System för direktstöd för jordbrukare inom den gemensamma jordbrukspolitiken - Ändring av den gemensamma jordbrukspolitiken - Ändring av förordning (EG) nr 1698/2005 om stöd för landsbygdsutveckling från Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling (EJFLU) -Gemenskapens strategiska riktlinjer för landsbygdsutvecklingen (2007-2013) (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är en gemensam debatt om
betänkandet av Luis Manuel Capoulas Santos, för utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling, om förslaget till rådets förordning om upprättande av gemensamma bestämmelser för system för direktstöd för jordbrukare inom den gemensamma jordbrukspolitiken och om upprättande av vissa stödsystem för jordbrukare - C6-0240/2008 -,
betänkandet av Luis Manuel Capoulas Santos, för utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling, om förslaget till rådets förordning om ändring av den gemensamma jordbrukspolitiken genom ändring av förordningarna (EG) nr 320/2006, (EG) nr 1234/2007, (EG) nr 3/2008 och (EG) nr .../2008 - C6-0241/2008 -,
betänkandet av Luis Manuel Capoulas Santos, för utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling, om förslaget till rådets förordning om ändring av förordning (EG) nr 1698/2005 om stöd för landsbygdsutveckling från Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling (EJFLU) - C6-0242/2008 -, och
betänkandet av Luis Manuel Capoulas Santos, för utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling, om förslaget till rådets förordning om ändring av beslut 2006/144/EG om gemenskapens strategiska riktlinjer för landsbygdsutvecklingen (programperiod 2007-2013) - C6-0239/2008 -.
Luis Manuel Capoulas Santos
föredragande. - (PT) Fru talman, fru kommissionsledamot, herr rådsordförande, mina damer och herrar! Det är ett stort nöje för mig att välkomna er alla till inledningen av den här debatten. Detta är slutakten i en lång process med ett brett deltagande i diskussioner och funderingar om nutiden och framtiden för den gemensamma jordbrukspolitiken (GJP).
Arbetet har varit mycket ansträngande och parlamentet, rådet, kommissionen och hela jordbruks- och landsbygdssektorn i EU har samarbetat i många månader, i själva verket i över ett år. Under den här tiden har jag haft tillfälle att ta del av många olika synpunkter från organisationer som företräder jordbrukssektorn och landbygdsområdena i de olika medlemsstaterna och föra en dialog med parlamentsledamöter och företrädare för institutioner från nästan alla medlemsstater och EU-institutioner, inte minst här i Europaparlamentet naturligtvis.
Jag har deltagit i ett antal seminarier och konferenser och har noga lyssnat till alla parter, även genom medierna, i mitt sökande efter bästa möjliga syntes. Jag måste därför tacka alla mina kolleger som entusiastiskt har deltagit i denna debatt, och även alla samordnare för de politiska grupperna. Jag vill särskilt lyfta fram den roll som Lutz Goepel har spelat, inte bara som samordnare för PPE-DE-gruppen, utan även som föredragande för det initiativbetänkande som föregick de betänkanden som vi ska diskutera här i dag.
Jag måste likaså tacka ordföranden Neil Parish för hans arbete i vårt utskott och för det utmärkta samarbetet från sekretariatet för utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling, med tanke på att det ansvarade för den svåraste och mest tekniskt krävande delen av arbetet.
Avslutningsvis vill jag också tacka kommissionen, som företräds av kommissionsledamoten, för dess samarbetsvilja, vilket även kommissionens avdelningar har gett prov på, och Michel Barnier, som fortlöpande har stått i kontakt med parlamentet, till och med före den formella inledningen av det franska ordförandeskapet.
Denna övning i förstärkt samarbete har visat sig vara ett bra tidigt exempel på fördelarna med medbeslutandeförfarandet, som jag hoppas kan träda i kraft när Lissabonfördraget ratificeras fullständigt, förhoppningsvis så snart som möjligt.
Denna debatt, där en del naturligtvis har varit eniga och andra har varit oeniga, visar tydligt på komplexiteten i EU:s jordbruk, i alla dess varianter. Debatten visar även på ett exemplariskt sätt den vikt som EU, EU:s institutioner och i synnerhet parlamentet fäster vid denna fråga. De 1 170 ändringsförslag som lagts fram till kommissionens förslag visar, särskilt med tanke på att den tid som vi hade till vårt förfogande avbröts av sommaruppehållet, på ledamöternas breda deltagande i debatten.
De kompromisser som nåtts mellan fyra av de största politiska grupperna här i parlamentet, med nästan 400 ändringsförslag om de viktigaste frågorna som i sin tur koncentrerats till sex kompromisser, visar likaså på ledamöternas ansvarskänsla, kompromissanda och vilja att nå resultat.
När det gäller betänkandets innehåll, som jag anser vara relativt välavvägt och som ger oss möjlighet att möta de nuvarande utmaningarna och ge bra riktlinjer inför framtiden, anser parlamentet att det är positivt och godtar många av kommissionens förslag.
Jag vill lyfta fram några aspekter. För det första bekräftar vi behovet av en gemensam politik som en nödvändig förutsättning för ett konkurrenskraftigt och miljömässigt hållbart jordbruk i EU. Jag vill även lyfta fram kommissionens bidrag för att se till att den gemensamma jordbrukspolitiken blir mer rättvis och acceptabel för samhället, betoningen på förenkling och minskning av byråkratin, bekräftelsen av förslaget om att ge jordbrukarna mer valfrihet när de beslutar om sina produktionsalternativ, finansiell förstärkning av landsbygdsutvecklingen och utökningen av tillämpningsområdet för att möta de nya utmaningarna (energi, klimat, vatten, biologisk mångfald), införande av principen om gradvis modulering, ytterligare flexibilitet för medlemsstaterna i förvaltningen av GJP (här avser jag artikel 68), inrättande av ett risk- och krishanteringssystem med medfinansiering från gemenskapen, och den positiva allmänna inriktningen i diskussionerna om modellen efter 2013 och i EU:s svar på Världshandelsorganisationens (WTO) förhandlingar, vars syfte är ett rättvist och ömsesidigt avtal om reglerad internationell handel med jordbruksprodukter.
Det finns emellertid vissa aspekter i kommissionens förslag som parlamentet, och jag som föredragande, ser som mindre positiva. Som jag redan har nämnt vid tidigare tillfällen har kommissionens förslag i vissa avseenden, till exempel när det gäller marknadsinstrumenten och mejerisektorn, en alltför liberal ton som kan visa sig vara farlig vid en tidpunkt när det råder en enorm instabilitet och volatilitet på marknaderna. Det saknas också en lyhördhet för de sociala frågorna, vilket tydligt framgår av förslaget om att undanta små jordbruksföretag.
Jag anser även att kommissionens förslag om social och territoriell sammanhållning är ur kurs, med tanke på att detta innebär att systemet för omfördelning av stöd ska avskaffas i den nya moduleringen. Jag anser även att kommissionen inte tar vederbörlig hänsyn till vissa sektorer som är särskilt sårbara för den rådande krisen på marknaden och där det finns en allvarlig risk för att jordbrukarna upphör med verksamheten med tanke på den föreslagna tidsplanen och takten i frikopplingen fram till 2013. Så är fallet med fårsektorn och det är därför vi har enats om att inordna dessa småjordbrukare i en gemensam organisation av marknaderna eftersom de, även om de är små, är ytterst viktiga, och politiskt, ekonomiskt och socialt betydelsefulla för vissa regioner i EU där det är svårt att finna andra alternativ.
Syftet med betänkandet och omröstningen i jordbruksutskottet, med stor majoritet, är att rätta till några av dessa mindre positiva aspekter.
De fem kompromisser som antogs om de centrala inslagen i moduleringen är viktiga förslag från parlamentet. Det rör sig om följande förslag: procentsatser och gradvist stöd till små jordbruksföretag, där man ger medlemsstaterna större frihet att fastställa minimigränserna, bevarande av procentsatsen enligt artikel 68 och breddning av tillämpningsområdet, utvidgande av räckvidden för försäkringssystemet som utökas till att omfatta fiskeindustrin, frågan om medfinansiering av landsbygdsutvecklingen, och utökningen till att omfatta nya utmaningar. Många andra förslag från parlamentet utgör också positiva bidrag. Jag kan till exempel lyfta fram värderingen av sysselsättningsfaktorn i beräkningen av stödfördelningen, och respekt för arbetsmiljökrav i villkoren för stödmottagande.
Jordbruksutskottet intog också en mycket tydlig ståndpunkt om den svåraste aspekten av den här frågan, nämligen mejerisektorn. Den här frågan är mycket viktig och måste hanteras försiktigt, med tanke på den rådande situationen på marknaden.
Jag hyser djup respekt för alla synpunkter, varav vissa är fullständigt motsatta mina egna åsikter på vissa områden men ändå förtjänar att respekteras, och anser att den ståndpunkt som antogs i jordbruksutskottet är vettig. Jag skulle vilja se att den antas här i plenum och bekräftas av rådet, med kommissionens stöd. En välavvägd ökning av produktionen om två år, utöver de 2 procent som vi har beslutat för 2008, och ett slutligt beslut tidigt 2010 om framtiden för sektorn baserat på marknadsutvecklingen med en ökning på 4 procent om tre år, anser jag vara en vettig ståndpunkt som kanske skulle kunna utgöra den slutliga kompromissen.
Avslutningsvis hoppas jag att denna debatt kommer att bidra till att klargöra de olika ståndpunkterna och att vi kommer att nå det samförstånd som förväntas av oss för jordbrukets skull och som jordbrukarna förväntar sig av oss. Jag hoppas att vi alla - parlamentet, rådet och kommissionen - kommer att leva upp till den utmaningen.
Michel Barnier
Fru talman, mina damer och herrar! Jag är mycket glad över att komma till parlamentet igen, vid en så avgörande tidpunkt, eftersom både parlamentet och rådet vill nå en definitiv ståndpunkt om hälsokontrollen av den gemensamma jordbrukspolitiken.
Vi är väl medvetna om att hälsokontrollen inte utgör en grundläggande förändring av synsättet, som reformen 2003 var, utan är en betydande justering av den reformen till den ytterst föränderliga situationen.
Hälsokontrollen ger oss möjlighet att bemöta en situation som faktiskt var otänkbar bara för några år sedan. Vem skulle kunna ha tänkt sig marknadstendenserna sedan 2008, som har lett till en drastisk höjning av jordbrukspriserna och har orsakat, vilket vi väl känner till, upplopp för mat över nästan hela världen?
Denna situation har visat att jordbruket fortfarande i stor utsträckning är en strategisk tillgång för vår europeiska kontinent, och visar även hur relevant konceptet livsmedelssuveränitet är i denna situation av ökad volatilitet i priserna på jordbruksprodukter.
Hälsokontrollen berör emellertid endast ändringar, men ändringarna är många och komplexa, och de utgör ett paket som är svårt att slutföra för oss alla.
Rådet har redan arbetat mycket med den här frågan på alla nivåer i syfte att lösa ett antal olika punkter. I detta sammanhang vill jag uppriktigt tacka det slovenska ordförandeskapet för dess värdefulla arbete. Tack vare deras insatser har det varit möjligt att inleda arbetet på ett mycket konstruktivt sätt, särskilt när det gäller kommissionens meddelande. Dessutom är det era föredragande, Lutz Goepel och Luis Manuel Capoulas Santos, som för parlamentets räkning har arbetat med meddelandets lagstiftningsfrågor. Jag vill uppriktigt tacka er båda för kvaliteten på era respektive betänkanden, som är mycket genomgripande och innehåller en rad olika förslag.
Som ni vet har det ända från början varit viktigt för mig att samarbeta med parlamentet. Jag hade även erfarenhet av att arbeta med den här frågan tidigare när jag i fem år hade äran att vara kommissionsledamot med ansvar för regionalpolitik och institutioner, och, som jag sa till er, ville jag arbeta med den här frågan i en anda av ett framtida medbeslutandeförfarande.
Jag har intresserat mig mycket starkt för parlamentets fortsatta arbete som det har genomfört parallellt med rådets arbete, och vi har alla fört vad vi skulle kunna kalla en förstärkt dialog mellan oss.
I detta avseende har jag haft mycket givande och regelbundna diskussioner om läget i förhandlingarna med ledamöterna av utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling och inom parlamentet - nästan 50 timmar av möten med Europaparlamentet eller bland kolleger. Vid varje avgörande skede i förhandlingarna sammanträffade vi med rådet, den 27 september och den 22 oktober, efter omröstningen i jordbruksutskottet, och den 4 november för att diskutera den avslutande fasen av förhandlingarna och förfarandet vid rådets oktobermöte.
I det här sammanhanget vill jag särskilt tacka ordföranden för ert utskott, Neil Parish, för hans aktiva samarbete under processens gång. Jag vill också tacka era gruppordförande, Lutz Goepel, Luis Manuel Capoulas Santos, Niels Busk, Friedrich-Wilhelm Graefe zu Baringdorf, Vincenzo Aita och Sergio Berlato.
Eftersom vi nu innehar ordförandeskapet har vi regelbundet hållit rådet informerat, på ministernivå och på teknisk nivå, om läget i parlamentets arbete. Vid ministerrådets senaste möte i Luxemburg informerade jag till exempel varje minister personligen och skriftligen om parlamentets ståndpunkt i var och en av de frågor som vi diskuterade med rådet.
I morgon, efter det att ni har avgett ert yttrande kommer vi, tillsammans med Mariann Fischer Boel, att arbeta för att nå en politisk överenskommelse i rådet. Innan vi börjar, och jag menar innan vi inleder den sista fasen i förhandlingarna, kommer jag att informera ministrarna om resultatet av er omröstning om hälsokontrollen.
Som alltid är det inte lätt att nå en kompromiss, eftersom många viktiga punkter återstår att lösa. Det råder delade meningar om dessa punkter, men vi är fast beslutna - ordförandeskapet är fast beslutet - att tillsammans med kommissionen och mot bakgrund av er omröstning - finna bästa möjliga dynamiska kompromiss.
Arbetet inom rådet har visat att vi som ministrar hyser liknande farhågor som parlamentet i många frågor. Jag kan nämna två exempel: för det första sökandet efter ökad flexibilitet för artikel 68 och för det andra bevarandet av exceptionella marknadsåtgärder i händelse av hälsokriser, artikel 44 i ”enda förordningen om de gemensamma organisationerna av marknaden”, som kommer att arbetas in i den slutliga kompromissen.
Jag kan försäkra er om att det bland de känsligaste frågorna finns minst två som är ytterst känsliga, dvs. mjölkfrågan och moduleringsfrågan. I rådet har vi haft minst lika djupgående, hetsiga och livliga debatter som de debatter jag har lyssnat till eller följt här i parlamentet. Samma farhågor har uttryckts i båda våra forum.
Debatten nu under morgonen och morgondagens omröstning om hälsokontrollen är därför mycket viktiga steg som återigen visar på parlamentets centrala roll, som det måste fortsätta att spela. I alla händelser är det i denna anda, dvs. genom denna förstärkta dialog i en anda av medbeslutande, som jag velat arbeta under flera månaders tid på ordförandeskapets vägnar.
Det är skälet till att jag är mycket glad, vilket kommissionsledamoten helt säkert också är, över att kunna lyssna till er denna morgon, besvara era frågor och ha denna slutliga diskussion med er.
Mariann Fischer Boel
ledamot av kommissionen. - (EN) Fru talman! Först och främst vill jag, innan jag går in mer i detalj på innehållet i diskussionen, tacka Luis Manuel Capoulas Santos för hans arbete med betänkandet. Jag underskattar verkligen inte det hårda arbete som ligger bakom och, som Luis Manuel Capoulas Santos själv nämnde, gjorde inte antalet ändringsförslag uppgiften att finna en medelväg lättare.
Vi har nu diskuterat hälsokontrollen tillsammans i över ett år, ibland mycket detaljerat, först med betänkandet av Lutz Goepel som underlag och nu slutligen på grundval av betänkandet av Luis Manuel Capoulas Santos. Jag behöver förstås inte förklara hur tacksam jag är för det konstruktiva samarbete som jag alltid har haft med parlamentet, och att vi alltid har försökt att lyssna och finna en kompromiss som inte låg alltför långt bort från våra respektive synpunkter.
Eftersom jag har begränsad tid på mig är det fullständigt omöjligt för mig att gå in på alla detaljer, så jag kommer att koncentrera mig på de viktigaste frågorna, och jag börjar med mejerisektorn.
