Euroopan unionin ja latinalaisen Amerikan välisen huippukokouksen (Madrid, 17. ja 18. toukokuuta 2002) valmistelu
Puhemies.
Esityslistalla on seuraavana neuvoston ja komission julkilausumat Madridissa 17.18. toukokuuta 2002 pidettävän Euroopan unionin ja Latinalaisen Amerikan välisen huippukokouksen valmistelusta.

De Miguel
. (ES) Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, Rio de Janeirossa pidettiin kesäkuussa 1999 Ranskan ja Espanjan aloitteesta ensimmäinen Euroopan unionin sekä Latinalaisen Amerikan ja Karibian alueen maiden valtion- ja hallitusten päämiesten huippukokous. Espanja tarjoutui huippukokouksessa isännöimään toista huippukokousta, josta sovittiin tuolloin ja joka osui sitä paitsi Espanjan puheenjohtajakaudelle.
Kuten oli sovittukin, huippukokous siis pidetään Madridissa 17. ja 18. toukokuuta, toisin sanoen tämän viikon perjantaina ja lauantaina.
Euroopan ja Amerikan alueella 1990-luvulla tapahtuneet perusteelliset muutokset ja molemminpuolinen halu luoda kahden alueen välisille suhteille yleiset puitteet olivat tärkeimmät Rion huippukokouksen järjestämiseen johtaneet syyt. Huippukokouksen päätteeksi valtion- ja hallitusten päämiehet hyväksyivät kaksi tärkeää asiakirjaa: Rion julistuksen, jossa vahvistettiin Euroopan sekä Latinalaisen Amerikan ja Karibian alueen maiden suhteisiin sovellettavat yleisperiaatteet, ja toisen asiakirjan, niin sanotun toimintasuunnitelman, jossa yksilöitiin muun muassa politiikassa, taloudessa, kulttuurissa, koulutuksessa ja sosiaalialalla 55 ensisijaista tavoitetta, jotka muodostaisivat perustan kahden alueen väliselle strategiselle kumppanuudelle Atlantin molemmin puolin.
Madridin huippukokouksessa Euroopan unioni sekä Latinalaisen Amerikan ja Karibian alueen maat sitoutuvat syventämään kumppanuutta, jotta kumpikin alue voisi yhtenäisenä vastata haasteisiin ja hyödyntää paremmin vielä aluillaan olevan 2000-luvun tarjoamia mahdollisuuksia.
Valtion- ja hallitusten päämiehet aikovat Madridissa hyväksyä kolme asiakirjaa: arviointikertomuksen, jossa käsitellään Rion huippukokouksen jälkeisiä saavutuksia, asiakirjan, jossa vahvistetaan yhteiset kannat ja arvot, joita on yhä enemmän ja enemmän, ja lopuksi poliittisen julistuksen, jossa paitsi vakiinnutetaan kahden alueen välinen strateginen kumppanuus myös luetellaan ne kestävät sitoumukset, jotka yhdistävät kummankin alueen tärkeimmät vastuuhenkilöt politiikan, talouden ja yhteistyön alalla ja jotka menevät ensimmäisessä huippukokouksessa sovittua pitemmälle.
Vuoteen 1999 saakka Euroopan unionin sekä Latinalaisen Amerikan ja Karibian alueen maiden suhteet olivat perustuneet lähinnä osa-alueelliseen lähestymistapaan. Poliittinen vuoropuhelu ja yhteistyö oli mukautettu osa-alueiden erilaisiin todellisuuksiin; toisin sanoen vuoropuhelu oli jaettu osiin. Aloitettiin San Josén vuoropuhelu Keski-Amerikassa, vuoropuhelu Andien maiden yhteisön kanssa, Mercosurin ja Karibian yhteisön (CARICOM) kanssa, ja joitakin poikkeuksia lukuun ottamatta - esimerkiksi Meksikolla ja Chilellä oli erityiset suhteet - käytännössä kaikki vuoropuhelu keskittyi erilaisiin osa-alueellisiin kokonaisuuksiin.
Rion huippukokouksessa otettiin ansiokkaasti käyttöön uusi kahden alueen välinen lähestymistapa, joka on epäilemättä tuonut lisää pontta Euroopan unionin sekä osa-alueiden ja yksittäisten maiden välisille suhteille.
Puheenjohtajavaltio Espanja on toista huippukokousta varten työskennellyt tiiviisti, jotta mainitsemani strategisen kumppanuuden kolmella osa-alueella otettaisiin merkittäviä edistysaskeleita. Lisäksi - ja meidän on korostettava tätä - on haluttu tehdä Euroopan unionin sekä Latinalaisen Amerikan ja Karibian alueen maiden strategisesta suhteesta tästä eteenpäin viitekehys tai viitekohta, jonka varaan on rakennettava Euroopan unionin suhteet kuhunkin Latinalaisen Amerikan ja Karibian alueen osa-alueeseen tai yksittäiseen maahan.
Poliittisen vuoropuhelun kannalta katsottuna Euroopan unionin painopistealueet Latinalaisen Amerikan ja Karibian alueen maissa ovat tänä Rion huippukokouksen ja nykyhetken välisenä lyhyenä ajanjaksona olleet lähinnä demokratian ja oikeusvaltion lujittaminen, ihmisoikeuksien puolustaminen, huumekaupan torjunta sekä alueellisen yhdentymisen edistäminen ja alueiden kansainvälistä asialistaa koskevien eriävien kantojen yhteensovittaminen kansainvälisissä järjestöissä ja konferensseissa.
Kumpikin alue haluaa Madridin huippukokouksessa ottaa paitsi määrällisen myös laadullisen edistysaskeleen, johon sisältyisi poliittisen vuoropuhelun entistä parempi jäsentäminen ja entistä laajempi keskustelunaiheiden kirjo, joka kattaa myös muut kuin alueellisiin ongelmiin liittyvät kysymykset. Toivomme, että tämä harppaus johtaa maailman asioita koskevan yhteisen näkemyksen muotoutumiseen.
Talouden kannalta katsottuna olisi aluksi painotettava, että Euroopan unioni sekä Latinalainen Amerikka ja Karibian alue ovat taloudellisilta ja yhteiskunnallisilta ominaisuuksiltaan kaksi hyvin erilaista aluetta.
Latinalaisen Amerikan ja Karibian alueen maiden väkiluku on suurempi kuin 15 jäsenvaltion unionin väkiluku - en tarkoita laajentunutta unionia, koska laajentuneessa unionissa on luonnollisestikin enemmän asukkaita kuin Latinalaisen Amerikan ja Karibian alueen maissa - ja väestö on pääosin hyvin nuorta eli se koostuu hyvin nuorista ikäluokista.
Latinalaisen Amerikan ja Karibian alueen maiden keskimääräinen kansantulo henkeä kohti on vain hieman yli 3 000 euroa vuodessa, kun se on unionissa seitsemän kertaa enemmän.
Kahden alueen väliset markkinat tarjoavat edelleen suuria kaupankäyntimahdollisuuksia. Vuosina 1990-2000 Euroopan vienti kasvoi noin 17 miljardista eurosta 54 miljardiin euroon; vienti on siis suurin piirtein kolminkertaistunut.
Latinalaisen Amerikan ja Karibian alueen maiden tuonti Eurooppaan on samana ajanjaksona noussut noin 27 miljardista eurosta 58 miljardiin euroon; tuonti on siis kaksinkertaistunut. Tästä ilmiömäisestä kasvusta huolimatta Latinalaisen Amerikan ja Karibian alueen maista peräisin olevan tuonnin osuus kokonaistuonnista on laskenut 24 prosentista vuonna 1990 ainoastaan 12 prosenttiin vuonna 2000. Suhteellisesti kauppa vähenee Atlantin kummankin puolen välillä mutta lisääntyy Amerikan mantereen sisällä.
Myös Euroopan suorien investointien määrä Latinalaisen Amerikan ja Karibian alueen maissa on lisääntynyt huomattavasti. Euroopan unioni on nykyisin tärkein sijoittaja alueella. Investoinnit ovat lisääntyneet 66 miljardista eurosta vuonna 1997 aina 122 miljardiin euroon vuonna 1999, ja tämä merkitsee miltei 11:tä prosenttia Euroopan investointien kokonaismäärästä ulkomailla ja lähes kahta kolmasosaa Euroopan investoinneista muissa kuin OECD-maissa. Arvoisa puhemies, investoinnit kertovat merkittävällä tavalla Euroopan unionin luottamuksesta ja sitoumuksesta kaikissa Latinalaisen Amerikan ja Karibian alueen maissa, ja ne edistävät epäilemättä suuresti taloudellisen toiminnan kasvua ja työpaikkojen luomista tuolla alueella.
Lisäksi 15 jäsenvaltion unionilla sekä Latinalaisen Amerikan ja Karibian alueen mailla on ennen kaikkea syvälle ulottuvat historialliset, poliittiset ja kulttuuriset juuret, jotka helpottavat todellisen identiteetin ja todellisen strategisen kumppanuuden kehittämistä.
Nämä yhteiset näkemykset ja arvot synnyttävät identiteetin ja yhteisvastuun kannalta tärkeitä siteitä sekä rohkaisevat kumpaakin aluetta vaihtamaan entistä enemmän kokemuksiaan ja yhdistämään voimansa yhteisten ongelmien ratkaisemiseksi.
Niihin haasteisiin, jotka Euroopan unionin sekä Latinalaisen Amerikan ja Karibian alueen maiden on ratkaistava, sisältyy tarve uudenaikaistaa koulutusjärjestelmiä, luoda kestävää kehitystä suosiva taloudellinen ja sosiaalinen toimintaympäristö sekä ottaa käyttöön hyvän hallintotavan mekanismeja.
Strategisen kumppanuuden edistäminen ei voi perustua ainoastaan yhteiseen identiteettiin, olipa se sitten historiallinen, kulttuurinen tai poliittinen, vaan sen on oltava tulosta yhteisestä halusta muuttaa periaatteet, arvot ja tavoitteet käytännön vuoropuhelu- ja yhteistyömekanismeiksi, jotta kumpikin alue voisi yhdessä vastata kaikkiin uuden vuosituhannen suuriin haasteisiin.
Madridissa 17. ja 18. toukokuuta pidettävään huippukokoukseen osallistuvat 48 Latinalaisen Amerikan ja Karibian alueen sekä Euroopan unionin maan valtion- ja hallitusten päämiehet - huomatkaamme, että tämä valtion- ja hallitusten päämiesten huippukokous on laajin ja suurin unionissa pidettävä huippukokous, koska siihen osallistuu 48 valtion- ja hallitusten päämiestä - pyrkivät antamaan merkittävän sysäyksen kahden alueen väliselle strategiselle kumppanuudelle, joka - kuten olen jo todennut - sai alkunsa Rio de Janeirossa vuonna 1999.
Kumpikin alue on halunnut ottaa merkittävän edistysaskeleen kussakin strategisessa pilarissa, johon kumppanuus perustuu, eli poliittisessa pilarissa, taloudellisessa pilarissa sekä sosiaalisen ja koulutus- ja kulttuuriyhteistyön pilarissa. Erityismaininnan ansaitsee yhteinen terrorismin vastainen taistelu, jonka yhteydessä allekirjoitetaan kaikki asiaa koskevat kansainväliset sopimukset ja sovelletaan kaikkia asiaa koskevia Yhdistyneiden Kansakuntien päätöslauselmia.
Ponnisteluja jatketaan demokraattisten instituutioiden ja oikeusvaltion lujittamiseksi, ja erityistä huomiota kiinnitetään ihmisoikeuksiin ja oikeusjärjestelmien vahvistamiseen, jotta voitaisiin varmistaa kaikkien ihmisten tasavertainen kohtelu lain edessä. Vastaavasti pannaan merkille kansainvälistä rikostuomioistuinta koskevan Rooman perussäännön voimaantulo; kuten parlamentin jäsenet tietävät, hyvin suuri määrä Latinalaisen Amerikan ja Karibian alueen maita on ratifioinut sen.
Tarkoituksena on vahvistaa poliittista vuoropuhelua ja kuulemista Yhdistyneiden Kansakuntien järjestelmässä ja myös muilla kansainvälisillä foorumeilla tärkeimmistä kansainvälisistä aiheista.
Talouden ja kaupan alalla meidän on mainittava, että 25. huhtikuuta saatiin onnistuneesti päätökseen Euroopan unionin ja Chilen välistä kumppanuussopimusta koskeva neuvotteluprosessi. Kyseessä on osapuolten välinen vapaakauppasopimus. Tämä on todellakin uutta talouden alalla; kumppanuussopimus on epäilemättä edistynein kaikista Euroopan unionin ja kolmansien maiden välisistä kumppanuussopimuksista, eikä sitä ole suotta kutsuttu neljännen sukupolven sopimukseksi. Vapaakauppasopimus on kenties kaikkein laajin siinä käsiteltyjen aiheiden lukumäärän ja siinä esitettyjen näkökohtien perusteella, ja epäilemättä se avaa ovia muille vastaaville sopimuksille niin kyseisellä alueella kuin myös muualla maailmassa, mutta meidän on hyvä muistaa, että pyrimme nimenomaan tuolla alueella saamaan aikaan vapaakauppasopimuksen kahden yhdentyneen talousalueen eli Euroopan unionin ja Mercosurin välillä, joten Chilen kanssa tehtävä sopimus on ennakkotapaus eräälle historialliselle asialle eli vapaakauppasopimukselle kahden yhteisen markkina-alueen tai kahden yhdentyneen talousalueen välillä.
Haluaisin myös mainita sellaisen merkittävän asian, että yleisten asioiden neuvosto hyväksyi äskettäin ehdotuksen, joka koskee Euroopan unionin tulevia suhteita Andien maiden yhteisön ja Keski-Amerikan maihin ja joka mahdollistaa sen, että voidaan ryhtyä tarkastelemaan vapaakauppa-alueen muodostamista Euroopan unionin ja kummankin alueen välille ja että voidaan tiivistää paitsi yhteistyötä myös poliittista vuoropuhelua; tällaista lisäarvoa ei ollut ennen näiden maiden kanssa tehdyissä sopimuksissa.
Me kaikki tiedämme, että joidenkin Etelä-Amerikan maiden vaikea sisäinen tilanne on hankaloittanut monimutkaisia neuvotteluja Euroopan unionin ja Mercosurin välisestä kumppanuussopimuksesta, johon olen jo viitannut. On totta, että huippukokouksessa halutaan nostaa esille ne neuvottelutulokset, joissa poliittiset, institutionaaliset ja yhteistyötavoitteet ovat toteutuneet, sekä yksilöidä kaupassa ja kaupan edistämisessä otetut pienet edistysaskeleet, sillä tarkoituksena ei ole hylätä tätä tärkeää hanketta, joka koskee Mercosurin ja Euroopan unionin välistä tulevaa vapaakauppasopimusta.
Kumpikin alue - tarkoitan Euroopan unionia sekä Latinalaista Amerikkaa ja Karibian aluetta yleensä - on sitoutunut työskentelemään yhdessä, jotta Johannesburgissa elokuussa pidettävä kestävän kehityksen huippukokous onnistuisi, sekä saavuttamaan menestystä eräässä hyvin tärkeässä asiassa, jossa Latinalaisen Amerikan mailla on paljon sanottavaa, eli vuosituhannen neuvottelukierroksella Dohassa äskettäin esille otettujen kauppa-asioiden yhteydessä.
Koulutus, kulttuuri ja tiedonsaanti ovat epäilemättä tärkeitä menestyksen avaimia 2000-luvulla. Haluaisin korostaa Latinalaisen Amerikan kanssa käynnistettyä tietoyhteiskuntaa koskevaa @lis-yhteistyöohjelmaa, joka hyväksyttiin äskettäin tiede- ja teknologiaministerien kokouksessa Sevillassa, sekä tiede- ja teknologiayhteistyötä koskevaa ALCUE-ohjelmaa ja uutta jatkotutkimusapurahaohjelmaa, jolla halutaan auttaa 4 000:ta Atlantin toiselta puolelta tulevaa opiskelijaa hyötymään eurooppalaisen yliopisto-opetuksen eduista.
Arvoisa puhemies, haluaisin lopuksi toistaa, että Madridin huippukokouksessa, johon 48 valtion- ja hallitusten päämiehen - kuten olen jo sanonut - on määrä osallistua, lujitetaan kahden alueen välistä prosessia strategisen kumppanuuden pohjalta. Olen vakuuttunut, että voimme huippukokouksen päätteeksi olla tyytyväisiä niihin edistysaskeleisiin, joita olemme ottaneet vasta kolme vuotta sitten aloitetussa prosessissa.

