Frågestund (frågor till rådet)
Talmannen
Nästa punkt är frågestunden (B7-0002/2010).
Jag välkomnar ministern till denna första frågestund med det spanska ordförandeskapet.
Följande frågor har ställts till rådet.
Fråga nr 1 kommer inte att tas med eftersom det ämne som berörs redan förekommer i föredragningslistan för denna sammanträdesperiod.

Angående: Lånekris för företag
I december sade den tyska finansministern att Tyskland kommer att drabbas av en ny lånekris om bankerna inte ökar utlåningen till i synnerhet små och medelstora företag. Detta problem kan komma att gälla hela EU.
Vilka konkreta åtgärder vidtar rådet för att se till att bankerna tillhandahåller lån för företag så att de kan fortsätta att skapa sysselsättning och tillväxt och på så sätt bidra till den ekonomiska återhämtningen?
Diego López Garrido
Som ni vet har rådet, under ganska lång tid, ägnat sig åt problemet med att se till att företagen har tillräcklig tillgång till kapital och de åtgärder som medlemsstaterna vidtar för detta syfte.
I januari i fjol upptäckte rådet att medlemsstaterna hade agerat kraftfullt och beslutsamt för att bland annat avreglera kreditmarknaderna. Vid Europeiska rådets möte under våren fastslog man betydelsen av att fortsätta tillämpa åtgärder för ekonomisk återhämtning. Man uppmanade kommissionen och rådet att utvärdera effektiviteten av de åtgärder som vidtagits och att framlägga en rapport till Europeiska rådets möte i juni.
Vid Europeiska rådets möte i juni utvärderades effektiviteten av de åtgärder som medlemsstaterna vidtagit för att stödja finanssektorn och situationen för finansmarknadernas stabilitet och funktion. Resultaten tillhandahölls Europeiska rådet i form av en rapport. Rapporten vidarebefordrades från Europeiska unionens råd, dvs. ministerrådet, till Europeiska rådet. Rapporten var positiv, och man pekade på medlemsstaternas befintliga garantier och mekanismer för rekapitalisering, och drog slutsatsen att medlemsstaterna hade spelat en avgörande roll för att hejda den neråtgående spiralen. Jag vill påminna er om att hela det finansiella systemet riskerade att krascha i slutet av 2008.
Därför gav det positiva återverkningar att ge banker tillgång till den globala finansen, vilket i sin tur ökade kreditflödet till den reala ekonomin. Rådet uppskattade att de åtgärder som vidtagits av medlemsstaterna hade bidragit väsentligt till att hålla kreditkanalerna öppna.
För närvarande har banksektorn fortfarande vissa svårigheter när det gäller rekapitaliseringen, och rådet har därför uppmanat medlemsstaterna att var för sig rekapitalisera eller återupprätta sina balansräkningar för att minska ovissheten och göra det lättare att bevilja krediter.
I förra månaden, dvs. december, kunde rådet se att medlemsstaterna hade tillämpat en rad stödåtgärder i syfte att återupprätta ekonomisk stabilitet. Man framhöll emellertid att återhämtningen fortfarande var bräcklig, och uppmanade europeiska banktillsynskommittén att tillhandahålla regelbunden information om mängden tillgängligt kapital för ytterligare lån.
Vi har nu infört en rad åtgärder, dels övervakning från rådets sida, och dels vägledning från Europeiska unionens råd. Resultatet visar en förbättring, där Europeiska centralbanken begripligt nog agerar för att i första hand säkerställa bankens likviditet, samt se till att företagen har tillgång till lån.
Gay Mitchell
(EN) Fru talman! Låt mig upplysa ministern om att jag har erfarenhet av att vissa banker - givetvis inte alla, men vissa banker, och kanske till och med ganska många banker - uppträdde oansvarigt under perioden av tillväxt på finansmarknaderna, och att vissa banker - återigen inte alla, men flera banker - fortsätter att agera oansvarigt under de veckor och månader då ekonomin börjat återhämta sig.
Till exempel kan jag nämna ett specifikt företag i Dublin som har skötts mycket väl, och där man har varit noggrann med att uppfylla sina åtaganden, men där banken varit allt annat än behjälplig. Den har tagit tillfället i akt och minskat företagets löpande kredit och därmed försvårat affärerna, trots att detta är ett livskraftigt företag som kommer att överleva lågkonjunkturen.
Jag uppmanar er att ta itu med dessa banker och informera dem om att vi ger dem skattebetalarnas pengar, och att vi därför förväntar oss att de tar hänsyn till allmänhetens intressen, och inte bara aktieägarnas, varav några är mycket rika.
Diego López Garrido
Jag vill säga er att jag anser att rådet och EU:s institutioner gör ett bra jobb. Jag anser att de har gjort ett bra jobb, och att de bidragit väsentligt till att förhindra en kollaps när det gäller tillgången till likviditet inom hela ekonomin.
Ekofinrådet har följt, och fortsätter att följa, de åtgärder som vidtagits i medlemsstaterna. Detta görs på ett systematiskt sätt. Ekofinrådet har till exempel för närvarande i uppdrag att följa hur garantier som beviljats banker görs tillgängliga, huruvida det fastställts några restriktioner för företag inom finanssektorn och hur Europeiska centralbanken verkställer kreditfinansiering.
Jag vill bara påpeka att ECB:s ordförande Jean-Claude Trichet, den 7 december 2009, uppgav att det inte fanns några restriktioner för banker att låna pengar från Europeiska centralbanken. Det fanns inga restriktioner för täckning. Om det förekommer banker som inte tillämpar detta är det i så fall en fråga för varje sådant enskilt ekonomiskt organ. Det finns emellertid inga restriktioner vad beträffar EU och Europeiska centralbanken.
I vilket fall som helst är rådet givetvis positivt inställd till att, tillsammans med Europaparlamentet, undersöka de befintliga direktiv som kan komma att diskuteras i anknytning till finansiella övervakningssystem eller något annat initiativ som kommissionen lägger fram i detta avseende.
Catherine Greze
(FR) Fru talman! En av ordförandeskapets prioriteringar är att öka EU:s inflytande på den internationella arenan, och i synnerhet i Latinamerika.
Men vad för slags inflytande handlar det om? Den rådande föreställningen om internationella förbindelser ger litet utrymme för demokrati och mänskliga rättigheter. Vill rådet använda frihandelsavtal för att stödja regimer som ideligen kränker de mänskliga rättigheterna i Latinamerika?
Jag vill ta Peru som exempel, där de våldshandlingar som utförts i Bagua är en förfärlig illustration av det sätt på vilket regeringen samarbetar med multinationella företag genom att konfiskera mark från den inhemska befolkningen för finansiella ändamål. Redan nu är närmare 70 procent av marken i händerna på multinationella företag och gruvbolag.
Ett annat ökänt exempel är Colombia, som är det farligaste landet för fackföreningsmedlemmar med tanke på de hundratals människor som har mördats där. Min fråga är följande: tänker ni återigen sätta frågan om mänskliga rättigheter i centrum för EU:s utrikespolitik i Latinamerika?