År 2007 har kanske varit ett konstigt år, men det har sannerligen varit lärorikt. En sak som vi lärde oss under 2007 var att vi med vårt kvotsystem inte kunde låta tillgången tillgodose efterfrågan. Till följd av detta gick priserna på mejeriprodukter helt enkelt i taket. Många jordbrukare sa till mig att det var trevligt så länge det varade, men att resultatet blev att vi till följd av den ökade produktionen, som helt klart var en reaktion på de höjda priserna, därefter fick en mycket snabb sänkning av priserna.
I dag tror jag att vi alla kan hålla med om att sektorn verkligen kämpar för att få tillbaka några av de kunder som lämnat mjölk- eller mejerisektorn för att de ansåg att priserna var för höga. Jag ser att parlamentet därför föreslår en ökning på 1 procent, men bara i två år, så att en ökning med 2 procent skjuts fram till 2010.
Det är viktigt att vi analyserar konsekvenserna av det beslut som vi kommer att fatta om mejerisektorn, men 2010 kommer att vara för tidigt och jag anser att vi bör hålla fast vid 2011, samtidigt som vi tydligt förklarar att vi kommer att vara öppna för att diskutera allt 2011. Faktum är dock att kvotsystemet löper ut 2015.
Jag har även förstått av alla diskussioner som vi har haft att det finns en stark press för att inrätta mjölkfonden. Jag håller med om att vissa kompletterande åtgärder bör anpassas eller antas, och jag är övertygad om att mycket kan göras med den nya artikel 68.
Jag inser att den befintliga artikel 69 är alldeles för snäv och restriktiv för att tillämpas på ett förutseende sätt, så vi öppnar för nya möjligheter i den nya artikel 68. Om vi lyckas finna en bra kombination mellan artikel 68 och de nya möjligheterna till landsbygdsutveckling är jag säker på att vi kommer att finna lösningar på de särskilda problem vi ser i vissa regioner.
När det gäller systemet med samlat gårdsstöd, frikoppling, föreslår kommissionen att vi behåller möjligheten att koppla stöden på två eller tre områden - amkor och dikor, får och getter - eftersom vi inser att det verkligen finns särskilda problem inom dessa tre områden. Ni vill även behålla kopplade stöd för handjur av nötkreatur, proteingrödor och torkat foder. Min grundläggande syn på saken är att det är viktigt att frikoppla systemet - det har faktiskt varit en grundläggande faktor i alla reformer som har genomförts - och vi måste överväga saken på nytt för att ta varje möjlighet till att förenkla vårt system. Jag är emellertid öppen för att finna en mindre komplicerad lösning än den vi har föreslagit.
Vi har föreslagit ett tillvägagångssätt med frikoppling i två steg och jag kan vara öppen för att, tillsammans med ordförandeskapet, göra detta i ett steg, men skjuta upp det till 2012 - det sista tillämpningsåret - så att effekten märks av under budgetåret 2013. Ni hade rätt när ni undrade varför vi ska göra det mer komplicerat än nödvändigt. Som jag sa är det meningen att artikel 68 ska användas som ett mer flexibelt instrument men med vissa begränsningar, eftersom ni vill ha en situation där ni kan koppla 10 procent. Jag anser att vi bör vara försiktiga så att vi inte hamnar i en situation där man frikopplar bakvägen via artikel 68.
Sist men inte minst och när det gäller modulering, landsbygdsutveckling och de nya utmaningarna, kan man nog säga att vi alla är överens om att vi behöver mer pengar för att klara av dessa nya utmaningar. Klimatförändringen står högst upp på vår lista. Vi måste även finna nya sätt för att förvalta vårt vatten. Vatten är en knapp resurs, som dock är ytterst viktig för jordbruket, särskilt i några av våra sydliga regioner, så vi måste tillämpa nya tekniker för att använda vatten så intelligent som möjligt för att undvika att slösa vatten. Det kan göras, men det krävs naturligtvis pengar.
Det är skälet till att jag har föreslagit denna överföring från första till andra pelaren: 8 procent som fasas in under åren. Jag vet att vi kanske kan komma tillbaka till den här frågan i morgon för att nå en kompromiss, men jag vill betona att dessa pengar verkligen kommer att behövas, och det kommer även att behövas pengar för den biologiska mångfalden och de mjölknedskärningar som vi har infogat i systemet.
Jag kommer inte att gå in i detalj på gradvis modulering. Jag vet vad ni anser om detta och jag vet att ni nu säger ”1, 2, 3”. Jag är säker på att vi även kommer att lyckas nå en vettig kompromiss i den här frågan.
Jag har bara nämnt några av de viktigaste frågorna, och jag är säker på att jag kommer att ha möjlighet att besvara era frågor efter debatten, men jag vill upprepa att jag, tillsammans med ordförandeskapet, är fast besluten att finna en vettig kompromiss. Vi vet alla att man aldrig får allt man vill, så jag tror att vi alla helt enkelt måste acceptera att vi måste göra vissa eftergifter för att kunna finna en kompromiss som kommer att vara till fördel för EU:s jordbrukssektor i en mer globaliserad värld.
Kathalijne Maria Buitenweg
föredragande för yttrandet från utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet. - (NL) Fru talman! Utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet sätter en stor ära i att vara en tillförlitlig institution. Det innebär dock inte att man inte kan göra förändringar, men däremot måste man meddela dem i god tid i förväg och se till att de som berörs även erbjuds alternativ.
Förra året lade kommissionen fram ett meddelande om hälsokontrollen av den gemensamma jordbrukspolitiken, som är i behov av en radikal reform. Syftet var att göra drastiska nedskärningar av direktstödet och förbättra miljöskyddet och sysselsättningen. Vi blev ändå besvikna över hur förslagen urvattnades eftersom de innehåller ett antal obetydliga nedskärningar av direktstöden. Jordbrukarna bör inte beviljas stöd enligt tidigare avkastning eller markägande. Miljöutskottet skulle vilja se att detta görs för de allmännyttiga tjänster som jordbruksföretagen tillhandahåller, t.ex. för att utöka den biologiska mångfalden och vattenförvaltningen, och för deras verksamheter som gynnar miljön, djurskyddet och livsmedelssäkerheten, som går utöver de obligatoriska kraven. Vi skulle vilja att detta infördes från 2020.
I kväll kommer vi att diskutera de minskade bibestånden. För att förbättra denna situation kommer det att bli nödvändigt att minska användningen av sprayer, och den biologiska mångfalden måste främjas genom att man inför buffertzoner. Gentekniken och det intensiva ensidiga jordbruket är ett problem i detta sammanhang. Jag hoppas att vi i kväll precis som vi gör nu under morgonen, kommer att göra ett åtagande för en typ av jordbruk där bruket av jorden och naturen förstärker varandra.
Markus Pieper
föredragande för yttrandet från utskottet för regional utveckling. - (DE) Fru talman, fru kommissionsledamot, mina damer och herrar! Vi har gjort vissa framsteg mot fria jordbruksmarknader, både genom att avskaffa marknadsregleringar och stödja EU-politiken ekonomiskt.
Jag välkomnar uttryckligen att kommissionen redan har intagit en positiv inställning till flera förslag från parlamentet. Jag vill tacka föredraganden, som har tagit med många förslag från utskottet för regional utveckling om modulering och landsbygdsutveckling. Vi är emellertid fortfarande bekymrade över en sak: vi vill undanta fler småjordbrukare från de ytterligare nedskärningarna av medlen. Utskottet för regional utveckling och många andra kolleger anser att gränsen för undantaget bör ökas till högst 10 000 euro.
Fru kommissionsledamot, i motsats till de åsikter som har uttryckts av andra och som vi alla väl känner till, är detta inte ett löjligt förslag. Tvärtom, vårt förslag är mycket allvarligt menat eftersom det syftar till att låta jordbruken planera med säkerhet när de går in i marknadsekonomin, och till att vi även håller de löften som gavs i jordbruksreformerna från 2003. De mindre jordbruksföretagen har drabbats särskilt hårt av de senaste månadernas turbulens på marknaden. Därför bör vi ge dem politiskt stöd. Detta program skulle naturligtvis kunna begränsas till speciella program i särskilda sektorer. Trots detta måste vi vara medvetna om bristerna i systemet. Vi kan inte minska stödet till mjölkbönderna å ena sidan, samtidigt som vi vill att mjölkfonden ska finansieras på detta sätt som ett räddningsalternativ å andra sidan.
Om det behövs pengar till dessa strukturförändringar måste de tas från outnyttjade jordbruks- och strukturfonder. Jordbrukspolitiken kommer att förbli motstridig och ouppskattbar så länge den fortsätter att fösas fram och tillbaka på det här sättet. Därför kräver vi i utskottet för regional utveckling planeringstrygghet för landsbygdsutvecklingsprogrammen och för jordbrukarnas inkomster. Detta kommer endast att vara möjligt om vi strikt skiljer mellan den operativa strategin med kompensationsbetalningar och regionalprogrammen i framtiden. Vi skulle vilja se förslag i den här riktningen från kommissionen.
Lutz Goepel
för PPE-DE-gruppen. - (DE) Fru talman! Gud ska veta att två minuter är väldigt kort tid för att tala om ett års samvetsgrant arbete med denna hälsokontroll. Jag vill bara ta upp ett par saker. För att påminna er: i november 2007 föreslog kommissionen en modulering på 8 procent plus en gradvis sänkning på 45 procent. I Goepel-betänkandet angavs en siffra på 4 procent i gradvis modulering, dvs. modulering som beror på jordbrukens storlek. Vi hörde sedan 8 procent grundläggande modulering och 9 procent gradvis modulering för sammanlagt 17 procent som ett erbjudande från kommissionen och nyligen nådde vi en siffra på 5 procent under omröstningen i utskottet. Det var viktigt för oss att alla moduleringsmedel skulle stanna kvar i regionerna och att de skulle kunna användas, oavsett jordbruksföretagens storlek eller juridiska form.
Fru kommissionsledamot, ni efterlyste mer flexibilitet för medlemsstaterna under omställningen av systemet. Detta skulle innebära fler möjligheter att införa ytterligare frikoppling och att vi går ifrån de historiska referensvärdena. Jag instämmer i princip i detta. Av debatterna i utskottet har det framgått att detta inte är tillrådligt på alla områden, vilket man särskilt bör komma ihåg när det gäller grödor eftersom vi går ifrån mindre marknadsorganisationer. De nya utmaningarna och den ökade rörligheten på marknaderna kräver nya flexibla mekanismer. Inom mejerisektorn har vi också lyckats omdefiniera artikel 68 för att stödja missgynnade regioner.
Slutligen kommer vi till mjölk, den mest komplicerade frågan i denna översyn. Eftersom frågan är så komplicerad skulle jag ha föredragit att vi behandlade dessa sammansatta mejerirelaterade frågor med alternativ och kompletterande åtgärder som ett komplext betänkande när kvoterna avskaffas 2010 eller 2011. Mjölkfonden är emellertid ansenlig och kommer att tillhandahålla ytterligare stöd till mjölkbönderna, särskilt i missgynnade områden. Främjande av investeringar av mjölkbönder utan en bunden kvot inom EU är inget man bör fnysa åt eftersom detta skulle bidra till att minska den köppress som sektorn upplever.
Jag har en sista personlig kommentar. Jag vill tacka mitt team för deras framgångsrika arbete för att slutföra detta paket under det franska ordförandeskapet och till slutet på min aktiva tid som parlamentsledamot.
(Applåder)
Stéphane Le Foll
för PSE-gruppen. - (FR) Fru kommissionsledamot, herr minister, herr Capoulas Santos! Jag vill gärna yttra mig men som Lutz Goepel sa, två minuter för ett så viktigt betänkande är inte lång tid.
Det jag vill säga är enkelt. Jag vill först försvara balansen i det betänkande som läggs fram i dag av Luis Manuel Capoulas Santos. Det var nödvändigt att aktualisera den gemensamma jordbrukspolitiken, vilket är syftet med denna hälsokontroll, men samtidigt var det lika viktigt att bevara harmonin i denna politik på EU-nivå, samtidigt som man låter den fortsätta vara en politik för att fastställa jordbruksmålen i EU. Det är den balansen som jag nu vill försvara genom att ta upp fyra exempel.
Det första exemplet är mjölkkvoterna, som har utlöst diskussioner, och jag tycker uppriktigt sagt att den ståndpunkt som man enades om är den rätta. Vi måste fortsätta att vara försiktiga i denna fråga. Alla som vill agera snabbt för att öka de producerade kvantiteterna och göra sig av med marknadsbaserade mekanismer löper en stor risk för att se mjölkpriset falla och tvingas genomföra ett mycket besvärligt omstruktureringsarbete.
När det gäller frikopplingen av stöden har vi även här funnit en välavvägd ståndpunkt enligt min åsikt. Fullständig frikoppling äventyrar många produktionstyper. Vi måste skydda de olika produktionstyperna i EU: får, nötkreatur, getter och småskalig grönsaksproduktion.
När det gäller regleringsmekanismerna kan vi visserligen välja försäkringar som alternativ, men vi måste även behålla de offentliga system som möjliggör förebyggande och reglering, det är vad som finns i betänkandet och det är mycket viktigt enligt min åsikt.
Avslutningsvis och med avseende på den allmänna utvecklingen av stödet och hur vi kommer att agera i den frågan vill jag säga att viktiga steg har tagits genom att anpassa och begränsa artikel 68. Detta är ett steg i rätt riktning för att skapa de rätta förutsättningarna för att se till att vår globala jordbruksproduktionsmodell är hållbar. Vi måste tänka på att det är viktigt att vi upprätthåller en operativ modell som bygger på individer eller grupper och där vi beaktar tre mål, nämligen ekonomiska, ekologiska och sociala mål.
Niels Busk
för ALDE-gruppen. - (DA) Fru talman! Hälsokontrollen utmålades som ett sätt att förenkla och undanröja byråkrati. Detta var huvudlinjen när vi inledde vår debatt. Man förklarade även att vi skulle göra EU:s jordbruk redo för den ökade frihandeln - och särskilt inför den nya perioden efter 2013 när den nuvarande avtalsperioden löper ut. Samtidigt var det mycket viktigt att vi i EU tog på oss vår del av ansvaret för att producera livsmedel av god kvalitet - inte bara för EU-konsumenterna utan för hela världen, särskilt den ökande del av världens befolkning som kräver livsmedel.
Mejerisektorn var den sektor där vi verkligen skulle prova om vi i EU är redo för att leva upp till kraven på ökad produktion. I detta sammanhang anser jag att det är en besvikelse att vi nu diskuterar om vi ska inleda den så kallade mjuklandningen och ge de mjölkproducenter som vill ha möjligheten att öka sin mjölkproduktion. För mig är det en signal om att vi i EU inte är särskilt redo för de förändringar som kommer att krävas för morgondagen och särskilt under perioden efter 2013.
När det gäller förenkling och minskning av byråkratin - för att göra det lättare att vara jordbrukare - måste vi säga att det inte är särskilt lätt att finna några tydliga exempel på hur vi har förenklat situationen eller minskat byråkratin. Hela problemet med tvärvillkoren, där det för närvarande finns stora skillnader mellan medlemsstaterna, är ett område som vi enligt min uppfattning helt klart måste förbättra. Den viktigaste punkten enligt min mening är att vi i översynen av jordbrukspolitiken mycket tydligare måste ange den riktning som vi vill att jordbruket ska ta när avtalsperioden löper ut 2013.
Ett positivt inslag är politiken för landsbygdsområden, och här är det självklart viktigt att de modulerade medlen stannar kvar i landsbygdsområdena så att de verkligen kommer till nytta. Avslutningsvis skulle jag ha välkomnat - och jag anser även att det skulle ha gynnat EU:s jordbruk - att vi i parlamentet hade hållit oss närmare de förslag som lades fram av kommissionen redan för länge sedan.
Janusz Wojciechowski
Fru talman! Två bröder fick en påse med godsaker från sina föräldrar. ”Vi delar rättvist på dem”, sa den äldre brodern, varpå den yngre brodern svarade, ”jag skulle hellre vilja dela dem lika”. Den historien beskriver relationerna mellan de gamla och de nya medlemsstaterna på jordbruksområdet. De gamla staterna får mer, och de nya flera gånger mindre.