Patten
Arvoisa puhemies, kuten puheenjohtaja äsken sanoi, Madridissa järjestetään ylihuomenna toinen Euroopan unionin, Latinalaisen Amerikan ja Karibian maiden välinen huippukokous. Huippukokouksen perimmäisenä tavoitteena on vahvistaa kahden alueen välistä strategista kumppanuutta, joka käynnistettiin lähes kolme vuotta sitten Rio de Janeirossa pidetyssä ensimmäisessä huippukokouksessa, ja asettaa uusia tavoitteita kahdeksi seuraavaksi vuodeksi.
En toista kaikkia tämän suhteen tärkeyteen liittyviä syitä, jotka puheenjohtaja niin vakuuttavasti esitti - niin taloudelliselta, poliittiselta kuin kulttuuriseltakin kannalta - mutta me kaikki tiedämme sen tärkeyden. Sen sijasta, että toistaisin jo vakuuttavasti esitettyjä asioita, haluaisin käsitellä kahta huippukokoukseen liittyvää pääkysymystä. Ensiksi, mitä komissio on tehnyt varmistaakseen Madridin kokouksen onnistumisen? Ja toiseksi, millaisia tuloksia odotamme huippukokoukselta?
On selvää, että komissio on vahvasti sitoutunut varmistamaan Madridin kokouksen onnistumisen. Olemme yhtä lailla sitoutuneet varmistamaan myös Riossa aloitetun kahden alueen välisen prosessin onnistumisen. Koko prosessin uskottavuus on nyt vaakalaudalla Madridissa.
Kuten parlamentti tietää, viime vuosina huippukokouksiin on suhtauduttu julkisuudessa yhä kriittisemmin. Muistellaanpa viimevuotista G8-maiden kokouksiin liittynyttä väittelyä. Näitä huippukokouksia haukutaan usein korkean tason keskustelukerhoiksi, joissa ei monesti tehdä juuri muuta kuin pidetään tyhjänpäiväisiä puheita. Huippukokousten mahtipontiset päätelmät ovat usein ehkä kiusallisenkin ristiriitaisia niissä aikaansaatujen todellisten tulosten kanssa.
Kuten komissio on jatkuvasti korostanut, uskomme vahvasti, ettei Madridin kokous ole pelkkä keskustelukerho. Sen on oltava vakuuttava, ja jotta se voisi olla vakuuttava, meidän on osoitettava selvästi, että Riossa määritellyt kunnianhimoiset tavoitteet on saavutettu.
En halua ryhtyä esittämään pitkäveteistä yleiskatsausta kaikista Riossa alulle pannuista asioista. En ole myöskään oikea henkilö jäsentelemään kaikkia muiden aikaansaannoksia, joita on ilmennyt Rion jälkeen. Keskityn sen sijaan komission saavutuksiin niillä yhteistyön ensisijaisilla aloilla, joiden parissa se itse sitoutui työskentelemään.
Uskon vahvasti, että olemme tehneet oman osuutemme ja että voimme mennä Madridiin pystyssä päin.
Komissio on ensinnäkin käynnistänyt useita ohjelmia, joiden tarkoituksena on tukea ja vahvistaa ihmisoikeuksia selkeästi puolustavia instituutioita. Näihin kuuluu Latinalaisen Amerikan oikeusasiamiehiä tukeva alueellinen ohjelma ja kaksi demokratiaa ja ihmisoikeuksia edistävää monivuotista ohjelmaa. Komissio on lisäksi osaltaan rahoittanut oikeusasiamiesten ja kansallisten ihmisoikeusinstituutioiden työskentelyä ja yhteistyötä käsittelevän kahden alueen välistä konferenssia sekä ihmisoikeuksien suojelua koskevaa mannerten välistä konferenssia.
Puheenjohtajan mainitseman tietoyhteiskunnan kehittämisessä merkittävin saavutuksemme on ollut @lis-ohjelman hyväksyminen. Tämä Euroopan unionin ja Latinalaisen Amerikan yhteistyötä vahvistava ohjelma käynnistettiin virallisesti muutama viikko sitten Sevillassa järjestetyssä EU:n, Latinalaisen Amerikan ja Karibian maiden välisessä ministerikokouksessa.
Yhteiskunnallisissakin asioissa komissio lähtee Madridiin positiivisin tuloksin. Olemme edistäneet kansalaisyhteiskunnan eri ryhmien osallistumista ja rahoittaneet useita kokouksia, joiden päätelmät esitetään huippukokouksessa. Olemme osallistuneet sosiaalista tasa-arvoisuutta käsittelevän akateemisen seminaarin, kansalaisjärjestöjen foorumin sekä kansalaisjärjestöjen kanssa järjestettävän tapaamisen rahoitukseen. Tämä tehdään viime kuussa Meksikossa järjestetyn liike-elämän foorumin ohella. Todisteena tälle alalle sitoumuksestamme on huomionarvoista, että ohjelmoidessaan vuosien 2000-2006 yhteistyötään komissio on kohdentanut huomattavan osan rahavaroistaan sosiaalialalle.
Komissio työskentelee tällä hetkellä kaikkien sellaisten aloitteiden parissa, joilla on tarkoitus lisätä sosiaalipolitiikkojen julkisen hallinnon kapasiteettia vaihtamalla kokemuksia, parhaita käytäntöjä ja taitotietoa.
Koulutuksen alalla komissio on hyväksynyt lisäksi laajan ALBAN-nimisen apurahaohjelman. Yhdeksän vuoden aikana myönnetään 4 000 apurahaa sellaisille latinalaisamerikkalaisille akateemisen loppututkinnon suorittaneille, jotka haluavat täydentää opintojaan Euroopan yliopistoissa.
Haluan korostaa parlamentille, kuinka tärkeänä pidän tätä ohjelmaa. Kuten me kakki tiedämme, latinalaisamerikkalaisista opiskelijoista usein tuntuu, ettei heillä ole muuta mahdollisuutta kuin mennä suoraan pohjoiseen jatkamaan opintojaan. Meidän on tarjottava heille toinenkin vaihtoehto: mahdollisuus tulla opiskelemaan Euroopan yliopistoihin. Se olisi hyväksi meille, ja se olisi hyväksi Latinalaisen Amerikan seuraavalle johtajasukupolvelle. Nämä apurahat ovat tuntuvia - noin 19 000 euroa vuodessa. Toivon, että niitä hallinnoi korkeakoululaitosten verkosto. Jos onnistumme luomaan menestyksekkään apurahajärjestelmän, voimme harkita samanlaisten järjestelmien kehittämistä muillekin aloille, sillä uskon vakaasti - kuten valtiosihteeri Iglesias de Ussel on moneen kertaan sanonut - että yksi tärkeimmistä tavoista, joilla voimme auttaa kumppaneitamme eri puolilla maailmaa, on avata omat yliopistomme mahdollisimman monelle heistä.
Haluaisin siirtyä nyt toiseen pääkysymykseeni: mitä komissio odottaa huippukokoukselta?
Madridin kokouksen pitäisi olla ensiksikin tilaisuus kehittää kahden alueen välisen strategisen kumppanuutemme ulottuvuutta. Tämä kumppanuus merkitsee muutakin kuin yhteistyöprojektien kehittämistä: 48 valtion- ja hallitusten päämiestä ei kokoonnu pelkästään hyväksymään uutta hankeluetteloa. Olen vakuuttunut, että todella tärkeää on Madridin kokouksen tarjoama mahdollisuus antaa poliittista painoarvoa uusille ja rohkeille aloitteille. Meidän on etenkin tehostettava poliittista vuoropuheluamme. Saamme siten lähennettyä näkemyksiämme yhteisistä huolenaiheistamme, kuten ilmaston muutoksesta, Dohassa sovitusta kehitysohjelmasta, kansainvälisestä rikostuomioistuimesta ja ihmisoikeuksista. Meidän on myös sitouduttava entistä tiiviimmin puolustamaan näitä yhteneviä kantoja kansainvälisillä foorumeilla. Se vahvistaa monenvälistä järjestelmää.
Euroopan erityisenä tehtävänä on selvittää toisten kanssa tekemämme toiminnan ja yhteistyön kautta, että kansainvälinen yhteistyö on mielestämme ainoa tapa käsitellä kansainvälisiä ongelmia. Meidän pitäisi erityisesti etsiä kumppaneita monenväliseen työskentelyyn Latinalaisesta Amerikasta ja Karibian maista.
Toiseksi komissio odottaa, että huippukokouksessa käsitellään yhtä Latinalaisen Amerikan ja Karibian maiden ihmisten kannalta tärkeintä kysymystä: sosiaalisen epäoikeudenmukaisuuden torjumista ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden edistämistä. Me tiedämme - neuvoston puheenjohtajakin esitti joitakin lukuja - että sosiaalinen eriarvoisuus saattaa synnyttää poliittista epävakautta Latinalaisessa Amerikassa. Tätä asiaa on käsiteltävä, ja huippukokouksessa pitäisi keskittyä etsimään ratkaisuja kyseiseen ongelmaan.
Kuten puheenjohtajakin sanoi, odotamme Madridin kokouksesta myös virstanpylvästä moniin alueiden välisiin neuvotteluprosesseihin. Ehkä kaikkein eniten huippukokous edistää Chilen kanssa käytyjen neuvottelujen johtopäätöksiä. Se on todellakin merkittävä saavutus. Se vahvistaa huomattavasti kahdenvälisiä suhteita, ja kannatan kaikkea, mitä neuvoston puheenjohtaja sanoi Chilen kanssa tekemämme sopimuksen ainutlaatuisesta syvyydestä ja laajuudesta. Se on yksi kaikkien aikojen tärkeimmistä jonkin valtion kanssa tekemistämme sopimuksista. Huippukokouksessa pitäisi suhtautua myönteisesti myös siihen tosiasiaan, että Mercosurin kanssa poliittisista, institutionaalisista ja yhteistyötä koskevista asioista käytävät neuvottelut on käytännössä käyty loppuun. Toivon sen tehostavan myös pyrkimyksiä vielä keskeneräisten neuvottelujen loppuun saattamiseksi aikanaan.
Olemme suhtautuneet Euroopan unionissa erityisen ymmärtäväisesti Keski-Amerikan maiden ja Andien yhteisön vaatimuksiin parantaaksemme oleellisesti suhteitamme. Yleisten asioiden neuvoston 15. huhtikuuta vahvistamat päätelmät ovat viitoittaneet tietä neuvotteluille, jotka liittyvät molempien alueiden kanssa tehtävään yhteistyötä ja poliittista vuoropuhelua koskevaan sopimukseen. Näillä sopimuksilla on tarkoitus edistää kauppasuhteitamme ja investointeja sekä pohjustaa jatkossa entistäkin tiiviimpää yhteistyötä. Näin Euroopan unioni voi vastata asianmukaisesti näiden valtioiden oikeutettuihin pyrkimyksiin, ja toivon, että Madridin huippukokouksessa tuetaan varauksettomasti tätä kehitystä.
Ennen kuin lopetan, haluaisin onnitella puheenjohtajavaltio Espanjaa erinomaisesta huippukokouksen valmistelutyöstä. Haluaisin antaa tunnustusta myös Euroopan parlamentin poikkeuksellisesta sitoumuksesta unionin ja Latinalaisen Amerikan välisiin tuleviin suhteisiin sekä niille parille yksittäiselle jäsenelle, joilla on ollut erityisen myönteinen osuus asian käsittelyssä ja joista toinen saa puheenvuoron heti, kun olen istunut paikalleni. Haluaisin onnitella parlamenttia erityisesti 15. marraskuuta 2001 hyväksytyssä päätöslauselmassa esitetyistä kunnianhimoisista ja laajoista aloitteista.
Komissio on tehnyt Espanjan hallituksen ja muiden kanssa kovasti töitä, jotta huippukokous onnistuisi. Olemme työskennelleet lähes puolitoista vuotta tätä tavoitetta ajatellen. Olemme pystyneet toteuttamaan apurahaohjelman ja tietoyhteiskuntaa koskevan ohjelman kaltaisia suunnitelmia, joskaan emme vaikeuksitta. Kuten sanoimme, olemme saattaneet päätökseen Chilen kanssa käytävät neuvottelut, jotka koskivat erittäin laajaa sopimusta, jota monet pelkurit pitivät mahdottomana. Olemme edistyneet Mercosurin asioissa paremmin kuin moni osasi odottaa. Haluamme nyt laajentaa neuvottelujamme muihinkin aluekohtaisiin ryhmiin. Tämä luo pohjan onnistuneelle huippukokoukselle, joka vahvistaa edelleen kahden alueen välistä suhdettamme ja valmistaa meitä edistämään asioita vieläkin pidemmälle, kun tapaamme ensi kerran - mahdollisesti kahden vuoden kuluttua - melko varmasti laajentuneen Euroopan unionin voimin.
Salafranca Sánchez-Neyra (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, tämä aihe otettiin esityslistalle erittäin vaikeassa kansainvälisessä tilanteessa, ja presidentti Fox ja Meksikon parlamentin jäsenistä koostuva merkittävä valtuuskunta ovat parhaillaan vierailulla parlamentissa, joten olemme halunneet korostaa, miten tärkeinä parlamentti pitää suhteita Latinalaisen Amerikan maihin huippukokouksen edellä.
Olen samaa mieltä siitä komission jäsen Pattenin arviosta, että tällaisia kokouksia on arvosteltu siksi, että niissä muotoillut suuret julistukset eivät useinkaan näy konkreettisissa tavoitteissa, ja ymmärrän, että huippukokouksissa todellakin tuodaan rituaalisesti etualalle taustalla oleva poliittinen tahto ja pyritään saamaan aikaan tarvittava poliittinen energia, jotta koneisto toimisi.
Nyt on kyse sisällön antamisesta strategista ja alueellista kumppanuutta koskevalle kunnianhimoiselle tavoitteelle, jonka valtion- ja hallitusten päämiehet hahmottelivat Rio de Janeirossa. Olen komission jäsen Pattenin kanssa samaa mieltä, että Euroopan unioni voi antaa huippukokouksessa monia erittäin myönteisiä viestejä.
Ensiksi - ja mielestäni tämä on kaikkien parlamentin ryhmien ansiota - sillä on selkeä ja kunnianhimoinen mietintö, jonka tavoitteena on luoda sellainen kahden alueen välinen kumppanuus, jolla pyritään hahmottamaan Euroopan unionin yhteistä strategiaa Latinalaista Amerikkaa varten.
Toiseksi Euroopan unionilla on talousarvioihin kirjattu tahto, jonka ansiosta se voi mennä Madridiin tietoisena siitä, että vuoden 2002 talousarviossa on kunnolliset määrärahat.
Kolmanneksi sillä on Chilen kanssa neuvoteltu kunnianhimoinen kumppanuussopimus - Euroopan komissiota on onniteltava sen neuvottelutyöstä ja neuvoston puheenjohtajavaltiota sen antamasta sysäyksestä - ja se käy Mercosurin kanssa neuvotteluja, joille on niin ikään annettava uusi sysäys, koska tällaisia sopimuksia tarvitaan eniten juuri kriisiaikoina. Sillä on myös uudet komission esittämät neuvotteluohjeet Andien maiden yhteisön ja Keski-Amerikan maiden kanssa tehtäville uusille sopimuksille, ja parlamentin mielestä näille maille on annettava - enkä tarkoita, että näin olisi tehtävä nyt - lupaus kumppanuudesta, kuten Euroopan parlamentin puhemies antoi ymmärtää komission puheenjohtajalle äskettäin lähettämässään kirjeessä; lisäksi sillä on komission kunnianhimoinen ohjelma, joka sisältää kaikenlaisia aloitteita, jotka ovat erittäin tärkeitä kahden alueen välisen kumppanuuden luomiseksi, vaikka ne eivät tuokaan alueelle yhtään lisäeuroa.
Arvoisa komission jäsen, sallinette, että esitän näiden ylistyspuheiden jälkeen pienen kriittisen huomion: ymmärtänette, että 30 miljoonan euron leikkaus, jota komissio on ehdottanut alustavassa talousarvioesityksessään vuodeksi 2003, ei mielestämme ole paras käyntikortti huippukokousta ajatellen.
Mielestäni on kuitenkin tärkeää, että huippukokouksessa otetaan huomioon, että Latinalaisen Amerikan suuri ja syvä yhteiskunnallinen eriarvoisuus voi vaarantaa rinnakkaiselossa ja demokratiakehityksessä vaivoin otetut edistysaskeleet, joten meidän on välitettävä erittäin selkeä viesti siitä, että tuemme olojen normalisoimista ja demokratian vakiinnuttamista Venezuelan ja Argentiinan kaltaisissa maissa, FARC:n ja ELN:n sisällyttämistä terroristijärjestöjen luetteloon ja myös pyrkimyksiä suhteiden normalisoimiseksi Kuuban kanssa demokratialausekkeen perusteella sekä sen ottamista vähitellen Cotonoun sopimuksen piiriin. Ymmärrän, että on erittäin tärkeää, että Euroopan unioni tukee muitta mutkitta kunnianhimoista ja kattavaa suhdetta Latinalaiseen Amerikkaan, jotta päärooli ei jäisi pelkästään Yhdysvalloille, joka ei juurikaan kysele alueellisen yhdentymisen asteesta Latinalaisessa Amerikassa.
Arvoisa puhemies, toivon siis, että Madridin huippukokouksessa välitettäisiin tarkoin määritellyllä tasolla selkeä viesti sellaisen yhteisen alueen perustamisesta, josta voisi tulla suuri transatlanttinen akseli, jonka kautta voitaisiin kanavoida Euroopan unionin ja Latinalaisen Amerikan väliset suhteet tällä vuosituhannella.
Linkohr (PSE)
Arvoisa puhemies, Madridissa kokoontuvat valtion- ja hallitusten päämiehet. Haluaisin kuitenkin viitata tässä yhteydessä vaatimattomasti siihen, että Euroopan parlamentilla on ollut vuosia läheiset suhteet Latinalaisen Amerikan parlamentteihin Euroopan parlamentin varhaisin suhde muihin parlamentteihin on muuten solmittu Latinalaisen Amerikan parlamentteihin, ja se on perua jo varhaiselta 70-luvulta.
Se, miten Latinalainen Amerikka kehittyy lähivuosina ja -vuosikymmeninä, riippuu voimakkaasti myös sen suhteista Eurooppaan. Minusta me aliarvioimme mahdollisuuksiamme. Haluaisin viitata tässä yhteydessä erityisesti siihen, että EU:n suhteiden Latinalaiseen Amerikkaan on sisällettävä ennen kaikkea myös tieteellis-tekninen, teollinen osatekijä, kuten sisältää suhteemme Yhdysvaltoihinkin miksei myös suhde Latinalaiseen Amerikkaan?
Muistutan siitä, että kaksi suurta eurooppalaista tieteellistä laitosta toimii Latinalaisessa Amerikassa: Chilessä toimii ESO, European Southern Observatory, joka on muuten vaikuttanut siihen, että astrofysiikka on ottanut Chilessä valtavan harppauksen eteenpäin, ja avaruuskeskuksemme Kouroussa, sillä Ranskan Guyana sijaitsee latinalaisamerikkalaisella maaperällä. Vetoan myös tehokkaan teollisen vuoropuhelun puolesta, johon sisältyisi Euroopan ja Latinalaisen Amerikan teollisuus. Mercosur aloitti jotakin sentapaista, ja sitä voitaisiin laajentaa koko Latinalaiseen Amerikkaan.
Komission jäsen Patten mainitsi oikeutetusti Kioton, siis ilmastopolitiikan. Jos minulla olisi aikaa, voisin esittää teille laskelmia siitä, mitä päästökauppa voisi merkitä tulevaisuudessa Latinalaiselle Amerikalle. Puhemies ilmoittaa minulle, ettei minulla ole enää aikaa. Jos minulla olisi aikaa, esittäisin teille laskelmia, ja saisitte hämmästellä, mitä mahdollisuuksia niihin sisältyy. Lyhyesti, meillä on paljon mahdollisuuksia lisätä kanssakäymistä Latinalaisen Amerikan kanssa. Meidän on käytettävä ne hyväksemme eikä vain puhuttava niistä!
Sánchez García (ELDR).
Arvoisa puhemies, on myönnettävä, että maailma on mullin mallin, eikä tämä johdu ainoastaan globaalistumisesta tai uudesta maailmanjärjestyksestä syyskuun 11. päivän jälkeen vaan myös poissulkemisista, erioikeuksista, korruptiosta ja suosikkijärjestelmästä.
Tämä koskee niin Eurooppaa kuin Latinalaisen Amerikan ja Karibian alueen maitakin. Tästä syystä meidän on käytettävä hyväksi Madridin huippukokouksen tarjoamaa tilaisuutta, pohdittava asioita vilpittömästi, tehtävä käytännön päätelmiä ja vakuutettava itsellemme, että meidän on yhdessä tavoiteltava koko yhteiskunnan moitteetonta toimintaa ja nostettava sen elämänlaatua sekä valittava maapallolla rauhan ja vakauden tie erityisesti näissä Euroopan unionin sekä Latinalaisen Amerikan ja Karibian alueen maiden muodostamissa maantieteellisissä kokonaisuuksissa, joita historia yhdistää toisiinsa. Ihmisoikeuksien kunnioittaminen ja poliittisen rankaisemattomuuden ja suvaitsemattomuuden torjuminen sekä demokratian syventäminen ja kansalaisyhteiskunnan ottaminen mukaan poliittiseen päätöksentekoon on nostettava tulevan yhteisen toimintamme kulmakiviksi samalla, kun kunnioitamme kansojen suvereniteettia ja riippumattomuutta.
Meidän on siis Madridissa tehostettava toimielinten välistä poliittista vuoropuhelua, jotta voisimme varmistaa luottamuksen ilmapiirin ja luoda asianmukaiset suhteet.

Frassoni (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, kesäkuussa 1999 pidetyn Rio de Janeiron ensimmäisen huippukokouksen lopuksi päätettiin käynnistää kahden alueen välinen strateginen kumppanuus, mutta huippukokouksen päätteeksi hyväksytyn toimintasuunnitelman 54 ensisijaista tavoitetta ovat vieläkin suurelta osin toteutumatta.
Jos menemme sanoja syvemmälle, Madridin huippukokouksen ja kattavaa strategista kumppanuutta koskevan aloitteen on mielestämme tarjottava radikaalisti poikkeava vaihtoehto Yhdysvaltain tarjoamalle vaihtoehdolle. Pyrkimyksemme jäävät mielestäni hyvin vajavaisiksi, jos me vain toistamme, että ensisijaisena tavoitteenamme on vapaakauppa-alueiden perustaminen Meksikon tai Chilen kaltaisten maiden kanssa. Tai jos me vain sanomme, että Kansainvälinen valuuttarahasto on harjoittanut onnistunutta politiikkaa Argentiinassa, ja sivuutamme esimerkiksi sellaiset tiedot, että 41 prosenttia Latinalaisen Amerikan väestöstä elää yhä köyhyydessä, että 56 prosenttia sen vientituloista käytetään velkojen maksuun ja että niissä maissa, joiden kanssa Eurooppa on allekirjoittanut esikuvallisina pidettyjä sopimuksia - kuten Meksikossa - tapahtuu vielä erittäin vakavia ihmisoikeusloukkauksia. Pyrkimyksemme jäävät vajavaisiksi myös, jos annamme monikansallisten yritystemme kohdella työntekijöitään tavalla, jota ei voitaisi hyväksyä Euroopassa, kuten Meksikossa toimiva saksalaisyritys Continental Tires on tehnyt, tai jos yritämme puuttua Kolumbian konfliktiin vain laatimalla yksityiskohtaisia luetteloja, joissa pyrimme määrittelemään, kuka on terroristi ja kuka ei.
Arvoisa puhemies, sanoisin lopuksi, ettemme halua unohtaa, että puheenjohtajavaltio Espanja oli itse asiassa kovin innokas hyväksymään Venezuelan vallankaappausyrityksen - en suoraan sanottuna voi määritellä tätä hyväksymistä muilla sanoilla - ja että tämä vaikutti erittäin kielteisesti Latinalaiseen Amerikkaan, jonka hallitukset puolestaan tunnustivat Chávezin hallituksen demokraattisen arvon.
Kun on kyse päätöslauselmasta, pyydämme, että - lopetan kohta, arvoisa puhemies - pitäytyisimme ryhmien sopimassa kompromississa ja ettemme äänestäisi tarkistuksesta, joka saattaisi hankaloittaa suuresti Kolumbian panttivankitilannetta, koska silloin antaisimme ymmärtää, että ovet on suljettava kaikenlaiselta vuoropuhelulta. Siksi toivomme todella, ettei parlamentti hyväksyisi kansanpuolueen ryhmän ehdottamaa tarkistusta.

Marset Campos (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, kiitän neuvoston puheenjohtaja de Miguelin ja komission jäsen Pattenin puheenvuoroista, jotka olivat erittäin valaisevia, mutta mielestäni jätämme käyttämättä tilaisuuden analysoida, mitä Latinalaisessa Amerikassa on meneillään ja millainen rooli Euroopalla voi olla siinä.
Ellemme ymmärrä, että Amerikkojen vapaakauppa-aluetta koskeva FTAA-hanke merkitsee Yhdysvaltain vastaiskua, jolla se pyrkii heikentämään Euroopan unionin vaikutusvaltaa Latinalaisessa Amerikassa - sitä voidaan pitää myös hyödyllisenä, vaikka tämä on periaatteessa ristiriitaista - ja syrjäyttämään sen, emme ymmärrä mitään. Tämä on minusta tärkein kysymys, jota pitäisi käsitellä Euroopan ja Latinalaisen Amerikan valtionpäämiesten huippukokouksessa. Tästä syystä velvollisuutemme on analysoida sekä FTAA-hankkeen seurauksia että syyskuun 11. päivän seurauksia ja koko Latinalaisessa Amerikassa tapahtunutta muutosta. On otettava huomioon, miten Guatemalassa rikotaan ihmisoikeuksia ja rikokset jäävät rankaisematta. Meidän on otettava huomioon Kolumbiassa käytyjen neuvottelujen keskeytyminen ja epäonnistuminen, ja koska olemme sitoutuneet edistämään vuoropuhelua ja neuvotteluja, meidän olisi vaadittava vuoropuhelun ja neuvottelujen politiikkaa, jotta järki pääsisi vallalle.
Emme voi jatkaa Yhdysvaltain aggressiivista militaristista politiikkaa, koska silloin meillä ei ole minkäänlaista uskottavuutta maailmassa eikä Latinalaisessa Amerikassa.
Samaa voidaan sanoa Venezuelasta, Argentiinasta ja Brasiliasta, missä - uskomatonta kyllä - vaaleista suljetaan pois työväenpuolueen demokraattisia ehdokkaita ja ammattiyhdistysaktivisteja, ja kaikki tämä jää rankaisematta.
Tästä syystä vaikutusvaltamme Latinalaisessa Amerikassa olisi oltava huippukokousta ajatellen ratkaisevassa asemassa, jotta - aivan kuten neuvoston puheenjohtaja de Miguel ja komission jäsen Patten sanoivat - voisimme vahvistaa ihmisoikeuksia, rinnakkaiseloa ja demokratiaa, sillä Euroopan unionilla voi olla tällainen vaikutusvalta, jota Yhdysvalloilla taas ei ole. Tästä syystä katson, että meidän kannattaa hyödyntää tämä tilaisuus viimeiseen saakka ja ettemme saa vilkuilla muualle.

Queiró (UEN).
Arvoisa puhemies, koska Madridissa järjestetään tämän viikon lopussa toinen Euroopan unionin ja Latinalaisen Amerikan sekä Karibian alueen maiden välinen huippukokous, on varsin perusteltua, että Euroopan parlamentin kanta näiden kahden alueen välisistä suhteista saatetaan nyt ajan tasalle. Tosiaankin, Latinalaisen Amerikan edelleenkin kohtaamien poliittisten, taloudellisten ja yhteiskunnallisten haasteiden ratkaiseminen edellyttää, että eurooppalaiset ja latinalaisamerikkalaiset tekevät yhteistyötä toisiaan kunnioittaen. Huippukokouksen järjestäminen on siis loistava tilaisuus määritellä ne strategiset puitteet, joiden avulla Euroopan unionin ulkopolitiikassa on mahdollista vauhdittaa ja kehittää entistä tasapainoisempia assosiaatio- ja yhteistyösuhteita tämän alueen valtioiden kanssa. Tässä mielessä Euroopan unionin yhteinen näkemys Amerikan mantereen eteläsarvesta ei ole ainoastaan strategisesti merkittävä vaan sen on oltava myös poliittisesti perusteltu.
Tämän Euroopan unionin Latinalaista Amerikkaa koskevan yhteisen strategian ja politiikan on pohjauduttava assosiaatioperiaatteeseen, jota varten sillä on oltava molempien osapuolten tuki. Sen toteuttaminen edellyttää sellaista yhteistä lähestymistapaa, jonka avulla edistetään jatkuvasti ja järjestelmällisesti eri toimijoiden välisiä suhteita. Tämä ei tarkoita sitä, että Euroopan unionin ei pitäisi kannustaa entistä tiiviimpään yhteistyöhön Latinalaisen Amerikan yksittäisten maiden kanssa, ennen kaikkea nyt kun joissakin niistä, kuten Argentiinassa ja Venezuelassa, kärsitään eri syistä hyvin vaikeasta tilanteesta. Tässä mielessä pidämme myös erittäin myönteisenä sekä Euroopan unionin että jäsenvaltioiden kahdenvälisiä kumppanuussuhteita Latinalaisen Amerikan eri maiden kanssa.
Tämä kahdenvälinen yhteistyö antaa jopa esimakua Euroopan yhteisen strategian täytäntöönpanon onnistumisesta. Pyrkimys jakaa vaurautta luomalla vapaakauppa-alue vuoteen 2010 mennessä on erittäin merkittävä, eikä eri kumppaneiden erilaisia painoarvoja voida jättää huomiotta. Tässä kahden alueen välisessä poliittisessa vuoropuhelussa sekä Euroopan unionin että Latinalaisen Amerikan maiden on suunnattava ponnistelunsa sellaisten aloitteiden ja konkreettisten toimien tunnistamiseen, jotka antavat niiden suhteille strategiset puitteet sekä todellista ja rakenteellista sisältöä. On esimerkiksi määriteltävä huumekaupan torjumista koskeva kokonaissuunnitelma sekä vahvistettava turvallisuutta käsiteltäviä sopimuksia, joista on tullut yhä välttämättömämpiä syyskuun 11. päivän terrori-iskujen jälkeen. Lisäksi on ehdottomasti lisättävä kaupallista vaihtoa ja kannustettava investointeihin molemmilla alueilla, mikä edellyttää Latinalaisen Amerikan maissa sijaitsevien yksityisyritysten tukemista tämän molemminpuolista kehitystä korostavan strategian keskeisenä osa-alueena.
Lopuksi emme saa unohtaa ihmisoikeuksien puolustamista ja vahvistamista emmekä demokratian edistämistä kaikissa alueen valtioissa poikkeuksia tekemättä. Tuen siis yhteistä päätöslauselmaesitystä, vaikka myönnän, että tämänkaltaisissa kompromissiteksteissä hävitään välistä selkeydessä se, mitä niillä yritetään voittaa parlamentin tuessa.

Tannock (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, eräs esi-isäni oli Skotlannin ja Chilessä sijaitsevan Valparaison välillä purjehtineen laivan kapteeni. Hän valitettavasti hukkui yhdellä noista vaarallisista matkoista. Kotimaani ja Latinalaisen Amerikan - tuon suurenmoisen mantereen - välisellä kaupankäynnillä on siis pitkät perinteet.
Olin siksi erittäin iloinen saadessani osallistua viime huhtikuussa samassa kaupungissa järjestettyyn EU:n ja Latinalaisen Amerikan väliseen parlamentaariseen konferenssiin. Toivon, että Chilekin allekirjoittaa pian EU:n kanssa tehtävän laajan yhteistyösopimuksen, kuten Meksiko - jonka presidentti Fox vierailee tänään täällä parlamentissa - teki Riossa vuonna 1999 pidetyn ensimmäisen kokouksen jälkeen.
Latinalainen Amerikka on saanut uutisissa viime aikoina erittäin paljon huomiota. Uutisissa on kerrottu presidentti Carterin tällä viikolla Kuubaan, ainoaan vielä kommunistiseen diktatuuriin, tekemästä sovitteluvierailusta, Venezuelassa itsenäistä presidentti Chávesia vastaan tehdystä lyhyestä farssimaisesta vallankaappausyrityksestä, aiemmin vauraassa Argentiinassa tapahtuneesta surullisesta taloudellisesta romahduksesta sekä Kolumbiassa meneillään olevasta gerillasodan, poliittisten salamurhien ja laittoman huumeainekaupan tragediasta.
Näistä ongelmista huolimatta olen edelleen toiveikas, että Latinalaisen Amerikan maissa vihdoin ymmärretään, että länsimaiden vauraus- ja turvallisuustason saavuttamiseksi niiden on unohdettava pienet eripuraisuudet - jotka ovat pieniä verrattuna EU:n kielellisiin ja kulttuurisiin eroihin - ja kehitettävä yhdessä vahva ja vakaa markkinatalous, joka perustuu oikeusvaltioperiaatteeseen, hyvään hallintotapaan, demokratiaan ja ihmisoikeuksiin.
EU:n alkuperäisenä tehtävänä on neuvotella kahdenvälisiä sopimuksia, mutta olen vakuuttunut, että Latinalaisen Amerikan vapaakauppa-alue onnistutaan perustamaan kymmenen vuoden kuluessa Mercosurin ja Andien liiton maiden kokemuksen perusteella saatujen oppien avulla. Se mahdollisesti liitetään Amerikkojen vapaakauppa-alueeseen Yhdysvaltojen ja Latinalaisen Amerikan valtioiden päämiesten viime vuonna Quebecissä tekemän sopimuksen mukaisesti. Silloin pantiin ensimmäistä kertaa alulle myös ihmisoikeuksia ja demokratiaa koskevia lausekkeita, jotka kaikki valtiot, paitsi häpeällisesti Venezuela, allekirjoittivat.
Suhtaudun siksi myönteisesti Latinalaisen Amerikan ja Karibian maiden sekä EU:n valtion- ja hallitusten päämiesten toiseen huippukokoukseen, joka pidetään Madridissa 17. toukokuuta. Toivon sille onnea ja menestystä sen haastavassa hankkeessa, jonka tarkoituksena on tiivistää huomattavasti näiden kahden alueen välistä yhteistyötä.

