Slutsatserna från rådet (utrikesfrågor) om fredsprocessen i Mellanöstern, särskilt situationen i östra Jerusalem (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är rådets och kommissionens uttalanden om slutsatserna från rådet (utrikesfrågor) om fredsprocessen i Mellanöstern, särskilt situationen i östra Jerusalem.
Cecilia Malmström
rådets tjänstgörande ordförande. - Herr talman! Konflikten i Mellanöstern var en av de frågor som vi diskuterade här i parlamentet redan i början av det svenska ordförandeskapet. Det känns bra att kunna återkomma till er och ge en rapport så här i slutet av terminen.
Utrikesminister Carl Bildt var också i utrikesutskottet förra veckan och rapporterade till det och förde långa diskussioner, bland annat om Mellanöstern. I förra veckan diskuterade rådet för utrikesfrågor situationen i Mellanöstern, och slutsatser antogs. Vi gläder oss åt att alla 27 medlemsländer står bakom dessa slutsatser som tydligt visar EU:s ståndpunkter kring fredsprocessen i Mellanöstern.
Med dessa slutsatser vill rådet och ordförandeskapet sända ett mycket tydligt och starkt europeiskt budskap som vi hoppas kan leda till att förhandlingarna mellan parterna snabbt kan återupptas. Vi är oroade över bristen på framsteg i fredsprocessen i Mellanöstern. Därför har vi klargjort vårt stöd till USA:s ansträngningar för att uppnå fred. EU uppmanar parterna att ta sitt ansvar och påbörja förhandlingar kring alla statusfrågor, däribland Jerusalem, gränser, flyktingar och säkerhet. Våra slutsatser reflekterar också EU:s ståndpunkt om Mellanöstern som vi haft under en lång tid, som baseras på folkrätten och har uttalats vid ett flertal tillfällen.
EU:s ståndpunkt är bland annat att en förhandlad tvåstatslösning ska grundas på gränserna från 1967 och att bosättningarna är olagliga. Jerusalem är en ”final status issue” och vi har klargjort att om verklig fred ska uppnås måste Jerusalems status som framtida huvudstad för två stater lösas genom förhandlingar. Återupptagandet av de israelisk-palestinska förhandlingarna var under en stor del av året kopplade till bosättningsfrågan. Nyligen har den israeliska regeringen givit besked om en partiell och tillfällig frysning av bosättningarna. Rådet för utrikesfrågor välkomnar det beslutet, och vi hoppas att det ska bidra till återupptagande av meningsfulla förhandlingar.
Vi noterar dock med oro det överraskande beslutet av Israels regering den 13 december att för första gången göra bosättningarna till en del av programmet ”National Priority Areas”. Det går emot andan i frysningen av bosättningarna och skadar ansträngningarna att skapa en atmosfär som kan bidra till en varaktig lösning på konflikten. Min kollega, biståndsminister Gunilla Carlsson, besökte utvecklingsutskottet i Europaparlamentet i början av september. Hon lovade att följa utvecklingen på plats, att ge bistånd och att ingripa på de områden som vi alla känner till - situationen i och runt östra Jerusalem, bosättningarna och frågor som tillträde och rörlighet, särskilt när det gäller Gaza. Det löftet har vi uppfyllt.
Under de senaste månaderna har EU under ordförandeskapets ledning intagit en tydlig hållning när det gäller bosättningarna och den fortsatta avstängningen av Gaza. Avstängningspolitiken är oacceptabel och kontraproduktiv. EU håller fast vid kravet att gränsövergångarna ska öppnas omedelbart och villkorslöst för humanitär hjälp, varor och personer. Rådet har också efterlyst att FN:s säkerhetsråds resolution 1860 genomförs fullt ut och att internationell humanitär rätt respekteras. De som håller den bortförda israeliska soldaten Gilad Shalit fången måste omedelbart släppa honom fri.
Några ytterligare ord om Gaza:
Vi hoppas förstås att Egyptens och Arabförbundets medlingsansträngningar kan fortsätta. Det är viktigt för att förhindra en permanent delning mellan Västbanken med östra Jerusalem å ena sidan och Gaza å andra sidan. Vi ser fram emot fria och rättvisa val när omständigheterna så tillåter. En sak är klar - fred mellan Israel och palestinierna bara kan uppnås om palestinierna är enade.
Våra diplomater på plats har följt situationen i östra Jerusalem noga. Enligt deras uppfattning försvagar Israel den palestinska befolkningsgruppen i staden. Detta är oroväckande. EU kommer att stärka sitt bistånd till östra Jerusalem för att underlätta levnadsförhållandena för palestinierna. Det starka budskapet om östra Jerusalem i rådets slutsatser är ett tydligt bevis på vår oro över läget. Det är viktigt att komma ihåg att en lösning mellan Israel och Syrien och mellan Israel och Libanon är förutsättningar för fred i Mellanöstern. EU välkomnar de uttalanden som Israel och Syrien har gjort nyligen och som bekräftar att de är villiga att föra fredsprocessen framåt. Det säger sig självt att det skulle ha extremt positiva återverkningar på hela regionen.
Catherine Ashton
Herr talman! Rådet antog i förra veckan mycket omfattande slutsatser om fredsprocessen i Mellanöstern. I slutsatserna beskrivs en principiell ståndpunkt i ett antal viktiga frågor på ett tydligt och beslutsamt sätt. Jag kommer inte att dröja mig kvar vid slutsatserna eller upprepa vad ordförandeskapet har sagt. Det räcker att konstatera att jag hoppas att vi genom att på nytt bekräfta våra principer har bidragit till att återställa en del av det palestinska förtroendet och viljan att gå in i fredsprocessen. Slutsatserna kommer självfallet också att vara till stor hjälp för mig och ger mig en tydlig riktning för de kommande månaderna.
Ni har bjudit in mig idag för att tala om vårt politiska arbete, men också om situationen i östra Jerusalem. Detta är ett område som ger upphov till stor oro. Östra Jerusalem är ockuperad mark, tillsammans med resten av Västbanken. EU motsätter sig att palestinska bostäder rivs, att palestinska familjer fördrivs, att israeliska bosättningar byggs och att ”separationsbarriären” byggs. EU arbetar med de här frågorna på politisk nivå, genom diplomatiska kanaler och i våra offentliga uttalanden. Vi arbetar också med situationen genom praktisk hjälp som är inriktad på att stödja den palestinska befolkningen i östra Jerusalem. Det saknas t.ex. 1 200 klassrum för palestinska barn i staden, och vi hjälper därför till att förbättra utbildningslokalerna. Dessutom gör vi det möjligt för palestinska sjukhus i östra Jerusalem att kunna fortsätta att klara sig på egen hand, och vi arbetar mycket med palestinska ungdomar i staden som lider av hög arbetslöshet och psykologiska problem. Idag genomför EU aktiviteter i östra Jerusalem som kostar 4,6 miljoner euro.
En annan källa till oro är förstås situationen i Gaza. Vi har kontinuerligt uppmanat till att bistånd, handel och personer ska få flöda fritt. Vi är djupt oroade över de vardagliga levnadsförhållandena för människorna i Gaza: sedan konflikten i januari har givarna inte kunnat genomföra återuppbyggnadsarbete, och allvarliga problem kvarstår, t.ex. bristen på rent dricksvatten. Israel bör utan dröjsmål på nytt öppna gränsövergångarna, vilket skulle innebära att den privata sektorn kan återupplivas och minska Gazas beroende av bistånd.
