Justering av protokollet från föregående sammanträde
Talmannen
Protokollet från gårdagens sammanträde har delats ut.
Finns det några synpunkter?

MacCormick
Herr talman! Jag skulle vilja säga att jag avgav en röst av misstag i går eftermiddags i frågan om att återförvisa bananärendet tillbaka till utskottet. Vi här i parlamentet riskerar ta en kurs som kommer att misslyckas med att hjälpa bananodlarna och samtidigt fortsätta att tillfoga små företag som tillverkar till exempel badprodukter stor orättvisa och...

...jag önskar därför att jag hade röstat annorlunda. Jag vill att detta skall fogas till protokollet.

Talmannen
Vi kommer att ange det i protokollet, herr MacCormick.
(Protokollet justerades.)

Van der Laan
Herr talman! Jag skulle bara vilja meddela min närvaro för protokollet. Jag kommer nämligen inte att skriva på närvarolistan eftersom jag kommer att gå om en timme, men jag vill att man skall veta att jag är närvarande.

Talmannen
Vi kan allesammans se, fru Van der Laan, att ni är här.
Det kommer att noteras i protokollet.

OMRÖSTNING
Buitenweg
Herr talman! I går blev vi något överraskade av en aktion från våra kolleger i GUE, men jag tror att jag nu kommer att tillkännage något som egentligen inte kan vara någon verklig överraskning för alla här, med tanke på att jag redan i måndags utförligt motiverade det som jag nu kommer att begära. Ni har också fått ett flertal e-brev om detta, och jag har också skrivit ett brev till talmanskonferensen. Det handlar om att kolleger från olika grupper anser att föredragningslistan på fredagarna är för tunn, och att många ledamöter därigenom uppriktigt menar att det är bättre om de tillbringar sin tid någon annanstans. Konsekvensen av detta är att vi har få ledamöter här, vilket också innebär att en avspegling av vår väljarkår inte kan garanteras här. Vi anser därför också att man måste göra ett val: antingen en utökning av fredagarnas föredragningslista eller så avskaffar vi den dagen. För att stimulera till att vi gör detta val skulle jag därför nu vilja begära fastställande av beslutförhet.

Talmannen
Jag tror att vi nu sakta men säkert har lärt oss reglerna allesammans. Fru Buitenweg, ni kan inte begära detta ensam. En sådan begäran måste göras av minst 32 ledamöter. Jag skall se efter om det finns ett tillräckligt antal ledamöter som önskar begära fastställande av beslutförhet.
Jag ser att fler än 32 ledamöter har begärt detta. Det innebär att vi måste fastställa om beslutförhet föreligger. Beslutförhet, vilket ni förmodligen känner till, föreligger när minst en tredjedel av parlamentets ledamöter är närvarande i kammaren.
(De närvarande ledamöterna räknades.)
Jag konstaterar att beslutförhet inte föreligger och att omröstningen om Pesäläbetänkandet således kommer att äga rum under nästa sammanträdesperiod.

Posselt
Herr talman! För det första vill jag be er fastställa en exakt siffra samt genomföra en elektronisk kontroll i samband med en omröstning med namnupprop, så att vi får veta vem som är här och vem som inte är det.
För det andra vill jag påpeka att jag stöder de kolleger som begär att fredagen skall ges högre status. Jag är alltid här som medlem av den så kallade "fredagsklubben". Även jag vill uppvärdera fredagen, men jag vill göra det genom arbete och inte genom sabotage.
(Applåder)

Talmannen
Herr Posselt! Det finns ett mycket exakt förfarande fastställt i arbetsordningen; det har jag följt till punkt och pricka, vilket innebär att vi inte använder det elektroniska omröstningssystemet. Det står här också att resultatet av omröstningen inte skall tillkännages. Det är talmannens uppgift att fastställa att beslutförhet inte föreligger.
  
Betänkande av Maat (A5-0074/2000) för utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling om förslaget till rådets förordning om ändring av förordning (EG) nr 1255/1999 om den gemensamma organisationen av marknaden för mjölk och mjölkprodukter (KOM(1999) 608 - C5-0047/2000 - 1999/0246(CNS))

Van Hulten
Herr talman! Jag vill gärna säga att jag i likhet med ett antal kolleger från min grupp helhjärtat stöder det initiativ som Buitenweg tagit. Vår målsättning är naturligtvis inte att sabotera arbetet, det var därför som vi tillkännagav denna aktion långt i förväg - talmanskonferensen underrättades sex veckor i förväg - och naturligtvis innebär det inte heller något uttalande om det som står på föredragningslistan i dag. Jag anser att resultatet av beslutförhetsräkningen ger talmanskonferensen anledning att se över dagordningen för år 2001, men just nu vill jag fråga er följande: enligt min tolkning av arbetsordningen innebär begäran om fastställande av beslutförhet att hela denna uppsättning omröstningar inte kan äga rum. Om det inte är fallet, herr talman, då begär jag härmed en beslutförhetsräkning innan ni övergår till omröstningen om Maatbetänkandet.
(Fler än 32 ledamöter reste sig för att stödja denna begäran.)
(Talmannen konstaterade att beslutförhet inte förelåg.)

Oomen-Ruijten
Herr talman! Jag har försökt att få er uppmärksamhet en bra stund. Jag konstaterar att de kolleger som nu har begärt fastställande av beslutförhet är de nederländska kollegerna, eller ett antal nederländska kolleger som normalt sett inte är här. Herr talman! Vi har undersökt när just dessa personer är närvarande på fredagarna. Vi har kommit fram till att inte någon enda fredag uppenbarligen är tillräckligt viktig för att dessa personer skall vara här. De har haft sitt roliga, herr talman. De har under den gångna veckan kunnat framträda i radio och TV. Herr talman! Är det här det enda sättet för folk som tror att de måste sabotera arbetet här genom att ställa till det för så många andra kolleger som sitter här i dag i likhet med mig själv för att utföra sitt arbete på ett ordentligt sätt? Herr talman! Jag kan inte acceptera detta, och jag skulle som ställföreträdande för detta skamliga uppträdande vilja framföra min ursäkt för detta. Jag vill också återigen säga till dessa kolleger att om de hade arbetat som jag själv under den gångna perioden, om de själva hade fått ett personligt mandat av väljarna, då skulle de uppföra sig på ett annat sätt nu.
(Applåder)

Talmannen
Jag ser ytterligare ett par personer som har begärt ordet för en ordningsfråga. Jag tycker att det är bäst att vi inte ägnar för mycket tid åt detta.
Schulz har ordet.

Schulz
Herr talman! Jag skall verkligen inte bli långrandig, men hittills har ni - om jag bortser från kollegan Oomen-Ruijtens yttranden - endast låtit ordet gå till dem som förespråkar detta tillvägagångssätt. Även inom min grupp är ju åsikterna individuella. Kollegerna i den socialdemokratiska gruppen agerar inte som grupp här. Därför tillåter jag mig att ta till orda såsom någon som är emot detta tillvägagångssätt.
Jag ber dem som i morse föreslog att omröstningen skall skjutas upp på grund av att beslutförhet inte föreligger att betänka följande: den som vill se en reform av arbetsordningen, vilket är oundvikligt här i parlamentet, den som vill att vi skall förbättra vårt arbetssätt kan inte åstadkomma detta genom spontana aktioner utan måste dra igång en integrerad debatt om reformen av vår kammare.
(Applåder)
De kolleger som är här nu på morgonen, som har förberett sitt arbete, som ännu i går kväll satt och förberedde sig för att arbetsuppgifterna skulle kunna utföras nu på morgonen blir nu genom en spontan aktion bestraffade för att vi alla som parlament inte har gjort våra läxor. Jag anser inte att detta är rättvist mot dessa kolleger!
Slutligen ber jag er betänka följande, och det riktar jag till kollegerna från De gröna och från de vänstra grupperna i parlamentet vilka har den något anmärkningsvärda föreställningen att man via arbetsordningen skulle kunna förvandla det fria mandatet till ett imperativmandat med närvaroplikt vid alla omröstningstillfällen: Detta är en villfarelse! Ni kommer aldrig att kunna tvinga en fritt vald ledamot att delta i en parlamentssession eller vid en omröstning om vederbörande inte själv vill.
Såtillvida uppfattar jag alltså tillvägagångssättet nu på morgonen som spontant, möjligen även som ett lyckat sätt att nu en gång visa var skåpet skall stå, men det hjälper föga!
(Applåder)

Bourlanges
Herr talman! Jag tycker att vi är litet underliga och vårt uppförande påminner mig om prästen som grälar på församlingen för att det är så många frånvarande. Alla är vi här för att arbeta och vi tråkas av dem som inte är här för att arbeta. Det är fullständigt orättvist och Schulz gör rätt i att påminna om det.
Herr talman, för det andra skulle jag först vilja att vi håller överläggningar för även om vi inte kan rösta på grund av att beslutförhet inte föreligger kan vi ändå överlägga.
För det tredje skulle jag vilja uppmärksamma er på det absurda i arbetsordningen och be att ni, herr talman, ser till att detta hänvisas till det behöriga utskottet för arbetsordningen, eftersom vår arbetsordning är utformad så att beslutförhet inte kan begäras om vi är färre än trettiotvå ledamöter. Vi skulle således kunna rösta om vi var tjugonio ledamöter i kammaren och ingen skulle kunna hindra oss, men eftersom vi är fler än trettiotvå kan vi inte rösta!
Vi är i en absurd situation och vi visar upp en bild av vår egen absurditet för Europa. Låt oss då sluta med det!
(Applåder)

Talmannen
Herr Bourlanges! Jag kan kanske lugna er genom att meddela er att jag naturligtvis kommer att vidarebefordra förmiddagens händelser till presidiet. Vi kommer där självfallet att diskutera detta. Det tycker jag är självklart. I övrigt står jag som talman till er tjänst för närvarande, och jag skall efter bästa förstånd försöka att tillämpa arbetsordningen tillsammans med er. Det är fortfarande många som har begärt ordet.
Medina Ortega har ordet.

Medina Ortega
Herr talman! Eftersom det utan tvivel kommer att bli en till omröstning med begäran om att fastställa beslutförhet vill jag påminna talmannen och ledamöterna i denna kammare att man under omröstningen inte kan lämna kammaren. Fyra parlamentariker har lämnat kammaren. Tillvägagångssättet är många gånger att någon begär att beslutförhet skall fastställas för att sedan lämna kammaren.
Herr talman! Jag skulle vilja be er att ni påminner om detta och att ni inte tillåter någon parlamentariker att lämna kammaren under tiden räkningen av parlamentarikerna pågår.

Talmannen
Herr Medina Ortega! Det här måste vi reda ut. Vi arbetar nu med en arbetsordning. Från och med den nya valperioden är det exakt beskrivet att varje ledamot får lämna kammaren. Det är bara på det sättet, så står det i arbetsordningen, att om de 32 ledamöterna, i alla fall de som begärt fastställande av beslutförhet, om de lämnar kammaren kommer de ändå att räknas med. Dörrarna förblir öppna. Så är för närvarande bestämmelserna om fastställande av beslutförhet, och dem tillämpar jag.
Bourlanges sade att omröstningarna fortsätter när det är färre än 32 ledamöter i kammaren, men så är det inte. I arbetsordningen står att när det är färre än 32 ledamöter över huvud taget i kammaren, då kan inte heller någon omröstning genomföras.
Herr Posselt! Det är väldigt många ordningsfrågor. Jag ger er ordet för sista gången.

Posselt
Herr talman! Detta är, anser jag, oerhört viktigt. Jag vädjar till kollegerna att nu avsluta sin demonstration. Budskapet har nått fram, men nu är det svälten i Etiopien det handlar om, och detta måste vi rösta om.
  
Resolutionsförslag (B5-0345/2000, B5-0348/2000, B5-0360/2000, B5-0392/2000, B5-0395/2000) om svälten i Etiopien

Van der Laan
Herr talman! Jag beklagar verkligen, men vi tillkännagav denna aktion sex veckor i förväg, så det är ingen spontan aktion. Vi har gett var och en, inklusive talmännen, möjlighet att ändra föredragningslistan om det skulle visa sig vara nödvändigt. Ingen har vidtagit några åtgärder i detta sammanhang, inte heller från de kolleger som nu klagar har jag hört om någon aktion för att förändra saken. Denna aktion, beslutförhetsaktionen, kommer att fortsätta, inte bara i dag, utan varje fredag i Strasbourg tills vi har uppnått vårt mål. Det ena alternativet är en full kammare här, för när Bourlanges talar om den dåliga framtoningen, om det är något som verkligen är dåligt, så är det de personer som anmäler sin närvaro här och sedan går iväg utan att ha gjort något arbete. Jag har också gjort min läxa, och nu vill jag inte nämna några namn, men det kan vi däremot göra i framtiden. Vi kommer att fortsätta att begära fastställande av beslutförhet inför varje omröstning i dag, det skapar irritation. Det förefaller mig därför vara förnuftigare att ni helt enkelt skjuter upp alla omröstningar i dag, för då behöver vi inte fortsätta med detta, och då kan vi i stället fortsätta att debattera och ställa viktiga frågor till kommissionären.

Talmannen
Fru Van der Laan! Jag förstår att ni begär fastställande av beslutförhet. Enligt arbetsordningen måste det genomföras en omröstning om detta. Vi måste kontrollera om det finns 32 ledamöter som vill stödja er begäran.
(Fler än 32 ledamöter reste sig för att stödja denna begäran.) (Talmannen konstaterade att beslutförhet inte förelåg.)

Poos
Herr talman! Vare sig det är en spontan handling eller en handling som förberetts långt i förväg, handlar det om en sabotagehandling av lobbyn mot Strasbourg.
(Applåder)
Jag har också sett kolleger lämna kammaren under rösträkningen. Det är kanske inte emot arbetsordningen, men det är emot fair play och det är emot en god förvaltning av parlamentet.
(Applåder)

Frahm
Jag är så trött på att bli anklagad för att inte sköta mitt arbete, bara för att jag deltar i denna aktion. Om parlamentet över huvud taget skall tas på allvar ute i Europa - och det är litet si och så med den saken, i senaste valet till Europaparlamentet var det bara 50 procent av medborgarna som röstade - så måste man ta sig själv på allvar, och man tar inte sig själv på allvar genom att sitta och behandla frågor när det inte finns någon närvarande. Det är inte ett seriöst tillvägagångssätt. Om parlamentet skall arbeta på fredagar, så måste det även finns folk på plats. Det vi kräver är helt enkelt att man förvissar sig om att vi håller oss till parlamentets egna bestämmelser. Det kan absolut inte betecknas som oseriöst.

Speroni
Herr talman! Den aktion som genomfördes strider inte mot reglerna i arbetsordningen och vi som deltog kan inte ställas till svars och har heller inget politiskt ansvar. Däremot anser jag det vara fel att kritisera dem som utnyttjar ett instrument som arbetsordningen, ett instrument som godkänts i god demokratisk ordning genom omröstning, för syften som man kanske inte delar, men som under alla omständigheter ligger inom ramarna för de regler vi har satt upp för oss själva. Hade reglerna varit annorlunda, hade vi också handlat annorlunda. Man kan i stället fråga sig varför många av de ledamöter som röstade för att fredagen i Strasbourg skall vara en arbetsdag, sedan inte visar sig i Strasbourg. Kanske hade det varit bättre och mera logiskt att rösta för att fredagen inte skall vara en arbetsdag; att rösta på ett visst sätt och sedan uppföra sig på ett annat är verkligen en allvarlig förolämpning mot våra institutioner.

Fernández Martín
Herr talman! När det gäller Medina Ortegas inlägg för några minuter sedan och som ni besvarat genom att säga att Medina Ortegas tolkning inte är korrekt vill jag säga att svaret inte heller varit korrekt.
Be mig inte om att anmäla någon av mina kolleger men jag kan garantera att en del av de 32 ledamöter som röstade för begäran om beslutförhet inte längre är här.
Med andra ord har vissa av de 32 ledamöterna inte följt arbetsordningen.
  
Betänkande av Thyssen (A5-0077/2000) för utskottet för ekonomi och valutafrågor om förslag till riktlinjer om vertikala begränsningar (C5-0009/2000 - 2000/2003(COS))

Van Hulten
Herr talman! Som ni förstår kommer jag återigen att begära en räkning för fastställande av beslutförhet, men jag anser att det står klart att det inte finns ett tillräckligt antal personer närvarande. Jag skulle därför vilja föreslå att överföra alla omröstningar som återstår till nästa sammanträdesperiod och sedan övergå till diskussionen med rådet.

Talmannen
Så går det inte till. Ni kan begära fastställande av beslutförhet, men omröstningen står på föredragningslistan. Begär ni nu fastställande av beslutförhet?
(Fler än 32 ledamöter reste sig för att stödja denna begäran.) (Talmannen konstaterade att beslutförhet inte förelåg.)

