Uttalande av talmannen
Talmannen
Som ni vet har attentat begåtts mot synagogor i flera europeiska länder under de senaste dagarna.
På grund av budgetomröstningarna planeras inte att brådskande resolutioner skall läggas fram under denna sammanträdesperiod i oktober. Genom detta uttalande tror jag således att jag kan fördöma dessa gemena handlingar på Europaparlamentets vägnar som alltid har förespråkat respekt för trosfrihet och tolerans mellan alla samfund.
(Applåder) Med några kolleger som är särskilt berörda på grund av sina funktioner i Europaparlamentet tog vi i går emot företrädare för de främsta religiösa samfunden i Frankrike eftersom Frankrike är det land som i det avseendet har haft den mest oroande våldsvågen och vi avslutade mötet med ett gemensamt upprop för att fördöma dessa brottsliga handlingar, bekräfta vår gemensamma vaksamhet mot ett återuppvaknande av rasism, antisemitism och främlingsfientlighet samt vår vilja att tillsammans verka för respekten för andra människor och ett närmande av medborgarna i våra medlemsländer oberoende av nationalitet och religiös övertygelse.
Ni vet att Europaparlamentet redan 1985 låg bakom de tre institutionernas gemensamma uttalande om kamp mot rasism och främlingsfientlighet. Sedan dess har vi fortsatt med många åtgärder och initiativ, varav den senaste rättsakten är stadgan om grundläggande rättigheter. Vi kommer att utan avbrott fortsätta med detta.
(Applåder)  

Barón Crespo
Fru talman! Mitt inlägg avser situationen på Elfenbenskusten.
Den här veckan för vi inga debatter om aktuella och brådskande frågor. I går blev Elfenbenskusten ännu ett exempel, efter Serbien, på engagemang och kamp för demokratin när man där motsatte sig en militärkupp och manipulerade val. Jag anser att vi bör sända ett budskap om vår solidaritet och Europaparlamentets stöd till Laurent Gbagbo, vinnare i valet.

Talmannen
Herr Barón Crespo, det gör jag gärna.

OMRÖSTNING
- Förslag till ändringar och ändringsförslag gällande anslagen i avsnitt III i förslaget till allmän budget för budgetåret 2001 avseende kommissionen

Förslag till ändringar gällande avsnitten I, II, IV, V, VI, VII och VIII i förslaget till allmän budget för budgetåret 2001 avseende Europaparlamentet, rådet, domstolen, revisionsrätten, Ekonomiska och sociala kommittén, Regionkommittén och ombudsmannen
Före omröstningen:
(De gröna öppnade gula paraplyer med texten " Klimatförändringar" ) Talmannen.Trots att den gula färgen passar väl ihop med de blå stolarna vill jag uppmana er att slå ihop paraplyerna så att vi kan rösta om budgeten på det värdiga sätt som är önskvärt för kammaren.
  
Wynn (PSE), ordförande för budgetutskottet. (EN) Fru talman! Som ni sade tidigare, kommer detta att bli en lång process. Normalt sett vill vi strömlinjeforma budgetomröstningarna, så att vi kan klara av dem så snabbt som möjligt. Det finns emellertid många ändringsförslag denna gång. Samtidigt som jag respekterar folks demokratiska rättighet att lägga fram ändringsförslag, måste jag ändå varna kammarens ledamöter att om vissa av ändringsförslagen som inte finns med i det allmänna ramavtalet mellan grupperna röstas fram, så kommer vi att börja överskrida taken och därmed måste vi avbryta omröstningen.
Det finns inga marginaler i stort sett inom alla kategorier. Om denna omröstning inte går som vi planerat, var då medvetna om att jag kanske ställer mig upp, eller Haug kanske ställer sig upp, för att säga att vi måste avbryta omröstningen. Sedan kan vi avgöra vad vi kan rösta om.
Jag vill göra två vädjanden. Ett riktar sig till våra kolleger i utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling, som har lagt fram över 30 ändringsförslag. Ändringsskrivelsen kommer att läggas fram före andra behandlingen och det är då vi kommer att fatta de slutliga besluten om jordbruksfrågorna. Om jag får be dem att dra tillbaka dessa ändringsförslag, skulle detta spara mycket tid.
Jag vill också fråga Heaton-Harris och hans kolleger om de kan dra tillbaka sina 33 ändringsförslag. Detta skulle alltså spara oerhört mycket tid. Jag måste säga att de 33 ändringsförslagen är långt bättre än de 393 som lades fram av Heaton-Harris och hans kolleger i utskottet. Vi måste alltså vara tacksamma att det bara är 33 stycken, men jag skulle välkomna ett tillbakadragande av dem. Det skulle påskynda detta förfarande betydligt.

Heaton-Harris
Fru talman! Rörande Wynns anmärkning om antalet ändringsförslag som mitt utskott lagt fram, så är det på sin plats att påpeka att detta är en del av den demokratiska processen och om vi inte är här för att ifrågasätta och ta upp frågor, varför är vi då här?

Haug
Fru talman! Det är en fråga som ännu inte har besvarats, nämligen om utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling är villigt att dra tillbaka sina förslag. Det är jag mycket angelägen om att få veta, för det är det största problemet. Om vi antar ett enda förslag - det vet ni, det vet kollegerna, det har jag påpekat mer än en gång - så har vi så att säga redan handlat i strid med det interinstitutionella avtalet, eftersom vi i sådant fall överskrider marginalerna för betalningarna. Skulle ni kunna fråga någon i utskottet för jordbruket och landsbygdens utveckling igen?

Graefe zu Baringdorf
 - (DE) Fru talman! Jag har förståelse för föredragandens invändningar, men i förslagen från utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling röstas inte bara om pengar utan det röstas även om en bestämd inriktning. Här framgår ganska tydligt vad utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling vill, och vi kan tyvärr inte dra tillbaka förslagen utan kommer att låta dem gå till omröstning, så får vi se vad parlamentet gör av det hela. Vi i utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling anser att innehållet i förslagen är förnuftigt och kan därför inte dra tillbaka dem. Jag hoppas att jag härmed även talar för de övriga samordnarna.

Talmannen
Svaret är tydligt. Fru Haug, jag tror att ni vill lägga fram kompromissförslag.

Haug
 - (DE) Fru talman! Vi måste liksom varje år och vid varje budgetförfarande börja med att enas om några tekniska ändringar. Förhandlingar ägde rum i sista minuten med samtliga grupper och jag vill som föredragande föreslå tekniska ändringar på fem punkter. Det handlar till att börja med om budgetpost B3-300, om informationsåtgärderna. Där har grupperna kommit överens om att anslå 50 procent till budgetposten och låta 50 procent stå kvar i reserven i stället för att som hittills låta allting stå i reserven. Det samma gäller budgetpost B3-306 för informationsprogrammet Prince. Också där vill vi placera 50 procent i budgetposten och 50 procent i reserven.
För budgetpost B5-312 - för Europeiska läkemedelsbyrån i London - handlar det om att vi vill avsätta ytterligare 1,3 miljoner till byrån i London, eftersom vi har insett att läkemedelsbyrån nu har en större uppgift med orphan drugs. Alltså: plus 1,3 miljoner till Europeiska läkemedelsbyrån. Den fjärde budgetposten avser den så kallade performance reserve. Där har vi genom den tekniska ändringen, efter beslutet om performance reserve i budgetutskottet, infört två poster i reserven där det inte längre fanns något belopp, utan bara ett symboliskt anslag. Det rör sig här om posterna B7-5211 och B7-547. Dessa avser samarbetet med länderna kring Östersjön och den civila förvaltningen i Balkanländerna.
Den sista posten i gruppernas kompromisspaket är A-3027. Det rör sig där om det internationella centret för europeisk utbildning. I det fallet skall hela anslaget gå till budgetposten, det skall alltså inte längre finns någon reserv, och samtidigt skall medlen utökas från 300 000 euro till 1,8 miljoner. Det var de tekniska ändringarna. Det är vad grupperna har kommit överens om och jag ber er fastslå detta innan budgetomröstningen, så att vi kan gå till omröstning med det här paketet.

Ferber
Fru talman, kära kolleger! Med den administrativa budgeten är det hela något enklare, men även här får vi eventuellt göra en teknisk ändring av en budgetpost, beroende på vad parlamentet beslutar. Jag vill också be att ni godtar en motsvarande ändring av budgetpost A-206, förvärv av fast egendom, beroende på vilka ändringsförslag som godkänns, så att vi inte överskrider vår egen gräns på 20 procent av de totala förvaltningskostnaderna. Jag ser det som kutym här i parlamentet och skulle uppskatta om ni godtog detta.
  

Talmannen
Jag har fått ett förslag om fullständigt avslag på budgeten för budgetåret 2001 som ingivits av Wurtz.

Wurtz
Fru talman, resultatet av den kommande omröstningen är känt men vi önskar bestämma datum. Det grundläggande problem som tas upp i resolutionen skall följa oss under hela budgetförfarandet och ännu längre. Om våra farhågor bekräftas hoppas jag således bara att samtliga kolleger som delar vår ambition för Europa kommer att ansluta sig till oss, oavsett resultatet av omröstningen i dag.

Talmannen
Vi skall således rösta om förslaget om fullständigt avslag på förslaget till allmän budget för vilket jag vill erinra er om att kvalificerad majoritet erfordras.
(Parlamentet förkastade förslaget) - Före omröstningen om ändringsförslag 19

Maat
Fru talman! Vi har röstat i block 1. Det är ett ändringsförslag från den liberala gruppen om att höja tobaksstödet med 5 miljoner euro. Jag konstaterar här att det finns förslag om att sänka budgeten. Frågan är hur det hänger ihop, men dessutom kan jag över huvud taget inte förstå att denna höjning är föreslagen i block 1 tack vare liberalerna, och att ett antal ledamöter från samma liberaler under ändringsförslag 6, 4 och 9 sedan föreslår att slopa hela budgeten. Antingen handlar det om ett sätt att bedriva liberal politik där den vänstra handen inte vet vad den högra gör, eller så finns det ingen samordning. Vi kan ju inte rösta för en höjning den ena stunden och den andra för en sänkning. Om jag skall vara ärlig anser jag att det är lite som att bedra väljarna.

Talmannen
Dessa kommentarer tjänar inte längre något till.
Före omröstningen om ändringsförslag 929

Haug
Fru talman! Det är möjligt att Maat vill säga det samma som jag. Vi talade nämligen med varandra i morse. Budgetutskottets ändringsförslag 929 avser två poster under rubrik 1b. Det handlar om unga lantbrukare och miljöåtgärder. Jag vill här framlägga ett muntligt ändringsförslag om en ändring i denna budgetpost. Vi ger ytterligare 10 miljoner till de unga lantbrukarna och stryker 10 miljoner till miljöåtgärder. Det påverkar inte budgeten men innebär att vi tillmötesgår utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling.

Maat
Fru talman! Jag vill bara meddela er att utskottet för jordbruk fullständigt stöder föredragandens förslag.

Talmannen
Vi har mottagit en begäran om muntligt ändringsförslag. Vem motsätter sig att detta ändringsförslag skall beaktas?
(Eftersom fler än 12 ledamöter reste sig förklarade talmannen det muntliga ändringsförslaget ogiltigt)

Haug
Fru talman! Då måste vi tyvärr rösta nej till budgetutskottets ändringsförslag så som det förelåg i budgetutskottet. Alla vet ni att det tyvärr inte finns några marginaler, och framför allt inte i 1b. Där finns det nämligen noll marginaler.
Betänkande (A5-0300/2000) av Haug för budgetutskottet om förslaget till Europeiska unionens allmänna budget för budgetåret 2001Avsnitt III, kommissionen (C5-0300/20001999/2190(BUD))
(Parlamentet antog resolutionen.) Betänkande (A5-0292/2000) av Ferber för budgetutskottet om förslaget till Europeiska unionens allmänna budget för budgetåret 2001
Avsnitt I, Europaparlamentet
Avsnitt II, rådet
Avsnitt IV, domstolen
Avsnitt V, revisionsrätten
Avsnitt VI, Ekonomiska och sociala kommittén
Avsnitt VII, Regionkommittén
Avsnitt VIII, Europeiska ombudsmannen
(C5-0300/20001999/2191(BUD))
(Parlamentet antog resolutionen.)Ändringsförslag 3:

Heaton-Harris
Fru talman! Jag undrar om ni kan förtydliga litet när det gäller nästa ändringsförslag som lagts fram av EDD-gruppen, eftersom det är min tolkning att om vi röstar för detta ändringsförslag innebär det att våra reseutgifter kommer att ersättas med den faktiska kostnaden, och om vi röstar emot detta ändringsförslag kommer vi att behålla den nuvarande ersättningsnivån.
Jag vill bara kontrollera att detta verkligen är fallet, eftersom det kan påverka folks sätt att rösta.

Talmannen
Kära kollega, samtliga kolleger kan läsa.

Blak
Fru talman! Det är femtionde gången min kollega, Jens-Peter Bonde, lägger fram detta förslag. Kan vi inte ge honom ett dataprogram, så att han inte behöver skriva det själv varje gång? Detta skulle underlätta arbetet för honom.
(Parlamentet antog resolutionen.) Betänkande (A5-0251/2000) av Rühle för budgetutskottet om förslaget till EKSG:s driftsbudget för 2001 (KOM(2000 360C5-0340/20002000/2060(BUD))
(Parlamentet godkände resolutionen.)Betänkande (A5-0236/2000) av Colom i Naval för budgetutskottet om det interinstitutionella avtalet om finansieringsöversikterna
(Parlamentet antog resolutionen.)
Talmannen. Jag gratulerar samtliga föredragande. Jag gratulerar också utskottsordförandena och alla som aktivt har bidragit till detta utmärkta resultat.
(Applåder)
Lambert
Fru talman! Min underskrift finns på olika ändringsförslag till detta betänkande. Jag vill försäkra kammaren om att jag inte har undertecknat några ändringsförslag. Jag har inte gått samman med den italienska delegationen i detta fall.

Talmannen
Det kommer att rättas till och nu föreslår jag att vi går till omröstning.
Före omröstningen om ändringsförslag 60

Jové Peres
. (ES) Fru talman! Ändringsförslag 60 innehåller ett litet räknefel som bör rättas till och som gäller tröskeln för päron från Nederländerna: i stället för 243 ton skall det stå 279 ton. Jag föreslår helt enkelt en rättning där, om ingen har några invändningar.
(Parlamentet samtyckte till att det muntliga ändringsförslaget skulle beaktas.) (Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)
Betänkande (A5-0276/2000) av Nicholson för fiskeriutskottet om förslaget till rådets förordning om fastställande av ytterligare tekniska åtgärder för torskbeståndets återhämtning i Irländska sjön (ICES-område VII a) (KOM(2000)0190C5-0219/20002000/0071(CNS))
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)
Betänkande (A5-0284/2000) av Cushnahan för utskottet för inrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik om kommissionens första och andra årliga rapport om den särskilda administrativa regionen Hongkong (KOM(1998) 0796C4-0100/1999 och KOM(2000) 0294C5-0500/20001999/2000(COS))
(Parlamentet antog resolutionen.)
Betänkande (A5-0296/2000) av Van Hecke för utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik om kommissionens meddelande till rådet och Europaparlamentet om samarbete med AVS-länder som är inblandade i väpnade konflikter (KOM(1999) 0240C5-0115/19991999/2118(COS))
(Parlamentet antog resolutionen.)
Resolutionsförslag (B5-0804/2000) av Gawronski med flera för Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokrater, Sakellariou med flera för Europeiska socialdemokratiska partiets grupp, Malmström och Haarder för Europeiska liberala, demokratiska och reformistiska partiets grupp, Frassoni och Wuori för gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen, Di Lello Finuoli, Boudjenah och Manisco för gruppen Europeiska enade vänstern/Nordisk grön vänster om genomförande av budgetposterna i kapitel "demokrati och mänskliga rättigheter" avseende kampanjer för ett moratorium för dödsstraffet
(Parlamentet antog resolutionen.)
Betänkande (A5-0270/2000) av Moreira Da Silva för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om kommissionens meddelande till rådet och Europaparlamentet om EU:s strategier och åtgärder för att minska utsläppen av växthusgaserpå väg mot ett europeiskt klimatförändringsprogram (ECCP) (KOM(2000) 0088C5-0192/20002000/2103(COS))
(Parlamentet antog resolutionen.)
Betänkande (A5-0271/2000) av Moreira Da Silva för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om kommissionens grönbok om handel med utsläppsrätter för växthusgaser inom Europeiska unionen (KOM(2000) 0087C5-0193/20002000/2104(COS))
(Parlamentet antog resolutionen.)
Resolutionsförslag (B5-0803/2000) av C. F. Jackson för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om kommissionens strategi inför Haagkonferensen om klimatförändring (CdP6)
(Parlamentet antog resolutionen.)
Förslag till gemensam resolution om översvämningar i Italien och Spanien
(Parlamentet antog resolutionen.)
Betänkande (A5-0197/2000) av Lund för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om kommissionens meddelande till rådet och Europaparlamentet om gemenskapens strategi för endokrinstörande ämnen, en grupp ämnen som misstänks störa hormonsystem hos människor och djur (KOM(1999)0706C5-0107/20002000/2071(COS))
(Parlamentet antog resolutionen.)
Röstförklaringar- Budget för 2001

Fatuzzo
Fru talman! Till min stora sorg tvingades jag rösta emot budgeten eftersom resurserna som avsatts för att försöka förbättra livsvillkoren för de gamla och pensionärerna är fullständigt otillfredsställande, ja, t.o.m. obefintliga. Jag noterar också att en stor del av resurserna avsätts till gemenskapens berömda handlingsprogram. Jag anser inte att de programmen spelar den roll de borde göra med tanke på att de utnyttjar gemenskapens fonder. Europeiska unionen måste radikalt förändra sitt sätt att göra av med de pengar som kommer från unionens femton medlemsstater.

Krivine och Vachetta
.(FR) Om Europaparlamentet var ett parlament och om Europa var något annat än ett valutaområde för frihandel, då borde den europeiska budgeten vara mycket mer omfattande än 1 procent av BNI. En sådan budget skulle användas till att harmonisera de sociala trygghetssystemen och genomföra en samordnad offentlig energi- och transportpolitik. Den skulle försörjas genom en enhetlig kapitalbeskattning. Men vi får inte drömma: Europa av i dag domineras av den nyliberala dogm som anser att statliga stöd och strukturfonder skall dras ned till ett minimum. I stället för att kontrollera de flyktiga kapitalrörelserna prioriteras " strukturreformer" som i själva verket siktar till att privatisera och avreglera sektorer som skulle kunna bli det ännu mer.
Den verkliga överraskningen i denna budget gäller utrikesåtgärder där egoism och småaktighet råder. Europa har ett särskilt ansvar för Balkanländerna och södra Medelhavet. Medan relativt låga insatser från våra rika länder skulle kunna spela en strategisk roll för fred och utveckling i dessa områden väljer man att göra betydande nedskärningar som liknar en farlig strutspolitik. Därför röstade vi för förslaget till avslag på denna budget och emot de föreslagna riktlinjerna.

Paulsen och Olle Schmidt
 - I budgetomröstningen har vi generellt röstat mot utskottets förslag om ökning av jordbruksutgifterna i kategori 1. Skälet är att vi tycker att EU:s pengar kan användas bättre på andra områden, där de verkligen behövs. Det är inte rimligt att ungefär hälften av unionens totala budget varje år går åt till att subventionera produktion och export av jordbruksprodukter. Dagens gemensamma jordbrukspolitik är inte bara kostsam för unionen, utan bidrar även till högre konsumentpriser. Exportstöden gör att EU:s livsmedelsöverskott dumpas till låga priser på världsmarknaden, vilket leder till att livsmedelsindustrin exempelvis i många utvecklingsländer får allvarliga konkurrensnackdelar. Att unionen dessutom ger bidrag till tobaksodling är särskilt anmärkningsvärt. EU:s verksamhet och budget bör i stället inriktas på gränsöverskridande problem, som medlemsstaterna inte kan lösa själva. EU:s jordbrukspolitik, i form av stöd till export och produktion bör därför avvecklas och till viss del ersättas av stöd till biologisk mångfald och miljöåtgärder.
I fråga om de externa åtgärderna i kategori 4 har vi valt att rösta efter en linje som inte förutsätter en revision av den finansiella översikten. För oss är stöd till demokratirörelsen och återuppbyggnaden av länderna på Balkan en av EU:s viktigaste prioriteringar. Särskilt viktigt är det att kunna erbjuda stödinsatser för att förbättra situationen i Serbien.
Att redan nu begära en revision av den finansiella översikten vore olyckligt. Om budgetplanen revideras tror vi att det finns en betydande risk för att EU:s utgifter ökar generellt, vilket inte är acceptabelt i dag. Parlamentet borde därför verka för att det interinstitutionella avtalet upprätthålls och för att budgeten hålls inom budgetplanens ramar. Vi menar att medel till Balkan i stället kan tas från de program i kategori 4 som i dag tyvärr inte utnyttjas till fullo. Medel kan också frigöras genom en mobilisering av flexibilitetsinstrumentet.

Scallon
.(EN) Jag välkomnar erkännandet i parlamentet att även om den europeiska kvinnolobbyn erkänns som en viktig lobbygrupp på vissa kvinnofrågors vägnar, finns det andra lobbygrupper för kvinnor som förtjänar och måste få stöd, både ekonomiskt och politiskt, på europeisk nivå.
Ingen i Europaparlamentet skulle stödja diskriminering av eller våld mot kvinnor; vi måste komma ihåg att om vi vägrar att ge kvinnorna en röst, så är detta en form av våld mot dem.
Budgetutskottet fastställde återigen i år att detta var en monopolsituation, vad gäller denna fond under budgetposten A-3037, vilket är oacceptabelt inom Europeiska unionen, och att budgetposten borde öppnas för andra kvinnogrupper.
Som saken är just nu, så är den europeiska kvinnolobbyn den enda mottagaren från denna budgetpost för kvinnogrupper. Andra kvinnoorganisationer som företräder tusentals europeiska kvinnor kan sålunda inte komma i fråga för ekonomiskt stöd och blir inte företrädda.
Demokratin och subsidiariteten tjänas inte av att den europeiska kvinnolobbyn har en monopolställning och kontrollerar hela budgetposten som är avsedd för kvinnor. Om vi skall ge de europeiska kvinnorna ett rättvist sätt att göra sina röster hörda, måste det bli ett slut på monopolfinansieringen.
Det är varje vald företrädares plikt att se till att de svagas röst får ett tydligt utrymme att höras. Om Europas kvinnors mångahanda röster skall höras, måste denna monopolfinansiering få ett slut.
Vi måste engagera oss när det gäller att upprätthålla de europeiska idealen om deltagande och demokrati, och stå emot påtryckningarna från de grupper som vill behålla en antieuropeisk monopolistisk kontroll.

Herman Schmid och Sjöstedt
Vi anser att taket för budgeten absolut inte skall spräckas. För att erhålla tillräckliga ekonomiska medel för ett ökat bistånd till Balkan, måste medlemsstaterna omdisponera medel ur tillgänglig budget. Om medlemsstaterna har den rätta viljan, anser vi att de kan finna tillgängliga medel som ej utnyttjats i den budget man i dag håller på att laborera med.

Speroni
.(IT) Parlamentsledamöterna från Nordförbundet röstade emot förslaget till budget, inte på grund av att vi skulle vara emot Europatanken, utan för att demonstrera vårt motstånd mot den fullständigt felaktiga tillämpningen av det idealet.
Även om man med upphöjda fraser förespeglar medborgarna en union som tar hänsyn till deras krav, deras behov, deras vardag, så har dagens omröstning bevisat motsatsen.
Kolleger! Vi vet alla att den västra delen av Padanien nyligen drabbats av översvämningar, med förlust av människoliv och allvarliga materiella skador som följd. Även om man inte kan råda bot på de förra, så är hjälpinsatser nödvändiga och en plikt.
Men detta parlament, som alltid är berett att ge hjälp åt andra folk utanför unionen, har visat sig fientligt inställt till de egna medborgare som drabbats av olyckor och man har tillbakavisat de ändringsförslag som avsåg att avsätta ett fåtal miljoner euro till deras förmån. Därför har vi röstat emot förslaget till budget.
Betänkande (A5-0300/2000) av Haug

Alavanos
.(EL) Jag röstade emot Haugs betänkande och jag röstade dessutom för min grupps förslag att förkasta den allmänna budgeten för 2001.
För det första: Därför att Europeiska unionens budget är otillräcklig när det gäller att tillgodose de stora ekonomiska behoven i de 15 medlemsländerna, särskilt i de mer underutvecklade länderna och regionerna.
För det andra: De nya anslagen för återuppbyggnaden i Jugoslavien - som är nödvändiga och borde vara generösare - kommer från en betydande nedskärning av anslagen till livsmedelsstödet, jordbruket, de sociala utgifterna osv., i stället för att utgöra ett tillägg till budgeten. För övrigt var detta något som Europeiska unionens länder var skyldiga att göra p.g.a. katastrofen i f.d. Jugoslavien vilken de hade del i som gärningsmän och medhjälpare.
För det tredje: Därför att budgeten fortsätter att vara en mekanism för att tillämpa en politik som präglas av sociala brister och brist på utveckling och som inte reformeras trots de upprepade varningarna rörande eurons nedgång.

Andersson, Blak, Färm, Hedkvist Petersen, Hulthén, Hans Karlsson, Lund, Theorin och Thorning-Schmidt
Vi, svenska och danska socialdemokrater, har i dag röstat för parlamentets förslag till EU:s budget för budgetåret 2001. Budgeten skapar en rimlig balans mellan behovet av budgetdisciplin och EU:s möjlighet att genomföra viktig verksamhet. Proportionellt i förhållande till medlemsländernas ekonomi innebär rådets förslag den minst omfattande budgeten på mer än 10 år. Parlamentet vill öka detta något, men vi har fortfarande god marginal till budgettaket.Parlamentet har ändock lyckats genomdriva en del viktiga prioriteringar - inte minst en ökad satsning på kampen mot arbetslöshet och fattigdom, ett antal viktiga miljö- och jämställdhetsfrågor m.m. Vi har röstat emot högerns attacker på Life-programmet och European Womens´ lobby.
Vi är fast beslutna att finna de medel som krävs för att kunna ge ett starkt stöd till återuppbyggnad och demokratisering på Balkan, nu även i Serbien. Därför uppmanar vi rådet att reagera positivt på parlamentets initiativ till en gemensam och långsiktig lösning innan det slutliga beslutet om budgeten fattas i december. Det är inget självändamål att revidera budgettaket för den externa politiken (utgiftskategori 4), men vi är beredda att göra det om så krävs för att få fram nödvändiga medel för Balkan.
Vi är kritiska till omfattningen av och inriktningen på EU:s jordbrukspolitik. Den måste genomgå en mera omfattande reformering i framtiden, bl. a. för att ge utrymme för EU:s utvidgning. EU:s jordbrukspolitik är alldeles för kostsam. Vi är starkt kritiska till överproduktionen av jordbruksprodukter och till att EU använder informationsmedel för att sälja detta överskott. Vi är också mycket kritiska till det omfattande stödet till tobaksproduktion, som vi menar direkt strider mot EU:s ökade ambitioner på folkhälsoområdet. På den punkten har vi röstat för ändringsförslag som tar sikte på att avskaffa tobaksstödet.
Vi vill också betona hur viktigt det är att genomförandet av EU:s budget effektiviseras, så att vi kan angripa den stora eftersläpning som finns på vissa områden. Budgetsystemet, liksom metoderna för öppenhet, revision och politisk kontroll, måste nu snabbt förbättras och moderniseras.
Vi har själva lagt fram förslag om den s. k. Östersjöbudgetposten, men accepterat att den tills vidare läggs på is i avvaktan på en total lösning av problemen inom utgiftskategori 4. Parlamentet har däremot med glädje accepterat kommissionens förslag att inrätta nya underbudgetposter för lokalt och regionalt samarbete i Östersjöområdet inom ramen för föranslutningsstödet Phare. Vi har också röstat för en ökning av budgeten till vänortssamarbeten, som vi anser är ett viktigt program för att främja samarbeten på lokal nivå inom unionen.

