Tervetulotoivotukset
Puhemies.
 Toivotan tervetulleeksi lehterille saapuneen Liettuan tasavallan presidentin Rolandas Paksasin, joka on nyt Brysselissä ensimmäisellä virallisella ulkomaanvierailullaan hiljattain pidettyjen presidentinvaalien jälkeen.
Puhemies.
 Esityslistalla on tänään ainoastaan Irakin sota.
(Jäsenet keskellä ja vasemmalla pitivät ilmassa julisteita, joissa tuomittiin sotatoimet Irakissa.)
Hyvät kollegat, tiedän, että asia herättää voimakkaita tunteita. Pyydän tänään kuitenkin, että toimisimme parlamenttina arvokkaasti ja säädyllisesti ottaen huomioon tilanteen vakavuuden.
Gollnisch (NI).
Arvoisa puhemies, haluan käyttää hyvin lyhyen työjärjestyspuheenvuoron. Tällaisen keskustelun järjestäminen on kiitettävää toimintaa, mutta parlamenttien olisi ilmaistava kantansa äänestyksen kautta. Meidän olisi tarjottava ryhmille mahdollisuus esittää päätöslauselmia ja ilmaista tämän keskustelun päätelmät äänestyksen kautta. Muutoin keskustelullamme ei ole vaikutusta.

Naïr (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, kannatan tätä puheenvuoroa. Katson, että tarvitsemme päätöslauselman parlamentin kannan määrittämiseksi sodasta, joka uhkaa tuhota yhden kansakunnan.
(Suosionosoituksia vasemmalta)

Puhemies.
 Haluan korostaa teille, että tällaisen istunnon koolle kutsuminen on puhemiehen harkinnan varassa, mutta tämän on kuultava puheenjohtajakokousta. Puheenjohtajakokouksen kanssa on sovittu tämän ylimääräisen istunnon järjestämisestä tänään.
Meillä on ensi viikolla mahdollisuus kuulla pääministeri Simitistä ja komission puheenjohtajaa Prodia, ja poliittiset ryhmät ja parlamentin jäsenet voivat tuolloin halutessaan jättää päätöslauselmaesityksiä ja äänestää. Puheenjohtajakokouksen tekemä päätös tämän päivän osalta koski keskustelua ilman päätöslauselmaa. Noudatan päätöstä ja siitä johtuvia menettelyjä.
Annan puheenvuoron neuvoston puheenjohtajalle Papandreoulle.

Papandreou
Arvoisa puhemies, hyvät naiset ja herrat, hyvät parlamentin jäsenet, tiedän, että tunteet ovat pinnassa tänään ja ymmärrän, kuinka merkittäviä Euroopan parlamentin viime viikkoina tekemät aloitteet olivat, kun yritimme kaikki löytää diplomaattisen ja rauhanomaisen ratkaisun Irakin kriisiin. Tunteet ovat pinnalla, sillä diplomatian päättyminen ja sodan alkaminen on surullinen ja suuren pettymyksen aiheuttava hetki.
Kuten puhemies totesi, Irakin kriisiä on käsitelty monissa kiivaissa keskusteluissa täällä parlamentissa, kansainvälisessä yhteisössä ja YK:ssa. Kuten ulkosuhteiden neuvosto on ilmaissut vähintään kahteen eri otteeseen ja kuten myöhemmin todettiin myös huippukokouksessa, olemme työskennelleet yhdessä kohti yhteisiä tavoitteita, joita olivat aseistariisunta ja YK:n päätöslauselmien täysimääräinen noudattaminen sekä samaan aikaan tarve käyttää kaikkia diplomaattisia keinoja ennen väkivaltaan turvautumista.
Puheenjohtajavaltio Kreikka kannatti näitä tavoitteita. Me teimme aloitteita ja tapasimme kaikkia YK:n turvallisuusjärjestön pysyviä ja muita jäseniä moneen otteeseen. Meillä oli myös monta tapaamista Yhdysvaltojen johtajien, Kofi Annanin ja asetarkastajien kanssa. Sekä neuvoston puheenjohtaja että muut neuvoston jäsenet, joka toimivat meidän nimissämme, tekivät useita matkoja Lähi-idän arabimaihin, jossa tapasimme kanssamme matkustaneen Chris Pattenin kanssa arabivaltioiden ulkoasianministereitä sekä Arabiliiton johtajia Sharm el Sheikissa. Käynnistimme merkittävän aloitteen erityisen viestin lähettämiseksi Irakille Arabiliiton puolesta. Käynnistynyt aloite kuitenkin valitettavasti raukesi, ja unionissa käydyt keskustelut siitä, mitä seuraavaksi olisi tehtävä ja kuinka kriisi olisi ratkaistava, olivat kireitä ja vaikeita.
Nyt ei ole aika mennä yksityiskohtiin, eikä kenties myöskään aika syyttää kansainvälistä yhteisöä niistä mahdollisuuksista, joita se hyödynsi ja jätti hyödyntämättä pyrkiessään löytämään rauhanomaisen ratkaisun konfliktiin. Haluan kuitenkin sanoa, että keskustelu oli kiivasta ja sen tulokset tulevat olemaan merkittäviä ja jälkiseuraukset vakavia tulevan kehityksen kannalta. Meidän on tarkasteltava kriisin vaikutuksia Euroopan unioniin, kansainväliseen yhteisöön ja YK:hon ja päätettävä siitä, kuinka niihin suhtaudutaan.
Haluan korostaa, että ulkoasiainministerien kannat heidän tavatessaan jokin aika sitten ilmensivät näitä erimielisyyksiä ja eroavia näkökantoja siitä, mikä on oikeutettu sota. Eroavia mielipiteitä esitettiin niin sotilaallisen väliintulon tarkoituksenmukaisuudesta, väliintulon tai toimettomuuden seurauksista sekä alueen vakaudesta. Puhemiehen mainitsemien erimielisyyksien keskellä - ja miksipä totuutta olisi peiteltävä, kyse on julkisesta asiasta - puheenjohtajavaltion, meidän kaikkien, erityisesti neuvoston ja Euroopan parlamentin on nyt päätettävä, mitä tämän jälkeen tehdään. Sillä tosiasia on nyt se, että vihamielisyydet ovat alkaneet.
Yksi tärkeimmistä näkökohdista päätettäessä jatkosta on, kuten puhemies Cox aivan oikein korosti, että kriisiä on käytettävä perustana vakavalle pohdinnalle. Sitä me haluamme ja sitä haluaa valtava enemmistö Euroopan unionin kansalaisista: vakavaa pohdintaa toimielinuudistuksesta sekä perustavaa laatua olevaa poliittista tahtoa yhdistyä yhtenäisen ulkopolitiikan taakse. Me haluamme Euroopan unionin, joka toteuttaa yhtenäistä ja tehokasta ulkopolitiikkaa kansainvälisissä asioissa, kansainvälisellä tasolla ja kansainvälisellä näyttämöllä.
Toiseksi meidän on tarkasteltava niitä ongelmia, joita Persianlahdella ilmenee lähitulevaisuudessa, kuten mahdollista humanitaarista kriisiä. Kofi Annanin eilen turvallisuusneuvostossa pitämää puhetta mukaillen kansainvälinen yhteisö yhdistyy kenties vihdoin Irakin kansan kohtalon edessä. Itse asiassa ulkoasiainministerien tapaamisessa sekä muutama päivä sitten pidetyssä neuvoston kokouksessa, joka oli epävirallinen, mutta siitä huolimatta merkittävä tapaaminen, ehdotettiin useita lähestymistapoja, joita on tarkasteltava ja jotka auttavat meitä päätettäessä tulevista toimista.
Ensinnäkin meidän on puututtava niihin valtaviin humanitaarisiin ongelmiin, joita Irakin sota aiheuttaa, varsinkin sen seurauksiin naapurimaissa sekä niihin ongelmiin, joita pakolaisaallot saattavat Euroopan unionissa aiheuttaa.
Toinen merkittävä näkökohta on tarve turvata Irakin suvereniteetti ja alueellinen yhtenäisyys.
Kolmas merkittävä ongelma on koko alueen vakaus. Sota voi horjuttaa vakautta ja aiheuttaa ongelmia naapurimaissa, joista yksi, Turkki, on ehdolla Euroopan unionin jäseneksi. Muutama päivä sitten meillä oli mahdollisuus keskustella Euroopan parlamentin Strasbourgissa pidetyssä istunnossa kurdikysymyksestä ja siitä pelosta, että tämä kriisi kenties aukaisee uuden rintaman sodassa. Samalla meidän on kuitenkin tarkasteltava myös tämän sodan seurauksia, sitä minkälaisia seurauksia sillä voi olla Turkin kannalta, sillä meidän on turvattava Turkin edistyminen kohti unionin jäsenyyttä sekä tuettava sen uudistusprosessia.
Toinen aluetta ja Lähi-idän vakautta koskeva merkittävä näkökohta on varsinainen Lähi-idän ongelma ja rauhanprosessi. Rauhanprosessin osalta Euroopan unioni kannattaa yksimielisesti niin kutsuttua etenemissuunnitelmaa, jonka se haluaa sekä julkaistavaksi että täytäntöön pantavaksi mahdollisimman pian. Mitä Irakissa sitten tapahtuukin, meidän on korostettava Yhdistyneiden Kansakuntien ylintä asemaa koko prosessissa. Onneksi myös tästä ollaan yksimielisiä. Vaikka emme hiljattain onnistuneet pitämään YK:ta etualalla, pyrkikäämme siihen tästä lähtien ja huolehtikaamme siitä, että YK:lla on sille kuuluva asema.
Uskon, että tämän osalta meidän on käsiteltävä vielä kahta merkittävää seikkaa. Ensinnäkin transatlanttisia suhteita, eli Euroopan unionin ja Yhdysvaltojen välisiä suhteita. Kuten kaikki hyvin tiedämme, Yhdysvallat on joutunut vakavaan kriisiin, josta se ei ole vielä selvinnyt. Siitä ei ole epäilystäkään. On siis aika keskustella avoimesti tämän hetken todellisista ongelmista ja haasteista, käydä rehellistä vuoropuhelua siitä, kuinka aiomme käsitellä merkittävimpiä asioita, kuten joukkotuhoaseita, ympäristöä, köyhyyttä ja eriarvoisuutta. Nyt on aika käydä Yhdysvaltojen kanssa rehellistä vuoropuhelua, joka toivoaksemme auttaa meitä löytämään todellisen yhteistyön turvallisuuden alalla, edistämään todellista rauhaa ja todellista maailmanlaajuista hallintotapaa, joka perustuu Euroopan unionin yhteisiin arvoihin, niihin arvoihin, jotka me jaamme Euroopan unionissa ja joihin yhteisömme perustuu.
Myös se, että olemme toimineet hyvin tiiviissä yhteistyössä arabimaiden kanssa viime viikkojen ajan, on hyvin tärkeätä. Arvoisa puhemies ja arvoisat parlamentin jäsenet, tämä yhteistyö on osoittanut, että Irakin konflikti ei ole, eikä sen pidäkään olla, kulttuurien sota tai konflikti. Päinvastoin, meidän on vahvistettava siteitä arabimaihin ja muslimimaailmaan. Tarvitsemme syvällistä kulttuurista vuoropuhelua, jossa määritellään tarkasti ne ihmiskunnan ongelmat, joista olemme kaikki vastuussa. Tämän yhteisen vastuun perusteella voimme keskustella parhaista tavoista näiden asioiden käsittelemiseksi sekä niistä yhteisistä arvoista, jotka ohjaavat toimintaamme.
Haluan sanoa täällä tänään, että minusta tuntuu, ja kenties tämä on optimismin pilkahdus tänä synkkänä ja vaikeana aikana, että jäsenvaltiot ja uskoakseni myös kansalaiset haluavat, että Irakin kriisiä - joka on herättänyt niin paljon keskustelua ja joka tulee niin tekemään myös tulevina viikkoina ja kuukausina, kenties jopa vuosina - käytetään nyt Euroopan unionin ponnahduslautana merkittävien johtopäätösten tekemiseksi sen omista toimielimistä, meidän tehtävästämme, kohtaamistamme haasteista ja siitä, kuinka voimme entistä tehokkaammin käsitellä tätä tilannetta. Voin vain sanoa, että minulla on tällainen tunne, että tällainen tahto ilmaistiin ulkoasioiden neuvoston keskusteluissa muutama päivä sitten. Minulla on tunne, että vaikka luonnollisesti nyt olemmekin katkeria ja pettyneitä siihen, ettemme päässeet yhteisymmärrykseen Irakia koskevassa asiassa, meidän ei pidä antaa tämän jakaa meitä, vaan meidän olisi keskityttävä siihen, kuinka voimme toimia yhdessä analysoimalla näitä ongelmia ja suuntaamalla tulevaisuuteen.
Olen varma siitä, että Euroopan parlamentti kannattaa tätä ajatusta ja tätä tavoitetta, sillä parlamentti on pitkään ja raskaasti taistellut yhteisen ulkopolitiikan puolesta, kannattanut Euroopan vahvempaa läsnäoloa kansainvälisellä näyttämöllä sekä Euroopan unionin yhdentymistä. Parlamentilla on nyt ratkaiseva asema. Arvoisat parlamentin jäsenet, paljon kiitoksia teille, odotan kommenttejanne.
Patten
Arvoisa puhemies, kuten aiemmin totesitte, Euroopan parlamentti keskusteli viime viikolla Irakin kriisistä lähes neljä ja puoli tuntia. Keskustelu oli laadukasta ja vastuullista. Nyt viikkoa myöhemmin en ole komission kannalta aivan varma, mitä vielä voisin lisätä siihen, mitä viime viikolla sanoin, mutta tällaiset näkökohdat ovat harvoin estäneet poliitikkoja puhumasta.
(Naurua ja suosionosoituksia)
Puhemies. Tai edes yliopiston rehtoreita!
Patten, komissio. (EN) Säästän kuitenkin puhemiestä, enkä pidä puhettani latinaksi!