Det är nu dags att agera och omsätta rådets slutsatser i handling. Nu måste vi tänka på hur vi kan återuppväcka en politisk process. De två sidorna tycks ha glidit längre ifrån varandra vad gäller att nå fram till en lösning. Jag kommer inom kort att resa till regionen, och mitt huvudmål kommer att vara att träffa de viktigaste aktörerna och själv se hur EU kan vara en förändringskraft. Jag tror att vi alla instämmer i att den övergripande och allt överskuggande prioriteten är att förhandlingarna mellan Israel och palestinierna återupptas - inte förhandlingar för förhandlingarnas egen skull, utan förhandlingar för att uppnå ett fredsavtal och vända ett nytt blad. Vi kan inte - och det tror jag inte heller att regionen kan - tolerera ännu en runda av fruktlösa förhandlingar. Förhandlingar har pågått av och till under flera år med början i Osloavtalet, som undertecknades i september 1993. Det är 16 år sedan. Förhandlingarna ska baseras på internationell rätt och respektera tidigare avtal. Alla frågor ska ligga på bordet, inklusive Jerusalems status som den framtida delade huvudstaden.
Förhandlingarna ska också äga rum inom en avtalad tidsram med effektiv medling. Vi behöver se ett seriöst åtagande och en politisk vilja från både Israel och Palestina att delta i seriösa och genuina förhandlingar. EU finns där för att hjälpa båda parterna att axla detta åtagande och erbjuda dem stöd under den svåra förhandlingsvägen. Min uppgift är att se till att Europa fungerar effektivt och harmoniskt.
EU har konsekvent stött både Israel och palestinierna genom att ge dem tid och utrymme att förhandla bilateralt. Vårt stöd har gjort det möjligt för den palestinska myndigheten att bygga upp institutionerna för den framtida staten Palestina så att den kan erbjuda folket sina tjänster och vara en pålitlig granne i regionen. Idag är palestinierna splittrade både politiskt och fysiskt. Trovärdiga förhandlingar kräver en stark och förenad palestinsk partner. Israel har allt att vinna - inte att förlora - på att ha en stark palestinsk partner.
Israel har tagit ett första steg med sin tillfälliga och delvisa frysning av bosättningarna. Vi hoppas att detta kommer att bidra till att meningsfulla förhandlingar återupptas.
USA är fortsatt en oumbärlig och viktig aktör i Mellanöstern. Förutsättningarna för ett effektivt partnerskap mellan EU och USA om Mellanöstern har sällan varit så goda. Det är dags att förverkliga detta genom en nära samordning av våra positioner och vår strategi. EU kommer att stödja och ha ett nära samarbete med USA via kvartetten. Kvartetten måste återupplivas - det kräver det nuvarande dödläget i fredsprocessen. Kvartetten kan erbjuda den noggranna, men ändå dynamiska medling som krävs.
Freden i Mellanöstern kräver en omfattande lösning. Både Syrien och Libanon har en viktig roll att spela. Vi ser fram emot genomförandet av det arabiska fredsinitiativet. De bör vara delaktiga i lösningen. Vårt angreppssätt ska vara regionalt och inkluderande. Ett multilateralt ramverk ska komplettera det israelisk-palestinska bilaterala ramverket.
Under de kommande månaderna har jag för avsikt att ha en nära kontakt med parlamentet i alla de här frågorna. Jag är medveten om den aktiva roll som parlamentet spelar, inte minst i egenskap av budgetmyndighet. På politisk nivå arbetar parlamentsdelegationerna direkt med israeliska Knesset och det palestinska lagstiftande rådet. I förra veckan besökte delegationen för förbindelserna med det palestinska lagstiftande rådet de ockuperade palestinska territorierna och rapporterade med stor oro om situationen på marken.
Slutligen välkomnar jag att parlamentets arbetsgrupp om fredsprocessen fortsätter sitt arbete och träffas igen den här veckan.
Ioannis Kasoulides
Herr talman! I samband med att unga israeliska och palestinska ledare besökte Europaparlamentet hölls en djupgående diskussion där riktlinjerna för ett fredsavtal för deras framtid drogs upp - en säker och erkänd tvåstatslösning, grundad på 1967 års gränser, med Jerusalem som huvudstad för båda, avmilitarisering av den palestinska staten, en upprepning av 2007 års arabiska fredsinitiativ, Natogarantier och att flyktingfrågan ordnas på ett sätt som inte förändrar den demografiska karaktären hos den hebreiska staten.
Samtidigt som de unga har en vision om en gemensam framtid bråkar de äldre fortfarande om huruvida de ska inleda förhandlingar. Det egyptiska initiativet till en försoning mellan palestinierna - så att det finns en enda motpart - är fortfarande under övervägande, och säkerhetsarrangemanget i Gaza, med frisläppandet av fångar, som Gilad Shalit, inväntas fortfarande. Samtidigt gör situationen på marken - enligt rapporten från EU:s uppdragschef i östra Jerusalem, den palestinska staten allt mindre livskraftig.
Jag beklagar att ett demokratiskt land som Israel ägnar så lite uppmärksamhet åt de skador en del av deras handlingar ger upphov till i den internationella offentliga opinionens ögon och att man endast försöker begränsa skadorna i efterhand.
Hannes Swoboda
Herr talman, minister Malmström, fru vice ordförande för kommissionen/unionens höga representant för utrikes frågor och säkerhetspolitik! Jag vill börja med att varmt tacka det svenska ordförandeskapet för det här initiativet. Det var ett bra initiativ, och jag vill gratulera er till det. Jag vill också tacka Catherine Ashton för att ha suttit på kommissionens sida under sitt första framträdande här, även om hon främst talat i sin roll som unionens höga representant för utrikes frågor och säkerhetspolitik. Detta handlar helt och hållet om en gemensam utrikes- och säkerhetspolitik. På vissa sätt har det ingen betydelse var ni sitter. Det som är viktigt är att ni är här och att ni företräder en gemensam utrikespolitik.
Min andra poäng är att det uttalande som antagits av rådet är bra och på intet sätt antiisraeliskt. Det ligger tvärtom i Israels intresse och främjar landets säkerhet och stabilitet. Det är mycket viktigt att betona detta. Om vi som européer ska kunna spela en aktiv roll i det här avseendet är det viktigt att vi fortsätter att betona detta. Jag vill be Catherine Ashton att ta till sig detta.
För ett par dagar sedan var vi i USA och förde diskussioner med våra kolleger från kongressen. När president Barack Obama möts av kongressens ensidiga synsätt och dess bristande förståelse för palestiniernas situation finns det få alternativ som är öppna för honom. Vi hyser stor sympati för situationen i Israel. Vi motsätter oss också alla former av terrorism, och vi vill att den tillfångatagne soldaten äntligen ska få återvända till sin familj. Vi är dock lika oroade över och hyser lika stor sympati för den olyckliga situation som palestinierna befinner sig i vad gäller allt som hänvisas till i det här uttalandet och framför allt 1967 års gränser, den svåra situationen i Jerusalem och bosättningsaktiviteterna. Det är fullständigt obegripligt - även om det är en fortsättning på de senaste årens politik - att man intar en så konfliktskapande hållning när det gäller utbyggnaden av bosättningarna. Först stoppades utbyggnaden, och sedan inkluderades den i det nationella prioritetsprogrammet. Efter detta fortsatte enbart den naturliga utvecklingen, och därefter byggdes vägar som skar igenom palestinska bosättningar. Det sätt som mark dagligen tas ifrån palestinierna på är helt oacceptabelt.
Det som drabbade en delegation från parlamentet är också helt oacceptabelt. Proinsias de Rossa kommer också att ge sina synpunkter på detta. Ledamöterna av det här parlamentet måste samarbeta med rådet och kommissionen för att tydligt markera att ledamöter av parlamentet har rätt att resa till Gaza och själva se hur situationen ser ut där. Vad har Israel att dölja? Varför förhindrar man parlamentsledamöter från att resa till Gaza? Vi får inte acceptera det, och jag hoppas att vi tillsammans kommer att motsätta oss det. Insyn och öppenhet är några av förutsättningarna för en rimlig Mellanösternpolitik. Vi måste ge detta vårt tydliga stöd.
Annemie Neyts-Uyttebroeck
för ALDE-gruppen. - (NL) Herr talman, fru Ashton, herr vice kommissionsordförande, fru rådsordförande! Först, Cecilia Malmström, vill jag tacka hela det svenska ordförandeskapet för rådets slutsatser om konflikten i Mellanöstern i allmänhet och om östra Jerusalem i synnerhet.