Turchi
. (IT) Den budget som parlamentet godkänt i dag vid första behandlingen har både stora brister och klara förtjänster.
Vi måste inse att detta är en budget som blivit bättre under resans gång, även tack vare insatserna från de olika politiska grupperna som har lyckats få föredraganden att ompröva sin från början rigida hållning.
Utan att för den skull föreslå oproportionerliga och orimliga höjningar lyckades parlamentet ändra den tämligen restriktiva hållning som rådet antog i juli i samband med omröstningen efter första behandlingen.
Medlen till sektorer som är av avgörande betydelse för medlemsstaternas ekonomier, till exempel jordbruket, strukturfonderna och utrikespolitiken, har åter fått rimligare dimensioner, något som gör det möjligt för kommissionen att genomföra sina åtaganden.
Vi vill också tacka parlamentet för den öppenhet man visade inför ett initiativ som enligt vår mening verkligen förtjänar att uppmärksammas av denna församling. Vi tänker framför allt på det nya pilotprojektet som finansierar åtgärder i kampen mot pedofili.
I budgeten för 2001 finns det fortfarande dunkla poster som avser en droppvis finansiering av ett oräkneligt antal kulturella centrer och organisationer, vilkas oumbärlighet enligt vår åsikt inte har bevisats på ett övertygande sätt. Dessutom kvarstår den långa slagskugga som kastas av parlamentets sedan länge framställda krav på en revidering av de medel som krävs för att klara av de nya åtagandena på Balkan, inklusive Serbien.
Vi inser att en sådan revidering, när vi väl har uttömt alla de instrument som står till förfogande, från en omfördelning av fonderna till utnyttjandet av den flexibla marginal som finns, utgör den enda utvägen om vi skall kunna klara av tunga och oförutsedda åtaganden. Men vi vill inte att den revideringen - och detta är en reell möjlighet - medför nya kraftiga nedskärningar inom jordbrukssektorn.
Vår grupp kommer att vara vaksam på att detta inte sker och även av den anledningen intar vi, när det gäller Haugbetänkandet som åtföljer budgeten för 2001, en försiktig hållning genom att lägga ned våra röster.
Betänkande (A5-0292/2000) av Ferber

Andersson, Färm, Hedkvist Petersen, Hulthén, Hans Karlsson och Theorin
När det gälller reseersättningar för Europaparlamentets ledamöter vidhåller vi vår uppfattning att ersättning endast skall utbetalas för faktiska kostnader som uppkommit för resor i uppdraget. Vi har därför röstat för ändringsförslag 3 från EDD-gruppen, där detta krävs.

Andreasen, Busk, Haarder, Jensen och Riis-Jørgensen
.(DA)PartietVenstre vill att det pågående arbetet med en ny ledamotsstadga så snart som möjligt leder fram till en lösning som också innebär att återbetalningen av reseutgifterna avspeglar de faktiska kostnaderna. Detta är lösningen på problemet - inte oanvändbara budgetanmärkningar.

Herman Schmid och Sjöstedt
Den gemensamma sektorn i medlemsstaterna har i flera år varit offer för stora nedskärningar. Det är i det sammanhanget beklämmande att se att det i Europeiska unionens budget finns otroligt mycket outnyttjade resurser och att ett rent slöseri äger rum i vissa fall. När nu exempelvis Europaparlamentet drar in sina sammanträden på fredagar i Strasbourg sparas 1 miljon euro.
I Europaparlamentet drivs även hårt att bidrag till Europeiska politiska partier skall införas. Det är intressant att notera att EU-partierna tydligen inte kan förmå vare sig sina medlemspartier eller de enskilda medlemmarna i medlemspartierna att betala en avgift för medlemskapet i EU-partiet, utan att man tvingas genomföra finansieringen av EU-partierna med offentliga medel. Det om något visar vilken låg motivation detta EU-projekt har, till och med bland politiskt aktiva medborgare.
I övrigt reserverar vi oss mot det stora utflöde av pengar som sker i EU via jordbruksbidrag, regionalstöd, driften av Ekonomiska och sociala kommittén etc. De offentliga medel som spenderas av EU kan användas på ett bättre sätt i medlemsstaterna.
Betänkande (A5-0251/2000) av Rühle

Cauquil
Vi röstade givetvis emot EKSG-budgeten som fram till utgången av EKSG-fördraget fortsätter att fungera som en subventionsbomb för aktieägarna inom järn- och stålindustrin. Avsevärda summor har redan delats ut till arbetsgivarna inom denna sektor vilket gör det möjligt för dem att ställa om produktionen till nya lönsamma sektorer, medan många arbetstagare - vars arbetstillfällen avskaffats - fortfarande är arbetslösa.
Även om det i förslaget avses att ett visst belopp skall ägnas åt socialstöd ges inga klara siffror, medan det minst borde garanteras att samtliga arbetstagare som berörs av framtida indragningar av arbetstillfällen skall få full lön fram till pensionsåldern.

Konrad
Fru talman, kära kolleger! EKSG-avtalet löper ut. Likväl finns det i Tyskland en kolkompromiss som gäller till och med år 2005. Jag utgår från - och jag hoppas att även kommissionen satsar konstruktivt på motsvarande lösningar - att vi kommer att fylla de tre åren mellan 2002 och 2005 med övergångsbestämmelser. Vad gäller tiden efter 2005 vill jag ändå tydligt understryka att det inte kan finnas någon 10-procentig energiförsörjning i EU-staterna som undantas från all konkurrensbevakning genom Europeiska unionen. Det är ingen framtidslösning. En sådan lösning skulle vara till skada för Europeiska unionens konkurrenspolitik och samtidigt höja energipriserna, just genom främjandet av förnybara energikällor, något som i slutändan skulle skada hemvisten Europa.
Betänkande (A5-0298/2000) av Clegg

Fatuzzo
Fru talman! Fru Giuseppina Cardazzi, en gammal och sjuklig dam som emellertid är intresserad av elektronik och Internet, bland annat på grund av att hon inte kan röra sig, har bett mig om hjälp med att förstå denna elektroniska kommunikation, eftersom hon skulle vilja skaffa en utrustning som gör att hon via telefonen kan koppla upp sig mot Internet. Hon frågade mig: " Eftersom jag inte har så mycket pengar på grund av mina utgifter för mediciner, kan jag inte få ett Internetabonnemang gratis?" Jag svarade Ja, och det är därför jag röstade för Cleggs betänkande, för det gör det möjligt att koppla upp sig mot sajter på Internet till en reducerad kostnad jämfört med den nuvarande kostnaden för anslutning.

Figueiredo
.(PT) Med argumenten om att det är nödvändigt att främja konkurrensen står vi nu inför ännu ett angrepp på den offentliga sektorn, när det gäller telekommunikationer, ett område med grundläggande tjänster som är viktiga för befolkningen, och utan att det innebär några förbättringar av tjänster till allmänheten.
Som det sägs i betänkandet, att tillträde till accessnät gör det möjligt för nytillkomna operatörer att konkurrera med anmälda operatörer när det gäller att erbjuda dataöverföringstjänster med hög bithastighet för kontinuerlig Internetuppkoppling och för multimedietillämpningar som grundar sig på tekniken för digitala abonnentledningar och taltelefonitjänster.
Å andra sidan förebådar inte den brådska med vilken avregleringen av den mycket vinstgivande telekommunikationssektorn genomförs, i uppföljningen av förhandlingarna på toppmötet i Lissabon, något gott när det gäller försvaret för konsumenternas och arbetstagarnas intressen inom sektorn, vilket därför också är skäl för rösten emot.

Krivine och Vachetta
.(FR) Vi röstar emot betänkandet trots att det bara framträder som en enkel formalitet i avregleringsprocessen för telekommunikationerna. Med ändringsförslagen tillfogas ingenting förutom ytterligare några lovord om konkurrenskraftens påstådda förtjänster. Tillträdet till accessnät tvingar nämligen de offentliga operatörerna att snarast möjligt lämna en prisoffert på lokalisering av offentliga telefonlinjer. 20-30 procent av marknaderna kommer således på nytt att bjudas ut till privat konkurrens.
Många har redan föregripit direktivet såsom France Telecom. Förutom nya krav på personalen, i synnerhet på marknadsavdelningarna, skall den ojämlika behandlingen av användarna öka. Sektorns reglering enligt lagen om högsta möjliga vinster innebär att mer eller mindre lönsamma områden skapas inom ett territoriellt täckningsområde. Vi måste kräva en europeisk offentlig tjänst på hög nivå, inklusive mobiltelefoner och Internet, som uppfyller arbetstagarnas och användarnas grundläggande behov. En sådan politik skulle sätta stopp för den allmänna liberalism som mår riktigt bra under det franska ordförandeskapet.

Lulling
Europeiska kommissionen har, i syfte att sätta munkorg på i synnerhet de nationella parlamenten, inom ramen för sin reglerings- och avregleringsiver lagt fram ett förslag om en förordning med omedelbar verkan, i stället för ett direktiv, som nu i ett regelrätt å hej å hå -förfarande skall piskas igenom parlamentet och ministerrådet, för att träda i kraft redan den 31 december i år. Jag har då aldrig sett maken till kraftåtgärd tidigare.
Denna brådska är ännu mer suspekt eftersom den föreslagna tillgången till accessnät kommer att ge upphov till den omöjliga situationen att de etablerade operatörerna får finansiera sina egna konkurrenter, framför allt i de länder, som till exempel Luxemburg, där abonnemangskostnaderna hålls låga av sociala skäl. 480 franc i månaden täcker inte kostnaderna. Det kan förmodas att de etablerade operatörerna måste överlåta anslutningsledningen till sina konkurrenter till ännu lägre, icke-kostnadstäckande priser. Inom kort kommer de till och med att locka med gratissamtal, något som givetvis kommer att leda till en totalt ruinerande konkurrens, som det i slutändan är den enskilda slutkunden som får betala.
Det som här föreslås är en regelrätt expropriation av de hittills förekommande operatörerna som förlorar enorma summor - i mitt land runt en miljard franc - som givetvis kommer att saknas för en modernisering av det fasta telefonnätet, bortsett från att ingen operatör är så dum att han investerar i moderniseringen av ett nät med hjälp av vilket han sedan måste finansiera sina konkurrenter.
Vi har dessutom problem med skyddet mot avlyssning. När 20 eller fler konkurrenter tillåts figurera på de cirka 50 centralerna hos de hittills förekommande bolagen, då kan man säga adjö till telefonsamtalens förtroliga karaktär och säkerheten på centralerna.
Jag är också för en avreglering i konsumenternas intresse. Men när avregleringen tillåter en sådan negativ utveckling som jag just har beskrivit, och som egentligen borde intressera Monti som konkurrensansvarig kommissionär, då ställer jag inte upp längre och därför har jag röstat nej till betänkandet.

Markov
Avregleringen av telekommunikationerna har redan framskridit i EU-länderna. Nu är det en annan del av nätinfrastrukturen som är föremål för debatt: abonnenternas och kundernas anslutning till dataöverföringsnätet. Det är en logisk konsekvens av avregleringspolitiken hittills. Men: eftersom det handlar om accessnät måste särskild hänsyn tas till kundens intressen.
Om det vid avregleringen i local loop redan handlar om att sätta igång framtidens snabba Internet (höga överföringshastigheter och låga kostnader för lokalsamtal är avgörande här) måste alla medborgare även garanteras ett basutbud på området genom en utvidgning av företagens samhällsomfattande tjänster, t.ex. att den normala Internetuppkopplingen ingår i de samhällsomfattande tjänsterna fram till år 2002, och den snabba Internetuppkopplingen fram till år 2005, med minimikrav vad gäller servicenivå, konsumentskydd, utbudsinnehåll och med särskilda taxor för vissa socialgrupper (funktionshindrade, socialbidragstagare och inkomstsvaga grupper, invånare i randområden osv.).
Eftersom betänkandet inte garanterar detta har jag röstat nej till det.
Betänkande (A5-0273/2000) av Jové Peres

Fatuzzo
Fru talman! Även i det här fallet tvingades jag till min stora sorg rösta emot. Men varför, framför allt med tanke på att jag företräder Pensionärspartiet, har jag röstat emot? Jo, därför att sedan en tid tillbaka har följande försvunnit från bordet framför mina vänner de äldre och pensionärerna, och syns inte längre till: tomater, persikor, päron, apelsiner, citroner, grapefrukt m.m. Varför? Därför att Europeiska unionen inte lägre förmår främja odlingen av och handeln med produkter från fruktträd. Vi måste radikalt förändra vårt system av kvoter och äntligen bestämma oss för att hjälpa alla de jordbrukare som vill höja sin produktion av jordbruksprodukter.

Blak, Lund och Thorning-Schmidt
.(DA) De danska socialdemokraterna har röstat emot ett betänkande som innebär att man vill upphäva stödet till producenter av bearbetade frukter och grönsaker. Vi stöder i stället förslaget från kommissionen, genom vilket man vill ta bort tungrodda administrativa förfaranden och göra systemen enklare och mer flexibla. Kommissionen visar sig faktiskt vara vänligt inställd till producenterna. Man har föreslagit en mindre begränsning av det stora " à la carte-bord" som systemet hittills har varit. Vi stöder alltså kommissionens reformidéer och motsäger oss ytterligare favorisering av denna sektor.

Korakas
.(EL)Med förevändningen att lösa vissa frågor som rör frukt och grönsaker föreslår kommissionen betydande ändringar i de aktuella förordningarna, utan att betänkandet om resultaten av de tidigare förordningarna som trädde i kraft för inte så länge sedan, 1997, slutförts. Det argument som kommissionen har framfört, att med ändringsförslagen reglera vissa frågor, är ett rent hyckleri och fullständigt vilseledande därför att dessa ändringsförslag medför att hela den gemensamma organisationen av marknaden för bearbetningsbara frukter och grönsaker förändras och blir mycket sämre för små och medelstora odlare och mycket bättre för handelsföretagen och för de multinationella företagen.
Med förevändning att stödet skall utbetalas direkt till odlaren föreslås att minimipriset skall avskaffas för bearbetningsbara tomater och persikor. Utan att vara ett fullständigt eller tillfredsställande skydd ger detta pris ändå en viss trygghet åt odlaren. I stället för en förbättring så att jordbrukarnas inkomster verkligen tryggas, föreslår kommissionen att minimipriset skall avskaffas och således låta handelsföretagen okontrollerat skärpa exploateringen av jordbrukarna och hänsynslöst utnyttja den produktion som är resultat av deras hårda arbete.
I stället för att föreslå en betydande ökning av kvoterna föreslår kommissionen därtill att dessa skall ersättas med systemet med tröskelvärden så att jordbrukarna, med de p.g.a. böterna gällande medansvar skamligt sänkta bidragen som lockbete, skall producera utöver tröskelvärdena, en produktion som godtyckligt kommer att tas om hand av handelsföretagen. Det är underförstått att det för mängderna utöver tröskelvärdet som jordbrukarna kommer att producera varken kommer att finnas någon säker avsättning eller ett minimipris, och de kommer att omvandlas till ytterligare ett vapen i handelsföretagens händer för utpressning av jordbrukarna och fastställande av priserna till en orimlig nivå för hela produktionen, även den som ligger under tröskelvärdet. Frågan om kvoterna och tröskelvärdena kan liknas vid att komma ur askan i elden och det är en förändring till det sämre.
Om de oacceptabelt låga nationella tröskelvärdena som reducerar bidragen kombineras med de föreslagna minskningarna av kvoterna för återtag av den säljbara mängden citrusfrukter till 5 procent, för äpplen och päron till 8,5 procent och för andra frukter och grönsaker till 10 procent, förstår man att det för mycket stora mängder av bearbetningsbara frukter och grönsaker inte kommer att finnas någon möjlighet till avsättning, vilket kommer leda till att dessa kommer att sänka priserna överlag, de kommer att ruttna på odlingarna och på kooperativens förpackningsställen och på så sätt tvinga jordbrukarna att lägga ner sina odlingar.
Slutligen, för att fastställa nivån på bidragen tog kommissionen tillfället i akt i fråga om de inom handeln på grund av konjunkturen under den senaste tiden höga internationella priserna på bearbetade frukter och grönsaker, och fastställde en låg nivå på de bidrag som skall gälla i flera år till, dvs. tills förordningen ändras nästa gång.
Förslagen rörande frukt och grönsaker kan hänföras till den allmänna antijordbrukarinställning som EU omhuldar utifrån vilken jordbrukarna utsätts för förföljelse. Denna förföljelse är särskilt svår när det gäller små och medelstora odlare från medlemsländerna i söder, och produkter därifrån. Det som behövs är inte förbättrande ingrepp i katastrofala förslag, som parlamentets betänkande är ett försök till. Det krävs ett rakt och totalt avvisande av dessa förslag och ett orubbligt krav på att jordbrukspolitiken läggs om på ett sätt som gynnar jordbrukarna och landsbygden.

Meijer
.(NL) För att trygga arbetsron i städerna har priset på matvaror hållits på en konstgjort låg nivå i flera decennier. Det enda sättet för jordbruksföretag att överleva var genom utökning av verksamheten och mekanisering. Det har gjort dem starkt beroende av upplånat kapital. Det rullar nu mycket pengar i jordbrukssektorn, men det visar sig inte vara någon garanti för en god inkomst och för företagskontinuitet. Min gruppkollega Salvador Jové vet allt om de sydeuropeiska småjordbrukarnas och lantarbetarnas svåra situation. Inom det befintliga systemet med omfattande jordbrukstöd söker han efter en majoritet för en kompromiss som bättre säkerställer överlevnadschanserna för denna grupp jordbrukare. Jag är överens med honom om det leder till inkomststöd för människor med en för låg inkomst. Mitt engagemang är: mindre pengar till jordbruket, men inom detta mer till de fattigaste. I det sammanhanget passar det inte att Europa kräver mer skattepengar för att sedan använda dem till att stödja de rikaste företagen med den bästa avkastningen. Den växande nederländska växthusodlingen, som på få hektar har en hög avkastning av grönsaker, frukt och blommor, har en mycket starkare ställning än spannmålsproduktionen och mjölkproducerande gårdar. Nu när det av bilaga III framgår att växthusodlingen inte drar några fördelar av det föreslagna bidragssystemet för grönsaker och frukt drar jag tills vidare tillbaka mina invändningar.

Queiró
.(PT) Jag röstade för detta betänkande då det motsvarar förväntningarna från de portugisiska organisationerna inom frukt- och grönsakssektorn, vilka har krävt en drastisk ändring av den gemensamma marknadsordningen av frukt och grönsaker, eftersom de har sett den som djupt skadlig för de nationella intressena. Förlusten av sju procent av tomatkvoten under innevarande år, och risken för att förlora 10 procent av den kvarvarande kvoten nästa år, har gjort en översyn av denna gemensamma marknadsordning nödvändig för det portugisiska jordbruket, innan årets slut.
I det aktuella betänkandet läggs förslag fram på en rad punkter som stämmer överens med den europeiska produktionens intressen i allmänhet, och de portugisiska i synnerhet. Dessa är: det nuvarande systemets stränghet för bearbetade tomatbaserade produkter, andelen garanterade kvantiteter för bearbetade tomat-, päron- och citrusfruktbaserade produkter, det komplicerade systemet för driftsfonden samt exportbidrag.
Det är nu absolut nödvändigt att den portugisiska regeringen inte ger efter, utan kompromisslöst försvarar de specifika nationella intressena i var och en av dessa punkter. Det vore faktiskt fullkomligt groteskt och förödmjukande om Europaparlamentets inställning skulle visa sig vara fastare och mer inriktade på de portugisiska intressena än vår egen regerings.
Betänkande (A-0276/2000) av Nicholson

Fatuzzo
Fru talman! Det är väl känt att jag är mycket känslig när det gäller alla förslag som rör fisket av olika slags fiskar, förslag som genom att man gör nätmaskorna större gör det möjligt för de små fiskarna att överleva, leva längre och så småningom, även de, bli gamla och pensionärer. Men detta är bara en av anledningarna till att jag inte röstade emot denna förordning. Varför? För jag lade ner min röst, eftersom jag anser att i det här fallet, som Bushill-Matthews och mina engelska kolleger säger, finns det ingen subsidiaritet. Det gäller ett fiskeriproblem som rör britter, belgare, fransmän och irländare. Jag kan inte inse varför inte de kan lämnas i fred att själva bestämma om sina fiskar och sitt fiske.
Betänkande (A5-0284/2000) av Cushnahan

Fatuzzo
Fru talman! Bland mina många vänner bland de äldre och pensionärerna i Italien, men även utanför Italien, finns det en kines. Denna kinesiska pensionär, som bor i Hongkong och för vilken jag läst upp betänkandet från Cushnahan, sade till mig: " Men det är ett underbart betänkande! Det täcker allt, men det säger inget om hur vi äldre har det här i den speciella administrativa regionen Hongkong." Det är därför som jag, även om jag godkänner detta dokument, i min röstförklaring understryker att nästa gång skulle det vara lämpligt att kontrollera och reflektera över hur de äldre och pensionärerna lever i Hongkong jämfört med de äldre och pensionärerna i den folkrepubliken Kina, för att se om återföreningen har varit till gagn eller till skada för dem.
Betänkande (A5-0296/2000) av Johan Van Hecke

Fatuzzo
Fru talman! Det är mycket viktigt att Europeiska unionen ägnar sig åt medborgarna i AVS-länderna: Afrika, Västindien och Stillahavsområdet. Personligen, i min egenskap av företrädare för Pensionärspartiet, är jag orolig för hur de äldre har det i dessa områden. Jag måste säga att, även om jag godkänner det som sägs i motiveringen på sidan 20, dvs. att det behövs initiativ för att starta program för utbildning, för att motverka fattigdomen och för att stärka demokratiska institutioner och parlament, så fattas tyvärr den punkten bland förslagen. Vi kan bara hjälpa de här staterna om vi förbättrar livsvillkoren för samtliga medborgare, de unga, arbetarna och även - det som ligger mig varmt om hjärtat - de äldre och pensionärerna som lever i AVS-staterna.

Andersson, Färm, Hedkvist Petersen, Hulthén, Hans Karlsson och Theorin
 - Det är utomordentligt att EU ser över samarbetet med de AVS-länder som är inblandade i väpnade konflikter.
Det är viktigt att säkerställa att biståndsmedel inte används i militärt syfte. Bilateralt och genom kommissionen måste medlemsstaterna dock ha möjlighet att ge stöd för att bygga upp demokrati i diktaturer. Utbildning i god förvaltning måste kunna ges, för att korruption skall motverkas, liksom stöd till oppositionspartier. Vi kan därför inte stödja punkt 4, där det anges att bistånd endast kan beviljas under förutsättning att det aktuella landet har en god förvaltning och respekterar de mänskliga rättigheterna och rättsstatens principer.
Moratorium om dödsstraffet (B5-0804/2000)

Caudron
.(FR) Vad gäller dödsstraffet har jag i dag samma inställning som 1981 när presidentvalskandidat François Mitterrand modigt uttalade sig emot det, innan han avskaffade det efter att ha valts till president!
Jag var redan emot det 1981! Jag är det naturligtvis också år 2000!
Även om jag ju kan förstå de känslor och reaktioner som råder hos familjerna till offer för brottsliga, ofta grymma, dåd kan en stat inte bemöta våld med våld. Det har den inte rätt till!
Eftersom man för övrigt vet att dödsstraffet inte har någon avskräckande verkan är det fullständigt oacceptabelt att vissa länder som kallar sig civiliserade (såsom Förenta staterna) fortsätter att massivt och systematiskt utnyttja detta straff genom att därvid ta allvarliga risker att begå ohjälpliga justitiemord.
Därför röstade jag för begäran om moratorium.
Betänkande (A5-0270/2000) av Moreira Da Silva

Alyssandrakis
.(EL) Problemet med temperaturhöjningen på vår planet, vilken beror på att gaser som ökar växthuseffekten, t.ex. koldioxid, ackumuleras i atmosfären, har fått farliga dimensioner. Bara tre år har gått sedan konferensen i Kyoto och Europeiska miljöbyrån uppskattar att om utsläppen i EU fortsätter i nuvarande takt kommer man inte att uppnå en minskning på 8 procent av utsläppen koldioxid under tiden 1990-2010 utan det kommer i stället att bli en ökning på 6 procent, medan i USA prognoserna är ännu sämre.
Problemet bottnar i att allting, t.o.m. kvalitén på miljö och klimat, underkastas kapitalismens intresse med exploatering av resurser och övervinster. Det är följaktligen alldeles naturligt att hävda att de som har orsakat problemet skall lösa det.
Kommissionens meddelande är vilseledande då man inte tar upp någon bestämd politik eller några åtgärder för att minska utsläppen av växthusgaser utan begränsar sig till, som den föredragande mycket riktigt uppmärksammar, att lägga fram en organisationsplan och en allmänt hållen lista över schablonmässig politik och schablonmässiga åtgärder. Den uttrycker återigen åsikten att energiskatt eller skatt på fossila bränslen utgör EU:s grundläggande strategi för att minska gaserna som förorsakar växthuseffekten. Vi ogillar den åtgärden därför att med den förvridna tillämpningen av principen - som under alla förhållanden är hycklande - " förorenaren betalar" , kommer hela kostnaden för minskningen av utsläppen att överföras direkt till konsumenterna, dvs. till de arbetande. Med tanke på problemets allvar skulle man kanske kunna diskutera att lägga en energiskatt på fossila bränslen men bara som en kompletterande åtgärd till en genomgripande politik samt till åtgärder för att minska utsläppen av koldioxid och med den nödvändiga förutsättningen att sådana skatteintäkter skulle ge lättnader uteslutande till de arbetande.
Vår bestämda åsikt är att de som huvudsakligen skall ta på sig att betala kostnaden för minskningen av utsläppen av koldioxid och andra växthusgaser, är de som verkligen smutsar ner, (dvs. de stora industrierna), och detta på bekostnad av deras övervinster. Vi är för övrigt överens med föredragandens åsikt om att tydlig prioritering måste ges till förnybara energikällor samt till stöd åt kollektiva transportmedel.
Vi framhåller även vårt absoluta ogillande i frågan om handel med miljöförstörande ämnen mellan företag och stater eftersom den är oetisk och verkningslös. Det är ofattbart för oss att det går att skapa en hel marknad för handel med föroreningar som vara där vissa företag, i stället för att minska sina utsläpp av koldioxid, kommer att köpa överskottet av andra företag som har överskridit sina gränsvärden. Under kapitalismen där allt är till salu och allt kan köpas kan naturligtvis även detta hända.
Trots att vi EU-parlamentariker från KKE (Greklands kommunistparti) är negativa till kommissionens meddelande så uppskattar vi vissa positiva påpekanden från föredraganden och av den anledningen röstade vi inte emot betänkandet utan lade ner våra röster.