Talmannen
Jag beklagar, men er fråga tycks inte alls vara relaterad till den senaste frågan. Jag vet inte om ni har deltagit i frågestunden förut, men ni har möjlighet att ställa en kompletterande fråga som är knuten till huvudfrågan. Jag beklagar återigen, men jag är tvungen att ogiltigförklara er fråga. Jag föreslår att ni ser över arbetsordningen.
Så vitt jag förstår fanns det inga kompletterande frågor i samband med att jag avslutade den senaste frågan. Jag tänker därför gå vidare såvida det inte finns någon fler fråga som är relaterad till lånekrisen för företag.
Herr Zemke, om er fråga handlar om detta så har ni 30 sekunder till ert förfogande.
Janusz Władysław Zemke
(PL) Ja, det är precis det min fråga handlar om.
Jag är väl medveten om att situationen skiljer sig åt väsentligt i de olika medlemsstaterna. I detta avseende, och när det gäller hjälp till företag, vill jag ställa en fråga om situationen i Grekland, eftersom krisen i det landet i dagsläget är värre än någon annanstans. Finns det några särskilda åtgärder med avseende på denna kris?
Diego López Garrido
Jag har för mig att en senare fråga handlar om just detta ämne. Jag vill be ledamoten att vänta tills jag svarar på den frågan. Jag kommer alltså att svara på denna fråga och på den fråga som finns med på föredragningslistan, som handlar om exakt samma sak.
Jag åsyftar fråga nr 9 på min lista, eller nr 8 på den nuvarande listan, från Rodi Kratsa-Tsagaropoulou om den finansiella situationen i Grekland.
Jag åsyftar fråga nr 9 på min lista, eller nr 8 på den nuvarande listan, från Rodi Kratsa-Tsagaropoulou: den finansiella situationen i Grekland.
Angående: Kosovos integrering i EU
Vad tänker rådet göra för att tillgodose Europaparlamentets önskan om att Kosovo, oberoende av sin status, ska göras delaktigt i EU:s program och föranslutningsstrategier samt i Thessalonikiprocessen?
Diego López Garrido
Rådet har redan upprepat förutsättningarna för att länderna på västra Balkanhalvön ska anslutas till EU. Detta har utan tvivel varit lika mycket en del av utrikespolitiken, i detta fall grannskapspolitiken, som en del av EU:s utvidgningspolitik.
Vid rådets möte i december 2009 bekräftades därför behovet av att respektera vissa rättvisa villkor inom ramen för stabiliserings- och associeringsprocessen för Balkanländerna.
När det gäller Kosovo har rådet redan konstaterat att medlemsstaterna, i detta fall, beslutat i enlighet med nationell praxis och internationell rätt.
Som ni vet är Kosovos ensidiga självständighetsförklaring för närvarande föremål för ett domstolsförfarande i den internationella domstolen. Hur som helst har rådet emellertid alltid tagit med Kosovo i beräkningen i sina politiska förbindelser med Balkanländerna. I detta avseende har det också funnits ett samförstånd mellan medlemsstaterna och regeringarna, till exempel när det gäller liberaliseringen av visumbestämmelserna, vilket Kosovo skulle gynnas av, som rådet hela tiden har förstått. Dessutom har kommissionens meddelande om olika sätt att främja Kosovos politiska och socioekonomiska utveckling välkomnats.
Rådet har uppmanat kommissionen att vidta nödvändiga åtgärder för att stödja Kosovos framsteg mot en anslutning till EU, i enlighet med det europeiska framtidsperspektivet för regionen, till vilket jag tidigare hänvisade.
Rådet har uppmuntrat kommissionen, och detta har givetvis skett i samförstånd, att ta initiativ till Kosovos deltagande i EU:s program, att ta med Kosovo i EU:s ekonomiska och skattemässiga översyn, att inleda den andra delen av föranslutningsstödet samt att förstärka dialogen om stabiliserings- och associeringsprocessen.
Dessa slutsatser godkändes vid Europeiska rådets senaste möte den 10-11 december 2009.
Bernd Posselt
(DE) Herr rådsordförande! Jag har ytterligare två specifika frågor. Anser ni för det första att vi under det spanska ordförandeskapet kommer att lyckas göra framsteg när det gäller viseringsåtgärderna för Kosovo, så att Kosovo inte förblir ett fängelse inom en fri Balkanregion? För det andra, vad kommer ni att göra för att försöka få de medlemsstater som inte för närvarande erkänner Kosovo att göra det? Som jag nämnde är den viktigaste frågan emellertid viseringsåtgärderna.
Diego López Garrido
Jag hänvisade till visumsystemet tidigare.
Rådet har alltid uttryckt en vilja om att Kosovo också borde få dra nytta av visumsystemet och en eventuell liberalisering av visumbestämmelserna över hela regionen. Som ni vet håller kommissionen på att arbeta med detaljerna kring detta. För det första gäller det en förenkling av viseringsförfarandena och senare också en liberalisering av visumbestämmelserna, så att kommissionen kan lägga fram ett förslag till rådet. Vissa krav måste givetvis först uppfyllas, och i detta avseende arbetar kommissionen tillsammans med de berörda länderna. Kommissionen arbetar tillsammans med Kosovo, och rådet informeras regelbundet om detta.
Idén om att liberalisera visumbestämmelserna, som skulle kunna utvidgas till de områden som gränsar mot EU är en idé som definitivt delas av rådet och det spanska ordförandeskapet. Jag anser dessutom att det är en av de politiska inriktningar som vi uppenbarligen måste främja i EU under de kommande månaderna, och då särskilt i fråga om rörlighet, dvs. förmågan att kommunicera och förflytta sig både inom EU, men också i de områden som ligger i EU:s utkanter. Jag anser att det är en hållning som definitivt kommer att gynna båda sidor: dels EU, som beviljar dessa visum, och dels de berörda länderna, som givetvis också måste delta i enlighet med principen om ömsesidighet.
Andreas Mölzer
(DE) Herr rådsordförande! Kommer rådet, inför alla de initiativ som tas beträffande Kosovo, att också vederbörligen beakta Serbiens ståndpunkt och den information som det landet tillhandahåller? Oavsett den territoriella frågan avseende Kosovo är Serbien givetvis en nyckelstat när det gäller integreringen av de västra Balkanländerna i EU, och en stat som bör göras delaktig i alla våra vidtagna åtgärder.
Nikolaos Chountis
(EL) Fru talman, herr López Garrido! Jag uppskattar den hållning som ert hemland Spanien har intagit, där man inte har erkänt Kosovos självständighet, samt ert beslut nyligen om att dra tillbaka de spanska trupperna som hittills har tjänstgjort i Kosovo.
Eftersom vi befinner oss i en period av ekonomisk kris vill jag ställa följande sakliga fråga till er: hur mycket kostade det Spanien att ha sina trupper där? Kan ni kommentera den hållning som intagits av mitt hemland Grekland, som har samma styrka i Kosovo och som dessutom - vilket vi alla vet - har ekonomiska problem? Är det rätt att behålla trupper i Kosovo?