Jag tror att alla kommer att betrakta det som ett viktigt tecken att en gemensam rapport från ledarna för EU:s delegationer i östra Jerusalem har godkänts och antagits enhälligt för första gången och inte minst vid den här tidpunkten, efter att Lissabonfördraget trätt i kraft. Ett annat tecken är att de slutsatser som det svenska ordförandeskapet lagt fram också antagits enhälligt, vilket inkluderar slutsatserna om östra Jerusalem. Jag hoppas att de israeliska myndigheterna inser betydelsen av denna utveckling.
Vi debatterar Mellanöstern med några månaders mellanrum, och ibland kan det tyckas som Echternach-processionen: ett litet steg framåt, därefter tecken på ett steg bakåt, därefter ytterligare skäl till förhoppningar. Tyvärr finns det också skäl att misströsta, förstås. Det är självfallet mycket viktigt - också för min grupp - att både israelerna och palestinierna kan leva sida vid sida i fred i två separata stater och kan gynnas av de möjligheter till utveckling som är tillgängliga och garantera varandras säkerhet. Jag tror att vi alla instämmer i detta. Vi är också överens om vilka steg som i idealfallet skulle leda dit, och vi är självfallet beredda att bidra.
Jerusalem är en av de vackraste städerna i världen - det är verkligen en extraordinär plats - och därför är det oerhört tragiskt att människor som lever där sida vid sida inte kan göra det på ett fredligt sätt. För Jerusalems välbefinnande och bevarande hoppas jag att detta kan uppnås under de dagar som återstår fram till jul.
Caroline Lucas
Herr talman! Jag skulle vilja välkomna uttalandena från både rådet och kommissionen, men min fråga till båda är: när kommer vi att gå längre än de vackra orden - som jag absolut instämmer i - och när kommer vi att se verklig handling? Vi har hört samma ord om och om igen om att vi måste garantera Israel det ena eller det andra, men vi måste verkligen kunna påverka för att få det att hända. I annat fall kommer Israel helt enkelt att nonchalera oss, vilket man fortsätter att göra.
Min fråga är vad man rent praktiskt kan göra för att se till att vi ser verklig rörelse och verkliga framsteg här? Enligt min uppfattning måste det omfatta sådant som att associationsavtalet mellan EU och Israel upphävs.
Jag välkomnar det svenska ordförandeskapets initiativ med fokus på situationen i östra Jerusalem och dess tydlighet när det gäller Jerusalems roll som huvudstad för två stater och att ni står fast vid att det är viktigt att Israel fryser sina bosättningsaktiviteter i östra Jerusalem.
Jag hyllar också författarna till EU:s uppdragschefers rapport om östra Jerusalem. Den rapporten talar med en tydlighet och en vision som alltför ofta saknas i de här debatterna. Den beskriver hur Israels politik om olaglig annektering av östra Jerusalem avsiktligt är avsedd att försvaga det palestinska samhället i staden och förhindra palestinsk utveckling. Men uppdragscheferna uppmanade rådet att anta ett stort antal rekommendationer genom denna rapport, och jag menar att rådet omgående måste agera utifrån detta.
Om EU har ett seriöst engagemang för en tvåstatslösning måste man göra allt som är möjligt för att bevara och stärka den palestinska karaktären och identiteten hos östra Jerusalem. Uppdragschefernas uttalande och rapport visade på praktiska sätt att åstadkomma detta.
Peter van Dalen
Herr talman! Inte minst i samband med den kommande högtiden ber många för fred i Mellanöstern, men ibland blir man modfälld och tänker att freden aldrig kommer att inträffa. Det är dock viktigt att alla parter fortsätter att arbeta för fred, men däri kan också huvudproblemet ligga. Kan och vill alla parter arbeta för freden? Israel har vidtagit åtgärder för att byta land mot fred tidigare - jag tänker på att man dragit sig tillbaka från delar av Gazaremsan - men det ledde tyvärr inte till fred. Tvärtom ökade raketbeskjutningen, och 2009 invaderade Israel Gazaremsan. Nu har Israel meddelat ett tillfälligt stopp för byggandet på Västbanken. Ett antal vägblockeringar har också tagits bort. Detta var en gest för att bidra till att få till stånd fredssamtal.
Detta agerande från Netanyahuregeringens sida är redan ganska långtgående med israeliska mått, men ändå ser jag inte mycket rörelse på den palestinska sidan. Människor säger att det Israel gör inte har någon betydelse, men jag kan inte urskilja någon gest från palestiniernas sida som möjliggör samtal. Kan och vill den palestinska sidan få till stånd fortsatta samtal? Hamas verkar vara invecklade i sin kamp med Fatah och hålls kort av Iran. Mahmoud Abbas verkar vara en papperstiger som inte har särskilt stort inflytande längre. Jag anser att det är på tiden att också den palestinska sidan gör tydligt att man vill ha fred.
Kyriacos Triantaphyllides
Herr talman, fru Ashton! Vi välkomnar det beslut som Europeiska unionens råd fattade den 8 december. Det bekräftar EU:s stöd för att skapa två stater på grundval av 1967 års gränser.
Icke desto mindre, baserat på erfarenheter från det besök vi nyligen gjorde i området, gör den situation som råder i de aktuella områdena att det är nästan omöjligt att skapa en palestinsk stat. Jag syftar framför allt på resandet av muren, rivningen av palestinska hus och framför allt skapandet av bosättningar på Västbanken i sin helhet, framför allt runt östra Jerusalem.
Cirka 500 000 bosättare bor idag i de här bosättningarna. Än viktigare är att i östra Jerusalem görs ansträngningar för att skapa en palissad genom att bygga bosättningar runt om staden i syfte att tvinga palestinierna att lämna sina hem. Det är idag uppenbart att den israeliska regeringen använder samtal för att vinna tid. Sakta men säkert försöker man påtvinga sin suveränitet på alla de palestinska områdena.
Utöver att förespråka en tvåstatslösning borde EU vidta specifika åtgärder mot Israel. Den fortsatta kränkningen av de mänskliga rättigheterna är en tillräcklig grund för EU att införa sanktioner utifrån artikel 2 i fördraget, eftersom det enda man kommer att uppnå om man å ena sidan väljer att stödja fredsprocessen, men å andra sidan fortsätter att uppgradera de ekonomiska förbindelserna med Israel utan begränsningar är att betjäna Israels politik, som består i att tvinga palestinierna att överge sin mark och utvidga Israels suveränitet till att omfatta hela Palestina.
Bastiaan Belder
Herr talman! Har Europa förlorat förståndet? Denna retoriska fråga ställde USA i början av december. Föremålet för denna starka kritik från kongressen var att man unilateralt utsett östra Jerusalem till huvudstad i den tänkta palestinska staten i ett utkast till rådsförslag som cirkulerade. Som ordförande för parlamentets delegation för förbindelserna med Israel hade jag föreställt mig och hoppats på en mer konstruktiv inledning på vår transatlantiska dialog. Jag vill också skynda mig att tillägga att en noggrann undersökning av både förslaget och det slutgiltiga uttalandet av rådet gjorde mig - i likhet med våra motparter i kongressen - oerhört bestört. Jag tar med eftertryck avstånd från framför allt förslaget om att dela Jerusalem. Jag betraktar rådets uttalande om Mellanöstern som ett allvarligt diplomatiskt och politiskt bakslag för fredsprocessen, och därför är jag mycket besviken på att utrikesministrarna låtit sig ledas av det svenska ordförandeskapet - av alla ordförandeskap - med dess ansträngda förbindelser med den judiska staten.