Arvoisa puhemies, voin esittää lyhyesti vielä pari ajatusta, joiden toivon antavan taustaa tälle keskustelulle, jonka mielestäni täysin perustellusti järjestitte ryhmien puheenjohtajien suostumuksella.
Keskustelun tausta on äärimmäisen synkkä. Olipa Irakissa käynnistyneen sodan lopputulos mikä tahansa - ja meidän kaikkien on rukoiltava, että sota on mahdollisimman lyhyt ja mahdollisimman veretön - emme voi kiistää sitä, että tämä on ollut hyvin huono vaihe yhteisessä ulko- ja turvallisuuspolitiikassa, hyvin huono vaihe koko Euroopan unionin kannalta, hyvin huono vaihe YK:n ja Naton määräysvallan kannalta sekä transatlanttisissa suhteissa.
Mainitsen yhden seikan transatlanttisista suhteista. Suurimman osan niistä asioista, jotka me eurooppalaisina haluamme saavuttaa, voimme todennäköisimmin saavuttaa, jos kykenemme yhteistyöhön Yhdysvaltojen kanssa.
(Suosionosoituksia)
Aivan samoin suurimman osan niistä asioista, jotka Yhdysvallat haluaa saavuttaa, se todennäköisimmin saavuttaa yhteistyössä Euroopan unionin kanssa.
(Suosionosoituksia)
Lopuksi on myös aivan kiistatonta, että koko maailman varaus, turvallisuus ja vakaus ovat paremmissa kantimissa, jos Yhdysvallat ja Euroopan unioni toimivat yhteistyössä.
(Suosionosoituksia)
Transatlanttisten suhteiden tulevaisuus on siis todellinen huolenaihe meille kaikille, ja oli tietysti aivan asianmukaista, että ulkoministeri niin kaunopuheisesti viittasi tähän asiaan puheessaan.
Puheenjohtajavaltio Kreikka pyrki sankarillisesti yhteiseen kantaan. Mielestäni Eurooppa-neuvoston 17. helmikuuta antama julkilausuma oli erittäin hyvin perusteltu. Jäsenvaltiot ovat yhtä mieltä joukkotuhoaseiden leviämisen aiheuttamasta uhasta, ne ovat yhtä mieltä Irakin täydellisen ja tehokkaan aseistariisumisen tarpeesta, ne ovat yhtä mieltä siitä, että YK:n on oltava kansainvälisen oikeusjärjestyksen keskiössä, ja ne ovat todellakin yhtä mieltä siitä, että voimaa voidaan käyttää vain viimeisenä keinona. Ne olivat kuitenkin - aivan liian avoimesti - eri mieltä siitä, milloin viimeiseen keinoon turvautumisen aika koittaa.
Kuinka voimme nyt kasata palaset jälleen kokoon? Kuinka voimme selviytyä viime viikkojen koettelemuksista parantuneina sekä vahvempina?
Meidän olisi muistettava, kuinka tiivistä ja tehokasta yhteistyömme on ollut - eikä pelkästään Euroopan unionissa vaan myös Atlantin toisen puolen kanssa - lukuisissa kansainvälisissä asioissa. Meidän olisi kaksinkertaistettava ponnistelumme.
Esimerkiksi Balkanin maissa teemme täysillä töitä taloudellisen ja poliittisen vakauden eteen. Olin Serbiassa viime viikolla ja havaitsin, kuinka määrätietoisesti miehet ja naiset pyrkivät huolehtimaan siitä, että Zoran Djindjicin halpamainen murha ei horjuttaisi saavutettua orastavaa vakautta. Toivon, että hallitusten päämiehet Eurooppa-neuvostossa myöhemmin tänään ja huomenna uudistavat sitoumuksensa kehitysvauhdin ylläpitämisestä ja näiden maiden ja Euroopan unionin välisen assosiaation toteuttamisesta.
Meidän on myös herpaantumatta seurattava tilannetta Afganistanissa. Afganistanin jälleenrakentamisen rahoittajat kokoontuivat viikon alussa täällä Brysselissä. Tämä on osoitus siitä, kuinka merkittävä osa meillä on YK:n tukemana maan jälleenrakentamisessa, johon edelleen liittyy kauheita ongelmia. Vuoden 2001 taistelujen jälkeen Euroopan unioni vakuutti olevansa läsnä pitkäaikaisesti auttaakseen vakauden ja hyvän hallinnon aikaansaamisessa. Parlamentti auttoi huolehtimalla siitä, että tämän sitoumuksen tueksi riitti varoja. Meidän on noudatettava sitoumustamme.
Toistan sen, mitä viime viikolla täällä parlamentissa sanoin siitä, että meidän on myös säilytettävä oman laajentumisemme vauhti. Päätös ottaa kymmenen uutta jäsenvaltiota ei ole mikään äkillinen päähänpisto, joka voitaisiin kyseenalaistaa siihen liittymättömistä syistä. Kyseessä on maanosaamme koskeva strateginen valinta. Se on myös valinta, jolla on historialliset mittasuhteet. Meidän on edettävä lannistumatta aivan kuten meidän on edettävä siinä työssä, josta kerroimme viime viikolla antamassamme laajempaa Eurooppaa koskevassa tiedonannossamme. Tiedonannossa esitimme näkemyksemme siitä, kuinka naapurimme ei pelkästään idässä vaan myös etelässä voivat odottaa saavansa osansa yhteisestä vauraudesta ja vakaudesta, jos ne ovat valmiita noudattamaan arvojamme ja lainsäädäntöämme. Laajempaa Eurooppaa koskevat ehdotuksemme merkitsevät sellaisen yhteisen eurooppalaisen talousalueen ja sosiaalisen alueen luomista, jossa kaikki valtiot osallistuvat täysivaltaisina jäseninä sisämarkkinoihin ja ihmisten, tavaroiden, palveluiden ja pääoman vapaan liikkuvuuden edistämiseen.
Meidän on edettävä myös Lähi-idän rauhanprosessissa. On rohkaisevaa, että Yhdysvaltain presidentti on nyt valmis noudattamaan kahden valtion ratkaisua koskevaa etenemissuunnitelmaa, joka laadittiin, minun on todettava, useita kuukausia sitten neljän kansainvälisen osapuolen kesken. Meidän on kuitenkin huolehdittava siitä, että tämä tarkoittaa ajatusten nopeaa toteuttamista, ei pitkiä keskusteluja osapuolten kesken niiden oikeellisuudesta. Tällaiset keskustelut ovat aiemmin osoittautuneet loputtoman turhauttaviksi, kun osapuolet ovat asettaneet yhteistyönsä ehdoksi ristiriitaisia ehtoja. Me emme voi sallia rauhanprosessin jälleen kerran joutuvan ehdolliseen järjestykseen, jolloin käytännössä rauhaa ei saavuteta, vaan yhä enemmän verta vuodatetaan.
(Suosionosoituksia)
Koko Euroopan unionin on tätäkin pikaisemmin pyrittävä perustamaan toimintansa niiden yhteisten näkökohtien varaan, jotka jaamme Irakissa nyt alkaneesta konfliktista. Komissio on tehnyt lujasti töitä taustalla yhteistyössä kansainvälisten järjestöjen kanssa osallistuakseen mahdollisesti tarvittavan humanitaarisen avun toimittamiseen. Olen itse keskustellut näistä asioista viime viikkojen aikana Jordaniassa, Turkissa ja Iranissa.
Komission humanitaarisen avun toimisto ECHO on lisännyt läsnäoloaan alueella. Ammanin aluetoimistoon on nyt siirretty viisi pysyvää teknisen avun virkamiestä, joiden toiminta kattaa Irakin ja koko Lähi-idän, yksi asiantuntija on Jerusalemissa ja seitsemäs valmiustilassa Ammanissa. ECHO on myös pitänyt säännöllistä yhteyttä suurimpiin humanitaarisiin järjestöihin, kuten Punaisen Ristin kansainväliseen komiteaan ja YK:n pakolaisasiain päävaltuutettuun.
Tämän vuoden tammikuusta alkaen ECHO on toteuttanut kolme matkaa Irakiin arvioidakseen tilannetta ja valmistautuakseen mahdolliseen toimintaan. Se on toteuttanut myös useita tutustumismatkoja Irakin naapurivaltioihin.
Niiden 15 miljoonan euron lisäksi, jotka on osoitettu humanitaariseen toimintaan Irakissa vuonna 2003, komissio on tietysti antanut valtuudet myöntää nopeutettua lisätukea vielä 3 miljoonaa euroa 72 tunnin sisällä. Jos naapurimaassa syntyisi kriisi, olisi mahdollista myöntää vielä kolme miljoonaa euroa lisää. Tarpeen suuruudesta riippuen saatamme joutua hakemaan lisävaroja humanitaarisiin tarkoituksiin hätävarauksesta.
Aiempien kokemusten perusteella - ECHO on tarjonnut humanitaarista apua Irakissa jo vuodesta 1992 - odotamme komission rahoitusosuuden kohdistuvan terveydenhuoltoon, vesihuoltoon ja jätehuoltoon. Jotkin kansainväliset järjestöt ja kansalaisjärjestöt ennakoivat myös elintarvikkeista tulevan pulaa, kun öljyä ruuasta -ohjelma on keskeytynyt. Tämä on asia, jota saatamme joutua tarkastelemaan aikanaan, jos ongelmia ilmenee.
Kaikissa näissä toimissaan ECHO työskentelee tiiviissä yhteistyössä YK:n virastojen kanssa ja osallistuu tietojen vaihtoon paikalla. Haluan lisätä vielä yhden seikan. Olen varma, ettei kukaan täällä parlamentissa aliarvioi humanitaarista apua toimittavien joukkojemme rohkeutta ja sitoutumista alalla. Katson, että meidän kaikkien on syytä olla ylpeitä heistä, ylpeitä siitä työstä, jota he ovat jo tehneet alueella ja jota he joutuvat valitettavasti tekemään vielä monissa maailman kolkissa.
(Suosionosoituksia)
Meidän on myös tehtävä kaikkemme auttaaksemme Turkkia selviytymään viime aikojen tapahtumien synnyttämistä poliittisista paineista ja auttaaksemme myös Irakin muita naapureita, kuten Jordaniaa, Syyriaa ja Irania. Kuten aiemmin sanoin, hiljattain alueelle tekemilläni matkoilla olen saanut paremman käsityksen niistä seurauksista, joita Irakin sodalla voi olla näissä valtioissa. Komissio jatkaa tilanteen tiivistä seuraamista ja arvioimista ja pohtii neuvoston kanssa mahdollisia EU:n toimia asiassa.
Nykyisissä olosuhteissa minun on sanottava, että olen hyvin iloinen siitä, että olemme tehneet aloitteen suhteiden kehittämiseksi Iran kanssa, ei harkitsemattomasti tai väheksyen niitä erimielisyyksiä, joita meillä on kyseisen valtion kanssa. Katson, että on hyvin järkevää kehittää suhteitamme Iraniin.
Aiemmin tällä viikolla julkaistussa artikkelissa erään arvostetun sanomalehden kolumnisti muistutti meitä siitä, että sen jälkeen kun sairaudet ja onnettomuudet olivat päässeet Pandoran lippaasta, vain toivo jäi lievittämään tilannetta. Kenties meidänkin olisi pidettävä kiinni siitä toivosta, että sota päättyy nopeasti ja mahdollisimman vähäisin ihmisuhrein. Tämä on kaikkien vahva toive riippumatta konfliktia koskevasta kannasta varsinkin niissä maissa, joiden kansalaiset osallistuvat taisteluihin.
(Suosionosoituksia)
Toivokaamme myös, että humanitaarisen avun toimittaminen kansainvälisten järjestöjen turvin on mahdollista nopeasti ja tehokkaasti sinne, missä sitä eniten tarvitaan. Toivokaamme, että myös Irakin poliittinen ja taloudellinen jälleenrakentaminen kansainvälisten järjestöjen turvin voi alkaa pian. Tein hyvin selväksi viime viikolla - parlamentti sallinee tämän toiston - että jos Irakia sodan jälkeen hallinnoidaan YK:n mandaatilla samoin kuin Itä-Timoria, Kosovoa ja Afganistania, toivon että hallinto tunnustetaan niissä olosuhteissa ja osa kunniasta annetaan niille, jotka ovat vaatineet tätä alun alkaen.
Meidän on myös toivottava, että kansainvälisten järjestöjen turvin voi alkaa jälleenrakentaminen, jolla taataan Irakin alueellinen yhtenäisyys ja jossa Irak osallistuu hankkeen johtoon. Meidän on myös toivottava, että ne ovat väärässä, jotka uskovat arabimaiden joutuvan valitsemaan länsimaita myötäilevän itsevaltiuden ja länsimaiden vastaisen demokratian välillä. Meidän on toivottava, että seuraukset alueella ovat vähäiset - tai että jos ne ovat haitallisia, niitä pystytään ainakin rajoittamaan. Meidän on toivottava, että tämä kriisi auttaa vauhdittamaan Lähi-idän rauhanprosessia sellaisen epätoivoisen synkän ajanjakson jälkeen, jonka aikana asiat ovat taantuneet. Toivokaamme myös niiden, jotka uskovat tämän sodan torjuvan kansainvälistä terrorismia - pikemminkin kuin ruokkivan sitä - olevan oikeassa. Lopuksi toivokaamme myös, että ne instituutiot ja suhteet, joita on todella koeteltu viime viikkoina, Euroopan unioni ja yhteinen ulko- ja turvallisuuspolitiikka mukaan luettuina, selviytyvät entistä vahvempina ja entistä tietoisempina siitä, kuinka kipeästi tarvitsemme kansainvälistä hallintokoneistoa.
Viimeiseksi haluan esittää parlamentille seuraavan ajatuksen: tänään kohtaamamme haasteet sekä tulevina viikkoina ja kuukausina kohtaamamme haasteet ulottuvat laajemmalle kuin Winston Churchillin aikanaan kutsuma "Mesopotamian kiittämätön aavikkoseutu". Tulevina kuukausina meidän on tehtävä hyvin selkeä valinta. Haluammeko palata siihen tapaan, jolla maailmaa johdettiin, tai siinä epäonnistuttiin, 1800-luvulla - kansallisten suvereniteettien kilpailuun ja voimatasapainoon? Vai pyrimmekö muokkaamaan maailmanlaajuisen hallinnon instituutioita ja tapoja, jotka on työllä ja tuskalla saatu kehitettyä viimeisen viidenkymmenen vuoden aikana? Tämä selkeä valinta meidän on tehtävä. Minä tiedän kyllä, kummalle kannalle asetun.
(Suosionosoituksia)

Poettering (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, kun kyseessä ovat sota ja rauha, niillä on meihin suuri vaikutus - vaikutus mieliimme, älyymme, sydämeemme ja tunteisiimme. Pyydän kaikkia suhtautumaan tähän vaikeaan keskusteluun keskinäisellä kunnioituksella siltä kannalta, että vaikka mielipiteemme eroavatkin, olemme kaikki hyväntahtoisia ihmisiä. Korostan tätä, koska kun kyseessä ovat olleet Euroopan tulevaisuutta koskevat perustavaa laatua olevat asiat, me olemme parlamentissa aina lopulta löytäneet yhteisen kannan. Vaikka olemmekin erimielisiä Irakin kriisistä, emme saa sen jakaa meitä perustavaa laatua olevien kysymysten osalta täällä Euroopan parlamentissa. Meidän on päinvastoin edettävä yhtä matkaa perustavaa laatua olevissa asioissa.
(Suosionosoituksia oikealta)
Hyvät kollegat, kun me tässä tilanteessa tarkastelemme sitä, mitä tänään tapahtuu, meidän on tarkasteltava sen pohjimmaisia syitä. Toistan vielä: se, mitä nyt tapahtuu ja mitä tulee tapahtumaan seuraavina päivinä ja viikkoina, ei tapahtuisi ilman Saddam Husseinin rikollista hallintoa, sen kidutuksia, salaista palvelua, murhia ja salamurhia. Saddam Hussein on vastuussa siitä, mitä nyt tapahtuu.
(Suosionosoituksia oikealta)
Pahoittelemme sitä, ettei YK:n turvallisuusneuvosto päässyt yksimielisyyteen siitä, kuinka Irakin aseistariisuntaan olisi suhtauduttava.
(Keskeytys: Mistäköhän se johtuu?)
Pahoittelemme sitä syvästi. Paavi Johannes Paavali toinen...
(Välihuutoja)
Kyllä, hän on todellakin tässä asiassa lähempänä toisia kuin niitä, jotka kritisoivat minua hänen siteeraamisestaan - paavi Johannes Paavali toinen on sanonut edustajansa mukaan: "Ne, jotka päättävät että kansainvälisen oikeuden tarjoamat rauhanomaiset keinot on käytetty loppuun, ottavat suuren vastuun jumalan, omantuntonsa ja historian edessä." Yhdysvaltain presidentti George Bush - joka on kokenut syyskuun 11. päivän, joka amerikkalaisen psykologian mukaan tarkoittaa, että Yhdysvallat on sotatilassa - ottaa todellakin suuren vastuun ja ennen kaikkea hän jakaa vastuun muiden kanssa. Presidentti Bush sanoi tänään: "Meillä ei ole muita tavoitteita Irakissa, kuin poistaa uhka ja palauttaa valta Irakin kansalle."
Jos tavoite on tämä, ryhmämme kannattaa sitä täysin. Tämä on asia, johon on otettava kantaa.
(Suosionosoituksia oikealta)
Hyvät kollegat, ei ole syytä Amerikan-vastaisuuteen. Vaikka puhunkin täällä eurooppalaisena, voin todeta saman myös saksalaisena. Olisimme toivoneet, että toimiin olisi ryhdytty YK:n kautta, mutta kohdatessamme Amerikan-vastaisuuden uhan meidän ei pidä unohtaa, että juuri amerikkalaiset vapauttivat natsien keskitysleireiltä elossa olevat.
(Suosionosoituksia oikealta)
Muistamme, kuinka 1980-luvun puolivälissä Yhdysvaltain presidentti Ronald Reagan kehotti Gorbatsovia purkamaan muurin, ja häneen suhtauduttiin tämän vuoksi alentuvasti. Samaan aikaan se vaikutti monien mielestä naurettavalta, pelkältä kangastukselta, mutta ilman Yhdysvaltoja - ja luonnollisesti Gorbatsovia - Euroopan muodonmuutos ei olisi ollut mahdollinen. Se meidän on nyt muistettava.
(Suosionosoituksia oikealta)
Hyvät kollegat, voin kuitenkin kertoa teille aivan vakavasti, että myös Yhdysvaltojen kaltaisessa globaalissa suurvallassa on paljon kritisoitavaa, ja on paljon asioita, joista emme ole samaa mieltä. Emme katso oikeaksi sitä, että maailmassa olisi jäljellä vain yksi suurvalta, ja ettei muilla enää olisi mitään vaikutusta asioihin. Tämän vuoksi meidän eurooppalaisten on näinä vaikeina aikoina kritisoitava vähemmän Yhdysvaltoja ja kysyttävä pikemminkin itseltämme, mitä me eurooppalaiset voimme tehdä, jotta olisimme yhdentyneitä ja vahvoja ja jotta meillä olisi vaikutusvaltaa amerikkalaisiin ystäviimme. Tämä on nyt meidän vastuullinen tehtävämme.
(Suosionosoituksia oikealta)
Tuen varauksetta puheenjohtaja Papandreoun ja komission jäsenen Pattenin sanoja siitä, että meidän on vedottava amerikkalaisiin ystäviimme, jotta nämä eivät antaisi Lähi-idän rauhansopimuksen jäädä pelkäksi puheeksi. Israelilla on oikeus elämään turvallisten rajojen sisäpuolella, mutta myös palestiinalaisilla on oikeus elämään turvallisten rajojen sisäpuolella ja arvokkaasti, ja meidän eurooppalaisten ja amerikkalaisten on yhdessä tehtävä osamme tä pääsemiseksi.
(Suosionosoituksia oikealta)
Hyvät kollegat, lopuksi haluan viitata Euroopan unionin suureen saavutukseen, jonka vuoksi vetoan, että emme sallisi tämän jakaa meitä, olimmepa kuinka erimielisiä tahansa. Rauha vallitsee Euroopassa ja Euroopan unionissa, koska Euroopan unionissa vallalla on laki, eikä vahvimman oikeus. Tehkäämme vastaisuudessa kaikkemme, jotta pääkaupungit eivät enää jakautuisi ja asettuisi toinen toistaan vastaan. Meidän eurooppalaisten on toimittava yhteisönä. Sitä meidän on vaadittava itseltämme tässä tilanteessa.
(Suosionosoituksia oikealta)