Diego López Garrido
När det gäller den första frågan om Serbien, är givetvis Serbien det starkaste landet på västra Balkan, vilket vi alltid bör ta vederbörlig hänsyn till inom ramen för varje politik, och i detta fall, politiken för det europeiska framtidsperspektivet, som är EU:s politik för västra Balkan.
Det finns förvisso en ny överenskommelse, som ni kanske känner till, om liberaliseringen av visumbestämmelser för Serbien, och Serbien har nyligen, som en ytterligare konsekvens av att dödläget har brutits när det gäller interimsavtalet om associering med Serbien, gjort en formell ansökan om anslutning till Europeiska unionen.
Förutsatt att detta sker stöder vi en tillämpning av gemenskapens bestämmelser och att kommissionen undersöker detta, samt att man ger ett tekniskt yttrande och vederbörligen beslutar huruvida det är realistiskt möjligt att inleda förhandlingar om anslutning genom uppfyllande av Köpenhamnskriterierna. Serbien är således definitivt ett land av stor betydelse i regionen, och som enligt vår uppfattning har ett europeiskt framtidsperspektiv. En majoritet av rådet, som för närvarande är enhälligt, var positivt inställd till att häva dödläget i interimsavtalet, och man har uppriktigt associerat sig med Serbien.
När det gäller Kosovo har ni ställt en fråga som berör nationell politik och ett internt beslut som fattats av den spanska regeringen. Ni vet att jag i detta fall företräder rådet, dvs. inte något enskilt land utan rådet, och därför anser jag - oavsett om jag skulle ha haft specifika uppgifter vilket jag emellertid knappast kan ha med avseende på den siffra ni hänvisar till - att det inte är möjligt för mig att uttala mig på ett enskilt lands vägnar eftersom jag är här på rådets vägnar, dvs. en EU-institution som företräder 27 länder.
Angående: Skövling av de tropiska regnskogarna
Mot bakgrund av resultatet av de globala diskussionerna om klimatförändringarna vid Köpenhamnsmötet i december, håller rådet med om att även om det europeiska jordbruket bidrar till koldioxidutsläppen, så är skövlingen av de tropiska regnskogarna i Amazonas ett betydligt större problem när det gäller koldioxidutsläpp, än de negativa effekterna av den europeiska jordbruksproduktionen?
Diego López Garrido
Rådet är mycket enigt med er, herr Higgins, om att jordbruket och avskogningen är faktorer som påverkar utsläppen av koldioxid i atmosfären.
Det är svårt att veta vilken av dessa två faktorer som har störst påverkan. Detta är snarare en vetenskaplig debatt än en politisk. Hur som helst bör åtgärder emellertid vidtas på båda dessa områden samtidigt, och detta har alltid varit fallet.
När vi behandlat frågan om ett hållbart jordbruk har vi alltid gjort framsteg på båda områdena. Detta har till och med lett till en ändring av EU:s politik för landsbygdens utveckling. Frågan har beaktats som en del av översynen av reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken, då man tagit itu med utmaningar såsom begränsning av och anpassning till klimatförändringen. Som ni vet betraktas den gemensamma jordbrukspolitiken, inom ramen för EU:s utvecklingspolitik, som en viktig faktor som bör beaktas i förhållande till en mer allmän politik för att bekämpa klimatförändringen.
Under 2008 stödde rådet förslag från kommissionen om avskogning, och kommissionen föreslog att förlusten av skogsområden, som i en allt snabbare takt försvinner, ska hejdas senast 2030, samt att den massiva skövlingen av tropisk skog ska reduceras med minst 50 procent till 2020, jämfört med nuvarande nivåer.
Vi måste därför hjälpa till att främja en hållbar skogsförvaltning. Att ta itu med avskogning och skogsförstöring utgör definitivt delar av det spanska ordförandeskapets mål, och vi inser att det är nödvändigt att tillämpa vissa av de instrument som EU har till sitt förfogande, till exempel det icke-rättsligt bindande instrumentet, på alla typer av skog. Ett annat instrument är EU:s handlingsplan för skogslagstiftningens efterlevnad samt förvaltning av och handel med skog, där man exempelvis föreskriver inrättandet av ett rättsligt ramverk för att förhindra import av olagligt fälld skog.
EU:s ståndpunkt överensstämmer med detta, och trots den besvikelse i varierande omfång som följde på misslyckandet med att uppfylla några av Köpenhamnsmålen klargjordes några tekniska frågor beträffande omfattningen av tropisk avskogning. Detta är något som måste åtgärdas i utvecklingsländerna som en av de viktigaste faktorerna för att förhindra koldioxidutsläpp.
Det ska också påpekas att man under konferensen antog ett beslut om åtgärder för att minska avskogning och skogsförstöring, samt främja stödet för att förbättra utvecklingsländernas kapacitet.
Jim Higgins
(EN) Jag vill önska det spanska ordförandeskapet lycka till. Jag anser att ni haft en mycket bra start denna vecka. Så, viva España!
Kan jag bara få tillägga till själva frågan att träd har en kolbindande funktion eftersom de absorberar koldioxidutsläpp. Det som är tragiskt när det gäller Amazonas, som till 60 procent finns i Brasilien, är att det inte råder några tvivel om att det pågår en skoningslös förstörelse av denna skog. Till exempel har 4,1 miljoner kvadratkilometer förstörts hittills. Detta undanröjer kolsänkan, det förstör ett levnadssätt genom att indianerna i Amazonas utrotas och, för det tredje, när det gäller jordbruksproduktionen vet vi att standarderna för produktionen långt ifrån uppfyller EU:s standarder om överensstämmelse.
Finns det, när allt kommer omkring, något vi verkligen kan göra, eller diskuterar vi bara?
Diego López Garrido
Herr Higgins! Jag vill att ni ska veta att vi håller med om flera av era reflektioner, och faktum är att när det gäller den biologiska mångfalden är målet för det spanska ordförandeskapet att öka bevarandet och det hållbara nyttjandet, det vill säga att ha en framskjuten och djupgående vision för den biologiska mångfalden. Det kommer att bli en av de viktigaste frågorna, en av prioriteringarna under vårt ordförandeskap.
Jag uppskattar er bedömning om vårt ordförandeskaps positiva inledning, och jag vill också upplysa er om att kommissionen har planer på att lägga fram en grönbok om skogsskydd i början av detta år. Detta kan bli ett mycket viktigt initiativ och insatser kommer att göras på denna front för att bemöta den företeelse som förstör dessa områden. Ni har nämnt vissa av dessa faktorer, och det finns även andra, till exempel den skada som orsakas av skogsbränder.
Det finns ytterligare faktorer att beakta, men vad som är säkert är att detta kommer att bli en viktig tid för att bekämpa förstörelsen av våra träd, och denna inriktning lämpar sig väl tillsammans med strategin för biologisk mångfald. Detta kommer utan tvivel att bli en av de viktigaste delarna i de åtgärder som EU kommer att vidta under året.