Meijer
.(NL) Uppvärmning av jorden och extrema väderförhållanden förorsakas i ökande omfattning av industri, jordbruk och transporter. Trots detta har regeringarna i de rikaste länderna med de största utsläppen av fossila förbränningsprodukter försummat att drastiskt minska dessa utsläpp. Föredraganden anser med rätta att Europeiska kommissionens ursprungliga förslag är otillräckligt. I Kyoto utgick man från att de rika länderna själva håller sin luft ren, men de utsläpp som de i begränsad omfattning hjälpt till att minska på annat håll kan de i stället bokföra på sin egen resultatlista. Medlemsstaterna själva borde drastiskt minska sitt utsläpp av koldioxid och andra växthusgaser genom att lägga tonvikten på förnybar energi, kollektivtrafik och på att minska biltrafiken. De starkt växande och billiga vägtransporterna leder framför allt till att förorenande industri flyttas från rikare till fattigare länder. Kärnkraft är inget alternativ, för den värmer också upp världen, släpper ut växthusgaser och efterlämnar andra, knappt nedbrytbara avfallsprodukter. Jag fruktar att den kommande klimatkonferensen kommer att missbrukas för att sänka den tidigare avtalade reduktionsförpliktelsen på 5,2 procent för de rika länderna. Att förhandla om utsläppsrättigheter är kanske intressant som experiment, men inte som verklig lösning.
Betänkande (A5-0271/2000) av Moreira Da Silva

Bordes
Vi är för skatter eller avgifter som påförs de stora industriföretagen, de främsta ansvariga för föroreningar i allmänhet, och luftföroreningar i synnerhet. Vi lade emellertid ner våra röster, inte på grund av att den avsedda skatten är så löjligt låg, utan framför allt på grund av alla kryphål som gör att denna skatt riskerar att bli en blygsam avgift för rätten att förorena.
För att verkligen förhindra föroreningar krävs det tvingande åtgärder, ända till indragning av de företag som förorenar, som inget företag skall kunna undslippa. Men utöver de punktvisa åtgärderna är problemet med luftföroreningar ett internationellt problem som rör människans samhälle i sin helhet och bara kommer att kunna lösas på ett tillfredsställande sätt av ett samhälle som har kontroll över sin ekonomi och inte har som enda drivkraft att söka uppnå privata vinster.

Fatuzzo
Jag är mycket intresserad av att få lägga fram min röstförklaring när det gäller omröstningen om detta betänkande - och förklara varför jag röstat för betänkandet - för jag skulle vilja fråga er, fru talman - något som jag också frågar mig själv - om vi verkligen är säkra på att de klimatförändringar som vi kan se orsakats av människan, av företagen, av utsläppen av olika ämnen i atmosfären. För tusen eller två tusen år sedan, när det inte fans några fabriker, fanns det då inga jordbävningar, skyfall eller olika typer av katastrofer? Den stora syndafloden, fru talman, när inträffade den? Hur många fabriker fanns det då och hur många bilar körde på vägarna? Jag vill bara att vi allvarligt frågar oss om dessa klimatförändringar verkligen beror på den moderna livsstilen och våra industrier.

Caudron
.(FR) Det är viktigt att parlamentet än en gång har ägnat sig åt och uttalat sig om orsakerna till klimatförändringarna på jorden.
Det är nämligen på kort sikt en allvarlig fråga som berör oss alla, både för att vi alla andas luft och för att stormarna, det omåttliga regnandet och vattenbristen i olika omfattning rör samtliga världsdelar.
Vi måste således väcka medvetenhet om det hos de utvecklade länderna som förorenar och de mindre utvecklade eller underutvecklade länderna som skall förorena!
Allt som går emot en opinionsmedvetenhet är således till hjälp och går i rätt riktning.
Därför är vår resolution som jag har röstat för viktig.

Vachetta
.(FR) Kampen mot växthuseffekten är en viktig utmaning för industriländerna, och i synnerhet en skyldighet gentemot folken i tredje världen som redan ger sitt liv för konsekvenserna av klimatuppvärmningen. Att godta att en handel med utsläppsrätter i fråga om koldioxid införs på internationell nivå det är att göra det möjligt för västländerna att undandra sig ansvar genom köp av Rysslands fiktiva utsläppsrätter eller genom finansiering av projekt i länderna i söder utan det minsta sammanhang med deras utvecklingsbehov och utan medel att kontrollera om utsläppsminskningarna verkligen genomförs. Förorening är inte en vara och att göra det till en vinstkälla är att bana väg för alla slag av missbruk.
I resolutionsförslaget föreslås att genomförandet av ett sådant system skall godkännas samtidigt som " de tekniska och rättsliga aspekterna ännu inte utretts" och " man måste pröva hur systemet fungerar och hur effektivt det är" ! Ingen kontrollmetod eller sanktion föreslås. Vidare skall kärnkraftsutveckling och kolkällor undantas från beräkningarna av utsläppsminskningar.
Europeiska unionen måste ofördröjligen skaffa sig medel för att uppfylla sina åtaganden genom att anta ett ambitiöst europeiskt program för kamp mot växthuseffekten - och av en helt annan spännvidd än den föreslagna resolutionen i fråga om politik och åtgärder. Att inverka på transportsektorn, framför allt, tillhör dess befogenheter.
Betänkande (A5-0197/2000) av Lund

Fatuzzo
Fru talman! När det gäller betänkandet från Lund, så måste jag säga att jag lade ner min röst. Det gjorde jag, för i detta betänkande, liksom i så många andra, så kunde jag konstatera att man inte ägnar tillräcklig uppmärksamhet åt och inte lägger tillräckligt mycket energi på bakgrundsforskningen, som i fallet med betänkandet som vill bekämpa endokrinstörande ämnen. I Bergamo, varifrån jag kommer, finns det många människor som dessvärre lider av en sjukdom i sköldkörteln, som man inte känner orsaken till. Dessa pengar borde användas på så sätt att man kommer överens om och samordnar kostnaderna för forskningspolitiken i alla de femton medlemsstaterna i Europeiska unionen. Vi måste spara och inte göra av med mer än nödvändigt!

Blokland
.(NL) Kort sagt handlar den nyss antagna resolutionen om endokrinstörande ämnen om att det är alldeles för lite känt om de skadliga effekterna, att Europaparlamentet vill ha mer forskning och att åtgärder bör vidtas på grundval av försiktighetsprincipen. Även om jag har röstat för resolutionen, vill jag ändå komma med ett par anmärkningar här.
Jag är överens med föredraganden om att argumenten i denna diskussion måste vara baserade på fakta. Jag delar dock inte hans uppfattning att åtgärderna bör vara en avspegling av oron bland medborgarna. Den vanlige medborgaren kommer för det mesta inte att vara i stånd att göra en adekvat riskbedömning.
I det moderna samhället med alla dess konsumtionsvaror, såsom många apparater, behöver vi material och ämnen som har mycket specifika egenskaper. Alla människor, eller om ni så vill nästan alla människor, accepterar och använder dessa produkter. Ämnena och materialen i dessa produkter medför dock en risk. Som alla känner till är hela livet genomsyrat av risker och osäkerheter. Konsten med livet är att hantera dessa risker och osäkerheter på ett förståndigt sätt.
Vetenskapen har ännu inte kommit så långt att man på ett tydligt och övertygande sätt har kunnat påvisa ett direkt samband mellan dessa kemiska ämnen och förändringar i det mänskliga hormonsystemet. Det hindrar dock inte att jag är nöjd med uppmärksamheten för detta ämne. De möjliga effekterna av dessa ämnen är inte obetydliga. Om det verkligen är så att dessa kemiska ämnen förorsakar en ökning av vissa typer av cancer, får fertiliteten att minska eller hotar det ofödda barnet, då måste något göras åt detta. Det mänskliga livet är värt att skyddas. Av försiktighetsskäl är det därför bra att vi skapar klarhet kring dessa ämnen. I enlighet med försiktighetsprincipen bör den eventuella skadligheten hos farliga ämnen, material och produkter utredas på vetenskaplig grund. I detta sammanhang är det viktigt att såväl begränsa som acceptera en viss risk.
Jag är inte någon större förespråkare för att helt enkelt förbjuda ämnen för att på så sätt utesluta varje möjlig risk. Faran är att det kommer i gång en häxjakt på olika ämnen, utan att det finns någon vetenskaplig grund för detta. Dessutom är det inte på sin plats med omvänd bevisbörda. För att hantera försiktighetsprincipen på rätt sätt bör vi dessutom känna till vilka skadliga effekter de eventuella alternativen har.

Korakas
I stort sett är vi EU-parlamentariker från KKE positiva till ramen för innehållet i det sjätte ramprogrammet för forskning därför att alla ursprungliga målsättningar, t.ex. bildande av arbetsgrupper, utveckling av testprogram, en förbättrad undersökning av endokrina störningar i miljön o.s.v. har rätt inriktning.
Vi skulle emellertid vilja rikta uppmärksamheten mot bestämningen av en allmänt antagen definition av begreppet endokrina störningar i vilken, enligt vår uppfattning, borde ingå även verkningarna av radioaktiva utsläpp (olyckshändelser, radioaktivt avfall som tillkommit av fredliga eller krigsrelaterade orsaker - utan hinder och utan åtkomstvillkor för de förordnade forskningsgrupperna i samband med industriellt bruk). Dess påverkan vid utveckling av sköldkörtelcancer, t.ex. i händelse av att bomber med förbrukat uran användes i Jugoslavien, är ett faktum.
Vidare bör en mer konkret ram fastställas gällande forskningen, formaliseringen av tester och samarbetet mellan olika vetenskapliga grupper för att uppnå tillförlitliga resultat. Försöket med inriktning på att noggrant utreda misstänkta endokrinstörande ämnen bör därtill säkerställas och förstärkas, kanske också med en lagstiftningsram.
Att väcka den allmänna opinionen, att få konsumenterna samt dem som är sysselsatta i yrken där de är utsatta för eventuella endokrina störningar (jordbrukare, arbetare inom bl.a. industrin) att engagera sig, bör vara en grundläggande angelägenhet för att försöket skall lyckas. Därtill måste principen om förebyggande, som ingår i artikel 130P i Europafördraget, aktiveras (kontroll och återtag av kända eller misstänkta endokrinstörande ämnen och utveckling av alternativa ofarliga ämnen).

Vachetta
.(FR) Att anta ett förslag till resolution om en gemenskapsstrategi rörande endokrinstörande ämnen är det minsta möjliga när det gäller en komplicerad fråga om vilken det inte finns några föreskrifter. Att räkna samman och granska fenomenet med störningar av människors och djurs endokrina system, godkänna undersökningar, peka på länkar till orsakssammanhang mellan vissa produkter och vissa kända anomalier hos människa och djur (fruktsamhetsminskning, vissa missbildningar, vissa cancerformer...) är en nödvändig utgångspunkt om försiktighetsprincipen respekteras samtidigt som kravet på öppenhet framställs, som fullständigt saknas i texten. Privata och offentliga beslutsfattare kommer nämligen inte att agera utan opinionens krav. Förteckningar över produkter som misstänks vara endokrinstörande ämnen måste komma till allmänhetens och vårdyrkenas kännedom allt eftersom man upptäcker nya endokrinstörande ämnen.
Om undersökningar måste genomföras för att få kunskap om farorna med endokrinstörande ämnen, måste de företag som använder misstänkta produkter åläggas de normer som är tillämpliga för läkemedel, det vill säga framför allt att bevisa produkternas oskadlighet så länge som de anses misstänkta av de europeiska expertgrupperna.
Det är således brådskande att föreslå en rad tvingande föreskrifter som gör det möjligt att utestänga dessa produkter under de kommande åren.

Talmannen
Jag förklarar omröstningen avslutad.

Detaljistbetalningar på den inre marknaden
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkandet (A5-0283/2000) av Peijs för utskottet för ekonomi och valutafrågor om meddelandet från kommissionen till rådet och Europaparlamentet om detaljistbetalningar på den inre marknaden (KOM(2000) 0036 - C5-0103/2000 - 2000/2018(COS)).

Peijs
. (NL) Fru talman! År 2002 kommer alla medborgare inom euroområdet att ha euron i sin hand och förvänta sig att den nya valutan kommer att föra med sig vissa fördelar. Dessa fördelar uppstår inte hur som helst. Man måste först göra någonting för att kunna inkassera dem. Jag vill betrakta kommissionens meddelande om detaljistbetalningar mot bakgrund av detta.
Vad måste vi nu allesammans göra för att se till att den europeiske medborgaren, som har fått avstå från sin egen invanda valuta, verkligen skall kunna dra fördel av sin nya valuta? Vi måste helt enkelt göra överföringarna billigare, snabbare och säkrare. Jag förväntar mig också utan tvekan att kommissionen skyndsamt kommer att omsätta de rekommendationer till ändringar av direktivet från 1997, som jag lägger fram för parlamentets räkning i mitt betänkande, i en formell ändring av direktivet.
Vad är det det handlar om? Problemets kärna är att betalning av små belopp fortfarande leder till stark irritation bland små- och medelstora företag och individuella medborgare. Orsak: de höga kostnaderna och den långa tid som är med i bilden. Slutsats: direktivet från 1997 har inte haft tillräcklig effekt. Vi måste gå längre. Konsumenten och det lilla och medelstora företaget kan inte dra tillräcklig nytta av den inre marknaden, vilken är fullbordad genom införandet av euron.
En lösning som finns i detta betänkande är att infrastrukturen för dessa gränsöverskridande transaktioner måste förbättras kraftigt. Det visar sig att det för närvarande finns det fortfarande en del operationer som utförs manuellt, och det leder till höga kostnader och lång genomströmningstid. Jag uppmanar därför bankerna att på så kort sikt som möjligt vidta alla nödvändiga åtgärder för att hanteringen av gränsöverskridande betalningar skall automatiseras fullständigt och således kan avlöpa mycket billigare.
I mitt betänkande nämner jag bland annat sådana system som IBAN (International Bank Account Number), SWIFT, STEP 1 och IPI (International Payment Instruction). Dessa system kan göra transaktionerna mellan banker i olika länder enklare, snabbare och billigare. Bankerna måste då kommunicera med sina kunder för att tydliggöra för dem att i fortsättningen måste också deras IBAN-nummer anges på deras brevpapper vid sidan av det fasta momsregistreringsnumret.
Denna standardiseringsprocess är inte möjlig utan samordning. Därför har vi lagt fram ett ändringsförslag där Europeiska centralbanken uppmanas att mycket snabbt ta på sig denna samordning med utgångspunkt i det ansvar för betalningssystem som banken är ålagd enligt fördraget. Vi ber Europeiska centralbanken att reglera två saker, i första hand att utveckla ett europeiskt standardformat för dataöverföring. Egentligen kan det gå mycket snabbt, för detta format finns redan. Detta skall ersätta det nationella format som nu används överallt.
I andra hand bör man skapa ett europeiskt banknummer, till exempel IBAN. En viktig punkt i sammanhanget är att sådana harmoniserade format används av alla inom euroområdet. Kanske bör vi överväga att göra dem obligatoriska om det inte går tillräckligt fort.
Denna automatiserings- och standardiseringsprocess måste enligt mitt betänkande vara klar tre månader före införandet av mynten och sedlarna i euro. Det vore den ideala situationen. Bankerna vidhåller emellertid att det är omöjligt. Jag föreslår rimligtvis ett ändringsförslag på detta område som innebär att bankerna måste vara klara den 1 januari 2002. På så sätt kan konsumenten direkt dra fördel av förändringen i de gränsöverskridande transaktionerna i samma ögonblick som han verkligen får euron i handen.
Det går inte att uppnå en total minskning av kostnaderna för överföringar till samma prisnivå som för inrikes betalningar enbart genom bankernas försorg. De behöver i detta sammanhang hjälp av medlemsstaterna. Hittills har ju bankerna varit förpliktigade av medlemsstaterna att anmäla gränsöverskridande betalningar över 12 500 euro till sin centralbank, detta med tanke på betalningsbalansstatistiken. Detta arbete är inte möjligt att standardisera och utförs därför manuellt. Detta är en mycket dyrbar historia som med en enda marknad och en enda valuta blivit helt överflödig. I Frankrike håller man inte heller ordning på hur många franc som går från Paris till Auxerre. Varför skulle de det?
Dessutom utgör detaljistbetalningarnas volym och antal endast en ringa procent av de totalt överförda beloppen. Er föredragande är övertygad om att det inte behöver finnas några invändningar mot avskaffandet av rapporteringsskyldigheten upp till det fullständiga beloppet i direktivet, nämligen 50 000 euro. Denna förändring innebär en minimal förlust av uppgifter för betalningsbalansstatistiken.
En förändring som ansluter till detta är att money back guarantee måste höjas till 50 000 euro. För närvarande blir bankerna nästan belönade när de tappar bort ens pengar. Om man överför 30 000 euro och banken tappar bort dessa pengar, då behöver banken bara betala tillbaka 12 500 euro. Banker får naturligtvis inte tappa bort några pengar alls, och de måste stå som garant för sin organisation. Därför föreslår vi en höjning av gränsen för money back guarantee till 50 000 euro, beloppet i direktivet. Enligt bankerna kommer det aldrig bort någonting, så det kan aldrig bli aktuellt.
En sista punkt är att jag vill ge konsumenterna fler möjligheter att överföra pengar. Det handlar i det sammanhanget om konsumenter i nöd eller en konsument utan bankkonto. Jag uppmanar Europeiska kommissionen att undersöka om företag som Moneygram och Western Union också skulle kunna falla under det andra bankdirektivet. Härigenom skulle dessa företag kunna etablera sig fritt inom hela Europeiska unionen, även om det inte är några banker. Naturligtvis måste samma hårda krav ställas på dessa företag på sådana områden som säkerhet och tvättning av pengar.
Jag hoppas att detta betänkande ger bankerna tillräcklig stimulans att fortsätta på nytänkandets väg mot bättre fungerande gränsöverskridande transaktioner. Men för att ge bankerna absolut säkerhet och tydlighet i samband med deras tunga investeringsprogram förväntar jag mig en ändring av direktivet från kommissionens sida via vändande post.

von Wogau
Fru talman! Sedan öppnandet av gränserna mellan Europeiska unionens medlemsstater är det allt fler företag som utnyttjar de möjligheter som den gemensamma marknaden erbjuder. I det här sammanhanget kan vi konstatera att godstrafiken å ena sidan har förenklats, men å andra sidan har betalningarna i samband med denna fortfarande varit föremål för stora hinder och kostnader. Den första undersökning som gjordes på området, på initiativ av utskottet för ekonomi och valutafrågor, visade att kostnaderna för gränsöverskridande betalningar på mer än 1000 D-mark uppgick till 25 procent i genomsnitt och i enstaka fall till och med till 75 procent. Ni kan själva tänka er att det i första hand är de små och medelstora företagen som drabbas. De ambitioner vi europeiska parlamentsledamöter hela tiden har haft för öppnandet av marknaderna mellan Europeiska unionens medlemsländer har inte varit att ge storföretagen det tillträde som de redan länge har haft utan att öppna den stora europeiska marknaden för små och medelstora företag.
Därför är jag djupt tacksam till vår föredragande Karla Peijs för att hon så envist eftersträvat det målet sedan många år tillbaka, nämligen en sänkning av kostnaderna för överföringar mellan Europeiska unionens medlemsländer. Jag kan konstatera att det redan har hänt en del, att överföringskostnaderna i genomsnitt är betydligt lägre nu än då gränserna mellan medlemsländerna öppnades, men jag vill lika tydligt poängtera att de fortfarande är alldeles för höga och att något mer måste ske på den punkten. Vi får ständigt höra av bankerna, och det är till viss del befogat, att de nödvändiga systemen för den typen av överföringar, girosystemen, som finns på de nationella marknaderna, inte har inrättats fullt ut på europeisk nivå. Här krävs det stora insatser.
Detta är inte bara riktat till Europeiska centralbanken utan även till de olika bankföreningar som vi har i Europeiska unionen. Det vi eftersträvar är inte att det skall finnas ett enda överföringssystem, något som åter skulle innebära ett monopol, utan att det bildas en konkurrens mellan olika överföringssystem som inrättas av olika banker och bankföreningar, som i slutändan kommer att få positiva effekter för medborgarna och de små och medelstora företagen.
(Applåder)

Randzio-Plath
Fru talman! Föredragandens betänkande är verkligen välkommet, eftersom det riktar vår uppmärksamhet mot problemen med de gränsöverskridande betalningarna. Det förväntas ju att betalningarna skall stärka den ekonomiska integrationen i Europeiska unionen och inte vara grus i maskineriet. Det är de än i dag, för alla klagomål som framförs av små och medelstora företag, missnöjet bland medborgarna över höga överföringsavgifter för mindre betalningar är fortfarande aktuella. Vi känner till och med till fall där överföringsavgifterna för gränsöverskridande betalningar har stigit efter eurons införande, och då inte bara med ett lägre belopp.
Den månatliga checken till dottern eller sonen i ett annat EU-land, gränsöverskridande betalningar för böcker eller tjänster, hotell eller resor belastas ytterligare, trots att gränstrafiken borde organiseras effektivare och billigare. Man talar till och med om en tänkbar kostnadssänkning med 90 procent, trots att finansinstituten alltid poängterar för oss att den största kostnadsfaktorn är överföringsoperationen och inte det tekniska förfarandet för gränsöverskridande betalningar. Därför skulle det ha varit bra om ett Target-system för mindre och detaljistbetalningar hade införts samtidigt som Target-systemet för grossistbetalningar, för rent tekniskt är det möjligt, det är bara den avgörande vilja som funnits på området grossistbetalningar som fattas.
Vi i Europaparlamentet har även i utskottsarbetet beklagat att Europeiska centralbankens erbjudande inte godtogs. Även här ansluter vi oss till Europeiska centralbankens ändringar, så att utlandsöverföringarna till ett annat EU-land en dag inte kommer att vara dyrare än inom det egna EU-landet.
Vi har sedan många år tillbaka insisterat på en harmonisering av insatserna. Det är faktiskt när allt kommer omkring möjligt att inrätta ett snabbt, säkert och billigt system och som tur är har nu också finansinstituten satt igång; de är på mycket god väg. Men det skulle ha varit bra om vi hade kunnat utnyttja övergångsperioden. Alla fall med klagomål från upprörda medborgare talar för sig själva, och jag får lov att säga att de för ögonblicket inte stärker acceptansen av en monetär union.
Det politiska målet är uppenbart och stöds av Europeiska centralbanken: det behövs ett europeiskt betalningsområde där allt fungerar lika bra som i det enskilda EU-landet. Småkunder är del av den inre marknaden på samma sätt som storkunderna, här bör det inte råda någon diskriminering. Jag anser att även regeringarna har en del att göra och jag stöder föredragandens betänkande. Obligatoriska betalningsanmälningar som grund för beräkningen av betalningsbalansen bör avskaffas för gränsöverskridande detaljistbetalningar till belopp som understiger 50 000 euro. I praktiken räcker det med stickprov. Europeiska centralbanken skulle kunna hjälpa till genom att införa ett enhetligt europeiskt dataformat för betalningar och stödja införandet av en enhetlig europeisk bankkod inom det internationella IBAN-systemet (International Bank Account Number). Det är viktigt att alla aktörer gör det som även Europeiska centralbanken måste göra på uppdrag av fördraget, nämligen främja ett smidigt fungerande betalningssystem.
Europeiska kommissionen har inte rätt att fastställa bankavgifternas storlek, men kan arbeta för en sänkning av överföringsavgifterna. Det finns i unionen avgifter som i och för sig är helt olika men till viss del även likartade. Därigenom bidrar de till att begränsa frikostigheten på den inre marknaden. Jag anser att kommissionen snabbare än hittills bör lägga fram resultaten från undersökningarna, som visar om det finns kartelliknande avtal mellan bankerna. Något som kommer att vara viktigt - och det framgår även av betänkandet - är konsumenternas orientering mot elektroniska betalningsmedel och på det området kräver vi framsteg så att vi i praktiken kan införa en gemensam standard för flera valutor i fråga om kontantkort. Ett sådant försök, som hittills varit möjligt i Luxemburg, Frankrike och Tyskland, måste byggas ut och utvidgas till hela EU.
Jag anser att betänkandet är av grundläggande betydelse för att medborgarna, de små och medelstora företagen verkligen skall kunna integreras i euroområdet och för att stärka acceptansen av den ekonomiska och monetära unionen. Vi behöver säkerhet, snabbhet och även låga kostnader. Att leva i den ekonomiska och monetära unionen innebär också att kunna räkna med väl fungerande gränsöverskridande betalningar - det är mottot för de 432 dagar som återstår!

Maaten
Fru talman! Jag vill gärna ansluta mig till föredragandens tydliga ordalag och hennes utmärkta betänkande. Jag gläder mig också mycket åt att Europeiska kommissionen, i synnerhet kommissionär Bolkestein och för övrigt även kommissionär Monti, har prioriterat denna fråga.
Konsumenter och företag är i allt större utsträckning missnöjda med prisnivån för kostnaderna i fråga om gränsöverskridande banktransaktioner på den inre marknaden. Det är högst förståeligt. Konsumenter betalar alldeles för mycket, oberoende av vilken typ av gränsöverskridande banktransaktioner det handlar om, liksom även för kontanter, kreditöverföringar, kreditkort och checkar. För stora belopp finns det ett omfattande nätverk där överföringar kan göras lika snabbt och lika billigt som inrikes transaktioner utförs. Men en privatperson kan fortfarande inte räkna med tillräckligt stöd och sänkning av kostnaderna och effektiv hantering av de små beloppen.
Jag vill därför återigen betona nödvändigheten av effektiva, säkra och billiga tjänster på området detaljistbetalningar på den inre marknaden och även parallellt med införandet av euron. Acceptansen av euron är framför allt beroende av om konsumenter och företag är i stånd att använda euroområdet som en intern betalningszon. Det är av avgörande betydelse att konsumenterna accepterar euron. Vid det tillfälle då euromynten och sedlarna introduceras, den 1 januari 2002, kommer konsumenterna att använda mynten flitigt, och hur skall vi då kunna förklara att det finns skillnader i användningen även om man har en enda valuta i ett enda euroområde?
Tanken att överföringar mellan två länder som deltar i euroområdet inte längre skall betraktas som en internationell transaktion där internationella kostnader är med i bilden utan som en nationell överföring bör godkännas allmänt överallt.
Vid fullbordandet av den inre marknaden är de höga bankkostnaderna ett hinder. Konsumenten hindras från att handla internationellt. Han kommer till exempel inte att ta en prenumeration på en utländsk tidning om de internationella kostnaderna är dubbelt så höga som priset för tidningen på grund av att det är så höga bankkostnader med i bilden. Vid fri rörlighet för kapital med den gemensamma valutan skall det inte förekomma några hinder eller stora skillnader. Målet måste vara en single payment area där samma villkor är knutna till gränsöverskridande betalningar och där kostnaderna sammanfaller med dem som gäller för inrikes transaktioner.
Det är i våra ögon den enda möjliga logiska konsekvensen av den inre marknaden och en gemensam valuta. Till fri rörlighet för människor inom euroområdet hör en flexibel arbetsmarknad. Om det fortfarande finns betalningsband med hemlandet får detta inte vara något hinder för att börja arbeta i utlandet. Det är ett faktum att bankerna inom hela euroområdet i fråga om genomförandet av direktivet om gränsöverskridande detaljistbetalningar har intagit en mycket återhållsam attityd. Efter genomförandet förblev också en stor del av problemen olösta. Nu när växlingen kommer allt närmare är det hög tid för handling, såväl för banker som för medlemsstater. Bankerna måste förbinda sig att genomföra de befintliga normerna för kontonumrering och betalningsinstruktioner.
I dessa tider med modern teknik skulle den elektroniska motorvägen kunna erbjuda en utväg. Kanske, nej jag skulle vilja säga givetvis, har det blivit tid för en Internetbank som inte tar ut några kostnader.