Jag har flera grundläggande invändningar mot det nämnda rådsuttalandet. Detta är knappast rätt sätt att stimulera den palestinska myndigheten att återuppta samtalen med Israel. Dessutom går uttalandet emot kvartettens princip från den 9 november 2008 om att ”tredje part inte ska ingripa i de bilaterala förhandlingarna”. USA:s officiella reaktion på rådets uttalande av den 8 december underströk än en gång denna princip. Finns det då inget annat vi kan göra än att acceptera denna återvändsgränd i fredsprocessen? Absolut inte! Efter den senaste tidens delegationsbesök i Israel är jag övertygad om att en gradvis, solid process av närmande mellan staten Israel och den palestinska myndigheten är både nödvändigt och möjligt. Att gradvis flytta över administrationen på Västbanken, exempelvis i område C, och stärka det ekonomiska samarbetet samtidigt som man stärker och etablerar pålitliga palestinska institutioner kommer verkligen att föra fredsprocessen framåt. Jag uppmanar därför rådet och kommissionen att upphöra med att göra kontraproduktiva uttalanden om fredsprocessen och istället investera i specifika projekt som rör samarbete mellan israelerna och palestinierna. Detta är en etablerad europeisk formel, eller hur?
Diane Dodds
(EN) Herr talman! Som ledamot av parlamentets delegation för förbindelserna med Israel lyssnade jag med intresse på utrikesrådets kommentarer till fredsprocessen i Mellanöstern och till kommissionens uttalande. I likhet med kollegan före mig har jag dock en dominerande känsla av oro när det gäller detta. Israel är den enda fungerande demokratin i regionen. Dess motståndares favorittaktik har varit terrorism mot staten. Jag anser att rådets och kommissionens uttalanden inte tillskriver Israels oro för säkerheten tillräcklig betydelse. Jag hörde inte heller att den höga representanten nämnde denna oro i sitt uttalande inför parlamentet.
Dessutom menar jag att uttalandet lägger alltför stor börda på Israel, både när det gäller att processen inte går framåt och att de utestående frågorna inte kan lösas, inte minst när det gäller Jerusalem.
José Ignacio Salafranca Sánchez-Neyra
(ES) Herr talman! Detta är en mycket ovanlig debatt, eftersom Cecilia Malmström sitter på rådets bänk - snart hoppas vi att få se henne sitta på kommissionens bänk. Vi får se var hon kommer att sitta!
I alla händelser väcker rådets slutsatser inte direkt optimism. Rådet har uttryckt sin djupa oro angående bristen på framsteg i fredsprocessen i Mellanöstern och begär att den ska återupptas på grundval av resolutionerna i FN:s säkerhetsråd, slutsatserna från Madridkonferensen och färdplanen. Inget är nytt under solen.
Man säger också att EU är berett att bidra till att lösa de problem som de två talarna har presenterat här: problemet med östra Jerusalem, vattenproblemet, säkerhetsproblemet och gränsproblemet.
Det finns dock ett antal nya komponenter som jag skulle vilja att våra gäster delger sin uppfattning om. För det första skulle jag vilja veta om det enligt deras uppfattning finns en koppling mellan moratoriet på åtta månader och de bosättningar som den israeliska regeringen fattat beslut om och den nya regeringen i USA.
Jag skulle också vilja veta vad de anser om de uttalanden som gjordes igår i Gaza av företrädaren för Hamas med anledning av tjugotvåårsdagen, där man säger att man inte har för avsikt att göra några eftergifter för Israel och att man inte har för avsikt att erkänna det. Vad anser de om den lagstiftning som kommer att ge Israels befolkning en röst genom en folkomröstning om de ockuperade områdena?
Vad anser de slutligen om Goldstonerapporten och att den antagits av FN:s råd för mänskliga rättigheter? Anser de att det är något som kommer att hjälpa fredsprocessen, eller anser ni tvärtom, som Israel hävdar, att det är något som kommer att blockera eller förhindra den?
Proinsias De Rossa
(EN) Herr talman! Det finns två åtaganden som jag särskilt vill välkomna i rådets uttalande och som har potential att skapa en ny dynamik: stöd för den palestinska myndighetens tvååriga program för att avsluta den israeliska ockupationen och etablera den palestinska staten och EU:s beredvillighet att när så är lämpligt erkänna en palestinsk stat.
I förra veckan ledde jag en officiell parlamentsdelegation till de ockuperade palestinska territorierna där jag än en gång såg med egna ögon hur apartheidsystemet genomförs av Israel mot palestinierna i kombination med fördrivning och rivning av deras bostäder, deras mark, deras vatten och deras andaktslokaler.
Bara några timmar efter att rådets uttalande publicerats drogs det tillstånd min delegation hade för att besöka Gaza tillbaka. Så agerar inte en vänligt sinnad stat. Det är utan tvekan ett ingripande i parlamentets rätt att ha anständiga och demokratiska förbindelser med våra motparter som valts av det palestinska folket.
Vi fann en utbredd misströstan och hopplöshet hos de människor vi mötte i Hebron, östra Jerusalem och Ramallah. Där det finns hopplöshet finns det våld. Vi kan göra framsteg nu eller så kan vi låta situationen övergå i mer bittert våld, vilket kommer att leda till att mer moderata palestinska politiker drivs bort från ledarskapet. Det är det val vi kan göra.
Jag vill vädja både till rådet och till Catherine Ashton, som jag önskar allt väl, att stärka EU:s engagemang för den här processen - och inte bara förvänta sig att kvartetten ska stärka sitt engagemang för processen - och ta fram en tidtabell som stämmer överens med den palestinska myndighetens tvååriga tidtabell för att införa de principer vi enligt min uppfattning så modigt beskrev i förra veckan.
Vi måste kraftfullt försvara de mänskliga rättigheterna. Vi måste agera. Vi måste använda tillgången till våra marknader som ett incitament för Israel. Jag talar inte om sanktioner. Jag talar om att se till att tillgången till våra marknader används som ett incitament för att se till att Israel agerar utifrån sina internationella åtaganden. Slutligen måste vi övertyga USA om att snarast återuppta engagemanget utifrån den grund som vi beskrev i förra veckan.
Chris Davies
(EN) Herr talman! EU:s uppdragschefers rapport om östra Jerusalem är förkrossande läsning. Låt oss tala klarspråk. Rapporten gör det tydligt att det som pågår i östra Jerusalem handlar om en form av etnisk rensning. Palestinska bostäder stjäls, människor tvingas ut och förhoppningen om fred tillintetgörs. Frågan är därför: Vad ska vi göra åt det?
Rådets slutsatser är mycket välkomna. Vi vet att de är starka, eftersom den israeliska regeringen direkt avfärdade dem. Inget nytt, sade de. De är vana att avfärda våra ord, eftersom vi aldrig stöder dem med handling. De behandlar oss med förakt. Varför skulle de inte göra det - vi är så godtrogna att vi faktiskt betalar räkningarna för ockupationsmakten! Vi håller palestinierna under armarna, när det borde vara Israel som betalar räkningen och inte våra skattebetalare.
Om våra ord ska kunna ha någon betydelse borde vi upphäva eller hota att upphäva associationsavtalet, men inte en enda av våra utrikesministrar har tagit upp den möjligheten vad vi förstår. Frågan återstår därför: var finns politiken? Vi har politiken. Den finns i slutsatserna. Men när det gäller handlingen? Israel kommer inte att göra något om de inte blir tvingade.
Franziska Katharina Brantner
(DE) Herr talman! Jag vill välkomna Catherine Ashton till hennes nya post. Jag vill också tacka det svenska ordförandeskapet för förslaget och för att ha insett att det inte kommer att vara möjligt att införa tvåstatslösningen på lång sikt om vi inte kan lösa bosättningsproblemet. Uppdragschefernas rapport har nämnts flera gånger, och vi anser också att den är mycket bra. Mot bakgrund av detta har jag två frågor. Vad är den aktuella statusen för den här rapporten, och var kommer den att publiceras? För det andra, vad kommer kommissionen och rådet att göra för att införa rekommendationerna i rapporten? Jag skulle nu vilja citera tre av rekommendationerna från rapporten. Det första är:
(EN) ”förhindra, motarbeta finansiella transaktioner från aktörer i EU:s medlemsstater som stöder bosättningsaktiviteten i östra Jerusalem genom att anta lämplig lagstiftning inom EU.” Det andra: ”se till att produkter som tillverkats i bosättningar i östra Jerusalem inte exporteras till EU inom ramen för associeringsavtalet mellan EU och Israel.” Och det tredje: ”erbjuda riktlinjer för ursprungsmärkning av produkter från bosättningar för större detaljister inom EU.”