Chris Davies
(EN) Jag håller modet uppe, eftersom ett av de få framgångsrika resultaten från Köpenhamnskonferensen var den breda överenskommelsen om en mekanism som kan göra det möjligt för de utvecklade länderna att bidra ekonomiskt för att förhindra förstörelsen av tropisk regnskog.
Skulle ni därför, herr minister, instämma i att ett av målen för det spanska ordförandeskapet borde vara att ge substans åt denna överenskommelse och se till att EU ger en konkret hänvisning om hur mycket vi är beredda att åta oss för att förhindra förstörelsen av regnskog?
Franz Obermayr
(DE) Herr rådsordförande! Som vi alla vet infördes certifikat i syfte att uppnå en minskning av koldioxidutsläppen, och min fråga handlar om just detta. För inte så länge sedan avslöjades förekomsten av bedrägliga överenskommelser och missbruk av systemet för handel med utsläppsrätter. I vilken utsträckning har man utrett dessa anklagelser, eller har de utretts överhuvudtaget, och har man planerat för några ändringar i detta avseende?
Diego López Garrido
Jag håller med om det som sades i det första inlägget. Jag tycker att detta är i linje med vad vi har sagt. Vi måste ta itu med den tropiska avskogningen i utvecklingsländerna. Det är en viktig faktor för att förbättra utvecklingsländernas kapacitet, även för deras egen vinning, och det måste ske med ursprungsbefolkningens och den lokala befolkningens deltagande samt i samband med införandet av nationella system för skogsbrukskontroll.
Därför anser jag att det gjordes betydande framsteg i Köpenhamn i denna fråga, och det kan inte förnekas att EU intar en tätposition och en ledande ställning både i detta och i andra avseenden när det gäller kampen mot klimatförändringarna. Den kritik som skulle kunna framföras mot EU när det gäller Köpenhamn är att EU har legat mycket längre fram jämfört med vad som uppnåddes där.
EU vill hantera denna fråga mycket mer genomgripande, och därigenom beaktas naturligtvis de frågor ni tar upp, som är nära kopplade till EU:s åtgärder för att bekämpa klimatförändringarna.
Det specifika fall som nämns är självfallet inom gränsen för vad som görs i praktiken, genomförandet av åtgärder för att bekämpa klimatförändringarna. En del av detta handlar givetvis om att förhindra att åtgärderna förlorar sin verkan på grund av missbruk av olika instrument, och det är en del av de svårigheter som kan uppstå från denna eller andra åtgärder, och naturligtvis utgör det en del av de skyldigheter som vi alla måste övervaka noga.
Angående: Åtgärder på europeisk nivå mot Alzheimers sjukdom
Uppskattningsvis 8,6 miljoner människor i Europa lider av neurodegenerativa sjukdomar som Alzheimers sjukdom. Eftersom Europas befolkning åldras alltmer kommer antalet drabbade att fortsätta att öka.
Kan rådet ge mer information om det nyligen tillkännagivna initiativet till gemensam programplanering ägnat kampen mot dessa sjukdomar? Hur ser rådet på samordnade europeiska åtgärder för att lätta på bördorna för patienterna, deras familjer och vårdare?
Diego López Garrido
Rådet fäster stor vikt vid Alzheimers sjukdom och neurodegenerativa sjukdomar i allmänhet.
Kontrollen av denna sjukdom måste vara ett grundläggande mål för EU, också med tanke på att förekomsten av denna sjukdom ökar exponentiellt med åldern och att den fördubblas vart femte år från 75 års ålder. Eurostat förutspår att antalet människor som drabbas vid en ålder av 65 år eller äldre kommer att fördubblas inom EU mellan 1995 och 2050.
Det finns två aspekter på den fråga som ni har ställt, herr Aylward. Å ena sidan krävs ett pilotprogram för gemensam planering, vilket rådet redan har inlett, för neurodegenerativa sjukdomar och Alzheimers sjukdom i synnerhet. Detta anges i det spanska ordförandeskapets program, som ni känner till. Och på denna grund lade kommissionen som ni vet fram ett förslag, som antogs i rådets slutsatser från december 2009. Dessutom har rådet tagit hänsyn till parlamentets resolution när det gäller detta pilotinitiativ. När det gäller samordningen av EU:s åtgärder håller rådet också med om att vi absolut måste samarbeta på EU-nivå för att bekämpa denna sjukdom och andra liknande sjukdomar, framför allt därför att vi måste underlätta för patienterna och deras familjer. Det beräknas att för varje person som lider av denna sjukdom påverkas tre familjemedlemmar eftersom det ofta faller på dem att ge vård. Därför är det viktigt att det finns samarbete på EU-nivå i detta avseende.
I den gemensamma rapporten om socialt skydd och social integration som antogs av rådet 2008 åtog sig medlemsstaterna att öka tillgången till tjänster av hög kvalitet genom att balansera offentlig och privat kompetens samt formell och informell vård. Medlemsstaterna ansåg att tillhandahållandet av tjänster i närmiljön är att föredra framför institutionsvård, även om det för många medlemsstater fortfarande är svårt att tillhandahålla kvalitativa tjänster av det slaget.
Vad rådet och EU har gjort är att lägga fram riktlinjerna om denna sjukdom.
Liam Aylward
(EN) Som ni helt riktigt sade uppskattar man att antalet personer med demens kommer att ha fördubblats i EU fram till 2050.
Därför är det nödvändigt att medlemsstaternas regeringar tillgodoser de särskilda behoven hos personer med demens och ger ett väsentligt stöd till anhörigvårdare.
För närvarande har dock många EU-länder inga planer på att utveckla nationella strategier för demens, så min fråga är: Hur kommer rådet att särskilt stödja medlemsstaterna för att göra demens till en prioritet på folkhälsoområdet?
Diego López Garrido
Vad vi planerar att göra under det spanska ordförandeskapet är att uppmuntra ett direktiv, som vi anser vara grundläggande, om avancerad terapi och hjälp när det gäller kroniska icke-smittsamma sjukdomar. Detta är något som måste angripas på högsta nivå, och därför bör det också gå hand i hand med att främja initiativen för förbättring av patienternas kvalitet och säkerhet och det arbete som utförs av högnivågruppen för folkhälsa.
Därför måste vi hjälpa till - eftersom EU ofta inte har de befogenheter som krävs för att kunna göra det - genom att styra, samordna, samarbeta, skapa en samverkan mellan medlemsstaternas åtgärder när det gäller dessa neurodegenerativa sjukdomar, särskilt Alzheimers sjukdom, och även genom att hjälpa indirekt.
Det stämmer att medlemsstaterna är ansvariga för att tillhandahålla det mest direkta stödet till exempelvis familjer, och även till icke-statliga organisationer, även om det inom EU:s folkhälsoprogram faktiskt är möjligt att få tillgång till särskilda medel via icke-statliga organisationer, vilket också är ett intressant, om än indirekt, sätt att kunna hjälpa de drabbade och deras familjer som på ett mycket direkt sätt påverkas av Alzheimers och andra degenerativa sjukdomar, och i denna mening befinner sig i en stark beroendeställning.