Vi förstår att det här är en övergångsperiod, men varför ska situationen kvarstå efter 2013? Varför ska de nya medlemsstaterna fortsätta att motta proportionellt två eller tre gånger mindre än de gamla staterna? Vi får höra att det är rättvist, och att det finns historiska skäl till det. Men vi vill inte ha rättvisa, vi vill ha jämlikhet. Ojämlikheten var motiverad till viss del inom ramen för produktionsstödsystemet, som gynnade jordbrukare som producerade mer. Nu när vi har gått över till arealstöd är denna diskriminering inte längre motiverad. Den måste upphöra 2013 och det får inte finnas någon uppdelning mellan gamla och nya medlemsstater. Vi, de nya medlemsstaterna, vill också vara gamla!
(Applåder)
Friedrich-Wilhelm Graefe zu Baringdorf
för Verts/ALE-gruppen. - (DE) Fru talman, fru kommissionsledamot! Dessa diskussioner sker under ogynnsamma omständigheter. Om irländarna hade röstat förnuftigt skulle vi ha haft något att säga till om i jordbruksfrågorna och om jordbruksfinanserna från och med den 1 januari 2009.
För närvarande sker våra diskussioner fortfarande enligt det gamla systemet även om rådsordföranden Michel Barnier har samtyckt till vårt deltagande. Det är ett vänligt erbjudande, men det förblir bara en from önskan eftersom situationen är som den är. Detta framgår också tydligt av dokumenten från kommissionen. Det första förslaget som Lutz Goepel bättrade på som föredragande - han gav oss siffrorna för några minuter sedan - medförde en större gradvis sänkning: 10, 25, 45. Vi i parlamentet tänkte över dessa siffror och lade till de arbetskostnader som är föremål för särskilda försäkringsinbetalningar. Detta borde ha omfattat en omfördelning som skulle kunna tjäna som exempel för 2013.
Det vi nu fruktar är att vi 2013 kommer att ställas inför en linjär minskning. När det gäller de siffror som kommissionen har nämnt måste det sägas att berget födde en råtta. Det här förslaget är som bäst halvhjärtat och har ingenting att göra med den diagnos som ni så korrekt gjorde och som jag instämmer i. Tidigare upprepade ni huvudpunkterna: vatten, klimat, genetisk mångfald, förnybar energi och mejeriproduktion. Alla dessa områden måste övervägas, men den åtgärd ni föreslår är helt enkelt löjlig.
Jag vill kort nämna mejerisektorn. Ni känner till situationen inom mejeriindustrin. Det finns ett överskott på mjölk och priserna har fallit till katastrofala nivåer. Ert förslag är att påskynda saker och ting och öka produktionsmöjligheterna. En marknadsekonomi innebär att man producerar i linje med efterfrågan. Det ni föreslår skulle vara ungefär som att bilindustrin kortar av eller avskaffar julledigheten och inför ett extra skift för att öka reservlagret av bilar. Denna strategi är felriktad och jag instämmer i det som Lutz Goepel sa tidigare, nämligen att det skulle vara vettigt att inte reglera mejeriproduktionen nu i samband med hälsokontrollen utan i stället göra det när vi äntligen har de marknadsanalyser som vi har blivit lovade så länge men som fortfarande inte har tagits fram, och att vi därefter enas om en vettig lösning för mejerisektorn som passar marknaden och jordbrukarnas behov.
Vincenzo Aita
för GUE/NGL-gruppen. - (IT) Fru talman, mina damer och herrar! Dagens debatt och den omröstning som kommer att följa utgör ett viktigt skede i gemenskapens jordbrukspolitik.
Till följd av de senaste årens utveckling, särskilt de två senaste åren, anser jag att vi behöver en ännu starkare jordbrukspolitik i EU. I stället har vi, genom detta långvariga arbete och det arbete som Luis Manuel Capoulas Santos har lagt ned, behandlat vissa frågor, men vi har gjort det inom ramen för ett gammalt system. Jag vill lyfta fram de två frågor som har blivit centrala för EU under dessa senaste två år. Vi började med hälsokontrollen av den gemensamma jordbrukspolitiken, som genomfördes 2003.
Vissa uppgifter bör få oss att stanna upp och fundera över om vi verkligen är inne på rätt väg i vårt arbete, även om ett utmärkt arbete har genomförts under de senaste 1,5 åren. Vi förlorar ett stort antal arbetstillfällen enligt Eurostatuppgifter fram till 2005, så vi vet inte vad som har hänt under 2007 och 2008 - uppskattningsvis två miljoner arbetstagare, som vi har förlorat inom denna sektor med stabila, säsongsbetonade arbetstillfällen och familjeföretag. Det antal jordbruk som vi förlorade mellan 2003 och 2005 - återigen enligt uppgifter från Eurostat - är 611 000. I dessa ekonomiska kristider ingriper medlemsstaterna beslutsamt när det gäller bankerna och industrin, men läget för jordbruket diskuteras inte i något land eftersom man förväntar sig att allt ska åstadkommas genom gemenskapspolitiken och den gemensamma jordbrukspolitiken.
Genom vårt agerande anser jag att vi går emot jordbrukarnas verkliga behov och de åtgärder som de i själva verket behöver, nämligen att hjälpa dessa företag att ta sig ur en situation där de är underordnade beredning och saluföring, eftersom det andra faktumet - och jag avslutar nu - är att jordbruksföretagen har förlorat i marknadsandelar under de senaste två eller tre åren, till fördel för omställningen av saluföringsindustrin.
Vi borde ha löst dessa frågor, och på den här punkten är utvärderingen mycket negativ när det gäller vad vi kommer att rösta om här i kammaren i övermorgon.
Witold Tomczak
Fru talman! Den finansiella diskrimineringen av familjejordbruk och nya medlemsstater är två grundläggande mekanismer i den gemensamma jordbrukspolitiken som leder till att EU försvagas och som strider mot EU:s främsta mål. Vi blir inte av med dessa mekanismer genom de föreslagna ändringarna. Hur kan vi reformera EU-jordbruket på ett rättvist sätt om vi struntar i 95 procent av alla jordbruk? Dessa 95 procent är familjejordbruk som inte är större än 50 hektar. De får dock bara de överblivna resterna från EU:s jordbruksstöd. De rikaste jordbrukarna, som endast utgör 1 procent, tar emot över 9 miljarder euro, med andra ord över 90 procent mer än alla andra jordbruk. Denna politik slår mot familjejordbruken som är ryggraden i EU:s jordbruk. Resultatet av den nuvarande och föreslagna jordbrukspolitiken kommer att bli fortsatt avfolkning av landsbygden, miljöförsämringar och förlorad livsmedelssäkerhet för regioner, stater och hela EU.
Peter Baco
- (SK) Kommissionens förslag om hälsokontrollen av den gemensamma jordbrukspolitiken (GJP) formulerades under förhållanden som skiljer sig betydligt från dagens situation. I dag måste vi särskilt ägna större uppmärksamhet åt att stabilisera volatiliteten på jordbruksmarknaderna, påskynda insatserna för anpassning till världspriserna, betona jordbrukets oersättliga roll i samhället, stärka systemen i GJP och framför allt utnyttja potentialen hos det diskriminerade jordbruket i de nya medlemsstaterna på ett bättre sätt.
De ändringsförslag som lagts fram av utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling har tyvärr bara lett till att kommissionens olämpliga lösningar för att tillgodose de akuta behov som vi har i dag endast delvis har korrigerats. Kommissionen har till exempel drivit igenom tillämpningen av gradvis modulering i ett försök att visa EU-medborgarna att den visst är kapabel till att avskaffa de stora jordbruksstöden.
Detta strider mot det ökade behovet av högre intensitet av produktionsfaktorernas koncentration. Det är dock fullständigt absurt att man inte är villig att godta förslag om att behandla jordbruken inte som en markägares egendom, utan som rationella och livskraftiga sammanslutningar av små markägare som inte skulle kunna konkurrera med varandra. Följaktligen måste varje enskild intressent godtas som en enda jordbrukare.
Jag uppmanar därför rådets ordförande Michel Barnier att se till att det finns lite utrymme i rådets debatter för en föreslagen lösning av detta problem.
Neil Parish
(EN) Fru talman! Jag vill börja med att tacka kommissionsledamot Mariann Fischer Boel, rådets ordförande Michel Barnier, föredraganden Luis Manuel Capoulas Santos och även Lutz Goepel för det samarbete som vi har haft, och även alla utskottsledamöter för deras hårda arbete eftersom vi är 27 medlemsstater, och även om vi inte har 27 olika ståndpunkter om betänkandet, har vi ändå relativt många. I utskottet enades vi om det jag anser vara en förnuftig kompromiss. Jag vill även tacka kommissionsledamoten för hennes samarbete och särskilt Michel Barnier, eftersom vi hade förstärkt samarbete, om än inte medbeslutande.
Nu måste vi gå framåt och anta betänkandet och nå en kompromiss och en ståndpunkt för att jordbrukarna i EU ska veta exakt vart de är på väg.
Det finns behov av livsmedelsproduktion - vi såg det tydligt förra året - och vi måste befria jordbrukarna från byråkratin, vi behöver helt enkelt förenkling. Jordbrukarna måste även kunna fatta affärsbeslut själva. Så vi måste gå vidare. Ja, vi behöver krishantering, men vi får inte gå tillbaka till interventioner - balansen måste vara rätt.
Många av oss flyger runt i EU och när vi landar vill vi helst att det ska vara en mjuklandning, och mjölkkvoterna behöver också en mjuklandning. Vi måste göra marknaden fri. Kommissionen sa förra året att det fanns en efterfrågan på mejeriprodukter, i år är den inte så stor - men nästa år kan efterfrågan öka igen och vi behöver flexibilitet för att tillgodose den.
Jordbruket och landsbygdsmiljön är ett och samma och vi måste agera för att se till att vi hanterar klimatförändringarna och vattenförvaltningen, att vi ser på biobränslen och biogas och att vi verkligen ser till att EU har en bra position. Vi får inte gå tillbaka, eftersom vi befinner oss i en bra position när det gäller WTO. Låt oss gå framåt och verkligen reformera jordbrukspolitiken.
Brian Simpson
(EN) Fru talman! Jag vill först och främst tacka vår föredragande för hans hårda arbete med denna känsliga fråga.
Trots föredragandens stora insatser är jag dock rädd för att jag och min nationella delegation inte kan stödja betänkandet. Jag anser att den gemensamma jordbrukspolitiken är i behov av en radikal reform. Vi måste gå ifrån det gamla systemet med direktstöd till ett system som är marknadsorienterat och där man värdesätter hållbarhet på landsbygden och i miljön och stöder effektivt jordbruk i stället för att stödja ineffektivt jordbruk. Betänkandet i sig är inte något större reformdokument, men man anger dock tonen för framtida reformer efter 2013. Det är skälet till att jag är besviken över resultatet av omröstningen i jordbruksutskottet, som återigen - tycker jag i alla fall - har lett till att utskottet avvisar en grundläggande reform av det misskrediterade systemet.
Jag vill särskilt lyfta fram den obligatoriska moduleringen. Jag kan inte stödja en inställning där mindre pengar går till landsbygdsutveckling och där man dessutom befriar medlemsstaterna från kravet på att medfinansiera de nya moduleringspengarna. Jag kan inte stödja utskottets åsikt att vi bör gå ifrån fullständig frikoppling, men jag är mest rädd för kommissionens skull. Fru kommissionsledamot, er ståndpunkt om obligatorisk modulering är riktig. Er ståndpunkt om frikoppling är riktig. För en gångs skull har vi en kommission som allvarligt vill reformera den gemensamma jordbrukspolitiken, men den ställs inför parlamentet som alltid misslyckas med att nå resultat i den här frågan och som anser att de utmaningar vi står inför kan lösas genom att hålla fast vid det gamla misskrediterade systemet. Håll ut, fru kommissionsledamot, ni har rätt och jag misstänker tyvärr att parlamentet kommer att ha fel.
Jan Mulder
(NL) Fru talman! Som ni vet är jag allt annat än entusiastisk över förslagen i hälsokontrollen. Om jag var jordbrukare och hade beräknat 2005 vad jag kunde förvänta mig fram till 2013, skulle jag kunna förvänta mig - om ni har tålamod med mig - en minskning på 8 procent på grund av modulering, en nedskärning på 10 procent till följd av den nationella reserven och eventuellt en minskning på 9 procent på grund av taket för höga bonusar, det vill säga en sammanlagd minskning på 27 procent. Hur kan en genomsnittlig jordbrukare lita på att EU-regeringarna håller sina löften i framtiden? Kathalijne Maria Buitenweg sa att 27 procent var inkonsekvent, men jag anser att det är en rättvis andel av det som utlovades. Jag motsätter mig också denna modulering och skulle därför föredra att taket för dessa sammanlagda bonusar var mycket mer begränsat.
När det gäller den nationella reserven anser jag att vi måste gripa det enda tillfälle vi har, nämligen att ta fram ett försäkringssystem för skydd mot djur- och växtsjukdomar så snart som möjligt i hela EU. Förr eller senare kommer EU till följd av att folk reser så mycket att ställas inför ännu en smittsam djursjukdom, och våra budgetar är inte förberedda för detta. Om det skulle inträffa igen vet jag inte var kommissionen skulle få pengarna från. Det är här försäkringssystemet skulle komma in i bilden.
Med avseende på mjölkkvoterna kan vi endast konstatera att ett ökande antal marknader utvecklas internationellt. Det är inte bra för EU. Det skulle till exempel inte vara bra att vi sa till amerikanerna eller brasilianarna att marknaderna är deras om de vill det. Även vi bör delta, och det är därför en mjuklandning för mjölkkvoterna är nödvändig.
Vi kan vidta tre åtgärder: minska överskottet, gradvis öka kvoterna och varje år utjämna det som inte nått fullständig mjölkproduktionskapacitet bland de jordbrukare som har producerat till full kapacitet och till och med har överskridit kapaciteten.
Gintaras Didžiokas
(LT) Först och främst vill jag tacka alla dem som har arbetat så hårt med denna komplicerade och viktiga fråga som enligt min mening är årets viktigaste lagstiftningsprojekt, särskilt föredraganden Luis Manuel Capoulas Santos. Jag har inte så mycket tid på mig, så jag hinner bara ta upp de viktigaste frågor som berör jordbrukarna i mitt land.
För det första har direktstödet bringats i jämvikt efter 13 år. Detta är mycket viktigt, och om vi talar om solidaritet, ärlig konkurrens och den inre marknaden, måste vi agera därefter. Vi måste försäkra oss om att stödet anslås på ett korrekt sätt.
Den andra mycket viktiga punkten är behovet av att avskaffa begränsningarna av markarealer enligt villkoret från den 30 juni 2003. Om vi talar om livsmedelsbrist, världssvält och slutligen biobränslen, måste vi också låta jordbrukarna utnyttja de befintliga resurserna.
Viktigast av allt är att vi måste skydda finansieringen av EU:s gemensamma jordbrukspolitik och inte tillåta att jordbruksbudgeten splittras så att alla möjliga tvivelaktiga idéer får livsrum.
Alyn Smith
(EN) Fru talman! Jag gratulerar och tackar alla kolleger för deras insatser för att vi ska kunna avsluta arbetet på ett framgångsrikt sätt i dag. Jag instämmer dock i två kollegers besvikelse över att vi kunde ha gått lite längre och varit lite mer ambitiösa, men vi måste även komma ihåg att hälsokontrollen inte är något mer än just en hälsokontroll. Den genomgripande reformen kommer senare, och det är det vi måste koncentrera oss på i dag.
När vi ser framåt mot 2013 finns det sannerligen mycket att göra eftersom vi har en gemensam jordbrukspolitik som, precis som alla bra kompromisser, ingen är särskilt nöjd med. Så jag instämmer i Neil Parishs och även Markus Piepers kommentarer om att vi måste se mot framtiden och de mål som den gemensamma jordbrukspolitiken är avsedd att nå. Vi måste särskilt ta upp reformen av strukturfonderna i den här diskussionen, eftersom den gemensamma jordbrukspolitiken i sin nuvarande utformning är alltför komplicerad och invecklad och svår att få allmänhetens stöd för, medan strukturfonderna skulle vara ett mycket billigare och effektivare sätt att leverera offentliga miljövaror. Vi måste komma ihåg att den gemensamma jordbrukspolitikens syfte är att tillhandahålla direktstöd till producenter av lokala kvalitetslivsmedel. Om vi har detta i åtanke bör vi inte göra alltför många misstag. Det är den stora belöningen och i dag tar vi ett stort steg på vägen mot att nå det målet.
