),
   .– Jag har röstat emot, därför att kompromissresolutionen är felaktigt avvägd på ett allvarligt sätt. Europaparlamentet bör nu inta en objektiv, realistisk och förutsättningslös hållning, i stället för att insistera på en kompromisslöshet som vilar på falska ”förhandlingspositioner” – parlamentet deltar inte i någon förhandling. Vi måste bidra på ett ansvarsfullt sätt till ett synligt samförstånd, i stället för att envist insistera på ett förmodat ”konventsamförstånd” som alla har förstått inte existerar.
Jag blev särskilt irriterad över det faktum att ändringsförslagen 8 och 9, som jag lade fram på UEN-gruppens vägnar, inte antogs. Att förkasta Neapelkonklavens idé om en lösning med en kommissionär per medlemsstat, med samma rättigheter och fullständig status, bidrar verkligen inte till att regeringskonferensen blir en framgång och avslöjar ett oväntat reaktionärt tänkesätt från de flesta parlamentarikernas sida – särskilt när man dessvärre spyr ut veritabelt nonsens i stället, som till exempel idén att ”kommissionen skulle löpa risken att få en mellanstatlig karaktär om det utsågs en kommissionsledamot för varje medlemsstat” (!?). När det gäller det italienska ordförandeskapets brist på stöd för avvägning, med tanke på dess förslag att övervinna meningsskiljaktigheter om ingressen genom att uttryckligen hänvisa till Europas kristna eller judisk-kristna arv, samtidigt som man skall bekräfta EU-institutionernas världsliga karaktär, så visar detta helt enkelt vilken intolerans och fördomsfullhet som bär upp det politiska motståndet mot den växande uppmaningen från miljontals européer om att man skall göra sociala förändringar.
Sacrédeus (PPE-DE ),
   . – Jag har röstat nej till resolutionen (vilken dock antogs med 346 ja-röster, 106 nej-röster och 58 nedlagda röster) då den på avgörande punkter inte tillgodoser centrala inslag i de svenska kristdemokraternas värderingar och arbete för att värna små länders rättigheter i EU.
Vi vill se en hänvisning till Europas judisk-kristna och bibliska arv i ingressen till en framtida konstitution för Europa. Därför välkomnade jag ändringsförslag 7 som innebar stöd till ordförandeskapets ansträngningar för att Europas judisk-kristna arv skulle skrivas in. Detta avvisades av plenum (213 ja, 293 nej och 17 nedlagda röster).
Ändringsförslag 8 fick också mitt stöd. Där framfördes krav på en jämlik kommission med en kommissionsledamot med full rösträtt per medlemsstat, men parlamentet röstade nej (349 ja, 147 nej och 49 nedlagda röster). I punkt 8 står det nu i stället, felaktigt, att kommissionen skulle löpa risken att få mellanstatlig karaktär om det utsågs en kommissionsledamot för varje medlemsstat.
Vi stöder inte heller punkt 5, i vilken parlamentet tar ställning för förslaget om en överbryggningsklausul i den tänkta konstitutionen för Europa. Klausulen ger Europeiska rådet rätt att ge sig själv och EU ökade maktbefogenheter samt ändra röstreglerna från enhällighet till kvalificerad majoritet utan godkännande av medlemsstaternas nationella parlament. 
Wijkman (PPE-DE ),
   .– Jag lade ned min röst i omröstningen om den resolution om regeringskonferensens framsteg som Europaparlamentet antog. I och för sig innehåller resolutionen i sin helhet många bra synpunkter och krav. Jag kan dock inte ställa mig bakom punkt 8, eftersom det i denna punkt sägs att varje land inte skall kunna utse en kommissionsledamot. I resolutionen motiveras detta med att kommissionen skulle löpa risken att få en ”mellanstatlig karaktär” om det utsågs en kommissionsledamot för varje medlemsstat. Det är ett konstigt resonemang med hänsyn till att denna princip hittills fungerat bra och att kommissionen mig veterligen aldrig har beskyllts för att ha ”mellanstatlig karaktär”.
Detta är i grunden en demokratifråga. Det är viktigt att varje land kan representeras på högsta nivå i kommissionen. Det är bakgrunden till mitt ställningstagande. 