Jim Higgins
(EN) Jag vill tacka rådet för svaret. Får jag fråga rådet om dess inställning till sondmatning av patienter med Alzheimers, vilket är en utbredd företeelse i Storbritannien och Irland? Jag känner inte till hur det förhåller sig i övriga EU.
Det vi talar om är att föra in en slang i buken. Rådet talade om riktlinjer. Riktlinjer och standarder är mycket viktiga, men motiveringen till just detta förfarande är att man ger patienterna tillräckligt med näring för att säkerställa att de hålls vid liv trots att de har demens - de har vägrat mat och så vidare - men jag tycker att detta är mycket bisarrt. Vad är er inställning till det och kommer ni att fastställa normer?
Silvia-Adriana Ţicău
(RO) Med tanke på att neurodegenerativa sjukdomar drabbar väldigt många människor och att vissa länder tyvärr har otillräckliga resurser för att diagnostisera och behandla dessa sjukdomar, skulle jag vilja fråga er om ni är positiva till inrättandet av europeiska behandlingscenter som, baserat på ett ökande antal patienter, kan uppmuntra forskning inom området i syfte att finna lösningar för att förebygga och behandla dessa sjukdomar.
Diego López Garrido
De två frågor som har tagits upp av ledamöterna kräver uppenbarligen ett vetenskapligt utlåtande. Jag tror att det i detta avseende finns grupper och initiativ inom EU som utgör rätt forum för att arbeta med de förslag och synpunkter som ni har tagit upp. Till exempel pilotprogrammet för bekämpning av neurodegenerativa sjukdomar och särskilt Alzheimers sjukdom, som ingår i det förslag till rekommendation av rådet som kommissionen har lagt fram, och som för närvarande håller på att utarbetas.
Å andra sidan har jag som ni vet tidigare nämnt att det finns en högnivågrupp för gemensam planering i samband med dessa sjukdomar som i detta fall är kroniska och inte smittar. Denna grupp övervakar detta pilotinitiativ noggrant i syfte att definiera och precisera vissa saker och därigenom möjliggöra ett mer specifikt beslutsfattande, något som ni tog upp i era inlägg. Jag tror att det är rätt ställe att hantera denna fråga.
Hittills har denna högnivågrupp enats om en strategi och ett strategiskt forskningsprogram. 24 länder deltar, och de arbetar för närvarande med att fastställa sina ledningsstrukturer och besluta om en handlingsplan. Nästa möte i denna grupp kommer att ske under det spanska ordförandeskapets mandatperiod, och jag tror att de därefter kommer att kunna ta itu med frågor som de som ni har tagit upp på ett mycket konkret, direkt och omedelbart sätt.
Jag tror att det är rätt ställe och forum. Det är det den är till för. Det är vad denna högnivågrupp inrättades för: att utarbeta och förbereda efterföljande beslut.
Talmannen
Jag kan förstå om Jim Higgins inte nöjer sig med detta, men jag tycker att det är ett svårt ämne som förmodligen förtjänar en egen fråga någon gång.
Angående: Företagens sociala ansvar
Den 10 och 11 november 2009 hölls i Stockholm en konferens med titeln ”Protect, Respect, Remedy”. Vid det tillfället uppmanade det innevarande ordförandeskapet och Spaniens kommande ordförandeskap Europeiska unionen och medlemsstaterna att spela en ledande roll inom området företagens sociala ansvar. I mars 2007 hade Europaparlamentet begärt att det skulle inrättas en mekanism för att göra det lättare för dem som fallit offer för oseriöst agerande från företagshåll att väcka skadeståndstalan inför europeisk domstol, för att utvidga företagsledarnas ansvar för att minimera de negativa effekter som företagens verksamhet kan få för miljön och de mänskliga rättigheterna samt för att införa exakta rapporteringsnormer på internationell nivå. I sin förklaring understryker rådet vilka framsteg som gjorts men uppmanar också till arbete med gemensamma ramar där det uttryckligen görs klart att staterna är skyldiga att slå vakt om att de mänskliga rättigheterna respekteras från affärslivets sida samt stadgas om sanktioner i fall av överträdelser.
Vilka tvingande juridiska instrument föreslår rådet för att företagen ska respektera principen om vederbörlig omsorg och rapportering samt att de påförs sanktioner vid kränkning av de mänskliga rättigheterna eller brott mot miljölagstiftningen inom sitt ansvarsområde?
Diego López Garrido
Jag måste hänvisa till den konferens om företagens sociala ansvar som ägde rum i Stockholm den 10 och 11 november 2009.
Det svenska ordförandeskapet, som anordnade konferensen, och det nuvarande spanska ordförandeskapet kom fram till att EU i denna fråga bör inta en global tätposition och tjäna som föredöme för detta viktiga ämne som Harlem Désir tar upp i sin fråga. Denna fråga är företagens sociala ansvar när det gäller att skapa marknader, bekämpa korruption, skydda miljön och försvara mänsklig värdighet och mänskliga rättigheter på arbetsplatsen, särskilt med tanke på att EU är den största ekonomin i världen och den största bidragsgivaren till utvecklingssamarbetet. EU är värd för många multinationella företag. Därför är det lämpligt att EU tar på sig detta ledarskap.
I huvudsak utgörs det sociala ansvaret av tre komponenter - skydda, respektera och åtgärda. Staten ska skydda, och det innebär lagstiftning, regler för utvecklingen när det gäller kränkningar av mänskliga rättigheter, särskilt hos företagen. Företagen har ett ansvar att respektera dessa mänskliga rättigheter, och alla inblandade parter har ett ansvar att garantera tillgången till lämpliga rättsmedel, i syfte att skydda och förbättra de mänskliga rättigheterna.
Jag vill påpeka att vi nu har ett annat instrument till vårt förfogande, nämligen stadgan om de grundläggande rättigheterna för medborgarna i Europa, som är juridiskt bindande och som innebär att det för första gången, även på EU-nivå, finns ett skydd när det gäller de frågor som idén om socialt ansvar avser.
Det är nödvändigt att alla berörda parter deltar. Det är nödvändigt att fortsätta dialogen med icke-medlemsstater, med det civila samhället, med de fackliga organisationerna, med företagen, även de små och medelstora företagen, för att åstadkomma detta koncept, de tre ord som vi nämnde: skydda, respektera och åtgärda. Det spanska ordförandeskapet kommer att fortsätta att främja detta. Den 25-26 mars kommer ordförandeskapet att hålla en konferens i Palma de Mallorca, där man kommer att behandla frågan om en institutionalisering av företagens sociala ansvar i förhållande till den sociala dialogen.
Under konferensen kommer man att undersöka möjligheten att ta med denna ram i förteckningen över de instrument som EU och dess medlemsstater kommer att kunna använda för att utföra sin verksamhet, även i samband med en fråga som nämndes i morse i redogörelsen för det spanska ordförandeskapets program, nämligen EU 2020-strategin. Också där måste målet med socialt ansvar finnas med.
Harlem Désir
(FR) Tack, herr minister, för ert svar. Jag gratulerar er till ert initiativ att hålla denna konferens i Palma de Mallorca i mars, eftersom den kommer att ta vid där den konferens som hölls i Stockholm slutade.
