Införlivandet och tillämpningen av direktiv 2002/73/EG om genomförandet av principen om likabehandling av kvinnor och män i fråga om tillgång till anställning, yrkesutbildning och befordran samt arbetsvillkor (kortfattad redogörelse)
Talmannen
Nästa punkt är ett betänkande av Teresa Riera Madurell, för utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhet mellan kvinnor och män, om införlivande och tillämpning av direktiv 2002/73/EG om genomförandet av principen om likabehandling av kvinnor och män i fråga om tillgång till anställning, yrkesutbildning och befordran samt arbetsvillkor.
Teresa Riera Madurell
föredragande. - (ES) Herr talman! Det direktiv som betänkandet handlar om är en ändrad version av ett direktiv från 1978 om samma ämne och har utarbetats mot bakgrund av Amsterdamfördraget, EG-domstolens rättspraxis och den nya sociala verkligheten. Det är en version som rymmer centrala aspekter av förbättringen av kvinnors rättigheter, som undersöks i detta betänkande.
I direktivet definieras direkt diskriminering, indirekt diskriminering och trakasserier. Där krävs också att medlemsstaterna ska uppmuntra arbetsgivarna att vidta åtgärder för att förebygga alla former av könsdiskriminering, och man värnar om arbetstagarnas rättigheter efter mamma- och pappaledighet.
Genom att genomföra detta direktiv förbinder sig medlemsstaterna inte bara att inrätta jämställdhetsorgan som främjar, utvärderar, genomför och stöder likabehandling. Medlemsstaterna ska också på ett strukturerat sätt underlätta dialogen mellan arbetsmarknadens parter för att främja likabehandling på arbetsplatsen genom kollektivavtal. De förbinder sig också att stärka rollen för de icke-statliga organisationer som verkar för jämställdhet, fastställa effektiva åtgärder för att bestraffa dem som inte följer direktivets bestämmelser och genomföra skyddsåtgärder för dem som hjälper drabbade personer.
Om kommissionen hade kunnat utarbeta den rapport som den enligt direktivet ska lägga fram vart fjärde år så hade vårt utvärderingsarbete varit relativt enkelt. Då skulle alla medlemsstater ha behövt införliva direktivet korrekt inom den fastställda tidsfristen och lämnat alla uppgifter till kommissionen. Så såg situationen emellertid inte ut när vi började.
När tidsfristen för att införliva direktivet löpte ut var det nio medlemsstater som inte hade meddelat vilka åtgärder som vidtagits för att införliva direktivet. Därför inledde kommissionen överträdelseförfaranden och i maj förra året pågick fortfarande förfaranden mot två medlemsstater. På grund av att direktivet och dess nya delar är komplexa upptäckte kommissionen problem med direktivets införlivande i 22 medlemsstater. Många av problemen räknade dock kommissionen med att kunna lösa genom dialog.
För att kunna utarbeta ett betänkande som var så noggrant, användbart och fullständigt som möjligt behövde vi fler uppgifter och vi beslutade därför att begära information från medlemsstaterna. Med hjälp av uppgifter som kommissionen tillhandahållit och de uppgifter som medlemsstaterna lämnat via sina jämställdhetsorgan eller nationella parlament samt bidrag från mina kolleger i de olika grupperna kunde vi skriva detta betänkande, som nu ger en tydlig bild av hur införlivandet fortskrider i de olika medlemsstaterna.
Efter denna erfarenhet vill jag understryka att samarbetet mellan de nationella parlamenten och Europaparlamentet var avgörande för att vi skulle kunna göra ett bra arbete. Utan de uppgifter som lämnats av parlamenten och jämställdhetsorganen hade vi inte kunnat skriva detta betänkande, åtminstone inte så noggrant som vi har gjort. Det hade heller inte varit möjligt utan det ömsesidiga samarbete som vi har kunnat upprätta med kommissionen eller den ovärderliga hjälpen från tjänsteavdelningarna vid utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhet mellan kvinnor och män, mitt kontor och tjänsteavdelningarna inom min parlamentsgrupp. Jag vill tacka alla dessa kvinnor. Jag vill också tacka skuggföredragandena för deras bidrag och samarbetsvilja.