Mayer, Hans-Peter
Herr talman! Två frågor angående arbetsordningen: Den första är att jag ber er, presidiet, att inte enbart rikta blicken åt vänster utan av godhet även åt höger någon gång för att upptäcka när någon begär ordet här borta.
(Applåder) Den andra punkten är en vädjan till kollegerna. I samband med den punkt som nu står på föredragningslistan - nattflyg - har vi nu chansen att genomföra en omröstning med namnupprop. Om det är vad ni vill - och det tycker jag vore mycket förnuftigt - då bör vi genomföra denna omröstning.

Talmannen
Herr Mayer! Jag kan försäkra er. Det är inte bara talmannens öga som spanar ut över kammaren. Det finns också folk här bakom bordet som hjälper mig därvidlag. Vi ser alla hörn av kammaren. Jag tycker att jag har skött detta på ett ordentligt sätt.
Vad nattflyget beträffar så kommer det upp alldeles strax. Vi får se hur den punkten på föredragningslistan utvecklar sig.
Flesch har ordet.

Flesch
Herr talman! Jag är min goda vän, van der Laan, tacksam för att hon angav vid sitt senaste ställningstagande att hon och hennes vänner avsåg att upprepa manövern varje fredagsmorgon under sammanträdesperioderna i Strasbourg. Jag är också tacksam för att hon därmed tydligt angav manöverns syfte och jag instämmer i vad min kollega Jacques Poos nyss sade.
Herr talman, jag skulle emellertid också vilja beklaga frånvaron i kammaren nu på morgonen av kolleger som jag trodde var minst lika angelägna om staden Strasbourgs intressen som jag.

Morillon
Herr talman! Jag skulle bara vilja fråga dem som reste sig för att be att beslutförheten skulle kontrolleras vad de tycker om att vi på grund av deras handlande inte skall rösta om nödhjälpsåtgärderna till Etiopien och uppriktigt sagt tror jag att vi i vår tur har en del att säga till journalisterna om vad vi tycker om den sortens handlingar.
(Applåder)

Talmannen
Det står naturligtvis var och en fritt.

Information och kommunikation
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är en muntlig fråga till kommissionen (B5-0008/2000) från Europeiska liberala, demokratiska och reformistiska partiets grupp om EU:s informations- och kommunikationsstrategi.

Andreasen
Herr talman! Unionen står inför stora utmaningar och den fortsatta utvecklingen är starkt beroende av hur vi agerar här och nu. Utvidgningen till de öst- och centraleuropeiska länderna är den största utmaningen i gemenskapens historia, och om vi inte tacklar frågan på rätt sätt nu, är det mycket som sätts på spel. Det är otroligt viktigt att vi förklarar för unionens medborgare - och för medborgarna i kandidatländerna - vad unionen står för. En strategi för information och kommunikation måste därför finnas högt uppe på vår dagordning. Jag ser verkligen fram emot ert svar, kommissionär Reding, för jag vet att även ni har ett stort intresse av information. Ett intresse som vi för övrigt delar, för att vi båda är journalister till yrket. Jag tror att vi är lika angelägna om att unionens verksamhet på kommunikations- och informationsområdet skall ske så nära medborgarna som möjligt och att vi målanpassar politiken, så att de olika grupperna i samhället får den information som de mest behöver.
Nyckelorden är samordning, även av förhållandet mellan kommissionens och parlamentets information, decentralisering och målsättning samt ett optimalt utnyttjande av den informationsteknik som finns tillgänglig. Jag är nyfiken på hur kommissionen kommer att ta sig an den uppgiften. Jag antar att man kommer att involvera kommissionens kontor i de större europeiska städerna, att man tilldelar dem uppgifter och ansvar och ger dem resurser för att kontakta och informera människor ute i samhället. Experter, myndigheter och de som verkligen intresserar sig för EU har i regel inga svårigheter att skaffa information, och jag måste medge att jag blir litet skeptisk när jag hör om ett "interinstitutionellt" bibliotek i Bryssel och liknande centrala funktioner. Jag önskar att kommissionens kontor i Köpenhamn i stället vore litet mer tillgängligt. Det är kommissionens lokala kontor i samarbete med parlamentets lokala kontor som skall möta medborgarna i samhället, dem som fortfarande anser att Bryssel är otroligt avlägset. Medborgaren måste förstå att det är vi alla som är Bryssel, som kommissionsordförande Prodi uttryckte det. Det är en mycket svår uppgift, för enligt min uppfattning finns det en bred klyfta mellan medborgarna och institutionerna, och uppgiften blir inte mindre av de stora utmaningar som unionen står inför. Utvidgningen, kommissionens ambitiösa femårsplan, kommissionens reformplaner, regeringskonferensen - det finns mycket att informera om och jag anser att det är brådskande. Jag tror att ni delar många av mina åsikter, fru Reding.

Reding
. (FR) Herr talman! Jag skulle vilja tacka Andreasen för att han ställer frågan, eftersom det ger mig tillfälle att säga er att jag i hög grad delar hans åsikter, vilket jag för övrigt betonade vid min utfrågning inför parlamentet i september. Det finns förvisso en klyfta mellan medborgarna och Europa. Vi har förvisso alla, inte bara kommissionen utan också parlamentet och medlemsstaterna, gjort många misstag i informationspolitiken tidigare. Vi måste alla, inte bara kommissionen utan kommissionen tillsammans med medlemsstaterna och parlamentet, ha djupa diskussioner och bygga upp en ny informationspolitik.
Jag vill för övrigt säga er klart och tydligt att jag har noterat de problem som finns. Jag måste också säga er att det finns saker som fungerar. Allt är inte negativt. Vi har till exempel Europa direkt som just har startat och kommer att vara en ingång för medborgare som söker information om Europa. Vi har Info-points och våra Relais i medlemsstaterna som i regel fungerar mycket bra. Jag instämmer med den ärade ledamoten i att vi skulle kunna förbättra funktionen och jag skall för övrigt ta itu med det.
Ledamoten talade också om den moderna tekniken. Det är självklart att den nya informationspolitiken som skall genomföras bör använda samtliga informations- och kommunikationsmedel som den nya tekniken ställer till vårt förfogande.
Ett av de stora misstagen i den tidigare informationspolitiken har, enligt min åsikt, varit att det ofta handlade om en information uppifrån och ner som felaktigt, måste jag säga, sågs som propaganda. Vi måste ta hänsyn till det. Vi måste ta hänsyn till allmänhetens psykologiska reaktioner och vi måste se till att en dialog upprättas. Jag vill för övrigt uppmärksamma er på att min kollega Michel Barnier och jag själv har startat dialogen om regeringskonferensen som skall genomföras enligt den nya metoden, det vill säga att gå allmänheten , ungdomarna och opinionsbildarna till mötes och diskutera med dem samt också på kommissionens vägnar vända sig till de lokala, regionala och nationella valda ombuden inte med ett högtidligt tal utan för att diskutera med dem och följa upp det som allmänt förväntas. Jag räknar naturligtvis i hög grad med parlamentet för att delta i dessa informationsåtgärder gentemot medborgarna, det är parlamentet som står medborgarna närmast och om Europaparlamentets samtliga ledamöter sköter sitt informationsarbete gentemot medborgarna väl, och jag skall i mesta möjliga grad hjälpa till att genomföra arbetet, kommer vi att kunna ändra attityderna.
Vi har återupptagit arbetet i en interinstitutionell arbetsgrupp för "information" i vilken parlamentet ingår fullt ut och inför detta trepartsarbete, det vill säga det omfattar nationerna, Europaparlamentet och kommissionen, avser jag att inom kort lägga fram ett meddelande om en ny tillnärmning som jag i första hand kommer att lägga fram inför kommissionen före sommaren för att sedan diskutera den med er. Jag kan inte i dag föregripa detta konkreta förslag eftersom utarbetandet fortfarande pågår, men jag kan försäkra er att decentralisering, subsidiaritet, närhet, de europeiska institutionernas och de nationella förvaltningarnas medansvar samt en högre grad av deltagande av det civila samhället kommer att vara de främsta pelarna i den nya tillnärmningen.
Jag tror också att vi måste klarlägga våra respektive roller. Självklart är parlamentets roll en annan än kommissionens roll Jag är fullt övertygad om att parlamentet även i fortsättningen måste behålla sin specifika roll. Detta samarbete på informationsområdet bör genomföras inom ramen för varje institutions specifika karaktär. Ett samarbete är möjligt utan att de enskilda aktörerna förlorar sin identitet, men vi bör alla verka i samma riktning och veta att ju närmare vi står medborgarna desto större möjligheter har vi att bli förstådda och vara trovärdiga och effektiva.
Därför måste vi allvarligt tänka över hur vi skall organisera oss, vilka instrument och förfaranden vi skall välja, vad vi skall göra på olika nivåer institutionellt, nationellt och regionalt och hur fördelningen av uppgifterna mellan de tre institutionerna skall vara. Vi måste också uppriktigt och utan komplex ifrågasätta oss själva och tillsammans granska på vilket sätt vi skall kunna undvika tidigare misstag.
Herr talman, det var vad jag ville säga till att börja med. Det är uppenbart att diskussionen nu inleds men den tar inte slut, eftersom ett meddelande kommer att läggas fram inom mycket kort tid om en ny informationspolitik, som kommer att diskuteras ingående med er.

Perry
Herr talman! Jag vill tacka kommissionär Reding för hennes svar till Andreasen. Vi har en mycket engagerad kommissionär i kommissionär Reding. Hon har en verkligt svår uppgift framför sig, men jag är säker på att hon kommer att få det fulla stöd hon erkänner att hon behöver av Europaparlamentet.
Jag stöder det här förslaget helhjärtat då jag tar itu med informationsbristen inom EU. Informationsbristen är egentligen allvarligare än bristen på demokrati som vi ofta talar om. På sätt och vis är informationsbristen och bristerna i demokratin delar av samma problem.
För inte allt för länge sedan behandlade vi Oostlanderrapporten 1993 och den berömda Pexrapporten 1998. De har analyserat problemet, föreslagit förbättringar, men sorgligt nog har man inte uppnått mycket. Jag vill lyckönska kommissionär Reding med lösningen av problemet.
I veckan hade jag en grupp besökare från Winchester Probus Club, största delen pensionärer och allmänt sett väl informerade om vad som händer i världen. Vad de visste om EU:s målsättningar kunde man emellertid skriva på baksidan av en eurosedel. Innan någon berättar för mig att det inte existerar eurosedlar säger jag att det inte skulle spela någon roll: de kunde inte skriva någonting.
När jag talar till brittiska grupper börjar jag ofta med frågan: vill ni vara med i den Europeiska unionen? Den här veckan fick jag det omedelbara svaret: "Nej". För fem eller sex år sedan hade svaret varit: "Ja, men vi vill inte ha för mycket inblandning". Den här situationen blir bara värre. Jag vet att detta särskilt är ett problem för Storbritannien, men Storbritannien är inte ensamt. Det blir värre över hela Europa. Vi behöver bara se på resultaten i Europaparlamentsvalen för att inse detta.
Varför är det så? Varför denna bristande entusiasm för EU? Vi måste komma ihåg att den bästa reklamen i världen inte kan sälja en dålig produkt. Även om man har en förstklassig produkt kommer den inte att sälja om man inte marknadsför den ordentligt. Vi måste först se till att produkten är bra och sedan se till att vi marknadsför den effektivt. Jag är rädd för att vi inte gör någondera.
Det finns inget tvivel om att den största prestationen under 1900-talet i historiskt perspektiv kommer att anses vara bildandet av EU. EU har fört med sig fred och framgång för halva kontinenten under ett halvt århundrade . Nu står andra halvan av kontinenten och köar för att komma in och ändå vill mina väljare träda ur.
Jag är ingen marknadsföringsexpert; Jag vet att det inte finns några enkla lösningar; Jag vet med säkerhet att flera propagandabroschyrer inte är svaret. Låt mig bara föreslå några möjligheter. Vad hände med ordförande Prodis idé om en snabb vederläggningsenhet? Om den existerar verkar den inte vara särskilt effektiv. Om de ger svar kan jag föreslå att de e-postar sina svar också till parlamentsledamöterna så att vi kan ta del av informationen, inte enbart till pressen som ofta bara struntar i den.
Kommissionären sade helt riktigt att den nya tekniken är bra. Vi måste utnyttja den mera och bättre. Vi måste se till att man känner till vår hemsida. Vi kunde kanske använda en del av pengarna i Socrates till att ge varje studerande i Europa en musmatta till datorn med adressen till Europaparlamentets hemsida.
Har vi med överutbudet av nya TV kanaler, med digital TV någonstans en parlamentets TV kanal? Jag kan se den amerikanska senaten på TV, men inte Europaparlamentet. Vi måste betona de goda nyheterna om när vi hjälper medborgare. Vi har ett utskott för framställningar som behandlar tusen framställningar per år. När deltog kommissionens eller parlamentets informationsavdelningar senast i ett möte i den kommittén? När offentliggjorde de senast någon av de goda nyheterna från den kommittén?
Slutligen måste jag behandla problemen med parlamentet i Strasbourg. Jag är inte emot Strasbourg. Jag är verkligen inte emot Frankrike. Jag förstår att Strasbourg var en symbol för fred och enighet för vår kontinent, men det var en symbol för 1900-talet. På 2000-talet är jag rädd för att det är en symbol för slöseri och ineffektivitet. Jag ber parlamentet, kommissionen och ministerrådet att ta itu med problemet.

Gasòliba i Böhm
Herr talman, kommissionär! Till att börja med vill jag tacka för det intresse och det engagemang ni har för informationsverksamheterna i den Europeiska unionen. Vi känner er sedan många år tillbaka och vi känner till ert åtagande och ert engagemang, inte bara för det vi skulle kunna kalla den europeiska frågan utan också för att den europeiska frågan skall nå ut till medborgarna. Ni har alltid i er politiska gärning särskilt värnat om de svaga grupperna: ungdomar, äldre, arbetsmarknaden och ni har lagt extra vikt vid medierna för kommunikation.
Vi stöder de generella linjer ni visat oss här, och som kommer att konkretiseras i det dokument ni skall lägga fram och som skall godkännas av kommissionen i juni månad.
Jag har nämnt två aspekter som jag skulle vilja lägga tonvikten på: den regionala frågan och effektivitet.
Ändamålet med informationspolitiken är att nå ut till medborgarna. För att på ett bra sätt nå ut till medborgarna är det nödvändigt att ha den regionala dimensionen i åtanke, eftersom den är ett av de områden där man befinner sig nära samhället och dess viktiga frågor och problem. För att de europeiska medborgarna skall förstå och delta i det europeiska bygget och för att de inte skall se det som en superstruktur som är till för politiker och teknokrater är det viktigt att informationsarbetet genomförs på nivån för de regionala institutionerna och i samarbete med dessa.
Detta går hand i hand med effektiviteten. I granskningen av vad den gör med informationspolitiken ber jag er att ha erfarenheterna från några medlemsstater med i beaktande. T.ex. när det gäller kampanjen för euron fanns det vid den tiden en överenskommelse mellan kommissionen och regeringen i en stat. Denna regerings beslut var att sätta igång en informationskampanj om euron med hjälp av ett mycket stort reklambolag. Detta reklambolag gjorde mycket fina annonser och hundratusentals broschyrer delades ut. Men på det sättet når man inte människor och det är inte heller effektivt. Det är kanske tillfredsställande för regeringen som någon dag anordnar en offentlig utfrågning och berörd minister glänser framför TV-kamerorna och kommer i tidningen, men det når inte människorna. Därför är det viktigt att nå så stor decentralisering som möjligt.

MacCormick
Herr talman! De av oss som företräder Skottland i detta parlament var mycket tacksamma när parlamentet i år beslöt att göra sitt kontor i Edinburgh permanent. Kommissionen har länge haft ett kontor där. Kommissionären har i sin kommunikationsplan nämnt betydelsen av nationella regioner liksom också stater.
Jag beklagar denna veckas tillkännagivande att tidningen The Scotsman stänger kontoret för sin korrespondent i Bryssel och Europa. Det går ett rykte att BBC Skottland skall flytta sin specialkorrespondent från Bryssel. Det vore katastrof. Det är inte enbart kommissionen och parlamentet som behöver tänka över sin roll. Våra egna medier måste också se allvarligt på problemet med tillräcklig rapportering om europeiska frågor till medborgarna.
Tillåt mig nämna ett annat olyckligt fall som är av betydelse då det gäller information och kommunikation. Jag vill återigen fästa uppmärksamhet vid fallet med de italienska språklärarna. Nya detaljer i fallet har visat att kvaliteten på öppenhet i kommissionens information och kommunikation i den här sortens fråga lämnar mycket att önska. I denna fråga är det viktigt att de berörda parterna har erhållit full information av kommissionen, men verkligheten lyckas inte nå upp till detta ideal. Det har kommit fram bevis denna vecka att den förra kommissionen aktivt har vilselett parter i dylika fall.
Under nuvarande parlament har jag fått flera försäkringar om att kommissionen tar stödjandet av rättigheter härledda ur EG rätten på föreläsarnas vägnar i allt som rör icke-diskriminering på allvar. Det måste verkligen tas på allvar. Syftet gäller öppenhet, att vara villig att kommunicera om vad som händer och att informera människor om hur allvarligt vi ser på rättigheter härledda ur EG rätten och hur seriöst vi ser på vår uppgift att framhålla för våra medborgare och allmänheten betydelsen av vad vi åstadkommer här.
Jag är glad att kommissionen och parlamentet har hjälpt till att göra informationen tillgänglig i Skottland och jag önskar att våra medier också skulle göra det.