Problemet är att vi måste brottas med multinationella företag; som ni sade måste EU gå i täten när det gäller företagens sociala ansvar, men EU måste också gå i täten när det gäller hur europeiska företag utanför EU uppför sig. Problemet är att dessa dotterbolag är separata juridiska personer. Är ni beredda att överväga ett rättsligt instrument enligt vilket moderbolag skulle vara skyldiga att ansvara för sina dotterbolags agerande i andra delar av världen när de underlåter att fullgöra sina skyldigheter i fråga om miljön eller respekten för mänskliga eller arbetstagares rättigheter? För om denna skyldighet inte införs kommer europeiska företag att slippa undan det sociala ansvar som EU vill främja genom deras dotterbolags agerande någon annanstans i världen.
Diego López Garrido
Jag anser att EU behöver underlätta bästa praxis i hela EU, och att detta kommer att leda fram till lagförslag som kan förbättra situationen.
Vi måste ta hänsyn till den del av det sociala ansvaret som vi kommer att kalla den juridiskt bindande delen, som framför allt har att göra med respekt för de mänskliga rättigheterna. Det finns också en frivillig del som består av frivilliga metoder. Det är därför viktigt att forum skapas på EU-nivå och utanför EU för att hantera dessa frågor. Några av dem är redan verksamma. Till exempel träffas medlemsstaternas högnivågrupp var sjätte månad för att utbyta erfarenheter om socialt ansvar.
Jag anser också att det mot bakgrund av den ekonomiska krisen är ännu viktigare att arbeta i den här riktningen och att arbeta för konkurrenskraft och miljöskydd och koppla samman detta med den sociala integrationen. Detta gäller särskilt 2010, som är året för bekämpning av fattigdom och social utestängning.
Jag anser att detta bör vara utgångspunkten, och att det är i detta sammanhang, som fortfarande i viss mån är banbrytande, som dessa forum bör utformas, där alla berörda parter bör delta i en dialog som kan ge upphov till ytterligare åtgärder. Jag anser dock att vi bör ta itu med detta skede av dialogen, som är helt grundläggande, genom gemensamma åtgärder som hittills har varit praktiskt taget utan motstycke.
Ádám Kosa
(HU) Jag välkomnar ministerns förslag att lyfta fram bästa praxis. Vi är alla medvetna om att EU har en åldrande befolkning, och företagen har ett ansvar för att bevara hälsan hos människor som drabbas av långvarig invaliditet. Planerar rådet att sätta press på företagen att utnyttja den expertis som samhällets pensionärer utgör? Med andra ord ge dem möjlighet att förbli aktiva och inte sluta efter pensioneringen.
Hans-Peter Martin
(DE) Herr rådsordförande! Den fråga ni nämnde har sysselsatt oss under mycket lång tid. Mycket av det som har sagts skulle ha kunnat sägas för 10 eller 15 år sedan. Jag har några specifika frågor i detta avseende. Anser ni att både sanktioner och incitament skulle vara nödvändiga för att på ett korrekt sätt genomföra och synliggöra företagens sociala ansvarstagande? Tror ni att ett system med att namnge och peka ut kan införas av EU? Med tanke på hur vanligt det är med märkning av produkter, kan ni också tänka er en tydlig hänvisning som placeras på företagens produkter med avseende på huruvida de lever upp till dessa grundläggande regler för socialt ansvar eller om de bryter mot dem? Vi är vana vid så många andra typer av märkning. Varför inte använda denna metod när det gäller sociala frågor också?
Diego López Garrido
Jag håller med om det som sades i det första inlägget eftersom jag anser att det utgör grunden för vad jag kallade EU:s dialog med icke-medlemsstater, det civila samhället, fackföreningar, företag och alla berörda parter, och naturligtvis är det absolut nödvändigt att de personer som ni hänvisar till också deltar.
Jag anser att det är dags att diskutera detta och också det ni nämnde, men jag tycker att det borde vara en del av en övergripande och heltäckande syn på en fråga som ska lösas, antagligen för första gången, eller nästan första gången i den högnivågrupp som jag hänvisade till och vid den konferens som ska hållas i mars. Det är där jag anser att samtalen bör äga rum och det är det bästa sättet att uppnå våra mål.
Ibland är det bättre att använda stimulans, andra gånger är det bättre att använda sanktioner. Sanktioner är inte alltid den bästa metoden. Jag tror att detta kräver en integrerad undersökning, eftersom jag tror att vi behöver en helhetssyn och en rad åtgärder, inte enskilda åtgärder som följer efter varandra, utan en helhetssyn på hela problemet och den fråga som det handlar om, vilket är en stor möjlighet: nämligen socialt ansvar.
Angående: Tillsyn av finansmarknaderna i EU
Måndagen den 7 december 2009 uttalade sig Europeiska centralbankens ordförande Jean-Claude Trichet i Europaparlamentets utskott för ekonomi och valutafrågor angående frågan om tillsyn av finansmarknaderna i EU och en överenskommelse mellan EU:s finansministrar. Han sade att det inte är säkert att detta är ”den allra bästa lösningen”, eftersom den planerade EU-myndigheten inte har getts några direkta befogenheter.
Hur tänker rådet förhindra att banker, försäkringsbolag, leverantörer av finansiella tjänster, investmentfonder och hedgefonder med gränsöverskridande verksamhet kan dra sig undan en effektiv tillsyn på grund av en fortsatt fragmentering av behörigheten på nationell nivå?
Diego López Garrido
Herr Martin! Jag anser att EU hanterar problemet med lämplig tillsyn över det finansiella systemet på EU-nivå, och i detta fall har vi behövt ta oss ur en svår kris. EU gör det här med utgångspunkt från två viktiga dimensioner som fastställs i direktiven om finansiell tillsyn, de sex direktiv som kommissionen utarbetade förra året och som, för tillfället, kommer att kräva en överenskommelse mellan rådet och parlamentet. Vi avser att få denna överenskommelse i hamn under det spanska ordförandeskapet. Därför kommer vi främst att diskutera den med parlamentet.
För det första finns det så kallad makrotillsyn som görs av den europeiska systemrisknämnden, och som syftar till att förhindra allvarliga kriser, garantera finansiell stabilitet och minska störningar i det finansiella systemet. För det andra finns det så kallad mikrotillsyn, vilket jag tror är vad Hans-Peter Martin i första hand hänvisade till i sin fråga.
Dessa är de tre europeiska myndigheterna inom bank-, försäkrings- och aktiemarknaden. Syftet med denna tillsyn är mer ingående tillsyn, ursäkta upprepningen, och att minska störningarna hos enskilda finansiella institut och därigenom skydda kunderna hos dessa institut.
Rådet antog som sagt en gemensam ståndpunkt i denna fråga, en gång för alla. För det första gav rådet i oktober förra året politisk bekräftelse och politiskt förtroende till denna makrotillsyn, och i december till mikrotillsyn och hela lagstiftningspaketet. Som jag sade är detta något som är föremål för det ordinarie lagstiftningsförfarandet och därmed för vad parlamentet och rådet kommer överens om.