Barón Crespo (PSE).
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, elämme vakavia aikoja. Aikakirjoissa ennustettu sota on muuttunut todellisuudeksi. PSE-ryhmäni puolesta pahoittelen syvästi rauhanomaisen lähestymistavan epäonnistumista ja toivon, että siviiliväestöön ei kohdistu joukkotuhoa, joka tappaisi ja tuhoaisi väestöä, josta puolet on alle viisitoistavuotiaita.
Irakin kansa kärsii kaksinkertaisesta rangaistuksesta: se kärsii Saddam Husseinin vallasta ja epäoikeutetusta sodasta. Tässä äärimmäisen vakavassa tilanteessa me jälleen kerran kehotamme unionin jäsenvaltioiden ja sen tulevien jäsenvaltioiden hallituksia olemaan osallistumatta yksipuoliseen ennalta ehkäisevään sotaan, joka on eettisesti ja laillisesti kyseenalainen ja vastoin eurooppalaisten suuren enemmistön tahtoa.
(Suosionosoituksia vasemmalta)
Ryhmämme haluaa vielä kerran kehottaa Eurooppa-neuvostoa kokoontumaan tänään lisätäkseen pyrkimyksiään ja lopettaakseen tämän jakautumisen sekä löytääkseen yhtenäisen eurooppalaisen kannan.
Unionimme on arvojen yhteisö, jossa vallitsee oikeusjärjestys, ja jäsenvaltiot ovat velvollisia noudattamaan perustamissopimuksissa esitettyjä yhteisvastuullisuuden ja vastavuoroisten sitoumusten periaatteita, joihin myös yhteinen ulko- ja turvallisuuspolitiikka perustuu.
Tämänhetkinen tilanne on todella vaikea. Euroopan unioni on jakautunut, Yhdistyneet Kansakunnat on umpikujassa ja olemme joutuneet hyväksymään sodan välttämättömyyden. Meidän ei kuitenkaan pidä vaipua pessimismiin tai tappiomielialaan.
Michel Rocard on aivan oikein todennut, ettei yksikään hallituksistamme kyseenalaista sitä, etteikö Saddam Hussein ole vaarallinen rikollinen, joka aiemmin on pyrkinyt kaikin mahdollisin tavoin hankkimaan joukkotuhoaseita, ettei hänen sanaansa tai allekirjoitukseensa voi luottaa ja että diktaattori on saatettava kansainvälisen rikostuomioistuimen eteen - jonka puolesta parlamentti äänesti tammikuussa PPE-DE-ryhmän vastustaessa asiaa. Tässä asiassa meidän ei pidä antaa periksi. Olemme eri mieltä aikataulusta ja keinoista. Toisin sanoen meidän olisi kysyttävä, miksi Eurooppa on jakautunut kahtia näin selvästi. Tämä on meidän vastuullamme. Tässä asiassa olen samaa mieltä Euroopan sosialistien ryhmän puheenjohtajan Robin Cookin kanssa, joka sanoi alahuoneessa, että etujamme voidaan suojata paremmin monenvälisten sopimusten ja kansainvälisen oikeuden keinoin kuin yksipuolisin toimin.
(Suosionosoituksia vasemmalta)
Hyvät kollegat, ei ole kyse siitä, olemmeko Yhdysvaltojen ystäviä vai emme. Me olemme lojaaleja kumppaneita, emme palvelijoita.
(Suosionosoituksia vasemmalta)
Erona on tällä hetkellä se, että emme hyväksy Bushin hallituksen ennalta ehkäisevää hyökkäystä koskevaa oppia. Enkä hyväksy sitä, että Jimmy Carter olisi yhtään vähemmän amerikkalainen, koska hän väittää sodan olevan epäoikeutettu. Se on aivan absurdia.
(Suosionosoituksia vasemmalta)
On vielä yksi lisätekijä, ja se on, että Yhdysvaltojen tämänhetkinen hallinto haluaa piirtää uusiksi koko Lähi-idän kartan sata vuotta sen jälkeen, kun kaksi eurooppalaista siirtomaavaltaa, Yhdistynyt kuningaskunta ja Ranska, olivat jakaneet Lähi-idän kynän ja viivoittimen avulla, minkä kuka tahansa näkee jo kartasta. Ei tällaista voi tapahtua nykymaailmassa. Aivan hävytöntä on se, että kuten tiedämme, meille on kerrottu Irakin jälleenrakennusta koskevien markkinoiden jo jaetun - kärkiasemassa olevaa yritystä johti vielä kaksi vuotta sitten Yhdysvaltojen nykyinen varapresidentti. Tämä on aivan mahdotonta hyväksyä.
Arvoisa komission jäsen, ryhmäni äänestää irakilaisten siviilien hallinnoiman humanitaarisen avun puolesta. Jälleenrakennuksesta me joudumme vielä keskustelemaan, mutta me emme saa joutua maksumiehiksi muiden aiheuttamille tuhoille, kuten esimerkiksi Palestiinassa on käynyt.
(Suosionosoituksia vasemmalta)
Siksi tämä asia on komission vastuulla.
Sallinette minun lisätä: ymmärrän kyllä, että syyskuun 11. päivän jälkeen Yhdysvalloissa vallitsee pelko. Suuri amerikkalainen, suuri amerikkalainen presidentti Franklin Delano Roosevelt sanoi antaessaan Yhdysvalloille jalon tehtävän vapauttaa Eurooppa - valitettavasti lukuun ottamatta kotimaatani - että ainoa pelättävä asia on pelko itsessään. Tämän vuoksi emme voi elää pelossa. Meidän on suhtauduttava elämään myönteisesti.
Vaatiessamme vuoropuhelua muiden kulttuurien kanssa minun on sanottava, hyvä Poettering, että vuoropuhelun islamilaisten kansojen - ei pelkästään arabikansojen - kanssa on perustuttava johonkin myönteiseen. Kotimaani Cordobasta kotoisin oleva suuri arabirunoilija Ibn-Hamz de Córdoba, sanoi, että sodan kukka on hedelmätön, ja tämä meidän olisi muistettava.
(Suosionosoituksia vasemmalta)
Vuoropuhelua ei voi käynnistää uhkauksilla ja sodalla.
Sallikaa minun lisätä sen osalta, mitä turvallisuusneuvostossa tapahtui - ja monet valtiot ovat kieltäytyneet taipumasta painostuksen alla - että kuten myös Robin Cook totesi, emme voi unohtaa olennaista tosiseikkaa eli sitä, että jos todella uskomme sitoviin sääntöihin ja instituutioihin perustuvaan kansainväliseen yhteisöön, me emme voi sivuuttaa sitä silloin, kun tulokset eivät vastaa odotuksiamme. Tämä on hyvin merkittävä seikka.
Jos uskomme Yhdistyneisiin Kansakuntiin instituutiona, meidän on tuettava sitä ja vahvistettava sitä. Emme voi yksipuolisesti vain sanoa, ettei siinä, mitä tähän mennessä on tehty, ole mitään järkeä. Jos me kaikki haluamme rauhaa, jos vastustamme verenhimoisia tyranneja, jos kannatamme joukkotuhoaseiden tuhoamista koskevaa aktiivista politiikkaa, meidän on yhdistyttävä uudelleen. Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, ryhmäni pyytääkin teitä toimittamaan tämän viestin, tämän vaatimuksen, jota miljoonat Euroopan kansalaiset kannattavat, Eurooppa-neuvostolle, jotta se ilmaisisi selvästi kantansa ja jotta voimme yhdistyä uudelleen. Meidän on todella pyrittävä käynnistämään uudelleen Lähi-idän rauhanprosessi - mikä on äärimmäisen tärkeää - ja huolehtimaan siitä, että tulevaisuudessa olemme vahva, yhdistynyt ja kyvykäs Euroopan unioni niin omissa silmissämme kuin koko maailman silmissä.
(Suosionosoituksia vasemmalta)

Watson (ELDR).
Arvoisa puhemies, kyse ei ole pelkästä sodasta. Liberaalidemokraatit ovat esittäneet täällä parlamentissa johdonmukaisena kantanaan sen, että sota on oikeutettu ainoastaan viimeisenä keinona ja vain jos tarkastukset jäävät tuloksettomiksi ja YK:n turvallisuusneuvosto nimenomaan hyväksyy sodan?
Pidämme perustelujen voimaa tärkeämpänä kuin voimaperusteita. Vaikka kuinka kammoksumme Saddam Husseinin hallintoa, olemme todella pahoillamme siitä, että samaan aikaan, kun söimme aamiaista Brysselissä, pommit putosivat Bagdadiin. Irakin kansan ja ammattisotilaina velvollisuuttaan suorittavien joukkojemme vuoksi toivon, että sodasta tulee mahdollisimman nopea ja veretön.
Koska sodalla ei ole YK:n valtuutusta ja koska YK:lla ei ole siitä moraalista vastuuta, sotaan ryhtyneillä mailla on vastuu siitä, että toimet ovat kansainvälisten sääntöjen ja sopimusten mukaisia. Se tarkoittaa sitä, ettei sodassa saa käyttää suhteettomia voimia tai rypälepommeja, joista leviää putoamisalueelle pieniä miinoja, eikä moskovalaisessa teatterissa käytetyn kaltaista lamauttavaa kaasua, eikä tuhoisia MOAB-pommeja, joiden synnyttämät paineaallot ja sienipilvet aiheuttivat valtavia tuhoja. Niiden olisi myös katsottava, etteivät saastuta Irakin aavikoita köyhdytetyllä uraanilla.
(Suosionosoituksia ELDR-ryhmältä)
Kun sota päättyy, on äärimmäisen tärkeää, että Yhdysvallat ja Yhdistynyt kuningaskunta kantavat vastuunsa rauhallisen, vakaan ja vauraan Irakin jälleenrakentamisesta asukkaille, jotka ovat kärsineet valtavasti pakotemenetelmistämme. Tämä edellyttää pakotteiden poistamista ja välitöntä humanitaarista apua. Irakin erilaiset yhteisöt on täten yhdistettävä ja maahan on perustettava vakaat instituutiot tulevaisuutta turvaamaan. Lisäksi on perustettava rikostuomioistuin, jossa käsitellään Irakin hallituksen rikoksia, sekä luovutettava öljykenttien hallinta takaisin Irakin kansalle.
Jos Yhdysvallat ja Yhdistynyt kuningaskunta voivat suhtautua yhtä vakaumuksellisesti ja päättäväisesti Israelin ja Palestiinan konfliktin ratkaisemiseen sekä yhtä innokkaasti omien joukkotuhoaseidensa tuhoamiseen kuin mitä ne edellyttävät irakilaisilta, voimme saada aikaan edistystä. On tärkeää, ettei Yhdysvallat päätä yksinään Irakin kohtalosta. Sodan päätyttyä Euroopan unionin on toimittava humanitaaristen arvojen vaalijana. Meidän on oltava ennakkoluulottomia ja anteliaita sekä kannettava täysi vastuumme Irakin jälleenrakentamisesta. Nyt ei pidä ryhtyä tinkimään USA:n kanssa jälleenrakennuksen kustannuksista. Euroopan on osallistuttava jälleenrakentamiseen ilman taka-ajatuksia.
Kun valtioiden ja hallitustemme päämiehet tapaavat tänä viikonloppuna, heidän on keskusteltava siitä, miten voimme rajoittaa sodan aiheuttamia taloudellisia seurauksia Euroopassa, miten EKP voi valmistautua tarvittaessa nopeisiin toimiin luottamuksen palauttamiseksi valuuttaamme kohtaan ja kuinka hallitukset voivat osoittaa olevansa edelleen sitoutuneita Euroopan talouden elvyttämisen edellyttämiin uudistuksiin. Heidän on keskusteltava ja valmistauduttava keskustelemaan kriisin jälkeen myös siitä, miksi Eurooppa epäonnistui Irakin tapauksessa.
Jos valtioiden ja hallitusten päämiehet lopultakin myöntävät, että tarvitsemme yhteistä ulkopolitiikkaa ja yhteisen edustajan EU:lle YK:n turvallisuusneuvostoon, tämä kriisi saattaa vielä osoittautua käännekohdaksi, sillä Euroopan ongelmallisen kahtia jakautumisen vuoksi Washington pääsee niskan päälle. Yksi asia, joka Lontoossa, Pariisissa, Brysselissä ja Madridissa voitaisiin oppia tästä kriisistä, on se, että jos meillä olisi yhteinen ulko- ja turvallisuuspolitiikka, oma maailmankuvamme voittaisi.
Wurtz (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, kun päivä valkeni tänään Bagdadissa, sen asukkaat heräsivät kaupunkiin putoavien ensimmäisten pommien kammottavaan ja korvia huumaavaan ääneen. Juuri näitä samoja miehiä, naisia ja lapsia tapasimme muutama viikko sitten arkiaskareissaan ja juuri heitä me haastattelimme. Tämä kamala tilanne tuo piinallisesti mieliimme heidän kasvonsa. He tietävät, että sodan ensimmäisessä vaiheessa Irakiin pudotetaan 3 000 ohjusta. He odottavat näkevänsä, kenties jo toista kertaa, kuinka pelottavat F15-, F16-, B1-, B2-, B52-, Awac- ja Apache-koneista muodostuvat laivueet hyökkäävät raivoisasti ja säälimättömästi maan kimppuun.
Presidentti Bush on tehnyt mitä julmimmat ja anteeksiantamattomat päätökset ja kehtaa vielä mainita kunnian ja moraaliset periaatteet sekä vedota Jumalaan. Hän on päättänyt keskeyttää Irakin rauhanomaisen aseistariisunnan ja aloittaa hyökkäyksen maahan, joka on edellisten sotien ja laittoman kauppasaarron uuvuttama ja jossa 50 prosenttia väestöstä on saamiemme tietojen perusteella alle 15-vuotiaita. Presidentti Bush aikoo hyökätä tähän maahan 600:lla taistelulentokoneella, 70:llä sota-aluksella, 6:lla lentotukialuksella, tankkikolonnilla ja 300 000 sotilaan voimin. Sotavoimiin soluttautuneet 600 toimittajaa saattavat välittää meille kuvia kansan riemusta. Ehkä näemme Irakin kansan tervehtivän vapauttajiaan makeisin ja kukin. Näin George W. Bush ja Kanan Makiya, joka on kuuluisa Amerikan-myönteinen Irakin pakolainen, ovat luvanneet. New York Times Magazinen mukaan tämä presidentin neuvonantaja, joka on asunut vuodesta 1968 Cambridgessa, vietti tammikuussa Valkoisessa talossa vieraillessaan suurimman osan ajasta ilmeisesti selittäen kunnianarvoisalle isännälleen, että Irakissa on kahdenlaisia muslimeja: shia- ja sunni-muslimeja. Tämä on oiva osoitus siitä, kuinka syvällinen käsitys Yhdysvaltojen korkeimmalla poliittisella johdolla on tuosta maasta ja kuinka se ottaa huomioon maan tulevaisuuden!
Nämä ihmisetkö todella päättävät rauhasta tai sodasta kansainvälisen yhteisön sijaan? Mitä he tarjoavat Irakin kansalle? Saddam Husseinin karkottamista? Irakin kansa ei varmastikaan sure diktaattorin menettämistä. Entä sen jälkeen? Miehittääkö Yhdysvallat yhden suurimmista ja tyypillisimmistä arabimaista pitkäksikin aikaa? Uskooko joku tosissaan, että se hyväksyttäisiin? Entä mitä he tarjoavat muulle maailmalle? Jatkavatko he taisteluja toisten roistovaltioiden kanssa? Niin Jugoslaviassa toimineiden Nato-joukkojen entinen johtaja, kenraali Wesley Clark antoi meidän ymmärtää. Hän on sanonut, että jos perimmäinen tavoitteemme on terrorismin uhan poistaminen, Irakin sota on vain osa suurempaa kampanjaa.
Tiedämmekö, kuinka laajaa vakautta horjuttavaa ketjureaktiota olemme käynnistämässä alueella? Se uhkaa koko maailmaa. Supervaltio, jolla on ennennäkemätön ylivalta, on vahvistanut suurvalta-asemaansa avoimesti, vaikka se pahentaa hajaannusta ja lisää maailman levottomuuksia ja terrorismia. Historia tulee osoittamaan, että tällainen vastuuton politiikka herätti voimakasta yleistä vastustusta ja mielenilmauksia kaikkialla maailmassa. Tulevaisuudessa tulemme toteamaan, että rohkeat kansalaiset, myös kirkkojen johtajat, saivat äänensä kuuluviin ja että jotkut hallitukset uskalsivat ilmaista vastalauseensa sekä säilyttää kantansa painostuksen, herjausten ja jopa uhkausten edessä.
Mitkä tulevat olemaan muistikuvamme Euroopan roolista tässä historiallisessa tilanteessa? Minun on todettava, etten vielä tänä aamuna ole kuullut yhtäkään kommenttia tästä tärkeästä kysymyksestä. Uskaltaako Euroopan unioni vaatia tämän epäoikeudenmukaisen, laittoman ja vaarallisen sodan päättämistä? Mitä unionilla on sanottavaa Irakin kansan kohtalosta? 
(Suosionosoituksia vasemmalta)
... tai Kurdistanin ja Iranin pakolaisista, joita tämä sota saattaa pelottaa? Vaikka kaikki jäsenvaltiot eivät olekaan asiasta yksimielisiä, pelissä on asioita, joiden vuoksi Eurooppa voi ja sen täytyy joka tapauksessa voittaa. Panoksena on vuonna 1945 perustetun kansainvälisen järjestelmän elintärkeä perusta sekä oikeusjärjestys, jota se edustaa kaikkien demokratioiden silmissä.
Niinpä Euroopan on ilmaistava kantansa Bushin hallituksen uudesta strategiasuuntauksesta, jossa ylistetään sotavoimia, pidetään oikeutettuna yksipuolista lähestymistapaa ja oikeutetaan ennaltaehkäisevä sota. Euroopan unionin on vastustettava tiukasti sitä erittäin huolestuttavaa ennakkotapausta, joka liittyy siihen, ettei Yhdysvaltain puolustusministeri onnistunut kieltämään taktisten ydinaseiden tai hermokaasun käyttöä Irakia vastaan. Lisäksi Euroopan unionin on tuomittava yksiselitteisesti eräiden valtioiden ryhmän, johon kuuluu myös kaksi jäsenvaltiota, yksipuolinen ja vastuuton päätös aloittaa sota ilman YK:n turvallisuusneuvoston hyväksyntää. Päätös tehtiin jäsenmaiden ylivoimaisen enemmistön vastustuksesta huolimatta. Euroopan unionin on edistettävä aktiivisemmin Lähi-idän rauhanprosessin uudelleenaloittamista, jotta Palestiinan ongelmaan saadaan oikeudenmukainen ja kestävä ratkaisu. Salliessamme Irakia vastaan käytävän sodan sallimme myös sen, että Lähi-idän tilanne huononee mahdollisimman alhaiselle tasolle. Arabiliiton puheenjohtaja on varoittanut meitä sanomalla, että avaamme helvetin portit. Parlamentti on ainoa eurooppalainen toimielin, joka on ilmaissut selvästi kantansa tästä sodasta.
(Suosionosoituksia vasemmalta)
Haluaisin muistuttaa teitä 30. tammikuuta tänä vuonna hyväksymässämme päätöslauselmassa asetetuista ehdoista. Parlamentti vakuutti toistamiseen sitoumuksensa rauhaan ja kansainväliseen oikeuteen. Annoimme täyden tukemme Hans Blixin ja ElBaradein työlle. Ilmoitimme, että parlamentin mielestä asetarkastajien tähän mennessä havaitsemat päätöslauselman 1441 rikkomiset eivät oikeuta sotatoimia. Ilmoitimme vastustavamme kaikkia yksipuolisia sotatoimia. Ilmoitimme, että parlamentin mielestä kaikenlaiset ennalta ehkäisevät hyökkäykset olisivat sekä kansainvälisen oikeuden että Yhdistyneiden kansakuntien peruskirjan vastaisia. Totesimme tällaisten toimien aiheuttavan yhä suuremman kriisin entistä useammassa maassa alueella.
Tämä on ainakin hyvä pohja selkeälle ja voimakkaalle puheenvuorolle, jonka puhemiehemme aikoo tänään käyttää Eurooppa-neuvostossa. Asia ei kuitenkaan ole vielä loppuun käsitelty. Koska tilanne on erittäin vakava, ja se saattaa vielä pahentua, meidän on kannettava vastuumme ja muutettava sodan suunta. Vanhan Euroopan on todistettava, että se pystyy luomaan vision uudesta maailmasta. Meidän on kuunneltava kansalaisten hätähuutoja. He odottavat meiltä sitä.
(Suosionosoituksia vasemmalta)