Obiols i Germà (PSE).
Arvoisa puhemies, en aio puhua Madridin huippukokoukseen liittyvistä hyvistä uutisista. Yhdyn monen kollegani sanoihin, mutta mielestäni yhtenä velvollisuutenamme on nimenomaan ottaa esille mahdolliset ongelmat ja vieläpä mahdollisimman hyvissä ajoin. Hyviä uutisia ovat Meksiko - meillä on tänään kunnia ottaa vastaan Meksikon presidentti Fox - ja Chile, ja on muutamia muitakin hyviä uutisia. Haluan kuitenkin kiinnittää neuvoston ja komission huomion Amerikan mantereen köyhimpään alueeseen, nimittäin Keski-Amerikkaan.
Euroopan unionilla on vuodesta 1984 lähtien ollut erittäin myönteinen rooli alueen rauhanprosessien kehittämisessä. Poliittiset muutokset ovat merkinneet rauhaa ja demokraattiset hallitukset ovat palanneet valtaan, mutta on myös syntynyt tilanne, jota leimaavat vaikeat taloudelliset ja yhteiskunnalliset muutokset ja luonnonkatastrofit sekä eriarvoisuuden ja köyhyyden synnyttämä suuri lamaannus.
Olen sitä mieltä, että rauhansopimuksen aikaansaamista on aina pidettävä lähtökohtana, ei päätepisteenä. Erehtyisimme, jos tyytyisimme jo toteutettuihin toimenpiteisiin, emmekä ymmärtäisi, että Keski-Amerikan alueella, kuten koko Latinalaisen Amerikan alueella, on olemassa näköalattomuuden vaara, joka johtaa poliittisesti ja yhteiskunnallisesti tuhoisiin seurauksiin: se johtaa normittomuuteen, ei konfliktiin vaan täydelliseen näköalattomuuteen, normittomien tilanteiden syntymiseen.
Tällainen kehitys on erityisen vakavaa Keski-Amerikassa, ja mielestäni unionilla on korvaamaton rooli alueellisen kehityksen tukijana keskipitkällä ja pitkällä aikavälillä.
Meidän on puhuttava asioista niiden oikeilla nimillä, joten sanon, että mielestäni Madridin huippukokouksessa vain lisätään Keski-Amerikan turhautumista, ja pyydänkin neuvostoa ja komissiota tekemään kaikkensa, jotta voisimme välttyä turhautumiselta tai ainakin lievittää sitä tarjoamalla alueelle näkymiä lähitulevaisuutta varten.

Medina Ortega (PSE).
Arvoisa puhemies, komission jäsen Patten osui naulan kantaan sanoessaan, että tällaisten huippukokousten vaarana on, että ne ovat pelkkiä keskustelukerhoja. Toivomme, että huippukokouksessa todella päästäisiin käytännön tuloksiin, mutta olen samaa mieltä jäsen Salafrancan kanssa, ettei paras viesti tällä hetkellä ole alueen määrärahojen supistaminen 30 miljoonaan euroon komission talousarvioesityksessä.
Haluaisin kuitenkin viitata erääseen toiseen aiheeseen: sen otti puheeksi jäsen Frassoni, joka pyysi ryhmänsä puolesta, ettemme sisällyttäisi päätöslauselmaan tarkistusta, jossa tuomitaan terrorismi. Mielestäni tämä voisi vaarantaa terroristien panttivangit, ja tämä olisi metodologian kannalta virhe. Meistä ei voi tulla terrorismin panttivankeja, koska jos me nyt annamme periksi, yllytämme itse asiassa terroristeja sieppaamaan kansalaisiamme ja edustajiamme.
Espanjan poliisi on juuri paljastanut terroristioperaation, jonka oli ilmeisesti tarkoitus varjostaa Madridin huippukokousta. Olen sitä mieltä, että meidän on tästä syystä taisteltava entistä määrätietoisemmin terrorismia vastaan Atlantin molemmin puolin ja tehtävä yhteistyötä Latinalaisen Amerikan demokraattisten hallitusten kanssa, jotta demokraattiset vaihtoehdot voitaisiin vakiinnuttaa.

De Miguel
. (ES) Arvoisa puhemies, kuuntelin erittäin tarkkaavaisena komission puheenvuoron, joka oli mielestäni erittäin osuva. Haluaisin sanoa täällä julkisesti, että neuvoston puheenjohtajavaltio on saanut korvaamatonta apua Euroopan komissiolta, kun olemme pyrkineet innokkaasti antamaan huippukokoukselle sisällön. Minun tehtäväni ei ole arvioida talousarviokysymyksiä, joista minulla sitä paitsi ei ole tietoa, mutta voin kylläkin sanoa, että komissio ottaa huomioon, mitä parlamentin jäsenet ovat sanoneet, vaikka tämä ei kuulukaan ulkosuhteista vastaavan komission jäsenen toimivaltaan. Kuitenkin sekä tuo komission jäsen että kauppapolitiikasta vastaava komission jäsen Lamy ovat ponnistelleet ennennäkemättömällä tavalla antaakseen sisällön tälle huippukokoukselle, joka - me kaikki olemme tätä mieltä - ei saa jäädä pelkäksi keskustelukerhoksi. Komissiolla on yhdessä jäsenvaltioiden kanssa ollut tässä suuri tehtävä.
Latinalaisen Amerikan yleinen tilanne on varmastikin vaikeimpia vuosikausiin. Niin sanotun menetetyn vuosikymmenen jälkeen kaikki tuntui viittaavan 1990-luvulla siihen, että Latinalainen Amerikka oli nousussa, että demokraattiset järjestelmät vahvistuivat ja että sosiaalialalla otettiin suuria edistysaskeleita, mikä on erittäin tärkeää, koska Latinalaisen Amerikan suurena ongelmana ovat yhteiskuntaluokkien väliset suuret erot ja erittäin suuri määrä ihmisiä elää vailla omaisuutta ja minkäänlaista toivoa. Uskoimme, että pystymme vuoropuhelufoorumiemme, kuten Rion ryhmän, San Josén vuoropuhelun, Andien maiden yhteisön kanssa käytävän vuoropuhelun tai Mercosurin kautta - olivatpa ne sitten osa-alueellisia tai muilla tasoilla toimivia - löytämään keinon koko alueen tilanteen parantamiseksi, mutta nyt olemmekin erittäin vakavassa tilanteessa.
Täällä mainittiin Argentiinan tilanne, joka todellakin on dramaattinen. Täällä mainittiin myös Venezuelan tilanne, Keski-Amerikan tilanne... Kyseessä ei ole yksi ainoa maa vaan monta maata, jotka eivät pysty edistymään, ja - kuten jäsen Obiols sanoi - ne on käytännössä unohdettu. Näyttää siltä kuin Keski-Amerikka olisi kadonnut muun kansainvälisen yhteisön näköpiiristä. Tällaisen todellisuuden kanssa meidän on tultava toimeen sellaisessa yleisessä tilanteessa, jossa Euroopan unioni tiedostaa täysin historiallisen sitoumuksensa Atlantin toista puolta kohtaan. Ei ole pienintäkään epäilystä, että suhteidemme transatlanttinen ulottuvuus on unionin ulkopolitiikan olennainen ulottuvuus.
Koko Amerikka Kanadasta aina Magalhaesin salmeen asti on maanosa, johon Euroopan kulttuurilla, historialla ja elämällä on ollut suuri vaikutus. Vaikutus on synnyttänyt sekamuotoisia, erilaisia yhteiskuntia, jotka eivät ole eurooppalaisia mutta joiden arvojärjestelmä perustuu siihen kaikkeen, mitä vuosisatainen läsnäolomme on jättänyt tuohon valtavaan maanosaan. Euroopan unioni haluaa kunnioittaa kaikkien näiden maiden omaleimaisuutta ja riippumattomuutta mutta samalla myös edistää kaikkia puhtaasti eurooppalaisia arvoja, jotka ovat säilyneet näissä yhteiskunnissa ja jotka meidän on politiikkaa harjoittaessamme säilytettävä. Meidän on toki tehtävä muutakin, ja tästä syystä pidämme tärkeänä talouskehitystä.
Tiedämme kuitenkin myös, että ratkaisut tehdään aina pitkällä aikavälillä, sillä on alueita, kuten Keski-Amerikka tai Andien alue, tai jopa kaikkein kehittynein alue eli Amerikan eteläkärki, jotka ovat olosuhteiden takia käytännössä joutuneet panttaamaan lähivuotensa, ja tämä on erittäin vakavaa, ja yhteiskunnalliset seuraukset voivat olla erittäin vaarallisia näiden maiden tulevaisuuden kannalta. Tästä syystä uskon, että täällä mainitut esimerkit, kuten Meksikon kanssa tehty vapaakauppasopimus ja sopimus, jonka voimme nyt tehdä Chilen kanssa, ovat tie entistä oikeudenmukaisempaan ja tiiviimpään vaihtoon korkeimmalla tasolla. Unioni on tehnyt vapaakauppasopimuksen ainoastaan yhden Latinalaisen Amerikan maan, nimittäin Meksikon, kanssa, ja se aikoo nyt tehdä vapaakauppasopimuksen toisen maan eli Chilen kanssa, mutta emme ole tehneet tällaisia sopimuksia muiden maiden kanssa.
Tämä tarkoittaa, että päämääränämme on yhteinen ja entistä oikeudenmukaisempi kauppajärjestelmä, mutta emme silti saa unohtaa, että nämä kaksi maata ovat poikkeuksia ja että muilla mailla on erittäin vakavia ongelmia, joita ei pystytä ratkaisemaan pelkästään vapaakauppasopimuksilla, sillä - kuten jäsen Frassoni sanoi - kaikki ei ole kauppaa, vaan meidän on toimittava muillakin tasoilla. Tästä syystä meidän on tehtävä selkeä aloite verrattuna Yhdysvaltain politiikkaan, joka rajoittuu suureen vapaakauppasopimukseen eli FTAA-sopimukseen tarjoamatta mitään muuta. Eurooppalaisella kulttuurillamme ja historiallisella siteellämme tuohon maanosaan on sellainen lisäarvo, että meidän on annettava vielä "jotakin muuta", ja meidän on ensiksikin pyrittävä poistamaan varallisuuseroja ja luomaan entistä tasapainoisempi ja oikeudenmukaisempi yhteiskunta sekä ennen kaikkea edistämään hyvää hallintotapaa, oikeusvaltion kunnioittamista ja ihmisoikeuksien kunnioittamista. Tällaisia viestejä meidän on annettava, ja Latinalaisen Amerikan maiden on mielestäni huomattava ne. Presidentti Fox huomaa ne tänään - sillä meillä on tänään tapaaminen hänen kanssaan - ja uskon, että myös kaikki valtion- ja hallitusten päämiehet huomaavat ne Euroopan kanssa käytävän vuoropuhelun yhteydessä.
Näin ollen puheenjohtajavaltio panee merkille, että Euroopan parlamentin näkemys on seuraavanlainen: meidän on mentävä kauppaa pitemmälle, kauppaa silti unohtamatta, ja annettava suhteillemme Latinalaisen Amerikan kanssa veljeskansojen väliseen vuoropuheluun perustuva laadullinen arvo, koska meillä on yhteinen kulttuuri, kieli, historia ja arvot - ennen kaikkea arvot - ja koska lujittamalla arvoja, jotka ovat tehneet eurooppalaisesta yhteiskunnasta sellaisen kuin se on, myös Latinalaisen Amerikan yhteiskunnasta tehdään entistä vauraampi, tasa-arvoisempi, oikeudenmukaisempi ja ihmisoikeuksia entistä paremmin suojeleva yhteiskunta.
Puheenjohtajavaltio menee huippukokoukseen tässä hengessä, ja sillä on nyt myös parlamentin tuki, jotta se voi edetä oikeaksi katsomaansa suuntaan.

Puhemies. -
Kiitos, arvoisa puheenjohtaja.
Olen ottanut vastaan seuraavat työjärjestyksen 37 artiklan 2 kohdan mukaisesti käsiteltäväksi jätetyt kuusi päätöslauselmaehdotusta.

Puhemies.
Esityslistalla on seuraavana yhteiskeskustelu:
Ellesin laatimasta ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunnan mietinnöstä (A5-0148/2002) komission tiedonannosta neuvostolle: Transatlanttisen kumppanuuden vahvistaminen: keskittyminen strategiaan ja tulosten saavuttamiseen (KOM(2001) 154 - C5-0339/2001 - 2001/2139(COS))
ja
neuvoston ja komission julkilausumista Euroopan unionin ja Yhdysvaltojen välisen huippukokouksen (2. toukokuuta 2002) tuloksista ja transatlanttisen kumppanuuden tilasta.

Elles (PPE-DE)
. (EN) Arvoisa puhemies, esittelen nyt transatlanttista kumppanuutta käsittelevän mietintöni. Tämä keskustelu on hyvin ajoitettu, sillä transatlanttisessa kumppanuudessa tapahtuu parhaillaan nopeita muutoksia.
Kuten monet tietävät, olen aina kannattanut voimakkaasti transatlanttisen kumppanuuden tiivistämistä. On loogista, että Eurooppa ja Yhdysvallat harkitsevat yhteisiin arvoihin ja etuihin perustuvan transatlanttisen kumppanuuden vahvistamista globalisaation alalla. Logiikka ei kuitenkaan välttämättä riitä. On todellisia huolenaiheita, sillä perinteiset transatlanttiset siteet ovat nyt heikkenemässä eikä uusia siltoja olla rakentamassa; yhä useammista tuntuu, ettei Natoa ehkä ole enää viiden vuoden kuluttua, ja nyttemmin julkistettu EU:n ja Venäjän yhteistyöneuvosto tietenkin muuttaa perusteellisesti koko turvallisuussuhdettamme.
Haluaisin tarkastella, miksi näin tapahtuu, mitä huolenaiheita siihen liittyy ja mitä meidän pitäisi tehdä asialle. Nato on väistämättä muuttumassa: se ei ole enää puolustusjärjestö sellaista valtiota vastaan, jota ei ole enää olemassa. Siitä tulee aiempaa poliittisempi ja kansainvälisempi järjestö. Syyskuun 11. päivän jälkeen yksi kumppani, Yhdysvallat, on tuntenut olevansa hyökkäyksen kohteeksi joutunut kansakunta. Meillä eurooppalaisilla ei ole tällaista tunnetta. Tämä korostaa selvästi aiempaa enemmän kysymystä, mitä sotilaallisissa asioissa pitäisi tehdä. Yhdysvallat on sellainen valtio, joka ei ole varmastikaan tottunut eikä ehkä haluaisikaan joutua jakamaan suvereenisuuttaan ja toimimaan monikansallisissa järjestöissä - me eurooppalaiset taas olemme tottuneet siihen. Toimiessaan kansainvälisissä instituutioissa se näkee siksi asiat hyvin erilaisessa valossa, vaikka se tietääkin, että markkinoille pääsyä varten tarvitaan hallintotapaa koskevia maailmanlaajuisia sääntöjä.
Mitkä asiat sitten huolestuttavat? Mietintöni antaa tästä selkeän kuvan. Kollegat ovat tuoneet esiin useita poliittisia huolenaiheita: Yhdysvallat jättäytyi Kioton pöytäkirjan, biologista monimuotoisuutta koskevan yleissopimuksen ja jalkaväkimiinojen kieltämistä koskevan Ottawan yleissopimuksen ulkopuolelle sekä kieltäytyi taannoin allekirjoittamasta kansainvälisen rikostuomioistuimen perustamista koskevan sopimuksen.
Toinen huolenaihe ovat taloudelliset seikat. Olemme nähneet hiljattain kaksi esimerkkiä Yhdysvaltojen teräskysymyksen yhteydessä toteuttamista toimista ja nyt vielä Yhdysvaltojen toiminnan maataloustukien lisäämiseksi. Tämä osoittaa monella tapaa, että yhdysvaltalaiset elävät omassa maailmassaan, erillään ulkopuolisesta todellisuudesta. Ulkopolitiikassaan Yhdysvallat näköjään haluaa vielä jatkaa Irakin vastaisia toimiaan, eikä se monien mielestä ole ehkä kaikkein paras tapa käsitellä ongelmaa.
Mitä meidän sitten pitäisi tehdä? Yhdessä kollegani jäsen Mannin kanssa parlamentille esittämäni mietintö osoittaa, että meillä on monia hyviä ideoita, mutta emme ole ehkä miettineet tarpeeksi, mitä meidän pitäisi tehdä. Mietinnön pääajatuksena on, että meidän on jatkettava sekä Naton että uuden transatlanttisen toimintaohjelman saattamista ajan tasalle, jotta voimme kehittää kestävän ja entistä vahvemman transatlanttisen kumppanuuden, joka perustuu uuteen luottamussopimukseen ja sen vastavuoroiselle tunnustamiselle ja jossa kunkin kumppanin rooli on selkeästi määriteltävissä. Tästä on paljon esimerkkejä, mutta mainitsen niistä nyt muutaman.
Nato on edelleen paitsi euroatlanttisen vakauden ja turvallisuuden keskeinen takaaja myös olennainen kehys liittouman toimille. Naton on vastattava uusiin maailmanlaajuisiin haasteisiin ja ymmärrettävä, että poliittisissa ja sotilaallisissa rakenteissa ollaan siirtymässä kollektiivisesta puolustuksesta kollektiiviseen turvallisuuteen.
Asianmukaisen puolustusbudjetin toteuttamisen kannalta on oleellista, että puolustusalan hankintoja koordinoidaan ja rationalisoidaan rohkeasti. Kumppanuuden nykyaikaistaminen sen syrjäyttämisen sijasta edellyttää Yhdysvalloilta puolustusalan markkinoiden avaamista ja meiltä eurooppalaisilta koordinointia aina kun se on mahdollista. Meidän on kehitettävä yhteinen kattava turvallisuuden ja turvallisuusriskien määritelmä ja käsite. Meidän on myös ymmärrettävä, että Naton ja EU:n on tiivistettävä yhteistyötään tuomalla yhteen EU:n käytettävissä olevat ei-sotilaalliset välineet ja Naton ratkaiseva sotilaallinen toimintakyky. Poliittista vuoropuheluamme on tehostettava.
Kollegani Mann käsittelee taloudellisia näkökohtia, joista on esitetty useita erinomaisia ehdotuksia. Meidän on saatava Yhdysvallat mukaan rakentavaan monenväliseen vuoropuheluun ja vahvistettava parlamentin osallistumista siihen.
Mitä tämä merkitsee? EU:n ja Yhdysvaltain huippukokouksessa onnistuimme hieman edistämään tätä myönteistä toimintaohjelmaa, mutta siitä puuttuu vielä eräs keskeinen osatekijä, ja se on strateginen näkemys transatlanttisen kumppanuuden pitkän aikavälin tavoitteesta, josta meillä ei ole mitään kunnollisia ehdotuksia. Me parlamentin jäsenet olemme aina kannattaneet kestävää ja tiivistä transatlanttista kumppanuutta ja kehotammekin siksi komissiota laatimaan raportin. Sen omassa tiedonannossa ei ole riittävästi strategista pohdintaa, ja tässä asiassa meidän on saatava aikaan huomattavaa kehitystä.

Mann, Erika (PSE)
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, kollegani päätössanat sopivat mielestäni erinomaisesti oman puheeni johdannoksi. Tarvitsemme todellakin strategisia pohdintoja ja visioita. Olemme tekemisissä erittäin vaikean tilanteen kanssa. Lähennymme toisiamme pitkällä aikavälillä kunnolla vain, jos pyrimme luomaan transatlanttisille suhteille uuden perustan ja pyrimme ottamaan sen huomioon strategisissa pohdinnoissa.
Olen keskittynyt tutkimaan teollisuus-, ulkomaankauppa-, tutkimus- ja energiavaliokunnan puolesta taloudellisia vaikutuksia ja olen päätynyt seuraavaan johtopäätökseen kollegani ovat tukeneet minua, ja haluaisin kiittää myös kollegaani Ellesiä siitä, että hän on sisällyttänyt johtopäätökseni mietintöönsä. Lähtökohtamme on pitkälti se, että transatlanttiset markkinat toimivat jo. Sen paikkansapitävyyden voi tarkastaa monilla aloilla. Siitä on tosin seurauksia, koska politiikka ja yleinen mielipide eivät ota sitä juuri huomioon.
Lähtökohtamme on pitkälti se, että olemme kilpailijoita. Toisaalta me tiedämme hyvin, että olemme erittäin läheisiä ja että olemme kumppaneita. Se heijastuu hyvin usein kuitenkin suhteellisen vähän poliittisiin toimiin. Taloudellinen todellisuus on siis otettava voimakkaammin huomioon ja muutettava poliittisiksi mietteiksi. Sen pitäisi koskea myös strategisia suunnitelmia.
Seuraukset ovat huomattavat. Havaitsemme turhautuvamme yhä useammin. Vieraantuminen lisääntyy. Havaitsemme eristyneisyyden, kansallisen politiikan kaipuun pääasiassa amerikkalaisten keskuudessa, mutta meidän pitäisi olla reiluja ja todeta, ettemme mekään ole vapaita siitä niin sanottujen amerikkalaisten ja eurooppalaisten arvojen nousun. Tämä johtaa juuri siihen, että näistä ongelmista kertovat kauppaerimielisyydet lisääntyvät jatkuvasti.
Kysymys kuuluu: Mitä voidaan tehdä? Kollega Elles sanoi oikein, että meidän on päivitettävä uusi transatlanttinen toimintaohjelma ja transatlanttinen talouskumppanuus. Miten se tehdään? Olen sitä mieltä, että tarvitaan radikaali ajattelutavan muutos. Meidän on päästävä eroon keskinäisestä tarkkailemisesta. Ajattelutavan muutos voidaan saada aikaan kolmella tavalla: Ensinnäkin, analysoimalla alakohtaiset taloudelliset keskinäisriippuvuudet, toiseksi vahvistamalla WTO-menettelyjä edeltäviä kahdenvälisiä konfliktinratkaisumenettelyjä ja ennakkovaroitusjärjestelmää ja kolmanneksi lähentymällä edelleen. Komissio määritteli nämä asiat jo huippukokouksessa niin sanottuna positiivisena toimintaohjelmana, ja neuvosto on vahvistanut sen. Parlamentti suhtautuu siihen myönteisesti.
En paneudu nyt enää yksityiskohtiin. Yksityiskohdat löytyvät mietinnöstä. Toivon, että komissio ja neuvosto tukevat niitä.