Dessa tre kommittéer bör vara i gång. Vi vill att direktiven antas, om möjligt helst under det spanska ordförandeskapets mandatperiod, men i alla fall senast i slutet av 2010. Det är rådets mål.
Därför förväntar vi oss ett fruktbart samarbete med Europaparlamentet så att vi kan ta detta viktiga steg fram till en slutsats, som jag tror kommer att bli historisk och ligger i linje med de metoder som har framkommit från länder utanför Europa, från G20, nu när USA förbereder en liknande reglering. Vi anser att detta är en av de utmaningar som vi måste möta för att undvika en kris som denna, som uppstod i det finansiella systemet på grund av bristande reglering och, som ledamoten tidigare sa, genom bristande ansvar hos vissa ledare inom det finansiella systemet.
Hans-Peter Martin
(DE) Tack för era uttalanden, López Garrido. Ni nämnde den europeiska systemrisknämndens makrotillsyn. Ni är säkert medveten om att det redan finns en hel del kritik i detta avseende, bland annat med avseende på nämndens storlek, eftersom den återigen har satts ihop enligt ett typiskt europeiskt proportionalitetssystem. Ser ni också en risk här, liksom många andra gör, att det inte kommer att bli möjligt för nämnden att arbeta effektivt?
Det andra problemet med denna europeiska systemrisknämnd är dess brist på oberoende. Tror ni att ni skulle kunna gå ett steg längre under det spanska ordförandeskapet och försöka se till att den får en högre grad av självständighet och göra lämpliga förbättringar när det gäller styrelsens storlek, för det kommer knappast att bli möjligt för den att arbeta på något meningsfullt sätt på denna grundval?
Diego López Garrido
Jag tror att det finns ett förslag från kommissionen. Det har äntligen nåtts en överenskommelse, ett samförstånd i rådet, vilket inte var lätt. Det svenska ordförandeskapet och kommissionen fick arbeta hårt för att nå denna överenskommelse i Ekofinrådet, och här är den nu. Nu är den här i Europaparlamentet, och det är parlamentet som måste inta denna hållning, som ni och andra har påpekat.
Detta är rätt plats för att uppnå överenskommelsen mellan de två sfärerna. Det råder enighet i rådet och vi får se om vi kan uppnå samförstånd med Europaparlamentet.
Jag anser att dessa frågor ni har tagit upp går att diskutera och debattera på samma sätt som andra frågor, och jag är säker på att vi, eftersom det är absolut nödvändigt, kommer att nå en överenskommelse mellan de båda lagstiftande organen i EU, dvs. rådet och Europaparlamentet.
Seán Kelly
(EN) Skulle det spanska ordförandeskapet kunna överväga att som en del av den föreslagna finansiella tillsynen göra rekommendationer om bästa praxis för att begränsa lönerna för de verkställande direktörerna för de största bankerna och även begränsa den groteska bonuskultur som har underblåst en stor del av svårigheterna och försatt oss i det träsk vi nu befinner oss i?
Nikolaos Chountis
(EL) Fru talman, herr López Garrido! Jag vill koppla frågan om EU:s finansiella tillsyn till spekulationsverksamhet hos värdepappersfonder, även fonder som är baserade inom EU, i City of London. En del tidningar rapporterar att fondförvaltarna spekulerar i eurons nedgång, grekiska statsobligationer samt skuld och underskott, vilket leder till ännu mer upplåning.
Kan ni tala om för mig vilka konkreta åtgärder som kan vidtas för att skydda ekonomierna i EU:s medlemsstater från spekulativa attacker från högriskfonder, även fonder som är baserade inom EU?
Diego López Garrido
Ja, jag tror att det är fullt möjligt att diskutera bästa praxis när det gäller finansinstitut. Vi inleder en debatt om systemen för finansiell tillsyn, och jag tror att detta är den perfekta platsen för att arbeta i denna riktning och kunna bidra med några av de delar som ni nämnde, herr Kelly, även som en del av direktiven.
Jag tror också att det finns utrymme för det förslag som den andra talaren gjorde inom ramen för dessa direktiv, som ni kommer att kunna diskutera i parlamentet, till exempel när det gäller regleringen av hedgefonder, som utgör en del av de tillsynskrav som har diskuterats, eller något som ordföranden för Europeiska unionens råd nämnde här i morse, nämligen utrotning av skatteparadis.
Allt detta, dessa idéer som har framförts, har sin plats, och passar perfekt i den debatt som kommer att äga rum här i parlamentet under de närmaste månaderna om reformeringen, som Europeiska rådet då kallade det, den fullständiga och verkliga reformeringen av tillsynen av det finansiella systemet. Det är således en grundlig och viktig reform, där alla frågor och debatter som ni har tagit upp kommer att ha en plats.
Angående: Den finansiella situationen i Grekland och euroländernas roll
De uttalanden som gjordes på senaste EU-toppmötet, om de allvarliga ekonomiska problemen i Grekland samt frågan om stöd till länder som befinner sig i liknande situation, var motsägelsefulla. Angela Merkel underströk euroländernas gemensamma ansvar för ett enskilt medlemslands situation, medan Fredrik Reinfeldt hävdade att Greklands situation var ett internt grekiskt problem som kräver nationella lösningar.
Hur ser ordförandeskapet på solidariteten mellan medlemsländerna, särskilt dem inom euro området, när ett av dem hotas av konkurs? Ställer man sig bakom att regeringarna tar emot lån och garantier från Europeiska centralbanken för att slippa spekulation och för att undvika att offentliga underskott ökar okontrollerat som en följd av en eventuell sänkning av medlemsstaternas kreditvärdighet?
Vid sidan av de sanktioner som föreskrivs i stabilitets- och tillväxtpakten, tror ordförandeskapet att vi behöver effektivare förebyggande kontroller och åtgärder som sätter fart på sysselsättningen och tillväxten i skuldtyngda medlemsstater innan deras ekonomiska situation förvärras drastiskt?
Diego López Garrido
I Europeiska unionens fördrag finns det en tydlig uppdelning av befogenheter. Medlemsstaternas ekonomiska politik är av gemensamt intresse för unionen, men samtidigt ligger de nationella budgetarna inom de enskilda medlemsstaternas behörighetsområde.
Med tanke på att det finns en gemensam valuta i 16 länder i unionen och samtidigt en vilja att utvidga euroområdet, eftersom idén om en monetär union är det mest allomfattande mål som förekommer i Maastrichtfördraget, måste naturligtvis medlemsstaterna följa budgetreglerna eftersom detta påverkar ekonomin och det monetära systemet som helhet.
Därför är det nödvändigt att undvika alltför stora offentliga underskott, vilket är viktigt för en fungerande ekonomisk och monetär union, och det måste väl medges att den monetära unionen har utvecklats mer än den ekonomiska unionen.