Frassoni (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, haluaisin aluksi kiittää teitä tämän keskustelun ja tämän ylimääräisen istunnon järjestämisestä. Ensimmäisen Persianlahden sodan alkaessa pidettiin samanlainen istunto.
Arvoisa puhemies, Bushin sodanjulistus on laiton. Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus halkoo hiuksia yrittäessään säälittävästi perustella sotilashyökkäystä. Yhdistyneet Kansakunnat ei ole epäonnistunut. Se on asianmukaisesti edustanut maailmalla vallitsevaa yleistä mielipidettä. Nykyiset järjestelmät kaikkine puutteineen olisivat olleet enemmän kuin riittävät sodan estämiseksi ja tarkastusten jatkumisen varmistamiseksi. Olemme myös vakuuttuneita siitä, että järjestelmät olisivat johtaneet Saddam Husseinin aseistariisuntaan ja miksipä ei hänen syyttämiseen kansainvälisessä tuomioistuimessa, jos Yhdysvallat ja Yhdistynyt kuningaskunta olisivat vain noudattaneet sääntöjä

ja jos Yhdysvaltojen vasallivaltiot, etenkin nykyiset ja tulevat unionin jäsenvaltiot, olisivat vain pitäneet lainsäädäntöä tärkeämpänä kuin Yhdysvaltoja kohtaan tuntemaansa kiitollisuudenvelkaa. Kiitollisuudenvelka on ymmärrettävää, mutta se on osa menneisyyttä, etenkin kun velan antajana oli hallitus, joka oli huomattavasti mahtavampi kuin nykyinen hallitus.
Tämäniltainen isku on ennusmerkki sotaisasta tulevaisuudesta. Mietimme kaikki, kuka on seuraavana presidentti Bushin vaaliohjelman listalla, sillä sen järjestyksellä ei ole mitään tekemistä kansainvälisten lakien tai turvallisuusneuvoston päätöslauselmien rikkomisen kanssa. Kuluneen 35 vuoden aikana on rikottu vähintään 106:tta päätöslauselmaa: Israel 35:ttä, Turkki 23:a, Marokko 18:aa, Irak 16:tta ja niin edelleen. Tällainen täysin mielivaltainen toiminta ja uskottavuuden puuttuminen Bushin puheista, jotka käsittelevät demokratiaa ja lainsäädäntöä, hämmentää meitä ja edellyttää meiltä toimintaa. Emme ole amerikkalaisia, olemme eurooppalaisia, ja meidän on nyt kohdattava se totuus, että sekä kansainvälisestä oikeudesta että unionin lainsäädännöstä on tehty pilkkaa. Mielestämme kaikki perustamissopimuksen määräykset ovat samanarvoisia, ja niitä on noudatettava, myös 19 artiklaa, joka velvoittaa eurooppalaiset turvallisuusneuvoston jäsenet tukemaan unionin kantoja ja etuja. Siinä he ovat selvästikin epäonnistuneet.
(Suosionosoituksia)
Pyydämme komissiota, perussopimusten vartijaa, ja parlamenttia sanomaan tämän selvästi. Arvoisa komission jäsen Patten, Euroopan unionia ei voida alentaa pelkäksi humanitaariseksi virastoksi
(Suosionosoituksia)
eikä parlamenttia voida supistaa humanitaarisen viraston neuvoa-antavaksi komiteaksi. Katsomme, että Yhdistyneen kuningaskunnan ja Espanjan tuki omien kansalaistensakin vastustamalle iskulle on ajattelematonta, laitonta ja käsittämätöntä.
(Suosionosoituksia)
Italian hallitus toimii seuraavaksi unionin puheenjohtajana, ja Italia oli yksi unionin perustajajäsenistä. Sen epäjohdonmukainen toiminta on syventänyt vallitsevaa epäjärjestystä, mutta mielestämme myös Ranska ja Saksa ovat rikkoneet 19 artiklaa, sillä ne eivät ole pyrkineet yhteisymmärrykseen 15:n jäsenvaltion tai puheenjohtajavaltio Kreikan kanssa, joka on alun alkaen pyrkinyt ottamaan tehtävänsä arvoisen aseman Euroopan unionissa.
Emme hyväksy valintaa, johon olemme pakotettuja tässä tilanteessa: valittavana on joko Ranskan ja Saksan valitsema kanta, joka on oikea mutta täysin tehoton eikä sillä estetty sotaa, tai Yhdistyneen kuningaskunnan ja Espanjan valitsema kanta, joka on väärä, kansalaisia hämmentävä, sotaa edistävä ja uusia sotia lietsova. Jos Euroopan unionilla olisi pysyvä Yhdistyneiden Kansakuntien jäsenyys, jos yhteiset toimielimet ja sitovat säännöt olisivat velvoittaneet unionia alun alkaen päättämään yhtenäisestä kannasta, uskomme yhä nytkin, että sota ei olisi alkanut viime yönä. Tämä on haaste sekä meille että valmistelukunnalle, vaikka se ei aina vaikuta tietoiselta asiasta.
Meillä on kuitenkin tärkeämpiä ja kiireellisempiäkin viestejä lähetettävänä, ja ensimmäinen koskee Lähi-itää. Myöhään annetusta toimintasuunnitelmasta huolimatta emme usko, että Bushin hallituksen vilpittömänä tavoitteena on rauhan aikaansaaminen Lähi-itään tai Israelin sotatoimien lopettaminen. Euroopan unionin on selvästikin varmistettava, että toimintasuunnitelma todella pannaan täytäntöön. Arvoisa puhemies, odotamme aloitetta tässä asiassa. Toinen viesti koskee omaa toimintaamme. Olisi todella vakava virhe lykätä Euro-Välimeri-foorumia, joka on tarkoitus järjestää tämän kuun lopulla Kreetassa. Se olisi jälleen yksi tarpeeton osoitus voimattomuudestamme, eikä meillä nyt todellakaan ole varaa sellaiseen.
(Suosionosoituksia)

Pasqua (UEN).
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, hyvät parlamentin jäsenet, olen tänä aamuna sekä surullinen että levoton. Olen surullinen, koska kuten edelliset puhujat ovat jo todenneet, sota on aina merkki epäonnistumisesta ja koska nämä tapahtumat saavat meidät varmasti surullisiksi ja tyytymättömiksi.
Oloni on kuitenkin jokseenkin levoton, sillä olen itse asiassa sitä mieltä, että meitä kaikkia on jossain määrin jymäytetty. Viikkojen ja kuukausien ajan yritimme tehdä kaikkemme, jotta Irakin aseistariisuminen olisi voitu toteuttaa rauhanomaisin keinoin, mutta mielestäni Yhdysvallat oli jo kauan sitten päättänyt sotilaallisesta väliintulosta. Tästä vakuuttuakseen tarvitsee vain lukea James Baker -instituutin viime joulukuussa julkaisema raportti, jossa esitellään, millaisin periaattein Yhdysvaltain pitäisi toimia Irakin kanssa sodan jälkeen. Siksi uskonkin, että voimakeinojen käyttämisestä päätettiin useita kuukausia sitten. Meitä kehotettiin pohtimaan rauhanomaista aseistariisuntaa, ja näin Yhdysvallat sai aikaa koota joukkojaan.
Tämän sanottuani totean, kuten komission jäsen Patten äsken sanoi, ettei nyt ole kyse siitä, haluammeko me eurooppalaiset olla amerikkalaisten puolustajia vai vastustajia tai siitä, haluammeko tulla toimeen amerikkalaisten kanssa vai emme. Kysymys on paljon yksinkertaisempi: haluatko sinä, haluammeko me Yhdysvalloista riippumattoman Euroopan? Jos vastaus on "kyllä", kysymys on esitettävä kansalle. Viime päivinä olemme selvästi huomanneet, että kansa haluaa äänensä kuuluviin ja vastata tuohon kysymykseen. Vain kansalaiset voivat antaa meille luvan riippumattoman Euroopan rakentamiseen, toisin sanoen sellaisen Euroopan, joka ei ole Yhdysvaltojen vihollinen, vaan sen tasavertainen kumppani.
Nyt meille sanotaan, että Irak jakaa mielipiteitä Euroopan unionissa. Hyvät parlamentin jäsenet, se ei ole totta! Irakin tapaus vain tuo esiin todellisen tilanteen. Euroopan unioni on syvästi jakautunut. Jotkut Euroopan valtiot pitävät aina tärkeämpänä liittoutumista Yhdysvaltojen kanssa kuin itsenäisen Euroopan rakentamista. Se on totuus. Tähän on syynä se, ettemme me ja hallituksemme ole koskaan uskaltaneet keskustella tästä asiasta, josta olemme kaikki tietoisia. Se ei ole Ranskan eikä Saksankaan syytä. Syyllisiä ovat kaikki neljänkymmenen vuoden aikana vallassa olleet Euroopan unionin maiden johtajat, jotka eivät ole koskaan selvittäneet ongelman syntyperiä. Meidän on päätettävä, että me teemme sen.
Jos kuitenkin toivomme itsenäistä Eurooppaa, meidän on myös ymmärrettävä, että sillä on hintansa. Jos haluamme Euroopan olevan itsenäinen, emme samalla voi olla täysin riippuvaisia Yhdysvaltojen takaamasta turvallisuudesta, sillä vakavissa ongelmatilanteissa Yhdysvallat kärsii eniten sotatoimien aloittamisesta. Jos Euroopan unionin halutaan säilyvän, unionille on annettava keinot sitä varten. Näin on asianlaita; tilanne on todellakin tämä! Kaikki muu on toisarvoista. On tietenkin hyvä, että pidetään kokouksia ja että Euroopan unioni pitää itseään jonkinlaisena superkansalaisjärjestönä, mutta unionin historia huomioon ottaen sillä pitäisi olla hieman erilaiset tavoitteet.
Bonde (EDD).
Arvoisa puhemies, mielipiteet EDD-ryhmän sisällä ovat eriäviä kuten useimmissa muissakin ryhmissä. Joidenkin ryhmän jäsenten mielestä sota on välttämätön ja joidenkin mielestä ei. Yhdessä meidän on pyrittävä rajoittamaan sotaa mahdollisimman paljon ja varoitettava naapurivaltioita sotaan puuttumisesta. Rukoilkaamme, että tämä sota loppuu mahdollisimman pian, jottei enempää viattomia joudu uhreiksi. Ottakaamme opiksemme tästä ja toivokaamme pysyvää rauhaa koko alueelle, sekä rauhaa Israelin ja Palestiinan välille.
EU:n jäsenvaltiot voivat auttaa myöntämällä kehitysapua, ja markkinoidemme avaamisen ansiosta alueen pitäisi vaurastua. Tällainen lähestymistapa saattaa olla ainoa keino estää terrorismin lisääntyminen. Tästä on opittava, että tuemme kaikki Yhdistyneitä Kansakuntia ja olemme valmiita uudistamaan sitä varmistaaksemme, että rauhanturvainstituutiomme pystyy turvaamaan rauhan. Kofi Annan haluaa nopean toiminnan joukot rauhaa tukemaan. Miksi emme valitse tätä vaihtoehtoa EU:n yhteisen armeijan perustamisen sijasta?
Kokoavasti voinkin todeta, että määräenemmistöpäätöksellä päätetty yhteinen ulko- ja turvallisuuspolitiikka ei ole ratkaisu. Sotaa tukevat eivät ole saaneet määräenemmistöä Eurooppa-neuvostossa kuten eivät myöskään sotaa vastustavat. Viiden ryhmällä on määrävähemmistö ja kymmenen ryhmällä on määrävähemmistö. Uusien määräenemmistöä koskevien sääntöjen perusteella laadittu yhteinen ulkopolitiikka olisi pelkkä kupla. Ainoa realistinen lähestymistapa EU:lle on jatkaa yksimielisyysperiaatetta ja antaa Yhdistyneiden Kansakuntien päättää sodasta ja rauhasta.

Pannella (NI).
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, hyvät parlamentin jäsenet, kymmeneen vuoteen ette ole valmistautuneet mitenkään Saddam Husseinin jälkeiseen tilanteeseen tai elämän ja lain suojelemiseen Irakissa ja Lähi-idässä, ja kiitos teidän, täällä me nyt keskustelemme siitä, mitä tehdä sodan jälkeen. Sota on lakia noudattavan Euroopan, teidän Eurooppanne, lahja meille. Minun on todettava, että me väkivallattomat gandhilaiset vastustajat taistelemme tästä eteenpäin varmistaaksemme, että sota ja muut toimet eivät jatku minuuttiakaan sen jälkeen kun Bagdad on riisuttu aseista, eivät minuuttiakaan! Onko meillä voimia siihen? Emme aio huutaa rauhaa ja sitten rikkoa rauhaa, kuten teimme 70 vuotta sitten. Sanotteko, että toimimme laittomasti? Yhtä laittomasti kuin de Gaulle. Olette yhtä lainkuuliaisia kuin Vichyn hallitus! Toimintamme on yhtä laitonta kuin Irakin vastarintaliikkeen ja eurooppalaisen vastarintaliikkeen toiminta. Ilmoitamme teille nyt, että aiomme viipymättä syöksyä taisteluun sekä taistella vapauteen ja oikeusvaltioon perustuvan rauhan puolesta. Pelkuri Eurooppa, Vichyn Eurooppa! Tämä ei ole fasismia vastaan taistelleiden Eurooppa, Altiero Spinellin Eurooppa, Ernesto Rossin Eurooppa tai niiden, jotka aidosti antoivat meille oikeuden katsoa Lafayetten perillisiä silmiin. Vanhanaikainen fasistinen, kommunistinen ja katolilainen halveksuntanne kansainvälistä, liberaalin ja uskonnollisen uudistuksen maailmaa kohtaan estää teitä onnistumasta siinä!

Jonathan Evans (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, Ison-Britannian konservatiivista puoluetta edustavien kollegojeni ajatuksissa ja rukouksissa ovat tänään ne maani armeijassa palvelevat naiset ja miehet, joille lankesi raskas ja vaarallinen vastuu Saddam Husseinin riisumisesta joukkotuhoaseista. Kansainvälinen yhteisö on jo kauan tiennyt, millaiseen vaaraan Saddam asettaa maailmamme turvallisuuden, mutta toimielimemme eivät valitettavasti ole panneet täytäntöön päätöksiään tai toteuttaneet Irakin aseistariisuntaa, jota YK on vaatinut 17:ssä päätöslauselmassa. Tätä keskustelua kuunneltuani minun on todettava, että epäilen, oliko eräillä henkilöillä aikomustakaan panna täytäntöön näitä päätöslauselmia.
Tänään ei kuitenkaan ole oikea päivä riidellä syistä. Kuten arvoisa komission jäsen on todennut, YK, Nato ja Eurooppa ovat saaneet läksynsä tulevaisuutta varten. Niihin kuuluu se käytännön tosiasia, että jos erimielisyydet ovat ilmeisiä - tässäkin keskustelussa on erimielisyyksiä - Euroopan on päästävä asiasta yksimielisyyteen.
Ensisijainen vastuumme on kansan puolustaminen ja turvaaminen sekä demokraattisten arvojemme säilyttäminen - juuri niiden arvojen, jotka takaavat oikeuden osallistua sellaisiin mielenosoituksiin, joita olemme nähneet lähipäivinä kaikkialla Euroopassa - ja siksi puolueeni on osoittanut tukevansa selkeästi Ison-Britannian hallitusta ja auttanut pääministeri Tony Blairia turvaamaan viime tiistai-iltana parlamentissamme pidetyn tärkeän ja ratkaisevan luottamuslauseäänestyksen tuloksen.
Nyt kun sota on alkanut, maailma katsoo selvästi toisaalle, mutta olen tyytyväinen Lähi-idän rauhasta julkaistuun toimintasuunnitelmaan. Mielestäni siihen ei pitäisi suhtautua niin kyynisesti kuin tänään tässä keskustelussa on tehty. Jos olemme sitoutuneet rauhan aikaan saamiseen Lähi-idässä, meidän pitäisi iloita siitä tiedosta. Olen myös tyytyväinen siihen, että YK:n rooli sodanjälkeisen Irakin jälleenrakentamisessa tunnustetaan.
Komission jäsen Patten antoi minulle runsaasti lisää toivoa puhuessaan jälleenrakentamisesta, sillä mielestäni viime viikolla oli toinen ääni kellossa. Ei ole epäilystäkään siitä, ettemmekö nautti rauhasta, demokratiasta ja sananvapaudesta, sillä Euroopan historia kertoo, että edellinen sukupolvi, Rooseveltin johtama Yhdysvallat mukaan lukien, taisteli näiden vapauksien säilymisen puolesta. Jos emme nyt saa Husseinia vastuuseen, vapauksien tulevaisuus saattaa olla uhattuna.
(Suosionosoituksia oikealta)