Ilda Figueiredo
(PT) Det är med viss oro som vi deltar i denna debatt om ytterligare ändringar av den gemensamma jordbrukspolitiken eftersom syftet med förändringarna i grund och botten är att garantera ökad avreglering och underordnande till de internationella marknaderna, utan att ta hänsyn till att jordbruket är en strategisk sektor och att livsmedelssäkerhet och livsmedelssuveränitet är centrala faktorer för att garantera kvalitetslivsmedel för våra länders befolkningar.
Bristen på social lyhördhet under genomförandet av reformen är också oacceptabel eftersom man inte har tagit hänsyn till den rådande allvarliga sysselsättningssituationen. Detta hotar att rasera det som finns kvar av familjejordbruken, där minskade stöd för småjordbrukare, meddelandet om att mjölkkvotssystemet ska upphöra, åternationaliseringen av den gemensamma jordbrukspolitiken och de fortsatta orättvisorna i fördelningen av stöden är särskilt allvarliga frågor.
Vi insisterar därför på de förslag som vi har lagt fram för att garantera stöd för producerande jordbrukare, motverka instabiliteten i de produktiva sektorerna till följd av prisvariationerna och förhindra avfolkningen av landsbygden och ökenspridningen i många regioner.
Georgios Georgiou
(EL) Fru talman! För det första står vi i tacksamhetsskuld till vår kollega Luis Manuel Capoulas Santos och alla andra som deltagit i arbetet med detta lovvärda betänkande.
De grekiska landsbygdsområden där befolkningen lever av tobaksodling är de fattigaste i Grekland. Jag är rädd för att de även är de fattigaste i EU i absoluta termer. De människor som lever där har inget annat arbete än tobaksodlingen och de begär inget mer än att tobaksordningen ska förlängas till minst 2013. De ber också, om det över huvud taget är möjligt, om att orättvisan från 2004 ska rättas till och att tobaksstödet på 50 procent ska fortsätta under första pelaren, men endast från 2010, som inkomststöd för dem. Det är ett humanitärt snarare än ett tekniskt krav.
Jim Allister
(EN) Fru talman! Under den tid som jag har på mig kommer jag att koncentrera mig på mejerisektorn eftersom - vilket kommissionsledamoten känner till från vårt sammanträde i förra veckan - den har problem i min valkrets till följd av prisraset. Prisraset har stärkt mig i min uppfattning om att det är förhastat och oförsiktigt att avskaffa mjölkkvoterna och att det inte kommer att bidra till att stabilisera marknaden på något sätt.
Att minska antalet tillgängliga marknadsstyrningsåtgärder är dessutom både onödigt och dumt mot bakgrund av den instabilitet som nu råder på marknaden. Vi behöver meningsfulla marknadsstyrningsmöjligheter om vi ska kunna bevara grunden för marknaden och behålla den. Utom detta är vi på väg mot allt annat än en mjuklandning för mjölk.
Jag beklagar därför att kommissionen vid en tidpunkt när vissa medlemsstater visar en flexibel inställning - där Frankrike omdirigerar oanvända medel till fårsektorn och Tyskland talar om en mjölkfond - vill binda sig genom att minska sitt handlingsutrymme när den avskaffar marknadsstyrningsåtgärder i onödan.
Agnes Schierhuber
. - (DE) Herr talman, fru kommissionsledamot, herr rådsordförande! Låt mig först tacka föredraganden för lagstiftningsförslaget och föredraganden för initiativbetänkandet. Reformerna 2003 och 2004 var viktiga skeden i reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken (GJP). Den genomgripande genomgången av GJP är inte en grundläggande reform i sig, utan ska snarare betraktas som ännu ett viktigt steg för att säkra en modern, mångfunktionell och konkurrenskraftig gemensam jordbrukspolitik. Ingenting har förändrats när det gäller prioriteringarna. Den främsta prioriteringen är livsmedelsproduktion, följt av foder och energiförsörjning.
Betydelsen av mjölkproduktion, särskilt i bergsområden där gräsmarksjordbruk ofta är det enda alternativet, har redan diskuterats. I detta fall bevarar vi arbetstillfällen, inte bara miljön, vilket är minst lika viktigt enligt min uppfattning. Jag anser även att det är viktigt att vi förbereder oss för mjuklandningen efter 2015. För närvarande motsätter jag mig en allmän ökning av mjölkkvoterna. Jag anser att vi bör vara försiktiga just nu när vi har detta höga överskott av mjölk. Alla som hänvisar till livsmedelspriserna som ett skäl till att öka kvoterna inser inte att en mjölkbonde får mindre än 30 procent av försäljningspriset, medan försäljningspriset i butik - även i min egen medlemsstat - för närvarande är detsamma som för 25 år sedan.
Det är viktigt att andra pelaren stabiliseras utan att vi urholkar den första. Vi välkomnar omvärderingen av artikel 68 tack vare medlemsstaternas fria beslutsrätt. Jag är också glad över att en överenskommelse har nåtts om mjölkfonden, däribland produktionen i bergsområden och missgynnade regioner.
Avslutningsvis vill jag säga att jag verkligen hoppas att rådet och kommissionen kommer att enas om en kompromiss under de kommande dagarna. Jag är säker på att den gemensamma jordbrukspolitiken kommer att utvecklas så att vi kan se till att vi har en mångfunktionell och hållbar jordbruksproduktion i alla EU:s regioner i framtiden.
Rosa Miguélez Ramos
(ES) Herr talman, fru kommissionsledamot! Vi instämmer i målen för denna ”hälsokontroll”, men håller inte med om alla de föreslagna åtgärderna.
De hot som de nya riskerna på klimatområdet, de finansiella riskerna, hälsoriskerna och andra risker utgör visar att den gemensamma jordbrukspolitiken är långtifrån föråldrad och att den spelar en central roll för den globala livsmedelssäkerheten och bevarandet av våra landsbygdssamhällen.
Under MacSharry-reformen 1992 trodde vi naivt nog att självförsörjningen av livsmedel var definitivt säkrad och att marknaden skulle befästa allas plats. Vi har emellertid insett att den alltmer globala marknaden inte svarar mot drömmen om en konstant jordbruksproduktion med säkra livsmedel till rimliga priser inom EU.
Ökningen av priset på råmaterial - som nu faller igen - var en nyttig läxa för oss, eftersom den följdes av en ökning av produktionskostnaderna för foder och gödningsmedel, vilket har försatt ett antal sektorer, t.ex. får- och nötköttssektorerna, i djup kris.
Fru kommissionsledamot, denna ”pendeleffekt” ser ut att fortsätta. Jag vill särskilt nämna får- och mjölksektorerna. Fårsektorn är på nedgång. Den behöver stöd från gemenskapen, vilket parlamentet efterlyste i juni, och artikel 68 kommer inte att vara tillräcklig.
När det gäller mjölksektorn krävs det en övergångsperiod för mjuklandningen så att sektorn kan anpassa och ställa om sig utan den stelbenthet som för närvarande orsakas av bristen på kvoter. Dessutom är situationen inte liknande eller densamma i alla medlemsstater.
Donato Tommaso Veraldi
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Jag vill tacka föredraganden för det utmärkta, positiva och intelligenta arbete han har utfört. Hälsotillståndet för den gemensamma jordbrukspolitiken är faktiskt en mycket viktig fråga eftersom syftet är att förbättra konkurrenskraften hos EU:s jordbruksindustri.
Jag vill bara betona två frågor: ökningen av mjölkkvoter, som möjliggör ökad tillväxt för länder med underskott och för de länder där den nationella kvoten överskrids, och förlängningen till 2012 av det kopplade stödet för tobaksodling.
När det gäller den sista frågan vill jag påpeka att produktionen av råtobak i EU, trots det starka motståndet mot att se över avtalet från 2004 med tanke på att en stor grupp länder anser att det är moraliskt oacceptabelt att stödja tobaksodling på grund av dess effekter på folkhälsan, inte utgör mer än 4 procent av världsproduktionen och att EU är den ledande världsimportören av råtobak från tredjeländer, för att täcka 70 procent av sina egna behov.
Därför anser jag att vi har en skyldighet att finna en rättvis lösning för att undvika ytterligare återverkningar på ekonomin och sysselsättningen, för att undvika att orsaka ett massövergivande av tobaksodling.
Andrzej Tomasz Zapałowski
(PL) Herr talman! En av de viktigaste uppgifter som den gemensamma jordbrukspolitiken har stått inför och fortfarande står inför är att se till att EU:s medlemsstater är självförsörjande på jordbruksområdet. När jag läser slutsatserna från översynen ser jag att de ändringar som föreslås innehåller de flesta av de mekanismer som är avsedda att förbättra situationen med produktion på individuella marknader. Detta är bra. Jag är emellertid oroad över att det saknas en överenskommelse om en övergripande ändring av strategin för att justera stödet till alla EU-stater till samma nivå, vilket skulle främja en sund konkurrens inom och utanför gemenskapen.
Översynen har faktiskt bekräftat att de så kallade gamla medlemsstaternas protektionistiska attityd till det nationella jordbruket gentemot de stater som nyligen anslutit sig fortfarande lever kvar i EU. Det faktum att jag också tar upp den frågan i mitt inlägg visar hur allvarligt problemet är och att kommissionen fortsätter att ignorera det. Det är mycket viktigt att parlamentet även har pekat på orättvisan i den inledande fördelningen av mjölkkvoterna. Det är dock bra att vi, om än blygsamt, försöker ta itu med problemet.
Marie-Hélène Aubert
- (FR) Herr talman, fru kommissionsledamot, herr Barnier! Under de senaste tre dagarna har evenemanget Europeiska utvecklingsdagarna genomförts, och livsmedelskrisen var ett återkommande tema under evenemanget eftersom den allvarligt påverkar de fattigaste länderna. Alla talare betonade det allmänna behovet av att utvecklingsländerna utvecklar sitt eget jordbruk genom att optimalt utnyttja sina jordar och naturresurser.
För övrigt tycks de lyriska drömmerierna hos dem som i går och i dag igen efterlyste en minskning av statliga interventioner och offentliga utgifter, total avreglering, privatisering och förvisningen av jordbruket till att bli en nästan förhistorisk verksamhet, de som nu vill ha en helomvändning till fördel för enorma offentliga investeringar i jordbruksproduktion och livsmedelssuveränitet, samtidigt vara skrattretande och skandalösa.
Framtiden för jordbruket i utvecklingsländerna är direkt kopplad till vår debatt i dag. Tyvärr känner jag inte att man i denna hälsokontroll av den gemensamma jordbrukspolitiken, som inleddes före upploppen för mat och innan det ödesdigra sönderfallet av marknaderna nådde sin höjdpunkt, tar hänsyn till situationen för jordbrukarna i syd eller drar alla slutsatser från de allvarliga kriser som vi nu står inför i ekologiska, sociala, ekonomiska och finansiella termer.
Jag är därför väldigt ledsen över att det stabila förhållandet mellan det nordliga och sydliga jordbruket uppmärksammas så lite, både i kommissionens förslag och i parlamentets betänkande, och det faktum att det utlovade beloppet på 1 miljard euro nu äventyras visar att vi fortfarande har lång väg kvar att gå.
Sylwester Chruszcz
(PL) Herr talman! Polska jordbrukare och jordbrukare från de länder i Central- och Östeuropa som nyligen anslutit sig till EU har behandlats som andra klassens medborgare, bland annat när det gäller stöd och mjölkkvoter. Vi ser nu en ökande tendens till att denna diskriminering och ojämlika behandling kommer att fortsätta även efter 2013. Man måste betänka att en stor andel av jordbruken i den östra delen av EU är familjejordbruk. Det är dessa familjer som påverkas av de beslut som fattas i Bryssel och Strasbourg. Det är de jordbrukarna som röstade för att ansluta sig till EU, eftersom de hade utlovats lika behandling från 2013. Ska vi nu tala om för dem att de har blivit lurade?
Jag vädjar till mina ledamotskolleger om att vi ser till att vår gemensamma jordbrukspolitik inte bara är gemensam till namnet. De lovvärda ambitionerna åtföljs av åtgärder som kan skada det polska jordbruket och EU-jordbruket i allmänhet, och det kan vi inte gå med på.
Jordbrukarna från fackföreningen Solidaritet demonstrerar i Bryssel i dag. De vill fästa EU-myndigheternas uppmärksamhet på den svåra situationen för mjölk- och spannmålsproducenter. Jag stöder dem och anser att protesterna i Bryssel är det bästa beviset på att allt inte är som det ska med jordbruket. Det måste äntligen bli ett slut på den ojämlika behandlingen mellan de gamla och de nya medlemsstaterna.
Esther Herranz García
(ES) Herr talman! Det stora flertalet av jordbrukarna och kreatursuppfödarna väntar på de beslut och överenskommelser om hälsokontrollen av den gemensamma jordbrukspolitiken som rådet (jordbruk och fiske) kommer att anta från och med i dag och fram till torsdag. De väntar eftersom detta inte bara är en översyn, utan kommer att leda till djupgående förändringar. Många jordbruksföretag kommer att försvinna om de nedskärningar av direktstödet som föreslås av kommissionen går igenom.
Modulering är det centrala temat i detta betänkande från parlamentet och kan vara ett av de få inslagen i parlamentets yttrande som i någon mån kan påverka de förhandlingar som förs av EU:s jordbruksministrar.
Vi har i åratal motsatt oss en ökning av det som vi eufemistiskt kallar modulering. Om landsbygdsutvecklingspolitiken saknar tillräckliga medel beror detta nämligen inte på att det saknas medel i GJP-budgeten, utan snarare på den fullständiga bristen på politisk vilja att anslå en tillräcklig gemenskapsbudget för denna centrala pelare.
Vill vi avreglera marknaderna? Naturligtvis vill vi det, men enligt samma krav och villkor för alla producenter, både inom och utanför unionen.
För närvarande riskerar EU framtiden för många jordbrukare och boskapsuppfödare. Jag vill särskilt nämna känsliga sektorer som får-, nötkötts- och tobakssektorerna, vars överlevnad i många producentområden kommer att bero på denna hälsokontroll.
En del producenter, t.ex. fårproducenterna, ber inte om stöd. De vill bara kunna dra sig tillbaka från marknaden med värdigheten i behåll eftersom de har gjort sina beräkningar och det enda sättet att överleva är att minska de producerade volymerna. Upphörande med produktionen är därför den enda utväg som finns kvar för många producenter, vars produkter otvivelaktigt kommer att ersättas av import från tredjeländer, eftersom konsumenterna inte kommer att sluta att konsumera och det snabbt ökande antalet konsumenter i världen inte kommer att upphöra.
Parlamentet bör avge ett försiktigt yttrande som rådet måste ta hänsyn till. Jag vill tacka Neil Parish, ordföranden för utskottet för jordbruk och landbygdens utveckling, för de åtgärder som han har vidtagit för att se till att parlamentets röst blir hörd och inte ignoreras, vilket rådet och kommissionen har gjort på ett så påfallande sätt hittills.
Csaba Sándor Tabajdi
- (FR) Herr Barnier, fru Fischer Boel! Jag hoppas att Luis Manuel Capoulas Santos utmärkta betänkande kan utgöra en stabil grund för en kompromiss i rådet under det franska ordförandeskapet och jag hoppas att parlamentet och rådet tillsammans kommer att lyckas tämja kommissionen.
Detta innebär, som jag redan har citerat från Antoine de Saint-Exupéry, att Lille prinsen tämjer räven. Jag hoppas att vi kommer att lyckas göra detta i morgon. Att fullständigt skrota interventionsmekanismen är ytterst farligt för EU och för EU:s livsmedel.
Att straffa storskaliga jordbrukare kommer att vara ytterst skadligt för EU:s konkurrenskraft, och när det gäller boskapshållning är det viktigt att hjälpa jordbrukare som inte äger mark.
Anne Laperrouze
- (FR) Herr talman! I början av 2000-talet fastställde vi den finansiella ramen för den gemensamma jordbrukspolitiken fram till 2013. Jordbrukarna har gjort investeringar baserat på dessa siffror. Ska vi nu, halvvägs genom programperioden, besluta att minska det stöd de har rätt att förvänta sig? Det är orättvist.