Berthu
Fru talman! I betänkandet av Peijs om detaljistbetalningar på den inre marknaden upprepas Europaparlamentets gamla krav i fråga om de höga kostnaderna för gränsöverskridande betalningar i unionen.
Det är fullständigt rätt. Kostnaderna är höga och vi vet mycket väl varför. De olika bankernas datasystem har dåliga anslutningar mellan de olika medlemsländerna varför det krävs dyrbara manuella operationer för att genomföra betalningar från ett nationellt system till ett annat. Det finns således ingen diabolisk manöver från bankernas sida utan bara en teknisk verklighet som för närvarande förhindrar det, men som oundvikligen kommer att utvecklas i rätt riktning med tiden.
Jag tror således att vi måste se relativt på problemet. Det måste ses desto mer relativt som de gränsöverskridande betalningarna utgör en mycket liten del av samtliga betalningar. Enligt de handlingar, i vilka jag sökt anvisningar, utgör de mellan 0,2 procent och 0,04 procent. Under alla omständigheter är det verkligen mikroskopiskt. Europaparlamentet och kommissionen fäster likväl verkligen stor vikt vid det. Varför?
Första svaret: därför att de europeiska institutionerna har en tendens att prioritera allt som är gränsöverskridande, och när allt kommer omkring är det nog normalt. Men vi får ändå inte låta denna omväg till gränsöverskridandet leda till att den större delen av medborgarna straffas till förmån för en liten minoritet. Eftersom de investeringar som påtagligt skulle lindra kostnaderna för gränsöverskridande betalningar inte skulle vara lönsamma för att de skulle amorteras på alltför få betalare, måste man dra slutsatsen att om de genomfördes på sådana villkor skulle kostnaderna slås ut på samtliga bankkunder som inte har något att göra med denna fråga. Jag tror i rättvisans namn inte att denna utväg verkligen är önskvärd. Politiskt är den fullständigt tvivelaktig och vidare måste vi sluta med att låta människor tro att det som är dyrt av tekniska skäl plötsligt skulle bli gratis därför att man har antagit ett direktiv för att fatta beslut om det. Jag vill påminna om den grundmaxim som man lär sig under första året av ekonomistudier: det finns inte en enda gratismåltid.
Fru talman, det finns ett andra skäl till Europaparlamentets ihärdighet. I betänkandet av Peijs anges det i skäl D i resolutionsförslaget. Jag citerar: " ...de höga avgifterna för gränsöverskridande betalningar, vilket skadar konsumenternas förtroende för euron." Men varför skulle de då skada konsumenternas förtroende för euron? Jag har just visat er på att de båda problemen inte har något samband, åtminstone inte synbarligen. I själva verket lät man för några år sedan medborgarna tro, det är inte gott att veta varför, troligen för att euron lättare skulle accepteras, att denna typ av kostnad fullständigt skulle försvinna med den gemensamma valutan. Jag har tagit med mig en liten broschyr till er som har delats ut i miljoner exemplar i Frankrike på offentliga platser, och i synnerhet på postkontor, och så här läser man i kapitlet " växlingsavgifter" : " inom euroområdet kommer växlingsavgifterna att försvinna" . I egentlig mening är det naturligtvis sant men den naive läsaren som inte är specialist i ämnet trodde att samtliga kostnader för gränsöverskridande betalningar skulle försvinna, medan växlingsavgifterna i själva verket bara utgjorde en liten del, bara några procent.
Vi står nu således inför konsekvenserna av de tvångsförsäljningsmetoder som använts för att sälja euron, vilket leder till att jag drar en slutsats om denna fråga om gränsöverskridande betalningar, men också om euron i allmänhet, fru talman. Man kan förneka riktigheten i ord och man kan slå blå dunster i ögonen på människor, men en dag slungas era ungefärliga bedömningar och lögner tillbaka i ansiktet på er.

Blokland
Fru talman! I det föreliggande betänkandet kan man i så gott som varje stycke lägga märke till den resoluta karaktär som kännetecknar kollega Peijs. Med rätta angrips banksektorn och får en ordentlig tillrättavisning. För nu när de viktigaste teknikerna och normerna är tillgängliga går det ändå trögt med att göra de gränsöverskridande överföringarna upp till 50 000 euro smidigare. Man skulle nästan kunna tro att ingen av de kommersiella bankerna har något intresse av att modernisera det nuvarande arbetssättet.
Jag stöder den politik med två målsättningar som föredraganden vill använda för att beveka bankerna att agera. Att utöva påtryckningar enbart genom lagstiftning är enligt min uppfattning inte tillräckligt och skulle också kunna visa sig vara mindre effektivt än att sätta press genom att ge fritt utrymme åt konkurrerande alternativ för överföring av pengar inom euroområdet.
Kanske skulle kommissionen vilja ägna mycket seriös uppmärksamhet åt denna sistnämnda möjlighet, för att uppnå en avgiftssänkning via ökad konkurrens är ju något som även kommissionen föredrar, antar jag.
En punkt anser jag vara något överdriven. Kravet på att jämställa avgifterna för överföring av pengar inom euroområdet med dem som gäller för överföringar inom en medlemsstat skulle någon gång kunna sluta med att avgifterna för inrikes överföringar börjar stiga. Helt säkert i Nederländerna, där det sedan många år varit brukligt att bankerna inte debiterar konsumenterna något för inrikes överföringar.
Denna invändning hindrar inte att jag vill ge föredraganden, kollega Peijs, beröm för hennes handlingskraft i denna fråga.

Kauppi
Herr talman, ärade kommissionär Bolkestein! Det betänkande som nu behandlas och vilket kollegan Peijs med stor yrkesskicklighet sammanställt är synnerligen viktigt med tanke på konsumenterna inom euroområdet och förtroendet för själva euron. I denna sal råder sällan lika stor enighet om hur viktigt ett betänkande som vi behandlar är. Jag kan också instämma i alla tidigare talares bekymmer och i det som de tidigare sagt.
I morse nådde euron nya bottennoteringar. På förmiddagen noterades euron i förhållande till dollarn enligt kursen 0,8240. Det är ett nytt bottenrekord. Vi har alltså ännu mycket att göra inom detta område, men här är politikernas resurser och de medel vi kan ta till mindre än vad vi kan göra åt den fråga som gäller avgifterna på den inre marknaden. Jag vill därför tacka kommissionen för att ni har inlett rättsliga åtgärder gentemot 120 banker och bankföreningar på grund av misstankar om kartellbildning bland avgifterna för valutaväxling inom euroområdet. Detta är en synnerligen bra åtgärd från kommissionens håll. Å andra sidan har jag också delvis förståelse för bankerna. Fastän vi i Europaparlamentet nu kritiserar bankerna måste man inse att de gränsöverskridande avgifterna endast utgör en sex procents andel av hela betalningsrörelsen, varför utvecklandet av denna sektor ur bankernas perspektiv är en dyr investering i förhållande till den nytta man erhåller; detta alltså ur bankernas perspektiv. Å andra sidan utgörs den största utgiftsposten vid gränsöverskridande gireringar av den manuella hanteringen, vilken man snabbt borde komma ifrån.
Precis som fru Randzio-Plath sade kan vi inte med politiska beslut ge order åt bankerna att sänka avgifterna. Vad vi kan göra är att tvinga eller utöva påtryckning på Europeiska centralbanken att omedelbart inbjuda bankerna till en standardiseringsarbetsgrupp där man beslutar om tekniska åtgärder med vilka kostnaderna kan sänkas. Vi kan inte tvinga bankerna att göra förlustbringande affärer, men vad vi som politiker kan göra är att stödja ändringsförslaget som herr Radwan och fru Peijs lämnat för PPE-DE-gruppens del, där man kräver åtgärder redan före utgången av nästa år samt helst att dessa standarder existerar när euromynten och sedlarna tas i bruk.

Villiers
Fru talman! Man måste djupt beklaga att vi, i ett parlament där drygt 85 procent av ledamöterna satt sitt politiska rykte på spel i samband med den gemensamma valutan, inte har en större närvaro när vi skall diskutera hur det går för denna valuta. Vi vet att det är 17 gånger dyrare att göra en gränsöverskridande transaktion i euroområdet i jämförelse med en inhemsk transaktion. Folk som gick med i eurosamarbetet trodde att, om inte annat, så skulle det göra det lättare för dem att ta sina pengar utomlands. Vi kan nu se att detta inte har skett.
Denna utlovade fördel har inte blivit verklighet; och kommissionen medgav öppet när detta betänkande diskuterades i utskottet, att man inte förväntar sig att få se några förbättringar efter införandet av sedlar och mynt. Detta är ytterligare ett slag mot en valuta som redan kämpar, en valuta som blir mindre och mindre värd på den internationella marknaden i stort sett varje vecka, en valuta med en centralbanksordförande som ständigt får försvara sig p.g.a. sina dåligt genomtänkta kommentarer till pressen, en valuta som då ett europeiskt folk, dvs. danskarna, vid det enda tillfälle fått möjlighet att rösta om deltagande eller inte, röstade nej. Vi får nu höra att tryckarna som är ansvariga för framställandet av sedlarna hotar gå i strejk. Framför allt handlar det om att inte ens den mest grundläggande fördelen som euroförespråkarna utlovade européerna, dvs. minskade transaktionskostnader, har blivit verklighet.
Vilka fördelar harfolken i euroområdet fått av denna valuta som prackats på dem av en politisk elit i Europeiska unionen? Detta projekt handlar inte om ekonomi. Detta projekt handlar inte om att ge praktiska fördelar till Europeiska unionens medborgare. Det är och har alltid varit ett steg i riktning mot att skapa ett Europas förenta stater, ett politiskt projekt.
Vi kan se att projektet misslyckats med att ge några fördelar för den stora majoriteten av vanligt folk i euroområdet.

Radwan
Fru talman, herr kommissionär, kära kolleger! Jag vill börja med att tacka kollegan Karla Peijs för hennes betänkande och envishet i strävan efter framsteg för medborgarnas skull. Den 1 januari 2002 blir euron en realitet för medborgarna i och med att de då får euron i plånboken. I dag uppgår avgifterna för en utlandsöverföring av 100 euro inom unionen till i genomsnitt 17,10 euro, ett mångdubblande av avgifterna för inrikes betalningar. Euromarknaden kommer även i fortsättningen att uppfattas som ett enda nätverk, och medborgarna förstår då inte varför en överföring från München till Salzburg måste vara mycket dyrare än en överföring från München till Kiel inom ett område där växelkursrisken upphör och de elektroniska betalmedlen i och med e-bankerna blir allt mer naturliga.
Eurons fördelar måste presenteras för medborgarna, även för de små och medelstora företagen, eftersom det för närvarande är problem med viljan att acceptera euron och många har en känsla av att storföretag och banker drar nytta av den, men inte den vanliga medborgaren.
För min del räknas inte argumentet att få utlandsöverföringar av euro sker i dag på den inre euromarknaden. Det är som diskussionen om hönan och ägget. Vi i Bryssel märker ju själva som ledamöter, och även våra medarbetare, att vi på grund av de höga euroavgifterna inte gör några överföringar till utlandet. Jag är helt övertygad om att dessa, om kostnaderna sjunker, kommer att öka snabbt och att människor kommer att begagna sig av den möjligheten. Jag gläds över att kommissionen fortsätter att utöva påtryckningar på bankerna och även stärker dessa i och med sitt förfarande mot 120 banker. Även Europeiska centralbanken bör utöva starkare påtryckningar.
Den begäran som framförs av kollegan Peijs och mig pekar också i den riktningen, att bankerna sammanförs kring ett enda bord, inte för att ge dem riktlinjer utan för att vi från politiskt håll inte kan utöva starkare påtryckningar. Vi vill inte heller ha någon prisreglering på området, men vi bör åtminstone göra en samordning. Europeiska centralbanken är predestinerad till att ta fram enhetliga dataformat och enhetliga bankkoder i Europa. Jag hoppas också att de låga avgifterna inte kommer plötsligt först om fem år, utan successivt, och att de första framstegen kan skönjas redan år 2002. Vi har uppnått målet den dag bankerna i sin marknadsföring erbjuder kunderna låga avgifter för utlandsöverföringarna. Då har vi fått en riktig marknad på området.

Bolkestein
. (EN) Fru talman! Jag skall svara på engelska till fru Villiers, som talat om eurons fördelar och möjliga nackdelar. Det är en mycket debatterad fråga just nu, men den faller inte inom mitt behörighetsområde. Jag skall sålunda informera min kollega, Solbes Mira, som har hand om de makroekonomiska frågorna om fru Villiers kommentarer.
Jag har inga önskemål om att lägga till något i den rådande debatten. Jag vill inte röra till begreppen.
Fru talman! Jag skulle gärna vilja börja med att framföra ett hjärtligt tack till Peijs för hennes utmärkta betänkande om förverkligandet av ett gemensamt, enhetligt område för betalningar. Efter fullbordandet av den inre marknaden och införandet av den gemensamma valutan har vi nu mer än någonsin behov av ett gemensamt område för betalningar. I framtiden får inte gränser spela någon roll längre. På sikt får det inte finnas någon som helst skillnad längre mellan en gränsöverskridande och en inrikes betalning. Förverkligandet av denna målsättning kommer att kosta oss och även er ytterligare många års arbete.
I detta sammanhang skulle jag vilja fästa er uppmärksamhet på datumet den 1 januari 2002. Detta datum måste betraktas som en ytterst viktig och symbolisk milstolpe i uppbyggnaden av Europeiska unionen, vilket jag nu också säger med adress till Villiers. På ifrågavarande dag, den 1 januari 2002, kommer alla medborgare i euroområdet ju att ha samma mynt och sedlar i sina portmonnäer. Näst det europeiska passet är detta det mest påtagliga och i det vardagliga livet mest märkbara beviset för att vi alla hör till Europeiska unionen. Vi måste således göra allt för att denna nya fas skall bli lyckad. Om systemen för utförande av gränsöverskridande betalningar kommer att förbli lika dyra som i dag kommer ju trovärdigheten för det nya mynt- och sedelsystemet att sitta löst. Därför är det av yttersta vikt att en hel serie åtgärder vidtas i god tid före den 1 januari 2002, så att dessa är i kraft när de nya mynten och sedlarna gör införs.
Kommissionen kommer att syna alla förslag i betänkandet i sömmarna. Vi kommer framför allt att noggrant studera problemen på konkurrensområdet. I det avseendet skulle jag som svar på kommentarerna från Kauppi och även från Randzio-Plath, som tyvärr blivit tvungen att lämna kammaren, vilja säga att kommissionen har gjort undersökningar i fråga om möjliga avtal mellan banker. Denna undersökning ägde rum i februari 1999. Kommissionen skickade invändningar till banker i sex medlemsstater. Detta skedde i juli i år och medlemsstaterna är Portugal, Irland, Belgien, Finland, Nederländerna och Förbundsrepubliken Tyskland. De förfaranden som hör samman med detta är nu i gång. Undersökningen om de kostnader som tas ut vid gränsöverskridande betalningar pågår nu.
Rent allmänt anser kommissionen att den tekniska utvecklingen gör det möjligt att intensifiera konkurrensen på det transaktionsområdet, för konkurrens leder naturligtvis till lägre kostnader. Vi kommer att utbyta tankar om det ämnet under en stor rundabordskonferens som kommer att äga rum den 9 november i Bryssel.
Vidare kommer kommissionen med en rapport om förbättringen av de gränsöverskridande transaktionerna under sommaren 2001. I denna rapport, säger jag nu direkt till Peijs i synnerhet, kommer lagstiftningsförslag att läggas fram om ändring av det direktiv från 1997 som trädde i kraft förra året. Jag säger detta direkt med adress till Peijs i synnerhet, för att jag vet att hon uppskattar ett tydligt svar på den punkten. Jag lovar henne alltså att kommissionen efter det att denna rapport är färdigställd - och det blir inte via vändande post som Peijs begärde, men i varje fall ändå ganska snabbt - kommer med lagstiftningsförslag om detta. Vid det tillfället kommer vi också att ta upp en förkortning av tidsfristen för utförandet av gränsöverskridande överföringar, vilket Peijs yrkar på i sitt betänkande. Redan nu äger i 85 procent av fallen överföringar av pengar rum inom tre dagar. Det handlar naturligtvis om att höja dessa 85 procent till 100 procent. För att uppnå detta försöker kommissionen utöva inflytande på bankerna. Än en gång, detta kommer att låta vänta på sig ytterligare en tid, men kommissionen kommer alltså att göra ett uttalande nästa sommar om Peijs förslag att bringa ned tiden till hälften. Vi kommer att försöka tillmötesgå er kammares önskemål.
Vidare läggs i föredragandens betänkande tonvikten på de statistiska deklarationer som bankerna måste lämna vid varje gränsöverskridande överföring. Det är medlemsstaterna och inte kommissionen som har gjort dessa deklarationer obligatoriska. Vi anser att denna form av insamling av statistiska uppgifter om unionens interna transaktioner är en kvarleva från det förflutna som inte längre går att motivera i ett integrerat, gemensamt område och som utgör ett hinder för att marknaden skall kunna fungera väl. Jag hoppas därför också att medlemsstaterna snabbt kommer att inleda en uppdatering av sina system för insamling av statistiska uppgifter.
Kommissionen står likaså helt bakom Europaparlamentets förslag om att uppmuntra elektroniska betalningar. Det är likaledes viktigt i detta sammanhang att den tekniska och juridiska säkerheten är säkerställd, framför allt vad beträffar den så kallade direct debiting.
Kommissionen instämmer däremot inte i yttrandet från utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden, eftersom detta utskott försöker få oss att ta initiativ till lagstiftning om att reducera kostnaderna för gränsöverskridande betalningar till samma nivå som kostnaderna för inrikes betalningar. Vi kan naturligtvis gå med på denna princip, men inte med det föreslagna arbetssättet. Vi är, som ni vet, förespråkare för fri konkurrens, men inte för administrativ prisreglering. Dessutom, vilket Blokland mycket riktigt påpekade, skulle en sådan åtgärd omedelbart kunna få en motsatt effekt, för kostnaderna för inrikes betalningar skulle höjas direkt. Jag tror inte att konsumenter som aldrig gör några gränsöverskridande överföringar skulle uppskatta det.
Därmed har jag kommit till slutet av min korta redogörelse av de åtgärder som kommissionen har för avsikt att vidta i anslutning till Peijs betänkande. Jag hoppas att de vädjanden som ni framför allt har riktat till bankvärlden kommer att vinna gehör. Kommissionen och Europeiska centralbanken för en permanent och ofta mödosam dialog med bankväsendet för att nå påtagliga resultat, och ert stöd i sammanhanget är hjärtligt välkommet.

Peijs
. (NL) Fru talman! För att lugna kommissionären. Yttrandet från utskottet för rättsliga frågor är alltså inte upptaget som handling i betänkandet från utskottet för ekonomi och valutafrågor. Parlamentet är i sin vishet helt överens med er.

Bolkestein
. (NL) Fru talman! Jag är Peijs tack skyldig för detta sista påpekande, vilket som sådant också accepteras av kommissionen; vad det beträffar står vi således kvar vid konstaterandet att kommissionen instämmer - i alla avseenden till och med - med Peijs betänkande.

Talmannen
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i kväll kl. 18.00.
(Sammanträdet avbröts kl. 13.00 och återupptogs kl. 15.00.)

Flerårigt program för företag och företagsamhet, 2001-2005
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är debatten om betänkande (A5-0267/2000) av Montfort för utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi om förslaget till rådets beslut om ett flerårigt program för företag och företagsamhet, 2001-2005 (KOM(2000) 256 - C5-0274/2000 - 2000/0107(CNS)).

Montfort
. (FR) Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! Var och en av oss har sin egen lista i huvudet över upprepade besvikelser, mot vilka det inte finns något att göra, men som man måste beklaga från tid till annan för att bevisa att man inte accepterar det och att maktlöshet inte alltid, eller åtminstone ännu inte, är lika med likgiltighet. När man lyssnar till vissa av kollegernas uttalanden i utskottet, de kolleger som har bevistat kammaren längre än jag, har jag fått intryck av att det fleråriga programmet för företag och företagsamhet som föreläggs parlamentet för fjärde gången tillhörde denna kategori. Alla goda avsikter är välkomna, sade man mig väsentligen, men låt oss se till att man inte i motsats till vad som hittills skett tvingas göra samma konstateranden i nästa betänkande i frågan som i det föregående, eftersom ingenting rent konkret har förändrats i de europeiska företagens situation.
Med den text som föreläggs er i dag har vi således ambitionen att omvandla det som var ett prov med obligatoriskt innehåll till en lovande examen med fritt innehåll, som Europeiska unionen kan tillfoga sitt mervärde såvida unionen förstår vilken plats och roll den bör inta i frågan. Den tid då försvar för företagen, och i synnerhet för små och medelstora företag, liknade en korporativ kamp är fullständigt förbi, inte endast för att det bara återstår en handfull okuvliga kämpar som bara ser företagsvärlden genom klasskampens deformerande glas, utan framför allt för att på tröskeln till det tredje millenniet vet alla hur avgörande sysselsättningsfrågan och frågan om social sammanhållning är för våra samhällen och i denna problematik har företagen en framstående plats.
Man behöver knappast påminna om att företagen har den främsta platsen såväl på det ekonomiska som på det sociala planet. Genom att vara främsta skapare av arbetstillfällen och främsta motorn för social integration har företagen också gradvis fått en väsentlig betydelse i fråga om yrkesutbildning för ungdomar, fortbildning och också när det gäller regionalplanering för vilken företagen slutligen är det effektivaste instrumentet. Stärkta av detta konstaterande antog de femton medlemsstaterna stadgan för små företag vid toppmötet i Feira i juni, en stadga vars existens nu kan låta oss ana att ett betydande steg framåt tagits.
Förutom att den obestridligen utgör den grund på vilken vi bör bygga upp en företagspolitik som verkligen är till nytta för företagen, har stadgan den enorma förtjänsten att inte inskränka våra åtgärder endast till små företag utan att ställa dessa i centrum för våra diskussioner och göra dem till en referensenhet som vi i första hand bör bemöda oss om. Parlamentet med sina valda ledamöter som regelbundet får träffa väljarna har skyldighet att tydligt ange detta alternativ, som både ger uttryck för en objektiv verklighet och leder fram till den enda rätta metoden för att täcka företagsvärldens mångfald.
Små och medelstora företag är inte multinationella företag i miniatyr, inte heller räcker det vidare att kvantitativt extrapolera små företags svårigheter för att uppfatta stora enheters problem på rätt sätt. Det verkar emellertid politiskt korrekt att föredra en pragmatisk och närliggande metod som sätter småföretagen i centrum framför ett förslag som under förevändning att undvika en mängd utspridda anslag bara skulle utnyttjas för att producera exakt statistik, vars konkreta användning skulle vara absolut omöjlig.
Jag gläder mig således åt att utskottet för industrifrågor enhälligt har beslutat att prioritera en sektoriell metod för företagsfrågan, ett oundvikligt val om man så exakt som möjligt vill klargöra de verkliga och specifika behoven hos företag vars olikheter illa lämpar sig för en horisontell metod, som är för otillräcklig för att vara effektiv. Tanken på att jämföra prestationer och utbyta bästa metoder är förvisso i och för sig ganska intressant, men man kan inte inbilla sig att man enbart på detta indirekta sätt skall kunna positivt ingripa i företagens vardagsliv.
Vad skall man då göra? Börja med tre enkla idéer: I första hand, i stället för att acceptera att avstå från att direkt nå de flesta möjliga företag, använda befintliga nätverk vars kunskaper om verkligheten gör dem till oumbärliga partner vid utarbetandet, men också vid det effektiva genomförandet av en företagsinriktad politik.
Därför betonas i betänkandet nödvändigheten att nära ansluta handelskammare och branschorganisationer som har mycket att lära oss och kan hjälpa oss att inte av okunnighet förvandla en god idé till ett dåligt beslut. Därefter, se till att inte ytterligare komplicera kapitaltillgången för företagen, och i synnerhet för de minsta bland dem. Medan man här berör en nyckelfaktor för start, utveckling, återköp, överlåtelse och rentav överlevnad av företag, skapar vissa beslut som fattats eller håller på att fattas en viss oro, vare sig det gäller den svårbegripliga omorganisationen av Europeiska investeringsbankens respektive Europeiska investeringsfondens uppgifter eller också förslaget till direktiv om bankernas egna tillgångar som måste övertyga oss om sin smärtfria inverkan på företagens kreditmöjligheter.
Hur som helst, i denna tid då vi får en ekonomi som mer är förr grundas på kunskaper och tekniskt nyskapande, krävs det uppenbarligen att kommissionen ser till att underlätta och vidmakthålla de möjligheter som erbjuds de djärvaste, de mest nyskapande och risktagande företagen och att deras företagsamhet kan konkretiseras. Eftersom företagaranda slutligen hör ihop med begreppet om ansvar, måste vi tydligt fastställa vad det europeiska mervärdet kan innebära i fråga om företagspolitik.
Den politiska inriktningen är staternas ansvar. Rådet gav denna inriktning i Feira genom stadgan för små företag. Genom att samla ansträngningarna att samordna den politiken, som fastställts inom denna ram och tillämpas av medlemsstaterna, och i synnerhet genom att bemöda oss om att avskaffa alla tekniska och administrativa hinder som lägger en onödig börda på företagens verksamhet, skulle denna metod få ett mästerligt uttryck. Jag hoppas att kammaren kommer att upprepa den enhällighet som uppstod i utskottet för industrifrågor vid plenaromröstningen. Parlamentet skulle därmed sända den tydliga och starka signal till företagen som de har behov av.
Kära kolleger, jag vill på förhand tacka er för det stöd som ni kommer att ge mitt betänkande.
Herr kommissionär, jag vet att jag kan räkna med er energi och er beslutsamhet att genomföra programmet. Det är nödvändigt att det ansluts till de övriga gemenskapsprogrammen och att det får en årlig utvärdering, eventuellt för att justera det. På detta sätt kan vi tillsammans anta de båda utmaningarna avseende full sysselsättning och social sammanhållning. Jag vill tacka er på samtliga företags vägnar, men också på våra samhällens vägnar.