Van den Berg (PSE).
Arvoisa puhemies, haluan ilmaista oman ryhmäni puolesta, että olemme vihaisia ja katkeria ja tuomitsemme tiukasti sen, kuinka kaikki sotaan ryhtyvät maat rikkovat vakavasti YK:n peruskirjassa säädettyä kansainvälistä oikeutta. Olen kauhukseni huomannut, että osa parlamentin jäsenistä on valmis kantamaan näistä toimista poliittisen vastuun. Luulin, että me jopa sovimme toimivamme turvallisuusneuvoston välityksellä. Emmekö sopineet tukevamme Kofi Annania, Hans Blixiä ja asetarkastajien toimia Saddamin riisumiseksi aseista? Emmekö sopineet, että haluamme toimittaa Saddamin Kansainväliseen tuomioistuimeen? Hienoa! - mutta tämä oli siis tarkoitus tehdä turvallisuusneuvoston välityksellä. Nyt huomaamme, ettei turvallisuusneuvosto on ohitettu, että yksipuolinen päätös sodan aloittamisesta on tehty, ja olen kuullut joidenkin sanovan, että he ovat valmiita kantamaan poliittisen vastuun päätöksestä. Oma ryhmäni ja toivottavasti myöskään parlamentin enemmistö ei ole halukas kantamaan päätöksestä minkäänlaista poliittista vastuuta. Tämä tarkoittaa sitä, että parlamentti pyytää kaikilta jäsenvaltioilta ja kaikilta eurooppalaisilta hallituksilta, etteivät ne tue sotaa poliittisin tai sotilaallisin keinoin.
(Suosionosoituksia vasemmalta)
Arvoisa puhemies, tämä tarkoittaa sitä, että vaikka aseistariisunta alkoi tuottaa tuloksia ja Hans Blix ja Kofi Annan kehottivat kansainvälistä yhteisöä noudattamaan kansainvälistä oikeutta, tämä kansainvälinen oikeus on saanut kovan iskun. Se on aivan ensimmäinen asia. Tietenkin olemme yhteisesti vastuussa jälleenrakentamisesta ja tietenkin puolustamme yhdessä kansainvälistä oikeutta ja monenkeskistä lähestymistapaa. Tämän vuoksi me sanomme, ja sanon sen myös täällä, että Eurooppa ei saa joutua Yhdysvaltojen Pax Americanan uhriksi. Meidän on saatava Eurooppa uudelleen yhtenäiseksi. Meidän on jälleen muodostettava yhteinen ääni, joka puhuu konfliktien estämisen, kansainväliseen oikeuteen panostamisen ja monenvälisen lähestymistavan puolesta. Tällä yhteisellä äänellä tulemme lopulta kerta toisensa jälkeen hyväksymään maailmanlaajuisen vastuun kansainvälisestä vuoropuhelusta, sekä islamilaisten maiden keskinäisestä että meidän maailmamme kanssa käytävästä vuoropuhelusta, ja yhteistyöstä arabimaailman kanssa, mutta kuten ryhmäni puheenjohtaja Enrique Barón Crespo aivan oikeutetusti sanoi, sodan kukalla on pirun huono aloittaa tätä vuoropuhelua.
(Suosionosoituksia vasemmalta)
Arvoisa puhemies, minun on jälleen todettava, että sen perusajatuksen perusteella, että katsomme tarvitsevamme yhteisen lähestymistavan, jäsenvaltioiden olisi noudatettava yhteisön perustamissopimuksen artikloja. Sen lisäksi meidän on todella tavoiteltava tuota yhteistä perustaa kaikista erimielisyyksistämme huolimatta. Yhteisenä perustana toimi ja toimii edelleen turvallisuusneuvosto ja kansainvälinen oikeus, eikä siitä voida koskaan päättää yksipuolisesti. Yhteinen pyyntömme on tietenkin se, että sota jää rajalliseksi. Tietenkin haluamme vahvemman Euroopan. Tietenkin haluamme tämän päivän todellisuutta vastaavia toimia, jotta voimme varmistaa, että aloitteet ovat jälleen kansainvälisiä. Tehtävää hoitava neuvoston puheenjohtaja Papandreou totesi aivan oikein, että tänään meidän on taas ideoitava johtajien kesken toimenpiteitä. Lisäksi meidän on yritettävä kuunnella Euroopan kansalaisia, jotka tällä kertaa ovat johtajiamme edellä ja jotka ovat ymmärtäneet, millaisen Euroopan he haluavat. Koska olette kokoontuneet tänään johtajina, kunnioittakaa Euroopan kansalaisten kantaa ja ymmärtäkää, että he ovat rauhan ja kansainvälisen oikeuden kannattajia.
Arvoisa puhemies, Yhdysvallat saattaa kyetä aloittamaan sodan yksinään, mutta Yhdysvallat ei pysty, kuten ei mikään muukaan yksittäinen maa, luomaan yksinään pysyvää rauhaa maailmaan. Se edellyttää vahvaa Eurooppaa ja vahvaa YK:ta. Toivon, että Euroopan johtajat kuulevat kansan äänen tänään.
(Suosionosoituksia vasemmalta)

Vallvé (ELDR).
Arvoisa puhemies, Yhdysvaltojen yksipuolinen hyökkäys on jälleen osoitus siitä, että Yhdistyneet Kansakunnat ei ole ollut kelvollinen väline. Euroopan unioni on myös osoittanut, ettei yhteinen ulkopolitiikka ole ollut yhteistä. Ehkä meidän olisi syytä muistella päivää, jolloin Euroopan puolustusyhteisön toteuttaminen osoittautui mahdottomaksi, eli 30. elokuuta 1954.
Olen pahoillani kahdeksan jäsenen kirjeestä. Olen pahoillani myös siitä, että Espanjan hallitus on tuhlannut enemmän energiaa aseiden käytön perustelemiseen kuin konfliktin ratkaisemiseen diplomaattisin keinoin. Olen tyytyväinen siihen, että Katalonian parlamentti on antanut päätöslauselman, jossa se pyytää Espanjan hallitusta tukemaan turvallisuusneuvoston asemaa, jotta tarkastajat voivat jatkaa työtään ja jotta voimankäyttö ilman Yhdistyneitä Kansakuntia voidaan kieltää. Olen iloinen myös siitä, että Barcelonan ja Katalonian suurimpien kaupunkien kaduilla järjestetyt mielenosoitukset ovat osoittaneet kansalaisten vastustavan sotaa ja olevan parlamenttinsa kanssa samaa mieltä asiasta.

Maes (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, sota on alkanut, ja kymmenen ensimmäistä irakilaista on saanut surmansa Bagdadissa. Nämä ovat faktoja. Tästä lähtien puhuvat aseet ja sanat ovat aseita; niihin ei voi enää luottaa. Tosiseikkoja tarkastelemalla voimme saada selville todellisen asialistan, jota toteutetaan. Millaisen asialistan me tarvitsemme?
Arvoisa tehtävää hoitava neuvoston puheenjohtaja, kansalaisemme ovat syvästi pettyneitä, koska Euroopan tehokkaat toimielimet eivät ole kyenneet estämään sotaa. Eurooppalaiset poliitikot joutuvat vastaamaan kykenemättömyydestään kansalaisille. Eurooppalaisten poliitikkojemme on keksittävä ratkaisuja, jos he tulevaisuudessa aikovat antaa todellisen vastauksen tähän kysymykseen.
Toiseksi: sota tappaa; etenkin viattomia kansalaisia, naisia ja lapsia. Euroopan unionin on yritettävä lieventää kurjuutta ja helpottaa kärsimystä. Sota tuhoaa, ja siksi meidän on perustettava, kuten jäsen van den Berg on todennut, kansainväliset puitteet jälleenrakentamiselle.
Kolmanneksi: kansa tietää, milloin sota alkaa, mutta kukaan ei tiedä, milloin se voi loppua. Pohjois-Irakin kurdit pelkäävät kadottavansa sen vähäisenkin vapauden ja autonomian, jonka he ovat suurella vaivalla ja monia henkiä uhraten saavuttaneet. Lisäksi he pelkäävät joutuvansa vasaran ja alasimen väliin. Uhrataanko kurdit palveluksena Ankaralle? Turkin kurdit pelkäävät sotilasmiehitystä. Pohjois-Irakin kurdit pelkäävät pysyvää miehitystä. Iranin oppositio pelkää, että mullahit käyttävät tilaisuutta hyväkseen ja tuhoavat opposition.
Huomaako Euroopan unioni, että Irakin oppositio syrjäytetään täysin? Turhautuneisuus leviää Lähi-idässä ennenäkemättömän laajalle. Turhautuneisuuden poistamiseen on yksi ratkaisu: Palestiinan valtio, joka on selvästi suunnitteilla.

Coûteaux (EDD).
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, nyt kun YK on poissa pelistä, Natosta on tehty voimaton ja Euroopan unioni on hajoamassa, päivän uutinen ei ole sota tai tarkemmin sanoen kansainvälinen "rottajahti", jonka väitetään alkaneen tänä yönä, vaikka tämä väite onkin väärä, sillä imperiumi ja sen käskyläiset ovat pommittaneet Irakia päivittäin viimeisten 12 vuoden ajan. Päivän uutinen ei myöskään ole imperiumin hulluus, tämän amerikkalaisen imperiumin, jolle me eurooppalaiset olemme pelkurien tavoin antaneet oikeuden puuttua maailman tapahtumiin jo vuosien ajan ja jonka kulttuuria, kuvia ja kieltä me olemme ihannoineet huolimatta maan hallituksen siirtymisestä yhä lähemmäksi totalitarismia. 
Päivän uutinen on se, että ikiaikainen unelma monenvälisestä ja yhteisestä turvallisuudesta, joka inspiroi koko 1900-lukua, on murskattu. Kuten Kansainliitto aikoinaan, YK on rapistumassa merkityksettömäksi liitoksi. Kansainvälinen yhteisö on ainoastaan ontto käsite, joka tukee imperiumia ja sen anglosaksisia käskyläisiä. Jäljelle jäävät ainoastaan valtiot ja ainoastaan Ranska, jota tukevat Belgia ja Saksa; ainoastaan nämä valtiot voivat nyt pelastaa Euroopan kunnian. Näin ollen tässä hieman naurettavassa keskustelussa voimme todeta ainoastaan: "Euroopan unioni on kuollut! Eläköön maailman kansojen suvereenisuus! Eläköön Irakin kansa! Eläköön Ranska!"

Le Pen (NI).
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, millään keinolla ei ole voitu estää Yhdysvaltain hallitusta ja sen englantilaisia ja espanjalaisia rikostovereita aloittamasta ennalta ehkäisevää sotaa Irakia vastaan sillä tekosyyllä - jonka kaikki tietävät olevan valheellinen - että Irak on välitön uhka Yhdysvalloille ja jopa koko maailmalle. Itse asiassa, kuten jäsen Coûteaux juuri totesi, Yhdysvallat on jo Persianlahden sodan päättymisestä alkaen toteuttanut sotatoimia ja pommittanut Irakin kohteita erityisesti ilmasta ja aiheuttanut näin siviiliuhreja rauhan aikana. 
Samalla Yhdysvallat on syyllistynyt todelliseen kansanmurhaan asettamalla maan julmaan kauppasaartoon, joka on YK:n mukaan aiheuttanut yli miljoonan irakilaislapsen kuoleman. 
Tänään konfliktin ensimmäisinä tunteina on kyynisesti julistettu, että tavoitteena on salamurhata Irakin poliittiset johtajat. Tämä on uusi askel kohti barbaarisuutta. Tämän jälkeen liittoutuman johtajat eivät voi närkästyä tai yllättyä siitä, että heistä tulee terroristi-iskujen ensisijaisia kohteita. Kriisi on osoittanut Euroopan unionin järjettömyyden, sillä Euroopan unionin jäsenten vastakkaiset näkemykset ovat repineet unionin hajalle. Kriisi on osoittanut, että keskisuurista valtioista, joista ei voi tulla supervaltoja, voidaan kyllä muodostaa unioni, jolla ei ole lainkaan valtaa. 
Rauhaa vaativien kansalaistemme olisi kutsuttava kokoon YK:n yleiskokouksen ylimääräinen istunto, kuten Korean sodan aikaan tehtiin. Ehkäpä istunnossa pystyttäisiin ainoastaan puhumaan, mutta näin ainakin yritettäisiin tehdä jotakin rauhan saavuttamiseksi.

Galeote Quecedo (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, olemme kaikki pahoillamme Euroopan epäonnistumisesta tässä kriisissä sekä siitä, että nykyiset välineet ulkopolitiikkamme koordinoimiseksi ovat osoittautuneet tehottomiksi. 
On selvää, että ryhmämme haluaisi Euroopan unionin saavuttavan maailmassa autonomisen aseman, joka perustuu sen oikeutettujen intressien puolustamiseen mutta myös demokratian, ihmisoikeuksien ja vapauden kunnioittamista koskeviin arvoihin. Saddam Hussein on tuhonnut juuri nämä arvot omasta maastaan, kun taas Yhdysvallat jakavat ne kanssamme. 
Tästä syystä ryhmäni vetoaa transatlanttisen liiton lujittamiseen. Se on yhdistänyt meidät muulloinkin historian vaikeina aikoina, kuten Katalonian hallituksen puheenjohtaja on todennut. 
Huolimatta siitä, että Euroopan unionissa on selviä erimielisyyksiä, mielestäni meidän on tehtävä tietyt asiat yhdessä nyt jos koskaan. Meidän on tehostettava toimiamme rauhan palauttamiseksi Lähi-idässä ja jännitteiden laukaisemiseksi Maghreb-maissa. Lisäksi meidän on luonnollisesti annettava konfliktin aikana humanitaarista apua ja osallistuttava konfliktin jälkeen maan inhimilliseen, poliittiseen ja taloudelliseen jälleenrakentamiseen, kuten unionin puheenjohtajavaltio on korostanut. 
Pyydän Euroopan komissiota pohtimaan, antoiko se joitakin tähän liittyviä lausuntoja hieman hätäisesti. 
Tällaisina aikoina on helpompi kääntää katseensa pois ja piiloutua banderollien taakse kuin kohdata tyrannia. Joskus se on myös kannattavampaa. Meidän on kunnioitettava muiden mielipiteitä. Arvoisa puhemies, kokemus on kuitenkin osoittanut, että voimankäyttö on ainoa vastaus sortoon, ja me noudatamme ainoastaan demokraattista vakaumustamme. 
(Suosionosoituksia oikealta)

Imbeni (PSE).
Arvoisa puhemies, jos meidän pitäisi valita Yhdysvaltain demokratian ja Irakin diktatuurin välillä, valinta olisi helppo. Jos meidän pitäisi valita transatlanttisen liiton ja diktaattorien välillä, valinta olisi helppo. Meidän on kuitenkin valittava Kofi Annanin ja George Bushin välillä, unionin johtajien eli pääministeri Simitisin ja puheenjohtaja Prodin sekä Tony Blairin ja José Maria Aznarin välillä. Kofi Annan edustaa oikeutta, Bush ei. Pääministeri Simitis ja puheenjohtaja Prodi edustavat unionia, muut eivät. Kenen nimissä George Bush esitti uhkavaatimuksen Saddam Husseinille? Kenen nimissä Tony Blair ja José Maria Aznar sivuuttivat Eurooppa-neuvostossa 17. helmikuuta allekirjoitetun asiakirjan?