Jag är mot den modulering som rekommenderas av kommissionen eller i betänkandet av Luis Manuel Capoulas Santos. Syftet med den gemensamma jordbrukspolitiken är att stödja och ge struktur åt jordbruket. Till exempel ser vi ett allmänt ras i boskapshållningen till fördel för import av fårprodukter från tredjeländer. Boskapsuppfödarna behöver en gemensam jordbrukspolitik som stöder dem. Därför behövs lammpremier och miljöbonusar för att behålla betesmarker samt nationella reserver för att hantera den förödelse som orsakas av sjukdomsutbrott, särskilt blåtunga.
Jordbrukarna räknar med oss!
Liam Aylward
(EN) Herr talman! Jag är säker på att kommissionsledamoten och rådsordföranden förväntar sig att jag ska kräva att de centrala rekommendationerna i betänkandet om får genomförs, som antogs med överväldigande majoritet här i parlamentet.
När det gäller modulering är jag mot siffran 13 procent till 2012, och jag anser att det inte bör vara obligatoriskt och att varje medlemsstat ska ha flexibilitet för att besluta. I fråga om mjölkkvoter skulle jag vilja se en ökning på 2 procent i stället för den föreslagna siffran på 1 procent, och länder som har kapacitet för att producera mjölk bör få göra det, vilket sedan leder till en mjuklandning 2015.
Men det viktigaste av allt är att vi vid den senaste reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken utlovades förenkling, och om det är något som driver jordbrukarna till vansinne, så är det byråkrati och pedanteri. Det finns nu fler tjänstemän som företräder kommissionen, medlemsstaternas jordbruksministerier och lokala myndigheter som kontrollerar jordbrukarna än det finns poliser ute på gatan för att bekämpa brott. Detta är löjligt, jordbrukarna borde få fortsätta med sitt jordbruk och producera de livsmedel som behövs för den ständigt ökande befolkningen.
Min personliga åsikt är att i mitt land kommer det inte att bli något Lissabon II om vi inte löser den här frågan.
Véronique Mathieu
- (FR) Herr talman! Det betänkande som vi kommer att rösta om i morgon utgör slutsatserna av ett års arbete och förhandlingar om framtiden för den gemensamma jordbrukspolitiken och våra jordbrukare. Det var faktiskt den 20 november förra året som Mariann Fischer Boel kom hit och presenterade sina förslag om hälsokontrollen för oss.
Efter Lutz Goepels betänkande om framstegsrapporten har vi nu betänkandet av Luis Manuel Capoulas Santos om kommissionens förslag. Båda våra kolleger är värda att gratuleras för sitt utmärkta arbete. Europaparlamentets utskott för jordbruk och landsbygdens utveckling har lyckats stå emot kommissionens inledande förslag, som vi ansåg vara alldeles för liberala.
Jag kommer att fortsätta att vara vaksam när det gäller mejerisektorn, och särskilt åtgärderna inför avskaffandet av kvoterna. Jag tänker särskilt på mjölkproducenter i bergsregioner, som inte får bli de fattiga kusinerna i den här reformen, och vi måste se till att de inte lämnas utanför eftersom de behöver mer stöd än de andra.
Jag vill inte spela rollen av domedagsprofet för dem, men skulle vi kunna tänka oss att den franska mejeriindustrin konsolideras till en enda region? Jag välkomnar därför helhjärtat förslaget om att inrätta en ”mjölkfond” och förslaget om att från 2010 utvärdera ökningen av mjölkkvoter enligt marknadstendenserna.
Jordbruksutskottets beräkning av gradvis modulering är rättvis enligt min mening, och skulle ge oss möjlighet att stärka den regionala utvecklingen och livet på landsbygden och bevara den biologiska mångfalden på ett hållbart sätt.
Jag välkomnar likaså klargörandet av tvärvillkoren, vars genomförande hittills har varit en verklig huvudvärk för jordbrukarna.
Jag hoppas även att vi behåller ”tobaksfonden”, som ger oss möjlighet att behålla våra småjordbruk i EU samt ett avsevärt antal arbetstillfällen i regioner där det inte går att odla något annat, vilket i sin tur gör att vi kan undvika importerade produkter.
Avslutningsvis, herr Barnier, har vi verkligen uppskattat ert deltagande under dessa förhandlingar. Ni har gett prov på stort tålamod och en fast beslutsamhet och ni har inte påskyndat saker och ting, tvärtom. Det har varit ett verkligt nöje att arbeta med er. Ert arbete med oss har varit ovärderligt. Jag vet att vi kommer att kunna räkna med er.
Lily Jacobs
(NL) Herr talman! På 1960-talet skapade Sicco Mansholt, en framstående medlem av mitt parti i Nederländerna, EU:s jordbrukspolitik och det är vi stolta över. Hans vision var att se till att det fanns tillräckligt med säkra livsmedel för alla européer och garantera anständiga inkomster för jordbrukarna. Detta är ideal som jag stöder här igen av hela mitt hjärta. Mycket har dock förändrats de senaste 50 åren. Världens befolkning ökar snabbt, vi har klimatförändringen, globaliseringen, orättvis handel och spekulationer i livsmedelspriserna, som livsmedelskrisen nyligen är ett typiskt exempel på.
Diskussionen om hälsokontrollen handlar främst om resurser, instrument och smarta undantag. Jag beklagar att den bredare bilden förpassas till bakgrunden i upptakten inför 2013. Det är dags för en intelligent uppdatering av vår jordbrukspolitik, där vi håller fast vid Sicco Mansholts ideal, men gör oss av med de omoderna bitarna, som t.ex. export- och produktstöd. Det är hög tid för rättvis handel och vi måste öka uppmärksamheten på hållbarhet, hälsa och innovativa lösningar på de utmaningar som vi för närvarande står inför. Det är vi skyldiga omvärlden, våra framtida generationer och EU:s skattebetalare.
Kyösti Virrankoski
(FI) Herr talman! De jordbrukspolitiska målen enligt fördraget är att utveckla jordbruket, trygga jordbrukarnas inkomster och rimliga konsumentpriser, stabilisera marknaderna och garantera försörjningen.
Hälsokontrollen av jordbruket strider, förutom allt annat, mot det första målet och därför skulle den faktiskt innebära att vi ändrar fördraget. Stödet till jordbrukarna skulle skäras ned, vilket innebär att vi bryter de löften vi gett tidigare. Konsumentpriserna kan stiga. Begränsningarna av interventionsköpen och avskaffandet av mjölkkvoterna skulle leda till att marknadsfluktuationerna ökar. Förra året spenderade vi mer än 500 miljoner euro på mjölkexportstöd. Att frikoppla stödet från produktionen skulle leda till att produktionen minskar, och det är osäkert om detta skulle accepteras.
Hälsokontrollen saknar solidaritet mer än något annat. Kommissionens förslag avspeglar inte alls principen om att människor måste kunna bedriva hållbart jordbruk i de områden som påverkas mest av naturförhållanden, trots att Europeiska rådet har bekräftat det tre gånger. Familjejordbruken blir en för svag förhandlingspartner när de ställs mot multinationella livsmedelsjättar och globala marknadskrafter. Det är därför vi behöver en jordbrukspolitik.
Sergio Berlato
(IT) Herr talman, fru kommissionsledamot, mina damer och herrar! Vårt främsta mål är att se till att EU har en gemensam jordbrukspolitik efter 2013. Vi anser att detta är en central punkt, inte bara för att skydda jordbrukssektorn och den socioekonomiska strukturen i våra medlemsstater, utan även för att det i början av det tredje millenniet är mer strategiskt viktigt än någonsin att garantera EU:s livsmedelssäkerhet.
Fru kommissionsledamot, vi vill betona att vi vid behov måste fortsätta att genomföra stödpolitik för varje enskild gemensam organisation av jordbruksmarknaderna. Vi vill särskilt lyfta fram följande punkter:
a) Frikopplingen inom tobakssektorn måste omfatta ett alternativ för att behålla delvis kopplat stöd fram till 2013 för att undvika ett fullständigt upphörande av produktionen, eftersom detta skulle äventyra hela sektorer, leda till arbetslöshet och även en rad olika ekonomiska och miljömässiga problem i särskilt missgynnade områden. Jag vill påminna kommissionsledamoten och rådsordföranden om att Europaparlamentet redan med stor majoritet har uttryckt sitt stöd i den frågan.
b) Inom mejerisektorn skulle det, för att återbalansera marknaden på kort sikt och möjliggöra ett upphörande av kvotsystemet med hjälp av en mjuklandning på lång sikt, vara tillrådligt att öka kvoterna med 2 procent under varje marknadsår under perioderna 2009-2010 och 2014-2015.
Sebastiano Sanzarello
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Jag vill också gratulera föredraganden Luis Manuel Capoulas Santos samt Lutz Goepel för deras utmärkta arbete.
Vi diskuterar en allmän jordbrukspolitik som utformades under det sena 1990-talet och som ledde till en reform 2003 i en globaliserad värld där det fanns ett produktionsöverskott och där vi lovsjöng det överdrivna stödet till jordbruket. Vi skapade frikoppling, modulering, villkorlighet och alltför mycket byråkrati i systemet för beviljande av stöd, och inom några år nådde vi den utveckling som vi hade tänkt oss, som Michel Barnier sa. Den utveckling som vi hade tänkt oss visade sig bli att vi fick produktionsunderskott, vi hade försörjningsproblem, särskilt med spannmål, vi fick underskott i köttproduktionen i EU och vi ser nu ett ofattbart stort antal arbetstillfällen gå förlorade.
Jag anser därför att den strategi som kommissionen antog om att ändra ståndpunkten från 2003 bör försvinna under de närmaste dagarna tillsammans med det franska ordförandeskapet och att vi bör se över den ståndpunkt som antas om dessa frågor och om moduleringen, som verkar vara överdriven. Genom att ta resurser från producenterna och sedan överföra dem till andra pelaren tar vi resurser från dem som dagligen investerar och producerar i jordbruket, från dem som vi kräver att de ska respektera marknaden och hälsosamma livsmedelsprodukter, från dem som vi begär att de ska tillämpa arbetsmiljönormer, djurskydd, höga näringsvärden och säkerhet i våra livsmedel, vi tar stödet från dem i en alltmer konkurrensutsatt och globaliserad värld.
Vi måste därför överväga den här frågan ännu en gång, särskilt mjölkkvoterna i länder som Italien som i 20 års tid redan har lidit av följderna av strategin för produktionsunderskott, trots att det har en avsevärd potential. Det kopplade stödet bör behållas. I detta avseende stöder jag det som mina ledamotskolleger har sagt om tobak, eftersom det finns 500 000 familjer i EU som lever av den sektorn och om det kopplade stödet avskaffas skulle de utan tvivel hamna i fattigdom, utan att detta bidrar till, om det nu är det som är frågan, att antalet rökare minskar.
Vincenzo Lavarra
(IT) Herr talman, fru kommissionsledamot, mina damer och herrar! Jag är mycket glad över att se resultatet av en mycket positiv medbeslutandeprocess inom jordbruket, vilket möjliggjordes genom det förstärkta samarbetet mellan rådet, kommissionen och Europaparlamentet. Detta är ett gott omen och ni tillåter mig säkert att gratulera Luis Manuel Capoulas Santos till hans välavvägda betänkande om modulering, om unga jordbrukare och om säkerhet på arbetsplatsen, samt nya utmaningar.
Vi genomlever en svår övergång, vi känner till mjuklandning och frikoppling och andra innovativa åtgärder. När vi nu genomför den här övergången måste vi skydda de jordbrukare som berörs av avskaffandet av mjölkkvoterna och även missgynnade områden som de som är verksamma inom tobakssektorn, och vi bör utnyttja denna övergång för att allvarligt överväga frågan på nytt efter 2013 med målsättningen att aktualisera målen och de nya uppdragen för den gemensamma jordbrukspolitiken och inleda en debatt om hur vi ska överbrygga klyftan mellan första och andra pelaren.
Mairead McGuinness
(EN) Herr talman! Jag tackar rådet, kommissionen och föredraganden för deras hårda arbete med dessa frågor. Det enda som är ”enkelt” med den gemensamma jordbrukspolitiken, vilket man har bortsett från i denna debatt, är att budgeten är fast och minskar, och ändå ställer vi högre krav på politiken, till exempel när det gäller klimatförändringar, mångfald och vattenförvaltning. Intelligent vattenförvaltning är en mycket god idé och det är de lokala myndigheterna som måste laga läckorna. Hur intelligent är det!
Jag går över till frågan om mjölk. Vad är det för fel med att införa en ökning på 2 procent av kvoterna och låta de jordbrukare som kan producera för marknaden göra det? Det är inte obligatoriskt. Låt jordbrukarna bestämma. När det gäller får har Aylwardbetänkandet lett till stora förväntningar som vi här i parlamentet stöder. De får inte svikas när rådet fattar sina slutliga beslut.
När det gäller modulering och artikel 68 talar vi om att återvinna medel från jordbruket för dessa nya utmaningar. Det är omöjligt och om det görs kan det endast ske med färre och inte fler regler, vilket brukar vara fallet.
Det största hotet mot den gemensamma jordbrukspolitiken och EU:s jordbrukare är översynen av budgeten, arvet från Tony Blair till hans institution, där finansieringen av jordbruket hotas. Som svar på min kollega Liam Aylwards kommentar om Lissabonfördraget kan jag säga att ja, inspektionerna orsakade problem. Jag tror att jordbrukarna på Irland nu kommer att stödja Lissabonfördraget mer eftersom de är rädda för att medlemsstaterna kommer att ha mer kontroll over jordbrukspolitiken och de känner till riskerna med det från vår budget för 2009 där den irländska regeringen kraftigt skar ned stödet till jordbruket. De litar på EU mer än på sin egen medlemsstat. Det måste vi komma ihåg.
Det största problemet för jordbrukarna i EU är de instabila inkomsterna och priserna. Vi behöver marknadsstödsåtgärder. De måste bli mer flexibla och intelligenta och användas när vi behöver dem, annars överger vi familjejordbruken och vi kommer att förstöra det vi har skapat i EU, nämligen försörjningen av säkra livsmedel av hög kvalitet. Jag önskar er lycka till i era överläggningar.
Bogdan Golik
(PL) Herr talman, fru kommissionsledamot! Jag vill särskilt tacka föredraganden Luis Manuel Capoulas Santos för det enorma arbete han har lagt ned under de senaste månaderna och för hans stora förmåga att nå en kompromisslösning.
Gemenskapskaraktären måste bevaras i den gemensamma jordbrukspolitiken genom att man ser till att hela det utvidgade EU kan konkurrera på jämlika villkor. En nödvändig förutsättning för att nå detta mål är enhetliga stöd inom hela EU. Jag anser att vi kommer att nå det målet 2013 och hoppas att ingen kommer att försöka hitta på sätt att skjuta upp det ytterligare.
Eftersom jag har kort tid på mig kommer jag endast att ta upp en fråga. De nya medlemsstaterna kommer successivt att behöva uppfylla kraven för miljöskydd, livsmedelssäkerhet och djurhälsa. Att uppfylla dessa krav innebär höga utgifter som uppstår på kort tid, och för dessa stater kommer detta att innebära en avsevärd minskning av lönsamheten i jordbruksproduktionen. Av detta skäl måste synkroniseringen av det fullständiga införandet av dessa principer skjutas upp tills alla betalningar och stöd har utjämnats.
Ioannis Gklavakis
(EL) Herr talman, fru kommissionsledamot! Jag vill tacka Luis Manuel Capoulas Santos för hans utmärkta betänkande och jag vill även tacka samordnaren och skuggföredraganden Lutz Goepel.
Jag vill kort kommentera tre punkter. För det första anser vi att det befintliga tobaksstödsystemet bör behållas till 2013 och finansieringen på 50 procent bör finnas kvar under första pelaren och inte överföras till andra pelaren. Jag anser att detta skulle vara både orättvist och obefogat. Varför anser jag det? Därför att ni endast vill tillämpa det på tobak. För det andra anser jag att det skulle innebära en katastrof för en halv miljon familjer, särskilt i mitt land, där de flesta är fattiga småskaliga tobaksodlare, som kommer att överge sina jordbruk och flytta till storstäderna, vilket är ytterst farligt för miljön och landsbygden.