Radwan
Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! Till att börja med vill jag gratulera Montfort till hennes betänkande och tacka för ett gott samarbete. Det har verkligen varit roligt. Europa har ju som mål att ligga främst på det ekonomiska området, och det kan flerårsprogrammet bidra till. Det viktiga på området är dock att företagsandan i samhället främjas, att ungdomarna funderar på möjligheten att bli egenföretagare och arbeta i mindre företag. Därför måste vi bli mer aktiva på ett område som i synnerhet inbegriper utbildning.
Fram tills för inte så länge sedan föreställde sig de unga att de efter sina studier, efter sin utbildning, antingen skulle söka statlig tjänst eller tjänst på ett större statsliknande företag. Här gäller det att skapa en helomvändning. Men en sådan kan vi redan märka - många unga startar nämligen nya start up companies, och vi bör främja denna företagaranda.
Rent konkret har jag däremot tre kommentarer beträffande programmet. För det första: Kommissionen satsar på att i framtiden främja och definiera en politik som är företagsvänlig. Dessutom vill man initiera en benchmark-process, något som säkert är ett intressant försök. Men vi måste säkert se till att den blir effektiv. Planerna är för ögonblicket att denna process skall äga rum mellan EU och medlemsstaterna, något som säkert inte kommer att ge en rättvisande bild. Om jag tar mitt eget land Tyskland som exempel, så speglar en enhetlig statistik för Tyskland inte situationen i regionerna. Det finns till exempel ganska stora skillnader mellan Bayern och Mecklenburg-Vorpommern. Eller låt oss ta London med omgivning eller Skottland som exempel. Här borde det ske en större differentiering, regionerna borde inbegripas för att få fram en motsvarande bild av en företagsvänlig politik.
För det andra: Kommissionen funderar på att till viss del dra sig undan stödet till små och medelstora företag. Det är säkert också ett försök som är värt att diskutera. Främjandet av små och medelstora företag bör nämligen mätas utifrån sin effektivitet och då uppstår genast frågan om hur långt det i denna form är möjligt på europeisk nivå.
Om man däremot drar sig tillbaka på europeisk nivå måste regionerna få större möjligheter. I det sammanhanget bör hur som helst de minimis-regeln omprövas och förordningen om gruppundantag för små och medelstora företag omarbetas.
För det tredje: Traditionella företag och e-commerce. Vi skiljer alltid mellan new och old economy. Hemma i Bayern finns det ett företag, en snickare, som numera skapar 70 procent av sin omsättning via Internet. Är det att betrakta som old eller new economy? Jag tror att vi bör sammanföra dessa båda områden, så att även det traditionella ekonomiska området blir new economy. Här har jag två uppmaningar till kommissionären: Den ena är att kommissionen kunde satsa på att konkret utveckla en mjukvara som till sin storlek och sitt pris är tillämpbar på området små och medelstora företag. De stora mjukvarupaketen för industrin är alldeles för komplexa och dyra för små och medelstora företag. Den andra uppmaningen är att GD Företagspolitik som har förenat området små och medelstora företag och industriområdet, i större utsträckning tar sig an frågor beträffande små och medelstora företag och även utövar en watchdog-funktion i kommissionen i frågor beträffande små och medelstora företag; generaldirektoratet bör ompröva alla lagstiftningsdokument och meddelanden från kommissionen i frågor som rör små och medelstora företag.
Slutligen önskar jag att det kommissionen i framtiden kommer att erbjuda små och medelstora företag i form av stödprogram framställs så att man kan se det ur ett kundperspektiv, det vill säga så att det när som helst är genomblickbart för de små och medelstora företagen.
(Applåder)

Caudron
Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! I min egenskap av ledamot sedan elva år är jag bland dem som vet att debatter om små och medelstora företag i parlamentet vare sig är nya eller sällsynta.
Det måste sägas att enligt Europeiska unionens kriterier kan över 99 procent av företagen anses som små och medelstora företag, vilket för övrigt inte är seriöst, visar på den europeiska begreppsförvirringen och är därför orsak till många osäkerhetsmoment. Vi måste påminna oss att gemenskapens första åtgärdsprogram på området antogs 1983, det vill säga för sjutton år sedan.
Vår föredragande Montfort har under de senaste veckorna grundligt och i nära samarbete med sina kolleger gjort ett mycket gott arbete. Hon har mycket väl sett de frågor som saknade tydlighet i kommissionens text och de stora skillnaderna mellan påståenden och klara fakta. Hennes arbete, som vi har ledsagat, har bestått i att klargöra saker och ting och att försöka fastställa en exaktare klassifikation mellan de olika formerna av små och mellanstora företag, mikroföretag och entreprenadföretag. Det är för övrigt i det avseendet som vi, och jag, har lagt fram och stött en rad konkreta och kraftfulla förslag för att ta steget från tomt prat till klara fakta på området för små och medelstora företag genom att ge dem tillträde till innovation och elektronisk handel, förenkla vissa tullformaliteter för dem, sätta stopp för vissa administrativa och regelmässiga skillnader, öka - och det är viktigt - tillgången till riskkapital, utveckla Euro-infocentren för att bredda deras informations- och stödroll hos företagen samt ge ramprogrammet för forskning och teknisk utveckling en ny inriktning till större öppenhet mot innovativa små och medelstora företag.
För min och mina vänners del, har vi velat betona entreprenadföretagen och mikroföretagen. Jag har begärt att miljömålen och målen för en hållbar utveckling beaktas som sig bör och att små och medelstora företags tillträde till den nya kommunikations- och informationstekniken främjas. Jag har också begärt att åtgärder uppmuntras i riktning till särskilda grupper såsom kvinnor, ungdomar och de samhällsekonomiska sektorerna för att inte helt allmänt glömma de anställdas delaktighet i de små och medelstora företagens liv.
Såsom främsta källa till skapande av arbetstillfällen såväl i fråga om kvalitet som kvantitet spelar nämligen små och medelstora företag en väsentlig roll för social sammanhållning och regionalplanering. Därför är det mycket brådskande att avskaffa de många hindren för deras utveckling och anordna nödvändiga yrkesutbildningar.
Fru föredragande, jag hoppas således att en mängd röster för ert betänkande äntligen kommer att möjliggöra att ett avgörande kvalitativt steg tas och att vidare vissa alltför liberala ändringsförslag förkastas, till exempel ändringsförslaget där man vill dra ned antalet främjande program och det förslag i vilket föreslås att ett nytt övervakningscentrum inrättas.
Om jag skulle sammanfatta med några ord, herr talman, skulle jag säga att på detta område krävs - och det säger jag - mindre ideologi och mer handling.

Beysen
Herr talman, herr kommissionär, kolleger! Tillåt mig att först och främst rikta ett tackord till föredraganden som verkligen har utarbetat sitt betänkande med stor noggrannhet. Denna noggrannhet är mer än nödvändig om vi vill få JEV-programmet till stånd fram till 2005 och om vi vill göra Europeiska unionen till den mest konkurrenskraftiga och dynamiska kunskapsbaserade ekonomin i världen. Genom ändringsförslagen till betänkandet i utskottet, bland annat till mitt förslag, betonas att flerårsprogrammet bör användas som ett instrument för att främja ekonomisk tillväxt, full sysselsättning och social sammanhållning. Jag vill understryka att det är viktigt att lägga tonvikten vid att informationen och upplysningen bör föras ut på ett mer uttryckligt sätt, för man kan inte nog understryka att det är ytterst viktigt med såväl entreprenörskap som företagarklimat, och att det därför i synnerhet måste ägnas och ges uppmärksamhet åt utbildning av ungdomar, men även åt tillhandahållandet av fortbildning för personalen i små och medelstora företag.
Framför allt vill jag i dag plädera för att låta så många som möjligt, om inte alla, hinder för ett förverkligande av den inre marknaden försvinna systematiskt för att optimera de små och medelstora företagens konkurrenskraft, så att de kan fortsätta att vidareutvecklas på ett dynamiskt och hållbart sätt. Jag har också ständigt varit förespråkare för att man skall basera detta på en effektiv och pragmatisk politik. Jag gläder mig åt kollega Caudrons slutord som lyder: låt oss ägna oss mindre åt ideologi och mer åt en effektiv och pragmatisk politik, vilket innebär att alla administrativa besvär bör reduceras till ett absolut minimum. Och i det sammanhanget bör man i första hand utgå ifrån att tullformaliteterna i vår union förenklas, för skillnaden i kostnader mellan medlemsstaterna på det skattemässiga, sociala, administrativa och förvaltningsmässiga området har alltid utgjort en kraftig broms mot lika tillgång till den inre marknaden.
Slutligen, herr talman, skulle jag också vilja plädera för att den annalkande utvidgningen av Europeiska unionen tas med i beräkningen. Det är nödvändigt med ett effektivt genomförande av regelverket för att se till att utvidgningen blir en vinna-vinna-situation, såväl för medlemsstaterna som för kandidatländerna.

Piétrasanta
Herr talman, herr kommissionär, mina kära kolleger! Jag också vill först och främst gratulera min kollega Elisabeth Montfort för den höga kvalitet hon har hållit i sitt betänkande rörande det fleråriga programmet för företag och företagsamhet för perioden 2000-2005. Den omsorg hon har lagt ner på granskningen av förslagen och det samråd hon har bemödat sig om att genomföra med många berörda parter har varit till fördel för att bättre definiera och optimera genomförandet av programmet.
Jag vill här betona vissa viktiga frågor som engagerar oss om vi vill förbättra det europeiska bidraget till företagen i den nya så kallade kunskapsekonomin. Vad kan vi mer tillföra företaget Europa, såsom ordförande Prodi kallade det i ett uttalande nyligen?
I första hand måste varje företag beaktas i sammanhanget. Vi har naturligtvis de stora företagen, låt oss säga de företag som består av flera tusentals personer. När det gäller dessa bör vi inte bara ta hänsyn till vad de tillför på området för marknadsekonomi och sysselsättning och de vinster som det leder till, utan också de kunskaper de tillför genom stödet till programmet för tillämpad forskning, företagsskapande och -avknoppning. Deras kontakter med forskningslaboratorier, som ofta är statliga, gör det utan tvivel möjligt att komplettera offentliga finansieringar som ofta har behov av det samt att göra uppfinningar. Det är således nödvändigt att se till att vi agerar positivt i det avseendet.
Låt oss nu tala om små och medelstora industriföretag och mikroföretag. Såsom Caudron sade utgör de 98 procent av vår ekonomiska struktur. De har den största anpassningspotentialen. Jag skulle vilja säga att de är verkliga kommandostyrkor för ekonomi och nyskapande, eftersom de befinner sig i första ledet och i hög grad är utsatta för inneboende risker på området. Vi måste särskilt bemöda oss om dem och se till att konkreta åtgärder vidtas som de lätt kan tillgodogöra sig.
För det andra, kommer jag inte att återkomma till de åtgärder som man valt i betänkandet och som för övrigt är resultatet av en utvärdering från förra året. Ni kan emellertid notera att man trots allt upprepar det väsentliga innehållet i gamla frågor: förenklade stödformaliteter, som fortfarande är för besvärliga och kanske till och med hämmande för små och medelstora industriföretag, stöd till finansiering och riskkapital för att säkra bättre stabilitet, stöd till forskning om nya tekniker, upprättande av ett europeiskt referenssystem genom BEST-förfarandet samt kommunikations- och informationsstöd. Dessa företag måste stödjas i sin miljö, vare sig den är geografisk eller teknisk. Vi måste främja deras verksamhet och främja en lokal utveckling utifrån såväl materiella som mänskliga lokala resurser samt deras förbindelser med lokala myndigheter. I det avseendet måste vi stödja inte bara företag av klassisk struktur utan också blandekonomiska och solidaritetsekonomiska företag som allt mer arbetar i riktning mot bättre stabilitet och skapande av arbetstillfällen.
För det tredje, måste vi eftersträva ett europeiskt mervärde. Det skulle framför allt kunna gälla genomförandet av ett såväl fysiskt som elektroniskt europeiskt nätverk, där små och medelstora industriföretag skulle kunna gå in, hämta information och utbyta kunskaper, med lämpliga mekanismer, lämplig etik samt de bästa trumfkort som Europeiska unionen väljer att sätta in för att stödja dem.
Det förefaller mig ju självklart att man inte kan acceptera att allt skall förvaltas från Bryssel på detta område. Vi måste vidta åtgärder på fältet och bilda delegationer på regional nivå som vi, såväl kommissionen som parlamentet och rådet, kan kontrollera, såsom det helt nyligen rekommenderades i betänkandet av Majo. Vi måste också utse vissa frågor för att göra insatser. Man finner dem lätt, i synnerhet på områdena för informationssamhället, hållbar utveckling, som det talas så mycket om, miljö, rena tekniker, ekotekniker, nya energier samt nya material. Detta europeiska stödnätverk borde ge sitt kvalitetsmärke åt ett antal centrer, såsom euroinfocentrerna.
Att för små och medelstora industriföretag arbeta med ett sådant kvalitetsmärkt europeiskt nätverk skulle otvivelaktigt bespara dem att bilda ett konsortium med flera företag från olika länder i unionen, vilket ofta tvingar dem att upprätta en konstgjord konstruktion och betungande handlingar med många komplikationer. Jag skulle verkligen önska att kommissionen bildade en arbetsgrupp i frågan i vilken motiverade parlamentsledamöter får delta.
För det fjärde slutligen, vill jag påminna om att vi måste beakta förslagen till det europeiska forskningsområde som vi håller på att bygga upp. Parallellt föreslår vi att ett europeiskt innovationsområde upprättas och jag är föredraganden tacksam för att hon har accepterat att innefatta detta förslag i sitt betänkande. Vi kommer också att tvingas ta hänsyn till resultaten från arbetet i seminariet " Vetenskap och förvaltning" , som hölls i Bryssel i förra veckan under beskydd av framtidsforskningscentrumet i Sevilla, samt uppföljningen av detta seminarium, eftersom det finns många interferenser med det ämne som vi behandlar i dag.
Jag är avslutningsvis övertygad om att för att hjälpa oss att välja och följa upp våra åtgärder är det rätt tid att bilda en riktig parlamentarisk byrå för utvärdering av vetenskapliga och tekniska val, som det finns i de nationella parlamenten och vars motsvarighet den skulle vara.
Fru Fontaine, vår talman, ber oss i dag att i egenskap av STOA-ansvariga sända ett meddelande om stöd till EPTA, det specialiserade tekniska utvärderingsorganet i Europa, grundad under vår kollega Barón Crespos beskydd, som kommer att sammanträda i Berlin den 10 november. Men STOA är verkligen inte motsvarigt organ och vi vill göra exakta förslag i frågan. Fru Montfort, vår grupp kommer att massivt stödja ert betänkande.

Markov
Herr talman, herr kommissionär! Alla små och medelstora företag, inom produktion av såväl varor som tjänster, kan endast överleva på marknaden om de har fulltecknade orderböcker. Fulltecknade orderböcker kan de endast ha om det finns uppdragsgivare och dessa kan indelas grovt i tre underkategorier: för det första storföretagen, för det andra de privata konsumenterna och för det tredje den offentliga sektorn. Det innebär att det endast går bra för de små och medelstora företagen när arbetslösheten är låg och den statliga budgeten på alla nivåer är skuldfri och förfogar över tillräckliga medel att placera i investeringsbudgetar. När det gäller små och medelstora företag skulle jag särskilt vilja rikta uppmärksamheten mot de små företagen och mikroföretagen, för här tillkommer särskilda, försvårande omständigheter, i synnerhet inom produktionen. Dessa företag förfogar ytterst sällan över en oberoende forsknings- och utvecklingspotential, så därför finns det en särskilt stor risk för en bortprioritering av ny och fortsatt produktutveckling, användande av förlegad teknik och icke-anpassning till kraven på en ökande kvalitet.
Dessutom är det ofta så att otillräckliga kvalifikationer hos ledningen gör att de stödmöjligheter som förekommer i tillräcklig utsträckning inte utnyttjas fullt ut. Bortsett från de huvudsakliga problemen som fortfarande är olösta: en ständig underkapitalisering, dålig tillgång till krediter på grund av bristen på normal banksäkerhet, regionalt begränsade marknader och uteblivna betalningar. Det innebär att en målinriktad politik för små och medelstora företag är nödvändig, som å enda sida innebär att stödprogrammen görs enhetliga, och å andra sidan även tar hänsyn till särskilda intressen och problemområden beroende på företagsstorlek, företagsstruktur, produktionsinriktning och så vidare.
Montforts betänkande innebär en avsevärd förbättring av kommissionens rapport. Man kan nästan tro att ni själv, fru Montfort, vore en engagerad småföretagare. Ert betänkande är utmärkt. Ändå skulle jag önska att två nationalekonomiska tendenser åtminstone hade kommit starkare till uttryck. För det första en förstärkning - jag säger inte en växelverkan mellan - utan en förstärkning av en efterfrågeinriktad ekonomisk politik i förhållande till en utbudsinriktad sådan. För det andra en förskjutning av investeringsstödets valens mot utvidgningsinvesteringar och i mindre utsträckning mot rationaliseringsinvesteringar. För det innebär i en omvänd slutledning: skattebetalarna ställer skattemedel till förfogande, företagen utnyttjar dessa för att rationalisera. Sedan ger de sina tidigare anställda sparken och talar om för skattebetalarna att de skall engagera sig i vad som sker med denna friställda arbetskraft. Något sådant kan ju inte främst vara föremål för nationalekonomiska överväganden! Det kan ur en företagsekonomisk synvinkel tyckas helt acceptabelt på grund av vinstförväntningarna, men inte ur en nationalekonomisk sådan. Jag anser att vi i Europaparlamentet har ett nationalekonomiskt ansvar som måste prioriteras framför ett företagsekonomiskt ansvar.

Belder
Herr talman! Detta flerårsprogram tillhandahåller en europeisk ram för att utveckla innovationspotentialen och konkurrenskraften hos näringslivet i medlemsstaterna. Därvid får subsidiaritetsprincipen den uppmärksamhet som den enligt vår uppfattning förtjänar. Vi instämmer med den uppmärksamhet som föredraganden, Montfort, med rätta ägnar små och medelstora företag samt mikroföretag, liksom beviljandet av prioriterat stöd åt unga företagare i startskedet. Föredraganden räknar upp ett antal tyngdpunkter för att förstärka det europeiska företagsklimatet. Hon ivrar till exempel för att ansluta företagen till den nya informations- och kommunikationstekniken. Det väcker frågan om på vilket sätt flerårsprogrammet härvidlag konkret bidrar till att förstärka företagens konkurrenskraft. Hur det än må vara med detta, en stimulerande roll är vikt för kommissionen i fråga om utbyte av regionala erfarenheter och goda lösningar på detta område.
En annan av Montforts tyngdpunkter är förbättringen, säg snarare förenklingen, av lagstiftningen och regleringen i medlemsstaterna. I fråga om att riva onödiga administrativa barriärer för näringslivet kan vi under alla omständigheter alltid komma överens.
Vi anser, herr talman, att skyddet av immateriell äganderätt på Europanivå utgör ett tredje bekymmer. Vi syftar då i synnerhet på patentering av programvaruutveckling. Företag har behov av tydlighet. Annorlunda uttryckt: tjänar det fortfarande någonting till att investera i denna sektor? I detta sammanhang handlar en annan angelägen fråga om huruvida Europa möjligen har halkat efter USA just på grund av avsaknaden av ett europeiskt patent på programvara.
Slutligen, herr talman, kommer erfarenheterna på nationell och regional nivå att vara avgörande för om det föreliggande flerårsprogrammet kommer att bli lyckat. Enligt vårt politiska synsätt bör företagsinitiativen ligga på det området. Det är alltid välkommet med stöd i ryggen på Europanivå för sådan företagaranda.

Rübig
Ärade herr talman, ärade ledamöter! Jag kommer själv från ett smidesföretag som jag har växt upp inom. Jag känner till de problem som småföretagarna har. Därför vill jag gratulera herr Liikanen, för i dag har vi uppnått något som är särskilt viktigt för de små företagen och för alla de egenföretagare som vi har.
Upplösningen i sista stund innebär nya chanser för konkurrensen och därmed förmånliga inköpsmöjligheter och goda chanser för nya företag att hävda sig på området. När man ser att programmet har försetts med cirka 230 miljoner euro och dividerar det med de 16 miljoner små och medelstora företagen i Europeiska unionen, blir det 3 euro per år och företag. Just av den anledningen är programmet så viktigt, eftersom det ger impulser, och de rätta impulserna, något som också är mycket viktigt för oss ledamöter. Till exempel euroinfocenter. Min partner är för mig specialisten, och när jag har något problem på stödområdet, ett problem med de europeiska institutionerna, kan jag säga till mina företagare att där sitter det någon som är behörig och som vet, som på kort tid kan ge information om offentlig upphandling, om stödprogram, om forskning kring infrastruktur. Det är utmärkt för Europa, eftersom det innebär sakkunnig, kompetent och snabb hjälp.
Just för småföretagen är det extremt viktigt med snabb hjälp. För ett litet företag är tre månaders eller sex månaders väntan på besked eller på ett program en oändligt lång tid. Det innebär att ju mindre företag, desto snabbare förlopp, och i och med den nya tekniken sker förloppen naturligtvis ännu snabbare. Alla vet vi att vi lever i en mer föränderlig tid i och med användningen av mobiltelefon, e-post och Internet, och det öppnar helt nya möjligheter. Därför är det viktigt att vi även i samband med finansieringen ser till att företagen får tillgång till kapitalmarknaden, inte bara till börsen. Framför allt om ett enmansföretag eller ett företag med mindre än 250 anställda har ett projekt skall det inte bara vara möjligt med en säkerhet i form av marken företaget har byggts på, med en 120-procentig säkerhet, utan det bör också vara möjligt att uppnå finansiering med hjälp av en bra idé. Ett sådant tankesätt är tyvärr mycket fjärran i Europa.
Det vi också behöver är fler specialister som kan hjälpa våra företag med komplicerade förfaranden på europeisk nivå. Jag kan nämna normerna som exempel. Ett litet företag vet i regel inte mycket om hur en norm uppstår och hur man genomdriver en norm på europeisk nivå. Därför är grupper som Normapre viktiga, för att även ett litet företag därigenom snabbt och effektivt kan skaffa sig know-how, för att motsvarande erbjudanden kan finnas tillgängliga på Internet och för att det helt enkelt är till hjälp i det dagliga arbetet.
En av de viktigaste punkterna är emellertid skattesatserna. När vi ser att den genomsnittliga skattesatsen i Nordamerika ligger på 30 procent och hos oss på 45 procent innebär det att våra småföretag måste producera 15 procent mer för att tjäna lika mycket eller arbeta 15 procent mer. Därför bör vi vara angelägna om att med en snävare lagstiftning om slim benchmark och best practices sänka skattesatserna så mycket som möjligt för att få enkla och bra regelramar för våra företag.

Carraro
Herr talman! Jag vill också ansluta mig till dem som tackat ledamot Montfort för ett utmärkt arbete.
Debatten som ägt rum i utskottet för industri, som jag hoppas att parlamentet i och med denna omröstning vill omvandla i konkret handling, har varit nyttig och nödvändig för att i detta fleråriga program, som vi nu skall godkänna, åter bereda ett lämpligt utrymme för och en passande uppmärksamhet gentemot de små och medelstora företagen och framför allt mikroföretagen, hantverkarna, som har så stor betydelse för ekonomin inom Europeiska unionen.
Ur den synvinkeln tror jag inte vi kan se positivt på det faktum att det ägnas ett mycket litet utrymme och mycket liten uppmärksamhet åt i första hand mikroföretagen i det program som lagts fram av kommissionen, samtidigt som begreppen mikroföretag och hantverksföretag har fått en ganska framskjuten position under de senaste åren. Vi måste i stället göra mer och bli bättre när det gäller de små företagen och mikroföretagen och framför allt måste vi göra något konkret när vi talar om kunskaps- och informationssamhällets ekonomi, om forskning och förnyelse. Sett ur den synvinkeln anser jag att detta program enbart och nödvändigtvis är ett första steg, efter vilket vi måste gå vidare med konkreta handlingar - jag instämmer i det sammanhanget i det som Rübing sade nyss - och bland annat främja nätet av Euro Info Centres, som utgör en av de viktigaste faktorerna i åtgärderna till förmån för de små och medelstora företagen i Europeiska unionen och som jag tror även borde tilldelas en samordnande roll på lokal nivå, när det gäller de europeiska nät som redan är i drift.
Dessutom borde man avsätta öronmärkta och väl definierade medel i Europeiska unionens budget för de små företagen och mikroföretagen inom ramen för alla verksamheter som avser forskning, förnyelse, projektet e-Europe etc.
(Applåder)

Bordes
Herr talman, detta betänkande är ett ode till företagsamheten, men bakom de lyriska uttrycken finns det subventioner och stöd som delas ut av de europeiska institutionerna, eftersom man måste tro att företagsamheten behöver uppmuntran i klingande mynt.
I motiveringen nämns små och medelstora företag och det betonas att det lika gärna kan gälla företag med maximalt 500 anställda som entreprenadföretag med två eller tre anställda och att de i sin helhet skulle utgöra över 99 procent av EU:s företag. Men hur många av de små och medelstora företagen är egentligen dotterbolag till stora industrikoncerner? Och hur fördelas subventionerna mellan dessa och entreprenadföretagen?
I betänkandet sägs inte ett ord om det, eftersom det skulle leda till att man erkänner att talet om små företag bara är ett demagogiskt rättfärdigande av stöden till de stora företagen. Nationerna, rent av de regionala och lokala myndigheterna, utnyttjas redan som väldiga finanspumpar, avsedda att leda bort skattebetalarnas pengar, det vill säga de summor som tas ut av merparten av befolkningen, inklusive de minst gynnade, till storföretagen och därefter till ägarna och aktieägarna.
Från de europeiska institutionernas sida inskränker man sig till att ytterligare öka de upprörande orättvisa anslagsöverföringarna samtidigt som flera tiotals miljoner människor lever i fattigdom till och med i den rika delen av den europeiska världsdelen. Herr talman, om ni tillåter vill jag svara Montfort att det är de stora arbetsgivarna som dagligen utövar klasskamp mot arbetstagarna och att det är den minoritet hon hänvisar till som försvarar arbetarklassens intressen.

Chichester
Herr talman! Låt mig först och främst förklara ett egenintresse. Jag är frånvarande chef för ett mycket litet företag, dvs. vårt familjeföretag i London. Jag skall inte säga vad vi sysslar med, då kanske det betraktas som reklam, men det grundades av min far, Francis Chichester, och jag är mycket stolt över det. Det gör det också möjligt för mig att komma hit och göra mitt arbete för mina väljare.
Jag välkomnar alla åtgärder, som detta förslag och detta betänkande, som visar vårt stöd på europeisk nivå för de viktiga små och medelstora företagen - i synnerhet för de små företagen. Jag vill gratulera Montfort till hennes hårda arbete i samband med betänkandet som, vilket vi har hört, erhåller ett brett stöd i kammaren.
Jag anser att det bästa för små företag är om myndigheterna lämnar dem ifred och avstår från frestelsen att försöka satsa på rätt häst. Mångfald och en satsning på devisen " ju fler man är desto större trygghet" , kommer att få fram vinnarna, och detta är det bästa sättet att utvecklas. Jag påminns om vad kommissionären sade till oss för ett år sedan om sin amerikanska erfarenhet, där de inte är rädda för att misslyckas och tror på det gamla skotska talesättet: " Om du inte lyckas direkt, försök igen och igen" ! Det viktiga är att hitta rätt balans, att undvika att få en bestående situation där folk misslyckas på andras bekostnad.
Jag misstänker att de verkliga hindren som de små företagen stöter på ligger inom andra områden hos gemenskaps- och den nationella lagstiftningen, där de drabbas av enorma bördor när det gäller administration, beskattning och reglering. Det ser verkligen tungt ut för de små företagen - oproportionerligt tungt. Jag tog nyligen en titt på de blanketter som krävdes för deklarationen för små företag i Förenade kungariket, och det krävdes verkligen omfattande arbetsinsatser för att komma fram till rätt uppgift.
Låt mig avsluta med att säga att jag tycker att konkurrens är det viktigaste, den bästa medicinen, för små företag. Det är genom denna de blir effektiva, uppfinningsrika och lönsamma.