Seppänen
Herr talman! Man måste skilja på information och propaganda. Informationen från Prodis kommissionen var i början dålig. Jag har hört att kommissionen i höstas beordrade de nationella kontoren att koncentrera sig på politisk information i stället för samhällsinformation som tidigare. Detta innebär information och propaganda från början till slut. Detta innebär uttryckligen ett spridande av propaganda - inte information.
Kommissionen har initierat en informationskampanj inom det viktigaste ansvarsområdet, offentligheten. Kommissionen har lämnat ett förslag till offentlighetsdirektiv som enligt allmänna mått är ohållbart och snarare innebär ett döljande än ett ökat inslag av offentlighet. Detta är kommissionens informationspolitiska linje när det gäller offentlighet. Offentlighet är en lika viktig fråga som information. Den bereder medborgarna och medierna en möjlighet att kunna läsa själva dokumenten och dra egna slutsatser i stället för att vara bundna av kommissionens slutsatser. Den här konflikten mellan officiella dokument och slutsatser är mycket tydlig. I dokumenten noteras att Europeiska unionens krishanteringstrupper inte är någon euroarmé, men kommissionens ordförande Prodi säger, att det, oavsett om man kallar den för Margaret eller Mary Anne, är fråga om en euroarmé. I en sådan informationsatmosfär är det viktigt att själv kunna läsa dokumenten och dra egna slutsatser, eftersom dokumenten inte heller alltid avslöjar vad det är frågan om.
Också parlamentets informationsverksamhet måste kritiseras. Parlamentet har egna informationskontor, men det finländska informationskontoret lär inte ha tillräckligt med pengar för att köpa EU:s grundfördrag så att medborgarna kan studera grundfördragen på parlamentets kontor. Det finns en Internetanslutning där. Således kan man dra slutsatsen att tjänstemännen på parlamentets eget informationskontor inte vet vad som försiggår i parlamentet, trots att parlamentet har utmärkta Internetförbindelser. Det är till stor del frågan om ett propagandakrig som förs här och i flera avseenden är detta propagandakrig också ett inbördeskrig.

Karas
Herr talman, fru kommissionär, mina damer och herrar! För det första vill jag ännu en gång understryka att kommissionär Reding har varslat om en dramatisk förändring av EU:s informationsstrategi och därmed tydligt visat att det förekommer överträdelser samt att nya ansträngningar måste göras, och att vi måste lägga en tyngdpunkt på detta område. Vi tackar henne för detta.
För det andra vill jag poängtera att även vi måste ställa oss frågan om initiativet att förhindra omröstningar nu på morgonen har varit en positiv informations- och kommunikationsstrategi för parlamentet, utåt sett såväl som inåt, ja eller nej? Jag säger: Nej! De hemuppgifter som vi måste göra måste vi göra själva och vi får inte förväxla information och kommunikation inom ramen för vårt arbete med den egna profileringen. I stället för egenprofilering är det gemenskapsprofilering det handlar om. I sammanhanget borde vi alla också vinnlägga oss om att förstå att en av orsakerna till svårigheterna inom de politiska partierna och institutionerna är ett kommunikations- och informationsproblem.
Vi - och detta vill jag ha sagt klart och tydligt -, Europeiska unionens institutioner, Europaparlamentet och ledamöterna, kan inte ensamma nå ut med informationen över Europa. Utan stödet från medlemsstaterna, utan stödet från de offentliga ledamöterna på kommunal nivå, delstatsnivå och statlig nivå, utan stödet från alla institutioner kommer vi inte att nå fram direkt till medborgaren, för antingen är vi här och utför vårt arbete eller också befinner vi oss hos medborgarna i kommunikations- och informationsprocesser. Bäggedera klarar vi inte av i enlighet med Maastricht och Amsterdam!
Fru kommissionär, jag förväntar mig av er en översiktsplan, en tidsplan, konkreta åtgärder för införlivandet. De offentliga ledamöterna, alla personer och institutioner som erhåller pengar från EU bör vara fast knutna till detta införlivande. Besöksgrupperna liksom två verksamhetsområden som enligt mitt sätt att se det ligger inom ert ansvarsområde, nämligen skolorna och ungdomarna, måste vi engagera i större utsträckning, och personalen på gemenskapsinstitutionerna måste utrustas därefter. Var snäll och presentera en konkret åtgärds- och tidsplan för oss.

Reding
. (FR) Herr talman! Jag skulle vilja hjärtligt tacka för deras engagemang de ledamöter som uttryckligen stöder vårt arbete och är beredda att följa en ny politik som nödvändigtvis är nyskapande. I varje fall är det vad som framkommer av vad de ärade ledamöterna har sagt.
Till först skall jag svara Perry. Han sade att situationen håller på att förvärras. Det är ett mycket negativt sätt att se på saker och ting. Troligtvis har den ärade ledamoten rätt. Jag hoppas bara att situationen inte förvärras överallt. Det vore fruktansvärt. Men om det någonstans blir värre, måste vi se allvarligt på saken. Vi kan inte enbart säga att det håller på att bli värre och inte göra något. Vi måste agera.
Det nya informationsprogram som skall göras upp och som skall integrera alla aktörer på regional och nationell nivå kommer att medföra mycket gott för den framtida informationspolitiken.
Perry har behandlat tre specifika punkter. För det första skall hemsidan göras bättre känd. Jag känner till detta problem. Den tredje april lanserade vi den nya kontakten - Europe Direct. Vi kommer att skicka ut information om denna webbplats till skolor och lokala myndigheter.
Vad gäller en TV kanal för parlamentet kommer kommissionen inte att motsätta sig ett förslag från parlamentet till en dylik aktivitet. Jag överlämnar emellertid initiativet till parlamentet.
Vad gäller utskottet för framställningar och dess offentliggörande, senast detta gjordes var när jag var ordförande i den kommittén. Jag anser det mycket viktigt. Det finns kolleger i den här kammaren som satt med mig i den kommittén för ett antal år sedan. Det är den kommitté som framför allt engagerar sig i medborgarnas Europa. Om parlamentet beslutar att agera vis-à-vis medborgarna genom att utnyttja kommittén för framställningar kan ni vara säkra på att kommissionen skulle stödja det.
(FR) Gasòliba i Böhm, liksom MacCormick, talade om ett mycket viktigt problem som beror på att informationen inte kan centraliseras eftersom det inte är genomförbart. Om informationen enbart sprids från Bryssel, eller från Strasbourg, kan den inte nå allmänheten. Jag är absolut övertygad om att om vi vill närma Europa till medborgarna och medborgarna till Europa måste informationspolitiken ha en regional dimension, på alla nivåer för övrigt, inbegripet när det gäller euron. Man kan nämligen inte införa euron via en televisionssändning. Televisionen är viktig, det får vi inte glömma bort, men vi måste också framför allt informera på gräsrotsnivå, gå människor till mötes och diskutera med dem. Och vi förfogar över ett antal kontakter i de olika medlemsstaterna, regionerna, byarna och småstäderna som kan spela en framträdande roll. Jag tror att en politik som enbart leddes av en reklambyrå och inte är medborgargrundad, det vill säga genomförd ute på fältet i samråd med de direkt berörda medborgarna, skulle vara en felaktig politik. Jag är helt överens med Gasòliba i Böhm, när han säger att vi måste införliva den regionala dimensionen i vår informationspolitik och jag kommer att se till att det blir så i mina diskussioner med de nationella ansvariga politikerna.
(EN) På samma gång säger jag åt MacCormick att jag tycker det är beklagligt om skotsk media inte längre rapporterar vad som händer i Strasbourg eller Bryssel. Jag kan så klart inte ingripa i det avseendet. Det är mediernas enskilda beslut. Det är dock viktigt för alla aktörer, inklusive Europaparlamentets ledamöter, att påverka medierna så att de ökar sin rapportering om Europa. Varje gång jag träffar journalistorganisationer eller redaktörsorganisationer ber jag dem att ge den europeiska politiken mera utrymme.
Informationskontoret i Edinburgh skall inte stängas. Åtminstone kommer regionalpolitiken i detta område att fortgå.
(FR) Seppänen sade att information avsedd för den stora allmänheten saknas och att Prodi-kommissionen alltför mycket hade inriktat sig på politisk propaganda. Jag hoppas att ledamoten har fel och att det inte kommer att bli denna syn på information som får övertaget. I den skriftliga förklaring som jag för närvarande håller på att utarbeta kommer jag i varje fall att lägga fram en helt annan väg, en väg till dialog och direktkontakt med medborgarna. Jag skulle mycket tydligt vilja upprepa följande: informationen till medborgarna är inte bara kommissionens ansvar. Jag är övertygad om att denna information bara kan genomföras genom ett nära samarbete mellan de tre berörda institutionerna. Annars går vi mot ett misslyckande.
(DE) Jag vill tacka Karas för att han ser det sätt som vi i framtiden vill närma oss informationspolitiken på som en positiv väg. Jag håller verkligen med honom om att var och en för sig måste undersöka vad som har gjorts fel.
Jag skall visst inte tränga in i problematiken med parlamentets informationspolitik. Det är något som parlamentarikerna själva måste göra, men vi alla tillsammans bör driva gemenskapsprofilering.
Karas har med rätta påpekat att vi behöver medlemsstaterna. Det är ju också en av tyngdpunkterna i den nya informationspolitiken som jag skulle vilja presentera i framtiden. Vi behöver inte bara medlemsstaterna, utan vi behöver föreningarna, de regionala politikerna, de nationella politikerna. Utan dem kan vi över huvud taget inte nå fram med vår information. Således behövs det ett koncentrerat agerande mellan institutionerna och mellan människorna i våra regioner, i våra länder. Jag vet att detta är lättare sagt än gjort. Men om man inte åtminstone börjar med detta, då händer ingenting. Jag hoppas alltså att den nya informationspolitiken, som jag skulle vilja presentera, mycket starkt kommer att betona denna aspekt av medborgarnas delaktighet och ansvar för Europa.
(FR) Herr talman, jag kan inte ensam göra revolution. Självklart behöver jag många soldater, jag behöver mycket hjälp och jag behöver er alla, var och en enskilt, så att ni hjälper mig med den nya informationsverksamheten där ni kan agera och där ni har ansvar. Det är en gemensam ansträngning och en stor utmaning och jag vet att jag kan räkna med er.
(Applåder)

Talmannen
Tack så mycket, fru kommissionär.
Det här är kanske första gången som jag hör ledamöter kallas för soldater, men vi vet vilken roll vi spelar här.
Jag förklarar debatten avslutad.
  

Graefe zu Baringdorf
Herr talman! I den upphetsade debatten kring frågan om beslutförheten tidigare fick jag aldrig chansen att lägga fram mitt förslag om arbetsordning. I går ställde MacCormick en fråga om uppskjutandet av omröstningen om genetiskt modifierade organismer i bananer. Jag delar MacCormicks bekymmer. Denna senareläggning har vi föreslagit därför att vi som parlament skall kunna hålla oss kvar i kommunikationsprocessen med USA inom Världshandelsorganisationen. Hade vi röstat enligt vår arbetsordning så skulle vi som parlament inte längre ha varit delaktiga. Alltså, herr MacCormick - han är inte längre kvar, det var just detta det handlade om. Det vill jag ändå gärna föra till protokollet. Det har att göra just med att vi som parlament ännu saknar medbeslutanderätt på jordbruksområdet, och därför var vi tvungna att välja denna väg.

Talmannen
Jag noterar detta. Det kommer att ombesörjas.
Beysen har ordet för en ordningsfråga.

Beysen
Herr talman! Jag konstaterar med viss tillfredsställelse att den subversiva aktionen från vissa av våra kolleger för att störa verksamheten har tystnat. Orsaken till detta är förmodligen att de har konstaterat att de inte längre har stöd från minst 32 ledamöter. Jag skulle bara vilja säga, herr talman, att man här tillämpar en märklig selektivitet, att man uppför sitt nummer och när numret är klart så går man iväg, och då har man spelat klart sitt spel. Jag ville bara påpeka detta eftersom man inte får förväxla parlamentet med en lekplats, och det är den känsla jag har när jag här om en stund kommer att lämna denna kammare.

Talmannen
Kolleger! Jag skulle gärna vilja börja med debatten. Låt oss inte gå in i någon diskussion. Jag skall tala om för er hur arbetsordningen lyder, det kan vi ha god nytta av.
Van Hulten har ordet.

Van Hulten
Herr talman! Vår aktion är inte avslutad. Jag skulle bara vilja dementera att vi är ute efter att störa verksamheten. Vi är ute efter att ombesörja att detta parlament skall kunna arbeta effektivare och vara mer trovärdigt under de kommande fem åren, det är det vi håller på med. Vi hoppas på stöd från alla parlamentariker om att inrätta föredragningslistan på ett sådant sätt att det skall kunna vara fallet även i framtiden, vilket ni själv så träffande förklarade på TV den här veckan, herr talman.

Speroni
Herr talman! Det är möjligt att jag är en rebell, men kanske är det någon annan som struntar i arbetsordningen, för kontrollen av beslutförhet görs inte när debatten inleds, utan i samband med omröstningen.

Talmannen
Herr Speroni! Låt oss tala klarspråk. Jag läser upp artikel 126.1 i arbetsordningen: "Parlamentet har rätt att hålla överläggningar, fastställa föredragningslista och justera sammanträdesprotokoll oavsett antal närvarande ledamöter." Det går alltid att hålla överläggningar. Om en stund, och det kommer jag snart att meddela er, är det dags för omröstning, och vi får se vad som händer då.
Gebhardt har ordet, och sedan hoppas jag att vi kan börja med den punkt på föredragningslistan som handlar om nattflyget.

Gebhardt
Herr talman! Jag skulle vilja ställa en fråga fritt efter Loriot: Var håller de hus? Var är de där som säger att vi är här för att utföra ordentligt arbete, de som hela tiden frågar efter beslutförhet och som - medan vi gör det innehållsliga arbetet - inte är närvarande? Var är då dessa 32 och fler än så, som nyss ställde sig upp och som kommer att ställa sig upp igen och som nu, medan vi har överläggningar, inte längre är kvar? Jag bara undrar, vad är detta egentligen för ett bjäbbande?

Nattflyg och buller i närheten av flygplatser
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är en muntlig fråga till kommissionen (B5-0206/2000) från ledamöterna Lannoye, Auroi, Bouwman, Bowe, Cerdeira Morterero, Corbey, Costa Paolo, Deprez, Desama, González Álvarez, Guy-Quint, Izquierdo Collado, Jonckheer, Korhola, Kreissl-Dörfler, Lienemann, Lucas, McKenna, Maes, Martínez Martínez, Papayannakis, Patrie, Arvidsson, Puerta, Ries, Rod, de Roo, Sandbæk, Schroedter, Sornosa Martínez, Staes, Sterckx, Terrón i Cusí, Van Brempt, Vander Taelen, Van Lancker och Ducarme, om nattflyg och buller i närheten av flygplatser.