Arvoisa puhemies, kuten tiedätte, Euro-Välimeri-foorumi oli tarkoitus järjestää ensi viikolla Kreikassa ja tarkoituksena oli keskustella rauhasta, yhteiskunnallisesta edistyksestä ja rauhanomaisesta rinnakkaiselosta. Useat arabimaiden ja jäsenvaltioiden parlamenttien jäsenet kysyvät, kuinka he voivat keskustella tulevassa Euroopan ja Välimeren maiden parlamentaarisessa yleiskokouksessa samalla, kun Bagdadia pommitetaan, kun ylimielinen George Bush on julmasti sivuuttanut Kofi Annanin, lait ja YK:n, kun alkamassa on yksipuolinen, ennalta ehkäisevä, epäoikeudenmukainen, laiton ja toteamusten mukaan moraaliton ja rikollinen sota. Vaikka diktaattori saataisiinkin pian pois vallasta, toiminnan ylimielisyys jää elämään ihmisten mielissä. Vuonna 1991 oli YK. Vuosina 1995 ja 1998 YK, Nato ja Euroopan unioni olivat yksimielisiä. Vuonna 2001 koko maailma tuki George Bushia ja Yhdysvaltoja sodassa terrorismia vastaan. Yhdysvaltain presidentti on menettänyt huomattavan määrän poliittista ja moraalista pääomaa, nöyryyttänyt YK:ta, jakanut Euroopan unionin kahtia, pidentänyt EU:n ja Yhdysvaltojen välimatkaa ja vaikeuttanut suhteiden ylläpitämistä arabimaailmaan. Hän on saanut aikaan huomattavasti vahinkoa. 
Arvoisa puhemies, sota syttyi 17. syyskuuta 2002, kun maailmalle ilmoitettiin Bushin uudesta strategisesta toimintatavasta. Yhdysvallat on valtio, jolla oli paljon valtaa, joka kasvoi mahtavaksi maan sotiessa Euroopan, Afrikan ja Aasian vapauttamiseksi fasismin kourista, kylmässä sodassa taistelussa kommunismia vastaan, ja nyt tästä valtiosta on vaarassa tulla voimankäyttöön perustuva ylivalta. Yhdysvallat on heittänyt romukoppaan historiallisen roolinsa, ja tämä voi olla vakavan kriisin alku. Kriisi voi Norman Mailerin sanoin vaikuttaa Yhdysvaltain demokratiaan. Jos se vaikuttaa Yhdysvaltain demokratiaan, se voi vaikuttaa myös Euroopan demokratiaan ja myös meidän vapautemme voi olla vaarassa. Arvoisa puhemies Cox, tästä syystä teidän on tehtävä neuvostolle tänään ja huomenna erittäin selväksi, että Eurooppa on hävinnyt George Bushin aloittaessa sodan. Me olemme hävinneet. Korostan, että vaikka diktaattori saataisiin kaadettua, me olemme hävinneet. Eurooppalaiset ovat amerikkalaisten, Yhdysvaltain kansalaisten todellisia ystäviä, mutta emme voi tukea George Bushia. Päätimme toisen maailmansodan jälkeen, ettei koskaan enää tulisi toista Auschwitzia, ettei koskaan enää tulisi sotaa. Meidän on rakennettava tätä uutta Eurooppaa ja annettava sille perustuslaki, jossa vahvistetaan nämä kaksi pilaria: ei koskaan enää Auschwitzia eikä koskaan enää sotaa.
(Suosionosoituksia)

Nordmann (ELDR).
Arvoisa puhemies, tämänhetkinen tilanne antaa erityisen merkityksen Roman Polanskin viime vuonna ensi-iltansa saaneen ja sittemmin palkitun elokuvan "The Pianist" avauskohtaukselle. Siinä puolalainen perhe poksauttaa samppanjapullon auki ja juhlii kuultuaan, että Ranska ja Yhdistynyt kuningaskunta ovat julistaneet sodan Puolan demokratian puolustamiseksi syyskuussa 1939. Loppuosa elokuvasta kuluu perhettä odottavien hirvittävien kärsimysten kuvaamiseen. 
Nämä kohtaukset ovat hyödyllisiä siinä mielessä, että ne lieventävät varmuutta, jota saatamme tuntea tänään siitä, että sotatoimilla on viime kädessä oikeutettu syy, ja heikentävät toiveita Irakin demokraattisesta tulevaisuudesta lisäten niihin inhimillisen ulottuvuuden. Tässä sodassa demokraattisten valtioiden sotilaat on nimittäin asetettu viimeisenä keinona totalitaristista valtiota vastaan. Tällaisessa tilanteessa on mahdotonta pysyä neutraalina. 
Arvoisa puhemies, sota on pahasta, mutta jossakin tapauksissa se voi olla pienempi kahdesta pahasta. Sota on alkanut, eikä Eurooppa pystynyt estämään sitä. Näin ollen meidän ja Euroopan on tehtävä kaikki voitavamme sen varmistamiseksi, että sota on todellakin pienempi kahdesta pahasta.

Blokland (EDD).
Arvoisa puhemies, YK:n turvallisuusneuvosto ei ole täyttänyt velvollisuuksiaan, joten me täytämme omat velvollisuutemme. Tällä surullisella mutta täysin oikeutetulla perusteella Yhdysvaltain presidentti Bush ilmoitti pyrkimyksistä vapauttaa Irak, sitä ympäröivä alue ja koko maailma Saddam Husseinista. Sotatoimet tätä armotonta tyrannia vastaan eivät ole ainoastaan täysin oikeutettuja, ne ovat jopa velvollisuus. YK:n päätöslauselmat ovat tältä osin selkeät. Joidenkin jäsenvaltioiden järjestämä oppositio ei lievästi sanottuna ole tehnyt mitään YK:n uskottavuuden lisäämiseksi rauhaa täytäntöönpanevana elimenä. Oli jo korkea aika ryhtyä toimiin tämän sydämettömän tyrannin joukkotuhoaseillaan aiheuttaman paikallisen, alueellisen ja maailmanlaajuisen uhan poistamiseksi. Samalla on erittäin tärkeää korjata vahingoittuneet transatlanttiset suhteet. Toivon, että pääsemme Euroopassa, Amerikassa ja muualla jälleen yksimielisyyteen ja sitoudumme yhdessä vapaan ja demokraattisen Irakin perustamiseen. Rukoilemme Irakin kansan ja sotilaiden ja heidän perheidensä puolesta. Rukoilemme myös, että me Euroopan parlamentissa tunnustamme presidentti Bushin lailla riippuvuutemme Jumalasta.

Borghezio (NI).
Arvoisa puhemies, tehdyistä virheistä, syyllisyydestä ja Yhdysvaltain politiikan geopoliittisesta epäjohdonmukaisuudesta huolimatta Euroopan on pystyttävä tarkastelemaan asioita kaukonäköisesti ja ymmärrettävä, että Bagdadin aiheuttama uhka on otettava vakavasti. Olemmeko jo unohtaneet syyskuun 11. päivän? Euroopan ulkopolitiikkaa, jos sellaista on olemassa, ei voida pelkistää niiden ahdasmielisten pasifistien tehottomaksi toiminnaksi, jotka eivät koskaan ole mielenosoituksissaan aidosti tuominneet Saddam Husseinia tai joukkotuhoaseiden käyttöä. Vielä tänäänkin olemme kuunnelleet arabimaailmalle osoitettuja hunajaisia sanoja. Kysyn teiltä, oletteko katselleet arabikanavia? Niillä julistetaan suureen ääneen juuri sitä, mitä arabijoukot ja myös meidän kaupungeissamme asuvat maahanmuuttajat haluavatkin kuulla. Kun Saddam Hussein uhittelee islamin miekalla ja julistaa jihadin alkaneeksi, me eurooppalaiset olemme suoraan hänen lähin kohteensa. Jumala suojelkoon meitä siltä, että Lontoossa, Milanossa tai Brysselissä tapahtuisi samanlainen ääri-islamilaisten aiheuttama katastrofi kuin Manhattanilla tapahtui 11. syyskuuta. Jumala suojelkoon nuorta Eurooppaa ja nuoria eurooppalaisia, jotka valitettavasti taistelevat eturintamassa, ja urheita alppijoukkojamme, jotka työskentelevät rauhan puolesta Afganistanissa.

Brok (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, sota on aina poliittisesti moraalinen häviö ja tällä kertaa sota on myös osoitus Euroopan heikkoudesta. Hyvä asia tässä on se, että sota merkitsee loppua Saddam Husseinille, jolla on useita ihmishenkiä omallatunnollaan ja joka aiheuttaisi muuten vielä enemmän hävitystä. Tästä huolimatta useat kansalaiset epäröivät miettiessään, oikeuttaako hyvä tavoite sen saavuttamiseen liittyvät uhraukset. Miettikäämme alueen vakauteen liittyviä ongelmia, yksipuolisin toimin aloitetun sodan hyväksyttävyyttä ja tästä aiheutuvia seurauksia YK:lle. Omat epäilykseni eivät myöskään ole hälvenneet. 
Meidän on nyt pikaisesti tarjottava apua sodan jalkoihin jääneille ihmisille alueen vakauden palauttamiseksi. Tässä meidän eurooppalaisten on toimittava päättäväisesti ja saatava kvartetti töihin Lähi-idän ongelmien ratkaisemiseksi. Erityisesti meidän on kuitenkin ratkaistava omat ongelmamme. Yksikään eurooppalainen hallitus ei näytä suoriutuvan nykyisestä tilanteesta erityisen kiitettävästi. Meidän olisi ymmärrettävä, että voimme vaikuttaa sotaa ja rauhaa koskeviin asioihin ainoastaan toimimalla yhdessä ja että valmistelukunnan on tästä syystä saatava työnsä onnistuneesti päätökseen. Ulkopolitiikan on myös perustuttava määräenemmistöllä tehtyihin päätöksiin, jotta Eurooppa voi pian toimia yhteisenä rintamana. 
Tältä perustalta meidän on myös lujitettava jälleen transatlanttisia suhteitamme, jotka sitovat meidät Atlantin toisella puolella sijaitsevaan suureen demokraattiseen valtaan, mutta suhteiden on perustuttava meidän omaan vahvuuteemme, josta kaikki kumppanuudet riippuvat. Tällä tavoin Atlantin molempien puolten demokratiat voivat ottaa vastuulleen oikeudenmukaisen maailmanjärjestyksen luomisen, sillä mikään maailmanjärjestys ei voi perustua väkivaltaan. On löydettävä muita tapoja ja keinoja luoda uusi maailmanjärjestys, ja tämä tavoite meidän on saavutettava yhdessä.
Goebbels (PSE).
Arvoisa puhemies, George W. Bush sai alle neljänneksen valitsijakunnan äänistä ja on heikoimman kannatuksen saanut presidentti Yhdysvaltain historiassa. Vaikka hän on vallassa, hän ei edusta amerikkalaisia, joille Eurooppa on paljosta velkaa ja joiden kanssa jaamme useita arvoja. Juuri näitä arvoja Bush halveksuu sotaalietsovan lähipiirinsä kanssa Euroopasta piittaamatta. 
Sodan ensisijaiset uhrit ovat kansainvälisen oikeuden ensisijaisuus, kaiken ihmiselämän välttämätön kunnioitus ja pyrkimys kohti oikeudenmukaisempaa ja rauhanomaisempaa maailmaa, joka edellyttää, että voimankäyttöön turvaudutaan vasta viimeisenä keinona. Bush halusi tätä sotaa. Hänen kohteenaan on kiistämättä hallitus, jota ei voida hyväksyä, mutta on muitakin diktatorisia järjestelmiä, jotka ansaitsevat tulla kaadetuiksi. Universaalisti vallitsevia demokratiaa ja ihmisoikeuksia ei kuitenkaan saada luotua aseilla ja loukkaamalla kulttuuri-identiteettiä. 
Presidentti Bush onnistuu varmasti kaatamaan Saddam Husseinin hallituksen asevoimin. Hintana tästä ovat kuitenkin useat viattomat ihmisuhrit ja merkittävät tuhot Irakissa ja ympäröivillä alueilla. Lyhyttä, puhdasta ja kliinistä sotaa odottavien tahojen, kuten pörssimarkkinoiden, olisi muisteltava, miksi entinen Yhdysvaltain presidentti George Bush, jota kansainvälinen yhteisö tuki, ei tuolloin ryhtynyt sotaan Bagdadin hallituksen kaatamiseksi. Itse asiassa hän tiesi, minkälainen suo häntä odottaisi, kun Saddam Husseinin vallasta syöksemisen jälkeen alkaisivat etniset ja uskonnolliset konfliktit, joita on mahdotonta hallinnoida ulkoa päin. On erittäin suuri vaara, että konfliktista tulee todella kallis ja pitkällinen. Tällaista konfliktia saattelisivat terroristi- ja itsemurhaiskut, jotka johtaisivat erimielisyyksien syvenemiseen ja väkivallan kierteeseen alueella ja muuallakin maailmassa. Taloudelle ja ihmishenkien menetyksestä aiheutuvat kustannukset voisivat olla suuremmat kuin itse sotaan liittyvät kustannukset, jotka ovat arvioiden mukaan 100 miljardia Yhdysvaltain dollaria. 
Maailmantalous on kärsinyt lievästä lamasta kolmen viime vuoden ajan. Rahoitusmarkkinoilla pörssikurssit ovat romahtaneet yli biljoonan dollarin verran. Pankit, vakuutusyhtiöt ja eläkerahastot ovat heikentyneet. Kansainvälinen kauppa on hidastunut. Siviili-ilmailu, matkailu ja muut talouden alat kärsivät epävarmuuden ilmapiiristä ja tiettyjen raaka-aineiden, erityisesti öljyn, hinnan spekulatiivisesta, räjähdysmäisestä noususta. Jos Yhdysvaltain ja Euroopan kuluttajat menettävät uskonsa talouteen, sisäinen kysyntä romahtaa ja syöksee maailmantalouden pitkälliseen lamaan. Aseellinen konflikti ei aiheuta hävitystä ja tuhoa ainoastaan Irakissa, vaan se vaikuttaa myös satojen miljoonien naisten ja miesten yhteiskunnalliseen ja henkilökohtaiseen tilanteeseen kaikkialla maailmassa. 
Arvoisa puhemies, historia tuomitsee ne, jotka ovat valinneet sotatoimet YK:n tukeman lupaavan diplomaattisen yhteydenpidon sijasta.

Di Pietro (ELDR).
Arvoisa puhemies, minua ei saa kutsua Saddam Husseinin ystäväksi - sillä hän on ja tulee aina olemaan rikollinen - ainoastaan siksi, että kannatan rauhaa. Vastustan tätä sotaa, sillä sitä käydään ilman YK:n valtuutusta. Jos emme usko Jumalan armoon, jäljelle jää ainoastaan viidakon laki ja vahvimman oikeus sekä moraalinen, oikeudellinen ja poliittinen laittomuus. Tässä yhteydessä tiettyjen hallitusten tekemä päätös antaa Yhdysvaltain joukkojen käyttää maiden lentotukikohtia ja ilmatilaa, kuten jopa Italian luopiohallitus on tehnyt, on vastoin YK:n peruskirjaan sisältyvän kansainvälisen oikeuden perusperiaatteita. Näin ollen minä ja puolueeni - l'Italia dei valori, joka ilmoitti välittömästi vastustavansa sotaa - asetumme nyt vastustamaan niiden hallitusten viekkaita juonia, jotka väittävät, etteivät ne ole sodanlietsojia mutta jotka avustavat sodanlietsojia: tämä tehtävä kuuluu yleensä niille, jotka yllyttävät rikollisiin tekoihin. Tähän asti nämä hallitukset ovat vakuuttaneet meille kunnioittavansa YK:n tahtoa, mutta nyt kun YK on kieltäytynyt antamasta lupaa hyökkäyksille, ne ovat jo rikkoneet lupauksensa. Arvoisa puhemies, nämä hallitukset ajattelivat selvästikin sotasaaliiden tulevaa jakoa ja ajattelevat sitä nytkin, kuten koiranpennut, jotka anovin katsein odottavat isäntänsä pöydän ääressä mahdollisia murusia, joita saattaa tipahtaa Yhdysvaltain pöydältä.

Berthu (NI).
Arvoisa puhemies, voimme nyt nähdä, kuinka neuvotteluihin käytettyjen kuukausien ja vuosien jälkeen diplomatia on epäonnistunut Irakin hallituksen aseistariisumisessa rauhanomaisin tavoin. Kuitenkin, kun otetaan huomioon Irakin hallituksen luonne, tämä kiitettävä tavoite oli epäilemättä mahdoton saavuttaa, sillä Saddam Husseinilla on kohtuuton taipumus tulkita kaikenlainen rauhantahto osoitukseksi niiden tahojen heikkoudesta, joiden kanssa se neuvottelee.
Näin ollen omaksutussa toimintatavassa on useita seikkoja, joita voimme pitää kielteisinä. Ensimmäinen näistä olisi epäilemättä tapa, jolla Euroopan unioni hyväksyi väliintulon Kosovossa vuonna 1999. Tapauksesta tuli ennakkotapaus, sillä tilanteeseen puututtiin ilman YK:n lupaa jopa räikeämmin kuin nyt on tehty Irakissa. Tämänhetkisessä väliintulossa voidaan ainakin vedota päätöslauselmaan nro 1441.
Tänään on kuitenkin jätettävä pahoittelut sikseen. Emme saa joutua harhateille. Ensisijainen vastuu nykytilanteesta on Saddam Husseinin halveksuttavalla hallituksella, jonka johtaja tuo mukanaan sodan vitsauksen aivan kuin pilvet tuovat mukanaan myrskyn, kuten olemme useaan otteeseen havainneet. Meidän on nyt tehtävä kaikkemme Irakin siviiliväestön suojelemiseksi sekä tyrannivallasta vapautetun Irakin tulevaisuuden turvaamiseksi. 
Arvoisa puhemies, tänä iltapäivänä kokoontuvan Eurooppa-neuvoston olisi muistettava edellä esitetyt tavoitteet ja pyrittävä yhdessä saavuttamaan ne.