Vårt mål från första början var att vårt arbete inte bara skulle vara noggrant och användbart, utan ett resultat av största möjliga samförstånd, eftersom vi ville ge en korrekt bild av hur införlivandet fortskrider. Detta direktiv är oerhört viktigt eftersom det ger EU mycket effektiva verktyg som gör det möjligt för medlemsstaterna att stärka sin lagstiftning om jämställdhet i arbetslivet, något som är avgörande för att vi ska kunna nå de mål som vi EU-medborgare har satt upp.
Vi får inte glömma bort att det i EU i dag fortfarande skiljer 28,4 procent mellan mäns och kvinnors sysselsättningsnivåer, att vi har långt kvar till Lissabonmålet med 60 procent av kvinnorna i arbete senast 2010 och att kvinnor dessutom tjänar i genomsnitt 15 procent mindre än män.
Om detta betänkande också kan bidra till att öka människors medvetenhet om den här frågan i medlemsstaterna så kan vi vara dubbelt nöjda.
Androulla Vassiliou
ledamot av kommissionen. - (EN) Herr talman! Kommissionen välkomnar parlamentets betänkande om detta viktiga direktiv och vi tackar Teresa Riera Madurell för hennes hårda arbete med det.
Direktiv 2002/73/EG är ett viktigt verktyg för att bekämpa könsdiskriminering i fråga om anställning, yrkesutbildning och befordran samt arbetsvillkor. Det har bidragit till att avsevärt förbättra gemenskapsrätten på området med tydligare definitioner av olika former av diskriminering och ett antal innovativa juridiska lösningar. Dessa omfattar bestämmelser för skydd av gravida och föräldralediga kvinnor, deltagande av arbetsmarknadens parter och icke-statliga organisationer för att garantera jämställdhet på arbetsplatsen samt upprättande av jämställdhetsorgan.
Betänkandet är av särskild vikt med tanke på de många ojämlikheter som fortfarande påverkar kvinnor och män i arbetslivet. Man uppmärksammar medlemsstaterna, kommissionen, arbetsmarknadens parter och det civila samhället på direktivets viktigaste bestämmelser samt betonar behovet av ett fullständigt genomförande. Därför kan betänkandet bidra till ett bättre genomförande av direktivet och en större medvetenhet om gemenskapsrätten om likabehandling av kvinnor och män.
I egenskap av fördragens väktare fortsätter kommissionen att nära övervaka genomförandet av direktivet i medlemsstaterna. Den upprätthåller en dialog med medlemsstaterna när det gäller överträdelseförfarandena för att se till att direktivet genomförs på ett korrekt sätt.
För att fullgöra sin informationsplikt enligt direktivet kommer kommissionen att anta en rapport under första halvåret i år om direktivets tillämpning i samtliga medlemsstater och kommer att meddela detta till parlamentet och rådet.
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum på torsdag.
Skriftliga förklaringar (artikel 142)
Proinsias De Rossa  
skriftlig. - (EN) Irlands likabehandlingsmyndighet anses vara en bra modell. Trots det har Irlands regering nyligen skurit ned sin budget med ungefär 43 procent och har snabbt genomfört en decentralisering av myndigheten samtidigt som regeringens övergripande program för decentralisering av offentliga organ har avstannat.
Niall Crowley har avsagt sig posten som högste chef för Irlands likabehandlingsmyndighet och har förklarat att likabehandlingsmyndigheten har blivit ohållbar efter beslutet att skära ned dess finansiering med 43 procent och ytterligare decentralisera personalen samt att myndighetens arbete ofrånkomligt har försämrats. Dessutom har ytterligare sex ledamöter av likabehandlingsmyndigheten sagt upp sig.
I betänkandet uppmanas medlemsstaterna att utveckla kapaciteten hos de organ som verkar för jämställdhet och lika möjligheter för kvinnor och män i enlighet med direktiv 2002/73/EG samt sörja för att de har tillräckliga resurser. I betänkandet upprepas även direktivets krav på dessa organs självständighet.
Irlands regering bryter helt klart mot direktivet då den uppenbarligen inte har någon avsikt att varken korrekt sörja för tillräckliga resurser eller garantera självständigheten för en myndighet vars finansiering den nästan halverat genom att tvinga halva styrelsen att säga upp sig.