Lannoye
Herr talman, låt oss återvända till grundfrågan. I de olika institutioner som har ansvar för att utvärdera olägenheter och konsekvenser av olägenheter för befolkningarna, är det i dag känt att den olägenhet som upplevs som svårast av dessa befolkningar är buller, vilket är helt förståeligt när man vet att den största delen av de europeiska medborgarna utsätts för bullernivåer som stör deras välbefinnande.
Därför måste man beklaga bristen på brådska hos de europeiska institutionerna att lagstifta, och i synnerhet av kommissionen att föreslå konkreta åtgärder för bullerbekämpning samt gränsvärden för bullerexponering. Vi fick en grönbok 1996 och därefter ingenting.
Man måste säga att bullerproblemet i stort beror på transporter, huvudsakligen vägtransporter men också, på ett allt mer oroande sätt, flygtransporter. Det specifika för flygtransport är bullertopparna vid start och landning, ett problem som självklart förstärks ännu mer av de skadliga konsekvenserna nattetid: Man måste säga att nattflygningar, eller snarare start och landning nattetid, omöjliggör sömnen för en del personer som bor i närheten av flygplatser.
Vilka svar har hittills lämnats i fråga om normer för flygplan? De upprättades av Internationella civila luftfartsorganisationen senaste gången år 1977. Inga ändringar har således gjorts i detta avseende på tjugotre år, och när det gäller förnyelse av flygplansflottan är det uppenbart att detta absolut inte stimuleras av utvecklingen mot strängare normer, vilket får till följd att vi har mycket gamla plan.
I kommissionens meddelande nyligen om flygtransporter och miljö redogörs för en strategi för bullerminskning grundad såväl på användning av ekonomiska instrument - en bättre förvaltning av luftfarten och tillträdet till flygplatserna - som främjande av tekniska framsteg. Det är en utmärkt strategi, som kan begränsa en ökning av olägenheterna, men min känsla är, och många kolleger med mig, tror jag, att den inte kortsiktigt gör det möjligt att nå målet att ingen borde utsättas för bullernivåer som äventyrar hälsa och livskvalitet.
Inför denna situation har vissa länder och regioner vidtagit åtgärder för att begränsa tillträdet till flygplatserna nattetid. Tyvärr har det gjorts med en viss oreda vilket leder till en, i mina ögon farlig, reaktion från en del transportföretag, i synnerhet post- och godstransportföretag: de hotar med omlokalisering och skapar därmed en del ekonomisk osäkerhet i de berörda områdena.
Jag tror således att det svar som infinner sig är harmonisering på europeisk nivå: det handlar naturligtvis inte om att likrikta, eftersom det finns regionala skillnader, men vi måste ha en gemensam grund för EU:s olika medlemsstater.
Jag tror också att den nattliga verksamheten när det gäller flygtransporter, som oundvikligen är bullersamma hur den tekniska situationen än är, förvisso måste försiggå på ett organiserat och begränsat sätt. Jag vill således att kommissionen tar initiativ i det avseendet.
Jag uttalade mig inte i debatten nyss och med er tillåtelse skulle jag vilja säga ett ord om omröstningen. Personligen föredrar jag en omröstning i vilken många kolleger deltar framför en omröstning med trettio eller fyrtio ledamöter klockan tolv på fredagar. För min del stör det mig eftersom en resolution som röstas av få ledamöter väger mycket lätt. Jag deltog i verksamheten nu på morgonen och uppskattade inte att kritiseras av vissa kolleger som anser att det är en manöver riktad mot Strasbourg. Jag är inte alls emot Strasbourg, tvärtom. Det har jag vid upprepade tillfällen bevisat, trots att jag är från Belgien. Jag vill inte att Strasbourg skall förlora de sammanträdesperioder som vanligtvis pågår från måndag till fredag.
(Applåder)

Reding
. (FR) Herr talman, jag vill tacka Lannoye för initiativet och för att ha startat diskussionen i kammaren om detta ämne som för mig verkar mycket viktigt.
Ett av målen i kommissionens meddelande, "Flygtransporter och miljö - mot en hållbar utveckling", är just att starta en debatt om lämpligheten av att införa en gemenskapsram för beslutsförfaranden rörande verksamhetsbegränsningar för flygplatser i unionen av miljöskäl. Under den debatt som kommer att följa i de olika institutionerna, kommer ministerrådet och parlamentet att få tillfälle att uttala sig om detta meddelande i allmänhet och om specifika aspekter såsom nattflygningar.
Såsom det har påpekats i meddelandet har kommissionen svårt att se hur de likriktade och tvingande regler i fråga om verksamhetsbegränsningar som skulle tillämpas för samtliga flygplatser i gemenskapen, såsom till exempel ett allmänt förbud för nattflygningar, hur en sådan åtgärd skulle kunna ge den mest balanserade lösningen på de problem med bullerstörningar som kan hänföras till vissa flygplatser.
Kommissionen anser att besluten även i fortsättningen skall fattas på lokal nivå. Kommissionen anser emellertid också att det behövs en gemensam ram för de förfaranden som leder till sådana beslut, så att när en region beslutar att förbjuda nattflyg, till exempel, skall det ske på samma sätt som i en liknande region som är belägen litet längre bort. Och inom denna ram skulle man kunna planera ett obligatoriskt samråd mellan de berörda parterna, en tidsfrist för anpassning till de nya begränsningarna samt en gemensam grund för utvärdering av den ekologiska effektiviteten av de planerade verksamhetsbegränsningarna.
Jag skulle också vilja säga ett ord om hushkits. När det gäller frågan om påskyndad indragning av de mest bullersamma planen inväntar kommissionen det pågående arbetet i Internationella civila luftfartsorganisationen rörande utformningen av en ny norm för buller och regler för indragning av de mest bullersamma planen. Om allt går bra, och det hoppas vi, kommer detta arbete att leda till att ICAO:s trettiotredje församling i september 2001 antar nya internationella tvingande regler rörande buller. När det gäller förordningen om hushkits, som innebär att man nöjer sig med att frysa den aktuella situationen för plan vars certifikat har förnyats, skulle riktiga internationella regler i syfte att stegvis dra in dessa plan ge bättre resultat i fråga om miljöskydd.
Mot bakgrund av Förenta staternas vägran att avhålla sig från åtgärder gentemot förordningen om hushkits, kommer under tiden bestämmelserna i denna förordning om icke-tillägg att träda i kraft den 4 maj. Eftersom bestämmelserna rörande förbud att använda luftfartyg som är registrerade i tredje land kommer att träda i kraft först den 1 april 2002, kommer kommissionens utvärdering av slutsatserna från ICAO:s trettiotredje församling att ge oss de nödvändiga uppgifterna för att då bedöma om det är lämpligt att ersätta förordningen om hushkits med regler om en stegvis indragning som antas på internationell nivå. Det rör på sig, kommissionen arbetar med det och tackar parlamentet för dess förståelse och samarbete på detta område.

Talmannen
Jag har mottagit fyra resolutionsförslag i enlighet med artikel 42.5 i arbetsordningen.
Omröstningen kommer att äga rum efter debatten.

Oomen-Ruijten
Herr talman! Bullerstörningar förorsakade av flygbuller är ett mycket aktuellt ämne. Nyligen talade vi om hushkits. Jag tolkar kommissionärens påpekanden som att förordningen såsom den är fastställd också kommer att träda i kraft den 4 maj.
Herr talman! Det är inte bara hushkits som vållar oss de sedvanliga bekymren. Även i ett vidare perspektiv måste man konstatera att bullerstörningar ökar på ett oroväckande sätt på grund av ökningen av flygtrafiken, och då framför allt för medborgare som bor nära hårt trafikerade flygplatser. Det är i synnerhet på nätterna som bullret är enormt. Antalet nattflyg måste därför begränsas ordentligt. Men vad är natt? På Düsseldorfs flygplats börjar natten klockan 22.00, sade min kollega Florenz. I Nederländerna är man mycket kreativare på den punkten, där börjar natten klockan 01.00, och det kallar vi då inte natt, det kallar vi på gränsen till natt. Herr talman! Hur som helst, detta leder till att vi har behov av en sammanhållen aktion i fråga om bullerstörningar kring den civila luftfarten och luftfartsfrakt, för de enskilda medlemsstaterna tillämpar för närvarande helt olika bestämmelser. Resultatet av dessa olika bestämmelser är den direkta och oönskade konsekvensen att flygplatser har börjat konkurrera med varandra: om jag bara är så flexibel som möjligt, då kan jag också se till att jag får mycket transporttrafik. Vem är det som får lida? Det är alla de kringboende.
Herr talman! Vad är det vi då behöver? För det första måste vi ta itu med källan till alla bullerstörningar, vilket således också omfattar de störningar som orsakas av flygplan. Det innebär då ordentlig forskning om motorer med mindre buller. Det innebär förbud, det innebär internationella standarder. Men det innebär också att vi behöver en rambestämmelse på Europanivå. En rambestämmelse som sörjer för att mätningar utförs, normer fastställs, zoner inrättas på ett sätt som är detsamma kring alla europeiska flygplatser. Det vi kräver - och det är inte första gången vi gör det, vi gjorde det för två och ett halvt år sedan i samband med betänkandet om bullerstörningar, som fortfarande står sig, av vår avlidna kollega Carmen Diez de Riviera - är denna lagstiftning. Och fru kommissionär, - och fru Reding, ni företräder just nu de Palacio - ni säger: "det är mycket besvärligt", men jag ber er ännu så länge inte om ett förbud, jag ber er inte om ett nattförbud. Det jag ber er om är att inte låta denna fråga falla i glömska, och låt oss ta upp det som parlamentet redan har krävt en gång. Det var ett eget ändringsförslag, framlagt av PPE-DE-gruppen. Låt oss alltså se till att det kommer ett europeiskt direktiv som sörjer för att vi med stöd av den friska fläkten Loyola de Palacio nu äntligen kan ge våra medborgare det som tillkommer dem. Det är också lugn på nätterna, men det innebär även en god indelning i zoner, isolering, god lagstiftning i Europa.

Van Brempt
Herr talman, fru kommissionär, kolleger! Luftfartsindustrin har blivit en växande och säkerligen också blomstrande industri inom unionen. Detta har otvivelaktigt många fördelar, men det får i allt högre grad också många negativa effekter. Jag skulle direkt vilja hävda att om inte Europa agerar i denna fråga så kommer det att uppstå en svidande konkurrens i fråga om valet mellan livskvalitet, ekonomi och sociala aspekter. Frågan är om vi kan och framför allt om vi vill att våra medborgare skall ha en natt-, och ja, rentav en hälsosam dagsvila? Tillåt mig att mycket kort stanna upp inför bullerstörningsproblematiken vid min egen nationella flygplats, för övrigt en flygplats som ni alla frekventerar mycket ofta. Bullerstörningarna på Zaventem har sedan länge överskridit gränsen för det som kan tillåtas. Livskvaliteten, sömnkvaliteten för de kringboende har minskat på ett sätt som är under all kritik. Lösningen på detta problem har orsakat rabalder i Belgien, även inom min regering. Som ni känner till så är såväl blått, grönt som rött representerat i denna regering. Den gröne ministern vågade ta steget att införa ett fullständigt nattförbud. Plötsligen var Belgien för litet för hela den häftiga diskussion som bröt ut.
Fru kommissionär, kolleger! Man kan vara röd-grön i sitt hjärta, och jag försäkrar er att jag är det. Jag vill också fortsätta att alltid föra fram allas liv och den existentiella kvaliteten som det högsta goda. Det är vackert i teorin, men i praktiken ibland ytterst svårt. Vad är det värsta? Att ha svårt att sova eller att sova mycket dåligt, natt in natt ut, eller från den ena dagen till den andra förlora sitt arbete, sin inkomst? Paketföretaget som verkar på Zaventem hade ju hotat att låta hundratals, om inte ännu fler, arbetstillfällen försvinna. Fackförbund och arbetsgivare stod plötsligt på samma sida. Under tiden klurade man ut en lösning i Belgien: en kombination av åtgärder varvid det finns en begränsning vid ljudkällan, stränga åtgärder för att kontrollera detta och ett antal åtgärder av stadsplaneringsteknisk och infrastrukturell art som erbjudande om isolering av hus.
Det är en förbättring, men det är ingen lösning. Det är fortfarande för många människor som blir offer för alltför mycket buller i sina sovrum. Ändå har Belgien tillsammans med andra medlemsstater gått i spetsen i den här diskussionen, och frågan är därför om landet tillsammans med företagen och de människor som arbetar och bor där blir offer för detta? Det enda sättet för oss att undvika detta över huvud taget är genom att tackla problemet med nattflyg och bullerstörningar på Europanivå. Det är också vad vi kräver, och jag noterar - och jag gläder mig verkligen åt det - att alla färger i detta parlament kräver detta, och jag hoppas då att kommissionen inte är döv inför detta. Europa måste hitta en lösning för det falska dilemmat mellan ekonomi, det sociala och ekologin. Vi vill ha en standardiserad metod för beräkning av bullerstörning inom unionen. Vi vill i det sammanhanget också ha enhetliga normer och en ändamålsenlig kostnadsberäkningsregel. Dessutom vill vi ha kriterier som föreskriver när ett nattförbud skall inrättas inom unionen.
I ett färskt meddelande från kommissionen om flygtrafik och miljö finns redan en första strategi utstakad. Det är bra, men det är inte tillräckligt bra. För det första ger det, vilket kollega Lannoye redan sagt, ingen lösning på problemet just nu. För det andra är detta bara ett meddelande; vi vill ha skarp lagstiftning från kommissionen så att alla vet vad de har att rätta sig efter. Jag beklagar att kommissionären, den kommissionär som ersätter de Palacio, hävdar att det är mycket svårt att inrätta ett nattförbud. Jag tror att det verkligen kan gå med en smula god vilja. Jag ser med förväntan fram emot svaret.

Sterckx
Herr talman, fru kommissionär! Lannoye sade just att buller är ett problem för alla transportmedel, men i samband med flygplan är det mycket speciellt, eftersom det är så koncentrerat. Kommissionen har sagt ett par saker om buller i sitt meddelande om flygplats och miljö, bland annat - vilket ni också upprepade - att subsidiaritetsprincipen gäller i detta sammanhang, att lokala tillämpningar således måste kunna förekomma utan att Europeiska unionen reglerar allt, men jag skulle därför nu ändå gärna vilja höra, också från kommissionen, att det finns garantier för att det inte förekommer någon konkurrensförfalskning. En intressant idé i meddelandet är att upprätta en lista för klassificering, inte bara av flygplan utan också av flygplatser. Och det skulle kunna uttryckas på följande sätt: detta är ljudkänsliga flygplatser, och på ljudkänsliga flygplatser är vissa saker inte tillåtna som eventuellt går för sig på andra flygplatser som är mindre känsliga. Nu, vilket Van Brempt sade klart och tydligt, har vi hamnat i ett dilemma.
Det står klart att ett antal företag, en viss ekonomisk bransch, inte klarar sig utan att flyga på nätterna, och att denna på frågan om vad de skall göra om de inte får flyga på nätterna svarar: "ja, då måste vi sluta, då är vår verksamhet meningslös, då kan vi inte längre erbjuda våra tjänster." Nu är vår fråga: hur kan man kombinera dessa två saker? Då måste kommissionen ombesörja att det i dess bestämmelse inte kan förekomma någon konkurrensförfalskning mellan olika flygplatser i de olika medlemsstaterna. Van Brempt klargjorde tydligt hur den belgiska regeringens dilemma ser ut. Den kläms således mellan sköldarna. Nu har den belgiska regeringen vidtagit ett antal åtgärder, men skulle det till exempel inte vara meningsfullt om kommissionen upprättade en sorts lista över goda och dåliga flygbolag på bullerområdet, de som verkligen gör investeringar i kampen mot bullret, de som har ett bra register att visa upp i kampen mot bullret och de som inte gör detta, de som inte gör sitt bästa, och sedan också koppla åtgärder till detta. För en sak är säker: buller måste bestraffas. Det måste således vara dyrare att flyga med vissa flygplan, det måste vara omöjligt att flyga med vissa flygplan, på nätterna till exempel. Det bästa skulle naturligtvis vara att ha ett totalförbud, men kan vi införa detta, och var skall vi i så fall införa detta? Det måste vi få svar av kommissionen på. För närvarande saknas en europeisk ram - och ni säger själv att en sådan måste komma -, men min fråga är: när? När får vi en sådan? Vi har nu ett meddelande, inom kort kommer Lucas betänkande om luftfart och miljö, men när får vi lagstiftning, när får vi en ram som är tillräckligt tydlig för varje medlemsstat så att det inte uppstår någon konkurrensförfalskning? Skulle det inte kunna vara meningsfullt att till exempel se till best practices, som det nu så modernt heter, för att ange vilken flygplats som gör vad, och bara det skulle ge en hel del. På Schiphol finns till exempel ett sorts klagomålskontor för buller. Andra flygplatser har inte detta, men skulle kanske kunna ha nytta av det. Så låt oss utbyta information mellan Europeiska unionens olika flygplatser, där man överallt kämpar med samma problem. Jag skulle vilja uppmana kommissionen att göra detta i snabbare takt utan att hela tiden vänta på den lagstiftande åtgärden, men i stället göra annat för att föra samman dessa personer.

Isler Béguin
Herr talman, fru kommissionär, i går tvingade invånarna i Strasbourg beslutsfattarna att avslå projektet av distributören DHL, som är välkänd för sina flygtransporter, att installera sig på Strasbourg-Entzheim-flyplatsen. Nu försöker detta företag att försåtligt etablera sig på den regionala flygplatsen i Nancy-Metz, som valts för sin belägenhet i ett landsbygdsområde där befolkningstätheten skulle kunna tänkas leda till en svagare mobilisering. Men så är det inte. Och när det gäller bullerstörningar från luftfart samt folkhälsa i allmänhet finns det inte skäl för att göra någon skillnad mellan landsbygdsbor och stadsbor: varje medborgare har rätt till nattvila. Jag tänker också på de invånare som mobiliserar sig omkring Roissy, Satolas och Milano, som har gått i de transeuropeiska nätens fälla. Dessa har inte tagit hänsyn till försämringen av invånarnas livsvillkor.
Mot bakgrund av flygtrafikexplosionen och explosionen av den nya ekonomin, jag tänker framför allt på en ny framtida ökning av godstransporterna, måste unionen reagera och kommissionen måste föreslå konkreta åtgärder för att beakta våra medborgares legitima strävanden. Det är transportpolitiken i sin helhet som skall ses över för att bemästra, eller rentav minska, flygtransporterna och deras olägenheter. Undersökningar över flygplatsers ljudeffekter har inte gjorts. Att flytta över flyggodstransporter till järnväg på kortdistanser är absolut nödvändigt. Och personligen är jag positiv till att nattflyget avskaffas för att respektera invånarnas nattvila i närheten av flygplatserna, eftersom de redan får stå ut med dessa olägenheter på dagtid. Dessa tre ämnen är verkligen bland de brådskande ärenden som måste beaktas.