Zorba
Herr talman! Det är viktigt att betona vilka prioriteringar som görs i det nya fleråriga programmet för företag och företagsamheten i små och medelstora företag.
Vi känner alla till att miljön idag är speciellt ogynnsam för dessa företag, mer specifikt är det min erfarenhet inom förlags- och bokhandelssektorn som inte tillåter mig att vara särskilt optimistisk eftersom jag känner till de stora problem, ibland oöverstigliga, som dessa företag ställs inför just p.g.a. att de är små. På grund av sina ekonomiska begränsningar erkänns i det fleråriga programmet bara, enligt min uppfattning, problemet och ger en positiv politisk markering och en uppmuntran, dock utan att kunna ge någon konkret hjälp eller ännu mindre vända på de tendenser som är förhärskande i dag inom ekonomin och som bokstavligen krossar de små inom alla sektorer.
Det är allmänt erkänt att de små och medelstora företagen utgör en reserv av unga begåvningar och nyskapande idéer, och där testas nya produkter och tjänster i en anda av självständigt skapande. Men hur många av företagen kan omvandla dessa resurser, värdefulla inte bara för ekonomin och samhället, utan för den europeiska kulturen, till verklig företagsutveckling? Endast ett fåtal.
I de små och medelstora företag som föds prövas tusentals spirande idéer, de ger näring åt storföretagen och förser dem med arbetskraft och nya uppslag. Den konkurrens de ställs inför är enorm och om de lyckas på produktionsnivån, där de mycket ofta presenterar nya, originella och fantasifulla förslag, återstår frågan om distributionsnäten, marknadsföringen och reklamen för deras produkter. Distributionen är nuförtiden oerhört komplicerad och kostsam, den kräver stora kvantiteter och god organisation, och detta överstiger ofta de små och medelstora företagens möjligheter. Reklamen blir oftast oöverkomlig p.g.a. kostnaden.
Nedläggningarna som vi de senaste åren verkligen har sett sprida sig till många branscher tillintetgör bokstavligen dessa initiativ genom att den skapande utvecklingen avbryts och omvärlden berövas den konkurrenskraft kreativiteten sitter inne med, så att bara de konventionella produkterna som rättar sig efter det stereotypa kommer att finnas kvar på marknaden.

Fatuzzo
Herr talman, herr kommissionär! Jag applåderar detta dokument och det gläder mig att Montfort kunde göra oss uppmärksamma på den viktiga funktion som de små och medelstora företagen spelar i Europa. Jag frågar mig faktiskt hur länge vi skall behöva vänta innan Europeiska unionen får behörighet att ändra reglerna för de små och medelstora företagen i hela Europa och, framför allt, ändra det klimat som under fyrtiofem år av vänsterstyre skadat de europeiska företagens entreprenörsanda. I många av våra medlemsstater betraktas den som startar eget inte som någon som skapat åtminstone ett jobb - det egna - utan många gånger som en brottsling, en utsugare, en tjuv eller en skattesmitare.
Man borde befria de nya företagen från avgifter och skatter under minst fem år och man borde vid sidan av de unga som påbörjar sitt arbete ställa en äldre person som kan dela med sig av sin erfarenhet. När det sedan gäller den fråga som jag känner bäst till - den som gäller pensionerna och välfärdssystemen - så borde man ge entreprenören som arbetar i eget företag åtminstone lika mycket som man ger den anställde. I många av våra femton medlemsstater har den som är egenföretagare jämfört med den privatanställde en lägre nivå på sin pension, sjukförsäkring och försäkring mot arbetsskador. Detta är inte rättvist, och därför stöder jag detta betänkande!
(Applåder)

Harbour
Herr talman! Jag anser att Montforts mycket omfattande betänkande har tillfogat en avsevärd styrka till kommissionens ursprungliga dokument. Jag är en konstruktiv kritiker av vissa av kommissionär Liikanens initiativ - jag tycker att det första dokumentet vi tog del av faktiskt inte var så fokuserat som det borde ha varit. Montfort har bidragit med en viss värdefull fokus på de viktigaste frågorna som berör små och medelstora företag. Jag vill särskilt nämna innovationen i utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi, som höll en utfrågning om frågorna som togs upp i Montforts betänkande. Ju oftare vi får folk från små och medelstora företag över parlamentets tröskel för att diskutera sin situation med oss, desto bättre kan vi utföra vårt arbete. Detta är något som utskottet för industrifrågor behöver göra regelbundet från och med nu.
Under mina slutkommentarer i denna debatt, vill jag återkomma till frågan om fokus. Problemet i små och medelstora företag är att de inte har stora resurser när det gäller att hämta in information, att ta reda på vilka stöd och vilken hjälp det finns att tillgå, att utföra de administrativa uppgifter som i allt högre grad åläggs dem av de nationella myndigheterna. Det vi måste diskutera är det sätt på vilket vi skall göra informationen tillgänglig för dem. Vad jag framför allt vill att kommissionären skall ta itu med inom ramen för de åtgärder vi förslagit, är att göra tillgången till stöd och information enkel och snabb, så att de som driver dessa företag skall kunna använda informationen på ett effektivt sätt. Vi vet att det finns mycket hjälp tillgänglig i Europeiska unionen. Folk talar alltid om att hjälpa små och medelstora företag, som Caudron som sysslat länge med denna fråga har påmint oss om, men vi känner till att det finns många företag som inte drar fördel av den tillgängliga hjälpen. En koncentrerad, effektiv, riktad och okomplicerad grupp av åtgärder är vad vi behöver om detta program verkligen skall få den effekt det bör ha.

Liikanen
. (FR) Herr talman, jag vill först och främst tacka föredragande Montfort och Europaparlamentets utskott för det arbete som de lagt ner på förslaget till beslut. Jag tackar er också för ert stöd till kommissionens förslag.
Det fleråriga programmet för företag och företagsamhet kommer att vara ett viktigt instrument till stöd för de europeiska företagen. Det vänder sig huvudsakligen till små och medelstora företag.
Det är de små företagen som lider mest av hindren mot företagsmiljön. De är direkt berörda av förfarandena för tvingande administrativa bestämmelser. Därför måste vi tänka " smått" först, " think small first" .
Det är också den ledande principen i stadgan för små företag. Vi är positivt inställda till ändringsförslag när det gäller stadgan.
Många ändringsförslag hänvisar till mikroföretag och hantverksföretag. Vi gläder oss åt det stöd som de sålunda får. De måste beaktas vid genomförandet av programmet men det finns inte skäl för att nämna dem separat i lagstiftningstexten.
För att uppfylla målsättningarna från toppmötet i Lissabon i fråga om företagsamhet och övergång till ett informationssamhälle för alla, behöver vi dynamiska och konkurrenskraftiga företag. De är de enda som kan erbjuda fler arbetstillfällen och bättre arbetstillfällen. Det är bara genom att ha konkurrenskraftiga företag som vi kan sätta stopp för social uteslutning.
Vi behöver företagare från alla samhällsskikt. Fler kvinnliga företagare, fler unga företagare och fler företagare från samhällsskikt som inte är företrädda såsom de förtjänar. Dessa kommer att ha en utvald plats i det fleråriga programmet.
Företag som utvecklas behöver lämplig typ av finansiering vid varje etapp av levnadsloppet. Marknaden uppvisar emellertid brister som måste fyllas, i synnerhet i inledningsstadiet. Utvidgning och hållbarhet framstår som prioriteringar i vårt arbete i sin helhet. Parlamentsledamöterna har samtyckt till dessa principer. Vi är också övertygade om deras betydelse.
Vi vill ha ett litet antal effektiva projekt och det är avgjort att föredra framför många utspridda verksamheter. Jag är tacksam för att ni vill stödja denna infallsvinkel.
Genom Best-förfarandet kommer kommissionen att identifiera och genomföra de bästa metoderna. Vi kommer att ge stor publicitet åt resultaten och hålla parlamentet informerat.
Å andra sidan, måste vi noga diskutera vilken nivå av europeisk förvaltning som är bäst anpassad för det ena eller andra initiativet. Vi har inte för avsikt att tränga oss på när det gäller verksamheter som skulle vinna på att ledas på nationell nivå. Men vi tar gärna emot - eftersom vi behöver det - ett deltagande från medlemsstaternas sida när det gäller att lämna stöd åt och information från företagen rörande metoderna för tillträde till den europeiska marknaden. Genom programmet kommer vi att se till att nätverken lämnar denna information.
Under hela denna insats behöver vi få råd från företagsvärlden och andra intressegrupper. Vi håller på att stärka vår rådgivningsstruktur för att när som helst kunna komma i kontakt med deltagarna.
Herr talman, de europeiska företagen behöver ett gott företagsklimat för att utvecklas. Genom det fleråriga programmet kommer vi att bemöda oss om att förbättra de små och medelstora företagens modus operandi. Jag tackar för ert stöd i det avseendet.
Slutligen är jag positivt inställd till att vi bestämmer att träffas en gång per år för att göra en sammanfattning av programmets genomförande. Vad beträffar sammanfattningens form är jag fullständigt öppen. Låt oss diskutera det tillsammans.
(Applåder)

Talmannen
Tack så mycket, herr kommissionär.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 18.00.

Handlingsplan för Albanien och angränsande områden
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är debatten om betänkande(A5-0287/2000) av Karamanou för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor om utkastet till handlingsplan för Albanien och angränsande områden (7886/2000 - C5-0305/2000 - 2000/2158(COS)).

Karamanou
. (EL) Herr talman! I slutsatserna från Europeiska rådets möte i Tammerfors betonades nödvändigheten av att samarbeta med migranternas och flyktingarnas ursprungs- och transitländer och på uppdrag av rådet utarbetade högnivågruppen för asyl- och migrationsfrågor i samband därmed sex handlingsplaner, bl.a. för Albanien och angränsande områden. Det är tydligt att den huvudsakliga målsättningen med handlingsplanen är att förhindra invandring till Europeiska unionens länder samt att få dem, som lever illegalt i unionen, att återvända. Därför innehåller planen huvudsakligen åtgärder som syftar till att kontrollera och att avstyra migrationsflöden.
Säkert kan samarbete med tredje land bidra till att utplåna de orsaker som framkallar flykting- och migrantströmmar, dock utan att detta betyder att försök i den riktningen kan befria unionen från internationella förpliktelser att ge skydd åt dem som har behov eller att ge bistånd, så att orsakerna till migrationen bekämpas. Det är viktigt för européerna att förstå att ju mer välfärdsklyftan växer mellan unionens länder och våra grannländer, desto mer kommer migrationstrycket att öka. Varken befästandet av gränserna eller repressiva polisåtgärder kan stänga vägen för dem som gör anspråk på en del av den välfärd som vi alla åtnjuter.
Europas omvandling till fästning kan öka transportavgifterna men det kan inte stoppa det olagliga inresandet så länge det inte finns en legal migrationsväg. Därför måste vi ge all hjälp som är möjlig till Albanien för att bekämpa fattigdomen, förbättra levnadsstandarden och sysselsättningstillfällena, grunda demokratiska institutioner samt stärka respekten för de mänskliga rättigheterna, särskilt för minoriteterna, kvinnorna och barnen.
Händelserna som nyligen drabbade den grekiska minoriteten i Himar gör behovet av att påskynda åtgärder för demokratisering samt att stärka institutioner och respekten för de mänskliga rättigheterna i Albanien, alltmer angeläget. Grundläggande målsättning för oss bör vara att påskynda landets ekonomiska och sociala utveckling, liksom att skapa samarbete och fredlig samexistens med grannländerna. Endast på det viset kan den cirkel av fattigdom och våld brytas som skapar migrations- och flyktingströmmar. Valet av en restriktiv politik går varken ihop med den vidsynta inställning som högnivågruppen borde inspirera till eller med slutsatserna från Tammerfors, där man betonar en absolut respekt för asylrätten grundad på en fullständig tillämpning av Genèvekonventionen. Albanien har mycket liten erfarenhet av asylfrågor och har ännu inte utvecklat de system som krävs för att pröva asylansökningar. Därför kan landet ännu inte anses vara säkert för flyktingar och det har naturligtvis inte heller ekonomisk, politisk och social kapacitet att klara av sådana belastningar, enligt vad FN:s flyktingkommissariat har konstaterat.
Det största problemet i dag är naturligtvis det sårbara albanska politiska systemet, parlamentets svaga roll, den dåliga situationen inom rättsväsendet samt bristen på statlig förvaltning och planering. Landet präglas av bristande säkerhet i många områden, stor brottslighet, särskilt när det gäller narkotika- och vapenhandel. Därför förväntas samarbetet med den albanska regeringen, för att tillämpa åtgärderna som föreslås i planen, bli speciellt svårt.
Vissa försök görs naturligtvis för att förbättra situationen. Albanien är på väg ut ur en lång period av isolering och lider dock fortfarande brist på demokratisk kultur, vilket visade sig vid kommunalvalen nyligen, och det är där försöken bör koncentreras. Ytterligare ett problem utgör integreringen, genom vissa åtgärder, av de albaner som lagligen är bosatta i medlemsstaterna. I mitt betänkande har jag tagit alla dessa problem i beaktande och föreslår bl.a.: en successiv tillämpning av de åtgärder som föreslås i handlingsplanen, en utredning, som den som görs i första delen, av behoven och som visar på vilka problem som är mest akuta, t.ex. måste först ekonomin och de demokratiska institutionerna utvecklas, infrastruktur måste utvecklas i Albanien och därefter skall unionen fortsätta genom att underteckna avtal om återvändande av flyktingar och migranter. Jag betonar särskilt behovet av att åtgärder vidtas för att förbättra den inrikes säkerheten, att dialogen stärks mellan européerna och Albaniens lokala myndigheter, och beträffande kommissionen och rådet, att man vidtar konkreta åtgärder i samarbete med de albanska, italienska och grekiska myndigheterna.
Samtidigt krävs samordnade insatser med största möjliga samarbete inom Europol i syfte att sätta stopp för ligorna som handlar med människor och prostitution av kvinnor och barn, och att få ett slut på verksamheten inom brottssyndikaten som sysslar med smuggling av människor och utnyttjande av dem som svart arbetskraft och som prostituerade. Slutligen skulle jag vilja uttrycka mitt stöd för förarbetena inför upprättandet av ett stabilitets- och associeringsavtal mellan unionen och Albanien.

Pack
Herr talman, kära kolleger! Jag måste börja med att uttrycka min förvåning över att kommissionen har låtit en grupp i rådet av högsta rang uträtta det arbete som kommissionen egentligen skulle ha gjort efter Amsterdam. Jag tycker att det är synd, även om det som gruppen har åstadkommit inte är felaktigt, eftersom den har lyckats sätta fingret på den ömma punkten och även försökt att påvisa möjligheterna till en riktig lösning. Albanien är, precis som Karamanou sade, sedan fallet av järnridån som i synnerhet omslöt Albanien, ett av de främsta ursprungs- och genomgångsländerna för dem som invandrar till EU. Detta skapar givetvis problem.
Men vi har också ett annat problem i Albanien. Ett stort antal albaner lämnar sitt hemland på grund av den osäkra situationen i landet, på grund av sociala problem, på grund av premoderna samhälls- och familjestrukturer. De lämnar landet och därmed går en bit att landets framtid förlorad.
Vi måste bidra till att det uppstår en situation i landet som får människor att vilja stanna kvar, att säkerheten garanteras, att nya arbetstillfällen skapas och att människorna inte söker sig därifrån. Vi måste givetvis också förhindra att Albanien allt mer blir en omlastningsplats för flyktingar, narkotika och kvinnohandel.
Det är ett land där många har ett finger med i spelet och i vilket många grannländer har skumma förehavanden. Därför måste vi hjälpa landet. Det gör vi som europeisk union. Vi utbildar polisen. Vi hjälper dem vid tullen, men problemet är att det är så illa beställt med mycket i landet, att det bara går långsamt framåt, trots vissa insatser från regeringens sida.
Jag vill bara påpeka en sak, kära kommissionär: Om Albanien inte är ett säkert ursprungsland och vi behandlar de albanska flyktingarna annorlunda än de övriga, då kan inte heller Albanien hävda att de tillsammans med oss vill initiera en associerings- och stabiliseringsprocess. Då har det ännu inte kommit så långt, men jag anser att det har kommit längre än så. Enligt mig är Albanien ett land som människor kan återföras till. Där blir inte människor förföljda. Allting är inte rosenrött ännu, men situation är bättre än ni har framställt den!

Klamt
Herr talman! I handlingsplanens analys fastställs att status quo i Albanien är oroväckande. De bristande sociala, ekonomiska och politiska förhållandena i kombination med en obefintlig eller bristande rättssäkerhet och organiserad brottslighet leder till massiva migrationsströmmar. Albanien är ett av de främsta ursprungs- och genomgångsländerna för invandringen till Europeiska unionen. Å andra sidan finns det också positiva strävanden att driva demokratiseringen och samhällsutvecklingen framåt som vi måste och kommer att stödja.
Begränsningen av antalet invandrare till EU från och via Albanien är ett av handlingsplanens främsta mål. Det förutsätter åtgärder i två olika riktningar. Det ena är att de positiva krafterna i Albanien måste stärkas, det andra att rättsliga instrument måste skapas för invandringen från denna region, som begränsar eller närmare bestämt förhindrar den illegala invandringen och människohandeln liksom alla de former av brottslighet som hänger samman med detta, så som svartjobb och prostitution.
Det behövs förebyggande åtgärder som är särskilt anpassade till Albanien, som är till hjälp vid uppbyggnaden eller återuppbyggnaden av landet för att på det viset göra ett människovärdigt liv i regionen möjligt. På det viset skulle många skäl för utvandring, asylsökande och flykt upphöra. Men det vi å andra sidan behöver är stringenta, enhetliga rättsliga instrument för invandringen i hela Europeiska unionen. En del av dessa rättsliga instrument kan emellertid inte vara att legalisera brottsliga gärningar. Smugglingsligor är inga tjänsteutövare som på ett förtjänstfullt sätt räddar människor undan förföljelse i totalitära stater. Betalda människosmugglare som oftast är inblandade i en omfattande organiserad gränsöverskridande brottslighet gör hemska affärer på människors lidande och förhoppningar och utför inga storsinta humanitära tjänster.
Det förslag som offentliggjorts av ledamot Ilka Schröder om att ställa EU-stöd till människosmugglarnas förfogande måste i det här sammanhanget ses som ett kontraproduktivt och människoföraktande förslag.
(Applåder)
Ni har säkert rätt, fru Karamanou, i att människosmugglare inte är roten till det onda. Roten till det onda är emellertid inte heller Europeiska unionen. Roten till det onda är förhållandena i ursprungsländerna. Jag välkomnar handlingsplanen, men kan inte hålla med kollegan Karamanou som i sitt betänkande inte betecknar illegala gränsövergångar som brottsliga utan som lagliga handlingar. Men för att vi i fortsättningen skall bekämpa orsakerna och inte bara symptomen behöver vi hjälp i de drabbade regionerna och en reglering av hela komplexet med invandring, asyl och krigsflyktingar i Europeiska unionen med lösningar som gör invandrarna och även mottagarländerna rättvisa.
(Applåder)

Volcic
Herr talman! Till skillnad från min kollega Pack anser jag att ju fler som ägnar sig åt Albanien, desto bättre. Utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor är ett av de fora där man bör diskutera detta problem, för detta är inte problem som man löser snabbt, utan frågor som vi kanske måste ägna vår uppmärksamhet under decennier framåt.
Det skulle därför vara bra om det program som vi nu har framför oss och som enligt min mening har ställts samman mycket bra av Karamanou, kunde delas upp mellan de åtgärder som kan vidtas på kort sikt, på medellång sikt och det som är en följd av historien, och som vi kämpar emot sedan 500 år tillbaka och som kommer att fortsätta under hundratals år ännu. De rättsliga instrumenten hör till de åtgärder som kan vidtas på medellång sikt; en grupp av ärliga tulltjänstemän, domare som inte är korrumperade är också en ekonomisk fråga och en fråga som kräver decennier för att få en lösning.
Under de senaste dagarna har vi, tack gode Gud, kunnat se positiva tecken på Balkan som indirekt även gäller Albanien. Betänkandet tar upp ett intressant faktum - jag tar på grund av tidsbrist bara upp en enda fråga - och det är att handlingsplanen för Albanien och angränsande regioner har utarbetats av en arbetsgrupp. Det är på det viset som dokumenten vandrar, från den ena instansen till den andra, och Europeiska kommissionen vägrar till exempel offentliggöra rapporten som rör, bland annat, den Customs Assistance Mission (CAM), som upprättats av albanerna.
Detta är en andra fara som är knuten till Albanienproblemet: man kan inte undgå misstanken att någon vill dölja något, gömma undan något som i själva verket inte existerar. Den som känner till vad som sker i Albanien förstår att det inte är särskilt diplomatiskt att namnge personerna inom den offentliga förvaltningen, liksom det är sant att mycket kan hända i trafiken mellan länder som befinner sig under utveckling och de industrialiserade länder som ikläder sig rollen som hjälpare. Men eftersom just det stöd som går till albanerna är tämligen klart och öppet redovisat, herr talman, så anser jag att offentliggörandet av samtliga dokument skulle vara en ärlig politisk handling eftersom man på det viset undviker spekulationer i sammanhanget. Problemet i stort är naturligtvis hur man skall kunna ge Albanien all den hjälp som är möjlig att uppbringa för att kunna bekämpa kriminaliteten och göra livet för människorna drägligare, vilket också skulle minska migrationen.

Paulsen
Herr talman! Detta är ett mycket bra betänkande med human inriktning, men syftet är ändock att stoppa människoströmmen från och genom Albanien. EU har skaffat sig en ganska trist flyktingpolitik, där det mesta går ut på att vi skall stänga våra gränser. Men hur skall det gå till? Varför flyr människor? Självfallet flyr de från förtryck, terror och krig, men de flyr också från kaos och fattigdom. Människans längtan efter ett bättre liv i morgon, ett bättre liv för sig själv, men kanske framför allt för sina barn, är en av de absolut viktigaste och starkaste drivkrafterna.
Vi kan inte bara försöka stänga ute alla de som försöker ta sig hit. Vi måste hitta bättre metoder. Den hårda metoden, polisen, kan vi använda när det är fråga om handel med barn och kvinnor och slavarbete. Ju tätare gränser vi försöker skapa, desto vanvettigare flyktingsmuggling kommer vi att få se. Det går självfallet inte att omedelbart finna en lösning på hela problemet, men på litet sikt handlar det om att skapa en värld av rimlig rättvisa, av trygghet och av möjligheter inför framtiden. Detta gäller både för den albanska befolkningen och för befolkningen från andra håll som via Albanien försöker nå fram till det lyckorike som Europeiska unionen framstår som.
Våra förfäder åkte till USA för att, som de trodde, skapa sig ett liv i frihet. Vi försöker att hindra dem som gör samma sak i dag. Det är mycket tråkigt att inse att vi i dag i Västeuropa försöker skapa lagar som skulle straffa dem som gömmer Anne Franks icke födda barnbarn. Det är helt otroligt att vi har kommit till den nivån.
Låt oss försöka se sanningen i vitögat. Vi kommer aldrig att kunna leva i fred och frihet och med välstånd och rättvisa om vi har denna fasansfulla orättvisa till allra närmaste granne i Europeiska unionen.

Sörensen
Herr talman, herr kommissionär! De gröna från Europeiska fria alliansen vill gratulera Karamanou, föredraganden, till hennes betänkande, vilket är mycket korrekt. Det är mycket riktigt så att åtgärder måste vidtas i samband med migrationen, migration av nödtvång, och att orsakerna måste undanröjas. Något som jag särskilt vill betona är situationen för kvinnor och barn i Albanien. Det är för det första dramatiskt med hur många unga människor som försvinner, kidnappas och ofrivilligt eller ibland också frivilligt ger sig av. Det finns inga rättigheter för barn i Albanien, ingen lekutrustning, inga rättigheter för kvinnor, mycket aggression mot kvinnor från mannens sida, maken, inga rättigheter för djur och över huvud taget inga mänskliga rättigheter. Situationen i byarna på det ekologiska området är erbarmlig, avfallet slängs överallt, vattnet är inte alltid drickbart och elektriciteten fungerar dåligt. Människorna hoppas naturligtvis på en bättre politisk representation, men nu finns det fortfarande många människor som går omkring och ängslar sig, med rädsla för allt och lite till och med rädsla även för de våldsutbrott som då och då förekommer. Det finns också en klyfta mellan de givare, vi allesammans, Europa, Förenta staterna, som ger pengar, anordnar projekt och sådant, och människorna själva på fältet.
Ett annat problem som jag vill ta upp är problemet med hjälp till albanska offer för kvinnohandel. De återvänder till sitt land, men det finns ingen hjälp till dem. Det finns en mottagning hos ICMC (International Catholic Migration Commission) för offer från bland annat Montenegro, men inte för albanska flickor som återvänder från Italien, Grekland, Tyskland, Belgien och så vidare. Uppropet från de icke-statliga organisationerna, de som ägnar sig åt kvinnor, måste få konsekvenser. Det finns också en risk att de på nytt fångas in av kvinnohandlarna och skickas tillbaka till de länder de kommer ifrån.
Ekonomin måste aktiveras i kombination med god ekologisk politik. Man måste vidta åtgärder för skolor och barnomsorg. De människor som arbetar på fältet där borta i de icke-statliga organisationerna måste få stöd. Det görs bra saker, IOM (International Organization for Migration) utför ett lysande arbete, de europeiska polisstyrkorna utför ett lysande arbete, Kfor är närvarande där, men lokalbefolkningen måste också medverka till sitt lands utveckling. Gärningsmän måste straffas. Fru Karamanou! Jag gratulerar till den allsidiga, vidsynta infallsvinkeln i ert betänkande.

Theonas
Herr talman! Jag skulle först varmt vilja lovorda kollegan Anna Karamanou för kvalitén på hennes betänkande. Jag skall särskilt framhålla hennes iakttagelse att handlingsplanen huvudsakligen borde syssla med skydd för förföljda medborgare och med de ständiga överträdelserna av de mänskliga rättigheterna, och inte med hur migrationen till unionens länder skall begränsas och förhindras.
Det är ett faktum, herr talman, att Albanien har stora problem att ta itu med, som land och som samhälle. De ekonomiska, sociala och politiska förhållanden som råder i landet driver dess medborgare att i migrationen söka den bokstavligt talat enda möjligheten och det enda hoppet för deras egen och deras familjers överlevnad. Situationen intensifierades 1997 då den verksamhet som bedrevs av politiska krafter med frikostigt stöd av Europeiska unionen ledde till fenomenet med pyramidspelen och förskingring både av folkets besparingar och av det lilla förtroende som fanns för den albanska statens struktur och organisation. Denna situation ledde till den folkliga resning som i realiteten avskaffade den albanska staten och framkallade enorma problem med säkerhet, politik och ekonomi för de albanska medborgarna. Enorma mängder vapen övergick i händerna på okontrollerbara grupper som mycket snabbt försåg organiserade kriminella grupper av maffiatyp med medlemmar.
Hela situationen har intensifierats av händelserna i Kosovo och av Natos bombningar som skärpte problemen i området. Att blunda inför denna situation och att försöka bygga murar runt sitt paradis för att förment skydda det från sina förtvivlade grannar är ett förhållningssätt som är både omänskligt och kortsynt.
Naturligtvis vill varje människa leva i sitt hemland, förutsatt att det går att leva där, med trygghet och värdighet. Å andra sidan finns ingen kraft som kan stoppa de desperata. Det skulle vara bra om vi övergav de repressiva åtgärderna och rörde oss i två riktningar: för det första att hjälpa Albanien, så att ekonomin återhämtar sig och landet får tillbaka sin befolkning och för det andra att legalisera migranterna från Albanien i våra länder i stället för att behandla dem som odjur och hänvisa dem till svartarbete, och dra nytta av dem i verksamheter där vi har behov av dem. Det finns arbeten t.ex. i Grekland som inte skulle kunna utföras om de albanska invandrarna försvann, huvudsakligen inom jordbrukssektorn.
Låt oss alltså använda oss av de bilaterala avtalen som på lagligt och korrekt sätt fastställer arbetsuppgifter, vistelselängd, uppehållsort, ersättning, arbetstid, arbetsförhållanden och socialförsäkringar, så att invandrarna blir till en kraft som främjar våra länders ekonomier och som ger stöd åt vänskapen och samarbetet mellan folken och inte åt odlandet av olika syften, nationalistiska eller sådana som påminner om det kalla kriget.