Berthu (NI ),
   . – Jag röstade emot Neil MacCormicks betänkande av de skäl som anges i mitt minoritetsyttrande som bifogas betänkandet. ”avtalen” eller de ”målrelaterade trepartsöverenskommelserna” är ingenting annat än en krigsmaskin som kommissionen använder mot medlemsstaterna för att kringgå dem genom att inrätta direkta förbindelser mellan Bryssel och regionala myndigheter.
Denna skapelse kommer, på sitt eget lilla vis, att utgöra en del av det stora vågstycket som går ut på att ”upplösa” medlemsstaterna, vilket leds av kommissionen och federalistiska påtryckningsgrupper. Man försöker på detta sätt systematiskt förstöra en konstruktion med långa anor, vars försvagning kommer att innebära att människor i framtiden står hjälplösa inför en illa kontrollerad europeisk makt.
Man verkar i Europaparlamentets betänkande, trots dess brister, emellanåt se farorna med det nya systemet och oroas över dem. Man uppmanar till att trepartsavtal skall förbli ett undantag för att det inte skall ”ge upphov till ett mycket komplicerat system och en konkret utarmning av … regelverkets mål” när det gäller ”förvaltningen av lagar och förordningar” (punkt 8), och inte uppmuntra till att medlemsstaterna avsäger sig ansvaret (punkt 14).
Om man bättre vill kunna undvika dessa faror hade det dock varit att föredra om Europaparlamentet inte själv hade godkänt det som ger upphov till dem.
Figueiredo (GUE/NGL ),
   .– Jag håller med dem som har påpekat att inrättandet av pilotprogram för ”trepartsavtal och trepartsöverenskommelser mellan gemenskapen, stater och regionala eller lokala myndigheter” endast kan tolkas på rätt sätt om vi tar hänsyn till de avsikter som ligger bakom detta agerande.
Eftersom det mål som föreslås – att genom ”formellt samordnade åtgärder” kunna ”förbättra politikens genomförande”, med andra ord att inrätta gemenskapsnormer som endast kan tillämpas genom särskilda arrangemang, med hänsyn till vitt skilda och specifika verkligheter – redan framträder i fördragen är avsikterna att i synnerhet genom ett genomförande av subsidiaritetsprincipen och genom en mycket mer okomplicerad och lämplig process, inom vilken man skall fastställa mål att uppnå, låta medlemsstaterna själva besluta hur man skall göra detta med hjälp av ett direktiv.
Vad som ligger bakom detta initiativ är följaktligen inte det avgörande behovet av att bekämpa ultrabyråkratiska eller starkt centraliserade förfaranden eller att verkligen öka lokala myndigheters makt när det gäller att förvalta deras egna områden, utan helt enkelt att göra lokala myndigheter till direkta partner till de europeiska institutionerna vid genomförandet av deras riktlinjer, i ett försök att ta över staternas roll som nationella ledare. Härav stödet och de hjärtliga lyckönskningarna från Europaparlamentets ultrafederalistiska utskott för konstitutionella frågor.
Ribeiro e Castro (UEN ),
   .– Jag avstod från att rösta om detta betänkande eftersom jag känner att de skäl föredraganden angav för att det tyvärr inte finns några ”riktigt effektiva kontakter mellan EU-institutionerna, främst kommissionen, och territoriella myndigheter i medlemsstaterna av intern-nationell, regional eller lokal art” inte är tillräckliga för att motivera införandet av ”målrelaterade trepartsavtal och trepartsöverenskommelser”.
Jag anser i själva verket, liksom Georges Berthu, att det inom gemenskapens rättsliga system redan finns en mekanism som gör det möjligt för oss att på olika sätt försöka nå samma resultat, och det är direktivet.
Detta rättsliga instrument, som är nära förbundet med subsidiaritetsprincipen (om än bara i fråga om genomförandet), skulle faktiskt kunna utgöra ett alternativ inom de områden som föreslås, nämligen områdena för ekonomisk utveckling, miljöpolitik, transport, jordbruk och fiske, medan själva staten förblir EU-institutionernas enda och direkta samtalspartner.