González Álvarez
Herr talman, kommissionär! Sedan länge har de boende i närheten av flygplatsen Barajas i Madrid protesterat av olika anledningar varje gång som flygplatsen byggs ut. Huvudsakligen på grund av bullernivåerna. Jag utgår ifrån att andra befolkningsgrupper i närheten av stora städers flygplatser har samma problem. Jag vet att de styrande i Madrid de senaste två månaderna har föreslagit en minskning av nattflygen, från kl. 23.00 men jag vet också att de åtgärder som vidtagits inte gett någon större effekt för befolkningens livskvalitet. Vi hoppas att det blir bättre. Det är anledningen till att vi i dag har möjlighet att diskutera frågan, vilket vi kan tacka vår kollega Paul Lannoye för.
I förslaget till gemensam resolution skulle jag vilja uppmärksamma några förslag - det är bra med idérikedom- som jag tycker att kommissionen borde beakta om den vill sänka bullret: ett globalt och integrerat program för att minska bullret som borde ge upphov till ett ramdirektiv med konkreta och därtill kopplade åtgärder; en enhetlig tillämpning av dessa åtgärder i alla medlemsstater så att ingen snedvridning är möjlig; en gemensam ram för klassificering av ljud som gör det möjligt att vidta åtgärder med en strikt tilldelning av ankomst- och avgångstider och en minskning av flygen; samt att röra sig mot ett upprättande av ett gemensamt luftområde, som inte går stick i stäv med lokala och regionala åtgärder.
I det femte ramprogrammet för forskning skulle det vara nödvändigt att genomföra en undersökning om formgivningen av flygplanen i syfte att minska deras påverkan på ljudnivåerna. Man bör också arbeta för att minska eller få bort nattflygen och öka järnvägstrafiken.
Herr talman! Sanningen är den att om alla tyckte så illa om flygen som jag och i stället reste med tåg så skulle vi kanske ha färre problem.
Allt detta arbete borde göras i samarbete med befolkningen och de boendeföreningar som redan i såväl hela Europa som i Spanien arbetar för en minskning av bullret, andra föroreningar och en reducering av den enorma ökningen av efterfrågan på flygtrafik. Man borde också samarbeta i utarbetandet av en bullerkarta i samhällena som i slutändan skulle kunna utmynna i ett allvarligt menat arbete från gemenskapen för att minska bullret som ökar på grund av efterfrågan.

Speroni
Herr talman! Jag bor på tio kilometers avstånd fågelvägen från flygplatsen Malpensa och jag har hela mitt yrkesverksamma liv arbetat i besättningen ombord på flygplan; jag är med andra ord mycket väl insatt i denna problemställning.
Låt mig först av allt säga att många av problemen beror på en felaktig eller bristfällig planering. Flygplatserna har byggts litet hur som helst och även städerna - eller vissa kvarter - har fått utvecklas runt flygplatsen utan någon konkret utvärdering av miljöeffekterna. Fysisk planering är något ganska nytt, medan flygplatserna har funnits i åratal: när det gäller Malpensa lyfte till exempel de första flygplanen redan 1910.
Naturligtvis finns det även andra konstruktioner som skapar olägenheter för medborgarna - tänk bara på deponeringen av avfall, där man många gånger tar till ett nedlagt dagbrott eller gruvhål, utan någon som helst planering - men när det gäller flygplatserna så ser vi konsekvenserna dagligen, eller kanske skall man säga att vi har dem i öronen dagligen, snarare än att ha dem framför ögonen.
Dessutom är informationen bristfällig. Jag konstaterar till exempel att många skyller på fraktflyget. Men fraktflygplan är vare sig mer eller mindre bullriga än passagerarflygplan; bullernivån beror helt enkelt på flygplanstypen, inte på vad flygplanet transporterar: en Boeing 747 cargo är mycket tystare än en Boeing 727 för passagerare. Det krävs med andra ord goda faktakunskaper även när man skall fatta beslut.
Dessutom är regelverket tämligen komplicerat: här står vi eventuellt inför en situation där subsidiaritetsprincipen har tillämpats fullt ut, till och med utanför Europeiska unionen, för reglerna har bestämts av den internationella civila luftfartsmyndigheten som är en övernationell organisation. Jag uppskattade kommissionens kommentar om ett europeiskt regelverk. Man måste till exempel bestämma - vilket en kollega redan har påpekat - vad man avser med "natt": börjar natten 22.00 eller vid midnatt? Slutar den 05.00 eller 07.00? Detta är något vi måste ha i åtanke!
En annan fråga gäller de lokala myndigheternas aktivitet, för varje flygplats har sina typiska egenskaper. Till och med inom en och samma flygplats blir effekterna olika beroende på vilken bana som används: ta till exempel bana 25 på Fiumicino, som mynnar ut mot havet och som därmed inte stör någon; när flygplanen däremot lyfter från bana 16 höger från samma flygplats, så stör de cirka en halv miljon människor som bor i det tättbebyggda området Ostia-Fiumicino. Även här är det med andra ord viktigt att de lokala myndigheterna ingriper - jag upprepar - inom ramen för ett allmänt europeiskt regelverk.
När det däremot gäller de nattliga flygningarna så tror jag det är möjligt att eliminera dem, förbjuda dem, om man bara - låt mig än en gång påpeka det - har de lokala förutsättningarna i åtanke, och även tänker på vilken typ av flygplan det rör sig om. Om planen sedan har en ljuddämpare som monterades när planet byggdes eller i efterhand borde inte spela någon större roll: man mäter de decibel som motorn ger i från sig och sedan bestämmer man om det aktuella flygplanet är tyst eller inte, oberoende av tillverkningsår eller den typ av ljuddämpare som används. Under alla omständigheter - jag upprepar - måste man ha en helhetssyn på problemet och inte bara se till de enskilda detaljerna.

Blokland
Herr talman! Bullerstörningar förorsakade av flygplan är framför allt ett problem för människor som bor i närheten av flygplatser. I princip borde därför detta problem lösas lokalt, det vill säga av den behöriga myndigheten för de berörda flygplatserna. Vid olika flygplatser arbetar man redan med detta genom att utfärda flygförbud för de mest bullrande flygplanen eller för vissa nattflyg.
Denna lösning är dock inte tillräcklig med tanke på att flygplan produceras på en världsmarknad. Genom konkurrens försvåras sådana lösningar, vilket ger bieffekten att mer buller kommer att uppstå på andra flygplatser. Kort sagt, vi flyttar då problemet. Tekniskt sett är problemet inte så stort. Med nuvarande modern teknik är det möjligt att tillverka flygplan som orsakar sex gånger mindre buller än trettio år gamla flygplan. Med tanke på att livslängden för flygplan är ungefär trettio år låter effekten av dessa tekniska förbättringar vänta länge på sig. Frågan är om denna långa väntan verkligen är önskvärd; jag anser inte det. Om vi verkligen vill göra något åt flygplansbullret, då måste de tekniska förbättringarna genomföras snabbare. De extra kostnaderna för detta kommer naturligtvis användaren att få stå för genom att få betala en dyrare flygbiljett. Användaren måste helt och hållet inse vilka de verkliga kostnaderna, inklusive alla miljökostnader, är för att flyga. Med tanke på rättvis konkurrens bör detta naturligtvis ske i ett internationellt sammanhang.
Förslaget i resolutionen, där det bland annat yrkas på att bullernivån kring de olika flygplatserna skall klargöras, är ett steg i rätt riktning. De andra förslagen som syftar till att minska bullerstörningar har också mitt stöd. Det måste stå klart att den mest adekvata lösningen är att ta med de verkliga miljökostnaderna i beräkningen.

Hieronymi
Herr talman! Fru kommissionär, era redogörelser kring de båda ämnena i morse visade att vi behöver snabba elektroniska motorvägar, men vi behöver även en effektiv flygtrafik i Europa för att förbli konkurrenskraftiga. Det är uppenbart att detta leder till ökad belastning för medborgarna i våra tätbefolkade länder. Jag stöder alla som har krävt att lösningar endast kan finnas gemensamt. Jag kommer från regionen kring flygplatsen Köln-Bonn, en mycket tätbefolkad region. Vi har försökt begränsa bullernivån för medborgarna. Varje väsentligt försök har företagen först och främst besvarat genom att meddela byte till en annan flygplats. Flygplatserna i Lüttich och Maastricht ligger inom en omkrets på knappa 200 km. För företagarna gör det då i stort sett detsamma var de koncentrerar start och landning för sina fraktflyg. Därför vill jag absolut be om att vi skall komma fram till gemensamma lösningar som når bägge målen: konkurrenskraftig luftfartsindustri i Europa och ett tillräckligt bullerskydd för våra medborgare i närheten av flygplatserna.
Fru kommissionär, av kommissionens rapport kan jag sluta mig till att vissa grundläggande förutsättningar för detta ännu inte har uppfyllts. För det första finns det, vilket framgår av rapporten, fortfarande inga gemensamma metoder för att beräkna bullret från flygplanen, och för det andra finns det fortfarande inga gemensamma metoder för att övervaka grundläggande data. Därför kommer jag nu till min bön: I betänkandet har ni föreslagit kommissionen konkreta steg. Ni har vidare nämnt tidpunkter, år 2001 som slutpunkt för den gamla bestämmelsen om bullerförorening från gamla flyg. Ni har varslat om en strategi - detta välkomnar jag - om hur särskilt belastade flygplatser kan avlastas på basis av objektiva fakta. Ni har dock inte nämnt någon tidpunkt för detta.
Jag ber kommissionen att tillsammans med regionerna och i företagens och berörda medborgares intressen fastställa tidpunkter för detta, kring vilka vi sedan kan arbeta gemensamt.

Gillig
Fru kommissionär, herr talman, mina kära kolleger, frågan om nattflyget som vi i dag tar upp, och mer allmänt frågan om bullerstörningar orsakade av start och landning av flygplan i områden omkring flygplatser, är en mycket känslig fråga eftersom den berör flera områden som skall behandlas.
Denna känsliga fråga berör ett återkommande problem som samtliga beslutsfattare och politiker möter både på det lokala, nationella och nu europeiska planet och som är att få reda på hur vi skall försona ekonomisk utveckling samt skydd av medborgarnas hälsa och livsmiljö? Tre områden är i själva verket berörda : de tekniska, ekonomiska och regelmässiga områdena.
Även om obestridliga framsteg har gjorts på det tekniska planet är det absolut nödvändigt att nya framsteg görs för att förnya flygplansflottorna, i synnerhet när det gäller godstransporter. Europeiska unionen måste fortsätta med sina ansträngningar i fråga om forskning och teknisk utveckling, skaffa medel som motsvarar ambitionerna i fråga om upprättande av normer, finansiellt och tekniskt uppmuntra samtliga undersökningar och program som gör det möjligt att förfoga över gemensamma uppgifter och inrikta sig på en modernisering av planen så att miljöolägenheterna begränsas.
Men samtidigt har vi den ekonomiska frågan. . Områdena omkring flygplatserna är områden med intensiv verksamhet och stark dragningskraft och vår angelägenhet att bevara sysselsättningen, vilket på nytt bekräftades i Lissabon, tillåter oss inte att kringgå denna fråga. Användningen av befintliga plattformar och genomförandet av nya infrastrukturer måste också göras inom ramen för rättsliga instrument såsom de generalplaner över markanvändning som är specifika för regionala områden och regionalplanering.
Ur regelmässig synpunkt måste avslutningsvis en sträng harmonisering - kanske i avsaknad av enhetliga regler på europeisk nivå - i fråga om kontroll och begränsning av nattrafiken användas för att förhindra de dumpningsfenomen i unionen som vi känner till och som är förbundna med beslut som endast fattas på lokal nivå. Vi kan inte nöja oss med det och medborgarna väntar sig att beslut skall kunna genomföras inom ganska kort tid.

Bouwman
Herr talman, fru kommissionär! Jag skulle gärna vilja framföra ett par korta kommentarer med anledning av vår gemensamma resolution. Vi talar om nattflyg, vi talar om bullerstörningar och vi talar framför allt om sömnstörningar. Efter att som forskare i många år ha studerat de sociala effekterna av industriarbete, i synnerhet skiftarbete, är jag förtrogen med - och vetenskapligt har det framkommit på ett sätt som är mer än tillräckligt - hur allvarligt det är med störningar av sömnrytmen och begränsning av sömnmöjligheterna. Mot den bakgrunden är hela diskussionen en synnerligen allvarlig sådan, vilket Oomen angav när hon talade om gränsen för natt och det sätt som vi diskuterar detta på och det sätt som detta inte är harmoniserat på. Under den närmaste tiden kommer vi i utskottet att ha en bred diskussion om de mer allmänna aspekterna i fråga om luftfart och miljö, framför allt också om de gemensamma tabellerna för ljudklassificering, om det sätt på vilket vi kan ställa upp ekonomiska stimulanser med avseende på ljud, om det sätt på vilket vi kan nå fram till standarder för flygplansljud. Det är dock en sak som hittills har saknats i diskussionen, nämligen att vi också måste ha det politiska modet att tala om begränsningar, eventuellt förbud, för nattflyg under en viss period och sluta gemensamma avtal om detta.

Van Hecke
Herr talman! Det är bestämt ingen tillfällighet att så många belgiska kolleger för ordet under denna debatt. Nattflygsproblematiken är ett högaktuellt och synnerligen känsligt ämne i ett tätbefolkat land som Belgien. Detta är särskilt fallet sedan den belgiske kommunikationsministern utfärdade ett förbud mot nattflyg på Zaventem som kort därefter drogs in på nytt efter ett rejält bråk inom regeringen. Enligt min uppfattning skisserade kollega Van Brempt problemet på ett utmärkt sätt. Tiotusentals människor bor och sover ett stenkast från start- och landningsbana. 15 procent av befolkningen besväras av flygbuller. Medicinska rapporter har visat att kringboende vid flygplatser kämpar med oacceptabelt stora hälsoproblem, som sömnlöshet, högt blodtryck, stress och depressioner. Det tjänar naturligtvis inte någonting till att förbjuda nattflyg i en enda medlemsstat. Företag som DHL flyttar då helt enkelt till flygplatser i andra medlemsstater. Härigenom hotar ett överbud att uppstå med medborgarnas livskvalitet som insats.
De åtgärder som vidtas för att begränsa olägenheten för de kringboende får inte vara föremål för konkurrensförfalskning, vilket kollega Sterckx med rätta hävdade. Det är framför allt ökningen av bullriga, föråldrade och icke-katalogiserade ryska maskiner som svarar för otillåtna bullerstörningar, för att inte tala om de risker för miljön och säkerheten som sådana flygplan utgör. I min stad, Oostende, där flygplatsen ligger mitt i staden, har det redan inträffat fler än 50 incidenter, hittills endast med materiella skador. Jag stöder därför kollega Oomens plädering för en enhetlig rambestämmelse som förenar intressen i fråga om ekonomi och sysselsättning med omsorgen om folkhälsan, miljön och säkerheten. Det skall vara en bestämmelse som gäller för alla flygplatser i Europa. Den tillkännagivna, den utlovade ramen för ljudklassificering av flygplan kan inte komma snabbt nog, fru kommissionär, i synnerhet inte med tanke på den ryska situationen. Jag hoppas också att Europeiska kommissionen inte kommer att vika en tum från den ståndpunkt den har intagit i fråga om hushkits och inte kommer att ge efter för amerikanska påtryckningar.
Slutligen skulle jag vilja be om särskild uppmärksamhet för de speciella problem som mindre regionala flygplatser har. Dessa har mycket svårt att förbli lönsamma, och de är inte själva i stånd att göra de nödvändiga investeringarna för att begränsa bullerstörningar. Därför kräver jag att Europa där det är möjligt skall bistå för att garantera drägliga förhållanden för flygplatserna, men framför allt för att garantera drägliga förhållanden för de kringboende.