De Miguel
. (ES) Arvoisa puhemies, kuuntelin erittäin tarkkaavaisena sekä esittelijä Ellesin alustuksen mietintöönsä että jäsen Mannin puheenvuoron. Olen sitä mieltä, että komission ja neuvoston on tarkasteltava huolellisesti heidän pohdintojaan Yhdysvaltain-suhteidemme nykytilasta ja erityisesti transatlanttisesta toimintaohjelmasta ja suhteidemme tulevaisuudesta.
On selvää, että - kuten esittelijä Elles sanoi - tietyt seikat ovat viime vuosina muuttaneet suhteitamme Yhdysvaltoihin ja että niin ikään tietyt Yhdysvaltain asenteet ovat tavalla tai toisella poikenneet tietyistä yhteisistä periaatteista, jotka olivat osa transatlanttista toimintaohjelmaa.
Nämä tulkinnat kuitenkin kertovat mielestäni tiiviistä suhteesta, jonka haluamme olevan erittäin tärkeä. Itse asiassa suhteet Yhdysvaltoihin - riippumatta siitä, että meidän on pohdittava niiden syventämistä - ovat jo nykyisin erittäin tärkeää todellisuutta. Transatlanttiset suhteet ovat unionin ulkosuhteiden alalla varmastikin Euroopan unionin ja kolmannen maan välisten suhteiden vankin pilari.
Vain kaksi viikkoa sitten järjestettiin Washingtonissa Euroopan unionin ja Yhdysvaltain huippukokous, jonka tuloksia voidaan ilman muuta luonnehtia erinomaisiksi. Kumpikin osapuoli suhtautui erittäin rakentavasti keskustelunaiheiden koko kirjoon, ja tämä osoitti sen, minkä olen aiemminkin sanonut: riippumatta meidän tahollamme olevasta tietynlaisesta turhautumisesta, jonka taustalla on pyrkimyksemme tiivistää suhteitamme Yhdysvaltoihin, transatlanttiset suhteet ovat itse asiassa niin tiiviit ja syvät, että Yhdysvallat on tällä hetkellä unionin etuoikeutettu kumppani.
Ottaisin esille terrorismin vastaisen taistelun, yhteiset pyrkimykset alueellisten konfliktien ja erityisesti Lähi-idän konfliktin ratkaisemiseksi - emme saa esimerkiksi unohtaa, että on merkityksellistä, että välittömästi huippukokouksen jälkeen pidettiin niin sanotun kvartetin kokous Lähi-idän ongelman ratkaisemiseksi - sekä myönteisen kauppapoliittisen asialistan laatimisen ja käsittelemisen, jotta voimme nimenomaan korostaa meitä yhdistäviä tärkeitä asioita ja olla vatvomatta meitä erottavia asioita eli muutamia vähäisiä kauppapoliittisia asioita, jotka eivät vaikuta edes 5 prosenttiin Yhdysvaltain ja Euroopan kaupasta. Nämä kaikki ovat hyviä esimerkkejä transatlanttisesta suhteesta, joka perustuu yhteisiin arvoihin ja tiiviiseen yhteistyöhön, jota presidentti Bush itsekin luonnehti ainutlaatuiseksi ja tärkeäksi.
Maailmanlaajuiselta kannalta - kuten huippukokouksen jälkeen pidetyssä lehdistötilaisuudessa todettiin - tapaamisesta voidaan tehdä tiettyjä päätelmiä, ja haluaisin seuraavassa esitellä tärkeimmät päätelmät, koska mielestäni niihin todellakin tiivistyy Yhdysvaltain-suhteidemme nykytila: ensiksikin huippukokouksessa korostettiin Euroopan unionin ja Yhdysvaltain suhteiden kiistatonta läheisyyttä ja merkitystä talouden kannalta, sillä yhteenlaskettu osuutemme maailmantaloudesta on miltei puolet - 40 prosenttia - ja tästä osuudesta - kuten aiemmin sanoin - ainoastaan 5 prosenttia on kiistanalaista; suhteemme on nykyisin maailman tärkein kahdenvälinen suhde kaupan ja investointien kannalta, ja lisäksi suhteilla on poliittista merkitystä, kun olemme yhdessä antaneet uuden sysäyksen terrorismin vastaiselle taistelulle.
Toiseksi huippukokouksessa otettiin jälleen kerran esille ne yhteiset haasteet ja strategiat, joiden takia Euroopan unioni ja Yhdysvallat ovat strategisia kumppaneita, ja näistä korostettiin luonnollisesti - kuten aiemmin sanoin - terrorismin ongelmaa, luovuttamista ja oikeusapua rikosasioissa koskevien sopimusneuvottelujen käynnistämistä, jota varten hyväksyttiin neuvotteluvaltuutus oikeus- ja sisäasioiden neuvostossa 25. huhtikuuta, sekä yhteistyön tiivistämistä terroristijärjestöjen varojen jäädyttämisessä ja asesulkua koskevassa kysymyksessä. Juuri huippukokouksen edellä viimeisteltiin uusi luettelo näistä järjestöistä, jotta voimme osoittaa sitoutumisemme ja jatkaa taistelua tällaisia järjestöjä vastaan.
Kolmanneksi ulkopolitiikassa korostettiin tiivistä yhteistyötä ja yhteistoimintaa alueellisten konfliktien ja jälleenrakennusprosessien yhteydessä. Lähi-idän turvallisuussopimus, joka koskee väkivaltaisuuksien lopettamisen periaatteita, valtioiden tunnustaminen, palestiinalaishallinnon tunnustaminen lailliseksi keskustelukumppaniksi sekä Mitchellin ja Tenetin suunnitelmien tukeminen ovat selkeitä esimerkkejä yhteistoiminnasta. Samalla todettiin Balkanin tilanteen paraneminen ja otettiin esimerkiksi Yhdysvaltain ja Euroopan yhteistyö muun muassa Makedoniassa, Bosniassa ja Hertsegovinassa, Serbiassa ja Montenegrossa, tehokas ja tiivis yhteistyö jälleenrakentamisessa sekä poliittisen ratkaisun löytäminen Bonnin konferenssissa.
Neljänneksi kumpikin osapuoli ilmaisi halukkuutensa noudattaa Maailman kauppajärjestön sääntöjä kaikissa kauppapoliittisissa asioissa sekä kannatti myönteisen toimintaohjelman innoittavaa periaatetta ja laadullista harppausta, johon sisältyy yhteistyöalueiden yksilöiminen tulevia konkreettisia toimia varten.
Viidenneksi ja jo mainitun linjan mukaisesti korostettiin yhteistyötahtoa muilla foorumeilla ja kansainvälisissä prosesseissa, kuten erityisesti Dohan kehitysohjelmassa ja matkalla kohti Johannesburgia, jossa pidetään kestävän kehityksen huippukokous.
Lopuksi todettiin, että kaikkiin näihin yhteistyömuotoihin ovat jättäneet jälkensä unionin sisäiset muutokset, kuten laajentumiskehitys tai turvallisuus- ja puolustuspolitiikan hahmottaminen; niillä on ollut selvä säteilyvaikutus, joka on ollut havaittavissa Yhdysvaltain-suhteiden tiivistymisenä.
Arvoisa puhemies, nämä ovat tärkeimmät päätelmät, jotka voidaan tehdä tapaamisesta, jossa - kuten näissä tapauksissa on tapana - noudatettiin rajoitetun istunnon kaavaa, kun täysistunnossa oli tarkasteltu tärkeimpiä poliittisia aiheita ja sen jälkeen lounaalla oli käsitelty kauppapoliittisia aiheita.
Hyvät parlamentin jäsenet, juuri esille otettuja ajatuksia unohtamatta haluaisin analysoida yksityiskohtaisesti neuvottelujen konkreettista sisältöä toimintaohjelman eri kohdissa.
Ensiksikin on terrorismin vastainen taistelu. Kuten muissa yhteyksissä on jo sanottu, tämä on kummallekin osapuolelle keskeinen ja ensisijainen aihe erityisesti syyskuun 11. päivän tapahtumien jälkeen. Tässä luvussa käsiteltiin luovuttamista ja oikeusapua rikosasioissa koskevaa sopimushanketta, jota varten hyväksyttiin neuvotteluvaltuutus - kuten jo mainitsin - oikeus- ja sisäasioiden neuvostossa 25. huhtikuuta ja jonka Yhdysvallat otti erittäin hyvin vastaan.
Toiseksi on terrorismin rahoituksen vastainen taistelu. Täällä viitattiin terroristijärjestöjä koskevien luettelojen laajentamiseen, jotta voimme yhdenmukaistaa sisältöjä Euroopan unionin ja Yhdysvaltain välillä, sekä unionin toimenpiteiden ajantasaistamiseen Yhdistyneiden Kansakuntien turvallisuusneuvoston päätöslauselman 1373 soveltamiseksi. Parlamentti on epäilemättä tietoinen puheenjohtajavaltion huomattavista ponnisteluista tällä alalla. Selvitysryhmä ja ylimääräinen Coreper kutsuttiin koolle useaan otteeseen käsittelemään vain tätä kysymystä, ja lopulta huippukokouspäivänä hyväksyttiin virallisesti Euroopan unionin luettelon laajentaminen. Kuten oli odotettavissa, Yhdysvallat suhtautui avoimesti tähän uuteen hankkeeseen, vaikka se ilmaisi pettymyksensä siitä, ettei luettelossa ollut mainittu Hamasia ja Hizbollahia. Huippukokouksessa kumpikin osapuoli sitoutui lisäämään ponnistelujaan, jotta luetteloja voitaisiin yhdenmukaistaa tulevia muutoksia varten.
Lopuksi on asesulkua koskeva kysymys. Yhdysvallat keskittyi tällä alalla niin sanottuun 10+10-ohjelmaan tai kymmenvuotiseen "ten plus ten over ten" -ohjelmaan, jonka kustannuksiksi arvioidaan 10 miljardia dollaria ja jonka tavoitteena on Venäjän radioaktiivisten ja kemiallisten aineiden vähentäminen. Yhdysvallat korosti Euroopan unionin tärkeää roolia tässä asiassa, kun otetaan huomioon sen suhteet kolmansiin maihin, kuten Iraniin. Kun Euroopan unioni hyväksyi neuvotteluvaltuutuksen kauppa- ja yhteistyösopimukselle, jonka se aikoo tehdä tuon maan kanssa, se sitoutui ottamaan asesulun yhdeksi poliittisen vuoropuhelun aiheeksi. Lisäksi Euroopan unioni ilmoitti toimenpiteistä, joilla pyritään lujittamaan monenvälisiä välineitä.
Viittaan seuraavaksi kumpaakin osapuolta kiinnostaviin alueellista yhteistyötä koskeviin kysymyksiin, joita käsiteltiin huippukokouksessa. Ne koskevat Lähi-itää, Balkania, Venäjää ja Afganistania.
Lähi-idän osalta puheenjohtaja Aznar muistutti, että on välttämätöntä toimia mahdollisimman pikaisesti, jotta saataisiin aikaan paitsi tulitauko myös ratkaisupyrkimysten eteneminen poliittisella tasolla. Yhdysvaltain presidentti Bush ja ulkoministeri Powell muistuttivat, ettei presidentin 4. huhtikuuta pitämän puheenvuoron sisältö ollut vanhentunut, mutta presidentin oli annettava tunnustusta saudiarabialaisten, jordanialaisten ja muiden maltillisten arabien rakentavasta asenteesta. Korkea edustaja Solana ja komission jäsen Patten toistivat tarpeen palauttaa ennalleen palestiinalaisten infrastruktuurit ja palauttivat myös mieleen väliaikaisen yhteyskomitean Oslossa antamat päätelmät, jotka koskivat tarvetta välttää turvallisuustyhjiö palestiinalaisalueilla.
On myös syytä korostaa, että korkea edustaja Solana muistutti, että Yhdysvaltain yleisen mielipiteen eurooppalaisia kohtaan esittämät antisemitismisyytökset olivat epäoikeudenmukaisia. Presidentti Bush myönsi tällaisten hyökkäysten epäoikeudenmukaisuuden.
Lisäksi on aiheellista muistuttaa, että kvartetti - kuten aiemmin mainitsin - tapasi huippukokouksen tiimoilta kokouksessa, jota Yhdysvallat luonnehti maamerkiksi tunnustaen näin kansainvälisen yhteistoiminnan merkityksen neuvotteluratkaisun löytämiseksi konfliktiin. Poliittisten, taloudellisten ja turvallisuutta koskevien näkökohtien samanaikaista kehittämistä pidettiin siis tärkeänä, ja kumpikin osapuoli totesi jatkavansa kummankin asianomaisen tahon painostusta. Yhdysvallat kiitti Euroopan unionia sen ponnisteluista tällä alalla ja totesi noudattavansa aina varovaisuusperiaatetta, jotta Yhdysvaltain uskottavuus alueella ei joutuisi kyseenalaiseksi. Lopuksi Washingtonin julkilausumassa toistetaan 10. huhtikuuta annettu Madridin julkilausuma ja vahvistetaan sitä.
Balkanin kysymyksessä Euroopan unioni painotti erityisesti vakautus- ja assosiaatiostrategian merkitystä sekä yhteistä etua, joka koskee kansainvälisten poliisijoukkojen (IPTF) toiminnan jatkamista Bosniassa ja Hertsegovinassa tammikuusta 2003 alkaen. Niin ikään se toisti olevansa valmis ottamaan vastuun operaatiosta Kettu (Amber Fox) Makedonian tasavallassa, ja Yhdysvallat ylisti yhteisiä aloitteita tällä alueella ja ilmaisi puolestaan haluavansa painostaa Serbiaa, jotta tuo maa tekisi yhteistyötä Haagin tuomioistuimen kanssa.
Venäjän kanssa vaihdettiin näkemyksiä 24.-26. toukokuuta pidettävää Yhdysvaltain ja Venäjän huippukokousta, 28. toukokuuta pidettävää Naton ja Venäjän huippukokousta sekä 29. toukokuuta pidettävää Euroopan unionin ja Venäjän huippukokousta varten. Euroopan unioni korosti Venäjän kanssa käytävän poliittisen vuoropuhelun myönteisiä näkökohtia ja viittasi myös poliittisesti arkaluonteisiin aiheisiin, kuten Valko-Venäjään ja Moldovaan, ja lisäksi se ilmaisi huolensa T?et?enian ihmisoikeustilanteesta. Yhdysvallat osoitti tyytyväisyytensä yhteistoiminnan kehittymiseen tällä alalla, koska näin voidaan vahvistaa presidentti Putinin suuntautumista länteen, ja se myös totesi olevansa sitoutunut tekemään Venäjän kanssa ydinaseiden vähentämistä koskevan sopimuksen ennen seuraavaa huippukokousta. Olemme jo nähneet eilispäivän uutisista, että tällainen sopimus on onnistuttu saamaan aikaan. Euroopan unioni mainitsi vielä taloudellisen ulottuvuuden ja ne edistysaskeleet, joita Venäjä on ottanut saavuttaakseen markkinatalouden aseman, joka on edellytys sen liittymiselle Maailman kauppajärjestöön; joka tapauksessa liittyminen toteutunee aikaisintaan vuonna 2004.
Afganistanin kohdalla tuotiin jälleen esille kummankin osapuolen yhtenevät kannat ja korostettiin kahdenvälisen yhteistyön merkitystä maan jälleenrakentamisessa, ja Yhdysvallat tunnusti Euroopan unionin nimenomaan tähän tarkoitukseen antaman merkittävän taloudellisen panostuksen.
Talouteen ja kauppaan liittyvissä aiheissa noudatettiin sellaista periaatetta, että pyrimme olemaan korostamatta meneillään olevia kiistoja, jotka usein vain varjostavat Euroopan unionin ja Yhdysvaltain suuren taloudellisen siteen merkitystä. Käsittelimme ensiksi Dohan kehitysohjelmaa, Monterreyssa pidettyä huippukokousta ja sitten Johannesburgissa pidettävää huippukokousta. Tässä kohdassa tuotiin lyhyesti esille kummankin osapuolen tahto kantojen yhteensovittamiseen Kansainvälisen valuuttarahaston monenvälisissä yhteyksissä puheenjohtajavaltion esityksen mukaisesti. Lisäksi viitattiin NEPAD-aloitteeseen, jota voitaisiin käsitellä seuraavassa G8-maiden huippukokouksessa Kananaskisissa, ja siihen mahdollisuuteen, että Johannesburgissa voitaisiin kehittää esimerkiksi maataloutta ja juomavettä koskevia yhteistyöaloitteita.
Nimenomaan kauppakiistojen kohdalla keskusteluissa ilmeni, että Yhdysvaltojen taholla oli havaittavissa neuvotteluhalua, joka voi konkreettisesti johtaa siihen, että se sitoutuu noudattamaan Maailman kauppajärjestön sääntöjä erityisesti Foreign Sales Corporation -kiistassa ja klementiinien tuontirajoituksia koskevassa kiistassa.
Teräksen osalta on jo tiedossa, että kiistassa on keskipitkällä aikavälillä mahdollista saada aikaan korvauksia koskeva neuvotteluratkaisu, sanotun kuitenkaan rajoittamatta kannetta, jonka Euroopan unioni aikoo nostaa Maailman kauppajärjestössä. Kumpikin osapuoli toi selkeästi esille kantansa ja ilmaisi samalla jälleen halukkuutensa noudattaa kyseisen järjestön sääntöjä. Joka tapauksessa Euroopan unioni tähdensi haluavansa tarkastella lähemmin korvauksia, koska ne ovat keskeinen väline sen oikeuksien puolustamisessa.
Kun kyse on Foreign Sales Corporation -kiistasta, paneelin päätöksen lykkäytyminen kesäkuuhun loi suotuisan ilmapiirin, joten tätä kohtaa käsiteltiin myönteisessä hengessä ja presidentti Bush sitoutui muuttamaan sisäisen verolainsäädäntönsä Maailman kauppajärjestön vaatimusten mukaiseksi.
Vastaavasti klementiiniasiassa Yhdysvallat oli edelleen sitoutunut nopeuttamaan menettelyjä, jotta vaikutus seuraavaan satokauteen jäisi mahdollisimman vähäiseksi. Tuolloin ei tosin ollut vielä saatu uutta lakia, joka on juuri hyväksytty ja jossa lisätään Yhdysvaltain maanviljelijöille annettavia tukia, ja tämäkin on asia, josta voi syntyä kiista Yhdysvaltain ja Euroopan välille. Juuri nyt, kun me kaikki olemme yhteisesti sitoutuneet vähentämään maataloustukia Dohan neuvotteluja varten, Yhdysvaltojen viesti ei vaikuta kovinkaan myönteiseltä, mutta olen sitä mieltä, että meidän on tältä osin tehtävä asiasta omat johtopäätöksemme Dohan neuvottelukierroksen neuvotteluasemia ajatellen.
Olemme sisällyttäneet myönteisten asioiden otsakkeen alle kaikki asiat, joissa voidaan saada aikaan sopimuksia keskipitkällä aikavälillä ja joista osapuolet ovat periaatteessa sopineet. Näihin kuuluivat periaatteessa seuraavat asiat: vastavuoroinen oikeus sopimusten tekoon arvopaperimarkkinoilla, luonnonmukaista maataloutta koskevien sääntöjen ja tarkastusten lähentäminen sekä yhteisen prototyypin kehittäminen sähköistä tullia varten.
Arvoisa puhemies, toistan lopuksi puheenjohtajavaltion arvion, jonka mukaan Washingtonissa 2. toukokuuta pidetty Euroopan unionin ja Yhdysvaltain huippukokous oli kauaskantoinen ja myönteinen. Transatlanttiset suhteet ovat tärkeitä ja olemme niistä huolissamme, mutta on totta, että ne ovat nykyisin - ja uskoakseni ne ovat tulevaisuudessakin - näkyvällä sijalla unionin ulkosuhteissa.