Salafranca Sánchez-Neyra (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, meillä on tämänpäiväisessä keskustelussa kahdenlaisia pettymyksen aiheita. 
Ensinnäkin pettymys siitä, että rauhaa ei valitettavasti ole pystytty saavuttamaan. Haluaisin sanoa, että rauha ei ole ala, johon jollakin poliittisella ryhmällä, parlamentin jäsenellä tai hallituksella olisi yksinoikeus. Rauha on universaali arvo, jota yksilö ilmaisee ja jossa yksilö elää eettisen omantuntonsa mukaisesti. 
Arvoisa puhemies, toiseksi olemme pettyneitä siihen, että Euroopan unionin toiminta tämän konfliktin ehkäisemiseksi on ollut riittämätöntä. Voimme käsitellä konfliktia kahdella eri tavalla: yksipuolisen ja tuhoisan keskustelun kautta, joka ei johda mihinkään ja jossa kritisoimme itseämme toimintamme riittämättömyydestä tai merkityksettömyydestä, tai toinen mahdollisuus on, kuten neuvoston puheenjohtaja totesi, tehdä päätelmät, joilla estetään meitä tekemästä samoja virheitä uudelleen. Arvoisa puhemies, kun otetaan huomioon riittämättömät valmiutemme, on selvää, että euro-atlanttiselle liitolle ei tällä hetkellä ole vaihtoehtoa turvallisuus- ja puolustuspolitiikan alalla halusimmepa sitä tai emme. 
Arvoisa puhemies, tänä aamuna on lisäksi todettu, että Irakin kriisin ongelman syyt eivät löydy Washingtonista, Lontoosta, Madridista, Pariisista tai Berliinistä: syy löytyy Bagdadista ja sen nimi on Saddam Hussein.
Arvoisa puhemies, meidän on otettava käyttöön kaikki resurssimme. Meidän on tehtävä välttämättömyydestä hyve ja yritettävä muuttaa nykyhetken eripuraisuus tulevaisuudessa yksimielisyydeksi. Arvoisa puhemies, kukaan ei ojenna meille tätä tulevaisuutta tarjottimella, vaan meidän on taisteltava sen puolesta ja käytettävä vaikutusvaltaamme kävi miten kävi. Arvoisa puhemies, jotta tulevaisuudesta saataisiin onnistunut, meillä on kaksi vaihtoehtoa: voimme joko toteuttaa suurimmat haaveemme yhtenäisestä Euroopasta, monimuotoisuudelle rakentuvasta yhtenäisestä Euroopasta, joka toimii yhtenäisenä rintamana, tai sitten meidän on opittava elämään pahimpien pettymystemme kanssa. 
(Suosionosoituksia oikealta)

Baltas (PSE).
Arvoisa puhemies, sodan syttyminen oli itsestäänselvyys. Kansalaisten vastustusta ei huomioitu ja YK:n tuesta luovuttiin. 
Ensimmäinen kysymys kuuluu, mitä nyt? Mihin maailma on menossa ja mikä meidän asemamme siinä on kansalaistemme edustajina ja vastuuntuntoisina naisina ja miehinä, juuri vastuuntuntoisina naisina ja miehinä, kun seuraamme näitä erittäin vaarallisia tapahtumia.
Toinen kysymys kuuluu: jos, toistan jos , tämä vaarallinen tilanne kehittyy toivotusti ja toimintamme mukaisesti ja sota loppuu mahdollisimman nopeasti, niin mitä sitten? Mitä muita itsestään selviä sotia aloitetaan tulevaisuudessa samaa menettelytapaa soveltaen, sotia, joista toivomme taas, että ne loppuisivat nopeasti? Presidentti Bush väittää taistelevansa diktaattoria ja diktatuuria vastaan, jota hän vertaa demokratiaan, jonka palveluksessa hän ja me kaikki olemme. 
Kolmas kysymys kuuluu: onko demokratiamme niin ylempiarvoinen, että voimme halveksua muun maailman ihmisten reaktioita, polkea jalkoihimme kansainvälisen oikeuden ja sivuuttaa YK:n ja sen turvallisuusneuvoston mielipiteen? Onko tämä demokratian ja diktatuurin ero? Onko tämä diktaattoreiden ja demokraattisten johtajien ero? 
Neljäs kysymys kuuluu: vanha Eurooppa, joksi Rumsfeld väheksyvästi meitä kutsuu, yrittää suurin vaivoin osoittaa, että Eurooppa voi edetä rauhanomaisesti, demokraattisesti ja yhteisvastuullisesti ja antaa näin maailmalle esimerkin siitä, kuinka kansainvälisiä erimielisyyksiä voidaan ratkaista rauhanomaisin keinoin. Aiommeko olla suvaitsevaisia ja reagoida entistä lievemmin sekä sallia tällä tavoin, että meille tyrkytetään suunnitelmia tai ennalta varmoja lopputuloksia Euroopan kahtiajakautumisesta tai heikentyvästä yhtenäisyydestä tällä pitkällä ja raskaalla tiellä tulevaisuutemme jälleenrakentamiseksi? 
Olen esittänyt neljä kysymystä, joista on helppo tehdä johtopäätös. Voimakkaat viestit ystäville ja liittolaisille, jotka yrittävät ajaa maailman perikatoon sillä perusteella, että erään supervallan intressit on ymmärretty väärin ja että kyseinen supervalta on hukannut punaisen langan ja pyytää meitä tunaroimaan yhdessä sen kanssa. Myös me olemme vastuussa maailman tilanteesta ja vastuumme perustuu palvelemaamme ja puolustamaamme demokratiaan. 
Ei sotaa! Eläköön kansojen välinen rauha!
Tajani (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, pelkäänpä, että kaikki pyrkimykset saattaa Irakin kriisi päätökseen rauhanomaisin keinoin ovat epäonnistuneet. Tästä syystä tilanteeseen on puututtu, ja haluan korostaa, että se tapahtuu kolmen YK:n päätöslauselman, eli päätöslauselmien nro 1441, 678 ja 686, nojalla. Olen Saddam Husseinista samaa mieltä kuin jäsen Poettering: hän on vastuussa nykytilanteesta. Saddam Hussein olisi voinut välttää aseellisen yhteenoton lopettamalla verisen diktatuurinsa, kuten useat parlamentin jäsenet ja lisäksi Saudi Arabian ja muiden arabivaltioiden hallitukset hänelle ehdottivat vielä eiliseen iltapäivään asti. Emme voi verrata presidentti Bushia Saddam Husseiniin. Emme voi verrata suurimman länsimaisen demokratian presidenttiä verenhimoiseen, rikolliseen itsevaltiaaseen, joka on tuhonnut Irakista kaikki demokratian rippeetkin ja joka on ainoa joukkotuhoaseita käyttänyt diktaattori. 
Eurooppa on valitettavasti jakautunut kahtia tässä asiassa. Meidän velvollisuutenamme on pyrkiä palauttamaan unionin yhtenäisyys välittömästi. Arvoisa neuvoston puheenjohtaja Papandreou, tänään pidettävä Eurooppa-neuvoston kokous voi olla alku uusille pyrkimyksille luoda Euroopalle yhteinen ulkopolitiikka ja yhteinen turvallisuuspolitiikka. Komission jäsen Patten, voimme toteuttaa käytännön toimia eurooppalaisen toiminnan elvyttämiseksi kunhan Irakin konflikti on ohi. Unionin ja YK:n on yhdessä johdettava Irakin uuden demokratian rakentamista. Euroopalla on näin ollen merkittävä tehtävä, joka käsittää tärkeimpänä seikkana voimallisten ja yhtenäisten toimien toteuttamisen terrorismin ja joukkotuhoaseiden leviämisen torjumiseksi. Tämän poliittisesti vahvan Euroopan on kuitenkin oltava yhdenvertainen keskustelukumppani Yhdysvaltain kanssa, joka on toinen merkittävä kansainvälisen politiikan johtohahmo. Kuten komission puheenjohtaja Prodi totesi, huomisen Eurooppaa ei ole mahdollista rakentaa Yhdysvaltoja vastustaen. 
Lisäksi on kritisoitu Italian hallitusta, mutta nämä kritiikin sanat eivät ansaitse vastausta, sillä ne ovat perusteettomia ja karkeasti esitettyjä. Tätä voidaan odottaa henkilöiltä, jotka asettavat aina oman edun kansallisen ja Euroopan edun edelle.

Sudre (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, on huomautettava, että Yhdysvaltain päätökselle turvautua välittömään sotaan ei ole mitään laillista perustetta, sillä halutut tavoitteet olisi voitu saavuttaa muilla keinoilla. Asetarkastuksista saatiin selviä tuloksia, ja kuten Blix totesi, sitä kautta olisi ollut mahdollista riisua Irak täysin aseista ilman aseellista yhteydenottoa. Presidentti Jacques Chirac ja ranskalaiset diplomaatit ovat järjestelmällisesti tuominneet Saddam Husseinin hallituksen. Lisäksi he ovat jatkuvasti korostaneet, että turvallisuusneuvoston päätöslauselmaa nro 1441 olisi noudatettava täysin, ja ehdottaneet toistuvasti asetarkastajien materiaalisten resurssien ja oikeudellisten valtuuksien lisäämistä. Suuri osa kansainvälisestä yhteisöstä tukee Ranskan kantaa, eikä turvallisuusneuvostossa, joka on ainoa laillinen elin oikeuttamaan kansainvälisen tason voimankäytön, ole koskaan saavutettu riittävää enemmistöä välittömän sotaan turvautumisen oikeuttamiseksi. 
Ajatus tällaisen sodan seurauksista on kauhistuttava menetetyissä ihmishengissä mitattuna sekä Irakin siviiliväestön, joka on jo kärsinyt paljon, että englantilaisten ja yhdysvaltalaisten joukkojen osalta. Kemiallisen tai biologisen hyökkäyksen sattuessa Ranska tukee heitä kaikin tavoin humanitaarisen avun muodossa. 
Tällainen konflikti vaarantaa kuitenkin 50 vuoden pyrkimykset rakentaa oikeusjärjestykseen ja yhteiseen turvallisuuteen perustuva maailma. Konflikti saattaa suureen vaaraan koko Lähi-idän poliittisen vakauden ja luo vaaran siitä, että terrorismi saa jälleen aikaan maailmanlaajuista hävitystä. Voimme vain toivoa, että sota loppuu mahdollisimman pian.
Olen tänä surullisena päivänä erittäin ylpeä ranskalaisuudestani, sillä maani on järkähtämättä pyrkinyt välttämään tämän turhan sodan. 
(Suosionosoituksia oikealta)

Nassauer (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, illuusioiden aika on ohi ja nyt meidän on katsottava totuutta silmiin. Saddam Husseinin rikollinen hallitus on riisuttava aseista. Suurin osa parlamentin jäsenistä haluaa tätä, ja tähän on sitoutunut myös YK turvallisuusneuvostonsa lukuisissa päätöslauselmissa. Useimpien tietojen mukaan Saddam Husseinia ei olisi pystytty riisumaan aseista ilman sotilaallisia keinoja, vaikka sitä olisi yritetty vielä neljä, kahdeksan tai kaksitoista kuukautta. Nyt on siis tärkeää saada sota loppumaan pikaisesti niin, että sotaan aktiivisesti osallistuneet säilyvät hengissä, jos se vain on mahdollista. Sympatiani ovat niiden sotilaiden puolella, joiden on selvittävä elävänä tästä sodasta, sekä heidän perheidensä ja kärsimään joutuvien uhrien puolella. 
Mielestäni meidän on luovuttava Euroopan unionin roolia koskevasta harhakäsityksestä. Euroopan rooli tässä kriisissä on ollut säälittävän pieni, sillä se on jakautunut mielipiteissään kahtia eikä ole pystynyt toimimaan tai vaikuttamaan mitenkään niihin tavoitteisiin, joita se väittää pyrkivänsä saavuttamaan. Tämä ei ole vähäisin niistä syistä, joiden vuoksi Euroopan unionin on sodan jälkeen pystyttävä tarjoamaan merkittävää apua Irakin kansalle sellaisen rauhanomaisen valtion ja yhteiskuntajärjestyksen perustamisessa, jonka he ovat itse valinneet. On kuitenkin selvää, että eurooppalaiset ovat epäonnistuneet. Milloin me eurooppalaiset vihdoin opimme, että maailma kuuntelee meitä ainoastaan silloin, kun olemme yhtenäisiä? 
Maij-Weggen (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, tänä aamuna siis alkoi sota, jonka avulla Irak on saatava riisuttua täysin aseista ja jonka tarkoituksena on lopettaa hirmuvalta, jota Saddam Hussein on harjoittanut alueella jo usean vuoden ajan. On erittäin valitettavaa, ettei YK:n turvallisuusneuvosto ole pystynyt riisumaan Irakia aseista, vaikka se on vuoden 1991 jälkeen antanut 17 päätöslauselmaa ja vaikka useat asetarkastajaryhmät satoine tarkastajineen ovat vierailleet maassa tämän jälkeen. 
Saddam Hussein on jo käynyt jo kolme sotaa Irania, Kuwaitia ja kurdeja vastaan sekä käyttänyt kemiallisia aseita omassa maassaan. Nämä sodat johtivat miljoonien ihmishenkien menetyksiin ja miljooniin pakolaisiin, joista 50 000 asuu Alankomaissa. Tällä välin on saatu luotettavia tietoja siitä, että näitä kemiallisia ja biologisia aseita on joutunut myös terroristijärjestöjen käsiin. Näimme 11. syyskuuta New Yorkissa osoituksen siitä, mihin nämä järjestöt pystyvät. 
Tästä poliittisesta syystä tuen sotatoimia ja haluan ilmaista tukeni niille useille sotilaille, myös eurooppalaisille, joiden on saatettava tämä vaikea tehtävä päätökseen. Olin vielä lapsi silloin, kun amerikkalaiset, kanadalaiset, brittiläiset ja puolalaiset sotilaat laittoivat henkensä peliin vapauttaakseen Euroopan ja kotimaani vuonna 1945. Tämän jälkeen olen usein miettinyt, kuinka useita miljoonia ihmishenkiä olisikaan voitu säästää, jos olisimme puuttuneet asiaan jo 1930-luvulla. Tästä syystä pidän tämänhetkisiä toimia toimina, joilla estetään vielä huomattavasti suurempi katastrofi tulevaisuudessa. Sympatiani ovat Irakin kansan puolella, sillä he ovat kärsineet jo paljon, mutta nyt heille on ehkä näkyvissä valoa tunnelin päässä. 
Kun sota on ohi, on erittäin suuri tarve parantaa haavat. Irak tarvitsee todella paljon apua. EU:n jäsenvaltioiden on pohdittava toimintaansa viime viikon turvallisuusneuvostossa. Meidän on ojennettava kätemme arabimaailmalle, sillä sotaa ei käydä heitä vastaan vaan Irakissa sijaitsevaa pahuutta vastaan, joka on pysäytettävä ennen kuin on liian myöhäistä. Tästä konfliktissa on kyse ja tästä poliittisesta syystä haluan yhdessä Alankomaiden hallituksen kanssa tukea niitä maita, jotka aloittivat Irakin aseistariisumisen viime yönä.

Stenmarck (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, yhteinen ulko- ja turvallisuuspolitiikka on viime kuukausina selvästi osoittautunut täysin sisällöttömäksi. Voisi luulla, että EU:n jäsenvaltioiden olisi mahdollista seistä rinta rinnan diktatuurin uhatessa demokratiaa. Voisi luulla, että EU:n jäsenvaltiot pystyisivät yhdessä valitsemaan vapauden ja sorron välillä, mutta valitettavasti jotkin jäsenvaltiot ovat tehneet selväksi, että ulkopolitiikassa heitä eivät ensisijaisesti ohjaa ne arvot, joita voitaisiin pitää oikeina ja asianmukaisina. 
Oli hyvin palkitsevaa havaita, että suurin osa uusista jäsenvaltioista osoitti selkeästi kannattavansa arvoja, jotka muodostavat Euroopan yhteistyön perustan, ja oli yhtäläisen surullista huomata, että jotkin pitkäaikaiset jäsenvaltiot reagoivat kyseisten maiden kantaan uhkauksilla ja kiristyksellä. Voisimme kysyä itseltämme, millä oikeudella voimme pyytää maita, jotka ovat kärsineet diktatuurista vuosikymmenten ajan, hylkäämään demokraattiset ihanteensa.
Euroopan yhteistyön viime viikkoina ja viime kuukausina saamien syvien haavojen parantumiseen kuluu aikaa. Meidän on silti toimittava entistä yhtenäisemmin sellaisen EU:n luomiseksi, joka toimii yhtenäisen linjan mukaisesti ja ajaa tiettyä yhteistä tavoitetta maailmassa. Meidän on kuitenkin pystyttävä olemaan ylpeitä näistä toimista ja tavoitteista. Meidän on puhuttava yhtenäisesti vapauden, demokratian ja ihmisoikeuksien puolesta eikä ainoastaan omassa maanosassamme. 
Ensimmäiseksi voimme osallistua vapautetun Irakin jälleenrakentamiseen sekä taloudellisesti että antaen käytännön tukea Lähi-idän ensimmäisen demokraattisen arabivaltion luomiseksi.