Jag vill klargöra en sak i det här sammanhanget. Vi är alla emot rökning, men vi får inte blanda ihop två olika saker. Så länge som människor i EU röker cigarretter och EU-industrin behöver tobak är det vettigare att vi producerar tobaken själva än att importera den.
För det andra är det vettigt att behålla det befintliga systemet med särskilda stödrättigheter, särskilt för foder.
För det tredje är jag mot de minimitrösklar för att bevilja direktstöd som föreslagits av kommissionen, där den säger att alla som tar emot mindre än 250 euro under ett år eller odlar mindre än en hektar på ett år inte ska finansieras. För guds skull, EU vill stödja både stora och små producenter. Vi behöver dem alla, men mest av allt behöver vi småjordbrukarna. Eftersom det förhåller sig på det viset vill jag att man tittar på detta igen och att stödet garanteras jordbrukarna, hur små deras jordbruk än är.
Katerina Batzeli
(EL) Herr talman! Först och främst vill jag gratulera Luis Manuel Capoulas Santos till hans betänkande. Herr Barnier, fru Fischer Boel, oavsett de olika skolorna, vilka illustrerar att ni båda har en annorlunda syn på den gemensamma jordbrukspolitiken och dess roll i EU:s utveckling, har vi åstadkommit det omöjliga, det vill säga ni skapar bristande förtroende och besvikelse bland både stora och små producenter. Med andra ord, med denna generella nedskärning, med förslaget om ytterligare minskningar av värdet på stödrättigheterna vid en tidpunkt där produktionskostnaderna har ökat, har vi gjort både storskaliga mejerijordbruk och småskaliga producenter i bergsområden besvikna.
Kommissionens skandalösa förslag om en sänkning på 50 procent, som är helt omotiverat enligt fördraget och de övergripande riktlinjerna för den gemensamma jordbrukspolitiken, inger inte förtroende. En annan distinktion är att små jordbruk på 10 hektar undantas, vilket i det särskilda fallet med Grekland innebär att öområdena kommer att undantas.
Fru kommissionsledamot! Jag känner till er kommunikationspolitik och jag hyser den största respekt för er. Ni talar om en mjuklandning. Var försiktig med vilken flygplats vi kommer att landa på. Det finns även en flygplats på Guantanamo.
Esther de Lange
(NL) Herr talman! Vi har redan hört mycket under den långa debatten här under morgonen. Som tur var lyckades jag ge kommissionsledamoten en portion skolfrukt innan vi började, så med detta tilltugg kommer vi förhoppningsvis att kunna fortsätta att diskutera denna fråga lite längre.
Jag kommer dock att lämna skolfrukten därhän och i stället koncentrera mig på mjölkfrågan. Helt bortsett från diskussionen om alla möjliga tekniska instrument är det enligt min åsikt omöjligt att förklara för EU-medborgarna att vi har betalat 340 miljoner euro i överskott, medan vi ligger kvar på nära 1 procent under EU-kvoten. Denna bristande logik måste hur som helst lösas i rådet.
Som jag har påpekat tidigare är kommissionens förslag om en årlig kvotökning med 1 procent mycket ”skummat” enligt min mening, och detta kan lätt ökas till ”halvskummat” i ministerrådet senare. Med 1 procent lämnar vi faktiskt möjligheter outnyttjade inom EU och på världsmarknaden. Det argument jag har hört tidigare under debatten, dvs. att vårt kvotsystem automatiskt skulle ge oss ett bra pris, är alldeles för kortsiktigt. Detta framgår även tydligt av prisutvecklingen sedan 1984. Självfallet är megalager som i Förenta staterna otänkbara i vår region. Vi måste sätta in säkerhetsnät för mycket magra år och för oförutsedda omständigheter, som djursjukdomar.
Dessutom, och det anser jag vara mycket viktigt, uppmanar jag kommissionen att titta på hur omsättningen delas upp i livsmedelsproduktionskedjan. Livsmedelsbutikerna arbetar för närvarande med ekonomiska marginaler på cirka 20 procent och distributionshandeln med marginaler på nära 10 procent, medan många primärproducenter - jordbrukarna - utan vilka livsmedlet inte skulle finnas - för närvarande arbetar med negativa marginaler.
Tillbaka till huvudtemat. Som jag sa talar vi om vårt dagliga bröd här. Livsmedelssäkerhet måste därför vara den viktigaste punkten i denna debatt, men även i debatten om jordbrukspolitiken efter 2013, eftersom jag anser att det sista vi behöver är att vi i sinom tid blir tvungna att erkänna att vi är lika beroende av avlägsna länder för vårt dagliga bröd som vi är av energi.
Giovanna Corda
- (FR) Herr talman, fru kommissionsledamot, herr Barnier, mina damer och herrar! Jag är djupt tacksam mot vår kollega Luis Manuel Capoulas Santos för det enorma arbete han har genomfört och med gott humör, det ska sägas.
Den gemensamma jordbrukspolitikens uppgift har alltid varit att garantera livsmedelsförsörjning för alla. Detta mål är till och med ännu mer berättigat i dag, eftersom den kris vi upplever leder till att både konsumenterna och jordbrukarna blir sårbara. Det är mycket viktigt att garantera konsumenternas tillgång till livsmedelsprodukter, men det är lika viktigt att garantera jordbrukarna en anständig inkomst. Vi måste därför uppmuntra och hjälpa unga jordbrukare att etablera sig och utveckla sina verksamheter eftersom det är de som kommer att hjälpa till att livnära vår jord i framtiden.
Jag vill lyfta fram de svårigheter som får- och getsektorn genomlever, en fråga där Luis Manuel Capoulas Santos har visat stor lyhördhet. Det är ytterst viktigt att vi stöder dem, inte bara när det gäller kött, utan även mjölk, en sektor som jag väl känner till från Sardinien.
Jean-Paul Denanot
- (FR) Herr talman! Tack för det arbete som ni har genomfört och för de slutsatser och riktlinjer som hälsokontrollen av den gemensamma jordbrukspolitiken och betänkandet av Luis Manuel Capoulas Santos har resulterat i.
Jordbruket är verkligen en ekonomisk sektor som inte bara kan svara på marknadssignaler. Jordbruksverksamheten påverkar självförsörjningen av livsmedel men även, vilket vi ser alltför ofta, regioner och sysselsättning.
Avskaffandet av marknadsinstrument skulle slå hårt mot vårt jordbruk. Frikoppling innebär till exempel verkliga problem för vissa områden inom djuruppfödningen, dvs. amkor och dikor samt får, och jag blev mycket glad över att Mariann Fischer Boel nämnde den frågan.
Att strikt hålla sig till historiska referensvärden skulle helt klart utgöra ett stort hinder för en eventuell reform. Jag anser emellertid fortfarande att frågan om den gemensamma jordbrukspolitikens andra pelare är grundläggande eftersom landsbygdsområdena måste kunna lita till jordbruksverksamheter för att skapa arbetstillfällen i landsbygdsområdena. Vi måste därför diskutera frågan om andra pelaren, men naturligtvis utan att utelämna den första.
María Isabel Salinas García
(ES) Herr talman! För det första vill även jag gratulera föredraganden Luis Manuel Capoulas Santos till hans strålande arbete. Jag anser att han har åstadkommit ett välavvägt och sansat betänkande.
I det här skedet av debatten anser jag att det är viktigt att sända ett budskap om stabilitet till våra jordbrukare. EU:s jordbrukare behöver nu stabilitet och lösningar mer än någonsin. De behöver tillräckligt långa övergångsperioder och att de särskilda åtgärderna för sektorer i svårigheter fortsätter.
Fru kommissionsledamot! Samma lösningar kan inte tillämpas på alla sektorer. Ni måste komma ihåg att vi har sektorer som upplever verkliga svårigheter. Den gemensamma jordbrukspolitiken får inte vara problemet, utan måste vara lösningen och för det behöver vi en stark första pelare.
Vi tror och litar på landsbygdsutvecklingen men vi anser inte att den modulering som föreslås av kommissionen är lösningen. Landsbygdsutvecklingen får inte stärkas till nackdel för första pelaren. Vi håller med om att det samlade gårdsstödet måste förenklas genom att man ser över marknadsinstrumenten. Detta innebär emellertid inte att det ska avvecklas.
Om vi lyckas kommer vi att lägga grunden för en gemensam jordbrukspolitik långt efter 2013. Om vi misslyckas kommer många av EU-jordbrukarna att bli tvungna att lägga ned.
Alessandro Battilocchio
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Jag välkomnar vår föredragande Luis Manuel Capoulas Santos stora insatser för att se till att den gemensamma jordbrukspolitiken står närmare jordbrukarna och EU-medborgarna i stället för marknadens behov, och att förena de olika prioriteringar som uppstår när så många utmaningar är med i spelet.
Det är därför mycket viktigt att de 27 medlemsstaterna intar en gemensam syn på sektorn, men det är viktigt att ha kvar marknadsstödet och förvaltningsinstrumenten för nyckelprodukter. Jag tänker till exempel på mejerisektorn eller stödet till tobak. Att avskaffa tobaksstödet skulle sannerligen inte bidra till att minska antalet rökare, utan skulle i stället leda till att en viktig EU-produkt och den sociala struktur som är kopplad till den försvinner.
När det gäller sådana instrument måste man emellertid alltid ta hänsyn till den ytterst stora variationen i jordbruksförhållandena i EU. Det mjölkkvotssystem som för närvarande är i kraft bygger till exempel på föråldrade kriterier. Kompromissens förslag om en ökning på 1 procent är inte tillräckligt för att tillgodose den inhemska efterfrågan i de flesta medlemsstaterna. Vi behöver därför ett mer flexibelt system där vi ger varje enskild medlemsstat möjlighet att tillgodose sina egna behov, och detta skulle även bidra till att främja EU:s konkurrenskraft i sektorn och på den internationella marknaden.
Avril Doyle
(EN) Herr talman! Jag håller verkligen med minister Michel Barnier när han talar om livsmedelssuveränitet och hur viktig den är, och jag instämmer även med kommissionsledamot Mariann Fischer Boel när hon säger att klimatförändringen är en mycket viktig punkt på dagens jordbruksagenda. Kan vi inte förena dessa två koncept?
Det förväntas att den ökande efterfrågan på mejeriprodukter i världen - som kommer att öka till 35 procent 2020 - kommer att leda till en viss intensifiering av den irländska mejeriproduktionen, vilket säkerligen kommer att påverka vår besättning av amkor och dikor om en minskning av vår besättning måste övervägas för att nå EU:s klimatmål enligt förslaget om delade ansträngningar. Irlands livsmedelsproduktionssystem betraktas allmänt som ett av världens mest effektiva när det gäller utsläpp per enhet producerat livsmedel. Alla underskott på världens livsmedelsmarknader - om Irland skulle minska sin kreatursbesättning - skulle säkerligen fyllas av länder med mindre hållbara jordbrukssystem och system som ger upphov till långt större utsläpp på grund av att deras hantering av boskapen är mindre effektiv eller åldersprofilen på deras hjordar samt avskogning.
Paulo Casaca
(PT) Herr talman, kommissionsledamot Fischer Boel, herr Barnier! Syftet med en hälsokontroll bör vara att korrigera aspekter som inte är helt lämpliga. I jordbrukslagstiftningen för de yttersta randregionerna finns det en aspekt som är felaktig. Det handlar om regleringen av socker i den autonoma regionen Azorerna.
Jag vill uppmana både kommissionsledamoten och ministern och även alla ledamöter att titta på de ändringsförlag som jag har lagt fram så att de kan överväga vad som står på spel, eftersom det är lätt att lösa det här problemet. Om man inte löser det kommer det emellertid att leda till arbetslöshet och en krasch för sektorn med ytterst allvarliga följder för den autonoma regionen Azorerna.
Jag insisterar än en gång på att ni ägnar den här frågan ytterst stor uppmärksamhet.
Francesco Ferrari
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Med tanke på den situation som uppstått nyligen anser jag att vi bör tacka både kommissionsledamoten och föredraganden. Jag vill tacka föredraganden för hans arbete, eftersom vi diskuterar livsmedel när vi talar om jordbruk, vilket är en ytterst känslig fråga.
Jag vill ta upp två centrala punkter. Den första frågan är mjölkkvoterna. Jag välkomnar det samförstånd som har nåtts om nivån 1 procent - som även kan ökas till 2 procent - men de största problemen kommer att uppstå efter 2014. Om landningen inte blir så mjuk kommer det nämligen att ge upphov till enorma problem för dem som har gjort investeringar under de senaste åren och jordbruksföretagen i sektorn kommer att drabbas av enorma förluster. Den andra aspekten eller frågan rör kontroll av jordbrukspriserna. För ett år sedan hade vi ett livsmedelsproblem med spannmål, och nu har priserna på majs och vete halverats jämfört med förra året, medan konsumentpriserna för pasta, bröd och för foder fortfarande är höga. Kanske är det ett misstag i planeringen eller så saknas det kontroll...
Zbigniew Krzysztof Kuźmiuk
(PL) Herr talman! Kommissionen har föreslagit gränser för utgifterna för den gemensamma jordbrukspolitiken fram till 2013 och därefter. Om vi räknar om dessa belopp till belopp per hektar åkerjord ser man ytterst stora skillnader i hektarstödet mellan de olika medlemsstaterna. I Belgien uppgår det till omkring 490 euro, i Danmark 390 euro, i Tyskland 340 euro och i Frankrike till 260 euro, medan det är mycket lägre i de nya medlemsstaterna: 210 euro i Tjeckien, 200 euro i Slovakien och endast 190 euro i Polen.
I en situation där produktionskostnaderna för de gamla och de nya medlemsstaterna snabbt konvergerat, och kommissionen föreslår att det finansiella stödet ska frikopplas från produktionen, är det inte bara omotiverat att behålla dessa skillnader, utan det leder även till att jordbrukare i de nya medlemsstaterna diskrimineras. Om kommissionen och rådet inte ändrar sin ståndpunkt i den här frågan kommer vi för alltid att ha två grenar av den gemensamma jordbrukspolitiken, en rikare som riktas till de gamla medlemsstaterna och en fattigare, där många av de nya medlemsstaterna kommer att hamna.
Elisabeth Jeggle
(DE) Herr talman, fru kommissionsledamot, herr minister! Jag vill hålla mitt inlägg kort och vill betona att vi först och främst är ansvariga för 500 miljoner konsumenter i EU och därefter för jordbrukarna i EU, som producerar livsmedel för dessa konsumenter. Vi är lika ansvariga för både stora och små jordbruk. Vi är ansvariga för jordbruk i missgynnade områden, i gräsmarksregioner, och särskilt i alla områden där man sysslar med mejeri- och köttproduktion.
Fru kommissionsledamot, jag vill tacka er för ert positiva övervägande av mjölkfonden, något som jag har krävt i två år, ända sedan debatten om minimjölkpaketet och upphävandet av stödåtgärderna på det här området. Jag är övertygad om att vi kommer att kunna hjälpa till genom denna mekanism om vi inte först tar tillbaka pengar från andra jordbrukare, utan i stället utnyttjar de resurser som har frigjorts genom avskaffandet av marknadsstödåtgärderna.
Marian Harkin
(EN) Herr talman! I denna debatt måste vi tala om livsmedelstrygghet, spårbarhet för livsmedel och framför allt om säkra livsmedel. Vi kan inte frikoppla dessa frågor från våra diskussioner här i dag, och vi kan inte heller bortse från det faktum att antalet jordbrukare fortsätter att minska stort år efter år.
En ökning av den obligatoriska moduleringen är helt enkelt att sticka in handen i fickan på EU:s jordbrukare. Värdet av det samlade gårdsstödet har fallit med omkring 15 procent sedan 2005 på grund av inflation och andra faktorer och ändå föreslår man nu att det ska minskas ytterligare.
Förenkling verkar vara modeordet. Åtminstone i Irland har antalet tjänstemän som kontrollerar jordbrukarna ökat. Under de senaste veckorna hade vi ett antal helikoptrar, som flankerades av 61 markinspektörer, som räknade får på Connemarakullarna, ett litet område där priset på får inte ens räcker för att jordbrukarnas investeringar ska betala sig. En del tyckte att det mer liknade invasionen av Irak än EU:s välvilliga hand. Detta är slöseri och förmedlar en bild av ett överbyråkratiskt EU, som agerar på ett fullständigt oproportionerligt sätt.