Reding
. (FR) Herr talman, jag har noterat samtliga inlägg av ledamöterna och jag kommer att redogöra för min kollega med ansvar för transport. Jag förstod mycket väl det budskap som parlamentet överlämnade, vilket är dess roll, eftersom de flesta ledamöter som uttalade sig försvarade intressena av de medborgare som bor i närheten av flygplatser.
Å andra sidan sades med rätta att flygplatserna utgör ekonomiska faktorer och att det finns stor fara för att det skall få negativa verkningar för sysselsättningen om man börjar göra restriktioner.
Frågan är naturligtvis hur man skall försona ekonomi och välbefinnande. Det är tydligt att de bullerstörningar som orsakas av nattflyget varierar från en flygplats till en annan i förhållande till platsens topografi och i förhållande till befolkningstätheten. Därför inriktar sig kommissionen inte för närvarande på ett harmoniserat förbud av dessa flygningar. Dessutom är det mycket få flygplatser i gemenskapen som har nattförbud. Bland de stora flygplatserna är det bara Paris-Orly som infört ett totalförbud för nattflyg. München och Berlin-Tegel begränsar nattverksamheten till posttransporter. Ett allmänförbud mot nattflyg skulle således allvarligt störa transportverksamheterna med flyg. De flesta storflygplatser har verksamhetsrestriktioner eller använder ekonomiska instrument för att minska användningen av de mest bullersamma luftfartygen.
Det finns i själva verket ett antal lösningar som kan ersätta det nattflygsförbud som används vid olika flygplatser och som samtliga är förenliga med gemenskapslagstiftningen rörande tillträde till marknaden. Jag kan framför allt nämna ett system för bullerkvoter, såsom det system som tillämpas vid Londonflygplatserna, eller förbudet att nattetid använda de mest bullersamma banorna. En ledamot talade om det av egen kunskap. Också användningen av luftvägar som skapar mindre bullerstörningar och undviker känsliga områden under start och landning. Ett delförbud för de mest bullersamma planen och tillämpning av differentierade flygplatsskatter beroende på planens miljömässiga effekter. Herr talman, så är den aktuella situationen.
Det finns just nu en fråga: hur skall vi gå till väga inför framtiden och framför allt när skall vi agera? I meddelandet rörande flygtransporter och miljö anges på sidorna 34 och 35 en handlingsplan som omfattar mycket exakta tidsscheman. Jag skall inte nämna dem alla här. Ni har fått dokumenten. Men det visar er att kommissionen absolut inte har för avsikt att skjuta upp besluten i frågan på obestämd tid. Kommissionen har förbundit sig att hålla exakta datum.
När det gäller regelramen, har det planerats att den skall läggas fram i slutet av detta år, senast i början av nästa år. Den harmoniserade ramen skulle bland annat kunna omfatta gemensamma referenspunkter för att mäta bullernivå i fråga om verksamhet som skall begränsas eller förbjudas, en bestämmelse för att ge företagen tillräckligt med tid för att anpassa sig till de nya restriktionerna för verksamheten samt att införa rättighet för de människor som bor i närheten av flygplatser att begära samråd och förhandling om målsättningarna i fråga om bullerminskning. De föreslagna ekonomiska åtgärderna möjliggör också en differentierad behandling av flygbolagen på grundval av karakteristiska drag för de flygplan som används. Kommissionen planerar också att utarbeta en uppförandekod som grundas på bästa aktuella metoder.
Jag skulle även vilja ge svar på frågan rörande utarbetandet av en ny ljudnorm. ICAO håller för närvarande på att utarbeta en sådan norm, vilket verkligen är nödvändigt, eftersom de aktuella normerna är från 1977 - en evighet. På grund av flygplanens långa liv - trettio år - kommer en ny norm naturligtvis bara att kunna ge resultat på lång sikt. Därför borde de nya normerna vara tillräckligt ambitiösa, och det vill vi absolut, för att uppväga miljökonsekvenserna av den ganska starka ökningen av flygtransporterna.
Kortsiktigt utgör regler som möjliggör en stegvis, men snabb, indragning av de äldsta och mest bullersamma luftfartygen en lämplig lösning, enligt kommissionens åsikt, i synnerhet när det gäller flygplatser med kapacitetsproblem på grund av miljökrav. Och bästa sättet att säkra dessa reglers miljömässiga effektivitet är att agera på världsnivå inom ramen för Internationella civila luftfartsorganisationen, vilket kommissionen går in för, parallellt med de beslut som skall fattas bara i Europa.

Talmannen
Hjärtligt tack, fru kommissionär.
Jag förklarar debatten avslutad.

Lannoye
Herr talman, vi bör i princip gå till omröstning. Den föreslagna gemensamma resolutionen har samtliga politiska gruppers samtycke, tror jag. Det finns således inte något problem. Det finns inte något ändringsförslag. Jag skulle emellertid vilja be er att skjuta upp omröstningen, bara på grund av viljan till samstämmighet med vad som hände i morse, och också för att en resolution som denna skulle förtjäna att röstas av mer än fyrtio eller femtio ledamöter.

Talmannen
Herr Lannoye! Ni begär ajournering av omröstningen, enligt vad jag förstår. Ni vet att detta måste begäras av antingen 32 ledamöter eller av en grupp. Begär ni det för er grupps räkning?

Lannoye
Herr talman, självklart begär jag det på min grupps vägnar.

Talmannen
Då är artikel 146 i arbetsordningen tillämplig. Det innebär att en förespråkare för och en motståndare till Lannoyes förslag om att övergå till ajournering av omröstningen har möjlighet att föra ordet, och sedan beslutar majoriteten i kammaren.

Ribeiro e Castro
Herr talman! Jag stöder gärna förslaget: Jag vill inte bli förknippad med dagens sabotage. Jag tycker att den som tog initiativet borde ha sagt vad han ville, men sessionen borde ha fått fortgå i vanlig ordning, respekt borde ha visats kollegor som mig, jag är portugis och jag kommer att gå långt, och jag är här för att arbeta. Jag förstår inte att kammaren efter det inträffade inte kunde rösta fram resolutionerna om Etiopien, som brådskar, så att vi kan gå vidare med andra omröstningar. Enligt min mening är detta fullständigt ofattbart, det kastar ett löjeväckande skimmer över det här huset och över våra huvuden. Det är av stor politisk betydelse!

Talmannen
Det var talaren emot. Finns det någon som önskar tala för ordningsförslaget?
Blokland har ordet.

Blokland
Herr talman! Jag vill gärna stödja Lannoyes förslag. Jag anser inte att det är seriöst att börja rösta om ett så viktigt ämne som detta när vi är färre än femtio personer i kammaren. Här är det nödvändigt med ett tydligt uttalande från parlamentet, och för att det skall vara fråga om ett tydligt uttalande av parlamentet krävs att en stor majoritet av detta parlament är närvarande och inte bara femtio ledamöter.

Talmannen
Vi har haft en talare för. Vi har haft en talare emot. Vi övergår nu till omröstningen om Lannoyes begäran att ajournera omröstningen om denna punkt på föredragningslistan.
(Parlamentet förkastade begäran.) Då övergår vi nu till omröstningen.
Gemensamt resolutionsförslag om nattflyg och buller i närheten av flygplatser.

Buitenweg
Herr talman! Vissa kolleger, som Beysen som nu har kommit tillbaka igen efter att ha varit borta, men även Gebhardt, har redan uppmärksammat att det är färre ledamöter i kammaren än i morse. Vi kan också se att det nu är rentav mindre än hälften kvar av de ledamöter som var närvarande i morse. Det gäller såväl personer som gav mig sitt stöd vid begäran om fastställande av beslutförhet liksom personer som opponerade sig mycket kraftigt mot detta. Jag tycker det är positivt att denna debatt har kommit i gång, och jag vill också rikta ett hjärtligt tack till de kolleger som givit mig sitt stöd. Det är också bra att valet inte står mellan att hålla fast vid fredagen eller att avskaffa den, utan också eftertryckligen omfattar en förbättring av den nuvarande situationen.

Talmannen
Fru Buitenweg! Vi har just nu kommit fram till omröstningen. Vi skall inte ha någon debatt om fredagssammanträdena. Om ni har en ordningsfråga ber jag er att ställa den nu, om ni inte har det så övergår jag nu till omröstningen.

Buitenweg
Herr talman! Jag accepterar den omröstning som var nyss och att det har beslutats att det nu skall bli omröstning. Jag vill dock meddela att det är en omröstning med namnupprop. Det är mycket viktigt, eftersom det då tydligt framgår hur många ledamöter som var närvarande och framför allt, hur många ledamöter som hade gett sig iväg.

Talmannen
Kolleger! Vi skall nu försöka hålla en ordentlig omröstning. Det förefaller mig stå i överensstämmelse med parlamentets goda regler. Vi följer spelreglerna.
(Parlamentet antog resolutionen.)

Posselt
Herr talman! Jag vill säga något om arbetsordningen som jag tror är mycket viktigt. När kollegan tidigare efterfrågade beslutförheten hänvisade hon till att detta är en rättighet som hon har enligt arbetsordningen. Detta är korrekt, även om jag från politisk synpunkt inte gillar hennes uppträdande. Men hon har nu sagt något som utifrån arbetsordningen är betänkligt. Hon sade nämligen att vi nu med ledning av siffran kommer att se hur vikten av denna omröstning skall värderas. Detta anser jag inte vara godtagbart. Enligt vår arbetsordning äger en omröstning full giltighet när den har kommit till stånd på vederbörligt sätt, även om de personer som ville begära fastställande av beslutförheten inte längre kunde göra detta eftersom inte tillräckligt många av dem var kvar. Även i ett sådant fall är en omröstning fullt giltig.

Talmannen
Herr Posselt! Ni har fullständigt rätt. Det är i sig självt ett faktum att varje omröstning är giltig oavsett antalet deltagare. Så ingen kan tvivla på att denna omröstning är giltig.

Souladakis
Herr talman! Vi har alla varit verksamma antingen inom fackföreningsrörelsen, i nationella parlament eller någon annanstans. De förordningar som tillämpas, tillämpas för att garantera demokratiska bestämmelser, och det är uppenbart att om det i något skede finns några som vill uppmärksamma ett politiskt problem, gör de rätt. Men om en rättighet missbrukas, vet jag inte om detta missbruk slutligen har något samband med de demokratiska etiska principerna. Jag menar i allmänhet. Det vill säga om en viss handling slutligen har samband med en vilja att obstruera och inte en vilja att påvisa ett problem. Och jag beklagar det mycket. Vi har varit verksamma i nationella parlament och på andra platser, men ett sådant missbruk har sällan skådats.

Meijer
Herr talman! Jag har försökt att få ordet fyra gånger tidigare under förmiddagen för att påpeka för de kolleger som är förargade över det som skett nu under förmiddagen, att det från och med den nya valperiodens första dag har rests krav på tydlighet i fråga om fredagarna: antingen en fullvärdig sammanträdesdag eller ingen sammanträdesdag. Jag tror att vi skulle kunna lösa problemet mycket snabbt om vi skulle låta omröstningarna, i likhet med andra dagar, äga rum i slutet av sammanträdet och även låta undertecknandet av närvarolistan ske i slutet av dagen. Då skulle det klart framgå om vi är beredda att behandla fredagen som en fullvärdig sammanträdesdag eller inte. Jag uppmanar er således att ta upp detta problem i det fortsatta förfarandet så att vi en gång för alla kan komma bort från detta fredagsproblem.

Talmannen
Herr Meijer! Jag tackar er och andra kolleger för den kreativitet ni visat prov på när ni funderat ut lösningar på detta problem. Nu under förmiddagen har vi ingen hjälp av detta. Nu under förmiddagen återstår oss ingenting annat än att rättvist och öppet tillämpa arbetsordningen, och i det fallet står jag till er tjänst och skall försöka att följa arbetsordningen. Det är självklart att jag kommer att lägga fram förmiddagens händelser för talmannen och presidiet, och sedan finns naturligtvis också det behöriga parlamentsutskottet som kan ägna sig åt denna angelägenhet. Jag tror att det är tillräckligt tydligt.
Nu skulle jag egentligen vilja fortsätta med behandlingen av nästa punkt på föredragningslistan, så att vi också kan debattera innehållsligt. Låt oss nu fortsätta med föredragningslistan.

Skogsbruk efter stormarna i december 1999
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om följande muntliga frågor till kommissionen:
(B5-0217/2000) från ledamöterna Savary och Gebhardt för Europeiska socialdemokratiska partiets grupp om problem inom skogsbrukssektorn till följd av stormarna i december 1999,
(B5-0219/2000) från ledamöterna Daul, Martin Hughes och Redondo Jiménez för Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokrater.

Savary
Herr talman, jag är glad över denna påminnelse om arbetsordningen, eftersom skogsbruket och skogsföretagen inte kan vänta på resultatet av dessa, en aning stötande, debatter som för närvarande bara har en enda effekt, enligt min åsikt, och det är att sända ut budskapet om Europaparlamentets upprepade frånvaro till yttervärlden, medan de flesta av våra kolleger, inklusive de som är här, förvisso inte sitter i sina salonger utan också arbetar ute på fältet. Det är en mycket mer omfattande fråga. Det är i själva verket gerillan mot Strasbourg som har utvecklats och ingenting annat. Låt oss ha detta klart för oss, och vi får inte försöka hitta skenmanövrer eller undanflykter.
Jag tackar er för att jag får ordet i fråga om skogsbruket. Det är så att vi redan i en resolution av den 20 januari 2000 uttryckte vår medkänsla - såsom vi kan konsten att göra det - och vår upprördhet och bad kommissionen att ge oss vissa upplysningar samt åta sig att göra en insats för de medborgare som befann sig i svårigheter - och de var många - eftersom denna naturkatastrof drabbade hela Europa.
Vi har nu fått en nödvändig distans, fyra månader senare, för att dra slutsatser om vad som gjorts, å ena sidan, och vad som inte gjorts, å andra sidan, och det är en rent konkret fråga som ställs till kommissionen. Har vi verkligen gjort en insats? Har vi använt de redskap som vi förfogar över? Den här gången handlar det inte om att begära extra anslag för "naturkatastrofer". Det är uppenbart fråga om en sektor som efter fyra månader mäter vidden av sina svårigheter och de risker som den löper: ekonomiska risker, säkerhetsrisker, det vill säga brandrisker, och också risker för återplantering, för om man inte kan ta bort virket inom de närmaste veckorna har många skogsodlare intresse av att lämna det på platsen, och då är det skogen som kommer att förbli i en svår situation och därmed industrin för primär förädling.
Fyra månader senare är således syftet med denna muntliga fråga, mina damer och herrar kommissionärer, att först och främst säga er att skogsbruket befinner sig i en ytterst känslig situation. På två dagar slungades 193 miljoner kubikmeter virke ut på marknaden. Den första frågan gäller prisreglering och marknadsreglering i och med att kostnaden för att avlägsna virke av vissa, föga ädla, arter nu har blivit högre än de förväntade inkomsterna på marknaden. Vi har en erfarenhet av marknadsreglering inom ramen för den gemensamma jordbrukspolitiken. Vi ber er inte inbegripa virke i den, men det förefaller som om Europa skulle ha kunnat använda liknande tekniska medel i denna exceptionella kris för att reglera virkesmarknaden tillfälligt under flera månader. Frågan har ställts. Ämnar ni handla i enlighet därmed?
Andra frågan: vad har ni gjort och vad har ni genomfört med de redskap som vi förfogar över? I första hand handlar det om de redskap som gör det möjligt för oss att göra undantag från konkurrenslagarna för att stödja export, eftersom transportkostnaden för det virke, som är utsatt för risker för svamp- och parasitangrepp, utgör ett allvarligt hinder samtidigt som det finns kunder. Om vi vill stödja marknaden, måste vi således stödja den transport som långväga export kräver. Är kommissionen beredd att vidta åtgärder i den riktningen? I vilken utsträckning har kommissionen utnyttjat artikel 87.2 i fördraget genom vilken möjlighet ges att bevilja undantag? I vilken utsträckning har kommissionen eventuellt tagit kontakt med WTO för att bevilja undantag? I vilken utsträckning har kommissionen vidtagit de åtgärder som gör det möjligt för den att ingripa för att avhjälpa verkningarna av naturkatastrofer som rör skogsbruk? Det är inte virtuella redskap det handlar om utan vi har förordningar, artikel 30 i förordning nr 1257/1999. Om kommissionen inte har gjort det, hur kommer den att genomföra det under de kommande veckorna? Det är brådskande. Avslutningsvis vill jag uppmana till att vi uttryckligen beaktar skogsbruket och virkessektorn i SPD (det samlade programplaneringsdokumentet), utvecklingsplanerna.