(DE) De förslag som lämnas i den här rapporten är mycket specifika och exakta. Vilka åtgärder planerar ni att vidta för att genomföra dem?
Patrick Le Hyaric
(FR) Herr talman, herr kommissionsledamot, fru minister! Jag tackar er, och jag välkomnar era kommentarer.
Europa har nu två grundläggande dokument som kan användas för att driva fram nya fredsinitiativ. För det första den modiga rapporten från det svenska ordförandeskapet som Cecilia Malmström just nämnde. Denna rapport manar till framsteg utifrån att ha två stater, varav en skulle bli Palestina, inom 1967 års gränser och med östra Jerusalem som huvudstad.
För det andra ambassadörernas text, uppdragscheferna, som visar att de israeliska myndigheterna följer en strategi där de river hus och koloniserar mark i strid mot de mänskliga rättigheterna. Denna strategi syftar till att avskärma Jerusalem från Västbanken så att själva idén om att skapa en palestinsk stat måste skrinläggas.
Våra ord här i parlamentet kommer uppenbarligen inte att ha någon effekt om vi inte följer upp dem med konkreta handlingar. Vi måste agera, och för att kunna göra det kan vi upphäva associeringsavtalet mellan EU och Israel till dess att den israeliska regeringen följer internationell rätt. Vi måste därför agera för att säkerställa ett slut på koloniseringen, lyfta blockaden av Gaza, riva skammens mur, se till att flyktingarna kan återvända och frisläppa alla politiska flyktingar.
Jag vill säga en sak till. Frisläppandet av soldaten Gilad Shalit har diskuterats här i parlamentet. Jag instämmer i det som sagts. Samtidigt måste vårt parlament ge sitt stöd för frisläppandet av en annan EU-medborgare, den unge fransk-palestiniern Salah Hamouri. Ja, frihet för Gilad Shalit, men också för Salah Hamouri!
Simon Busuttil
(MT) Låt mig börja med att gratulera rådet till de modiga slutsatser man kom fram till i förra veckan. Som jag uppfattar det har vi aldrig haft så tydliga, konkreta och modiga slutsatser i en så känslig fråga från rådet som vi fick i förra veckan. Jag vill därför gratulera rådet.
Jag skulle dock också vilja tillägga att vi nu måste gå vidare och agera, eftersom situationen i Jerusalem försämras dagligen och inte kan tolereras längre. Det förekommer problem med grova kränkningar av internationell rätt, det finns svårigheter som åsamkar många personer stort lidande, bland annat att de fördrivs från sina hem, att deras bostäder förstörs och att olagliga bostäder byggs. Vi kan inte sitta tysta när vi ställs inför sådana orättvisor, för om vi gör det skulle vi förmedla budskapet att lag, diplomati och den mycket hyllade principen om en fredlig lösning på konflikter är värdelösa. Jag tror inte att vi skulle ha tillåtit detta att hända i vårt land. Vi måste därför agera genom att skapa rätt miljö som bidrar till att bygga upp förtroendet mellan de två parterna och att ha två separata och livskraftiga stater som kan samexistera i fred. Låt mig ge Jordanien äran för att ha spelat en avgörande roll i det här avseendet. Ett sista ord till Catherine Ashton - ni har tilldelats en ny roll genom Lissabonfördraget, en viktig roll som ger oss en möjlighet. Låt inte denna möjlighet gå oss förbi.
Rosario Crocetta
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Vi var i Ramallah när vi hörde nyheten att EU hade antagit ett nytt beslut om fredsprocessen i Mellanöstern. Vi såg de förhoppningsfulla leendena hos de palestinska företrädarna.
Detta var dagar fyllda med känslor och lidande som var inristade i ansiktena hos de barn som klamrade sig fast i fönsterkarmarna i sina hem vid Hebronvägen, den övergivna väg som inga palestinier får korsa. Vi såg lidandet hos en 85-årig kvinna som fördrevs från sitt ockuperade hem och tvingades att sova i kylan i ett tält som slagits upp i trädgården till det som tidigare var hennes eget hus och lidandet i ansiktena hos de palestinier som hade byggt upp ett jordbruk med hjälp av EU-medel, som sedan hade förstörts av israeliska soldater.
Israel har rätt att vara en oberoende stat, men palestinierna har också rätt till ett hemland, en stat och ett pass. Rådets beslut utgör ett betydande steg framåt, men vi måste agera omgående. Konflikten mellan Israel och palestinierna är bara toppen av isberget i en större konflikt. Den sista dagen av vårt besök hindrade de israeliska myndigheterna oss, delegationen från Europaparlamentet, att besöka Gazaremsan. Jag menar att när det gäller detta borde den höga representanten, Catherine Ashton, gå in och protestera på det demokratiska Europas vägnar.
Jag vill tacka Proinsias De Rossa, som ledde delegationen, och alla övriga ledamöter av delegationen, eftersom de utsatta under de dagar vi tillbringade i Palestina fick se och höra ansiktet och orden hos ett Europa som upprätthåller rättigheter och som vill - och måste - göra mer.
Hannu Takkula
(FI) Herr talman, fru kommissionsledamot, fru Ashton! Jag tror att den nya höga representanten måste vara förbluffad över hur Europaparlamentet har gjort sin hemläxa. Vilken typ av historieböcker har man läst om man inte kände till hur staten Israel kom till stånd 1947? Denna tolkning som rådet antog under det svenska ordförandeskapet verkar därför lite udda.
Vi måste komma ihåg att EU måste stå för sina värderingar. Vi har demokrati, mänskliga rättigheter och yttrandefrihet, vilket är viktigt. Dessutom är Israel det enda demokratiska landet i Mellanöstern. Vi ska inte skapa antidemokratier där, icke-demokratier, eftersom de inte respekterar våra värderingar.
Det är också mycket viktigt att komma ihåg att idén att Jerusalem skulle vara delat och vara en stad i två länder är ganska ofattbar. EU skulle inte föreslå något sådant för ett annat demokratiskt land. Vi måste självfallet se till att Israel kan bevara sitt demokratiska system och sina rättigheter i den egna huvudstaden, och EU kan vara engagerat i fredsprocessen - och det bör man vara - men i en diplomatisk roll, inte som doktor eller domare.
Det är beklagligt att Gilad Shalit, som är fransk medborgare - en EU-medborgare - och israelisk soldat inte har frisläppts. Detta visar vad den palestinska administrationen och Hamas anser om EU. De har ingen som helst respekt för våra principer eller våra värderingar. Vi måste gå vidare, och den här typen av dagdrömmar, som rådets resolution till största delen består av, måste överges.
Israel är en demokrati. Landets värderingar är desamma som våra egna. Vi måste försvara demokratin och människors rättigheter till en fullständig och trygg existens och till fred. Denna fred kan uppnås när terroristorganisationerna, Hamas och deras anhängare, upphör med attackerna mot Israel och israeliska medborgare. Här har vi ett tillfälle att bekämpa terrorismen tillsammans och göra det möjligt för Israel att existera som nation.