Astrid Lulling
(DE) Herr talman! Jag är inte nöjd med kompromissen men kan leva med den, eftersom det kan vara möjligt att förhindra den största skadan för våra jordbrukare om vi inte minskar direktstöden enligt kommissionens katastrofala förslag.
Om dessa pengar går till mjölkfonden kommer minskningen att svida ännu mindre. Tyvärr läste jag i morse att kommissionsledamoten hade gått ut på barrikaderna igen och motsätter sig mjölkfonden. Det spelar ingen roll för Luxemburgs medborgare om vi inte minskar direktstöden upp till 10 000 euro eftersom alla heltidsjordbrukare befinner sig över den gränsen. Prioriteringen måste därför vara att undvika nedskärningar eller att se till att de blir så små som möjligt. Annars kommer det inte att finnas någon framtid för heltidsjordbrukarna i Luxemburg.
Giovanni Robusti
(IT) Herr talman, fru kommissionsledamot, mina damer och herrar! Jag anser att det varken är rätt tid eller plats att gå in på en faktisk debatt - Europaparlamentet har bara rätt att avge ett yttrande om den enda fråga där EU har makten över liv och död, och som halva budgeten används till.
Min åsikt är att hälsokontrollen är konservativ. Globaliseringen, som är ett annat av EU:s mål, betalas av jordbruket, som är offret för en ändlös strävan efter en omöjlig medlingsroll. Min roll som parlamentsledamot visar emellertid på den bristande insynen i tillämpningen av den gemensamma jordbrukspolitiken. Kommissionen undertecknade förordning (EG) nr 250/2008 men medlemsstaterna nonchalerar den, och så kommer det att fortsätta även efter den 30 juni 2009.
Jag hävdar att den enda utväg vi har kvar är att genomföra de utsedda tillsynsorganen, men vi måste komma ihåg att debatten om jordbrukspolitiken måste föras närmare medborgarna, som måste få information om vi vill ta in på rätt väg. Om vi inte gör det kommer vi att fortsätta att äventyra jordbruket, som är offer för en fortsatt isolering.
James Nicholson
(EN) Herr talman! Jag kommer först att tala om mjölk. Jag är inte för en ökning till 2 procent. Jag skulle stödja en ökning på 1 procent eftersom det visserligen har talats mycket om mjuklandningar, men jag tror inte på dem. Jag anser att världen förändras medan vi sitter här. Under de senaste månaderna har utvecklingen lett till att mejeriindustrin, som för 12 månader sedan verkligen var en framgångsrik sektor i vår produktion, inte längre är det på grund av de föränderliga världsmarknaderna.
Jag vill säga till kommissionsledamoten att jag är lite oroad över artiklarna 68 och 69. Jag anser att ni kan ta ordet ”gemensam” och stryka det för alltid från den gemensamma jordbrukspolitiken. Jag skulle vara mycket försiktig i detta sammanhang för att se till att vi inte ger bort för mycket ansvar så att pengarna helt enkelt kan gå tillbaka och medlemsstaterna kan skapa ojämlika villkor.
När det gäller modulering anser jag att vi bör hålla oss till enskilda siffror, men allt med moduleringen bör vara obligatoriskt. Låt alla i EU betala samma nivå för moduleringen från andra pelaren.
Katerina Batzeli
(EL) Herr talman! Jag vill lägga till ett antal punkter. För det första behöver vi en förstärkt första pelare i den gemensamma jordbrukspolitiken så att producenterna kan tillgodose marknadens nuvarande behov och lösa problemen. För det andra kommer all ytterligare differentiering att skapa osäkerhet i inkomsterna bland producenterna. För det tredje kan inte rekommendationerna om nya stödmekanismer, såsom den gemensamma fonden och försäkringsfonden för produktion, finansieras med ytterligare utgifter, och för det fjärde öppnar samfinansiering från den gemensamma jordbrukspolitikens första pelare dörren för framtida samfinansiering av den gemensamma jordbrukspolitiken.
Colm Burke
(EN) Herr talman! Jag vill gratulera föredragandena till deras arbete med hälsokontrollen av den gemensamma jordbrukspolitiken eftersom det är viktigt att lyfta fram parlamentets ökade deltagande i denna process. Jag välkomnar också rådets och kommissionens inställning i dessa förhandlingar. Jag anser att det bådar gott för framtida förhandlingar när parlamentet får full medbeslutanderätt tillsammans med rådet i jordbruksfrågor.
Jag kommer från ett jordbruksområde i Irland och tycker att det är sorgligt att se att jordbrukarna på senare tid har motsatt sig EU-projekt av flera olika skäl, bland annat den uppfattade bristen på insyn i rådets förhandlingar. Om och när Lissabonfördraget antas kommer parlamentet emellertid att vara centralt involverat och det kommer därför att finnas ett ökat utrymme för en öppen och insynsvänlig debatt om GJP-relaterade frågor, vilket leder till ökad acceptans bland jordbrukarna.
Vägen framåt i EU är att parlamentet är fullständigt involverat i beslutsprocessen och detta kan endast åstadkommas genom medbeslutande.
Czesław Adam Siekierski
(PL) Betänkandet är bra. Vad saknas, vad behöver ändras? I översynen av den gemensamma jordbrukspolitiken tar man inte tillräcklig hänsyn till den nya situation som har uppstått världen över och inom EU till följd av livsmedelskrisen. Det har hänt för mycket för att det inte ska beaktas på ett meningsfullt sätt.
Många av de punkter som finns med i kommissionens förslag motsvarar inte de nya medlemsstaternas förväntningar, som kräver ett mer rättvist system för direktstöden. Jag är övertygad om att åtgärder för att skapa jämvikt i stödnivåerna mellan medlemsstater är oundvikliga. Fru kommissionsledamot, ministerrådets möte kommer att åtföljas av ett 8 000 personer starkt demonstrationståg med tobaksodlare. Jag hoppas att deras krav kommer att tillgodoses.
När det gäller andra frågor måste vi för det första inta en försiktig inställning när det gäller att gå ifrån mjölkkvotssystemet 2015. Vi måste fundera över hur vi ska handskas med situationen. Mjölkmarknaden är instabil och måste därför övervakas. För det andra bör vi behålla marknadsinterventionsinstrumenten, t.ex. lagring...
(Talmannen avbröt talaren.)
Michel Barnier
tjänstgörande rådsordförande. - (FR) Herr talman, mina damer och herrar! Tack så mycket för er uppmärksamhet och de frågor ni har ställt till oss. Jag skulle vilja ta upp flera punkter, en i taget.
För det första vill jag tala om modulering, vilket Lutz Goepel, Peter Baco, Sebastiano Sanzarello och Astrid Lulling tog upp för en stund sedan. Jag kan försäkra er om att frågan om moduleringssats kommer att bli en huvudfråga vid en kompromiss. Jag har noterat att parlamentet önskar finna en kompromisslösning. Jag vill tillägga att alltför hård progressiv modulering säkert orsakar problem för flera medlemsstater, men vi måste vara väl medvetna om att själva principen om progressiv modulering uppfyller ett socialt behov som påvisas starkt i offentliga sammanhang. Vi måste därför tillsammans med Mariann Fischer Boel komma fram till en kompromiss och i det hänseendet anser jag att föredragandens ståndpunkt kommer att belysa kompromissen. Beträffande modulering är frågan om graden av samfinansiering för ytterligare modulering ett annat inslag som måste tas med i paketet. Ni har föreslagit 100 procent, vilket är detsamma som ingen nationell samfinansiering. Det är mycket ambitiöst, men jag tror att det är rätt väg att gå.
Sedan vill jag ta upp frågan om nya utmaningar. Jag förstod till fullo den ståndpunkt som utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling intar beträffande faktiskt stöd till mejerisektorn som en av de nya utmaningar som finansieras genom modulering. Jag tror att det är en av de inriktningar som vi kommer att arbeta med tillsammans med Mariann Fischer Boel.
En annan viktig fråga, mina damer och herrar, som har stor spännvidd och som är mycket problematisk, är den fråga som Luis Manuel Capoulas Santos ställde. Han vill ha en försiktig och måttlig strategi, en känsla som även Lutz Goepel, Véronique Mathieu och Stéphane Le Foll har just nu. Jag har endast nämnt ett fåtal namn, men många av er kan tala om denna fråga, frågan om mjölkkvoter. Det är två problem som måste lösas: ökande kvoter och ökningstakten, samt stödåtgärder.
Beträffande ökande kvoter har jag observerat att debatten i parlamentet har visat att åsikterna skiljer sig mycket åt. I ärlighetens namn är situationen likadan i ministerrådet. Den lösning som ni rekommenderar, - 1 procent per år mellan 2009 och 2010, och att sedan fatta ett beslut med utgångspunkt från en rapport om fortsatt ökning är en försiktig strategi som överensstämmer med föredraganden Luis Manuel Capoulas Santos önskemål. Samtidigt finns frågan om synlighet på medellång sikt för jordbruksföretag och för företag i allmänhet. För det krävs en handlingsplan från nu fram till 2015, och till sist har jag en känsla av att kommissionens förslag är ganska välavvägt. Vi ska arbeta på förslaget och särskilt för att stödåtgärder införs, eftersom alla är överens om stöd till känsliga regioner. Den rekommenderade lösningen att använda artikel 68 för att genomföra fler strukturella åtgärder skulle som jag ser det ge oss flera användbara verktyg för att stödja denna sektor. Beträffande frågan om hur det finansiella instrument som ska genomföras kommer att fungera, anser jag att det krävs en diskussion för att hitta en lösning som alla kan godta. Jag tänker naturligtvis på ”mjölkfonden”.
Herr talman! Jag vill säga några ord om instrument för marknadsreglering. Jag har noterat att det finns förfrågningar om att behålla instrument för marknadsreglering och effektiva instrument. Jag anser liksom ni att man i detta nya globala sammanhang för jordbruk och livsmedel, vilket många av oss har hänvisat till, behöver denna nya produktionssektor, denna verkliga ekonomi som påverkar människors livsmedelsförsörjning, nya instrument för interventioner i händelse av allvarlig instabilitet på marknaden, och från denna synpunkt är intervention en viktig förhandlingsaspekt.
Många medlemsstater och många parlamentsledamöter vill se över kommissionens ursprungliga förslag och diskutera dem igen. Vi ska också försöka nå en kompromiss som gör det möjligt för oss att behålla ett verkligt och effektivt säkerhetsnät.
Till sist vill jag ta upp artikel 68. Många debatter har hållits här i parlamentet och i rådet och man har starkt efterfrågat att möjligheterna ska öppnas för att tillämpa denna artikel, som väcker stort intresse, samtidigt som den förblir enhetlig. Att öppna möjligheten för att tillämpa denna artikel skulle kanske - eller säkert, som jag ser det - göra det möjligt att steg tas till att stödja all typ av produktion som exempelvis produktion inom fårsektorn, vilken har nämnts och som behöver stöd.
Också här arbetar vi med kommissionsledamoten i denna riktning, på samma sätt som vi ska försöka hitta lösningar för att förbättra finansieringsvillkoren. Jag tänker särskilt på de uppmaningar som kommit från många företrädare för de nya medlemsstaterna om mer rättvisa och jämställdhet.
Herr talman, mina damer och herrar! Jag har noggrant uppmärksammat och med stort intresse lyssnat till de många detaljerade anföranden som har hållits. På grundval av det yttrande som ni ska avge, och jag vill återigen tacka talmannen, Neil Parish, hela utskottet och föredraganden, för det arbete som har utförts, kommer min uppgift att vara att säkerställa en dynamisk politisk kompromiss som gör det möjligt för oss att anpassa den gemensamma jordbrukspolitiken samtidigt som den skyddas i det nya globala sammanhang vi befinner oss i. Det är den uppgiften vi ska genomföra tillsammans med Mariann Fischer Boel och alla hennes kolleger som jag vill tacka för den goda anda som har utvecklats mellan oss de senaste månaderna.
Jag vill också säga några sista ord angående en kommentar som Marie-Hélène Aubert nyss gjorde då hon talade om situationen med den osäkra livsmedelsförsörjningen. Ordförandeskapet är fullt medvetet om att vi inte kan diskutera den gemensamma jordbrukspolitiken som om vi satt i en fästning där vi stänger in oss i Europa. Det var just i denna anda som vi den 3 juli här i Europaparlamentet anordnade en konferens med generaldirektören för Världshandelsorganisationen, generaldirektören för Världsbanken, generaldirektören för FN:s livsmedels- och jordbruksorganisation, många parlamentsledamöter och kommissionsledamoten Louis Michel om denna fråga. Vem ska ge världen mat? I samma anda ska vi den 28 november anordna ett arbetsmöte, återigen med Louis Michel, om sambandet mellan jordbruk och utveckling.
Jag, liksom ordförandeskapet, följer därför noggrant vad som sägs om jordbruket för att bevara Europeiska unionens modell för jordbruk och regional utveckling, vilken har stött den gemensamma jordbrukspolitiken i 50 år, med vi har ett tydligt och empatiskt perspektiv till vad som händer i andra delar av världen.
Mariann Fischer Boel
kommissionsledamot. - (EN) Herr talman! Jag har lyssnat noggrant och med tanke på hur många som har fått ordet är det tydligt att det finns ett stort intresse här i parlamentet för jordbrukssektorn och konsekvenserna av de beslut som ska fattas.
Jag vill ta upp några av de frågor som har nämnts. För det första vill jag betona att jag tror att ni antingen har missförstått eller har missat något när ni försökte övertyga mig om att modulering innebär att pengar tas ifrån jordbrukarna, vilket absolut inte är fallet. Vi behöver modulering, eftersom vi står inför nya utmaningar och vi behöver öka jordbrukarnas möjligheter att investera för att möta dessa nya utmaningar. Jag tror därför tvärtom att man kan säga att vi genom modulering faktiskt ökar de tillgängliga finansiella medlem till jordbrukssektorn genom att det blir samfinansiering. Det är det det hela handlar om. Om ni fortsätter att säga att vi tar pengar ifrån jordbrukarna råder det ett visst missförstånd bland er som väljer detta argument.
Mjölk förefaller ha varit den stora frågan i dag. Neil Parish sa i sitt första anförande att ni har 27 medlemsstater - 27 kunder - i ert utskott, men efter att ha lyssnat till debatten i dag, skulle jag ha trott att ni hade många fler, för när man lyssnar här hör man att ni kan ta och välja vad som helst mellan en ökning på 0 procent och en ökning på 10 procent. Ordförandeskapet och kommissionen är tvungna att försöka hitta den rätta balansen.
Till dem som talar om en mjölkfond: Det är märkligt, för jag kommer fortfarande ihåg förhandlingarna från 2003 när vi kompenserade mjölkproducenterna i hela EU. Låt mig ta Tyskland som exempel. De tyska mjölkbönderna kompenserades med 1 miljard euro varje år - pengar som överfördes från deras mjölkbetalningar till deras system för samlat gårdsstöd. Vid den tidpunkten hörde jag dock ingen tala om någon mjölkfond, och det är skälet till varför vi, eftersom vi vet att mjölksektorn har svårigheter, nu har lagt en mjölklinje till de nya utmaningarna. Jag är säker på att vi kommer att kunna utarbeta ett mycket bra paket för mjölkproducenterna i de områden som har svårigheter.
Jag måste säga att jag är förvånad över att det finns så mycket motstånd mot att öka mjölkkvoterna med tanke på att vi förra året samlade in 338 miljoner euro i tilläggsavgifter från europeiska mjölkproducenter. Jag anser att detta definitivt inte är rätt väg att gå vidare. Jag vill ge jordbrukarna möjlighet att möta marknadens behov. Ökade kvoter innebär inte en skyldighet att producera. Det är endast en möjlighet för dem som har en stark ställning på de interna eller externa marknaderna. Man måste komma ihåg att en del av dem som är konkurrenskraftiga betalar 338 miljoner euro varje år för att kunna fortsätta sin verksamhet.
Angående omfördelning är det tydligt att det rådde stor enighet om att hälsokontrollen inte skulle bli en ny reform och att vi därför byggde på 2003 års reform. Jag tror att både ordförandeskapet och kommissionen kan medge att det finns stora påtryckningar från de nya medlemsstaterna för att få ett mer rättvist stöd och jag vet att det kommer att vara en diskussion som kommer att försvaras starkt i 2013 års reform. Vi kan eventuellt finna lösningar redan nu för de nya medlemsstaterna i kompromissen, och jag hoppas att ni kommer att bli positivt överraskade.