Reding
. (FR) Herr talman! Jag skulle vilja säga till ledamoten att kommissionen är fullt ut medveten om de stora problemen till följd av orkanerna i Danmark och Sverige i början av december 1999 och i Frankrike och Tyskland i slutet av december 1999, samt de omfattande skadorna för skogsbrukets ekonomi i sin helhet i dessa länder och konsekvenserna för de personer som arbetar inom denna sektor. Jag tillåter mig också att i detta avseende påminna er om Barniers uttalanden vid plenarsammanträdet den 18 januari 2000 vid vilket han betonade att kommissionen med all sin vilja skulle uppbåda samtliga instrument som den förfogar över för att hjälpa medlemsstaterna.
När det gäller skadorna på skogen måste jag dock också påminna er om att Europaparlamentet, i synnerhet i resolutionen av den 31 januari 1997 om Europeiska unionens strategi för skogsbruket, samt Europeiska unionens råd vid flera tillfällen har betonat att det i fördraget inte anges någon särskild behörighet för skogspolitik i unionen. Unionen förfogar således inte över nödvändiga instrument för att kunna ingripa på sådant sätt som avses i de båda resolutionerna. Virke förekommer nämligen inte bland de angivna produkterna i bilaga 1 i fördraget, det finns ingen rättslig ram, och virke kan således inte bli föremål för en specifik politik rörande marknaden, även tillfälligt. Även om sådana insatser är teoretiskt tänkbara enligt WTO:s regler, kräver de ett rättsligt, ekonomiskt och handelsmässigt berättigande som är väl grundat och bevisprövat för att övertyga våra handelspartner att godkänna dem. Kommissionen har hittills inte mottagit någon detaljerad undersökning som skulle berättiga till att vidta en sådan åtgärd. Jag kommer att återkomma till det än en gång litet senare.
Det är således i första hand nationella stöd till skogssektorn som är det lämpligaste medlet att på nationell, regional och lokal nivå stödja de mest berörda skogsbruksföretagen inom sektorn och medlemsstaterna måste fastställa villkoren för sådana stöd. Kommissionen håller sålunda på att granska de nationella stödordningarna för att mildra konsekvenserna av orkanerna på skogsbruksekonomin, som den har fått sig hänvisade av medlemsstaternas regeringar, i förhållande till konkurrenseffekterna på europeisk nivå. Kommissionens avdelningar granskar dessa stödordningar, i synnerhet utifrån artikel 87.2 b i fördraget, som avser förenligheten av de stöd som planeras av medlemsstaterna i händelse av naturkatastrofer.
De stöd som anmälts av den franska regeringen omfattar i själva verket en allmän åtgärd för transport av stormfällt virke som eventuellt kan få till resultat att en del av detta transporteras till länder utanför unionen. Genom att betona att artikel 87.2 b inte i sig utgör ett undantag från GATT-reglerna undersöker kommissionens avdelningar, inbegripet de rättsliga avdelningarna, om denna åtgärd är förenlig med fördraget mot bakgrund av nyligen mottagna uppgifter. Nya uppgifter skulle ytterligare kunna begäras från de franska myndigheterna.
När det gäller en samfinansiering av de stöd som föreslagits av medlemsstaterna inom ramen för artikel 30 i förordning EG/1257/99 rörande stöd till landsbygdsutveckling genom Europeiska struktur- och garantifonden för jordbruket, vill jag än en gång betona att kommissionen är beredd att visa prov på största möjliga flexibilitet. Men det är i första hand medlemsstaternas sak att införa ändringar i sina inledande program. Under tiden har två medlemsstater, bland annat Frankrike, lagt fram anpassade program som nu omfattar en viktig avdelning om stöd till skogsbruksekonomin till följd av stormarna i slutet av december 1999. I det sammanhanget föreslås åtgärder rörande bortforsling, lagring, transport, skydd och återställande av de förstörda skogarna för att stödja sektorn. Dessa ärenden är för närvarande föremål för förhandlingar mellan kommissionen och medlemsstaterna, men man kan redan nu påstå att kommissionen har en positiv inställning till dem.

Talmannen
Jag har mottagit fem resolutionsförslag i enlighet med artikel 42.5 i arbetsordningen.
Omröstningen kommer att äga rum efter debatten.

Daul
Herr talman! Jag skulle i första hand vilja tacka er för ert sätt att sköta sammanträdet nu på morgonen. Ni har drabbats av stormen och ni har klarat er utan kommissionens hjälp. Men, fru kommissionär, jag skulle också vilja, och jag tror att det är absolut nödvändigt, att Europeiska unionens institutioner vittnar om den solidaritet som förenar medlemsstaterna, i synnerhet vid exceptionella katastrofer eller olyckor såsom fallet var den 26 december med den storm som orsakade en förstörelse utan like i flera skogsområden i Frankrike, Tyskland och Österrike.
Det är förvisso brådskande att ta fram de instrument som unionen förfogar över för att hjälpa de drabbade områdena och ge de berörda personerna och företagen de stöd som är ännu mer brådskande, eftersom åtgärder för mobilisering, lagring och förädling av virket inte kan differentieras i tiden utan att det får svåra konsekvenser såväl på produkternas kvalitet som på återställandet eller skyddet av skogarnas miljösystem. Enbart i Alsace-området har över 6,5 miljoner kubikmeter träd skövlats vilket utgör ett till tre års utvinning beroende på träslagen.
Tillströmningen av virke på marknaden kommer självklart att medföra ett kursfall, vilket ytterligare försvagar sektorns ekonomiska aktörer. Än en gång kan den yrkesmässiga struktureringen inom näringsgrenen främja sökandet efter gemensamma lösningar mellan dem som i första hand förvaltar skogstillgångarna och dem som därefter förädlar dem. Det interprofessionella system som genomförts i Frankrike kan utan tvivel spela en framträdande roll i sökandet och utarbetandet av dessa gemensamma lösningar. Eftersom de i själva verket har utformats så att de inte försvarar någon särskild yrkeskårs intressen, har de som prioritet att försvara näringsgrenen i sin helhet, de svarar för att främja skogsbrukets sak och ser till att bevara de interna jämvikterna som möjliggör en konsolidering av helheten på sikt. De interprofessionella sammanslutningarna, som har en regional dimension, har för övrigt en lokal effekt och en snabb effektivitet i kritiska situationer såsom den situation i vilken våra skogsföretag och skogssektorn befinner sig i.
Det är således nödvändigt att prioritera direkta kontakter med potentiella partner, eftersom de interprofessionella sammanslutningarna också är de regionala och nationella myndigheternas samtalspartner när det gäller att fastställa skogsbrukspolitiken och således att söka brådskande lösningar i krissituationer. De kan också identifiera låsningslägen som bromsar genomförandet av skyddsprogrammen. Därför ber jag er att inte förbise det direkta samrådet med sektorns aktörer i er bestämmelse om samråd.
Dessutom kan stadgeenliga bestämmelser utgöra en broms som varierar i olika stater, såsom i fråga om lagringsåtgärderna för obarkade stockar framför allt, när det gäller kraven på markens vattentäthet, begränsningarna av vattentäkt till 5 procent av lågvattenföringen i Frankrike, 30 procent i Tyskland, samt uppföljning av utsläpp. Jag tror således att vi måste vidta exceptionella åtgärder. Katastrofens omfattning visar att de stöd som utlovats av staten eller bekräftats på lokal nivå inte kommer att räcka till för att avhjälpa de registrerade skadorna. Det är således absolut nödvändigt att särskilda åtgärder för skogen och skogsbruket skall kunna anslås inom ramen för strukturfonderna för katastrofer i mål 2-områden, eller före detta mål 5b-områden.
Samma sak gäller för åtgärder för landsbygdsutveckling och för andra mer specifika program av ekonomiskt eller miljömässigt slag parallellt med vissa åtgärder avsedda att förädla byggvirke som kan utgöra omkring 50 procent av volymerna från de stormfällda träden. Det skulle också vara önskvärt att främja stimulansåtgärder för energiutnyttjande av virke av sekundärt värde. Men den akuta situationen kräver flexibla och förenklade förfaranden i, finansiellt, tillägg till de förberedelser som redan inletts av medlemsstaterna.
Jag ber således kommissionen att finna snabba effektiva lösningar, i samförstånd med sektorn i sin helhet och de berörda staterna, som kommer att bli desto effektivare eftersom de är gemensamma.

Gebhardt
Herr talman, kära kolleger! Julen 1999 upplevde jag stormen i min hemstad Paris och kunde samma dag endast under stora svårigheter ta mig tillbaka till Tyskland där skogarna var oigenkännliga. Längre ner i sydvästra Frankrike fick mina föräldrar dag efter dag dra nytta av det milda ljuset från den oljelampa som jag hade skänkt dem en gång. Vi vet inte när och i vilken gestalt nästa katastrof drabbar oss.
Tillåt mig därför att blicka bortom de aktuella problemen och göra kollegan och vännen Gilles Savarys redogörelser en aspekt vidare. Detta gäller punkt 8 i det gemensamma resolutionsförslaget. Där uppmanar vi kommissionen att ta fram instrument som skall möjliggöra ett snabbt och effektivt ingripande inom Europeiska unionen i händelse av en krissituation orsakad av olyckor eller naturkatastrofer. I nuläget har vi varken pengar eller infrastruktur för detta.
I framtiden får vi inte liksom i fallet med stormkatastrofen kring årsskiftet lita till gränsöverskridande hjälp från grannländerna. Den hjälpen gavs på ett förebildligt vis på frivillig grund. Den var också ett bra och viktigt uttryck för solidaritet. Men ensam utgör den ingen europeisk lösning. Här måste Europeiska unionen absolut förplikta sig gentemot sina medborgare. Därför bör kommissionen skynda på och gnugga geniknölarna vad gäller instrument för en snabb och effektiv katastrofhjälp. Vi förväntar oss lösningsförslag inom en snar framtid. Förslagen får gärna vara både okonventionella och djärva. Stöd från Europaparlamentet kommer säkerligen inte att saknas. Så långt den nödvändiga utflykten till framtiden.
Men nu måste vi först och främst bli klara med befintliga följder efter stormkatastrofen under juldagarna. Hit hör framför allt tre saker.
För det första: vi får inte låta trävarumarknaden bryta samman och måste därför införa regleringar till förmån för de många små och medelstora företagen. För det andra: Vi måste undantagsvis även stödja nödvändiga transporter och exporter av värdefullt trä till tredje land. Kommissionen måste snarast diskutera tillstånd för exportbidrag med Världshandelsorganisationen. För det tredje: vi måste göra allt vi kan för att motarbeta riskerna av svampangrepp, skadedjur och skogsbränder så att skadan inte blir ännu större.
Ärade kommissionär, om ni säger att det nationella biståndet nu är av vikt så vill jag påstå att det i så fall betyder att ni inte heller vill organisera den gemensamma europeiska marknaden i det här fallet.

Isler Béguin
Fru kommissionär, herr talman, ni gav oss där visserligen en tråkig nyhet och överlämnade ett tråkigt budskap i samband med den upprördhet som skadorna från stormarna i december framkallade. Vi fick kraftfulla budskap av Barnier vid hans uttalande och han försäkrade oss att Europeiska unionen förvisso skulle göra något för offren. Därmed tänker jag på skogsbrukets offer, de små skogsägarna som är ruinerade, men jag tänker också på småföretagen vid havet som för närvarande måste klara av situationen inför turisternas ankomst. Men man upptäcker att i fråga om skogar är inte unionen behörig.
När det gäller katastrofhjälp vid naturkatastrofer skall man ösa ur strukturfonderna. Man vet dock mycket väl att det skall ta tid. Och i det avseendet tillåter jag mig att säga att den politik som genomförts av Europeiska unionen består i att klä av Pierre för att klä på Paul. Vi kan inte vara överens, eftersom det innebär att ta från de ena, till nackdel för framtida projekt, för att ge åt de andra. I mina ögon räcker det verkligen inte och vi väntar på mycket konkreta åtgärder från kommissionens sida. Det finns en akut begäran från medborgarna.

Bordes
Herr talman! I det dokument som ägnas åt skogsbruksproblemen till följd av stormen i december 1999 bryr man sig bara om de skador som skogsmassiven förorsakats för att bättre kunna ta upp prisfallen inom virkessektorn och dess konsekvenser för skogsföretagen och träexportörerna. I resolutionerna intresserar man sig framför allt för reglering av virkesmarknaden och exportbidrag.
Jag för min del skulle vilja göra mig till talesman för de skogsarbetare som inte ens nämns, medan det är tack vare deras arbete som träsektorn kan fungera. Stormen är inte bara en ekologisk katastrof för alla och ett ekonomiskt problem för träsektorns profitörer. Den får till följd en dramatisk försämring av arbetsvillkoren för skogsbrukarna och skogshuggarna, ett farligt yrke som alltid varit det, bland vilka man har registrerat de högsta olyckstalen och som ytterligare skall öka. När man skall mäta i vilken grad deras yrke är svårt och farligt måste vi påminna oss de hundra dödsfall och mer som stormen 1990 orsakade i Tyskland. Skogsarbetarnas lön, som uppgår till 6 900 franc, är chockerande låg. De kräver anständiga löner som motsvarar de risker som de utsätts för. De kräver ett tidigare verksamhetsavbrott vid femtiofem års ålder och en förbättring av sina arbetsvillkor, som är föråldrade, vilket leder till fysiskt förfall och rentav döden för vissa av dem varje vecka. Vi ger vårt stöd för dessa legitima anspråk.

Mathieu
Herr talman, när det gäller stormarna i december har inte gemenskapen varit i nivå med våra förväntningar under perioden för den första katastrofhjälpen och nu dröjer den med att konkretisera sina löften om stöd.
Kommissionen måste dra lärdom av stormarna genom att stärka gemenskapstexternas effektivitet. Mellan perioden för den första katastrofhjälpen och de aktuella utmaningarna med transport-, lagrings- och virkesförsäljningsproblem har det nämligen blivit ett kronologiskt tomrum som motsvaras av ett institutionellt tomrum. Det gäller nu att fylla ut det och bevilja ett andrahjälpsstöd för logistik till de berörda staterna.
I resolutionen från januari ber parlamentet kommissionen att lägga fram konkreta förslag om det visade sig att de tillgängliga medlen för stöden var otillräckliga. Men vad har det blivit av dessa omtalade konkreta förslag? I dessa förslag måste kommissionen i första hand reagera på nedgången av virkesförsäljningen, eftersom det som man fruktade nu är på gång, virket säljs inte längre. Och vilka åtgärder har vidtagits eller planerats av kommissionen till förmån för en snabb utvinning från de skadade markerna, utan vilken återställandet av våra skogar inte kan börja på ett effektivt sätt? Denna prövning kommer att ha den tråkiga förtjänsten att påminna oss om att virke är en industriell råvara och dessutom en, förnybar, betydande vara.
En hållbar och effektiv förvaltning av våra skogar går genom en ekonomiskt hållbar skog. Likadant kan endast ett hållbart skogsbruk grunda en konkurrenskraftig virkessektor samtidigt som den på ett avgörande sätt bidrar till utvecklingen av landsbygdsområden.
Medlemsstaterna är de främsta aktörerna inom skogspolitiken i Europa och de bör förbli det. Men det bör inte hindra Europa från att genomföra en samordnad förvaltning av skogsfrågorna. De ibland mycket tvingande reglerna för den gemensamma marknaden är tillämpliga för skogsprodukter. I gengäld bör dessa stödjas av gemenskapen, framför allt i kristider. En gemenskapsinsats till förmån för skogssektorn behövs eftersom den ger ett mervärde åt de nationella åtgärder som vidtagits.
Subsidiariteten skulle där få sin fulla betydelse, till exempel i fråga om skydd mot luftföroreningar och skogsbränder, eller skogscertifiering, samt också i fråga om stöd till genomförandeprocessen av en världskonvention om skogar.
Jag stöder gemenskapsinitiativ till förmån för tropiska skogar, men jag är förvånad över att man inte visar större glöd för att komma våra skövlade skogsmassiv till hjälp.

Jeggle
Ärade herr talman, ärade fru kommissionär, kära kolleger! Det har nu gått dryga tre månader sedan orkanen Lothar orsakade förödande skador på skogen i Europa, i synnerhet dock i Frankrike och i Baden-Württemberg. Bara i Baden-Württemberg uppgår omfattningen av stormskadat trä till i runda tal 25 miljoner kubikmeter virke. Detta motsvarar tre gånger den genomsnittliga årsavverkningen och har redan nu lett till 30 procent lägre priser på trä. Enbart i det område som jag i min egenskap av ledamot från Baden-Württemberg kan tala för uppgår kostnaderna för att röja undan efter skadorna till cirka 1,5 miljarder D-mark, varav 300 miljoner D-mark behövs bara till skogsreproduktionen.
Ändå handlar orkanen Lothar inte om ett problem enbart för Baden-Württemberg. Frankrike och andra EU-stater är likaledes hårt drabbade. Likväl vägrar kommissionen än i dag att avsätta ytterligare budgetmedel, och man - i detta fall företrädd av Schreyer - hänvisar snarare till att man faktiskt har beslutat om budgeten för år 2000 gemensamt med Europaparlamentet. Aktuella medlemsstater skulle då täcka behovet av ytterligare finansiella medel genom de stödmedel man redan har tilldelats.
Kapitalet kan dock omfördelas endast på villkor att särskilt tillstånd ges. Detta tillstånd har fortfarande i dag inte getts. Nog finner jag Schreyers argumentering något cynisk om man betänker att hon endast några få dagar därefter förkunnar att det ytterligare behovet av 300 miljoner euro för EU-Balkanengagemanget, vilket säkert är viktigt, täcks med 300 miljoner euro ur jordbruksbudgeten utan att aktuella bönder skulle märka något, och hit hör även skogsägarna.
Ännu en gång vill jag understryka: Det är mycket långvariga skador vi har att göra med, vilka absolut kan få följder även för miljön. Röjning, lagring, skogsreproduktion och hårt kroppsligt arbete. Kära kommissionär, jag vet vad jag talar om. Jag är bonde. Jag fick uppleva hur orkanen slet taket av vår ladugård, och jag fick uppleva hur våra privata skogar kom att se ut. Vi har haft möjligheten att själva få ordning på saker och ting igen. Men detta gäller faktiskt inte på långa vägar för alla områden, för alla personer, för alla kommuner. Detta kan ni förstå. Men att detta görs snabbt och bra och framför allt på ett hållbart sätt är en ekologisk nödvändighet.
Kommissionär Fischler med ansvar för jordbruksfrågor signalerade under sitt besök i Schwarzwald den 16 februari långtgående flexibilitet inom den befintliga finansieringsramen för att skapa åtgärder för utvecklingen på landsbygden. Han signalerade, liksom ni gör i dag, fru kommissionär, att man är beredd att fundera, att hjälpa ...
(Talmannen avbröt talaren.)