Frieda Brepoels
(NL) Herr talman! I sin rapport av den 23 november gjorde EU:s uppdragschefer i Jerusalem och Ramallah det mycket klart att Israel aktivt är engagerat i att annektera östra Jerusalem och helt isolera det från resten av Västbanken. Jag frågar mig därför varför utrikesrådet inte drar rätt slutsatser av detta. Varför bortser man helt enkelt från de specifika rekommendationerna i en så viktiga faktarapport - dessutom en egen rapport - då man vet att den nuvarande utvecklingen är oåterkallelig och, när man gör det, till och med kastar allvarliga tvivel över möjligheterna att etablera en oberoende, livskraftig palestinsk stat vid sidan av staten Israel? Fredsprocessen i Mellanöstern har inget behov av luddiga uttalanden. Det är hög tid och rätt tillfälle för EU att inta en aktiv, synlig roll i regionen, och detta är självfallet endast möjligt om vi också visar modet att inta en klar och otvetydig hållning, framför allt när det gäller östra Jerusalem.
Charalampos Angourakis
(EL) Herr talman! EU:s politik handlar om att stödja den israeliska regeringen, tillsammans med USA och Nato, i dess kriminella politik som begår folkmord på det palestinska folket. Detta är den slutsats som drogs av ledamöterna av Europarlamentets delegation, som de israeliska myndigheterna förbjöd att besöka den ockuperade Gazaremsan.
EU:s politik och det senaste beslutet ger i praktiken israeliska regeringar, som ägnar sig åt krigsbrott - vilket vi vet genom FN-rapporten om kriget i Gaza - extra tid så att de kan fortsätta med sina ockupationsplaner.
EU:s inställsamma tal är i otakt med de rättrådiga globala kraven på en livskraftig och oberoende palestinsk stat inom 1967 års gränser med huvudstaden i östra Jerusalem. EU tar inga praktiska steg i denna riktning. Man uppgraderar tvärtom sina förbindelser med Israel, som fortsätter med bosättningarna, framför allt i östra Jerusalem, med att bygga den åtskiljande muren och med den skamliga och kriminella isoleringen av Gazaremsan.
Vi avvisar de imperialistiska planerna för Mellanöstern och ställer oss bakom det palestinska folket och alla folken i deras kamp.
Monika Flašíková Beňová
(SK) Jag måste säga att resultaten från förra veckans möte i rådet inte var helt avvägda och dessutom, eftersom jag under en lång tid har arbetat med denna fråga, har jag en känsla av att man inte har gjort några särskilda framsteg beträffande våra ansträngningar för en fredlig samexistens mellan dessa två nationer.
Jag vill därför säga att jag är medveten om att vi måste göra mer. Det räcker inte med att vi är medlare i denna fredsprocess; vi måste också vara aktiva medlare. Vi måste stå fast vid att lösningen på denna katastrofala situation ska framstå som rättvis och är rättvis och godtagbar för båda stater, så att både Palestina och Israel har lika stort intresse av beslutet.
Rådet har försökt att få palestinierna att återvända till förhandlingsbordet, trots deras motstånd till några av Israels åtgärder. Även vi kräver att onödiga hinder för fredsprocessen undanröjs så snart som möjligt. Förstörelsen av palestiniers hem i östra Jerusalem, byggandet av bosättningar och avspärrningarna på ockuperat område är inte acceptabla. Det är emellertid inte heller acceptabelt att vi blottställer Israel och inte klarar av att aktivt försvara det mot alla angrepp och den terroristverksamhet som riktas mot Israels medborgare.
Jag vill naturligtvis understryka att det också är nödvändigt att respektera den internationella rättsliga ramen. Utan den finns det inget hopp för en stabil utveckling i området. Jag anser att vi européer, EU och medborgarna i våra stater är beredda att ge en hjälpande hand, och jag hoppas att Catherine Ashton når framgång med sitt uppdrag i området och återvänder därifrån med goda rapporter.
Alexandra Thein
(DE) Herr talman, fru Malmström, fru Ashton, mina damer och herrar! Jag är medlem av delegationen för förbindelserna med det palestinska lagstiftande rådet, med andra ord det palestinska parlamentet. Förra veckan nekade Israel vår delegation inträde i Gaza. Situationen i Gaza är mycket oroande, särskilt nu när vintern har kommit. Endast 10 procent av befolkningen kan få tag i de förnödenheter som de behöver, genom att smuggla gods genom tunnlarna, och just därför tillåts dessa tunnlar av alla.
Före ”Operation Cast Lead” var situationen helt motsatt, och 90 procent av Gazas befolkning kunde sköta sig själva. Israel som ockupationsmakt bör ansvara för försörjningen till befolkningen i de ockuperade områdena. Israel smiter från sitt ansvar enligt internationell lagstiftning, vilket betyder att det internationella samfundet och framför allt EU måste träda in.
Om vi tillhandahåller livsmedel åt 90 procent av Gazas befolkning har vi rätt att se vart de europeiska skattebetalarnas pengar går, om de används på rätt sätt och om de når de behövande människorna.
Hélène Flautre
(FR) Herr talman! Även jag vill gratulera Cecilia Malmström och det svenska ordförandeskapet till deras utmärkta slutsatser. De återupplivar den förväntan som vi alla hade, nämligen att det skulle bekräftas att EU verkligen är ansvarigt för fred inom området enligt internationell lagstiftning, något som jag anser är av avgörande betydelse.
Icke desto mindre är jag överraskad över att det ett år efter det militära intrånget i Gaza inte har refererats till uppföljningen till den av rådet begärda Goldstonerapporten i dessa slutsatser. I vilket skede befinner vi oss i fråga om uppföljningen till denna Goldstonerapport som rådet engagerade sig i, särskilt beträffande de interna utredningar som inbegrep alla berörda parter?
Sedan är jag mycket glad över att östra Jerusalem kan komma att bli huvudstad i den framtida palestinska staten, eller de två staternas Jerusalem. Dessa slutsatser saknar dock specifika operationella möjligheter. Å andra sidan finns det väldigt många sådana alternativ i uppdragsrapporten från stats- och regeringscheferna som besökte östra Jerusalem.
Jag uppmanar därför kommissionen och rådet att vänligen klargöra för oss de särskilda metoder genom vilka EU varken kommer att erkänna eller legitimera den annektering av östra Jerusalem som Israel för närvarande försöker uppnå, bland annat genom att införa ekonomiska åtgärder, men också genom att iscensätta massförflyttningar av den palestinska befolkningen.
Richard Howitt
(EN) Herr talman! Jag välkomnar den nya höga representantens närvaro i kammaren och även rådets starka slutsatser beträffande Mellanöstern, i ledning av det svenska ordförandeskapet.
Vad gäller Goldstonerapporten vill jag på ordförandeskapets vägnar gratulera Carl Bildt för hans beröm av rapportens - jag citerar - ”trovärdighet och höga integritet”. Jag anser att det vore lämpligt om Cecilia Malmström i dag i Europaparlamentet kunde repetera vad hennes ambassadör sade i FN - att EU uppmanar Israel och palestinierna att vidta lämpliga, trovärdiga och oberoende inhemska undersökningar av brott mot de mänskliga rättigheterna i samband med konflikten i Gaza.
Slutligen vill jag fråga ordförandeskapet och den höga representanten om de känner till den brittiska regeringens vägledning för en märkning som särskiljer importvaror från palestinska områden från de som kommer från olagliga israeliska bosättningar, och om de kan berätta för oss vilka planer som finns för en utvidgning av denna rekommendation på EU-nivå. Som väljare kan vi välja att betala priset för fred. Men som konsumenter vill vi inte subventionera priset för konflikten.
Ramon Tremosa i Balcells
(EN) Herr talman! Jag anser att EU:s senaste ställningstagande om Mellanöstern, under ledning av det svenska ordförandeskapet, som skulle erkänna östra Jerusalem som huvudstad i en framtida oberoende palestinsk stat, kan skada de europeiska ansträngningarna för att spela en avgörande roll i medlingen mellan Israel och palestinierna. Det kan vara kontraproduktivt med hänsyn till vårt gemensamma mål att bringa fred i detta redan så turbulenta område.