Jag anser att den åtgärd som rekommenderas för att man skall kunna göra lokala myndigheter till direkta partner till EU-institutionerna utgör en del av den välkända europeiska centraliseringsprocessen och av förbigåendet av staterna. Om ingåendet av sådana avtal får stor spridning förutspår jag att komplexiteten hos de interinstitutionella förbindelserna kommer att öka i oproportionerligt hög grad, liksom den därmed förbundna byråkratin. Detta kommer att leda till kaos.
Jag uppskattar den försiktighet kommissionen visar genom att föreslå antagande av pilotprogram på försök, vilka kommer att utgöra föremål för en kommande utvärderingsrapport. 

Figueiredo (GUE/NGL ),
   .– Gemenskapen och medlemsstaterna är enligt EG-fördraget förpliktade att anta åtgärder för bekämpning av bedrägerier och att skydda gemenskapens ekonomiska intressen.
Enbart under 2002 gick omkring två miljarder euro förlorade på grund av oegentligheter och bedrägerier, till skada för gemenskapen, och detta belopp är måhända bara toppen av isberget – med tydliga ekonomiska återverkningar – vilket belyser behovet av att intensifiera kampen mot korruption.
Jag delar mycket av föredragandens kritik och oro när det gäller utvärderingen av OLAF:s (Europeiska byrån för bedrägeribekämpning) verksamhet. Som föredraganden konstaterar så har ”Eurostat-fallet tydliggjort ett antal brister i byråns utredningsverksamhet”. Detta gäller särskilt det faktum att utredningen har dragit ut på tiden under flera år och att man inte har följt de bestämmelser som är till för att skydda dem som utgör föremål för utredningen. Jag instämmer följaktligen också i att det finns ett behov av att garantera OLAF större självständighet och större resurser, i synnerhet så att antalet utredare kan ökas.
Det finns dock grundläggande frågor som måste tas upp och som styrker många fall av oegentligheter och bedrägerier, särskilt när det gäller outsourcing av kommissionstjänster.
Dessutom har jag starka reservationer beträffande behovet av en europeisk allmän åklagare, ett steg på vägen i inrättandet av en europeisk allmän åklagarmyndighet, som stöds av Europol, Eurojust och OLAF. 
Meijer (GUE/NGL ),
   .– Allmänheten betraktar i huvudsak Europeiska unionen som en storskalig organisation som befinner sig långt från medborgarna, och som en organisation som erbjuder ofantliga möjligheter till bedrägerier. Bedrägerier utförs av direktörer, av kommissionsledamöter och deras kabinett, genom inblandning av privata företag och genom att man tilldelar folk en inkomst utan att förvänta sig något i gengäld. Det förekommer bedrägerier för att sko sig själv, bedrägerier för att köpa sig vänner, och bedrägerier för att säkra framtiden för sin egen tjänst, oavsett företagets planering. För att man skall kunna bekämpa denna typ av bedrägerier inrättar man ett allt större antal byråkratiska kontrollbestämmelser, liksom olika kontrolltjänster som verkar jämsides med varandra, och var och en är aktiva inom sina egna begränsade ansvarsområden. Att OLAF, och tidigare UCLAF (enheten för samordning av åtgärderna i kampen mot bedrägeri), fanns har hittills inte haft någon inverkan på att bedrägerierna skulle upphöra, och detta gäller även den nyliga Eurostat-skandalen. Tillvägagångssättet hittills har kännetecknats av en ökande intern kontroll istället för mer öppenhet, vilket möjliggör allmänhetens insyn. Utredare är inblandade i fall som måste hållas hemliga på grund av rädslan för att de skall störa rättsliga förfaranden. OLAF:s verksamhet skulle kunna bli långt mer verkningsfull om byrån även kunde fokusera på att avlägsna grogrunden för bedrägerier och på att blottlägga missgärningar. Men för att detta skall bli möjligt behöver vi troligen en förfrågan från Europaparlamentet. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
   .– Öppenhet i beslutsprocessen, vilket är något jag alltid har kämpat för, kan inte upphöra när det gäller antagandet av rättsakter. De befogenheter som tilldelas institutionerna och organen inom Europeiska unionen ökar i antal och blir alltmer komplexa, vilket kräver större vaksamhet beträffande å ena sidan lämpligheten och å andra sidan legitimiteten, när det gäller användningen av de europeiska medborgarnas arvedel, vilken omfattas av budgeten. Jag välkomnar därför kommissionens utvärderingsrapport om denna organisations verksamhet.