Därför är det enligt stabilitetspakten och artikel 123 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (på sin tid Maastrichtfördraget) inte tillåtet med underskott eller beviljande av krediter för att täcka dessa underskott av Europeiska centralbanken och centralbankerna i de medlemsstater som använder euron som valuta. Det står också i fördraget att varken EU eller medlemsstaterna kommer att åta sig eller fullgöra skyldigheter som tillhör centrala eller andra offentliga myndigheter i en annan medlemsstat.
Därför måste varje medlemsstat stå för sina egna skulder, och rådet har sagt att alla medlemsstater måste göra detta och är fortfarande övertygat om att Grekland och de övriga medlemsstaterna kommer att fatta de beslut som krävs för att rätta till sin ekonomiska obalans i syfte att bevara styrkan i sina nationella ekonomiska och finansiella förutsättningar.
Man måste komma ihåg att ett förfarande vid alltför stora underskott föregriper övervakning av den ekonomiska politiken i motiverade fall. Rådet kommer förhoppningsvis att diskutera fallet Grekland i februari. Det är troligt att man då kommer att anta rekommendationer, även om de är beroende av kommissionens initiativrätt, och därmed strategier på ett sådant sätt att EU kan uttrycka sitt intresse och sitt engagemang i svåra situationer eller omständigheter som vissa medlemsstater kan råka ut för.
Rodi Kratsa-Tsagaropoulou
(EL) Fru talman, herr López Garrido! Ni påminde oss om de artiklar i fördraget som handlar om förfarandet vid alltför stora underskott. Parlamentet känner till dessa artiklar. Men jag har en känsla av att ni skulle kunna ge mig mer information om vad José Luis Rodríguez Zapatero menade när han talade om solidaritet i euroområdet, om solidaritet i länder med särskilda finansiella problem. Vore det möjligt att diskutera bättre finansiell samordning mellan centrum och regioner när det gäller subventioner? Vore det möjligt med en bättre samordning av skatterna för att undvika skattemässig och social dumpning, vilket redan belastar EU och har särskilda konsekvenser för vissa länder? Kan ni berätta mer om vad ni sade tidigare i samband med vad José Luis Rodríguez Zapatero menade med solidaritet?
Diego López Garrido
EU är en region i världen där solidaritetssystemet tillämpas mycket tydligt. När det t.ex. gäller Grekland, eller mitt hemland Spanien, har vi upplevt stor solidaritet från EU:s sida, genom EU-medel och strukturfonderna, som utgör väsentliga delar av den europeiska solidaritetspolitik som kommer att fortsätta.
Det finns ingenting som liknar dem någon annanstans i världen. Detta har möjliggjort betydande framsteg i många länder, vilket gynnar länderna som helhet, samtidigt som marknaderna öppnas upp. Samtidigt har det skett en överföring av vissa belopp för att modernisera en region. Detta är ett mycket tydligt exempel på solidaritet. Dessa medel måste naturligtvis användas på rätt sätt, och de övervakas av EU, vilket är helt logiskt. Med andra ord finns det solidaritet.
En annan form av solidaritet är det som mycket tydligt står i fördraget. Ni hänvisade särskilt till fördraget. Genom fördraget införs en skyldighet för medlemsstaterna att samordna sin ekonomiska politik, sin socialpolitik och sin sysselsättningspolitik. I artikel 5 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt anges det klart och tydligt, och där uttrycks också EU:s solidaritet: i den gemensamma diskussionen och det gemensamma antagandet av mål för en samordnad ekonomisk politik.
Många av de nuvarande problemen i olika EU-länder till följd av krisen skulle inte ha varit så allvarliga om det hade funnits en ekonomisk union mycket tidigare, för den ekonomiska unionen stannade av. Den monetära unionen gick framåt, men den ekonomiska unionen stannade av och synergieffekterna av samordningen av den ekonomiska politiken i EU, har inte uppstått, vilket i korthet är vad de borde ha gjort. Detta är vad som föreslås genom fördraget.
EU 2020-strategin, de mål som vi måste komma överens om när det gäller investeringar i utbildning, specialisering och arbetsfördelning samt kampen mot klimatförändringarna är också saker vi måste uppnå enighet om i fråga om solidaritet. Även där uttrycks solidariteten mycket tydligt i en kontinent, i ett EU som alltid bör vara så enigt som möjligt. Men naturligtvis hindrar det inte att fördraget helt logiskt innehåller krav på att medlemsstaterna tar ansvar för sina skulder eller de krediter de tar. Det är naturligtvis varje stats ansvar. Det finns dock ett stort sammanhang som utgörs av en marknad och av socialpolitik, strukturpolitik, regionalpolitik och i framtiden, hoppas jag, en samordning av den ekonomiska politiken, socialpolitiken och sysselsättningspolitiken, vilket utan tvivel är ett sammanhang där solidaritet ingår.
Det är den lämpligaste och mest djupgående och långtgående formen av solidarisk politik inom unionen.
Janusz Władysław Zemke
(PL) Jag vill ändå ställa en fråga, eftersom ni sa, herr minister, att den mycket allvarliga situationen i Grekland skulle tas upp vid kommissionens möte i februari i år. Det stämmer att krisen i Grekland är mycket allvarlig, men alla vet att den tyvärr kan spridas. Jag vill fråga detta: Förutom kommissionens forum, bör ni inte inleda en mer konkret diskussion med Europeiska centralbanken? Jag tror att den också är ett viktigt organ, som borde vara mer aktivt här, när det gäller situationen i Grekland.
Diego López Garrido
Jag anser att varje organ har sitt eget verksamhetsområde. Detta är en av de viktigaste egenskaperna hos strukturen i den europeiska ekonomiska och monetära unionen, och dessutom det som ger den trovärdighet.
Det stämmer att rådet kommer att diskutera fallet Grekland, logiskt nog eftersom det är en av unionens medlemsstater, och naturligtvis blir vi alla påverkade av det som händer i ett annat EU-land. Vi påverkas av vad som händer i länder utanför EU, för att inte tala om på en plats där det finns en gemensam marknad och en gemensam valuta för 16 länder.
Det är logiskt att det diskuteras inom de gränser som fastställs i fördraget och dessutom att det görs på grundval av den budgetmässiga och ekonomiska strategi som anses vara lämplig under rådande omständigheter, och som i detta fall rekommenderas Grekland och utan tvekan kommer att vara till nytta för landet.
Europeiska centralbanken har sina egna uppgifter enligt fördraget, skyldigheter när det gäller finansiell stabilitet och prisstabilitet, och en oberoende ställning. Europeiska centralbankens oberoende är en grundläggande princip för EU, som ger stor trovärdighet åt vårt ekonomiska och finansiella system samt vår gemensamma valuta, euron. Detta krav på oberoende bör respekteras, eftersom det utgör en grundläggande del av den ekonomiska och monetära union som vi antog för flera år sedan i EU.
Talmannen
Herr minister! Tack så mycket för ert deltagande i denna första frågestund med ert ordförandeskap.
Frågor som inte har besvarats på grund av tidsbrist kommer att få skriftliga svar (se bilagan).
Frågestunden är härmed avslutad.
(Sammanträdet avbröts kl. 19.15 och återupptogs kl. 21.00.)