Personligen anser jag att istället för att ensidigt och oväntat tillkännage en oberoende huvudstad för de palestinska områdena vore det bättre och fördelaktigare om EU koncentrerade sig helt på att uppmuntra och arbeta för skapandet av en riktig demokrati i de palestinska områdena och, till exempel, stödja en fredlig opposition. Detta skulle vara till hjälp för den israeliska staten och för demokratin, samt för det internationella samfundet i att finna en trovärdig och legitim samtalspartner.
Som Cecilia Malmström har sagt i dag, Jerusalems status bör förhandlas bilateralt av israeler och palestinier. Jag anser därför att visionen ”två demokratier för två folk” är mer önskvärd än lösningen ”två stater för två folk”.
Demokrati är en nödvändig förutsättning för fred.
Michael Gahler
(DE) Herr talman! Först av allt vill jag säga att jag är glad över att Catherine Ashton sitter på kommissionens sida. Jag hoppas att hon kommer att fortsätta med det.
Jag har två frågor till ordförandeskapet. I slutsatserna från utrikesrådet finns det ingen hänvisning till Mellanösternkvartetten. Är inte rådet ense om Mellanösternkvartettens roll i fredsprocessen, eller vad är orsaken till detta?
Den andra frågan gäller utelämnandet av Hamas. Ingen hänvisning görs till denna grupp som tyvärr är av politisk betydelse. Vad ligger bakom detta?
Frédérique Ries
(FR) Herr talman! Eftersom Patrick Le Hyaric praktiskt taget fördubblade sin talartid känner jag mig berättigad till att hålla min egen takt, men jag ska ändå gå rakt på sak.
Under det svenska ordförandeskapet har vi vant oss vid något bättre, något mycket bättre. Fru Malmström, förlåt min uppriktighet. Att som hon har gjort utse och påbjuda östra Jerusalem som huvudstad för den framtida palestinska staten är, bara till att börja med, enligt min åsikt ett sällsynt diplomatiskt misstag - och här uttrycker jag mig eufemistiskt. Det handlar inte om ett stort misstag - ingen ska missuppfatta det jag säger här - men det är på vilket sätt som detta tillkännagivande görs, som på förhand dömer utgången av förhandlingarna och behandlar berörda parter på ett nedlåtande sätt, ja faktiskt hånar dem. Dessutom har flera medlemsstater tagit ställning och distanserat sig från detta första textförslag.
Så ja, naturligtvis, tusen gånger ja till en öppen huvudstad, en delad huvudstad. Denna form av delning som sedan 2000 har varit en del av Clintons parametrar om förhandlad fred, en princip som har accepterats av Ehud Barak i Taba och av fler därtill. Dessutom minns vi också, just i denna kammare, det kraftfulla sätt på vilket den försvarades av Avraham Burg och Ahmed Qurei. Jerusalem: en helig stad för tre religioner, böckernas huvudstad, en öppen huvudstad. Det är bara det att vår roll inte är att påtvinga en delning, en tidsplan eller metoder, utan - som sades tidigare - att uppmuntra till dialog som möjliggör för alla berörda parter, palestinier och israeler, att komma fram till en lösning.
Sarah Ludford
(EN) Herr talman! Rådets slutsatser är verkligen en välkommen och kärnfull redovisning av EU:s ståndpunkt och dess föresats att spela en starkare roll i kvartettens stärkta engagemang. Är rådet och kommissionen således ense om att det tillvägagångssätt som åberopas av vissa, nämligen att bojkotta Israel, är helt fel väg mot denna förbindelse? Man kan inte bojkotta och kräva på samma gång.
Det bästa tillvägagångssättet är det som också framhålls i rådets slutsatser, nämligen att på nytt bekräfta en fortsatt utveckling av bilaterala förbindelser med Israel. Hur lockande det än må vara kan rådet endast vara en inflytelserik aktör politiskt, samt med ekonomiskt stöd, om det emotstår frestelsen - ibland motiverad av den ena eller den andra partens frustration - att införa någon form av sanktioner eller att straffa endera parten. Situationen är alldeles för komplicerad, och det undergräver bara EU:s konsekventa och sammanhängande påtryckningar på båda parter att återgå till förhandlingsbordet för att nå en fredsöverenskommelse.
Ivo Vajgl
(SL) Jag är också emot användandet av sanktioner och hot, och istället för en konstruktiv politik och dialog. Jag beklagar dock att vi i dag alldeles för ofta har fått lyssna till budskapet om att Israel är en demokratisk stat. Israel är en stat som inte uppför sig på ett demokratiskt sätt när det gäller palestinierna och vårt gemensamma mål, nämligen upprättandet av två oberoende, säkra stater med självtillit som ska kunna leva sida vid sida. Därför, fru Ashton, anser jag att ni i dag har fått många incitament till utarbetandet av en mer konstruktiv och effektiv EU-politik. Tyvärr måste jag konstatera att Israel fortsätter med att se oss som en papperstiger och inte en riktig enhet som de borde upprätta en dialog med, och som kan vara användbar i problemlösningen.
Robert Atkins
(EN) Herr talman! Som medlem av den delegation som reste till Palestina förra veckan blev det klart för mig att det finns ett antal förståndiga människor som anser att tvåstatslösningen har kommit till ett dödläge. Till stor del beror detta på Israels agerande, och inte minst förslagen om att förlänga muren ännu längre in i och förbi östra Jerusalem, och på så sätt dela Västbanken i norr och i söder.
Vilka intressen och vilka åtgärder ska vi ta ställning till om enstatslösningen blir verklighet?
För det andra, är ordförandeskapet och Catherine Ashton medvetna om hur starkt rådande - återigen - förståndiga människors åsikter om den charad som kallar sig kvartetten är bland många människor? Hur ska vi agera för att säkerställa att kostnaderna för denna åtgärd motsvaras av dess verkningsfullhet, som för närvarande är lika med noll?
Charles Tannock
(EN) Herr talman! Jag håller med Israels utrikesminister, Avigdor Lieberman, om att rådets sista slutsatser är mycket bättre än det tidigare svenska förslaget som jag såg för ett par veckor sedan. Men det innehåller inget omnämnande av kvartettens godkända principer som Hamas tillbakavisar, samtidigt som man fortsätter att terrorisera palestinska myndigheters tjänstemän och civila i Gaza.
Dessutom, varför besökte inte utrikesminister Carl Bildt området för att visa solidaritet med det demokratiska Israel och med de sansade palestinierna?
Och varför valde man att omnämna annekteringen av östra Jerusalem vid denna kritiska tidpunkt?
EU måste vara mer balanserat och uttryckligt erkänna våra gemensamma demokratiska värderingar med Israel och i själva verket öka Israels delaktighet i EU-programmen - här håller jag för ovanlighetens skull med Sarah Ludford - i enlighet med associeringsavtalet, för att skapa förtroende hos Israel beträffande EU:s välvilja mot den judiska staten.
Cecilia Malmström
Rådets tjänstgörande ordförande. - Herr talman! Tack för en mycket bra debatt. Jag ska börja med att svara på några konkreta frågor och sedan säga några avslutande ord.
När det gäller Goldstonerapporten så är det en mycket viktig rapport. Det är en seriös rapport. Det är viktigt att studera de slutsatserna grundligt, och EU har uppmanat båda parter, såväl Israel som palestinierna, att genomföra ordentliga undersökningar i den anda som rekommenderas i rapporten.
När det gäller kvartetten så finns en referens till den och till behovet av att kvartetten ökar sina ansträngningar också i de slutsatser som rådet tog. När det gäller samtal med Hamas så upprätthåller rådet förbindelser med det palestinska ledarskapet under ledning av president Abbas och premiärminister Fayyad. Villkoren för att samtala med Hamas är väl kända och de uppfylls inte.
Slutligen skulle jag vilja säga att det är väldigt glädjande med det stora stöd för slutsatserna som finns i denna kammare. Alla, men några nyanser naturligtvis, inser hur viktigt det är att försöka att på alla sätt stödja fredsprocessen i Mellanöstern och vi känner alla en enorm frustration över att det går så förtvivlat långsamt. Den julfrid som snart sänker sig i denna kammare och på många håll i världen kommer inte heller i år att finnas i regionen på det sätt som vi önskar.