Papandreou
Arvoisa puhemies, hyvät Euroopan parlamentin jäsenet, huippukokous on tarkoitus järjestää tänä iltana. Siinä keskustellaan täysin samasta asiasta kuin mistä olemme täällä tänä aamuna keskustelleet. Puhemiehenne Pat Cox puhuu kokouksessa Euroopan parlamentin puolesta, ja odotamme kiinnostuksella hänen kommenttejaan. Voin kuitenkin vakuuttaa teille, että puheenjohtajavaltio Kreikka välittää edelleen tämäniltaiselle kokoukselle tässä demokraattisessa parlamentissa, joka edustaa eurooppalaista julkista mielipidettä, ilmaistut mielipiteet. 
Käsitykset ovat olleet eroavaiset myös näiltä osin. Tämä on vahvuus eikä heikkous, sillä se on demokratian perusperiaate. Haasteenamme on tehdä yhteenveto näistä demokraattisista väitteistä ja vastaväitteistä, tästä yhteisestä halusta edetä asiassa. Puheenjohtajavaltio vakuuttaa teille myös, että se tekee oman osuutensa tavoitteen saavuttamiseksi ja yhteenvedon laatimiseksi. Tiedämme muiden jäsenvaltioiden tavoin, että velvollisuutenamme on aina lähentyä yhteistä tahtoa ja saavuttaa se. Useat Euroopan parlamentin jäsenet puhuivat tarpeesta ottaa huomioon Euroopan kansalaisten mielipiteet, heidän yhtenäisyytensä ja yhteinen tahtonsa. Keskustellessamme Euroopan tulevaisuudesta meidän olisi ehkä pohdittava, kuinka kansalaisten mielipide saataisiin kuulumaan toimielimissämme ja tekemissämme päätöksissä ja kuinka voisimme varmistaa, että kansalaiset osallistuvat tosissaan koko prosessiin. 
Joka tapauksessa näistä eri näkemyksistä välittyi useita yhteisiä viestejä. Ensimmäinen niistä oli luonnollisesti diplomaattisten pyrkimysten epäonnistumisen aiheuttama ankara pettymys. Toinen oli tarve antaa humanitaarista apua. Komission jäsen Chris Patten puhui tästä. Huolimatta sotaa koskevista yksittäisistä kannoista on mielestäni moraalisesti ja poliittisesti oikein sanoa, ettei Euroopan unioni käännä selkäänsä humanitaarisilta ongelmilta, joita konfliktista voi aiheutua. Meidän on kiinnitettävä huomiomme Irakin kansalaisiin. Nälänhätä, pakolaiset, kylmyys, Pohjois-Irakin mahdolliset ongelmat, haavoittuvat ryhmät ja hätäsiirtolaiset; nämä kaikki ovat mahdollisia ongelmia. Haluan korostaa, että olemme tehneet erinomaista yhteistyötä komission ja Chris Pattenin kanssa näillä aloilla, ja kuten hän aivan oikeutetusti totesi, Euroopan unioni voi olla ylpeä saavutuksistaan. Vaikka haluaisimme olla tärkeämpi pelinappula tässä kansainvälisessä shakkipelissä, meidän pitäisi olla ylpeitä Euroopan unionin humanitaarisesta toiminnasta kaikkialla siellä, missä sitä tarvitaan. 
Kolmanneksi viitattiin useaan otteeseen jälleenrakentamiseen. Tämä on sana, jota useat jäsenvaltiot ovat käyttäneet vastahakoisesti tai josta ei ole mielellään keskusteltu ensinnäkin joko siksi, että sota on tuskin vielä edes alkanut, tai siksi että, Euroopan unionia ei haluta vaatia maksamaan vahingoista etenkään siksi, että unioni ei hyväksynyt ainakaan tätä sotaa. Mutta tässäkin meillä on merkittävä vastuu. Ensinnäkin vastuu siitä, että haluamme, että kaikki tapahtumat alueella etenevät keskusjohtoisesti eli YK:n johdolla. Jos osallistumme jälleenrakentamiseen, voimme vaatia, että Euroopan unioni osallistuu aktiivisesti ainoastaan, jos YK otetaan mukaan toimintaan ja jos se ohjaa toimintaa sen luonteesta riippumatta. Näin ollen vastuullamme on varmistaa, että YK toimii johtavassa asemassa, jolloin meillä on myös luonnollisesti merkittävä vastuu jälleenrakentamisprosessissa sen luonteesta huolimatta sitten, kun taistelut loppuvat. 
Meillä on myös merkittävä vastuu naapurimaita kohtaan, kuten useat teistä mainitsivat. Olemme yhteydessä heihin, ja mielestäni ehdokasvaltio Turkki tarvitsee erityistä apuamme edetessään kohti liittymistä. Irakin kriisi vaikuttaa vääjäämättä myös Turkkiin tavalla tai toisella. 
Useat jäsenvaltiot korostivat, että tällä hetkellä on vaikeaa luoda vuoropuheluyhteyttä arabivaltioihin. Sanoisin, että asia on päinvastoin, sillä Euroopan unionilla on arvovaltaa arabimaailman silmissä. Euroopan unionin tekemät aloitteet ja ymmärtävä suhtautumisemme ovat osoittaneet, ettei kulttuurista kuilua ole olemassa. Jopa kaduillamme rauhan puolesta mieltään osoittavat kansalaiset ovat osoitus tästä. Arabimaailman johtajat kutsuivat Euroopan unionin puheenjohtajavaltion vierailulle Sharm el Sheikiin, eikä tämä ollut puhdas sattuma. Suhtaudun myönteisesti myös Euroopan parlamentin tekemiin aloitteisiin tapaamisten järjestämiseksi arabimaiden parlamenttien jäsenten kanssa huolimatta tapaamisten ajankohdasta. Vuoropuhelu on olennaisen tärkeää, jos haluamme aloittaa keskustelun olennaisista asioista, joilla vältetään mahdolliset tulevat kriisit, eli köyhyyden ja talousyhteistyön, ihmisoikeuksien ja demokratian, naisten aseman ja turvallisuuden kaltaisista asioista ja siitä, kuinka voimme työskennellä yhdessä terrorismin, laittoman maahanmuuton ja useiden muiden ongelmien torjumiseksi. Kaikki rauhaa tavoittelevat osapuolet, Israel ja arabimaailma arvostavat luonnollisesti sitä, että edistymme Lähi-idän rauhanprosessissa yhdessä kvartetin kanssa Euroopan unionin, Euroopan parlamentin ja jäsenvaltioiden yksimielisellä tuella. 
Lisäksi puheissa lähetettiin merkittävä viesti suhteistamme Yhdysvaltoihin. Useat puhujat korostivat, että tärkeintä ei ole se, olemmeko Yhdysvallan puolella vai sitä vastaan. Tämä ei ole ongelma. Tärkeintä ei ole se, olemmeko ystäviä amerikkalaisten kanssa. Kuten jäsen Crespo ja useat muut puhujat totesivat, olemme kumppaneita ja kumppaneiden on puhuttava keskenään samanarvoisina. Kuten jäsen Poettering totesi, samanarvoisten osapuolten keskustelu tarkoittaa sitä, että unionin on oltava vahva. Meidän kantamme on oltava yhtenäinen ja meidän on pystyttävä ottamaan yhä enemmän vastuuta kansainvälisistä asioista. Meidän on vakavasti pohdittava, kuinka ulko- ja turvallisuuspolitiikkaamme kehitetään tulevaisuudessa, ja aloitettava suunnitelmallinen vuoropuhelu Yhdysvaltain kanssa. 
Sivumennen sanoen, kun tapasimme muutama kuukausi sitten, kongressin ulkoasiainkomitean jäsenet olivat kanssani täysin eri mieltä kansainvälisestä rikostuomioistuimesta ja tyrmäsivät kantamme. Keskustelin asiasta heidän kanssaan ja ilmaisin Euroopan unionin kannan asiaan. Havaitsin, etteivät he oikeastaan halua edes tietää mielipiteitämme, kantaamme ja sitä, miksi pidämme tuomioistuinta tärkeänä. En tiedä, kuinka usean kongressin jäsenen sain vakuutettua, mutta ainakin he ajattelivat kantaamme kokouksen jälkeen enemmän kuin sitä ennen. Tiedän lisäksi, että Pat Cox on tehnyt aloitteita keskustelun käynnistämiseksi Euroopan parlamentin ja kongressin välillä, ja suhtaudun myönteisesti näihin aloitteisiin, joita on mielestäni tuettava ja luonnollisesti myös tehostettava. 
Meidän on työskenneltävä Yhdysvaltain kanssa, jos haluamme noudattaa monenvälistä lähestymistapaa ongelmien ratkaisemiseksi. En ole kuullut kenenkään puhuvan kansainvälisen yhteisön kanssa tehtävää monenvälistä yhteistyötä vastaan. Tämänhetkisiin ongelmiin sovellettava monenvälinen lähestymistapa loppujen lopuksi tarkoittaa yksinkertaisen periaatteen eli lainvoiman noudattamista vahvimman oikeuden sijasta. Tähän Euroopan unioni perustuu; se on arvoyhteisö ja periaatteita noudattava yhteisö. Tämä yhdistää meidät. Unioni koostuu eri kansoista, eri kielistä ja jopa eri perinteistä, mutta meillä on yhteinen tahto, joka perustuu periaatteisiin ja mainitsemiini arvoihin. Näille arvoille rakennamme 15:n, 25:n ja myöhemmin jopa 28 jäsenvaltion Euroopan ja ehkä vielä useamman jäsenvaltion Euroopan, jos otamme mukaan Länsi-Balkanin valtiot.
Olemme tehneet valtavan paljon rauhantyötä näiden periaatteisiin perustuen. Jatkamme mestariteoksen luomista laajentamalla ja edistämällä kansainvälistä asemaamme. Voimme vakuuttaa, että se, miten Irakiin suhtaudutaan ja miten Irakin aiheuttama ongelma ratkaistaan ovat kansainvälisessä yhteisössä pikemminkin poikkeus kuin sääntö, ja voimme turvata maailmanlaajuisen hallitusten välisen toiminnan, jota tarvitaan yhä enemmän, sekä niiden omaksumiemme perusperiaatteiden soveltamisen, joita noudatamme, neuvostossa, Euroopan parlamentissa ja komissiossa. 
Hyvät parlamentin jäsenet, meillä voi olla erimielisyyksiä, mutta selviämme tästä kriisistä päättäväisinä ja omaksumalla uuden poliittisen tahdon ja päättäen rakentaa vahvemman yhtenäisen Euroopan. Tämä on kollegoiltani ja arvostetuilta kansalaisiltamme saamani viesti. En tiedä, tapahtuuko tämä tänään, huomenna vai parin kuukauden kuluttua, mutta suuntaus on tämä. Mielestäni meidän vastuullamme on antaa Euroopan unionin tulevaisuutta käsittelevän valmistelukunnan keskusteluille sisältö. Näin täytyy tehdä myöhemmin myös hallitustenvälisen konferenssin osalta, jotta voimme puhua Euroopasta, joka edistää demokratiaa, kehitystä ja rauhaa sekä omalla maanosallamme että kaikkialla maailmassa. 
Uskon siis erityisesti tämän keskustelun jälkeen, että Euroopan unionin johtajat eli Eurooppa-neuvosto todellakin antaa viestin yhtenäisestä, yhteistyössä toimivasta ja päättäväisestä Euroopasta, joka ratkaisee edessämme olevat ongelmat tehokkaasti. Euroopan parlamentilla on merkittävä asema kehityksen viemisessä oikeaan suuntaan. 
Patten
Arvoisa puhemies, mitä tahansa parlamentti minusta ajatteleekin luulisin, että se on samaa mieltä siitä, että olen ottanut parlamentin toiminnan ja demokraattisen vastuullisuuden erittäin vakavasti. Jonakin päivänä - teen sen erittäin myöhäisessä vaiheessa, sillä minusta voi tulla sen vuoksi erittäin epäsuosittu ja minua saatetaan syyttää sopimattomasta käyttäytymisestä - juuri ennen kuin poistun komission palveluksesta ensi marraskuussa, pidän parlamentissa pienen puheen siitä, kuinka parempia keskustelumme ovatkaan, kun puhujat ovat sen verran kohteliaita, että jäävät kuuntelemaan heidän kysymyksiinsä annettavia vastauksia.

Haluan vastata kolmeen keskustelussa esille otettuun kysymykseen. Erään kysymyksen esittäjä on edelleen täällä ja eräs toinenkin, joka esitti Yhdysvaltain suhteita koskevan kysymyksen, johon useat muutkin puhujat viittasivat. Aloitan humanitaarista apua ja jälleenrakentamista koskevasta keskustelusta. 
Arvoisa ystäväni Evans, joka ei valitettavasti päässyt tänään paikalle, sanoi havainneensa eroja jälleenrakentamista ja humanitaarista apua koskevien viimeviikkoisten huomautusteni ja tämänpäiväisten puheideni välillä. Haluan tehdä jotakin, josta aina kritisoin Yhdistyneen kuningaskunnan työväenpuolueen pääministeriä, Harold Wilsonia. Luen teille erään oman puheeni. Haluan ainoastaan siteerata viimeviikkoisia sanojani ja edistää keskustelua tällä tavoin. 
Humanitaarisesta avusta puhuessani totesin tähän tapaan: "Välitön humanitaarinen apu on asia erikseen, mutta meille esitetyt vaatimukset käsittävät varmasti huomattavasti paljon enemmän. Kuten parlamentti tietää oikein hyvin, lähes kaikki Euroopan ulkosuhteiden talousarviovarat on sidottu. Joka tapauksessa on erittäin vaikea käynnistää uusia Irakia ja Irakin naapurimaita koskevia ohjelmia". Esimerkiksi Jordanian hallitus on jo esittänyt vastalauseensa tästä. "Euroopan unionin on kuitenkin aina vaikeampi toimia täysimuotoisessa ja kattavassa yhteistyössä - ja myös osallistua pitkän aikavälin jälleenrakentamisprosessiin - jos tilanne kehittyy ilman YK:n hyväksyntää ja jos jäsenvaltioiden kahtiajako säilyy". 
Tämän jälkeen jatkoin: "Puhun nyt tosiasioista. Jos sota syttyy, teidät Euroopan unionin budjettivallan käyttäjänä on huomattavasti helpompi suostutella avokätisyyteen, jos toteutettujen sotatoimien laillisuutta ei ole kyseenalaistettu, jos erimielisyyttä ei ole sodan jälkeen perustettavasta uudesta poliittisesta järjestyksestä tai siitä, mikä taho on vastuussa jälleenrakennusprosessista. En puhu oikeudellisista asioista, esitän ainoastaan poliittisen arvion, joka ei ole mitenkään uudenlainen tai erityisen viisas. Tämä on mielestäni suhteellisen selvä asia." Se todellakin vaikuttaa selvältä. 
Olen erittäin tyytyväinen siihen, että tämän jälkeen muutkin ovat puhuneet samasta aiheesta. Konfliktin jälkeen olisi laadittava uusi YK:n päätöslauselma humanitaarisesta avusta sekä Irakin hallinnosta ja hallinnoinnista. Nyt on toimittava YK:n asianmukaisella luvalla. Nämä eivät ole omia sanojani, vaan Yhdistyneen kuningaskunnan pääministerin Tony Blairin tällä viikolla alahuoneessa pitämästä puheesta poimittuja. Sanon ilman ironian häivääkään olevani iloinen siitä, että meidän viikkokausia, jopa kuukausia, esittämämme väitteet alkavat vähitellen vallata alaa. Olisikohan näin tapahtunut, jos emme olisi koskaan ottaneet asiaa esille? 
Toiseksi haluan sanoa muutaman sanan Yhdysvalloista ja suhteistamme siihen. Yhdysvaltain kritisointi ei käy Euroopan yhteisestä ulkopolitiikasta. Tämä pätee myös siihen, että Richard Pearlen ja Robert Kaganin maailmankuvan kiistäminen ei ole Amerikan-vastaisuutta. Miljoonat amerikkalaiset ovat eri mieltä Pearlen ja Kaganin kanssa.
(Suosionosoituksia)
En usko, että kukaan syyttää heitä Amerikan-vastaisuudesta. Syytämmekö useimpia edellisen demokraattihallituksen jäseniä Amerikan-vastaisuudesta? Syytämmekö useita republikaaneja tänään Amerikan-vastaisuudesta? Jos kaikesta Richard Pearlen sanomasta on oltava samaa mieltä osoittaakseen, että uskoo vahvasti transatlanttiseen suhteeseen, siinä tapauksessa on parempi kutsua hätiin Brent Scowcroft tai muita edellisten republikaanihallitusten merkkihenkilöitä. Sanokaamme se ystävällisesti: en halua, että suhdettani Yhdysvaltoihin arvioidaan sen perusteella, olenko samaa mieltä Richard Pearlen kanssa.
(Suosionosoituksia)
Kun nyt olen näin avomielisellä päällä, totean vielä kolmannen asian. Valmistelukunnassa on ansioituneen puheenjohtajavaltion johdolla puhuttu useaan otteeseen yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan tulevaisuudesta. Olen osallistunut henkilökohtaisesti näihin keskusteluihin, joissa on käsitelty määräenemmistöäänestyksiä, kahden tehtävän hoitamista samanaikaisesti ja monta muuta asiaa. Keskustelut ovat olleet kaikille niihin osallistuneille erittäin jännittäviä. 
Haluan kuitenkin muistuttaa parlamenttia perustamissopimuksen määräyksistä. Arvoisa jäsen viittasi perustamissopimuksen 11 artiklaan erittäin ansiokkaassa puheessaan. Kyseisen 11 artiklan 2 kohdan 2 alakohdassa todetaan, että "Jäsenvaltiot toimivat yhdessä lujittaakseen ja kehittääkseen keskinäistä poliittista yhteisvastuullisuuttaan. Ne pidättyvät kaikista toimista, jotka ovat unionin etujen vastaisia tai jotka ovat omiaan haittaamaan sen tehokkuutta yhtenäisenä voimana kansainvälisissä suhteissa." 
En tiedä, mitä tämä tarkoittaa, mutta edesmennyt isäni olisi sanonut: "Katin kontit!"
Toimielinmuutoksella voidaan helpottaa poliittisen tahdon syntymistä. En epäile tätä ollenkaan. Poliittista tahtoa ei kuitenkaan voida luoda pelkällä toimielinuudistuksella, eikä se korvaa poliittista tahtoa. Tämän olen oppinut kantapään kautta viimeisten kolmen ja puolen vuoden aikana. 
(Suosionosoituksia)

Puhemies.
 Tähän päättyy ylimääräisen istunnon keskustelu. Haluan kiittää kaikkia kollegoita, jotka osallistuivat keskusteluun, sekä neuvostoa ja komissiota osallistumisesta. Keskustelusta kävi ilmi, että useista asioista ollaan vielä eri mieltä, mutta että eriävät mielipiteet perustuvat eriäviin, rehellisiin ja vahvoihin vakaumuksiin. Kiitän teitä rauhallisesta, harkitusta ja kunnioittavasta keskustelusta.
(Ylimääräinen istunto päättyi klo 11.45.)
KIRJALLINEN LAUSUMA 
(TYÖJÄRJESTYKSEN 120 ARTIKLA)

Figueiredo (GUE/NGL)
Irakin sota on jo alkanut, ja osallistumme tänään erittäin surumielisinä tähän joka tapauksessa tärkeään ylimääräiseen istuntoon. Yritämme siinä ryhmämme kanssa viimeisen kerran yhdistää voimamme sotaa vastaan. Protestoivat äänet ovat yhä voimakkaat tänä erityisen vakavana kansainvälisen politiikan aikana. Yhdysvallat ja sen liittolaiset ovat aloittaneet yksipuolisen ja laittoman sodan vastoin YK:n peruskirjan määräyksiä ja turvallisuusneuvoston tahtoa. Sodasta seuraa humanitaarinen katastrofi, ja se aiheuttaa tuhansien viattomien ihmisten kuoleman. 
On erityisen vastenmielistä, että sotaan ovat liittyneet tietyt eurooppalaiset hallitukset ja erityisesti Portugalin hallitus pahamaineisessa Azorien huippukokouksessa. Tätä ei voida hyväksyä. Julkinen mielipide on tuominnut sodan, ja maani hallitukselle on esitetty asiasta epäluottamuslause. 
Ei voida hyväksyä, että jotkut eurooppalaiset hallitukset tukevat edelleen Bushin hallitusta Euroopan parlamentin kannasta huolimatta. Euroopan parlamentti vastustaa sotatoimien aloittamista ilman YK:n virallista hyväksyntää. Bushin hallituksen todellisena tavoitteena ei koskaan ole ollut Irakin aseistariisunta vaan pikemminkin Irakin hallituksen kaataminen, pohjoisamerikkalaisen protektoraatin perustaminen alueelle ja sitä kautta Irakin luonnonrikkauksien ja erityisesti öljyn hallinta. 
Jatkamme sodan vastustamista ja rauhan puolesta puhumista.