Patten
Arvoisa puhemies, täsmälleen vuosi sitten esittelin parlamentille komission tiedonannon transatlanttisen kumppanuuden vahvistamisesta.
Tuskin kukaan osasi silloin kuvitella, millaista kauhua voisi aiheutua Yhdysvaltoihin 11. syyskuuta kohdistuneista terrori-iskuista, jotka ovat siitä lähtien hallinneet kansainvälisiä asioita ja vaikuttaneet merkittävästi Yhdysvaltojen ja Euroopan unionin suhteisiin. Nämä iskut osoittivat avointen ja demokraattisten yhteiskuntien haavoittuvuuden. Samalla ne kuitenkin toivat esiin niiden loputtoman vahvuuden. Iskut osoittivat, että yhteiset arvot yhdistävät pitkälti Eurooppaa ja Yhdysvaltoja - syyskuun 11. päivän jälkeisinä viikkoina Euroopan maissa tunnettu suuri suru ja myötätunto tekivät sen hyvin selväksi.
Eurooppa on tarjonnut käytännön apua sekä osoittanut tunneperäistä yhteisvastuullisuutta. Tämän todistaa yhteistyö, jota olemme tehneet Yhdysvaltojen kanssa terrorismin vastaisessa taistelussa syyskuun 11. päivän jälkeisinä kuukausina. Olemme edistyneet huomattavasti poliittisessa ja oikeudellisessa yhteistyössä - allekirjoittamalla viime syyskuussa Yhdysvaltojen ja Europolin välisen sopimuksen, tekemällä Yhdysvaltojen ja Europolin välisen tietosuojaa koskevan sopimuksen ja keskinäistä avunantoa ja rikollisten luovutusta koskevan sopimuksen sekä päättämällä hyväksyä eurooppalaisen pidätysmääräyksen. Olemme tehneet yhteistyötä tehostaaksemme rajavalvontaa, ja Kansainvälisen siviili-ilmailujärjestön ja Kansainvälisen merenkulkujärjestön puitteissa olemme onnistuneet vahvistamaan ilmailu- ja merenkulkualojen turvallisuutta. Olemme yhdessä pyrkineet tuhoamaan terroristien toimintaedellytykset. Euroopan unioni on osallistunut aktiivisesti terrorismin vastaisen rintaman kokoamiseen. Eurooppalaiset joukot ovat toimineet tehokkaasti Afganistanissa sekä kansainvälisten turvallisuusjoukkojen että taistelutoimien suurimpana yksikkönä. Euroopan unioni auttaa merkittävästi Afganistanin jälleenrakentamisessa, jota odotan innokkaasti pääseväni omin silmin katsomaan vieraillessani siellä ensi viikolla.
Teemme kaikissa näissä asioissa tiivistä yhteistyötä Yhdysvaltojen kanssa ja vieläpä hyvin tuloksin. Osoitamme, kuinka paljon voimme saada aikaan, kun toimimme yhdessä ja yhteistyössä toisten kansakuntien kanssa.
Toimimme näin myös Balkanin tilanteessa ja nyttemmin niin kutsutussa kvartetissa, joka pyrkii ratkaisemaan Lähi-idän tilanteen rauhanomaisesti.
Tämä kaikki osoittaa, että maailma on aiempaa turvallisempi ja parempi paikka, jos Euroopan unioni ja maailman mahtavin suurvalta työskentelevät sopusoinnussa.
Kuten parlamentin jäsenet hyvin tietävät, Washingtonissa on kuitenkin jo jonkin aikaa keskusteltu siitä, pitäisikö tällä hetkellä niin vaikutusvaltaisen Yhdysvaltojen keskittyä omiin tarkasti määriteltyihin tavoitteisiinsa, niin kutsuttuun unilateraaliseen lähestymistapaan, vai pitäisikö sen toimia jatkossakin keulahahmona monenvälisissä pyrkimyksissä ja johtaa kansainvälisen yhteisön kampanjaa yhteisten ongelmien käsittelemiseksi. Tämä ei ole mikään uusi keskustelu, mutta se on nyt ehkä voimistunut. Haluan vain todeta tämän tästä keskustelusta, joka ei ole pelkkä eurooppalaisten liiallisen mielikuvituksen tuote. Eurooppa kannattaa keskustelussa ilman muuta monenvälisyyttä. Se perustuu omaan maailmankuvaamme ja kokemukseemme. Kenenkään ei tarvitse pyytää sen vuoksi anteeksi. Jos olemme kuitenkin eri mieltä siitä, mikä on meistä unilateraalista politiikkaa, mikä on sitten oikea eurooppalainen lähestymistapa?
Oikea lähestymistapa ei ole minun mielestäni ainakaan vaitiolo, mutta ei myöskään syrjään vetäytyminen ja valittaminen. Niissä asioissa, joissa olemme Yhdysvaltojen kanssa eri mieltä - kuten esimerkiksi sen päätöksestä olla ratifioimatta Kioton pöytäkirjaa - meidän pitäisi ottaa ohjat omiin käsiimme ja jatkaa ratifiointia ja kannustaa muitakin siihen. Vastustamme myös Yhdysvaltojen taannoista kansainvälistä rikostuomioistuinta koskevaa päätöstä. Vastustaminen ei kuitenkaan riitä: meidän on työskenneltävä ahkerasti saadaksemme tuomioistuinhanke onnistumaan.
Toivon, etteivät erimielisyytemme saa vääriä mittasuhteita ja että voimme luoda sellaisen suhteen, jonka avulla voimme edistää tärkeimpiä EU:n ja Yhdysvaltojen välisiä yhteistyöalueita, löytää aiempaa parempia keinoja hallita erimielisyyksiämme ja käyttäytyä kiistatilanteissa mahdollisimman järkevästi ja maltillisesti.
Tässä yhteydessä asioita on hyvä tarkastella puolueettomasti. Kaupankäyntiin liittyvät erimielisyytemme tuntuvat joskus varjostavan suhdettamme. Eurooppa ja Yhdysvallat ovat maailman suurimpia kauppakumppaneita. Kiistoillamme on vain marginaalinen osuus koko kauppasuhteissamme. Kaupankäynti lisääntyy koko ajan, mutta kiistojen määrä ei.
Kansainvälisen kauppajärjestelmän suojeluun ja kehitykseen liittyvään yhteistyöhömme on kiinnitetty liian vähän huomiota. EU:n ja Yhdysvaltojen välinen yhteistyö vaikutti oleellisesti siihen, että Dohan kokouksessa onnistuttiin käynnistämään uusi WTO-neuvottelukierros, jossa keskitytään kehitysmaiden kasvuun. Kehitysmaiden avustamisessa tekemämme yhteistyö käsittää muutakin kuin kaupankäynnin: olemme molemmat lisänneet kehitysapumme määrää tuntuvasti; yksimielisesti hyväksytyssä Monterreyn päätösasiakirjassa päätimme rahoittaa kehitysstrategiaa ja työskentelemme nyt hyvin tiiviisti Johannesburgissa pidettävän kestävän kehityksen huippukokouksen valmistelujen parissa. Toivon, että voimme tehdä siinäkin yhteistyötä.
En toista Pascal Lamyn taannoin tässä istuntosalissa esittämää kauppa-asioita koskevaa näkemystä, mutta haluaisin muistuttaa parlamentille, että transatlanttisen talouskumppanuuden (TEP) puitteissa on koko ajan noudatettu asetettuja tavoitteita. Kumppanuuden tarkoituksena on estää kiistojen laajentuminen ja nopeuttaa toimintaa yhteisen edun mukaisilla aloilla. Viimeaikaisessa yhteistyössämme on saavutettu juuri nämä tulokset, ensinnäkin positiivisen taloudellisen toimintaohjelman (Positive Economic Agenda) käynnistäminen, toiseksi kiistojen järkevä hallinta ja ehkäisy ennakkovaroitusjärjestelmän avulla (tuoreimmat tapaukset koskivat espanjalaisia klementiinejä ja lentokoneiden melunvaimennussarjoja) ja kolmanneksi Yhdysvaltojen korkeimman tason luja sitoumus noudattaa Foreign Sales Corporations -menettelyä koskevaa WTO:n päätöstä.
Nämä asiat on hyvä pitää mielessä, mutta emme saa myöskään katsoa läpi sormien esimerkiksi teräskysymykseen liittyviä jyrkkiä erimielisyyksiämme ja uusia huoliamme, jotka liittyvät uuden maatalouslainsäädännön (Farm bill) vaikutuksiin. Voin vakuuttaa parlamentille, että aiomme jatkaa teräskiistan ja muiden erimielisyyksien selvittämistä täysin WTO:n sääntöjen ja menettelyjen mukaisesti. Emme aio menettää etulyöntiasemaamme näissä asioissa.
Nämä taustat tuntien en usko viime syksyn kauhistuttavien tapahtumien edellyttävän kokonaan uuden kehyksen luomista transatlanttiseen vuoropuheluun ja yhteistyöhön. Vuonna 1995 laadittu uusi transatlanttinen toimintaohjelma (New Transatlantic Agenda, NTA) on edelleen voimassa. Se on tarjonnut meille suhteemme laajentamiseen tarkoitetun strategian, joka on ollut yleisesti katsoen erittäin onnistunut.
Meiltä on kuitenkin puuttunut sellainen strategia, jonka avulla voisimme tehdä yhteistyöstämme niin tuloshakuista kuin haluaisimme. Viimevuotisen tiedonannon tavoitteena oli luoda tällainen strategia ja keventää byrokratiaa. Sekä jäsenvaltiot että yhdysvaltalaiset kollegamme kannattivat silloin ehdotettua lähestymistapaa, jossa painopisteet oli tarkoitus määritellä aiempaa tarkemmin. Ehkä ironisesti lisäisin vielä, että terrorismin vastainen toiminta oli yksi viimevuotisessa huippukokouksessa asetetuista painopistealueista. Tämä ei ole mikään lopullisesti sinetöity rakenne, vaan painopisteitä tarkistetaan säännöllisesti, eikä se rajoita vuoropuhelumme kokonaislaajuutta. Washingtonin huippukokouksessa aikaisemmin tässä kuussa hyväksytty positiivinen taloudellinen toimintaohjelma on toinen hyvä esimerkki tästä lähestymistavasta.
Käsiteltävänämme olevassa mietinnössä kannatetaan transatlanttisten vuoropuhelujen vahvistamista, ja Euroopan parlamenttia ja Yhdysvaltojen kongressia kehotetaan osallistumaan NTA-prosessiin aiempaa tiiviimmin. Uskon vahvasti parlamentin asemaan ja kansalaisyhteiskuntaan. Komissio on tukenut transatlanttisia vuoropuheluja ja noudattanut niiden suosituksia. Keskustelemme yhdysvaltalaisten kollegojemme kanssa siitä, miten transatlanttinen ympäristöalan vuoropuhelu voitaisiin käynnistää uudelleen ja miten kuluttajien ja liike-elämän vuoropuhelua voitaisiin vilkastuttaa.
Olemme tehneet tiivistä yhteistyötä Euroopan parlamentin kanssa ja aiomme tehdä sitä vastaisuudessakin. Transatlanttinen lainsäätäjien vuoropuhelu ja parlamenttien väliset kokoukset ovat tärkeitä välineitä, ja kehottaisinkin ehdottomasti hyödyntämään niitä aiempaa enemmän.
En halua enää täydentää puheenjohtajan äskettäistä EU:n ja Yhdysvaltojen välistä huippukokousta koskevaa seikkaperäistä raporttia vaan ainoastaan iloisena todeta, että presidentti Bush lupasi pyrkiä edistämään muutoksia, joita Yhdysvaltojen lainsäädäntöön on väistämättä tehtävä, jotta se olisi Foreign Sales Corporations -menettelyä koskevien WTO:n sääntöjen mukainen. Korostan lisäksi vielä kerran, että onnistuimme kohdistamaan keskusteluja sellaisille alueille, joilla teemme tiivistä yhteistyötä maailman turvallisuuden parantamiseksi, kuten Balkanin, Lähi-idän ja Afganistanin tilanteisiin.
Lopuksi haluaisin vielä huomauttaa eräästä asiasta. Kun kansainvälisten asioiden kannalta merkittävässä suhteessa ilmaantuu ongelmia, arvostelijat toisinaan sanovat, että nyt tarvitaan uusi visio tai uusi strategia. Minun täytyy sanoa, etten usko Euroopan ja Yhdysvaltojen välisissä suhteissa esiintyvien ongelmien johtuvan vision puutteesta. Meillä on jotakuinkin selvä kuva siitä, että me Atlantin molemmilla puolilla asuvat olemme parempiosaisia ja että maailma on turvallisempi ja vauraampi paikka, jos työskentelemme yhdessä ja opastamme kansainvälistä yhteisöä uuden vuosisadan haasteiden kohtaamisessa. Tärkeissäkin suhteissa syntyy todennäköisesti aina ongelmia, kun kansalliset edut ovat ristiriitaisia. Kansallisia etuja ei ole yksinkertaisesti voitu poistaa nykymaailmastakaan. Nämä erot kuitenkin vain kasvavat, jos olemme liian usein eri mieltä siitä, miten "kansallinen" jokin kansallinen etu todella on. Meidän eurooppalaisten syvällisen harkinnan tuloksena sekä historiamme ja kokemustemme - ei minkään pinnallisen ennakkoluulon - tuotteena on syntynyt sellainen ajatus, että kansallista etua voidaan tavoitella aina parhaiten kansainvälisen yhteistyön avulla, eikä meidän pitäisi epäröidä ilmaista tätä ajatusta äänekkäästi ja selvästi.
Vielä yksi huomautus: esittelijä Elles on tehnyt loistavaa työtä pyrkiessään edistämään ja syventämään transatlanttista vuoropuheluamme ja transatlanttista kumppanuuttamme. Hänen "tilauslistallaan" on kuitenkin mielestäni yksi sellainen tarkistus, josta minun on pakko sanoa, että se synnyttää ulkosuhteista vastaavan komission jäsenessä puistatuksia - enkä ole tunnetusti mikään herkkänahkainen vanha kaakki. Arvoisa jäsen valittaa komission strategisen ajattelun puutteesta.
Kyseinen jäsen voi olla perehtynyt strategioihin minua tai jopa tohtori Kissingeriä syvällisemmin,

mutta haluan vain sanoa hänelle yhden asian: Yhdysvaltojen kanssa syntynyt teräskiista ei johdu strategisen ajattelun puutteesta Euroopan komissiossa. Kioton pöytäkirjaan liittyvät erimielisyydet eivät johdu strategisen ajattelun puutteesta Euroopan komissiossa. Uuteen maatalouslainsäädäntöön liittyvät seikat eivät johdu strategisen ajattelun puutteesta Euroopan komissiossa - muistutan kyseistä jäsentä Economist-lehden viime numerosta. Biologisia aseita koskevat erimielisyydet ja kansainvälistä rikostuomioistuinta koskevat erimielisyydet eivät johdu strategisen ajattelun puutteesta Euroopan komissiossa.
Sanonpa vielä muutakin. Yhdysvalloissa ollaan voimakkaasti sitä mieltä, ettei Eurooppa puolusta itseään tarpeeksi - se ei johdu strategisen ajattelun puutteesta Euroopan komissiossa. Puhuin muutama viikko sitten parlamentissa ja kysyin, voisiko joku täällä istuntosalissa sanoa, että heidän puolueensa käy vaalitaistelua sitoutumalla lisäämään puolustusmenoja, kuten presidentti Bush taannoin ilmoitti tekevänsä. Edes se puolue, johon esittelijä Ellesillä ja minulla on ilo kuulua, ei sitoutuisi sellaiseen. Tämä ongelma ei ole lähtöisin Euroopan komissiosta.
Asia, josta olen arvoisan jäsenen kanssa ehdottomasti samaa mieltä, on se, että Euroopan unionin ja Yhdysvaltojen välisillä suhteilla on syvällinen merkitys. Olen harmissani Yhdysvaltojen vastaisesta asenteesta, kuten hänkin. Olen harmissani niistä, jotka pyrkivät määrittelemään eurooppalaisuutensa sen mukaan, kuinka vihamielisesti he suhtautuvat Yhdysvaltoihin. Jos esittelijä Elles haluaa tutustua tämän perustelun syntymiseen, suosittelen hänelle Guardian-lehden ensi lauantain numeroa ja ulkosuhteista vastaavan komission jäsenen Will Huttonin tuoreesta kirjasta laatimaa arvostelua. Olen harmissani myös tämän ilmiön peilikuvasta: siitä, että toisinaan voimme lukea ja kuulla, miten syvällisesti Yhdysvalloissa halveksitaan Eurooppaa.
Euroopan unionin ja Yhdysvaltojen välisillä suhteilla on valtavan suuri merkitys maailman tulevaisuudelle. Jotkut voisivat ehkä väittää, että tällä vuosisadalla vieläkin suurempi merkitys tulee olemaan Kiinan ja Yhdysvaltojen välisillä suhteilla - yli viidennes ihmiskunnasta ja maailman johtava suurvalta - mutta meidänkin suhteet ovat tärkeitä. Erityisen vaikean näistä suhteista tekee se, että olemme tekemisissä paitsi supervallan myös sellaisen valtion kanssa, jota Yhdysvaltojen nykyinen Lontoon suurlähettiläs, Ray Seitz on kuvannut sanoilla "super duper power", joka sai aikaan 40 prosenttia maailman kasvusta vuosina 1995-2000.
Suhteet maailman johtavaan suurvaltaan ovat meille kaikille suunnattoman tärkeä asia. En usko, että osoitamme komissiossa strategisen ajattelun puutetta, jos pohdimme näiden suhteiden tärkeyttä. Tällä hetkellä ongelmana kuitenkin on, että olemme liian monesta asiasta eri mieltä. Haluamme pyrkiä vähentämään niiden määrää ja varmistamaan, että Euroopan unioni pystyy täyttämään kansainvälisen johtoaseman edellyttämät velvollisuutensa niissä asioissa, joista olemme eri mieltä, ilman että se vaikeuttaa yhdysvaltalaisten ystäviemme ja meidän välisiä suhteitamme.
(Suosionosoituksia)

Brok (PPE-DE)
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, haluaisin kiittää sydämellisesti sekä molempia edeltäviä puhujia että esittelijää ja lausunnon valmistelijaa. Haluan kiittää heitä, koska transatlanttinen suhde on erittäin vaikeassa vaiheessa. Meidän on ymmärrettävä, että tämä arvoyhteisö on ollut tähän asti menestynein yhteenliittymä ihmiskunnan historiassa. Se on varmistanut ja toteuttanut hyvinvoinnin, demokratian ja ihmisoikeudet Euroopassa ja Pohjois-Amerikassa ja maailman useissa muissakin osissa, ja se on vaikuttanut moneen myönteiseen asiaan tässä maailmassa.
Nyt meidän on kuitenkin todettava tämän menestyksen jälkeen, että moni asia ei toimi enää niin kuin ennen. Vaikeuksia aiheuttaa yhtäältä yksipuolinen ylimielisyys ja toisaalta heikkous, nimittäin meidän heikkoutemme, erityisesti kyvyttömyytemme sotilaalliseen vaikuttamiseen, ja siitä syntyy vaikeuksia, joita me näemme päivittäin ja jotka on osittain esitetty täälläkin. Kansainvälinen rikostuomioistuin, Kioto, kauppakysymykset tai se tosiseikka, että Nato on vaikuttanut syyskuun 11. päivän tapahtumien seurausten torjumisen yhteydessä aivan rapistuneelta rakennukselta, kaikki tämä antaa aihetta suureen huoleen, ja meidän on ymmärrettävä sekin, että on oikein, että Lähi-idän kvartetti edistyy, mutta Jerusalemiin ja Ramallahiin ei olla vielä menty yhdessä, ja mielestäni sen on oltava lähestymistapana.
Tarkoitan sitä, että yksittäisten kysymysten, kuten lentokoneiden äänenvaimentimia tai banaaneja koskevien kysymysten, ratkaiseminen ei voi olla oikea lähestymistapa, koska se on kilpailua, jota ei voi milloinkaan voittaa, sillä kun yksi ongelma on ratkaistu, sen tilalle syntyy kaksi. Tämä tarkoittaa, että tämä lähestymistapa ei yksin auta meitä, ja siksi olen niin kiitollinen esittelijälle, että hän ehdottaa ehdotuksissaan erityisesti rakenteellisia uudistuksia, että avaamme keskustelun uuteen suuntaan, että kehitämme Nato-suhteiden lisäksi Yhdysvaltoihin rakenteelliset suhteet, jollaisia 90-luvun alussa ja puolivälissä osittain ajateltiin transatlanttisen toimintaohjelman yhteydessä.
Kysymyksenä on, löydämmekö ratkaisuja, jotka liittyvät kaupan alan kahdenvälisiin konfliktinratkaisumekanismeihin häiritsemättä monenkeskisyyttä, keskustelemmeko näistä kysymyksistä transatlanttisten markkinoiden yhteydessä vai teemmekö sopimuksen Yhdysvaltojen ja Euroopan unionin välille, löydämmekö puitteet sille, millä tavoin me voimme parantaa suhteita, sillä tällaisen sopimuksen etuna on lisäksi, että Yhdysvaltain kongressikin saadaan mukaan. Euroopan unionilla on sopimus lähes maailman kaikkien maiden kanssa, mutta läheisimmän liittolaisemme, Yhdysvaltojen, kanssa meillä ei ole sopimusta. Kuljemme hallinnosta hallintoon tietäen hyvin, että kyseessä on aina vain kumppanin toinen osapuoli ja että Yhdysvaltain kongressilla on tässä yhteydessä suuri merkitys, ja siksi meidän on luotava puitteet, joihin voidaan sisällyttää koko Yhdysvaltain politiikka, rakenteelliset puitteet, ja toivon, että neuvosto ja komissio tekevät aloitteita tehokkaammin kuin kenties viime aikoina ovat tehneet.
Obiols i Germà (PSE).
Arvoisa puhemies, Eurooppa otti syyskuun 11. päivän hirvittävien iskujen jälkeen sellaisen yleisen kannan, että se asetti taka-alalle - kaikessa hiljaisuudessa - transatlanttisen toimintaohjelman ongelmakohdat. Monien muiden tavoin minäkin erehdyin tekemään näin. Fysiikan lait - mahdollisesti Arkhimedeen lakia lukuun ottamatta - eivät kuitenkaan yleensä päde politiikassa, ja nyt voidaan sanoa asioita paisuttelematta, että kiistojen luettelo ja Yhdysvaltain - tarkemmin sanottuna sen nykyisen hallinnon - ja Euroopan unionin erimielisyys on saanut uusia ja huolestuttavia piirteitä.
Kaikki tai melkein kaikki meistä pahoittelevat Yhdysvaltain yksipuolisia toimia, mutta emme myönnä, että yhtenä syynä tähän on, että Eurooppa ei ole täysin ottanut sille kuuluvaa maailmanlaajuista vastuuta.
Arvoisa komission jäsen Patten, olen samaa mieltä, ettemme tarvitse uusia ajatuksia, mutta meidän on hylättävä vanhat ajatukset ja muun muassa sellainen ajatus, että unionin jäsenvaltiot tai tietyt unionin jäsenvaltiot voivat harjoittaa maailmassa valtapolitiikkaa.
Paras keino edistää toivottavaa ja myös välttämätöntä paluuta Yhdysvalloissa 1940- ja 1950-luvuilla vallinneeseen vanhaan monenväliseen ajatteluun on yhtenäistää unionin ulkopolitiikka ja näin palauttaa transatlanttisen toimintaohjelman poliittinen tasapaino, joka ei voi perustua sotilaallisen mahdin tasapainottamiseen; tämäkin on haaste, sillä halutessaan Eurooppa voi paitsi käyttää muuhun kuin uhkaan perustuvaa vaikutusvaltaansa (soft power) myös harjoittaa todellista yhteistä puolustuspolitiikkaa, jossa etusijalla ei ole määrärahojen lisääminen vaan politiikan synergia, ja tässä on vielä erittäin paljon tehtävää.

Watson (ELDR).
Arvoisa puhemies, syyskuun 11. päivästä lähtien olemme kaikki sanoneet, että Euroopan ja Yhdysvaltojen on kuljettava rinta rinnan, koska meillä on yhteiset arvot. Meidän on tarjottava liittolaisellemme tukea silloin, kun se sitä tarvitsee, samalla tavalla kuin Yhdysvallatkin ovat auttaneet Eurooppaa kahdesti sen viime vuosisadan vaikeimpina hetkinä. Tämän tukemisen ei tarvitse kuitenkaan olla kritiikitöntä. Todellisten ystävien ja liittolaisten on puhuttava keskenään ja ennen kaikkea kuunneltava toinen toisiaan. Kuten komission jäsen sanoi, transatlanttisissa suhteissa on ollut viime aikoina valitettavasti liian paljon tapauksia, joissa viestintä on ollut heikkoa ja joissa toista osapuolta ei ole kuunneltu.
Kuten komission jäsen mainiosti osoitti esittelijä Ellesille, ystävyys edellyttää joskus suorapuheisuutta. Meidän on sanottava suoraan, että me eurooppalaiset uskomme yhdysvaltalaisten ymmärtäneen asian toisinaan väärin. Väitteet, joiden mukaan kansainvälisellä rikostuomioistuimella olisi rajoittamaton valta asettaa syytteeseen yhdysvaltalaisia sotilaita, eivät yksinkertaisesti pidä paikkaansa. Kieltäytyminen tunnustamasta elintä ei estä hankkeen edistymistä - Yhdysvallat ei vain pysty millään lailla vaikuttamaan sääntöjen kehitykseen.
Yhdysvaltojen YK:n lapsiasiain huippukokouksessa esittämät suojatoimien vastaiset väitteet - koska ne estäisivät Teksasin vähemmistöjen laillisen teloituksen - loukkaavat eurooppalaista oikeuskäsitystä ja yhdysvaltalaisten tapa käsitellä taleban-vankeja Pohjois-Afganistanissa sijaitsevalla Shibarghanin leirillä loukkaa mielestämme Geneven yleissopimusta.
Ilmaston muutosta koskevan Kioton pöytäkirjan hylkääminen tarkoittaa, että Yhdysvallat hyötyvät ilmaiseksi toisten ilmaston lämpenemisen estämiseksi tekemistä toimenpiteistä. Miten kehittyvän maailman voidaan odottaa siirtyvän ympäristöä säästäviin teollisuuden muotoihin, jos maailman johtava kansantalous karttaa vastuutaan näin häpeättömästi?
Teräksen tuontitullien kohdallakin Yhdysvaltojen politiikka on väärillä raiteilla. Terästeollisuutensa rakenneuudistuksen toteuttamisen sijasta Yhdysvallat on vaarassa menettää moraalisen paremmuutensa maailmanlaajuisessa vapaakauppakampanjassa.
Viestinnän katkeaminen Atlantin molemmin puolin ei johdu pelkästään Yhdysvaltojen arviointivirheistä. Eikä Euroopan unionin hajanaisuus ainakaan auta asiaa. Komission jäsen Prodi ja ministeri Aznar näyttivät huippukokouksessa selvästi kiusaantuneilta toistensa seurassa. Jäsenvaltioiden kykenemättömyys tukea komissiota sen teräksen tuontitullikiistaa koskevassa reaktiossa heikentää unionin uskottavuutta sekä neuvotteluasemaamme.
Koska unioni ei kykene toimimaan yhtenäisesti Irakia sen enempää kuin Intiaakaan koskevissa asioissa, Yhdysvaltojen on hyvin vaikea tietää, mitä mieltä me oikein olemme. Tarvitsemme yhteisen turvallisuuspolitiikan, jotta unionin ulkopolitiikka voisi olla uskottavaa. Ei ole mitään hyötyä perustaa 60 000 miehen vahvuisia nopean toiminnan joukkoja, ellemme saa niitä toimimaan myös käytännössä tai pysty sopimaan yhteisten aseiden hankinnasta. Yhdysvaltalaiset eivät ota meitä vakavasti muillakaan aloilla, ei maaperän eikä yhtenäisen eurooppalaisen ilmatilan valvonnassa, ennen kuin pystymme yhtenäistämään omaa toimintaamme.
Unioni voisi lisäksi ottaa esimerkkiä Yhdysvaltojen Kiinan- tai Taiwanin-politiikasta. On häpeällistä, että EU:n hallitukset, jotka väittävät edustavansa demokraattisia arvoja, pitävät Taiwania jonkinlaisena hylkiönä, vaikka se on ollut vuodesta 1987 lähtien täysimääräinen demokratia. Jäsenvaltioiden on nyt aika toimia EU:ssa yhteisenä rintamana ja muuttaa Taiwanin-suhteensa ennalleen ja vastustaa Kiinan kansantasavallan ihmisoikeusloukkauksia Geneven Yhdistyneiden kansakuntien ihmisoikeuskomissiossa.
Euroopan unioni olisi lopulta paremmassa asemassa Yhdysvaltojen kanssa käytävässä tasa-arvoisuuteen perustuvassa vuoropuhelussa, jos toimisimme aiempaa yhtenäisemmin ja osoittaisimme lujempaa kestävyyttä. Liberaali-demokraattipuolueen ryhmä uskoo Euroopan unionin tulevaisuutta käsittelevän valmistelukunnan saavan aikaan federatiivisen Euroopan unionin, jolla on oikea yhteinen ulko- ja turvallisuuspolitiikka, jotta Eurooppa voi pyrkiä aktiivisen diplomatian avulla luomaan uuden lähestymistavan maailmanlaajuiseen kehitykseen ja saamaan yhdysvaltalaiset ystävämme seuraamaan esimerkkiämme.

Lagendijk (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, Yhdysvaltojen ja EU:n välinen suhde ei ole tasavertainen suhde. En tarkoita tässä poliittista, taloudellista tai sotilaallista valtaa vaan sitä, että EU ja Yhdysvallat eivät ole samanlaisia. Niillä ei ole samanlaista käsitystä asioista, eikä niillä ole samanlaista määritelmää turvallisuudesta eikä roolistaan maailmassa. Haluan myös sanoa selkeästi, että tämä ero on hyvä asia. Maailma ei tarvitse kaksin kappalein Yhdysvaltoja: alkuperäistä ja jäljennöstä. Euroopan unioni on erilainen, ja se poikkeaa Yhdysvalloista, ja niin sen on tehtävä myös jatkossa. On tietysti olemassa yhteisiä arvoja ja yhteisiä juuria sekä yhteisiä tavoitteita, mutta on myös ero näkemyksessä, kuinka nämä tavoitteet voidaan parhaalla tavalla saavuttaa. Tässä asiassa kehittyy oikeastaan eurooppalainen malli. Haluan myös sanoa selkeästi, että siihen ei sovi näkemys moraalisesta ylemmyydestä. EU ei ole aina oikeassa, eikä Yhdysvaltojen vastaus ole aina huono. EU toimii kuitenkin hyvin tuodessaan keskustelussa Yhdysvaltojen kanssa esiin tämän vastauksen ja tämän eron itseensä luottaen ja voimakkaasti, koska Yhdysvallat ei ole yhtenäinen kokonaisuus. Yhdysvalloissa käydään kuitenkin keskusteluja, ja Eurooppa voi vaikuttaa niihin keskusteluihin.
Mitä tämä sitten tarkoittaa konkreettisesti? Tämä tarkoittaa mielestäni kolmea asiaa. Ensinnäkin EU:n on pidettävä johdonmukaisesti kiinni monenkeskisistä sopimuksista turvallisuuden, ympäristön ja kansainvälisen rikosoikeuden alalla. Tämä on jotakin muuta kuin Yhdysvaltojen joskus osoittama valikoitu monenkeskisyys esimerkiksi silloin, kun on kysymys sen toiminnasta ja asenteesta Natossa. Toiseksi EU toimii hyvin kehittäessään edelleen niitä asioita, joissa se on hyvä ja joissa se on aiemmin saavuttanut menestystä. Kuten olen usein sanonut, tähän sisältyvät keskusteleminen, diplomatia, välittäminen, konfliktienehkäisy sekä konfliktien jälkeiseen jälleenrakentamiseen ryhtyminen. Tämä ei ole mitään löyhää asioiden toistamista vaan yhä enemmän todellisuutta kansainvälisissä suhteissa. Kolmanneksi EU:n on kyettävä ratkaisemaan ongelmia omalla alueellaan paremmin kuin menneisyydessä ja tarvittaessa sotilaallisin keinoin. Sanon erityisesti arvoisalle esittelijälle, että tämä ei kuitenkaan tarkoita, että EU:n on panostettava enemmän puolustukseen vaan että sen on panostettava siihen tehokkaammin. Palan usein halusta tehdä jotakin nähdessäni, millaisia typeriä virheitä Yhdysvallat tekee, kuten esimerkiksi Irakissa ja Iranissa. Palan myös halusta tehdä jotakin nähdessäni, että EU ei kykene esittämään vaihtoehtoja. Joskus se kuitenkin onnistuu, kuten esimerkiksi Balkanilla. Jatkakaamme sillä tiellä itseluottamus lisääntyen ja arvostellen tarvittaessa Yhdysvaltoja. Arvoisa puhemies, silloin se on hyväksi maailman kannalta.