Vi hade i början på det svenska ordförandeskapet hoppats att de insatser som USA:s president Obama gör skulle bära frukt i de israelisk-palestinska förhandlingarna. Det är viktigt att EU och USA arbetar nära varandra. Det har ännu inte skett, men vi måste - som alltid i denna fråga - vara tålmodiga och envisa. EU måste bli konsekvent och stå fast vid sina budskap när det gäller östra Jerusalem, gränsdragningen, bosättningar och säkerhet. Jag är mycket glad över den stora enighet som finns här och över våra slutsatser, som är tydliga och konsekventa. De kommer att ligga till grund för EU:s arbete för lång tid framöver. Här blir en viktig fråga att alla institutioner samarbetar nära.
EU fortsätter sina ESFP-uppdrag på plats, och särskilt Eupol Copps har under det senaste året bidragit betydligt till att förbättra de sociala och ekonomiska villkoren för palestinierna på Västbanken. EU stöder också förberedelserna inför bildandet av en självständig palestinsk stat. Här krävs mycket arbete, och vi står naturligtvis bakom den plan som de palestinska myndigheterna har tagit fram, Palestine: Ending the Occupation, Establishing a State.
För ett slut på denna konflikt måste man nå en förhandlad lösning mellan parterna. Då måste alla frågor finnas med. Vi kan inte ta en lösning som avgörs genom ensidiga åtgärder som sedan leder till ett fullbordat faktum. Lösningen måste vara övergripande. Den måste inkludera det libanesiska och det syriska spåret och den måste vara en del av en regional strategi som löser den arabisk-israeliska konflikten. Vi är inte där ännu, men EU har ändå tagit ett stort steg framåt. Vi är väldigt eniga mellan alla institutioner om detta behov och jag ser fram emot fortsatt samarbete i denna fråga.
Catherine Ashton
Herr talman! Låt mig bara säga jag anar att frågan beträffande min plats kommer att tas upp igen. Jag sitter här eftersom rådet befinner sig där borta. Jag kanske måste förflytta mig dit bort, eller också måste ni ordna en sittplats mittemellan, för jag är säker på att det kommer att vara problematiskt för er oavsett var jag sitter. Det är dock ett stort nöje att få vara här tillsammans med Cecilia, och jag ser verkligen fram emot att få arbeta tillsammans med henne.
Det som slår mig i den debatt vi precis har haft är att det i stort sett - och jag tror, herr Atkins, att ert uttalande utgör ett undantag, fast jag lyssnade mycket noga - finns en delad övertygelse om att det vi söker är en tvåstatslösning. Det finns oerhört starka känslor bland samtliga parlamentsledamöter, särskilt hos Proinsias De Rossa och bland de som nyligen har återvänt, och som själva tydligt har sett den fruktansvärda situation som råder i området.
Jag anser att det viktiga med rådets slutsatser är att de är så tydliga. De ger mig en verklig känsla av vilken riktning vi måste röra oss i. Något som också är tydligt - och jag hyllar ordförandeskapet för det arbete man utfört i denna fråga - är den frustration som finns i denna kammare över att inget händer, en frustration som härrör från åsikter som ibland är ganska olika, men som likväl sammanstrålar i en önskan att finna en lösning. Betydelsenyanserna är viktiga. De åsikter som ni har angående olikheterna och likheterna är betydelsefulla för mig när jag banar väg för framtiden i dessa diskussioner och förhandlingar.
För mig råder det inga tvivel om att det är två saker vi måste göra. Den ena gäller de tämligen politiska frågor som ni med rätta tar upp. Hur ska våra förbindelser se ut? Jag befinner mig i början av den resan, och denna debatt är oerhört viktig för mig då jag fått ta del av de åsikter som presenterats. Det jag framförallt tar med mig är att kvartetten måste visa att den gör skäl för pengarna, att den faktiskt är i stånd att stärkas. Jag har redan samtalat med personalen i Jerusalem via videolänk, jag har redan talat med Tony Blair om hans arbete, och jag har redan talat med utrikesminister Hillary Clinton i samma ärende. Om det ska fungera är det av yttersta vikt att ordet ”återuppliva” är helt korrekt.
För det andra har vi problemen på området, som ordförandeskapet har tagit upp, beträffande de större frågeställningarna om de övriga länderna som vi bör föra samtal med. Jag anser att det mest betydelsefulla från i dag är: vad ska EU i sig självt kunna åstadkomma?
Detta leder mig i viss mening till det jag kallar det praktiska. Många kolleger har tagit upp särskilda frågor, om Storbritanniens agerande beträffande märkning, om frågor som rör associeringsavtal, om denna rapport - EU:s beskickningschefers rapport - och de rekommendationer som jag ännu inte har tagit i betraktande finns bland dessa. Vi måste överväga alla dessa frågor noggrant, och vi måste påvisa det praktiska stöd som vi ställer till förfogande.
Jag berättade om de 1 200 klassrum som behövs och om vårt arbete inom hälsovården. Vi är mycket engagerade i premiärminister Salam Fayyads plan för byggandet av en stat och för att stärka institutionerna, särskilt vad beträffar rättsstatsprincipen. Vi måste visa att vi är konkret involverade på området och arbetar på ett praktiskt sätt för att finna utvägar som förbättrar situationen för de människor som måste leva där dagligen och som söker vår hjälp.
Det är den viktigaste praktiska åtgärden som jag först av allt måste uträtta. Så här skulle jag beskriva det arbete som jag vill utföra: vi har resurserna att klara av det politiska och det ekonomiska. Jag vill sammanföra dessa två saker, finna ett sätt där vi kan förbättra vår insats, stödja det arbete som pågår, stärka kvartetten, sammanställa det arbete som rådet och kommissionen utfört sida vid sida, och smälta samman detta så att det vi uträttar på området verkligen innebär en förändring.
När allt kommer omkring är det båda sidor som ska komma till ett gemensamt beslut och finna fred. Men för att nå dit har vi en betydande roll att spela, och jag är fast besluten, på era vägnar och på kommissionens och rådets vägnar, att vi spelar vår roll fullt ut.
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
Skriftliga förklaringar (artikel 149)
Dominique Baudis  
Under det förra mötet i utrikesrådet tillkännagav Europeiska unionens råd att man ville att en palestinsk stat skulle skapas inom en snar framtid, inom gränserna från 1967 och med östra Jerusalem som huvudstad. EU fastställer därför villkoren för en hållbar lösning på konflikten i Mellanöstern, som är godtagbar för båda parter. Den lösning som rådet föreslår är rättvis. Israel och Palestina kan använda sig av den som grundval för ett utbyte av land mot fred. EU har en viktig roll att spela. Det kan stödja en inbördes försoning i Palestina, för utan en sådan kommer det inte att finnas en palestinsk samtalspartner i förhandlingarna med Israel. Det kan uppmuntra återupptagandet av en dialog mellan Israel och Palestina inom ramen för Medelhavsunionen.
Daciana Octavia Sârbu  
Jag välkomnar rådets senaste slutsatser i denna fråga, särskilt beträffande frågan om östra Jerusalem. Rådet har framfört en tydlig ställning i flera nyckelfrågor, däribland gränserna från 1967, israeliska bosättningar, tillträde till Gaza och stöd för en tvåstatslösning där Jerusalem skulle bli en delad huvudstad. Dessa kvarstår som några av de svåraste hindren, och rådet har lyckats med att behandla dem i sina slutsatser. Rådet har försett EU:s höga representant med en förteckning över konkreta mål och en tydlig vägledning för åt vilket håll EU önskar styra dessa förhandlingar. Jag har gott hopp om att denna tydlighet och enighet från medlemsstaterna kommer att leda till ett effektivare EU-engagemang i förhandlingarna, och en ökad möjlighet till att arbeta tillsammans med andra nyckelaktörer i fredsprocessen.