Slutligen kan jag i tobaksfrågan, som togs upp, att jag är mycket imponerad av Ioannis Gklavakis som alltid försöker övertyga oss om att tobak är viktigt, och vi tror att det är så i hans egen region. Men tobak finns inte med i hälsokontrollen. Tobaksreformen genomfördes 2004 och stöddes av alla länder, däribland tobaksproducerande medlemsstater. Som jag har sagt många gånger kommer jag verkligen inte att på nytt revidera tobaksreformen. Jag är dock öppen för att hjälpa alla de medlemsstater, alla de regioner, som har problem, eftersom det finns många möjligheter inom politiken för landsbygdsutveckling. Jag är säker på att vi kan få till stånd lösningar som underlättar konsekvenserna av de beslut som redan har fattats för tobaksproducenterna.
Jag måste vara kortfattad i mina kommentarer, men min slutsats av diskussionen i dag är att det är tydligt att vi i dag mer än någonsin tidigare behöver en gemensam jordbrukspolitik. Jag håller med Mairead McGuinness om att en situation där åternationalisering skulle vara det enda svaret definitivt skulle äventyra den europeiska jordbrukssektorn.
Låt oss behålla vår gemensamma jordbrukspolitik med samma flexibilitet som vi har infört i våra olika val inom politiken för landsbygdsutveckling. Vi behöver dock en gemensam europeisk jordbrukspolitik. Det är mina slutsatser från debatten i dag. Jag vill tacka er alla för det engagemang ni har visat.
Luis Manuel Capoulas Santos
föredragande. - (PT) Den långa talarlistan och det beslutsamma och passionerade sätt som talarna har uttryckt sina idéer på bekräftar på nytt hur betydelsefullt detta ämne är för Europaparlamentet och den vikt som bör fästas vid jordbruket, bönderna och landsbygden i EU.
Det har inte funnits några överraskningar i denna debatt, eftersom den i huvudsak åter har bekräftat de ståndpunkter som har upprepats under de olika debatterna i denna långa diskussionsprocess som har pågått i över ett år och i min politiska grupps särskilda fall i ytterligare sex månader dessförinnan.
Jag anser dock att det också tydligt har framkommit att det inte finns några alternativ till de ståndpunkter som utgör en medelväg och möjliggör en ansvarsfull kompromiss som majoriteten kan godta.
Kommissionen och rådet har också på nytt bekräftat sina ståndpunkter, men det gläder mig att se att de visat tecken på flexibilitet och öppenhet.
Jag förlitar mig därför på er politiska realism, kära Mariann och Michel, och på er kompromissvilja att finna en slutlig lösning som ligger mycket nära den som parlamentet föreslagit er i dessa avgörande frågor.
Jag vill upprepa att denna strategi har symbolisk betydelse nu när Europaparlamentet ska få befogenhet att tillämpa medbeslutande, för jag hoppas att problemet med ratificeringen av Lissabonfördraget snart ska vara löst eftersom Europa behöver Lissabonfördraget.
Minister Barnier! Som jag har sagt flera gånger tillämpar vi ännu inte medbeslutande, men vi har redan gått in i en anda av detta. Jag hoppas därför att de svåra förhandlingar som väntas i dag och i morgon ska bli mycket framgångsrika. Jag är säker på att vi ska kunna finna en samförståndslösning i vilken det som oroar de europeiska jordbrukarna beaktas, för de bevakar oss noggrant. Den bästa slutsatsen av debatten är att vi alla är övertygade om att en gemensam jordbrukspolitik behövs i EU, så att det europeiska jordbruket kan vara konkurrenskraftigt och hållbart från miljösynpunkt.
Talmannen
Debatten är avslutad.
Omröstningen äger rum onsdagen den 19 november 2008.
Skriftliga förklaringar (artikel 142)
Gerard Batten  
skriftlig. - (EN) Den gemensamma jordbrukspolitiken tvingar de brittiska konsumenterna att köpa livsmedel till inflationspriser från bönder på kontinenten i stället för till lägre priser på världsmarknaden. Bedömningen görs att den gemensamma jordbrukspolitiken leder till priser som är åtminstone 23 procent högre än priserna på världsmarknaden.
Ekonomer bedömer också att kostnaden för den gemensamma jordbrukspolitiken för konsumenterna i Förenade kungariket är minst 1,2 procent av bruttonationalinkomsten - vilket för närvarande motsvarar den häpnadsväckande summan 16,8 miljarder brittiska pund per år.
Jag företräder många människor i London som kämpar för att betala sina räkningar. De ställs inför ständigt stigande skatter och ständigt stigande priser. De är inte skyldiga att betala levebrödet för kontinentens bönder. Om länder vill subventionera sina egna jordbruksindustrier är det deras egen sak, men de egna skattebetalarna ska stå för kostnaderna.
Den gemensamma jordbrukspolitiken betalas av dem som har minst pengar. Pensionärerna och de med de lägsta inkomsterna är de som betalar den högsta andelen av sin disponibla inkomst på livsmedel. Den gemensamma jordbrukspolitiken är bara ett av många skäl till varför Förenade kungariket bör lämna Europeiska unionen.
Constantin Dumitriu  
skriftlig. - (RO) Det gläder mig att konstatera att ett år efter det att Europeiska kommissionen införde samrådsförfarandet för att anpassa den gemensamma jordbrukspolitiken till jordbrukarnas och jordbruksproducenternas aktuella behov har vi uppnått samförstånd i vissa specifika förslag.
Jag anser att den kompromiss som har uppnåtts om artikel 68 är rimlig, särskilt ökningen från 10 procent till 15 procent för taket för att skapa de medel som krävs för nya strategiska åtgärder för den offentliga politiken i medlemsstaterna och införandet av ett tydligt tak som ska användas för olika former av särskilt stöd.
Jag skulle vilja återkomma till frågan om tidsfrist för fullständig ansökan om paketet med tvärvillkor för Rumänien och Bulgarien. Båda dessa länder kommer att nå 100-procentstaket för direktbetalningar senast den 1 januari 2016. Följaktligen är det rättvist att tidsfristen för den fullständiga ansökan om paketet med tvärvillkor ska fastställas till denna tidpunkt för båda länderna. Jag konstaterar med bestörtning att det ändringsförslag som vi stödde i detta syfte inte har antagits. Med tanke på den betydelse denna fråga har för de nya medlemsstaterna uppmanar jag parlamentsledamöterna att beakta detta i de efterföljande diskussionerna, så att vi kan finna en lösning som gynnar båda staterna och som godkänns av företrädarna för alla EU:s medlemsstater.
Béla Glattfelder  
skriftlig. - (HU) Att utvärdera situationen innebär inte bara att göra en översyn av den gemensamma jordbrukspolitiken (GJP). I verkligheten talar vi om reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken och en betydande minskning av stödet till jordbruket. Det är oacceptabelt för Ungern och de ungerska jordbrukarna.
De reformer som hittills har genomförts har endast skadat det ungerska jordbruket.
I Ungern skulle modulering även påverka jordbruk som är mindre än 20 hektar. Det vi behöver för dessa mindre jordbruk är inte en minskning utan snarare en ökning av det direkta stödet. Att tillämpa modulering i de nya medlemsstaterna före 2013 skulle dessutom strida mot anslutningsavtalet.
För livsmedelstrygghetens skull behöver vi fortsatt stöd till produktion och marknadsarrangemang, däribland spannmålsintervention. Vi anser att det är oacceptabelt att interventionspriset ska vara kopplat till priset vid hamnen i Rouen, eftersom transportkostnaderna innebär att priserna är lägre i de mer avlägsna medlemsstaterna, särskilt de nya medlemsstaterna och att detta innebär fortsatt diskriminering.
Vi motsätter oss en ökning av mjölkkvoterna. Ökningen av mjölkkvoterna under våren visade sig vara ett felaktigt beslut som ledde till ett prisfall på mjölk i flera medlemsstater. Att öka mjölkkvoterna ligger inte alls i Ungerns intresse, eftersom vi har en hög nivå av outnyttjade mjölkkvoter. En sådan åtgärd skulle hindra ungerska producenter att öka sin produktion.
Vi är överens om att behålla stödet till tobaksproducenterna. Flera tusentals familjer förtjänar sitt levebröd på tobaksproduktion, särskilt i landets minst gynnade regioner i nordost.
Roselyne Lefrançois  
Jag vill lovorda det utmärkta arbete som föredraganden, Luis Manuel Capoulas Santos har utfört. Han har kontinuerligt försökt få till stånd en stabil kompromiss, så att Europaparlamentet kan tala med en röst gentemot det delade och osäkra rådet.
Hälsokontrollen som vi ska rösta om i dag är en utomordentlig möjlighet att på ett hållbart sätt visa hur vi kan befria den gemensamma jordbrukspolitiken (GJP) från det missnöje som underminerar den och se fram emot det stora arbetet med att reformera jordbrukspolitiken, vilket planeras ske efter 2013.
Den gemensamma jordbrukspolitiken behöver onekligen frisk luft, särskilt i socialt och miljömässigt hänseende. Det gläder mig därför att vi har lyckats ändra Europeiska kommissionens text i riktning mot ökad social känslighet, särskilt genom att föreslå en ökning av stödet till små jordbrukare och införande av ”arbets-” och ”sysselsättningsfaktorer” i bestämmelserna om tilldelning av stöd. Jag beklagar dock, och det är den enda reservation jag vill nämna, att de ekonomiska och sociala kriterierna inte åtföljs mer av ekologiska överväganden, eftersom ”hållbarhet” måste bli det som kännetecknar vår jordbrukspolitik.
Lasse Lehtinen  
skriftlig. - (FI) Herr talman! Mer bör göras för att se till att jordbruksstöd tilldelas på ett sätt som styr jordbruket mot hållbar utveckling. De nuvarande subventionerna anses i allmänhet som endast ett sätt att toppa jordbrukarnas inkomster.
Jordbruket i länderna vid Östersjön är den största förorenaren av havet i den regionen. Om vi betalar jordbruksstöd ökar det faktiskt utsläppen i grundvattnet och därmed i havet.
All företagsverksamhet, däribland jordbruket, måste delta i frivilligt miljöarbete och miljöprojekt. Det är det enda sättet som jordbruket kan hävda rätten till sin egen existens i framtiden. Varför ska skattebetalarna fortsätta att stödja en verksamhet som skadar de omgivande områdena när miljöförstöring kan läggas ut på entreprenad genom att köpa importerade livsmedel?
Rent vatten är nu en bristvara. Det som är rimligt är därför att människor måste betala för att smutsa ned och det ska inte ske genom offentliga medel.
Jordbruket måste på ett lämpligt sätt använda de oräkneliga miljöåtgärder som finns. Återvinning av fosfor och kväve är tekniskt möjligt och kommer också att snart vara ekonomiskt lönsamt. De värdefulla naturresurserna och råvarorna måste återvinnas på samma sätt som krävs för andra naturtillgångar.
Janusz Lewandowski  
skriftlig. - (PL) Som väntat har hälsokontrollen lett till en möjlighet att gräva djupare i principerna för den gemensamma jordbrukspolitiken (GJP) än vad som är möjligt på andra områden inom Europeiska unionens politik och budget.
Jordbrukspolitiken, som en gång omfattade den största delen av budgetens utgifter och som kommer att motsvara en tredjedel av budgeten i slutet av 2013 har kritiserats starkt. Huvudargumentet har varit det bristfälliga förhållandet mellan jordbrukets roll i ekonomin och sysselsättningen och dess andel av EU-budgeten. Det är ett missförstånd.
Den gemensamma jordbrukspolitiken är i sin helhet en del av gemenskapspolitiken och dess andel av EU:s samlade offentliga utgifter, både nationella och gemensamma, överskrider inte 0,3 procent av bruttonationalinkomsten. Den internationella verkligheten har dessutom ändrats, och katastrofen med hungersnöd i utvecklingsländerna måste få oss att återigen tänka över principerna för stödet till jordbruket i EU.
Europaparlamentet har diskuterat problemet ingående, vilket de många ändringsförslagen visar. Från de staters synpunkt där jordbruket ger ett relativt stort bidrag till sysselsättningen, som i Polens fall, skulle det vara rättmätigt att öka mjölkkvoterna och ge nationellt stöd till de minst gynnade sektorerna. Beträffande modulering, som har visat sig vara den mest kontroversiella frågan, bör man komma ihåg att de ”nya” medlemsstaterna kommer att nå nivån på 100 procents direktstöd först 2013, och att modulering kan uppfattas som att det förebådar en åternationalisering av jordbrukspolitiken, något som skulle vara en nackdel.
Cătălin-Ioan Nechifor  
skriftlig. - (RO) Som företrädare för en region med en betydande jordbrukssektor i Rumänien, en av de nya medlemsstaterna, anser jag att skillnaderna i behandlingen mellan jordbrukarna från dessa stater och de gamla medlemsstaterna i Europeiska unionen minskar till följd av de bedömningar som gjordes i samband med hälsokontrollen i den gemensamma jordbrukspolitiken. Det är dock till hjälp att de nationella mjölkkvoterna för Rumänien inte har ändrats, samt att medlemsstaterna har haft möjlighet att öka sina mjölkkvoter under en viss tidsperiod om dessa kvoter underutnyttjas av andra medlemsstater. Med tanke på den pågående krisen som drabbat även denna sektor är det viktigt att föreslå inrättande av en mjölkfond med syfte att stödja sektorns omstrukturering.
Jag anser dessutom att producenterna innan de tillämpar de nya förordningarna om mjölkkvoter med början från 2015 måste få tillfälle att anpassa marknadsförändringarna och att göra investeringar i förhållande till marknadens behov, samtidigt som man särskilt bör komma ihåg att tidsfristerna för ansökningar om investeringsstöd sträcker sig långt fram i tiden. För att göra det möjligt för producenterna att investera i enlighet med marknadens behov måste begränsningarna för fastställandet av kvoter tas bort.
Maria Petre  
skriftlig. - (RO) Jag hörde en av ledamöterna tala om hur två barn delar godis mellan sig. Jag fortsätter med analogin och skulle vilja göra er uppmärksamma på att om samma barn i framtiden skulle vara en rumänsk eller bulgarisk jordbrukare så skulle jag säga att han skulle få det han förtjänade efter åtta år. Min fråga är om han fortfarande är ett barn om åtta år.
När jag som rumänsk parlamentsledamot blev ledamot i utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling riktade jag uppmärksamheten mot frasen ”mjuk landning” som ofta används vid exempelvis hänvisning till mjölkkvoterna. Jag undrade då och frågar återigen i dag: Hur kan de rumänska och bulgariska jordbrukarna förena ”start”-förfarandet med ”mjuk landning”-förfarandet? När Rumänien knappt hade inlett anslutningsförfarandet sa en dansk förhandlingspart till mig att det svåraste kapitlet under processen skulle vara jordbruket. Jag hoppas att det rumänska jordbruket två år efter anslutningen kommer att vara en möjlighet till ett enat Europa.
Dushana Zdravkova  
skriftlig. - (BG) Att fortsätta att reformera den gemensamma jordbrukspolitiken (GJP) är viktigt för att ge Europa möjlighet att få en ledande roll inom denna sektor. Det får dock inte ske på bekostnad av producenterna eller slutkonsumenterna. Det är ett välkänt faktum att Europeiska unionen har gått från att vara exportör till att vara importör av jordbruksprodukter. Det visar att resultatet av dagens debatt måste vara balanserat, så att vi kan vara säkra på att alla medborgares intressen skyddas.
Jag anser att en stor del av kommissionens förslag är till fördel för jordbrukarna i Bulgarien, särskilt med tanke på att oegentligheter från den bulgariska regeringen i denna sektor och det missbruk som har begåtts har lett till att man inte har kunnat nå de planerade resultaten i mekanismerna inför anslutningen. Av detta skäl har vi de senaste månaderna bevittnat protester från jordbruksproducenter, framför allt från mjölk- och spannmålsbönder. Det är därför viktigt, utan att äventyra fullständig avreglering av marknaden för mejeriprodukter, att ge trygghet till de regioner som för sin försörjning är starkt beroende av mjölkproduktion.
I Bulgarien finns ett stort antal mjölkbönder i bergsområden och andra områden vilka har särskilda svårigheter. Av det skälet stöder jag tanken att mer finansiella medel bör anslås till deras utveckling och att en särskild fond för mjölkproducenter ska inrättas.