Frahm (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, minäkin haluaisin keskittyä EU:n ja - "super duper -vallan", kuten komission jäsen Patten sanoo - Yhdysvaltojen välisiin suhteisiin. Mielestäni ei ole epäilystäkään siitä, että Yhdysvallat pyrkii saavuttamaan täydellisen, maailmanlaajuisen sotilaallisen valta-aseman, ja oletettavasti se on sen jo saavuttanutkin. Kysymys onkin siitä, minkälainen EU:n ja Yhdysvaltain välisten suhteiden pitäisi olla. Aiommeko olla "klappende halehæng" (suosiota osoittavia hännystelijöitä), kuten tanskaksi sanotaan? Aiommeko olla sellainen ryhmä lakeijoita, joka on aina valmiina, kun Yhdysvallat sitä pyytää? Toisena vaihtoehtona on, että me ryhdymme toiseksi kilpailijaksi, ja sellaiseksi me päädymme, jos heittäydymme mukaan asevarusteluun tai yritämme saavuttaa Yhdysvaltain sotilaallisen kapasiteetin. Kolmantena vaihtoehtona on, että valitsemme täysin toisenlaisen tien, nimittäin, että olemme ei-sotilaallinen, maailmanlaajuinen suurvalta, joka pystyy puuttumaan kriisitilanteisiin ennen niiden puhkeamista ja ennen kuin aseiden käyttö on välttämätöntä. Voimme todeta, että Yhdysvallat voi ja haluaa ratkaista konfliktit ensisijaisesti sotilaallisesti. Yhdysvallat toimii näin, koska se ei mielestäni pysty harjoittamaan kunnollista ulkopolitiikkaa, siis kestävää ulkopolitiikkaa, jonka avulla voitaisiin ehkäistä kriisit ja estää sodat. EU on sitä vastoin osoittanut, että se pystyy ylläpitämään monipuolisia yhteyksiä ja että se pystyy siten myös luomaan varsin kestävän ulkopolitiikan perustan. Tämä on ei-sotilaallisen turvallisuuspolitiikan tärkein edellytys, ja sen vuoksi meillä on mitä parhaimmat mahdollisuudet saavuttaa ei-sotilaallisen, maailmanlaajuisen toimijan asema. Esittelijä Ellesin mietintö ei ole mukavaa luettavaa, ja ymmärrän, että se sai komissiossa ristiriitaisen vastaanoton, mutta en ymmärrä sitä, että haluamme heittää kaikki EU:n mahdollisuudet yli laidan ensimmäisen vaihtoehdon puolesta, nimittäin sen, että EU:sta tulisi Yhdysvaltojen hännystelijä.

Belder (EDD).
Euroopan ja Amerikan välinen suhde on vanha ja syvä. Se on verrattavissa vuosikausia kestäneeseen ystävyyteen koulutoverien välillä. Koulutoverit näyttävät kuitenkin kasvaneen hieman erilleen toisistaan. Viime vuosien aikana ärtymys on lisääntynyt. Yhdysvaltojen ja EU:n jäsenvaltioiden väliset konfliktit lisääntyvät.
Euroopan parlamentilla on transatlanttissa suhteissa vaatimaton rooli, mutta se ei estä tätä parlamenttia lausumasta käsityksiään. Moite Yhdysvaltojen yksipuolisesta ja ylivaltaisesta asenteesta kuullaan usein, ja se tuodaan myös esille tiukkaan sävyyn kollega Ellesin päätöslauselmassa. Toisella puolella valtamerta elävien kumppaniemme toiminta on tosiaankin osittain huolestuttavaa. Erityisesti kaupan alalla Yhdysvaltoja on syytä moittia siitä, että se ei juurikaan piittaa kansainvälisistä sopimuksista. Toivon myös, että Yhdysvallat harkitsee uudelleen lausuntojaan Kioton pöytäkirjasta. Niiltä osin voin kannattaa päätöslauselmaa.
Tämän parlamentin moitteissa Yhdysvaltoja kohtaan mennään kuitenkin pitemmälle. EP läksyttää Yhdysvaltoja kaikenlaisissa asioissa, jolloin erityisesti Yhdysvaltojen oletettu yksipuolisuus mainitaan pahana asiana.
EU:n ei ole kuitenkaan sopivaa esiintyä moraalinvartijana, kun se ei näytä itse kykenevän toteuttamaan tehokasta ja johdonmukaista ulkopolitiikkaa. EU:lla on toki kunnianhimoisia pyrkimyksiä, mutta se ei vieläkään käytännössä juurikaan onnistu toteuttamaan niitä. Vetoomukset integraation lisäämisestä eivät ole vielä koskaan auttaneet. Jäsenvaltioiden edut ovat yksinkertaisesti liian erilaisia. Tässä valossa päätöslauselmaan sisältyvä kritiikki saa jotenkin halvan luonteen. Itse asiassa minkä todellisen vaihtoehdon Euroopan unioni tarjoaa? Miksi tämän vaihtoehdon olisi oltava houkutteleva Yhdysvalloille? Näihin kysymyksiin ei tule vastausta.
Lisäksi herää kysymys, ovatko EU:n jäsenvaltiot aina oikealla tiellä. Aina vain halutaan neuvotella ja vältellä konfliktien todellista luonnetta. Ajatelkaa esimerkiksi viime vuoden syyskuun 11. päivän murhatekojen taustoja. Onko lykkääminen siihen saakka, että kaikki voivat päästä löyhään kompromissiin, kaikissa oloissa parempi vaihtoehto kuin toiminta? Moitittaessa yksipuolisuudesta jätetään huomiotta se, että Yhdysvalloilla on monissa tapauksissa mahdollisuus valita ainoastaan yksin toimimisen tai toimimatta jättämisen välillä. Samalla nykyiset uhkat saattavat tehdä voimakkaan toiminnan välttämättömäksi. Haluan viitata jatkuvaan vaaraan, jonka Saddam Husseinin valtakoneisto Irakissa meille aiheuttaa.
Myös vuosia kestäneessä ystävyydessä voi esiintyä syvää vieraantumista. Se olisi hyvin haitallista transatlanttisten suhteiden tapauksessa. Siksi olen lopuksi pahoillani, että päätöslauselmassa ei sanota mitään hyvää transatlanttisen vuoropuhelun erilaisista muodoista. Silloin kun mielipiteissä on eroja, nämä vuoropuhelut voivat auttaa edistettäessä molemminpuolista ymmärtämystä ja etsittäessä ratkaisuja. Näin ollen kannatan tätä kritiikkiä lieventäviä tarkistuksia, koska ystävyyttä on vaalittava. Ystävyys ei nimittäin ole koskaan itsestäänselvyys.

Bonino (NI).
Arvoisa puhemies, yhdyn täysin neuvoston ja komission selvitykseen, analyyseihin ja esittelyyn transatlanttista kumppanuutta koskevasta keskustelusta. Olen itse asiassa myös sitä mieltä, että Euroopassa on tehty yrityksiä rakentaa eurooppalainen identiteetti, joka perustuu Yhdysvaltojen vastaiseen aatteeseen, joka on yhtä aikaa sekä tyhjä että puhtaasti suusanallinen ja loppujen lopuksi myös vastuuton.
Ainoa keino saavuttaa hieman nykyistä vakaampi ja tasapainoisempi tilanne on se, että Eurooppa ja me päätämme ottaa hieman enemmän vastuuta esimerkiksi ulkopolitiikan ja yhteisen turvallisuuden alalla, asia, jota me kuitenkin vältämme tekemästä. Tämän vuoksi asetan suuria toiveita valmistelukunnalle ja uudelle perussopimukselle, ja uskon, että tässä asiassa on tehtävä lujasti työtä. On liian helppoa hakea joka kerta syntipukki välillämme olevien erojen peittämiseksi, koska ne tulevat joka tapauksessa maailmaa kiertäessä niin selkeästi esiin.
Tästä syystä haluaisin korostaa ainoastaan kahta seikkaa: ensimmäiseksi haluan sanoa, että mielestäni neuvoston ja komission omaksuma kanta esimerkiksi kansainvälisestä rikostuomioistuimesta on paitsi kanta, jota voimme tukea, mutta samalla se on esimerkki molemminpuolista kunnioitusta koskevista eroistamme, mutta ne eivät kuitenkaan estä meitä noudattamasta edelleen kantaa, johon yhdymme. Hyvä esittelijä, tämän vuoksi toivon, että te suostutte hyväksymään tarkistuksen, jonka sosialistikollegat esittivät 14 kohdasta, joka koskee kansainvälistä rikostuomioistuinta, ja mielestämme tarkistus on varsin täydellinen ja asianmukainen.
Toisena asiana on Afganistan. Arvoisa komission jäsen, arvoisa neuvoston edustaja, näkemykseni on, että sekä Eurooppa että Amerikan yhdysvallat ovat tekemässä vääränlaisen analyysin tilanteesta; olen sitä mieltä, että voitettuamme sodan olemme nyt vaarassa hävittää rauhan, mikäli emme lisää Yhdistyneiden Kansakuntien joukkoja maan turvallisuuden hyväksi. Rajoittumalla takaamaan vain Kabulin turvallisuuden olemme suoraan sanottuna luomassa perustaa uudelle sodalle ja uudelle epävakaiselle tilanteelle Afganistanissa.
Toivon, että tästä näkökulmasta Eurooppa osaisi amerikkalaisten ystäviensä kanssa käymissään keskusteluissa korostaa tätä kantaa ja että konkreettisissa asioissa onnistuttaisiin saavuttamaan paljon nykyistä vankempi tilanne.

Oostlander (PPE-DE).
Esittelijä huomauttaa oikeutetusti, että transatlanttiset suhteet olivat itse asiassa turvallisuutemme kulmakivi niin kauan kuin sen uhkana oli idän ja lännen vastakkainasettelu. Nyt kun suhde Venäjän federaatioon on muuttunut, on välttämätöntä tarkastella uudelleen suhdettamme Yhdysvaltioihin. Jo kauan on puhuttu Euroopan pilarista Amerikan pilarin vieressä. Valitettavasti Euroopassa ei voida oikeastaan puhua pilarista. Se on joissakin asioissa pikemminkin kasa irtokiviä. Kansallisen itsemääräämisoikeuden merkityksen yliarvostus ja tämän käsitteen väärinkäyttö johtavat siihen, että jäsenvaltiot jäävät jonkinlaisiksi satelliiteiksi. Pyrkimyksemme menevät kuitenkin pitemmälle. Mietinnössä pahoitellaan amerikkalaisten yksipuolisuutta. Sitä voidaan tuskin murtaa muulla tavoin kuin vahvistamalla Naton ja transatlanttisten suhteiden toista jalkaa, nimittäin EU:n rakenteita. Jos emme vahvista sitä, jäämme irralliseksi yhteisöksi. Jos emme koskaan kykene puristamaan kättämme nyrkkiin, meillä on vain kädellinen koukistuneita sormia.
Yhteisen lähestymistavan puuttuminen vaikuttaa eri osa-alueilla. Niillä osa-alueilla, joilla vallitsee yhteinen lähestymistapa, kuten taloudessa, Euroopan unioni voi tosiaankin olla vahva kumppani, joka myös esittää itse vaatimuksia ja tekee aloitteita, kuten neuvoston puheenjohtaja juuri esimerkkejä käyttäen selitti. Tämä on yhteisen lähestymistavan voiman ansiota. Tilanne ei ole vielä riittävästi sellainen eurooppalaisen turvallisuus- ja puolustuspolitiikan tapauksessa. Siksi mietinnössä puhutaan rohkeiden askelien ottamisesta yhdentymisen tiellä. Pidän tätä tärkeänä kannanottona mietinnössä. Kuten juuri jo sanottiin, nämä askeleet ovat paljon tärkeämpiä kuin jäsenvaltioiden puolustusbudjettien korottaminen. Kuitenkin niin kauan kuin puolustusmenojemme tuotto on vain 15 prosenttia yhdysvaltalaisten tasosta, täysin yhteisellä politiikalla voidaan saavuttaa paljon enemmän edistystä. Samalla haluan kiittää arvoisan komission jäsen Pattenin vastareaktiosta.
(Puhemies keskeytti puhujan.)

Désir (PSE).
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, transatlanttiset suhteet ovat kokeneet vaikeita aikoja. Käsittääkseni on syytä painottaa tilanteen paradoksaalisuutta, sillä on totta, kuten komission jäsen Patten sanoi, että syyskuun 11. päivän jälkeen Eurooppa ilmaisi täydellisen ja esimerkillisen solidaarisuutensa niillä keinoilla, jotka ovat Euroopalle ominaiset. Aina voi toki moittia Eurooppaa siitä, ettei se sovita yhteen kansainvälisiä tavoitteittaan ja puolustuspolitiikan keinojaan tai yhteisen ulkopolitiikkansa johdonmukaisuutta, mutta tosiasia on, että Eurooppa on osoittanut solidaarisuutta.
Voimme ottaa opiksemme keinojemme heikkoudesta, ja yhdyn siihen, mitä jäsen Obiols sanoi tästä asiasta. Luulenpa, että meidän on myönnettävä, että komission ja neuvoston tehtävä kaatuu Bushin hallinnon asenteeseen, sillä vaikka tämä hallinto jatkuvasti vaatii solidaarisuutta, se suhtautuu täysin välinpitämättömästi niihin seurauksiin, joita sen omalla politiikalla on sen kumppaneihin ja sitä paitsi myös kehitysmaihin, kun ajattelemme niitä seurauksia, joita voi olla Yhdysvaltojen päätöksistä maataloudessa tai teräsalalla.
Me kaikki toivomme, että suhteemme Yhdysvaltoihin vahvistuvat, mutta toivokaamme, ettei yhteistyön hintana ole se, että Euroopan tarvitsee luopua näkemyksistään. Luulen, ettei meidän todellakaan pidä moittia komissiota siitä, ettei sillä ole strategista visiota - komissio puolustaa Euroopan näkökantoja transatlanttisissa suhteissa - vaan vastaus on varmasti siinä, että vaikka Bushin hallinnon kanssa eteneminen on mahdotonta, emme luovu olemasta oma itsemme vaan ehkä myönnämme yleisemmin, kansainvälisellä tasolla, eurooppalaisen strategisen näkemyksemme, jotta selviytyisimme näistä kollektiivisen turvallisuuden ja yhteisen kehityksen suurista ongelmista ja planeettamme tulevaisuutta ja ympäristöä koskevista ongelmista. Ja tämän pitää vaikuttaa meihin niin, että emme eristäydy kiistassamme Yhdysvaltojen kanssa. 
Tällä hetkellä ongelmana on myös se tosiasia, että Yhdysvalloilla on vaikeuksia myöntää, että Euroopan unioni haluaa olla kumppani, joka toimii tasaveroisesti Yhdysvaltojen rinnalla, ja että se tavoittelee toki ystävällisiä suhteita Yhdysvaltoihin, mutta myös tasavertaisuutta ja vastavuoroisuutta. On meidän tehtävämme tuoda esiin eurooppalainen identiteettimme - asia, johon jäsen Bonino viittasi. Mielestäni tämä vaikuttaisi voimakkaasti siihen, että suhteemme yhdysvaltalaiseen kumppaniimme tasapainottuisivat uudelleen.

Kronberger (NI)
Arvoisa puhemies, kannatan transatlanttisten suhteiden kehittämistä. Niihin liittyy kuitenkin useita kohtia, jotka ovat erittäin tärkeitä Euroopan unionille, koska ne koskevat suoraan omaa elämäämme. Niitä ovat täydellisyyteen pyrkimättä Kioton pöytäkirjan ja biologista monimuotoisuutta koskevan yleissopimuksen allekirjoittaminen, osallistuminen kansainväliseen rikostuomioistuimeen ja täydellinen ydinasekoekielto. Edes syyskuun 11. päivän kauhistuttavat rikokset eivät saa olla tekosyynä Yhdysvaltain aggressiiviselle ydinvarustelulle, jossa sitoudutaan jopa suunnitelmaan ensi-iskujen tekemisestä niin sanotuilla miniydinaseilla.
On erittäin arveluttavaa, että vuonna 1988 lopetettu vetypommien valmistamiseen käytetyn tritiumin tuotanto on tarkoitus aloittaa uudelleen ja että ydinpommien valmistamiseen käytettävän plutoniumin tuottamiseksi on tarkoitus perustaa tehdas. Meidän on viitattava erittäin huolestuneina siihen, että Yhdysvallat on tosin allekirjoittanut laajan ydinasekoekiellon, mutta ei ole...
(Puhemies keskeytti puhujan.)

Nicholson (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, haluan aluksi käyttää tilaisuuden hyväkseni ja onnitella esittelijää hänen mietinnöstään. Tämä keskustelu on varmasti lisännyt mielenkiintoa suhteisiin, joita komission jäsen kuvasi yhdeksi kaikkein aikojen tärkeimmistä: Euroopan unionin ja Yhdysvaltojen välisiin suhteisiin.
Esittelijä aivan oikein totesi, että suhteista puuttuu pitkän aikavälin näkemys. Meidän on ymmärrettävä, että yhdysvaltalaisten on tällä hetkellä vaikea tarkastella asioita pitkällä aikavälillä maan syyskuun 11. päivän tapahtumien vuoksi, mikä jossain määrin merkitsee sitä, että he ovat kiinnittäneet huomionsa muihin asioihin, kuten kotimaansa turvallisuuteen. Me eurooppalaiset emme aina käsitä, miten syvästi syyskuun 11. päivä vaikutti yhdysvaltalaisiin ihmisiin. Tämä ei tarkoita sitä, ettemme voisi kehittää yhteistyötämme - meidän on nimenomaan tehtävä yhteistyötä ja jatkettava vuoropuheluamme.
On tietenkin monia asioita, joista tulemme aina olemaan eri mieltä. Meidän on kuitenkin jatkettava vuoropuheluamme ja pyrittävä ratkaisemaan erimielisyydet. Pitkällä aikavälillä Euroopan unionille aiheutuu epäilemättä suuria ongelmia muistakin asioista, kuten tällä viikolla uudesta maatalouslainsäädännöstä. Teräskiista saadaan lopulta ratkaistua.
Meidän on siis jatkettava vuoropuhelua ja kohdattava haaste. Emme saa antaa jalansijaa sellaisille asioille, jotka jotenkin kääntävät huomiomme pois Euroopan unionin ja Yhdysvaltojen välisestä suhteesta. Se on meidän haasteemme. Parlamentilla on siinä oma pieni osuutensa. Olen iloinen, että komission jäsen myönsi sen. Meidän on otettava haaste vastaan ja tehtävä yhteistyötä komission ja neuvoston kanssa varmistaaksemme, että meillä on asioista pitkän aikavälin näkemys.

Swoboda (PSE)
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, minäkin haluan onnitella esittelijöitä tästä mietinnöstä. Heidän lähtökohtanaan on oikeutetusti se, että Euroopan unionin ja Yhdysvaltain välille on luotava aito kumppanuus. Kumppanuus tarkoittaa sitä, että molempien osapuolten on oltava tasavertaisia. Niiden ei tarvitse eikä pidäkään olla samanlaisia. Meillä on erilaiset käsitykset esimerkiksi turvallisuudesta ja turvallisuusriskeistä. Me korostamme voimakkaammin turvallisuuden ja turvallisuusriskien taloudellisia, sosiaalisia ja ekologisia tekijöitä. Sekin on otettava esille keskustelussa.
Meidän eurooppalaistenkin pitäisi tunnustaa, ettei turvallisuus ole ilmaista, että meidän on kenties jopa lisättävä määrärahoja turvallisuuden ylläpitämiseksi. Olisi kuitenkin väärin ajatella, että meidän sotilaallisten menojemme pitäisi olla samalla tasolla Yhdysvaltain kanssa. Meidän on ennen kaikkea käytettävä rahamme tehokkaammin. Meidän on käytettävä tehokkaammin myös muuhun kuin sotilaallisiin tarkoituksiin varatut rahamme, jotka muodostavat suuremman ja todennäköisesti myös merkittävämmän, sisällöllisestikin merkittävämmän osan. Se onnistuu vain, jos alamme kehittää yhteisiä eurooppalaisia puolustusrakenteita.
Toivon esittelijä Ellesinkin voivan hyväksyä tämän suunnan, yhteisten eurooppalaisten puolustusrakenteiden vaiheittaisen rakentamisen!

Souchet (NI).
Arvoisa puhemies, jotta saisimme jonkinlaista sisältöä vuoropuheluun Euroopan unionin ja Yhdysvaltojen välille - vuoropuheluun, joka yhdistää nämä kaksi kumppania, joilla on hyvin epäsuhtaiset toimivaltuudet -, pitäisi vuoropuhelua keskittää aloille, joilla vastuut ovat samankaltaiset. Tähän suuntaan ilmeisesti lähdettiin 3. toukokuuta, jolloin Washingtonin huippukokouksessa hyväksyttiin konkreettinen talousohjelma.
Maatalous, joka niin usein monenkeskisissä kauppaneuvotteluissa otetaan poleemisesti keskustelun pääaiheeksi, pitäisi siellä ottaa syvällisten keskustelujen aiheeksi eikä vain, kuten on suunniteltu, aiheeksi keskusteluun luomuviljelyn normien vastavuoroisesta tunnustamisesta. Eurooppalaisten ei pitäisi tyytyä näkemään uudessa maatalouslainsäädännössä kauppaa häiritsevää välinettä, koska tavoitteittensa, laajuutensa ja kestonsa puolesta sillä myös tunnustetaan jokaisen maan oikeus tukea maatalouttaan. Tämä johtuu niistä erityisistä vaikuttavista tekijöistä, joista yksi on etenkin sosiaalinen, alueellinen ja ympäristöllinen tasapaino ja joita ei voi jättää yksinomaan vapaakaupan mekanismien armoille.
Arvoisa puhemies, tämä varovainen lähestymistapa voi vain edistää vuoropuhelua Atlantin molemmin puolin, etenkin WTO:n puitteissa.

De Miguel
. (ES) Arvoisa puhemies, puhun hyvin lyhyesti, koska tiedostan erittäin hyvin aikatauluongelman ja ennen kaikkea koska keskustelun sävy on mielestäni ollut varsin yksimielinen.
Keskustelu on mielestäni ollut tärkeää itsetutkiskelua transatlanttisia suhteita koskevasta tärkeästä aiheesta; nimenomaan siksi, että nämä suhteet ovat niin tiiviit ja muistuttavat melkeinpä perhesuhteita, ne ovat toisinaan erittäin monimutkaiset, ja tästä syystä olemme erittäin vaativia itseämme ja myös kumppaneitamme kohtaan. Olemme sitä mieltä, että Yhdysvaltain on käyttäydyttävä meitä kohtaan yhtä vaativasti kuin meidän on käyttäydyttävä itseämme kohtaan.
Emme pysty ratkaisemaan tätä ongelmaa: meillä on erilaisia puutteita. Olemme puhuneet siitä, että Yhdysvalloilla on taipumusta yksipuolisiin toimiin ja ettei se halua tehdä sitoumuksia kansainvälisissä mekanismeissa. Toisaalta olemme myös sanoneet, että olemme tietoisia omista puutteistamme: emme investoi riittävästi, emme ole tietyllä tasolla, emme ole aina edes samaa mieltä tiettyjen politiikkojen soveltamisesta.
Täällä on sanottu, että saattoi nähdä, että komission puheenjohtaja Prodi ja neuvoston puheenjohtaja Aznar olivat eri mieltä tavatessaan presidentti Bushin. Mielestäni tällainen näkemys on liioiteltu, koska suoraan sanottuna komission ja puheenjohtajavaltion välillä on aina vallinnut erittäin suuri yhteisymmärrys: tämä koskee nykyistä puheenjohtajavaltiota ja varmasti myös tulevia puheenjohtajavaltioita. Minun on sanottava, etten voisi ilmaista unionin mielipidettä Yhdysvaltain-suhteista paremmin kuin komission jäsen Patten sen ilmaisi täällä parlamentissa.
On kuitenkin selvää, että tässä piilee heikkoutemme. Meillä on usein sellainen ongelma, ettei meillä ole yhteisiä politiikkoja ja että ulkopolitiikassa on vieläkin voimakkaita mielipide-eroja, koska suvereeneilla valtioilla on unionissa vielä omat vaihtoehtonsa. Tämä tarkoittaa, että kannat eivät ole kovinkaan yhdenmukaisia suurissa kansainvälisissä kysymyksissä.
Todellakin neuvostolla ja komissiolla on hyvin samankaltainen käsitys siitä, millainen tulevia Yhdysvaltain-suhteitamme koskevan strategisen näkemyksen - meillä tosiaan on sellainen - on oltava. Neuvosto ja komissio tahtovat myös edelleen pitää Yhdysvaltain-suhteet etusijalla, joten tämän tahdon mukaisesti meidän on jatkuvasti korostettava tiettyjä pettymyksiä mutta myös sitä, miten elinvoimaiset, antoisat ja lämpimät ovat transatlanttiset suhteet.