Dimitrakopoulos
Herr talman! Mina damer och herrar kolleger, jag skulle till att börja med vilja lovorda Karamanou för hennes arbete med en fråga som verkligen är mycket känslig och betydelsefull. Det finns bl.a. två grundläggande frågor, anser jag, som bör engagera oss. Den första gäller strukturerna och förfaringssätten i Albanien och den blir i nuläget ännu mer påtaglig efter de senaste händelserna och åtgärderna under kommunalvalen, åtgärder som riktades huvudsakligen mot den grekiska minoritet som lever i Albanien. Dessa åtgärder bekräftar att det för Europeiska unionen måste vara ett mål att sådana strukturer etableras som gör att de demokratiska reglerna respekteras och som får rättigheterna för minoriteterna i Albanien att bli erkända och respekterade.
Den andra frågan är den oerhört omfattande och mycket sammansatta frågan om migration. Det är ett ämne som är mycket viktigt, och som utformas under påverkan av historiska, sociala, politiska och ekonomiska faktorer. För att ta itu med problemets sammansatta karaktär krävs en sammansatt politik, en politik i vilken det inte kan finnas förenklingar utan en politik som leder till att en rättslig ram skapas, därför att den rättsliga ramen är ett konstituerande element i en stat, men det skall vara en rättslig ram som är dynamisk och ger lösning på problemet och inte begränsar sig till enkla repressiva åtgärder, även om dessa är en följd av eller resultat av tillämpning av lagen.
Jag anser att vi nog har nått ett läge då vi både kan godkänna och vidta dessa åtgärder. Vi har nått en tidpunkt då både förhållandena är mogna och vi alla inser att om vi gör detta, så har vi gjort en stor tjänst.

Keßler
Herr talman! Jag välkomnar framställningen av en handlingsplan för Albanien och jag välkomnar även det engagerade betänkandet av min kollega Anna Karamanou. Med hjälp av analysen av det politiska och ekonomiska läget i Albanien kan vi bättre se orsakerna till migrationsströmmarna och utveckla lämpliga åtgärder. Jag vill ändå kritisera att denna handlingsplan och även de andra handlingsplanerna som framställs i första hand präglas av kontroll- och bekämpningsåtgärder. Albanien är ett av de fattigaste länderna i världen och har själv tagit emot hundratusentals flyktingar.
Det finns för närvarande en stark ström av återvändande flyktingar där bristen på säkerhet, rättvisa och ordning står i vägen. Människor som i viss mån har integrerats skickas tillbaka. Unga människor tvingas avbryta sina studier och går en osäker framtid till mötes. Det är en oförnuftig politik.
Återanpassningen av flyktingarna måste därför ske under människovärdiga och säkra former. Det innebär att det är nödvändigt att utarbeta planer för ett samordnat återförande där i synnerhet icke-statliga organisationer och internationella organisationer engageras.
Situationen i Albanien betraktar jag liksom tidigare som mycket allvarlig på grund av den politiska instabiliteten, ignorerandet av lagarna och den extremt höga brottsligheten. År efter år, i synnerhet på sommaren, riskerar tusentals personer livet på vägen in i EU. Hundratals av dessa flyktingar möter döden i havet. Det verkliga antalet döda kommer vi aldrig att få reda på. Italiens 7000 kilometer långa havsgräns är svår att kontrollera och ger de ligor med människosmugglare, som agerar med ett ovanligt människoförakt, ett enormt spelutrymme. Brottslingar som utnyttjar flyktingarnas nöd måste bestraffas. Det gäller att vidta skarpa åtgärder mot människohandel, i synnerhet med småbarn, utnyttjandet av människor för svartjobb och prostitution. Men den som tror att enbart bekämpningen av människosmugglare skulle bidra till att förhindra den illegala invandringen tar miste. Vi behöver en intensifiering av dialogen mellan de olika förhandlings- och rådgivande organen och en bättre samordning. Endast på det viset kan vi gemensamt bidra till bekämpningen av människosmugglarnas utnyttjande av flyktingarna.
Gemenskapen måste stödja Albanien i ansträngningarna att stärka rättsstaten, och även vad det finansiella stödet beträffar - det vill jag poängtera - får vi inte överge Albanien och regionen. Slutligen vill jag passa på att än en gång uppmana rådet att vidta åtgärder så att vi får en gemenskapsinriktad politik för invandring, asyl och bekämpande av människohandel.

Vatanen
Herr talman! Att hjälpa Albanien och dess närområden är mycket viktigt med tanke på Europas stabilitet. Det är nödvändigt att få demokratin att rota sig och att utveckla rättstaten. Vi kan inte glömma bort nationer i nöd, det är vår plikt att stödja dem så mycket vi kan.
Med handlingsplanen som berör Albanien och angränsande områden kan man öka stabiliteten inom området. Tyngdpunkten får inte ligga på hur strömmen av utvandrare och flyktingar skall begränsas, utan hur man kan förbättra förhållandena inom området så att människorna kan stanna i sina hem. Albanien och speciellt Kosovo är trots allt ännu inga trygga områden, varför återförandet av flyktingar bör ske kontrollerat så att deras säkerhet inte riskeras. Kosovoalbanernas situation har länge varit mycket svår och det är en stor lättnad att man äntligen erkänner deras rättigheter. Men lika nödvändigt är det att trygga rättigheterna för Kosovos minoriteter, serberna och romerna. Återställandet av sämjan mellan folkgrupperna är en lång men absolut nödvändig process. Endast förlåtelsen kan utgöra en revolutionerande grund för uppbyggandet av framtiden.
Den ekonomiska tillväxten gör det möjligt att övervinna svårigheterna inom krisområdena. Det räcker inte att enbart strö omkring sig stöd, utan vi behöver företagsamhet på gräsrotsnivå och vi borde uppmuntra människor till egen aktivitet. Gemensamma affärer knyter samman människor på ett fredligt sätt. Pengar är som vi vet bra att ha. Betydelsen av EU:s Card-program intar här en nyckelposition, eftersom inget fungerar utan välfungerande administration. Vi skall hjälpa dem att hjälpa sig själva. Just nu behöver området en faderlig, vägledande hand. EU har som Balkans partner ett stort ansvar för områdets framtid. Vi måste skrota vår egoism och inse att våra öden är knutna till varandra.

Zacharakis
Herr talman! Då jag för ungefär två månader sedan föreslog och detta antogs av föredraganden, vilken jag förresten skulle vilja lovorda för hennes arbete, att i tillägg till punkt 6 i betänkandet omnämna behovet av förbättring av säkerhet och skydd för de etniska minoriteterna i Albanien, avsåg jag naturligtvis detta lands generellt negativa förflutna såvitt gäller beteende mot minoriteter på dess territorium, och speciellt för den grekiska minoriteten.
Jag erkänner dock att jag då inte hade kunnat föreställa mig att vi så snart skulle få en sådan konkret bekräftelse på de negativa metoderna tillämpade av de albanska myndigheterna som med oförställt våld vid valet jämte valfusk som drabbade den grekiska minoritetens kandidater och röstande vid valen nyligen, något som framkom även i objektiva vittnesmål av officiella internationella övervakare, bevisade att Albanien tyvärr mycket litet respekterar även sina mest elementära förpliktelser mot Europeiska unionen inom ramen för landets utveckling. Och detta i samma ögonblick som Albanien kräver av världssamfundet att ingripa t.o.m. med vapen till försvar för förtryckta albanska minoriteter i tredje land, och samtidigt som landet kräver att alla mänskliga rättigheter för de albanska migranterna skall vara säkrade, även de illegalas, ett krav som vi alla, och det gör vi rätt i, bedömer som lämpligt att försöka tillgodose.
Utmärkande är fallet med Grekland som trots att landet generöst och på många sätt stödde den post-kommunistiska albanska staten och gästfritt har tagit emot och tolererat tusentals albanska legala och illegala invandrare, ändå ser hur den stora och historiska grekiska minoriteten i Albanien förföljs systematiskt och hur dess grundläggande mänskliga, politiska och kulturella rättigheter gång på gång blir kränkta.
På grund av allt detta, och även med anledning av de oacceptabla händelserna i Himar, anser jag oss vara tvingade till en mycket försiktig bedömning av Albaniens möjlighet och vilja att anta de fastställda europeiska kriterierna inom områdena för de mänskliga rättigheterna och de demokratiska friheterna, och följaktligen bör vi på motsvarande sätt överväga och tillämpa vår allmänna uppfattning, våra handlingsplaner och vårt bistånd av olika slag gentemot detta land tills det reviderar sin politik.

Lisi
Herr talman! Jag tror i likhet med min kollega Dimitrakopoulos att när det gäller Albaniens svårigheter - ekonomiska, sociala och vad gäller den inre säkerheten - så framstår frågan hur man kan hjälpa landet att återskapa rättsstaten, att ge medborgarna säkerhet, att återställa institutionernas och den lokala administrationens självständiga ställning som central. Med tanke på de senaste händelserna i samband med valet och det valfusk som påtalats är det uppenbart att utan en förstärkning av demokratin i landet, utanför den vägen, kommer vi aldrig att komma någon vart om vi skall kunna lösa problemen.
Det gläder mig att man i betänkandet äntligen tar upp och förstärker de punkter som för oss italienare är mycket viktiga. För det första: ett instabilt Albanien innebär ett instabilt Balkan och ett instabilt Balkan innebär ett instabilt Europa. Detta är en kunskap som vi alla måste låta sjunka in. För det andra och lika viktigt: det är inte rimligt att migrationstrycket och attackerna från brottsligheten som kommer från Albanien enbart skall drabba Italien och Grekland. Jag har hört mycket tal om solidaritet och villighet att hjälpa, men låt mig påminna om att hittills är den enda solidaritet den som visats av den italienska befolkningen i gränsområdena och av lokala institutioner. Jag har faktiskt inte sett till någon solidaritet i handling från Europa när det gäller att hjälpa till att lindra svårigheterna hos folket.
Det jag i stället anser vara oacceptabelt i detta betänkande, och jag säger detta uppriktigt, är att man blandar ihop orsak och verkan, att man blandar ihop en rutin för ett återhållsamt utfärdande av visering, dvs. en möjlighet att utvandra, med orsakerna till den olagliga invandringen. Det är precis tvärtom! Låt oss inte blanda ihop orsak och verkan! Jag finner det särskilt oacceptabelt och negativt för Albanien att man på något vis vill sända en signal om tolerans när det gäller den olagliga invandringen. Detta är något som Albanien inte har behov av: Albanien har behov av vårt konkreta ekonomiska stöd, av vår faktiska solidaritet, men landet behöver också att vi talar klarspråk om man på egen hand och med vår hjälp skall kunna återskapa konturerna av en rättsstat.

Posselt
Herr talman! För många i EU ligger Albanien långt borta, längre bort än Kina, och ändå är albanerna ett av de äldsta europeiska kulturfolken. De kämpade på medeltiden mot den osmanska invasionen och har ändå in i vår tid försvarat sig mot denna i egenskap av européer. De har blivit särskilt utsatta för det europeiska föraktet. På 1800-talet presenterades framtidsutsikter för alla Balkanfolken på Berlinkongressen 1878. Albanerna avfärdades helt i Berlin, ingen hänsyn togs till dem, och under 1900-talet har de lidit starkt under en fruktansvärd 1900-talsideologi, nämligen en synnerligen brutal form av socialism och kommunism. Därför har vi i dag ett europeiskt ansvar gentemot detta europeiska Albanien. Därför välkomnar jag intentionerna i betänkandet och intentionerna i handlingsplanen. Vi måste bara vara helt på det klara med att vi inte får arbeta med dubbla standarder.
Det har talats mycket här om minoriteternas rättigheter. Jag skulle vilja påstå att vi gör rätt i att kräva minoriteternas rättigheter av albanerna. Men i så fall måste vi också införa dessa i hela Europeiska unionen. Det har vi inte lyckats med. Vi har ingen europeisk standard för skydd av minoriteter. I alla Albaniens grannländer - förutom Kosovo där albanerna utgör en majoritet - finns det albanska minoriteter, och där kan vi visa var EU:s minoritetsstandarder innebär.
En sak till vill jag säga. Jag anser precis som kollegan Liese att vi behöver en fördelning av bördan i asyl- och flyktingpolitiken. Problemet är bara att det är just det vi har kämpat för, men vi har varken här i parlamentet eller i Europeiska unionen uppnått en majoritet för en fördelning av bördan enligt kvoter. Vi kan just i Albaniens fall se att det kan drabba vilken medlemsstat som helst en dag. Därför är det viktigt att vi inte längre bara undersöker symptomen utan äntligen skapar en solidarisk asyl- och flyktingpolitik med fasta kvoter och en stabil fördelning av bördan innan det inträffar en katastrof.

Liikanen
. (FI) Herr talman! I Europeiska rådets slutsatser i Tammerfors krävde man starkare externt agerande i rättsliga och interna frågor. Handlingsplanen som är under behandling utgör en viktig åtgärd för stärkandet av den externa verksamheten. De stora institutionella omvandlingarna föranledda av Amsterdamfördraget har påverkat hanteringen av asyl- och migrationsärenden. Gemenskapen kan nu bemöta Europeiska rådets krav genom att utnyttja sina nya utrikespolitiska befogenheter och program som hänför sig till externa relationer. I samband med stabiliserings- och associeringsprocessen diskuterar man migrationsfrågor med albanerna som jämbördiga partner. Motsvarande diskussioner borde föras inom hela området. Efter år 1991 har Albanien beviljats sammanlagt 750 miljoner euro i stöd till olika branscher enbart inom ramarna för Phare-programmet. Under de senaste två åren har landet dessutom via ECHO beviljats 250 miljoner euro i humanitärt bistånd. Rättsliga och interna frågor innehar en betydande andel i Cards-programmet som följer efter Phare.
Vi vill särskilt betona att vi helt och hållet stödjer det helhetsbetonade synsätt som högnivågruppen för asyl- och migrationsfrågor anammat samt deras strävan att ta itu med de verkliga orsakerna till tvångsförflyttningarna. Rådet (allmänna frågor) godkände redan i oktober förra året de fem första handlingsplanerna som gällde Somalia, Sri Lanka, Afghanistan, Marocko och Irak. Handlinsplanen som berör Albanien och angränsande områden godkändes i juni i år och den är alltså den sjätte i ordningen. Europeiska rådet i Tammerfors uppmanade rådet och kommissionen att i december i år rapportera om arbetets gång i arbetsgruppen. I rapporten behandlas ingående handlingsplanen för Albanien och angränsande områden. Ett förslag till rapporten behandlas i rådet i dag. Kommissionen deltar aktivt i sammanställandet av rapporten.
Jag vill tacka föredraganden av betänkandet fru Karamanou och hela utskottet för detta ytterst grundliga betänkande och jag hoppas att rådet beaktar de synpunkter som lagts fram där. Jag vill ännu lyfta fram tre synpunkter som kommissionen anser vara särskilt viktiga. För det första förespråkar kommissionen att man förhåller sig jämlikt till åtgärderna som föreslås i handlingsplanen samt till genomdrivandet av dem. I det avseendet är vi av samma åsikt som föredraganden. För det andra ser situationen för målsättningarna för år 2000 i handlingsplanen tämligen bra ut. Kommissionen har deltagit i sammanställandet av en redogörelse för handlingsplanens genomdrivande. Vi vill även tacka medlemsstaterna för deras insatser i detta arbete. Såsom jag redan tidigare har konstaterat strävar gemenskapen efter att genomdriva sina stödprogram så effektivt som möjligt. Detta är på väg att utkristallisera sig till en tyngdpunkt för hela unionens verksamhet. För det tredje och slutligen måste handlingsplanen och dess genomdrivande granskas regionalt. Stabilitetspakten för sydöstra Europa erbjuder ett ypperligt forum för detta. Parterna i stabilitetspakten har redan gjort flera uttalanden i den riktningen. Vi kan alltså förhålla oss allt mer förhoppningsfullt till toppmötet i Zagreb kommande månad.

Talmannen
Tack så mycket, kommissionär Liikanen!
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 18.00.

Bättre lagstiftning (rapporter 1998, 1999)
Talmannen
Nästa punkt enligt föredragningslistan är betänkande (A5-0269/00) av Wuermeling för utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden om kommissionens rapport till Europeiska rådet: Bättre lagstiftning 1998 - Ett delat ansvar (KOM(1998) 715 - C5-0266/2000 - 1999/2197(COS))
och
Bättre lagstiftning 1999 (KOM(1999) 562 - C5-0266/2000 - 1999/2197(COS)).

Wuermeling
. (DE) Herr talman, mina damer och herrar, kära kolleger! Jag vill börja med att tacka er för att ni en torsdag eftermiddag som denna fortfarande deltar i debatten. Jag vill även tacka kollegerna i utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor för den konstruktiva och fördjupade diskussion som vi har fört i denna fråga. Jag är också tacksam för de vidare bidragen från de rådgivande utskotten och vill ge uttryck för detta gentemot van den Berg i utskottet för konstitutionella frågor och Candal i utskottet för framställningar.
Faktum är att vi har fört en mycket seriös och även självkritisk debatt om kvaliteten på den europeiska lagstiftningen och tillämpningen av subsidiaritetsprincipen. Vilka är då våra slutsatser? Vi har konstaterat att lagstiftningens kvalitet lämnar mycket övrigt att önska, i synnerhet i medborgarnas ögon. Det händer att det uppstår frustration, men även främlingskap gentemot den europeiska lagstiftningen och vi vill uppmana varandra, och även de övriga gemenskapsinstitutionerna, att inte dra sig för vedermödorna i samband med petgörat, att arbeta noggrant och ställa den tid och de medarbetare som krävs till förfogande.
Det är inte bara kvaliteten på lagstiftningen som är avgörande, vi behöver också vara förnuftiga när det gäller lagstiftningens kvantitet, för inte alla problem i Europa är automatiskt ett problem för Europeiska unionen. Vi solidariserar oss uttryckligen med det som kommissionen har lagt fram i sina strategiska mål 2000-2005. Kommissionen säger att vi måste begränsa oss till våra huvudsakliga uppgifter. Det innebär ibland en smärtsam process att ge upp sådant man tidigare har befattat sig med. Tyvärr finns det ganska färska exempel på att varken kommissionen eller Europaparlamentet alltid lyckas med det.
Ni minns säkert bestämmelserna för att gå upp på stegar som nyligen lades fram för oss. Jag kan påminna om normerna för fartygsbesiktningsorganisationerna - jag hoppas att jag inte vållar översättarna problem här - och jag påminner om förslaget till ett direktiv om miljöbuller vars syfte i praktiken är att framställa bullerkartor för hela Europeiska unionen.
Utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor uppmanar uttryckligen kommissionen att stå emot det lagstiftningstryck som den själv har kritiserat. Det finns ingen ursäkt för att göra sådant som egentligen är överflödigt. Men den uppmaningen gäller naturligtvis även oss, att vi skall handskas försiktigt med de europeiska bestämmelserna.
Där är subsidiaritetsprincipen till hjälp, som enligt utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor också skall tillämpas när beslut fattas om huruvida en viss fråga skall göras till föremål för den inre marknadens lagstiftning. Den principen bör även tillämpas fullt ut för grön- och vitböcker och åtgärdsprogram. Det får inte vara så att Europeiska unionen här gör anspråk på att vara ansvarig för allt. Även här krävs en konkret fullmakt och en seriös subsidiaritetsgranskning.
Vi diskuterade också i samband med detta en tendens som oroar oss, nämligen tendensen att fatta allt fler beslut utanför de institutioner som egentligen är demokratiskt legitimerade. De första övervägandena i kommissionens vitbok om good governance gör oss något betänksamma. Om nätverk skall bildas i omfattande utsträckning, om ytterligare soft law skall utfärdas, om tolkningsriktlinjer skall antas av kommissionen, om många frågor regleras genom avtal mellan de berörda parterna, kan det vara befogat, men det får inte begränsa lagstiftarens ansvar.
Vi ber uttryckligen kommissionen ta hänsyn till den tydliga ansvarsfördelningen såväl mellan EU och medlemsstaterna som inom institutionerna. Vi vill i och med detta betänkande sända en signal till medborgarna om att vi tar klagomålen på bristande kvalitet på lagstiftningen på allvar liksom klagomålen om överregionalisering och centralism. Jag ber er bidra till att sända ut denna signal och rösta för betänkandet från utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor.

Berger
Herr talman! Jag vill börja med att som företrädare för min grupp gratulera föredraganden hjärtligt till hans betänkande, som ur hans synvinkel säkert är mycket bra, konsekvent och omfattande. Emellertid har min grupp redan i utskottet och i plenum lagt fram många ändringsförslag, inte för att vi så att säga ifrågasätter betänkandets kvaliteter utan för att vi trots allt - i synnerhet i frågan om subsidiaritetsprincipens räckvidd - är av en annan politisk uppfattning. Vi vill ha en stark union som är uppmärksam på de kommande uppgifterna, som skapar en fungerande inre marknad och gör stärkandet av den sociala och regionala sammanhållningen möjlig.
Ett agerande från gemenskapens sida måste vara möjligt överallt där det kan leda till att ett förbättrat, ett högre europeiskt mervärde skapas. Styrkan i gemenskapens agerande måste just nu särskilt poängteras. För det första eftersom vi just med tanke på den förestående utvidgningen är i särskilt behov av en stark europeisk union, om vi skall kunna hjälpa de framtida nya medlemsstaterna och deras befolkningar och även om vi skall kunna bestå de eldprov som skall avklaras i våra medlemsstater.
För det andra bör vi i Europaparlamentet poängtera det europeiska och det gemenskapliga. I synnerhet i en tid då vi tvingas konstatera att engagemanget i många medlemsstaters regeringar minskar och kortsiktig egoistisk nationalism och individualism sprider sig. Men just om man vill att gemenskapens skaparkraft skall finnas med i alla centrala och viktiga europeiska frågor och att detta skall accepteras och stödjas av medborgarna, är det säkert nödvändigt att vi mer än någonsin koncentrerar oss på det viktigaste och därigenom stryker mycket av det som nu finns med på dagordningen.
Jag är också övertygad om att vi, om vi kan komma överens om vad som är nödvändigt och rätt, snarare kommer att lyckas med det i enstaka fall och kan göra oss av med det som är överflödigt på dagordningen. I enstaka fall är det säkert enklare att fatta pragmatiska beslut än att göra det inom ramen för generella betänkanden och principiella debatter. Det gäller i synnerhet subsidiaritetsprincipen, men säkerligen även kvaliteten på lagstiftningen. I stället för att föra abstrakta gräl om allmänna principer borde vi hellre i enskilda fall och även oftare här i parlamentet fundera över nödvändigheten av många projekt och även ägna mer tid och resurser åt den rättsliga kvaliteten.

Beysen
Herr talman, herr kommissionär, kolleger! Jag skulle först och främst vilja tacka föredraganden, Wuermeling, för det sätt som han har arbetat med sitt betänkande på. Det är i sig självt naturligtvis ett ganska viktigt ämne, även om man vid första anblicken i denna kammare inte skulle vilja säga det med tanke på det fåtal som är närvarande för att debattera detta vidare.
Detta parlament producerar, så att säga, europeisk lagstiftning på löpande band. Alltför ofta måste vi dock konstatera att denna europeiska lagstiftning är inpackad i ett alltför tekniskt, alltför juridiskt, alltför komplext språk, till och med på ett sådant sätt att denna europeiska lagstiftning blir obrukbar, vilket leder till att det eftersträvade målet, nämligen att göra lagstiftningen i Europeiska unionen öppen och tydlig, inte uppnås. Europeisk lagstiftning måste vara ett flexibelt och hanterligt instrument som sedan blir tillgänglig även för genomsnittsmedborgaren genom subsidiaritets- och proportionalitetsprincipen. Jag har med tillfredsställelse kunnat konstatera att ändringsförslagen 3, 4, 5 och 6, som författats av mig, godkänts av utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden. Med dessa ändringsförslag åsyftar jag mycket riktigt en kontinuerlig utvärdering av subsidiaritetsbetänkandena, och att regelbundna undersökningar görs om dessa verkligen är aktuella och att man först grundligt undersöker om vissa förordningar eller direktiv verkligen tjänar något syfte.
Jag pläderar också för att kodifierade förslag läggs fram i samband med ändringar av den befintliga EG-lagstiftningen, varigenom ändringsförslagen integreras i de befintliga direktiven eller förordningarna.
Slutligen är jag förespråkare för att inrätta en sorts resultattavla för överflödig lagstiftning. Det står utom alla tvivel att överflödig lagstiftning bör avskaffas, eftersom det mycket riktigt inte är tillräckligt att begränsa inflationen i lagstiftning, utan man måste också göra lagstiftningen tydlig, och skyldigheterna i denna måste vara lätta att förstå.
Jag hoppas därför, herr talman, att detta betänkande kommer att antas oförändrat jämfört med vad utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden har gjort, och att det kommer att bli ett användbart medel för att göra den europeiska lagstiftningen enklare, öppen och ändamålsenlig.