Vi måste sträva mot en del av de mål som föredraganden har fört fram, såsom ett närmare samarbete mellan de olika institutionernas övervakningsstrukturer, ett bättre fastställande av OLAF:s arbetsregler, och ett fastställande av en tydlig politik beträffande utredningsprioriteringar.
En aspekt som också är värd att lyfta fram och som ofta endast bemöts slentrianmässigt – med stora konsekvenser för att OLAF skall vara framgångsrikt – är de olika institutionernas och organens mottaglighet för de varningar och rapporter som kommer från denna organisation.

Figueiredo (GUE/NGL ),
   .– Det finns för närvarande inga bestämmelser som fastställer ett standardförfarande för hemtransport från en medlemsstat till en annan av kvarlevor av avlidna personer. På grund av att sådana bestämmelser saknas regleras gränsöverskridande transporter av kvarlevor av avlidna personer via två internationella rättsliga instrument: Berlin-överenskommelsen från 1937 och Strasbourg-överenskommelsen från 1973. Endast ett fåtal medlemsstater har anslutit sig till dessa överenskommelser, som gjorts inom Europarådets ram, och är enligt föredragandens uppfattning till stor del föråldrade.
Utifrån dessa överenskommelser anser föredraganden att om en medborgare i en medlemsstat avlider i en annan medlemsstat, är formaliteterna mer komplicerade, tiden fram till begravning eller kremering längre och kostnaderna högre än om personen avlidit i sitt hemland.
Av denna anledning och med tanke på att det i en del medlemsstater finns stora invandrargrupper med ursprung i en annan medlemsstat, såsom Portugal, bör vi lyfta fram värdet av åtgärder som skulle kunna svara mot dessa gruppers särskilda behov, i synnerhet när det gäller de problem som tas upp i betänkandet.
Ribeiro e Castro (UEN ),
   .– De skillnader i lagstiftning som de nationella rättsordningarna i Europeiska unionens olika medlemsstater uppvisar, försätter släktingar till personer som avlidit i en annan medlemsstat än sin egen i en mycket påfrestande situation. De nödvändiga formaliteterna, vilka oundvikligen är mer komplicerade i sådana här fall, den extra tid som går åt och de högre kostnader som drabbar offrens familjer gör en redan smärtsam och känslig tid än mer påfrestande. Dessutom är de internationella rättsliga instrument som är tillämpliga i dessa situationer bristfälliga med tanke på den nuvarande rörligheten bland medborgarna, en aspekt som börjar få större betydelse för den fria rörligheten för personer på gemenskapens område och som ökar sannolikheten för att dessa situationer skall inträffa.
Jag instämmer i synnerhet med föredragandens åsikt att den fria rörligheten hindras av denna rättsliga ram, särskilt med tanke på att gemenskapsmedborgare och nationella medborgare inte fullt ut behandlas lika.
Jag röstade för betänkandet eftersom jag anser att föredragandens förslag pekar åt rätt håll genom att de föreskriver ett praktiskt antagande av åtgärder och innebär ett slut på Europeiska kommissionens inaktivitet i detta avseende.
Rovsing (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag vill göra några tillägg till vad som har sagts beträffande hur vi genomför dessa sammanträden. Jag anser att det är upprörande hur vi låter bli att avsluta punkter på dagordningen på det sätt som föreskrivs och hur vi behandlar våra kommissionsledamöter. De sistnämnda kommer in när talmannen har sagt att vi skall rösta, och det är fullständigt oacceptabelt att Europaparlamentet behandlar våra kommissionsledamöter på detta sätt. Jag noterar att ni inte kunde komma på några kommenterar som svar till den brittiska ledamot som tog upp frågan. Skulle jag ändock inte kunna få be om att frågan diskuteras vid en talmanskonferens och att en lösning hittas, eftersom jag anser att Europaparlamentets värdighet allvarligt skadas av det sätt vi uppför oss på.
Talmannen.
   – Jag kommer att vidarebefordra era kommentarer till parlamentets talman, som kommer att ta upp frågan vid talmanskonferensen.(1) 

Talmannen.
   – Jag förklarar Europaparlamentets session avbruten.