Elles (PPE-DE)
Arvoisa puhemies, haluaisin kiittää neuvostoa sen meille esittämistä yksityiskohtaisista huippukokouksen päätelmistä sekä siitä, että se myönsi, että meidän on todellakin tarkasteltava transatlanttisen kumppanuuden pitkän aikavälin strategista näkemystä ja otettava huomioon turvallisuusnäkökohdat ja poliittiset ja taloudelliset näkökohdat. Tämä oli perusajatuksena mietinnössä, jonka ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunta hyväksyi äänin 40-5.
Muistuttaisin komission jäsentä siitä, ettei keskusteluissa saisi mennä tuolla tavalla henkilökohtaisuuksiin - vaikka siinä olikin mukana huumoria - sillä edustan valiokunnan näkemyksiä, ja ryhmäni hyväksyi yksimielisesti tarkistuksen, johon hän viittasi. Toivomme, että komissio yhtyy vähitellen parlamentin enemmistön ja neuvoston edustamaan näkemykseen ja ymmärtää, että asiassa tarvitaan aiempaa pitemmän aikavälin tarkastelua. Sitä me olemme vaatineet ja odotamme, että strateginen raportti esitetään 30. syyskuuta 2003 mennessä. Toivon, että komission jäsen voi toteuttaa asian.

Puhemies. -
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan tänään klo 11.30.
(Istunto keskeytettiin klo 11.29 ja sitä jatkettiin klo 11.30.)

Puhemies. -
Siirrymme äänestykseen.
Aluepolitiikka-, liikenne- ja matkailuvaliokunnan kirjeen muodossa antama suositus toiseen käsittelyyn neuvoston yhteisestä kannasta Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi lähtö- ja saapumisaikojen jakamista yhteisön lentoasemilla koskevista yhteisistä säännöistä 18 päivänä tammikuuta 1993 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 95/93 muuttamisesta (6661/1/2002 - C5-0149/2002 - 2002/0013(COD)) 
Tarkistuksesta 1:

Sterckx (ELDR).
Arvoisa puhemies, ryhmäni peruuttaa tarkistuksen. Esitimme tarkistuksen, koska olemme sitä mieltä, että järjestelmä, jonka mukaan nykyisin jaetaan lentojen lähtö- ja saapumisaikoja, muodostaa raskaan taakan kilpailulle lentoliikenteessä. Hyväksymme vastentahtoisesti komission perustelun, jonka mukaan hätätoimenpide on nyt tarpeen eurooppalaisten lentoyhtiöiden etujen vuoksi, mutta pysymme kannassamme ja puolustamme myös joka tapauksessa kantaamme perusteellisesti ja todella voimakkaasti esittelijä Stockmannin mietinnön johdosta.

Busquin
. (FR) Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, kuten jo sanoin eilen täysistunnossa, komissio on tyytyväinen kuudetta tutkimuksen puiteohjelmaa koskevasta Caudronin mietinnöstä saavutettuun sopuratkaisuun. Haluan vielä kerran korostaa sitä valtavan hienoa toimielinten välistä yhteistyötä, joka oli lainsäädäntömenettelyn pohja ja jonka ansiosta saimme aikaan tärkeän sopuratkaisun. Vahvistan, että komissio voi hyväksyä ne 34 kompromissitarkistusta, jotka hyväksyttiin 13. toukokuuta teollisuus-, ulkomaankauppa-, tutkimus- ja energiavaliokunnassa ja esiteltiin tänään täysistunnossa. Haluan vielä kerran kiittää esittelijä Caudronia, varjoesittelijöitä van Velzeniä, Plooij-van Gorselia, Piétrasantaa ja Alyssandrakisia sekä teollisuus-, ulkomaankauppa-, tutkimus- ja energiavaliokunnan puheenjohtajaa Westendorpia.

Marimón Suñol
. (ES) Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, meillä on ensimmäistä kertaa sellainen mahdollisuus, että tutkimuksen puiteohjelma hyväksyttäisiin ilman pitkää ja monimutkaista sovitteluprosessia. Tämä on mahdollista neuvoston, teollisuusvaliokunnan esittelijöiden ja myös komission kanssa tehdyn työn ansiosta. Olemme päässeet sopimukseen, koska parlamentin ja neuvoston huolenaiheet ovat olleet yhteisiä.
Mielestäni on tärkeää antaa Euroopan koko tiede- ja teknologiayhteisölle tällainen viesti, että parlamentti tukee kuudennen puiteohjelman aloitetta, joka koskee eurooppalaista tutkimusaluetta.
Haluan lopuksi kiittää työstä komission puheenjohtajaa ja esittelijöitä, jotka ovat työskennelleet tiiviisti neuvoston kanssa.

Caudron (PSE)
. (FR) Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, haluaisin vuorostani kiittää kaikkia niitä kollegoja, jotka ovat auttaneet minua näiden puolentoista vuoden aikana, jolloin työtä on tehty kuudennen tutkimuksen puiteohjelman parissa, joka - muistutan siitä - edustaa kolmanneksi tärkeintä eurooppalaista politiikkaa 17,5 miljardin euron talousarvioineen. Kuten komission jäsen Busquin, jota kiitän, ja neuvoston puheenjohtaja, jota myös kiitän, äsken sanoivat, olemme päässeet sopuratkaisuun niiden 34 kompromissitarkistuksen ansiosta, joista teollisuus-, ulkomaankauppa-, tutkimus- ja energiavaliokunta äänesti maanantai-iltana. Mietinnön esittelijänä pyydän siis kollegojani hyväksymään kyseiset tarkistukset mutta olemaan hyväksymättä mitään muita tarkistuksia, jotta saisimme juuri tänään keskipäivällä kuudennen puiteohjelman käytännöllisesti katsoen valmiiksi ja jotta se voisi käynnistyä parhaissa mahdollisissa olosuhteissa 1. tammikuuta 2003 lähtien. Kiitos kaikille!

Puhemies. -
Minulla on ilo parlamentin puolesta toivottaa tervetulleeksi lehterille saapunut meksikolaisista kansanedustajista ja senaatin jäsenistä koostuva 20 hengen valtuuskunta. Valtuuskuntaa johtaa edustajainhuoneen puhemies Beatriz Paredes Rangel.
(Voimakkaita suosionosoituksia)
Kuten he varmasti kuulivat, parlamentti toivottaa heidät lämpimästi tervetulleiksi ja toivoo, että heidän EU:n ja Latinalaisen Amerikan suhteita koskevat kokouksensa ovat tuloksekkaita.
Puhemies. -
Jatkamme äänestystä.
Horst Schnellhardtin laatima ympäristöasioiden, kansanterveyden ja kuluttajapolitiikan valiokunnan mietintö ehdotuksesta Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi eläinperäisiä elintarvikkeita koskevista erityisistä hygieniasäännöistä (KOM(2000) 438 - C5-0377/2000 - 2000/0179(COD)) (A5-0131/2002)
(Parlamentti hyväksyi lainsäädäntöpäätöslauselman.)

Marit Paulsenin laatima ympäristöasioiden, kansanterveyden ja kuluttajapolitiikan valiokunnan mietintö ehdotuksesta Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi tiettyjen zoonoosien ja niiden aiheuttajien seurannasta, neuvoston päätöksen 90/424/ETY muuttamisesta ja neuvoston direktiivin 92/117/ETY kumoamisesta (KOM(2001) 452 - C5-0372/2001 - 2001/0176(COD)) (A5-0119/2002)
(Parlamentti hyväksyi lainsäädäntöpäätöslauselman.)
Marit Paulsenin laatima ympäristöasioiden, kansanterveyden ja kuluttajapolitiikan valiokunnan mietintö ehdotuksesta Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi salmonellan ja muiden elintarvikkeiden kautta tarttuvien zoonoosien aiheuttajien valvonnasta sekä neuvoston direktiivien 64/432/ETY, 72/462/ETY ja 90/539/ETY muuttamisesta (KOM(2001) 452 - C5-0373/2001 - 2001/0177(COD)) (A5-0120/2002)
(Parlamentti hyväksyi lainsäädäntöpäätöslauselman.)
(Istunto keskeytettiin klo 11.58 juhlaistunnon vuoksi ja sitä jatkettiin klo 12.34.)

Puhemies. -
Arvoisa presidentti, meillä on suuri ilo ja kunnia toivottaa teidät tänään tervetulleeksi Euroopan parlamenttiin.
Meksikon yhdysvaltojen presidentti puhuu parlamentissamme ensimmäistä kertaa, ja teidän tämänpäiväinen läsnäolonne on osoitus Meksikon ja Euroopan unionin välisten suhteiden paranemisesta.
Minulle henkilökohtaisesti sillä on erityinen merkitys: olette ensimmäinen valtionpäämies, joka puhuu parlamentissa minun puhemieskaudellani.
Haluaisin toivottaa myös Meksikon kongressin valtuuskunnan tervetulleeksi lehterillemme. He ovat tulleet tänne osallistuakseen Euroopan parlamentin ja Meksikon kongressin järjestämään 4. parlamenttien väliseen kokoukseen.
Arvoisa presidentti, valintanne 2. heinäkuuta 2000 merkitsi uuden vaiheen alkamista Meksikon politiikassa ja demokratian vakiintumista maassanne. Hallitukselle asettamanne painopisteet - oikeusvaltioperiaatteen vahvistaminen, oikeusjärjestelmän uudistus, taloudellisen kasvun ja mahdollisuuden edistäminen, henkilöresurssien kehittäminen ja zapatistien kanssa käytävän vuoropuhelun kehittäminen - ovat kaikki sellaisia painopistealueita, joita Euroopan parlamentti on vahvasti tukenut ja aikoo tukea vastaisuudessakin.

Meksiko osoittaa, kuinka sellainen valtio, jolla on ikivanha kulttuuri, pystyy yhdistämään vahvat Eurooppaan ulottuvat historialliset yhteydet ja uuden strategisen aseman ja kumppanuuden Keski-Amerikan politiikassa.
Meksikon ja Euroopan unionin välinen yhdysside on vahva: valtionne oli ensimmäinen Amerikan valtio, joka allekirjoitti assosiaatio- ja vapaakauppasopimuksen Euroopan unionin kanssa. Tämä sopimus on eräänlainen merkkipaalu suhteissamme. Parlamentin on tänään tärkeää korostaa, että se merkitsee muutakin kuin pelkkiä markkina- ja kauppayhteyksiä. Se on erittäin merkittävä poliittinen sitoumus, johon kuuluu sekä taloudellinen että poliittinen vuoropuhelu, jossa parlamentaarinen ulottuvuus ja yhteiset arvot ovat keskeisellä sijalla. Sen yhteydessä on tarkoitus edistää demokraattisten periaatteiden ja ihmisoikeuksien kunnioitusta, jotka kuuluvat kiinteästi Euroopan parlamentin kolmansien valtioiden kanssa solmimiin assosiaatiosopimuksiin ja niiden kanssa perustamiin assosiaationeuvostoihin. Kuten tiedätte, Euroopan parlamentti on alusta alkaen voimakkaasti kannattanut tätä sopimusta.
Parin päivän päästä osallistutte Madridissa järjestettävään Euroopan unionin, Latinalaisen Amerikan ja Karibian maiden valtionpäämiesten väliseen toiseen huippukokoukseen, jonka tarkoituksena on elvyttää ja vahvistaa näiden kahden alueen välisiä suhteita. Euroopan parlamenttikin osallistuu kokoukseen, ja se kävi aikaisemmin tänään pitkän keskustelun huippukokouksesta, johon tekin osallistutte.
Arvoisa presidentti, kiitos, että tulitte tänään paikalle. Kiitämme teitä vierailustanne. Euroopan parlamentin puheenjohtajana kiitän teitä erityisesti siitä, että tullessanne Eurooppaan ja matkustaessanne huippukokoukseen teillä on aikaa puhua parlamentin jäsenille ja edistää itse parlamentaarista demokratiaa. Meille sekin on merkittävä poliittinen teko eikä pelkkä ele. Arvoisa presidentti, minulla on siksi suuri ilo kutsua teidät parlamenttiin, joka on vaaleilla valittu parlamentti, maailman suurin demokraattisesti valittu ylikansallinen parlamentti.
Arvoisa presidentti, annan teille nyt puheenvuoron.
(Voimakkaita suosionosoituksia)

Fox
. (ES) Arvoisa Euroopan parlamentin puhemies Patrick Cox, hyvät Euroopan parlamentin jäsenet,
Kiitän suuresti, että kutsuitte minut käymään tähän arvokkaaseen paikkaan. Minulla on kunnia osoittaa sanani Euroopan parlamentin täysistunnolle, kokoukselle, jossa on edustettuna miljoonien Euroopan kansalaisten demokraattinen tahto.
Tämän toimielimen kirjava koostumus kertoo Euroopan unionin kulttuurisesta ja poliittisesta monimuotoisuudesta. Se on myös historiallinen esimerkki siitä, miten korkealle sivilisaatiomme on yltänyt; kiistaton todiste siitä, että kansalaistaiston, lakkaamattoman ponnistuksen ja tulevaisuuteen sitoutumisen hehkussa taotut demokraattiset toimielimet mahdollistavat ykseyden monimuotoisuudessa ja varsinkin lujittavat todellista yhteisöllisyyden tunnetta sekä vahvaa ja yhteistä kehitystä.
Kuten tässä kauniissa eurooppalaisessa kaupungissa, myös tässä toimielimessä yhtyvät eri tiet. Täällä edustettuina olevien tahtojen yhtenäisyys pohjustaa menestyksen niille valtaville luoville ponnisteluille, joita Euroopan unionin rakentamisessa on tarvittu.
Tämän parlamentin merkitys ylittää Euroopan rajat, sillä se on toiminnallaan ja esimerkillään päättäväisesti edistänyt demokraattisten periaatteiden ja ihmisoikeuksien puolustamista kaikkialla maailmassa.
Meksikolle parlamentti on ollut avaintekijä maani ja Euroopan unionin välisten suhteiden kehittämisessä ja tiivistämisessä. Tästä syystä haluan käyttää tilaisuutta hyväkseni ja kiittää teitä jatkuvasta tuestanne prosessiin, jonka ansiosta miljoonat meksikolaiset onnistuivat toteuttamaan kansakunnassamme demokraattisen muutoksen.
On meksikolaisten päättäväisten ponnistelujen ansiota, että Meksiko voi nykyisin nauttia ennennäkemättömästä vapaudesta sekä vakaasta ja vahvasta demokratiasta. Meksikossa, kuten Euroopassakin, demokratian harjoittaminen vaatii hyvin erilaisten ponnistelujen yhdistämistä; erilaisten poliittisten voimien, yksilöiden ja kansalaisjärjestöjen, työnantajien ja virkamiesten yhteistyötä, jossa on yksi yhteinen päämäärä: kansakuntamme kestävä ja jatkuva kehitys oikeutta syvästi kunnioittaen.
Nykyisin Meksiko ja sen demokratia ovat suuri ja voimakas puu, joka varjollaan suojaa meitä kaikkia, erityisesti niitä, jotka olivat perinteisesti olleet syrjityssä asemassa: lapsia, naisia, alkuperäisväestöä.
Sitouduin 2. heinäkuuta 2000 lähtien luotsaamaan maata kohti Meksikon kansan valitsemaa uutta suuntaa. Tämä tie alkaa demokratiasta ja oikeusvaltiosta ja jatkuu kohti yhteiseen hyvinvointiin, oikeudenmukaisuuteen ja tasavertaisuuteen perustuvaa tulevaisuutta.
Tästä syystä yhtenä ensisijaisista tavoitteistani valtionpäämiehenä on ollut, että joka ikinen hallintoni virkamies toimisi ehdottoman rehellisesti ja täysin avoimesti. Nykyisin kaikki epäillyt korruptiotapaukset tutkitaan ja niistä rangaistaan ankarasti lakiteitse. Olemme vahvistaneet julkisten menojen valvonta- ja seurantaelimiä, ja olemme päättäneet kitkeä korruption, joka estää demokraattisten instituutioiden kehityksen ja vakauden.
Rehellisyys ja tilinpäätökset eivät toki riitä; olen myös vaatinut, että valtion virkamiehet reagoivat tehokkaasti Meksikon yhteiskunnan taloudellisiin ja sosiaalisiin haasteisiin.
Ensimmäiset tulokset ovat jo nähtävissä: nykyisin Meksikon talous on vakaa, inflaatio oli 4,4 prosenttia vuonna 2001 ja se on edelleen laskussa, ja korot - historian alimmat - ovat 6 prosentin tasolla ja mahdollistavat yrittämisen, kasvun ja yhä uusien työpaikkojen luomisen; työttömyysaste oli viime vuonna - jolloin oli vaikeaa - 2,5 prosenttia, ja lainsäädäntö takaa investoinneille laajan oikeusvarmuuden. Osoitamme myös paljon varoja infrastruktuurin ja energiantuotannon nykyaikaistamiseen.
Sosiaalialalla hallitukseni on toteuttanut laajoja ohjelmia, joiden tavoitteena on parantaa suurien väestöryhmien terveyttä ja koulutustasoa erityisesti maan köyhimmillä alueilla. Haluan mainita esimerkiksi, että vaikka julkinen koulutus on ilmaista, myönsimme viime vuonna yli 4 miljoonaa apurahaa lapsille ja nuorille koko maassa. Tänä vuonna summa noussee vielä miljoonalla: 5 miljoonaa apurahaa, joista 300 000 osoitetaan suoraan alkuperäisväestöön kuuluville nuorille, köyhien perheiden nuorille, jotta nämä voisivat opiskella yliopistossa. Tänä vuonna rakennetaan yli 500 000 uutta asuntoa, 50 prosenttia enemmän kuin viime vuonna.
Nykyisin Meksikossa vallitsee poliittisessa mielessä todellinen vallan tasapaino. Lainsäädäntö- ja tuomiovallan autonomia ei ole vain muodollista, kuten aiemmin, vaan todellista. Tästä on osoituksena, että kongressi on käsitellyt täysin riippumattomasti täytäntöönpanoelimen sille lähettämiä aloitteita. Tämän on osoittanut myös oikeuslaitos, joka on ratkaissut lainsäädäntö- ja täytäntöönpanovallan välisiä perustuslaillisia kiistoja, joita ei koskaan aiemmin ollut selvitetty.
Toinen tärkeä haaste on tieteellisen ja teknologisen kehittämisen edistäminen taloudellisen ja sosiaalisen kasvun tukemiseksi. Tiedeyhteisön edustajien ja yksityisten aloitteiden kanssa on toteutettu tarvittavia muutoksia; näihin kuuluvat hajauttaminen, sitoutuminen siihen, että investointeja lisätään 1 prosenttiin bruttokansantuotteesta, ja ennen kaikkea merkittävät kannustimet yrityksille ja tutkijoille, jotta nämä panostaisivat tähän strategiseen osa-alueeseen.
Eräs hyvin tärkeä haaste liittyy alkuperäiskansoihin. Meksikossa on 10 miljoonaa alkuperäisväestöön kuuluvaa kansalaista. Tätä varten hyväksyttiin alkuperäiskansojen oikeuksia ja kulttuuria koskeva laki, joka on nykyisin edistynein ja edistyksellisin tästä asiasta annettu laki.
Siitä lähtien, kun Chiapasissa puhkesi konflikti, parlamentti ilmaisi hyvin selkeästi ja useaan otteeseen huolensa Meksikon kyseisen osavaltion tilanteesta ja puolusti näin alkuperäiskansojen oikeuksien ja erityisesti niiden ihmisoikeuksien kunnioittamista.
Hallitukseni on osoittanut selvästi, että sillä on poliittista tahtoa jatkaa vuoropuhelua zapatistien kanssa, mikä näkyi siinä, että suojelimme heidän marssiaan kohti Méxicoa. Olemme toimikauteni aikana pyrkineet laukaisemaan tilannetta ja käynnistäneet investointi- ja kehitysohjelmia, joissa kiinnitetään huomiota alkuperäisyhteisöjen tarpeisiin koko maassa. Kiitän tuesta, jota Euroopan unioni on antanut tähän prosessiin, ja kiitän aivan erityisesti sen viimevuotisesta kannanotosta, jossa se tunnusti Meksikon hallituksen ponnistelut.
Näiden yhteisöjen oikeuksien suojelun edistämiseksi ajoin perustuslain uudistamista alkuperäiskansojen oikeuksien ja kulttuurien osalta; tämä on osoitus vakaasta tahdostamme edistää kaikkien meksikolaisten ihmisoikeuksien täysimääräistä kunnioittamista, ja tämän lisäksi edistämme perusoikeuksien kunnioittamista kaikkialla maailmassa.
Haluan todeta tästä aiheesta, että olemme alusta asti julistautuneet humanistiseksi hallitukseksi ja olemme harjoittaneet selkeää ja päättäväistä ihmisoikeuspolitiikkaa. Tällä politiikalla on kaksi tavoitetta. Ensimmäisenä tavoitteena on lisätä kansainvälisille elimille ja kansainväliselle yhteisölle annettavaa tukea ja niissä tehtävää yhteistyötä, jotta voitaisiin edistää kaikkia toimia, joilla saadaan aikaan tarvittavat muutokset tällä alalla ilmenneiden puutteiden poistamiseksi.
Toisena tavoitteena on tunnustaa, että ihmisoikeudet ovat yleismaailmallisia perusarvoja, ja edistää niitä kansainvälisellä tasolla. Tästä syystä Meksiko on päättänyt omaksua aktiivisen roolin erilaisilla kansainvälisillä foorumeilla ja erityisesti monenvälisissä elimissä, kuten YK:n ihmisoikeustoimikunnassa, jossa Meksikon puhevalta ja ääni vahvistavat ihmisoikeuksien kansainvälistä valvontaa ja perusoikeuksien toteutumista maailmassa.
Koska olemme huolissamme ihmisoikeuksien kunnioittamisesta maassamme ja sen ulkopuolella, olemme taistelleet herkeämättä Yhdysvalloissa työskentelevien meksikolaisten puolustamiseksi heidän maahanmuuttaja-asemastaan riippumatta. Taistelemme myös tuossa maassa kuolemaan tuomittujen meksikolaisten oikeuksien puolesta.
Kannatamme Euroopan parlamentin kiitettävää työtä kuolemanrangaistuksen poistamiseksi,