Louis Grech  
skriftlig. - (EN) Mot bakgrund av den bestående klyftan mellan kvinnor och män när det gäller sysselsättningsgrad, löner och tillgång till ledarpositioner uppmanar jag medlemsstaterna att skynda på genomförandet av direktiv 2002/73/EG och samtidigt se till att direktivets bestämmelser fullständigt och effektivt införlivas i den nationella lagstiftningen. Med tanke på den eskalerande finanskrisen är jag rädd att ett långsamt eller bristfälligt genomförande av direktivet kommer att leda till ökad ojämlikhet mellan könen, äventyra uppfyllandet av Lissabonstrategins mål och hindra EU från att utveckla sin ekonomiska kapacitets fulla potential.
Beklagligt nog har en del medlemsstater valt att begränsa omfattningen av förbjudna former av diskriminering och därmed efterlever de endast delvis direktiv 2002/73/EG. Det är nedslående att vissa nationella lagstiftare inte bryr sig om de destruktiva följder som diskriminering och sexuella trakasserier har på de anställdas moral och produktivitet, trots flera undersökningar av frågan.
För att bättre genomföra metoder mot diskriminering och trakasserier måste man involvera aktörer på gräsrotsnivå med hjälp av informationskampanjer, icke-statliga organisationer och även mer formella instrument, som att införa specialbestämmelser i kollektivavtal och nationell jämställdhetslagstiftning.
Zita Pleštinská  
skriftlig. - (SK) Antagandet av en EU-rättsakt är början på processen att införliva och tillämpa direktivet i alla medlemsstater. Europaparlamentet övervakar noggrant införlivandet av varje direktiv och ett exempel på detta är betänkandet från min kollega Teresa Riera Madurell, som har undersökt tillämpningen av principen om likabehandling av kvinnor och män.
Utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhet mellan kvinnor och män arbetar intensivt med att uppmärksamma att könsdiskriminering fortfarande förekommer inom många områden i samhället och inom det politiska livet. Långsamt och bristfälligt genomförande av direktiv 2002/73/EG äventyrar Lissabonstrategins mål och utvecklingen av EU:s fulla sociala och ekonomiska potential.
Jag uppmanar kommissionen och medlemsstaterna att inrätta tydliga, heltäckande och mätbara indikatorer och standarder för likabehandling i syfte att utvärdera relationerna mellan könen. Jag anser att det jämställdhetsinstitut som nu ligger i startgroparna i hög grad kommer att bidra till jämställdhet genom sina verksamheter.
Det är min fasta övertygelse att detta direktiv kan införlivas på ett framgångsrikt sätt genom att utbyta bästa praxis och vidta bestämda åtgärder inom områden där diskriminering har konstaterats.
Rovana Plumb  
Det var med glädje jag läste på Europaparlamentets webbplats att likabehandling av kvinnor och män ligger på en hedersam tredjeplats bland ämnena i de mest lästa nyhetsartiklarna under 2008. Det enorma intresset för denna fråga visar dock att det fortfarande återstår mycket att göra, särskilt inom området för likabehandling av kvinnor och män när det gäller tillgång till anställning, yrkesutbildning och befordran. I det avseendet är Teresa Riera Madurells betänkande en framgång eftersom man klargör arbetsgivarnas och det civila samhällets betydelse för att främja jämställdhet.
Jag anser att kommissionen spelar en ytterst viktig roll i kampen för att åstadkomma likabehandling av kvinnor och män i arbetslivet. Kommissionen måste först och främst kontrollera om EU:s medlemsstater har vidtagit bestämda åtgärder mot de nackdelar som kvinnor möter under sitt yrkesliv. Jag tänker framför allt på integreringen av och respekten för jämställdhetsprincipen i medlemsstaternas administrativa och politiska beslut.
Samtidigt som medlemsstaterna lägger fram sina rapporter för kommissionen vart fjärde år måste de lämna en sammanhängande redogörelse för de faktiska påföljder som ska införas vid överträdelser enligt direktivet, vilket i hög grad skulle bidra till ett utbyte av erfarenheter och god praxis.