Reding
. (FR) Herr talman! Naturkatastrofen som drabbade några europeiska länder var dramatisk. Jag är fullt överens med de ledamöter som har uttalat sig om detta, och tro mig, kommissionen skulle vilja ha möjlighet att göra något. Men vare sig fördragen eller budgetreglerna ger kommissionen denna möjlighet.
Såsom jag redan har sagt i inledningen finns det inte någon gemenskapsram som skulle göra det möjligt för kommissionen att ta initiativ för att direkt hjälpa skogssektorn. Det är för övrigt samma sak inom ramen för förordning nr 1257/99. Det är medlemsstaterna som skall ta de nödvändiga initiativen och planera lämpliga stöd. På grund av subsidiaritetsprincipen har kommissionen inte möjlighet att ge programmet för landsbygdsutveckling en inriktning som syftar till att stödja skogssektorn till följd av förstörelsen från stormarna. Kommissionen kan bara tillämpa konkurrensreglerna för att bevilja statliga stöd och bestämmelserna i förordning nr 1257/99 för en eventuell samfinansiering. För övrigt pågår förhandlingar med medlemsstaterna i det avseendet och jag har klart och tydligt sagt att kommissionen försöker göra allt vad den förmår med de institutionella och rättsliga möjligheter som står till buds, mer än vad den förmår till och med, och med den största flexibilitet som kan användas.
Det är tyvärr ett faktum att de institutionella instanserna beslutade att skogspolitiken ingick i subsidiariteten, att den inte har gemenskapsbehörighet, utan endast medlemsstaternas behörighet. Det är en sak som kommissionen inte kan ändra på för närvarande och för detta behövs det en ändring av fördraget. Fördragen håller emellertid på att diskuteras för närvarande inför en reform.
Jag ber således samtliga ledamöter, som är övertygade om att man borde ta bort skogarna från subsidiariteten för att sätta dem under gemenskapsbehörighet, att verka i den riktningen inför sina nationella regeringar.

Talmannen
Fru kommissionär! Ni har varit mycket aktiv under förmiddagen. Jag förklarar härmed debatten avslutad.
Nästa punkt på föredragningslistan är omröstningen.
Gemensamt resolutionsförslag i syfte att ersätta resolutionerna om de ekonomiska konsekvenserna för det europeiska skogsbruket av de stormar som nyligen drog fram
(Parlamentet antog resolutionen.)
Röstförklaringar och andra förklaringar

Lulling
Herr talman! Jag har röstat för resolutionen, och det gläder mig att personerna bakom det sabotage som nu på morgonen från kl. 09.00 har hindrat oss från att utföra vårt arbete ordentligt och från att rösta, inte längre är närvarande för att fortsätta driva den cirkus som är så ovärdigt ett parlament.
Föreställ er att andra medborgare skulle handskas med sin arbetsplikt på samma sätt som de kolleger som tror att de har fyradagarsvecka trots att det har beslutats om femdagarsvecka för plenarsessionen i Strasbourg. Parlamentet har ju faktiskt beslutat - detta riktar jag även till kollegan där borta som vill ha en demokratisk omröstning - att fredagen i Strasbourg är en sammanträdesdag. Nog är det en pervers demokratiuppfattning, kära kolleger - detta gäller även de andra som har anstiftat cirkusen - att motståndarna till Strasbourg börjar operera med verkliga dirty tricks för att sabotera fredagen.
Redan för 35 år sedan var jag ledamot av parlamentet och under hela denna tid har jag aldrig upplevt maken till missbruk av reglerna. Egentligen borde man kunna förvänta sig av ledamöterna att de respekterar ett demokratiskt, med majoritet fattat beslut liknande det om sammanträdesschemat, även om det inte alls passar dem. Men de är dåliga förlorare och de struntar fullkomligt i att de har förhindrat viktiga beslut för medborgarna i detta EU och i synnerhet för de svältande i Etiopien. Det sistnämnda är särskilt allvarligt och förkastligt. Jag hoppas att väljarna kommer att ge dem som har arrangerat denna förfarandecirkus vad de tål.
För skogsägarnas skull även i mitt land där den senaste stormkatastrofen visserligen inte var så förödande som exempelvis här i Alsace hoppas jag att det kommer att vidtas åtgärder även från EU-håll såsom man nu har föreslagit, framför allt för att bidra till att undergången för de små och medelstora privata skogsägarna ... (Talmannen avbröt talaren)

Daul
Herr talman! Jag skulle ett ögonblick vilja återvända till det som hände i morse vid röstförklaringarna, kanske, eller vid förfarandemotionen. I egenskap av ny ledamot av parlamentet skulle jag bara vilja säga att jag är djupt besviken över det som hände. Jag respekterar naturligtvis arbetsordningen och demokrati, men av strategiska och politiska skäl var det ett fyrtiotal ledamöter som reste sig och hindrade omröstningen om Etiopien.
Jag skulle på parlamentets vägnar vilja be det etiopiska folket om ursäkt, de barn, män och kvinnor som befinner sig i en katastrofal situation och till vilkas förmån dessa personer i morse hindrade parlamentet från att anta en ståndpunkt. Jag är mycket upprörd. Vi kunde genomföra omröstningen om de två sista sektorerna, som också gällde en katastrofsituation, men jag skulle ärligt talat ha föredragit att rösta för det etiopiska folket och ge det parlamentets stöd. Än en gång ber jag det etiopiska folket om ursäkt.

Gebhardt
Herr talman! Jag vill knyta an till det som Daul just sade. Även för mig är handeln med trä något mycket viktigt, men vårt bistånd till Etiopien är också av alldeles särskild vikt. Därför - och jag sätter alldeles särskilt stort värde på detta eftersom ni inte lät mig få ordet förut när Buitenweg citerade mig fel - skulle jag vilja fråga klart och tydligt ännu en gång: Var är nu de som arrangerade detta spektakel i morse? Varför är de inte kvar, ända till slutet av sammanträdet för att dokumentera att deras arbete i parlamentet är viktigt? Det är rätt fråga.

Schmid, Herman
Herr talman! Jag är som alla andra djupt bekymrad över den situation som vi har hamnat i. Jag tycker att det känns obehagligt att delta i de omröstningar som vi har haft när vi är så få. Jag har faktiskt lagt ned min röst i alla våra omröstningar i eftermiddag, eftersom jag inte tyckte att jag ville vara med och delta i beslut som är så illegitima som jag anser att de måste vara när vi är så få.
Jag stöder den protestaktion som har hållits här i dag. Jag är ny medlem och därför litet chockad när jag hör att de missförhållanden som råder under fredagarna har pågått i åratal, utan att det sker någon förändring. Om det är så, behövs det säkert starka protester, så att vi kan få en ändring till stånd. Så här kan det nämligen inte fortsätta! Folk kommer att skratta åt oss i hela Europa! Jag har lagt märke till att vi i dag avslutar detta sammanträde med uppskattningsvis mindre än 40 ledamöter som är med och fattar beslut. Det är ovärdigt!

Meijer
Herr talman! Först och främst, jag röstade för det sista förslaget och för de tillhörande ändringsförslagen. Det var den formella röstförklaringen. Jag skulle gärna vilja undanröja det missförstånd som råder bland vissa personer här om att initiativtagarna till beslutförhetsräkningarna inte längre skulle vara närvarande. Somliga har faktiskt uppenbarligen försvunnit. Jag tillhör initiativtagarna, och jag är fortfarande här, på samma sätt som jag är här varje fredag. Jag konstaterar att det finns somliga som säger: "det finns folk som strävar efter en fyradagars arbetsvecka", men jag hör verkligen inte dit. Men jag anser däremot att vi då måste ge denna femdagars arbetsvecka ett seriöst innehåll, och det märker vi för närvarande inte på närvaron av europaparlamentarikerna här. Och det är en av anledningarna till varför problemet har kommit upp. Om fredagen fungerade på samma sätt som tisdagen och onsdagen, då hade vi inte behövt denna debatt och dessa räkningar här i dag. Nu kommer de att behöva pågå fram till det ögonblick då fredagen antingen fungerar normalt eller då fredagen på grund av bristande intresse, och det verkar nu återigen att luta åt det hållet, kommer att avskaffas.

Ribeiro e Castro
Herr talman! Jag vill först och främst förklara mitt sätt att rösta: Jag röstade för det gemensamma resolutionsförslaget eftersom jag instämmer med den oro som där uttrycks och de åtgärder föreslås. Att vi reserverar oss mot att skogspolitiken skall ingå i EU-institutionernas behörighetsområde innebär inte en spricka i gruppens ståndpunkt.
Dessutom kan jag inte låta bli att påpeka att sabotörerna från sessionen i morse inte deltog i omröstningen, vilket redan har nämnts, och jag är tacksam för att PPE föreslog en nominell omröstning som kommer att klargöra det hela. Det finns ett franskt ordspråk som talar om arroseur arrosé, och i det här fallet har vi saboteur saboté. Det är beklagligt att vi deltog i den här cirkusen: De som var intresserade av detta kunde ha lagt fram ett ordningsförslag, eftersom det är en viktig fråga som bordet och talmanskonferensen måste ta itu med. Men de gick alldeles för långt, de visade ingen som helst hänsyn, de visade ingen hänsyn mot Etiopien och de saboterade omröstningarna. Därefter fick de till stånd en nominell omröstning för att göra sitt räknande. När vi beslutar om en fråga som har att göra med stormar, katastrofer, Europas intressen, allvarliga saker, ja då finns ingen här. Nästan ingen av de 32 gladiatorerna närvarade vid den slutliga omröstningen, vilket är synnerligen beklagligt och avslöjar helt och hållet de destabiliserande avsikterna från morgonens session.

Graefe zu Baringdorf
Herr talman! Jag vill säga till Daul och Lulling att man alltid borde ta med i beräkningen att det i debatter om arbetsordningen även handlar om taktiska och strategiska mål. Detta är inte annorlunda för er än för de kolleger som har försökt sig på detta.
I morse var jag för första gången med och begärde fastställande av huruvida beslutförhet förelåg. Jag är förespråkare för Strasbourg och förespråkare för fredagarna. Emellertid är jag av den åsikten att de personer som vill se till att det även i fortsättningen uträttas ett parlamentariskt arbete här också bör vara närvarande. Därför sade jag att det är i sin ordning med ett varningsskott, det som följde därefter tyckte jag gick för långt och jag ville då inte längre anpassa mig eftersom jag anser att det var sätet Strasbourg och fredagarna det hela handlade om. Därför deltog jag inte längre. Men man måste erkänna att dessa kolleger i alla fall försöker. Sedan får man lov att reagera på ett adekvat sätt.
Arbetsordningen tolkades - jag vill ge talmannen en éloge för det - på ett förnuftigt sätt med stor fattning och stort lugn nu på morgonen. Allt har flutit på enligt planerna. De omröstningar som har genomförts är riktiga omröstningar. Det är inga andra rangens omröstningar bara för att få personer har varit delaktiga i dem.
Jag tycker att vi skall försöka rädda denna fredagsdebatt och dessa fredagsomröstningar och leda dem till gott resultat genom att mana våra kolleger och även grupperna att vara närvarande här.

Savary
Herr talman! Jag skulle i första hand vilja tacka både ordföranden för detta svåra sammanträde, våra närvarande kolleger och Reding. Fru kommissionär, i fråga om skogsproblemen skulle jag vilja säga er att även om er uppriktighet ibland kan vara svår att lyssna på har den uppriktighetens fördel framför de uttalanden som kanske gick litet för långt i händelseögonblicket. Jag tror uppriktigt sagt att Europeiska unionens trovärdighet snarare borde gynnas av ert register jämfört med vad man kunde få höra i allra första början och som gav intrycket att Europeiska unionen var mycket mer närvarande än vad den önskade
Debatten är öppen om skogsbruket, den bör också vara det om naturkatastrofer, eftersom man inte kan ha viljan att närma sig medborgarna och förklara för dem att när de har motgångar kan man ingenting göra, samtidigt som man skickar expeditionsbataljoner utomlands. Det är en verklig symbolisk och politisk fråga. Tack således.
Jag skulle vilja förena mig med uttalandet av vår kollega Daul, i egenskap av medförfattare med Evelyne Gebhart, om virkesresolutionen, djupt beklaga och till och med säga att jag är chockerad över att för småmanövrer har man tagit etiopierna som gisslan. För småmanövrer som inte vill erkännas för övrigt, eftersom man förvisso har rätt att ställa frågan om beslutförhet, såsom fredagens fråga, men alla vet att det är gerillan mot Strasbourg som uttrycker sig här. Och allvarligare är att det riskerar att upprepas strängt taget varje fredag. Vi fick en liten tillfredsställelse och det är att röstskolket också ganska snabbt rör dem som har utmärkt sig genom upprepad frånvaro och som kunde sabotera sammanträdet i morse.
Jag tror helt enkelt att vi mycket snart måste återuppta frågan om tidsschemat. Jag vill säga till allmänheten som är här att alla vet att en kammare aldrig är fullsatt eftersom parlamentsarbetet är ett specialiserat arbete. Vi måste ändå sluta med att gömma oss ...
(Talmannen avbröt talaren)

Grossetête
Herr talman! Jag skulle vilja påminna om att parlamentet förkastade ett ändringsförslag för några månader sedan som begärde att fredagssammanträdena skulle avskaffas vid plenarsammanträdena i Strasbourg och att det minsta man kan begära är att ledamöterna åtminstone respekterar det som de har röstat för. Detta ändringsförslag förkastades av en stor majoritet. Vi kan således inte nu ändra någonting för år 2000.
Jag skulle vilja förena mig med de kolleger som känner djup skam över det som hände. För att lösa några små politikerproblem kunde inte parlamentet genomföra omröstningen om stöd till Etiopien. Jag har verkligen skamkänslor.

Berthu
Herr talman! Jag beklagar också de manövrer som hindrade kammarens arbete i morse. Däremot gläder jag mig åt att samtliga som just har uttalat sig beklagar det med mig och är de mest trägna ledamöterna i parlamentet.
Jag tror att vi måste dra lärdom av vad som hände i konstruktiv anda. I första hand har vi ett fördrag och vi har Europaparlamentets ståndpunkter till fördel för sammanträdena på fredagsmorgonen. Vi måste tillämpa fördraget och Europaparlamentets beslut. Jag skulle vilja att vårt parlaments presidium överlåter till behörigt utskott att granska arbetsordningen och samtliga förfaringssätt i Europaparlamentet som kan vara till nackdel för sammanträdena på fredagsmorgonen i Strasbourg. Vi måste tvärtom försöka att göra dem mer attraktiva med alla medel.

Posselt
Herr talman! Även jag skulle vilja gratulera er till det sätt på vilket ni har lett detta besvärliga sammanträde och till Meijer skulle jag vilja säga något mycket sakligt. Som parlamentariker är jag bekant med denna kammare sedan 6 år tillbaka, i en annan funktion emellertid sedan 21 år. Sedan 21 år tillbaka har jag deltagit i varje fredagssession, även redan då jag hade en annan funktion och ännu inte var ledamot. I sammanhanget vill jag även tacka de medarbetare som arbetar på ett framstående sätt under fredagarna. Men oberoende av detta vill jag säga att jag under dessa 21 år om och om igen har upplevt dylika försök. Därför införde man ju beslutförhet för att fastställa om beslutförhet föreligger just därför att man ville rädda fredagarna. Det är så allt detta har uppkommit.
Till Meijer vill jag dock säga, vid något tillfället har man även bestämt att lagstiftningsbeslut skall fattas tisdag till torsdag och att icke-lagstiftningsbeslut fattas på fredagar, beslut för vilka beslutförheten faktiskt inte är obligatoriskt föreskriven, samt att till fredagarna flytta frågor som inte är kontroversiella, så att dessa beslut som inte är kontroversiella men väl viktiga skall kunna fattas. Sådan var samstämmigheten, och denna samstämmighet har saboterats. Måhända är detta en hälsosam chock, det har Graefe zu Baringdorf kanske rätt i. Men jag vill faktiskt be om att man klart och tydligt skall inse att fredagarna aldrig har varit avsedda för lagstiftningsbeslut. Dessa beslut är inte lagstiftande. Men de är viktiga och de är samstämmiga och därför hade man också kunnat fatta dem lugnt och värdigt, och därför har man ju också fattat dem lugnt och värdigt till slut denna dag.

Talmannen
Tack så mycket, herr Posselt.

Avbrytande av sessionen
Talmannen
Jag förklarar Europaparlamentets session avbruten.
(Sammanträdet avslutades kl. 12.25.)