MacCormick
Herr talman! Det är ett stort nöje att få möjlighet att kommentera detta betänkande av Wuermeling och den grundläggande frågan om hur vi skall göra vår lagstiftning bättre och tydligare. Jag gratulerar Wuermeling till hans betänkande.
Etienne Dumont och hans store engelske läromästare, Jeremy Bentham, var av den åsikten att eftersom lagar till en viss grad alltid är tvingande, så är de alltid till en viss grad av ondo. De kan vara ett nödvändigt ont i de fall de kontrollerar förhållanden som är ännu mer av ondo; men de bör bara göra detta i proportion till den skada som skall hanteras. Vi kan acceptera denna åsikt och betänkandet återspeglar andemeningen i detta, genom att man kräver en tydligare lagstiftning, en enklare lagstiftning och en proportionerlighet hos de rättsliga medlen i förhållande till det eftersträvade allmänna målet.
Föredraganden tar dessutom upp, vilket är viktigt, frågan om subsidiaritet, vilket till en viss grad är kontroversiellt i denna kammare i kväll. Subsidiariteten kan faktiskt härledas till påven Pius IX:s teorier, dvs. från en fiende till det benthamitiska förhållningssättet till lagstiftning. Men här möts två olika tänkesätt. Det är inte bra att flytta bort beslutsfattandet från den mest lokala nivån där den kan utövas på ett effektivt sätt, vare sig detta handlar om individens, familjens, byns eller kommunens nivå.
Jag får brev då och då - jag fick ett så sent som i förra veckan från en av mina väljare som bor i en avlägsen del av Västra högländerna i Skottland. Han skrev till mig: " Vad sysslar ni med där borta? I 2 000 år eller mer har folk tryggt kunnat dricka vattnet från bäckarna, och nu är detta förbjudet. De tvingas genomföra omfattande vattenreningsprogram som inte är till någon nytta för de som bor här" . Jag har hört liknande saker från de boende på ön Islay, där förslaget till skydd för den lokala sälkolonin från ett stort internationellt organ ogillas, eftersom folk har haft bättre kontroll på sälarna under de senaste 2 000 åren, än vad vi tror en stor organisation kan tänkas få i framtiden. Saken är klargjord. Lagstiftning bör utformas nära folket, och lokal kunskap, när denna kunskap kan vara till nytta, bör alltid tas tillvara istället för ett storslaget, övergripande program.
Det är emellertid också sant att det finns vissa offentliga åtaganden som bara kan utföras på den mest allmänna nivån och det finns aspekter av miljöskydd och skydd av djur- och växtarter, t.ex., och även aspekter av lagstiftning som reglerar den gemensamma marknaden, aspekter av lagstiftning mot protektionism och aspekter av lagstiftning för att kontrollera Internet, som bara kan hanteras på en nivå som åtminstone är lika allmän som den europeiska nivån. Subsidiaritetsprincipen, förstådd på rätt sätt, leder oss i båda riktningarna: Fatta beslut på lägsta möjliga nivå, men inse att den lägsta möjliga nivån möjligen faktiskt kan vara en mycket hög nivå när det handlar om allmänna åtaganden som kan gå förlorade om de inte skyddas av samma villkor överallt. Detta gör alltså betoningen på subsidiaritet mycket viktig.
Jag tycker att min vän Medina och hans kolleger har fel när de säger att detta bara är en politisk princip. Det är en konstitutionell princip och, i likhet med alla konstitutionella principer, har å ena sidan en politisk innebörd när vi, i egenskap av lagstiftare, beslutar vilka lagar som skall utfärdas; men den har, å andra sidan, en rättslig innebörd när det rör frågan om hur domstolarna skall tolka och tillämpa lagstiftningen.
Låt mig slutligen rekommendera att kammaren antar ändringsförslag 1, genom vilket man uppmanar kommissionen och Europeiska unionen att ta det faktum på allvar att vi har, såväl som staternas union, självständiga och självstyrande enheter inom unionen. Jag företräder Skottland i denna kammare. Skottland och England bildade Förenade kungariket genom ett fördrag år 1707, och kungariket har bestått sedan dess. I 290 år har emellertid skotsk rätt - som förblev en distinkt rättstyp halvvägs mellan kontinentala Europas civilrätt och Englands och Amerikas sedvanerätt - behållit ett distinkt system, men i detta system stiftades lagarna uteslutande i Westminster.
Vi skapade ett skotskt parlament förra året. Den skotska privaträtten har återvänt hem; den skotska straffrätten har återvänt hem. Det skulle sannerligen vara ironiskt om vi, just när vi åstadkommit detta, skulle överflytta hela lagstiftningsmakten över privat-, straff- och handelsrätt till unionen. Jag tror inte att detta är avsikten eller att det kommer att ske. Men det är viktigt att komma ihåg subsidiaritetens intressen på nivåer lägre än medlemsstatsnivå, såväl som mellan medlemsstaterna och unionen, och det finns inga som helst skäl till varför den konstitutionella princip som står på spel inte kan tolkas brett och generöst på alla nivåer i denna storslagna union.

Mathieu
Herr talman, jag tror att vi bör glädja oss åt betänkandets höga kvalitet. Subsidiariteten är ett begrepp som ofta verkar oklart för medborgarna, men var säkra på att de kan uppskatta att den får en god tillämpning. Den goda framställningen av subsidiariteten som Wuermeling har lämnat oss är en garanti för beslutsfattande på den mest relevanta närnivån. Vi skulle egentligen önska att kommissionen gav oss fler detaljer om tillämpningen av denna princip med varje förslag för att göra en ordentlig kartläggning i samband med årsrapporten. Det skulle också vara intressant om den gjorde en översyn av lagstiftningen mot bakgrund av denna princip för att göra den enklare, öppnare, effektivare och mer relevant genom att ta bort överflödiga texter från den, såsom det anges i punkt 6 i betänkandet.
Jag vill exempelvis nämna direktiv 79/409 som tjänade som grund för inlämnandet av en skriftlig förklaring om förvaltning av fågelfaunan, som redan undertecknats av många kolleger. Det är viktigt att se över en sådan text, när den inte längre uppfyller sin främsta målsättning samt när den är föråldrad och oriktig och därvid en källa till lika skadliga som impopulära tvister.
Även om jag delar föredragandens önskan att ha en högkvalitativ lagstiftning, stöder jag ännu mer den verkliga komplementaritet som bör finnas mellan vårt parlament och de nationella parlamenten. Det är nämligen viktigt att vi uppmanar dem att fullt ut delta i en bättre tillämpning av subsidiaritetsprincipen. Vem kan bättre än dem avgöra vad de effektivt kan genomföra på nationell nivå och vad som förtjänar ett samråd på europeisk nivå? Med regeringskonferensen kommer statscheferna, för vilka betänkandet är avsett, att få ett gott tillfälle att bedöma vilka åtgärder som måste vidtas såväl på europeisk nivå som på nationell nivå.
Sammanfattningsvis vill jag säga att även om jag anser vissa ändringsförslag mycket konstruktiva, funderar jag över tanken bakom vissa andra i vilka man tycks vara okunnig om genomförandet och betydelsen av en princip som fastställs genom fördragen.

Harbour
Herr talman! Wuermeling har gjort ett förstklassigt jobb i samband med detta betänkande. Genom att lägga fram ett betänkande i vilket han uppmanar till enklare och tydligare lagstiftning, var han sannerligen tvungen att matcha sina förväntningar av detta med sitt eget arbetes kvalitet. Betänkandet är en modell över koncis och tydlig formuleringskonst, och jag hoppas kollegerna verkligen tar det på allvar.
Jag vill stödja det som sagts om subsidiaritet, men jag vill placera det i den bredare ramen i samband med reformeringen av Europeiska kommissionen. Det är tydligt från alla meddelanden som lagts fram, och särskilt den betydelse som kommissionen med all rätta fäster vid matchandet av behörighet med resurser, att kommissionen själv inser att man måste producera mindre lagstiftning och att man måste tänka på att sätta in större resurser för att verkställa den lagstiftning som redan antagits.
Enligt mitt förmenande är det för mycket av den gällande rätten som inte verkställs på ett korrekt sätt. Om vi har gällande rätt som inte verkställs på ett korrekt sätt, så är detta verkligen inte effektivt. Vi måste titta på detta som en del av den granskning som man uppmanar till här. Jag fäster en avsevärd vikt vid denna fråga och jag välkomnar särskilt den betoning som Wuermeling har lagt på granskningsaspekter genom nationella parlament.
Ett större problem i Europeiska unionen, och detta rör i synnerhet detta utskott ur ett inre marknadsperspektiv, är vad som nu allmänt ha börjat kallas förgyllandet av Europeiska unionens lagstiftning.
Det räcker inte om kommissionen bara tar itu med införlivandet i den nationella lagstiftningen. Man måste titta på vad de nationella parlamenten har gjort med denna lagstiftning. Det finns många exempel där vi sett att en jämförelsevis okomplicerad marknadslagstiftning - en gemensam standard eller princip - blivit alltför komplicerad, alltför nitiskt genomförd på nationell nivå och orsakat avsevärda svårigheter. Jag uppmanar kommissionen att ta en allvarlig titt på detta förgyllningsproblem. Låt oss ta, skall vi säga sex, tydliga exempel och se i detalj på hur de införlivas, hur de fungerar inom länderna, hur de verkställs och göra en verkligt tydlig och öppen bedömning av lagstiftningens effektivitet, eftersom om lagstiftningen inte är effektiv, så har vi alla kastat bort vår tid.

Medina Ortega
Herr talman! Jag vill börja med att påminna om den hänvisning som MacCormick hade vänligheten att göra till mitt anförande i utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden. MacCormick bekräftar - och det stämmer också - att jag sade att subsidiaritetsprincipen inte var en juridisk princip utan en politisk princip. Efter en noggrann genomgång av betänkandet har jag kommit fram till att det inte ens är en politisk princip: det är en teologisk princip. MacCormick påpekade just själv att det var påven som formulerade den principen, och det är uppenbart att den genomsyras av teologiska överväganden.
Jag vill påminna om att en stor nederländsk jurist, Hugo Groot, snarare känd som Grotius, en av den internationella rättens grundare, uppmanade teologerna att hålla sig undan det juridiska området med den berömda frasen " silete, theologi, in munere alieno" . Jag vill här uttrycka min sympati och beundran för och medlidande med kommissionen som måste efterleva den typen av principer.
Artikel 5. andra stycket i Fördraget om upprättandet av Europeiska ekonomiska gemenskapen är det ingen som kan begripa. Definitionen är en cirkeldefinition, det är inte en juridisk definition. Den lyder: " På de områden där gemenskapen inte är ensam behörig skall den i överensstämmelse med subsidiaritetsprincipen vidta en åtgärd endast om och i den mån som målen för den planerade åtgärden inte i tillräcklig utsträckning kan uppnås av medlemsstaterna och därför, på grund av den planerade åtgärdens omfattning eller verkningar, bättre kan uppnås på gemenskapsnivå" . Gemenskapen skall alltså inte vidta någon åtgärd som går utöver det som är nödvändigt för att uppnå målen i fördraget. Det är det ingen som begriper. Det finns inte heller någon som förstår protokollet till Amsterdamfördraget där subsidiariteten definieras, och ingen begriper förklaring nr 30. Den stackars kommissionen har gjort en mycket berömvärd insats i och med dokumenten " Bättre lagstiftning 1998" och " Bättre lagstiftning 1999" där den försöker anpassa sig till det nonsens som regeringarna godkänner i Fördraget om Europeiska unionen och i tilläggsprotokollet.
Betänkandet från utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden väckte ingen entusiasm bland utskottets ledamöter. Bevis på det är att 8 av de 17 ledamöterna röstade ja medan 9 lade ned sina röster. De som lade ned sina röster var alltså fler än de som röstade ja. Anledningen till att det var så många som lade ned sina röster är att vi, utskottets socialistiska ledamöter, - och även andra ledamöter - uttryckte vår skepsis mot den överskattning som gjordes vid framställningen av subsidiaritetsbegreppet.
Subsidiaritetsbegreppet, så som det framställs i betänkandet från utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden, är ett begrepp som höjs till skyarna och som teologisk princip därför vida överstiger gemenskapsområdet.
Vi har lagt fram 12 ändringsförslag till betänkandet från utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden. Vi stöder dessutom ändringsförslag 13 från Europeiska liberala, demokratiska och reformistiska partiets grupp. Vi hoppas att plenum skall godkänna våra ändringsförslag och om det sker kommer vi att rösta ja. I annat fall ser vi oss tvungna att rösta nej.

Mauro
Herr talman! De ord jag använder i detta korta inlägg är ord till stöd för ändringsförslaget från McCormick, som i detta sammanhang har funnit att subsidiaritetsprincipen, förutom att vara en rättslig princip och eventuellt förutom att vara en teologisk princip, säkert är en princip med stort existentiellt värde, dvs. ett värde som omedelbart kan kopplas till medborgarnas vardagsliv. För vad är egentligen staten, om inte ett organ för att styra, om inte frukten av en frihetspakt mellan medborgarna? I det avseendet, om staten är en frihetspakt, är staten en garant för de ansträngningar som medborgarna gör för att uppfylla sina egna behov, och den är ingen härskare.
Om staten är en garant, men ingen härskare, så följer av detta omedelbart att i den konstruktion som gjorts av Wuermeling, som i subsidiaritetens namn vill överlämna det som i slutändan skall garanteras till de enskilda medlemsstaterna, så måste exakt samma process följas även av medlemsstaterna. På det viset garanteras subsidiaritetsprincipen för de allra minsta samhällena, för de självständiga regionerna, för organisationer på mellannivå, för sociala grupper, för familjer och för de enskilda medborgarna, som är de enda som är verkligt suveräna när det gäller lagstiftning och administrativa åtgärder. Det är därför jag i detta inlägg tillåter mig att uttrycka mig framför allt till stöd för ändringsförslag 1, stycke 11a, framlagt av McCormick, som jag tycker återger och på ett heltäckande och sunt vis föreslår en tolkning av subsidiaritetsprincipen som inte är teologisk, utan just konstitutionell.

Berenguer Fuster
Herr talman! Sanningen är den att detta betänkande och en del yttranden har orsakat något som visar på svårigheterna med att lagstifta och till och med behandla betänkanden här i parlamentet. Jag förberedde ett yttrande i utskottet för ekonomi och valutafrågor som praktiskt taget kom att ingå i detta betänkande, men det avsåg ett annat betänkande om Slim-projektet. Oavsett vad som kan ha gett upphov till ett sådant misstag, har det orsakats av de konstanta initiativ som kommissionen utarbetar beträffande lagstiftningen. Kommissionen är medveten om bristerna i gemenskapslagstiftningen och lanserar därför ständigt nya dokument där den kräver en bättre lagstiftning eller en förenkling av lagstiftningen. Det var det jag syftade på i betänkandet om Slim-projektet, för gemenskapens lagstiftning, det har Medina just bevisat genom att läsa upp en av fördragets artiklar, är svårbegriplig, även för experterna.
Herr talman, alla de påpekanden jag har gjort angående Slim-projektet skulle även kunna gälla här. Och det säger jag som företrädare för utskottet för ekonomi och valutafrågor, det utskott som är mest bekymrad över lagstiftningens utbredning och de otydliga bestämmelserna.
Å andra sidan innebär den dåliga tillit vi kan hysa om en förbättring av lagstiftningen inte att vi tolkar subsidiaritetsprincipen på samma sätt som Europeiska folkpartiets grupp och Europademokrater, parlamentets högerparti. Om vi skulle föra ett sådant resonemang till sin spets kunde vi kräva att gemenskapen inte gör det som staten kan göra. Om vi går nedåt på skalan har vi just hört Mauro försvara tanken om att familjen skall göra allt, att kommunen skall göra allt och att alla former av förvaltning skall upphöra. Det skulle skapa en anarki som vi givetvis inte är intresserade av.
(Applåder)

Palacio Vallelersundi
Herr talman! Jag vill börja med att be er alla, kommissionen och samtliga kolleger om ursäkt för att jag är försenad, men jag var med på ett annat sammanträde och hade inte möjlighet att komma tidigare.
Det är redan flera talare från Europeiska folkpartiets grupp och Europademokrater som har framfört gruppens åsikter. Låt mig därför göra en sammanfattning av dessa.
För det första anser jag att kommissionens arbete är lovvärt och många gånger mycket komplicerat. I dokumentet " Bättre lagstiftning" är det knappt två stycken som handlar om subsidiariteten. Det har uppenbarligen att göra med svårigheterna i samband med den princip som nu karakteriseras som teologisk. Jag tror ändå att vi måste fasthålla att principen, eftersom den ingår i fördraget, kan åberopas inför domstolen. Visserligen har vi ännu inget fall som grundar sig på att subsidiaritetsprincipen inte har efterlevts, men den finns där och det kan vi inte bortse från.
För att uttrycka det annorlunda, herr talman, är subsidiaritetsprincipen förmodligen den princip som sammanfattar, samlar och kortfattat uttrycker det som är den europeiska uppbyggnaden, för i slutändan är det inte något annat än den politiska viljan som ingår i fördraget. Tolkningen av subsidiaritetsprincipen beror till stor del på hur den politiska viljan för ögonblicket ser ut.
Därför finns det delar av betänkandet som jag inte är så förtjust i, för jag hade gärna velat ha ett mer " gemenskapsinriktat" betänkande, vad gäller den inre marknaden. Det är framför allt i den här frågan uppenbart att det inte är ditåt betänkandets vindar blåser. Dessutom, herr talman, tas det i betänkandet upp andra frågor som inte är på samma nivå. Kodifieringen, förenklingen är viktiga frågor, lovvärda sådana, men bara som juridiska metoder.
Jag vill därför uppmana kommissionen att till nästa år sammanställa en rapport åt oss om tillämpningen av subsidiaritetsprincipen med alla dess konsekvenser, och en annan rapport om tillämpningen av administrativa metoder och god lagstiftning.

Wuermeling
Herr talman! Tack för att jag som föredragande av betänkandet får säga ett par ord om ändringsförslag 8 från Europeiska socialdemokratiska partiets grupp. Det har talats mycket om att det vad subsidiariteten beträffar handlar om en teologisk princip. Jag vill påminna om ett tal som påven Johannes Paul II höll för fyra veckor sedan, där han uttryckligen gladdes åt att subsidiaritetsprincipen används i politiskt syfte. Jag råder alla kolleger att följa detta kloka råd.

Talmannen
Det var inte en ordningsfråga, utan jag tror att ni i egenskap av föredragande kunde uttala er för att klargöra denna fråga.
Jag ger ordet till kommissionären.

Liikanen
. (EN) Herr talman! Jag vill börja med att tacka föredraganden, Wuermeling, och utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden för deras arbete om bättre lagstiftning. Vi tar här itu med en oerhört viktig fråga. Vi måste alltid fråga oss själva om vi behöver lagstiftning för att lösa ett problem. Den andra frågan är, om vi behöver lagstiftning, bör den då ligga på europeisk eller nationell nivå? För det tredje, om vi beslutar om att lagstifta på europeisk nivå, hur kan vi garantera att lagstiftningen blir enkel och tydlig och att den kan införlivas i den nationella lagstiftningen? För det fjärde, finns det någon annan väg än att lagstifta, som uppfyller samma mål på europeisk nivå, t.ex. mjuk lagstiftning, en uppförandekod eller överenskommen reglering?
Jag instämmer också med föredraganden och de åsikter som uttryckts i diskussionen om att utvidgningen kommer att utgöra en stor utmaning vad gäller lagstiftningens kvalitet, p.g.a. de ekonomiska, sociala och rättsliga problem som de nya medlemsstaterna kommer att föra med sig. Detta måste lagstiftarna i EU ta hänsyn till. Subsidiaritet, proportionalitet, bättre lagstiftningskvalitet, enkel reglering, förbättrad kodifiering: Allt detta måste bli tongivande politiska frågor som vi skall koncentrera oss på. Denna granskning av det befintliga regelverket inom gemenskapen är faktiskt ganska ofta en mycket användbar åtgärd för att visa att det inte alltid är nödvändigt att lagstifta på gemenskapsnivå eller om en lag är för detaljerad för lagstiftning på gemenskapsnivå.
Jag vill inte ge mig in i en djup diskussion om subsidiaritetens teologiska eller politiska historia. Det som är viktigt för EU:s institutioner är att vi får ett starkt engagemang när det rör förbättringen av lagstiftningskvaliteten, särskilt med hänsyn till subsidiariteten. Kommissionen tar både politiska och interna initiativ för att införliva subsidiariteten i förslag till rättsakter. Initiativet att utarbeta en vitbok om politisk ledning, t.ex., är ett försök att främja subsidiaritetsprincipen på alla nivåer. Föredraganden nämnde frågan om mjuka lagstiftningsrekommendationer eller andra överenskommelser. Jag anser att detta är oerhört viktiga frågor som vi behöver diskutera. Jag kan se att vissa ledamöter av parlamentet som spelade en betydelsefull roll i samband med förordningen om informationssamhället och Internet, är närvarande i kammaren. Är det möjligt att reglera förhållandena när tekniken utvecklas oerhört snabbt? Finns det en risk att tekniken utvecklas så snabbt att problemet har förändrats innan lagstiftningen är klar?
Vi måste ha ett mycket öppet sinne när vi tar itu med detta område. Min mycket personliga inställning är att det kan finnas plats för nya typer av politisk ledning här, och reglering och självreglering kan verka som komplement och inte som alternativ. Men vad som är viktigt när det rör frivilliga överenskommelser eller självreglering, är att dessa måste genomföras, vi måste veta att de verkställts, vi måste känna till hur vi kan övervaka det man är ense om att har skett. Det är också viktigt att se vilken roll Europaparlamentet bör ha under diskussionerna: Kanske kan det ske öppna diskussioner, debatter, samtal, som garanterar Europaparlamentets deltagande i debatten. Ju mer ingående vi diskuterar informationstekniken, de snabba förändringarna på Internet, desto mer övertygad blir jag om att en detaljerad reglering inte är lösningen på detta problem eller, om det är en lösning på någonting, så är det inte det problem som informationstekniken står inför.
Det finns även andra reglerade områden på den inre marknaden som är mycket komplicerade. Jag nämner här bara de s.k. fotgängarvänliga bilarna som kommissionen skall diskutera om några veckor. Detta direktiv skulle kunna omfatta 64 sidor, vara oerhört detaljerat och matematiskt, och involvera många tekniskt sakkunniga. Är detta ett område på vilket vi bör satsa på en detaljerad reglering, vilket garanterar att det genomförs överallt eller bör vi överväga om en frivillig överenskommelse skulle vara ett alternativ, under förutsättning att denna kan verkställas och kontrolleras?
Det är denna typ av debatter vi behöver ha under de kommande åren. Jag hoppas att denna rapport, som vi kommissionärer fick förra året, i framtiden kommer att omfatta subsidiaritet, bättre reglering och bedömning av alternativ, samtidigt som det tas hänsyn till rådets och parlamentets lagstiftningsbefogenheter.
Låt mig säga till sist att jag kommer att ta hänsyn till den kritik som vi har sett i parlamentets betänkande. Den är klar och tydlig. Jag skall förmedla budskapet till mina kolleger i kommissionen och kommissionen skall göra sitt bästa för att reagera positivt på denna kritik när nästa rapport utarbetas. Jag hoppas att vi kan fortsätta denna debatt så att det inte bara blir ett rutinärende under torsdag eftermiddag, utan del av en viktig debatt om gemenskapslagstiftningen i sin helhet.

Talmannen
Tack, herr kommissionär.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 18.00.
(Sammanträdet avbröts kl. 17.27 och återupptogs kl. 18.00.)

OMRÖSTNING
Betänkande (A5-0283/2000) av Peijs för utskottet för ekonomi och valutafrågor
om meddelandet från kommissionen till rådet och Europaparlamentet om detaljistbetalningar på den inre marknaden (KOM(2000) 36C5-0103/20002000/2018(COS)).
(Parlamentet antog resolutionen.)
  
Betänkande (A5-0287/2000) av Karamanou för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor om utkastet till handlingsplan för Albanien och angränsande områden (7886/2000C5-0305/20002000/2158(COS))
(Parlamentet antog resolutionen.)
  
Sylla (GUE/NGL). (FR) Herr talman, ursäkta att jag avbryter sammanträdet, men de nyheter som har nått oss från Elfenbenskusten är mycket allvarliga. Ett inbördeskrig har just nu åter brutit ut mellan Gbagbos och Ouattaras anhängare och eftersom vi i morse bad talmannen att sända våra lyckönskningar till de självutnämnda kandidaterna, tror jag att vi snarare måste begära och betona vår önskan att demokratiska val anordnas som omfattar samtliga partier som avstängdes av militärjuntan med risk för att få se detta område ofrånkomligen sjunka ner i en total balkanisering.

Talmannen
Tack för den upplysningen, herr kollega! Jag skall vidarebefordra det till talmannen om ni tillåter det.
  
Betänkande (A5-0269/2000) av Wuermeling för utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden om kommissionens rapport till Europeiska rådet: Bättre lagstiftning 1998 Ett delat ansvar (KOM(1998) 715C5-0266/20001999/2197(COS))
och
Bättre lagstiftning 1999 (KOM(1999) 562C5-0266/20001999/2197(COS)).
(Parlamentet antog resolutionen.) Röstförklaringar
Betänkande (A5-0283/2000) av Peijs

Karas
Jag röstade för betänkandet, även om jag inte har fått igenom vissa ändringsförslag, eftersom det även handlar om de alltför höga växlings- och överföringsavgifter i euroområdet.
Kommissionen utfärdade den 4 juli en varning till banker i Belgien, Finland, Portugal och Irland på grund av deras konkurrensfientliga metoder baserade på växelkursavgifter för valutor i euroområdet. Den har sänts klagomål på flera punkter till 120 banker och bankföreningar. Bankerna fick en tidsfrist fram till början av oktober för att svara, men det gjordes klart för dem att kommissionen kommer att utfärda stränga straff för avtal om fastställande av avgifter som står i vägen för införandet av eurosedlar och -mynt och som är till skada för konsumenterna.
Växelkurserna fastslogs definitivt den 1 januari 1999. Det är förståeligt att medborgarna är besvikna över de fortsatt höga avgifterna, eftersom bankerna efter den tidpunkten inte längre är utsatta för växelkursrisker.
Avgifterna är de samma som tidigare, oavsett om det gäller växling av kontanter eller gränsöverskridande betalningar. Med tanke på det faktum att vi nu lever på en gemensam marknad med en gemensam valuta är det oacceptabelt att dessa höga avgifter finns kvar.
Att tillståndet fortsätter att vara det samma kan inverka negativt på medborgarnas inställning och acceptans av euron. När inte bankerna samarbetar utan fortsätter att ta ut höga avgifter i euroområdet är risken stor att konsumenten ifrågasätter meningen och syftet med euron.
Jag uppmanar därför bankerna att snarast möjligt tillämpa de standarder som har utvecklats av Europeiska centralbankssystemet (ECBS)och som leder till en direkt och automatisk vidarebefordran av gränsöverskridande betalningsanvisningar mellan bankerna.
En undersökning i de elva länderna i euroområdet har visat att kunderna för en överföring på 100 euro mellan medlemsstaterna fortfarande måste betala avgifter på i genomsnitt 17,10 euro. Detta oacceptabla förhållande måste åtgärdas så snabbt som möjligt.
Banker och kreditinstitut måste göra mycket mer för en sänkning av kostnaderna för överföringar av små belopp mellan medlemsstaterna. Jag kräver bestämt att överföringarna görs billigare, effektivare och mer tillförlitliga.

Meijer
.(NL) Efter införandet av den kontantlösa euron har alla lagt märke till att det blir dyrare att ta ut pengar från sitt bankkonto när man går över gränsen. Den gamla växelkursskillnaden mellan köp och försäljning har ersatts av en fast avgift per kontantuttag. När dessutom samma mynt och sedlar införs i elva medlemsstater om femton månader kommer det att bli dyrare att få dessa enhetspengar i händerna utanför det land där man bor. Samma irritation uppstår över de höga bankkostnaderna vid små betalningar till utlandet. För invånarna i våra länder är det fortfarande så att gränserna helt enkelt upprätthålls, även om staterna överlåter många av sina befogenheter till Europeiska unionen och nationella banker fusionerar över gränserna. Bortsett från UEN, som engagerar sig som språkrör för de franska bankerna, ropar i dag alla grupper att detta inte duger. Men vad gör vi åt detta? Kommissionär Bolkestein svarar att han tänker lösa detta problem genom undersökning och genom fri konkurrens i stället för genom prisreglering. Hans passivitet är den bästa garantin för att kostnaderna och irritationen kommer att kvarstå. Så länge banker enbart är avsedda att göra stora vinster, och de inte är underkastade demokratisk kontroll, kommer detta missförhållande att fortsätta.
Betänkande (A5-0287/2000) av Karamanou

Posselt
Herr talman! Vi har med stor omsorg förberett Karamanous betänkande i utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor. Jag tackar kollegan Karamanou för den möda hon lagt ned på detta. Vi uppnådde kompromisser som vi inte alltid var nöjda med men som i det stora hela var godtagbara. Desto värre är att betänkandet genom ett oacceptabelt ändringsförslag - nr 18 - av kollegan Ludford helt har omvandlats till ett ideologiserat betänkande. Därför har vi blivit tvungna att förkasta detta betänkande och jag vill meddela den Europeiska liberala, demokratiska och reformistiska partiets grupp att det på sikt kommer att vara till nackdel för samarbetet här i parlamentet om det från den liberala sidan i utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor ständigt införs ändringsförslag av kollegan Ludford som kommer från extremvänstern! Jag tror inte att det är en bra grund för ett förnuftigt samarbete!

Talmannen
Herr Posselt, det var mycket intressant men har inte mycket att göra med ert ställningstagande i omröstningen. Jag lät er ändå tala till punkt.
(Sammanträdet avslutades kl. 18.36.)