ja olemme syvästi kiitollisia tuenilmauksista Gerardo Valdésin tapauksessa Oklahoman osavaltiossa; Gerardo Valdésin henki säästyi lopulta teidän ja oman maani puututtua asiaan. Me meksikolaiset uskomme miljoonien eurooppalaisten tavoin, että elämän riistäminen ihmiseltä - riippumatta siitä, minkä rikoksen hän on tehnyt - on perusluonteinen loukkaus hänen oikeuksiaan kohtaan ja hyökkäys lajimme arvokkuutta vastaan ja että se tekee viranomaisista yhtä väkivaltaisia kuin rikollisista.
(Suosionosoituksia)
Demokratian edistäminen parhaana hallintomuotona, ihmisoikeuksien kunnioittaminen sekä kansojen kestävän ja jatkuvan kehityksen edistäminen ovat olennainen osa hallitukseni harjoittamaa Meksikon ulkopolitiikkaa. Ulkopolitiikalla pyritään osallistumaan sellaisen kansainvälisen arkkitehtuurin luomiseen, jota yhteiskuntamme tarvitsevat uudella vuosituhannella.
Kun Meksiko allekirjoitti viime syyskuussa Amerikan maiden demokratian peruskirjan, se liittyi niihin pallonpuoliskomme kansakuntiin, jotka ovat päättäneet puolustaa demokratiaa alueellamme.
Osallistumalla ei-pysyvänä jäsenenä YK:n turvallisuusneuvoston toimintaan edistämme sellaisen uuden arkkitehtuurin luomista, joka turvaisi entistä paremmin kansainvälisen rauhan ja turvallisuuden.
Kehitysrahoitusta käsitellyt Yhdistyneiden Kansakuntien konferenssi, joka järjestettiin äskettäin Monterreyn kaupungissa Meksikossa, on jälleen yksi osoitus vakaasta tahdostamme omaksua johtava rooli sellaisen entistä tasapuolisemman kansainvälisen järjestelmän luomisessa, joka tarjoaisi uusia mahdollisuuksia vähiten kehittyneille kansakunnille.
Maailmassa, jolle on tunnusomaista keskinäinen riippuvuus, pystymme ainoastaan voimamme yhdistämällä menestymään tässä ja muissa asioissa, kuten ympäristönsuojelussa, huumekaupan ja aseiden, kulttuuriesineiden tai ihmisten laittoman kaupan torjunnassa, äärimmäisen köyhyyden torjunnassa sekä kansainvälisen oikeuden sääntöjen täysimääräisessä toteutumisessa.
Meidän on yhdistettävä voimamme muiden kansakuntien, parlamentin ryhmien, kansalaisjärjestöjen, tutkimuskeskusten, perheiden ja yksittäisten ihmisten kanssa.
Me kaikki olemme osaltamme vastuussa tulevaisuudestamme, tulevaisuudesta, joka on väistämättä yhteinen. Tästä syystä, kuten José Martí asian ilmaisi, olen vakuuttunut, että meidän on nyt tuettava "kansojen diplomatiaa", sillä loppujen lopuksi pysyvää on se jälki, jonka tietämys, ihmisen läheisyys ja jatkuva kiinnostus toiseen ihmiseen ovat jättäneet jokaisen kansalaisen tietoisuuteen.
Hyvät parlamentin jäsenet,
Meksiko on ehdottanut uutta alueellista kehityssuunnitelmaa, Puebla-Panama-suunnitelmaa, joka käsittää seitsemän Keski-Amerikan kansakuntaa ja kahdeksan Meksikon etelä- ja kaakkoisosan osavaltiota. Tämä alue on erittäin heikosti kehittynyt ja erittäin köyhä, ja sitä on kehitettävä pikaisesti. Suunnitelmassa hallitukseni nimenomaan tunnustaa ja sitoutuu siihen, että 2000-luvun uudenlaisessa taloudellisessa ja poliittisessa tilanteessa kehitysyhteistyöpolitiikan uudenaikaistaminen ei riitä, ellei siinä ylitetä kansallisia rajoja.
Vetoan tästä puhujanaitiosta ystävällisesti Euroopan parlamenttiin, jotta se tukisi näitä alueellisia yhdentymispyrkimyksiä, joiden ansiosta Keski-Amerikan valtiot Pueblasta Panamaan, joka muodostaa Amerikan mantereen vyötärön, voisivat edetä kohti vakaata kehitystä, torjua köyhyyttä ja edistää koulutusta ja tietämystä.
Olen varma, että Euroopan unionin sekä Latinalaisen Amerikan ja Karibian alueen maiden huippukokous, joka pidetään lähiaikoina Madridissa, on erinomainen tilaisuus tarkastella kahden alueen näkökulmasta alueidemme erilaisia ongelmia ja sitä, miten ne voitaisiin parhaiten ratkaista yhdessä.
Annan Euroopan parlamentille tunnustusta siitä, että se hyväksyi ehdotuksen, jonka tavoitteena on luoda Euroopan unionin sekä Latinalaisen Amerikan ja Karibian alueen maiden maailmanlaajuinen kumppanuus ja yhteinen strategia. Me Madridiin kokoontuvat valtionpäämiehet tarkastelemme erittäin kiinnostuneina sen sisältöä.
Haluan toistaa teidän kaikkien kuullen, että maani haluaa päättäväisesti vahvistaa yhteyksiään Euroopan unioniin, sekä sen toimielimiin että kuhunkin sen maahan, alueeseen ja yhteisöön.
Minulla on ilo ilmoittaa teille, että Meksikon ja Euroopan unionin vapaakauppasopimuksen ensimmäinen ja toinen voimassaolovuosi ovat olleet menestys, sillä kauppatase nousi 18 prosenttia tai ylikin, kun esimerkiksi viime vuonna vienti muille alueille ei kasvanut lainkaan maailmanlaajuisen taantuman takia. Tästä syystä olemme toiveikkaita ja optimistisia ja näemme näissä suhteissa suuria mahdollisuuksia.
Meksiko on kansakunta, jota ovat vuorollaan rikastuttaneet ne monet sivilisaatiot, jotka ovat muotoutuneet maaperällämme tai tulleet sinne. Kuten Eurooppa, myös Meksiko on ollut ja on edelleenkin eri kulttuurien kohtaamispaikka. Kuten Euroopalla, myös Meksikolla on monimuotoinen ja monikulttuurinen identiteetti, joka antaa sille voimaa ja rikkautta.
Pyydänkin, että laajentaisimme yhteyksiämme, edistäisimme edelleen suhteitamme ja vahvistaisimme osaltamme aikaansa sitoutunutta Meksikoa ja maailmassa edelläkävijän asemassa olevaa Eurooppaa.
Tehkäämme demokraattisesta nykyhetkestämme yhteisen hyvinvoinnin tulevaisuuden perusta. Rohkeasti, vaivoja säästämättä ja vakuuttuneina siitä, että lähimmäisen hyvinvointi on omaa hyvinvointiamme, muovatkaamme yhdessä sellainen maailma, jonka me ansaitsemme.
Paljon kiitoksia tarkkaavaisuudestanne.
(Voimakkaita suosionosoituksia)
(Parlamentti osoitti puhujalle suosiota seisaallaan.)

Puhemies. -
Hyvät kollegat, arvoisa presidentti, ennen kuin päätämme tämän juhlaistunnon, haluaisin erityisesti kiittää kollegaani ja edeltäjääni jäsen Fontainea, joka edusti meitä Meksikoon huhtikuussa 2001 tekemällään virallisella vierailulla. Kiitän häntä aloitteesta kutsua teidät tänään parlamenttiin.
Frassoni (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, haluaisin ryhmäni puolesta pyytää PPE- ja PSE-ryhmää vetämään pois tarkistuksen 1, joka koskee tätä päätöslauselmaa. Tuolla tarkistuksella terroristijärjestöjen listaa halutaan laajentaa koskemaan lukuisia järjestöjä. Nyt, kun Euroopan unionilla on käytävänään useita neuvotteluja, erityisesti Kolumbian kanssa, ja kun eräät henkilöt joiden joukkoon kuuluu eräs meidän poliittiseen ryhmäämme kuuluva ehdokas, mutta myös muita ovat terroristien käsissä, meidän mielestämme ei ole parlamenttimme kannalta suositeltavaa, että pidennetään listoja, joilla ei ole minkäänlaisia myönteisiä, vaan päinvastoin varmasti kielteisiä vaikutuksia neuvotteluihin. Käännymme siis näiden kahden suuren puolueen puoleen pyytämällä heitä vetämään pois kyseinen tarkistus.

Sakellariou (PSE)
Arvoisa puhemies, äänestysluettelossa on tarkistuksen 40 kohdalla, että jos se hyväksytään, tarkistukset 1, 2 ja kohdat 16 ja 17 raukeavat. Emme hyväksy sitä. Olemme sitä mieltä, että tarkistuksen 1 toinen osa on täysin yhteensopiva tarkistuksen 40 kanssa. Toisesta osasta äänestäminen on tärkeää, koska se kuuluu seuraavasti:

Puhemies. -
Sitä pidettiin ristiriitaisena, sillä jos tarkistus 40 hyväksytään, on siinä esitettyjen ajatusten vastaista äänestää vielä tarkistuksista 1 ja 2 ja 16 ja 17 kohdasta. Noudatan mielelläni esittelijän neuvoa tässä asiassa.

Elles (PPE-DE)
Arvoisa puhemies, sosiaalidemokraatit muuttavat selvästi kantaansa keskustelun edetessä. 16 kohdan alkuperäisessä tekstissä sanotaan, että "pitää puolustusmenojen merkittävää lisäystä väistämättömänä nykyisen toimintakyvyn puutteen korjaamiseksi". Sosiaalidemokraattisen puolueen ryhmän kanssa käymissäni keskusteluissa sovimme, että tekstiin kirjoitetaan vain "lisäystä" olettaen, että tarkistus 40 loisi pohjan sopuratkaisullemme. Menimme sitten vieläkin pidemmälle, ja suostuin esittämään suullisen tarkistuksen, jonka mukaan kohdan pitää kuulua "asianmukaisten puolustusmenojen". Koska sosiaalidemokraattisen puolueen ryhmä ei enää hyväksykään tarkistusta 40 sen nykyisessä muodossa, ehdotan, että palaamme 16 kohdan alkuperäiseen sanamuotoon - "merkittävää lisäystä" - ja että äänestämme ensin kyseisestä kohdasta.

Bordes, Cauquil ja Laguiller (GUE/NGL)
. (FR) Se, mitä neuvosto ja esittelijä kutsuvat "makrotaloudelliseksi rahoitusavuksi Ukrainalle", ansaitsee pikemminkin tulla kutsutuksi röyhkeäksi rahan kiristämiseksi.
Ne hyvin ankarat ehdot, joihin neuvosto käärii sen, mitä se kutsuu uudeksi avuksi, ja joita ovat suurten yritysten yksityistäminen, julkisen sektorin purkaminen pienten yritysten hyväksi, hintojen vapauttaminen ja toimialojen uudistaminen, leikkaavat taas nimenomaan niin sanottua sopeutusohjelmaa, jonka IMF halusi ja joka on jo toimeenpanonsa alussa muuttanut Ukrainan tilannetta vuonna 2000 vain pahemmaksi.
Vaikka esittelijä toteaakin, että "BKT on laskenut" useiden vuosien ajan ja että samaan aikaan "kuluttajahinnat nousivat", turvautuminen uudelleen näihin "uudistuksiin" voisi vain syventää entisestään Ukrainan kriisiä ja syöstä enemmistön sen väestöstä kasvavaan äärimmäiseen kurjuuteen. Esittelijä ei sano sanaakaan väestön kohtalosta ja sen hirveästä köyhtymisestä, jota on tapahtunut Neuvostoliiton hajoamisesta lähtien. Se ei ole hänen ongelmansa. Hänelle merkitsee jotakin vain "siirtymäkausi markkinatalouteen", joka hädin tuskin alkuun päästyään on jo aiheuttanut inhimillistä, taloudellista ja sosiaalista tuhoa. Tämä tuho on tiedossa, ja sen voitot ja tappiot luetellaan kyynisesti mietinnössä, ...
(Lyhennetty äänestysselitys työjärjestyksen 137 artiklan 1 kohdan mukaisesti.)

Figueiredo (GUE/NGL)
. (PT) Valitettavasti tähän perunatärkkelystä koskevaan mietintöön esittämäni tarkistukset hylättiin maatalousvaliokunnassa. Palautan mieleen, että näissä tarkistuksissa pyrittiin luomaan kulutusperunaa koskeva yhteinen markkinajärjestely, mikä on erityisen tärkeää Portugalille. Mietinnössä kuitenkin tarkastellaan vain komission tärkkelystä koskevaa ehdotusta ja väheksytään edelleen meidän kantaamme. Totuushan on, että perunatärkkelyksen tuotannon tukimekanismit ovat melkoinen kustannus talousarviossa ja ne hyödyttävät vain joitakin maita. Siksi pidin tärkeänä, että näitä tukia tarkistettaisiin heti paikalla, jotta perunalle annettavista tuista tehtäisiin oikeudenmukaisempia ja jotta ne hyödyttäisivät kaikkia tuottajia, erityisesti pientuottajia ja perheviljelmiä. Emme siis äänestäneet mietinnön puolesta.

Alavanos (GUE/NGL)
. (EL) GUE/NGL-ryhmä on yksi Euro-Välimeri-suhteita koskevan päätöslauselmaehdotuksen allekirjoittajista, ja se tukee sitä. Tilaisuuden tullen haluan kuitenkin korostaa Euro-Välimeren parlamenttien puheenjohtajien yhteysryhmän julistusta, erityisesti 2 artiklaa, joka koskee turvallisuusneuvoston päätöslauselmien 242 ja 338 täytäntöönpanoa, muotoilua "rauhan puolesta", palestiinalaisten laillista oikeutta itsehallintoon ja omaan itsenäiseen valtioon, 6 artiklaa, jossa tuomitaan Israelin sotilaalliset miehitystoimet sekä 7 artiklaa, jossa tuomitaan kaikki väkivalta ja terrorismi viattomia israelilaisia vastaan.

Figueiredo (GUE/NGL)
. (PT) Tätä päätöslauselmaa koskevalla hylkäävällä äänellämme halusimme pääasiassa esittää vastalauseemme PPE- ja PSE-ryhmien tarkistuksen sisällyttämisestä. Siinä pyydettiin neuvostoa täydentämään luettelo niistä järjestöistä, joihin kuuluvat kaikki ryhmät ja järjestöt, jotka tekevät murhia ja kaappauksia, harjoittavat kiristystä, kidutusta tai tekevät muunlaisia terroritekoja. Tarkistuksessa ei tietenkään täsmennetä, minkälaisia muita terroritekoja siinä tarkoitetaan, minkä lisäksi siinä ei eroteta toisistaan maidensa demokratian puolesta taistelevien järjestöjen tekoja ja varsinaisia terroritekoja. Tätä ei voida hyväksyä.
Päätöslauselmassa on kuitenkin monta hyvääkin puolta, erityisesti kohta, jossa puhutaan yhteistyö- ja solidaarisuussuhteiden tehostamisesta Latinalaisen Amerikan maiden kanssa niiden taloudellisen kehityksen edistämiseksi, sosiaalisten palvelujen takaamiseksi ja köyhyyden torjumiseksi. Siinä toistetaan, että Euroopan unionin on myönnettävä riittävästi varoja tämän politiikan harjoittamiseen. Pidämme tietysti olennaisena todellisen yhteistyöpolitiikan kehittämistä, emme pelkkiä kauppasopimuksia, jotka hyödyttävät pääasiassa monikansallisia yrityksiä, kuten joskus on käynyt.

Fatuzzo (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, puhumme melua koskevasta direktiivistä, jonka puolesta äänestin mielelläni, koska vastustan melua. Arvoisa puhemies, vastustan kuitenkin kaikenlaista melua, myös sellaisten tahojen levittämistä huhuista aiheutuvaa melua, jotka toimivat vanhuksia ja eläkeläisiä vastaan. Korviini kantautui juuri tänään huhu Milanossa sattuneesta vakavasta tapauksesta, jossa Telelombardia-televisiokanavan toimittaja oli menossa vanhusten ja eläkeläisten hoitokotiin, Milanon Pio Albergo Trivulziooon, tehdäkseen ohjelman vanhusten elinoloista vanhainkodeissa, tässä tapauksessa Milanossa olevassa vanhusten hoitokodissa. Siellä häntä kohdeltiin kaltoin ja estettiin tekemästä ohjelmaa kovan melun saattelemana. Ja koska tämä melu siis kantautui minun korviini asti, haluan ilmoittaa siitä tässä tilaisuudessa ja tässä istuntosalissa. Olenkin sitä mieltä, että eläkeläisillä ja vanhuksilla on oikeus siihen, että ihmiset saavat tietää, minkälaisissa oloissa he elävät, että he elävät rauhallisissa ja seesteisissä eikä jotenkin epäilyttävissä oloissa, kuten epäilen tapahtuvan tuossa milanolaisessa vanhusten hoitokodissa.

Puhemies. -
Tuo oli tähän mennessä kekseliäin tapa saada asia sopimaan esityslistalle.
Caudronin mietintö (A5-0153/2002)

Fatuzzo (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, mielikuvituksen on annettava lentää entistäkin korkeammalla, jotta voisin selittää, miksi kannatan tutkimusta erittäin vahvasti. Tutkimusta kyllä, mutta minkälaista? Mielestäni meidän pitää tehdä kuten Orlando Ludovico Ariosto teoksessa L'Orlando furioso ("Raivokas Orlando"). Orlando matkustaa kuuhun etsiäkseen kadonnutta järkeä. Meidänkin pitäisi mielestäni etsiä järkeä, toisin sanoen aivoja ja viisautta, jonka ihmiskunta on kadottanut. Sekin on tutkimusta. Se on vaikeaa tutkimusta, mutta sen pitäisi olla ensimmäisellä sijalla tekemissämme tutkimuksissa, koska liian monet ihmiset ovat menettäneet järkensä, erityisesti maailmaa hallitsevat ihmiset. Se, mitä tällä hetkellä tapahtuu Palestiinassa ja Israelissa mutta ei vain siellä on esimerkki siitä, että ensimmäinen tutkimus, joka meidän on tehtävä, on tutkia, mihin järki on kadonnut.

Scallon (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, ihmisalkioiden tuhoamiseen johtava alkioiden tutkimus on Irlannin perustuslain vastaista, ja se on myös neljän muun jäsenvaltion perustuslaillisen, oikeudellisen tai poliittisen näkemyksen vastaista.
Euroopan unionilla on toimivaltuuksia tutkimukseen ja teknologian kehittämiseen liittyvissä asioissa EY:n perustamissopimuksen XVII osaston mukaisesti. Yhteisön on toteutettava jäsenvaltiossa harjoitettua toimintaa täydentäviä toimia (EY:n perustamissopimuksen 164 artikla) aina toissijaisuusperiaatteen mukaisesti (EY:n perustamissopimuksen 5 artikla) ja pitäen arvossa jäsenvaltioidensa kansallista ominaislaatua (Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 6 artikla). Tutkimuksesta vastaavan komission jäsenen näkemyksen vastaisesti EU:lla ei näin ollen ole oikeutta kumota kansallista lainsäädäntöä, säännöksiä ja eettisiä ohjeita tai vaatia, että jäsenvaltiot ovat velvollisia laatimaan ihmisalkioiden tutkimusta koskevia säännöksiä.
Harmittelen Irlannin hallituksen vaitioloa tässä tilanteessa, jota on mahdoton hyväksyä - irlantilaiset veronmaksajat joutuvat rahoittamaan ihmisalkioiden tuhoamiseen johtavaa alkiotutkimusta, koska Irlanti osallistuu EU-rahoitukseen, ja minä vastustan ihmisalkioiden tuhoamiseen johtavaa alkiotutkimusta Caudronin mietinnön mukaisesti, ja se on PPE-DE-ryhmän enemmistön mielipide.

Belder (EDD)
. (NL) Tärkein huolenaiheeni liittyy eettisiin näkökohtiin, ja se on "ylimääräisten" alkioiden tutkimus. Jumalan antaman elämän suojelusta ei voi luopua. Lopputuloksessa ei oteta riittävästi huomioon kyseisen tutkimuksen kiistanalaista luonnetta. Esitän kolme huomautusta eettisestä näkökulmasta.
Ensinnäkään neuvosto ei ole laatinut luvattuja yksityiskohtaisempia suuntaviivoja konkreettisesti. Siksi Euroopan parlamentin on mahdotonta reagoida niihin toisessa käsittelyssä. Tämä ei ole perusteltua silloin, kun säädös annetaan yhteispäätösmenettelyn kautta.
Toiseksi Euroopan parlamentti ei periaatteessa saa antaa neuvostossa esiintyvän hajaannuksen vaikuttaa kantansa määrittelyyn. Mahdollinen sovittelu ei johtuisi Euroopan parlamentin toiminnasta vaan neuvoston epäröivästä suhtautumisesta etiikkaan.
Kolmanneksi ongelmana on edelleen, että kansalaiset osallistuvat sellaisen tutkimuksen rahoittamiseen, joka on useissa jäsenvaltioissa rangaistavaa. Tämän kiistanalaisen tutkimuksen aktiivinen tukeminen on ristiriidassa sen komission jäsenen lausunnon kanssa, että tällaisen tutkimuksen sallimista koskevat päätökset on jätettävä jäsenvaltioille. Vieläkään ei ole vastattu kysymykseeni siitä, kuinka Euroopan komissio aikoo estää sen, että etiikkaa käytetään kilpailutekijänä.

Fitzsimons (UEN)
Minusta on hyvä, että tulevassa ohjelmassa keskitytään vain tiettyihin painopistealueisiin. Uskon, että Eurooppa voi siten tuottaa todellista lisäarvoa ja lähentyä Lissabonin prosessin tavoitteitaan.
Kannatan ehdottomasti eurooppalaisten, kansallisten ja alueellisten aloitteiden välisten yhteyksien vahvistamista. Hajautettu hallinta on erittäin myönteinen asia, sillä me kaikki haluamme, että yhteisön ohjelmien hoitamista ja rahastojen käyttämistä helpotetaan ja että siihen liittyvää byrokratiaa kevennetään.
Tiedän, että tutkimusalueella tarvitaan jatkuvuutta sekä tehtävän työn eheydessä että työntekijöiden osallistumisessa projekteihin. Meidän velvollisuutenamme on hoitaa oma osuutemme varmistaaksemme, että siirtyminen kuudenteen puiteohjelmaan tapahtuu sujuvasti.
Lopuksi haluaisin huomauttaa lyhyesti tutkimuksen eettisistä näkökohdista. Koska toissijaisuusperiaatteen mukaan jokainen jäsenvaltio voi itse päättää, millaista tutkimusta sen alueella tehdään, emme saa unohtaa, että tässä on kysymys eurooppalaisten veronmaksajien rahoista. Kotimaassani Irlannissa kaikenlaiset ihmisalkioilla tehtävät kokeet tai kloonaus ovat ehdottomasti kiellettyjä.

Grossetête (PPE-DE)
. (FR) Olen jo pitkään tukenut tutkimuksen alalla tehtäviä ponnistuksia Euroopan tasolla. Ongelmia, jotka liittyvät ihmisen kantasolujen ja ylimääräisten ihmisalkioiden tutkimukseen, ei pidä lähestyä tunteenomaisesti ja yksinkertaistaen. Mitä tulee puolustamiimme suuriin perusperiaatteisiin ja universaaleihin arvoihin, meidän velvollisuutemme on täydellisesti torjua rotuhygienia sekä lisääntymistarkoituksessa tehtävä kloonaus.
Meidän ei pidä kätkeä sitä tosiasiaa, että lukuisat sairaat odottavat uusien hoitomuotojen kehitystä, sillä nuo hoitomuodot tarjoavat monille heistä mahdollisuuden parantua. Jos lainsäätäjä voi ottaa tehtäväkseen tutkimuksen valvonnan, vaarana on, että tutkimusta aletaan rajoittaa liikaa. Meidän on myös edistettävä keksintöjen Eurooppaa.
Tutkimus koskee myös kaikkien eurooppalaisten arkielämää, ja sellaiset painopistealueet kuin elintarviketurvallisuus, suurten vitsausten torjunta ja kansanterveys todistavat halusta yhdistää tutkimus ja hyvinvointi.
Panen mielihyväkseni merkille tuen, jota ehdotetaan harvinaisia sairauksia koskevan tutkimuksen kehittämiseen.

Montfort (NI)
. (FR) Taloudelliset seuraukset eurooppalaisesta tutkimuspolitiikasta ovat huomattavat unionin alueella oleville yrityksille. Juuri siksi, tällä alalla ehkä enemmän kuin millään muulla, meidän on edistettävä vahvempaa yhteistyötä jäsenvaltioiden välillä. Sillä eurooppalaisen tutkimusalueen onnistuminen on yksi tulevaisuuden talouskasvumme avaintekijöistä.
Joka tapauksessa eettisten perusperiaatteiden määritelmää ja merkitystä ei ole esitetty selkeästi ja tarkasti, vaikka neuvoston yhteisessä kannassa täsmennetään, että tutkimusta on harjoitettava näiden periaatteiden mukaisesti.
Nimittäin kaikki jäsenvaltiot eivät suhtaudu ihmisalkioiden tutkimukseen samalla tavoin. Uusimmat tieteelliset tutkimustulokset tarjoavatkin meille vaihtoehdon ihmisalkioiden kantasolujen käyttämiseen: aikuisten kantasolut. Nykyään voi siis yhdistää tieteellisen tutkimuksen ja eettiset periaatteet.
Pahoittelen myös, että enemmistö ei halunnut aloittaa uudelleen välttämätöntä keskustelua tutkimuksen tulevaisuudesta. Tosiasiassa näin on avattu tie jokaisen jäsenvaltion tutkimusrahoitukselle, jota jotkut paheksuvat omalla alueellaan. Tämä on loukkaus kansallisen suvereniteetin kunnioittamista vastaan mutta myös valtioiden ja niiden kansalaisten moraalista suvereniteettia vastaan.

Moreira da Silva (PPE-DE)
. (PT) Hoitotavoitteinen kloonaus, joka antaa uusia mahdollisuuksia parantaa eräitä sairauksia, edellyttää alkioiden tuhoamista, ja vaikka se olisi tutkituin ja siten helpoimmin käytettävä tekniikka, se ei ole ainoa eikä missään tapauksessa ihanteellinen. Tämän takia kannatan juridisessa mielessä sitä, että Euroopassa kielletään ihmisalkioiden kloonaaminen niin hoitotavoitteisesti kuin lisääntymistarkoituksissa. Tässä kiellossa on kuitenkin oltava kaksi poikkeusta: ylimääräiset alkiot ja 64 saatavilla olevaa solulinjaa.
Mitä tulee tutkimuksen rahoitukseen erityisesti Caudronin mietinnössä käsitellyn kuudennen puiteohjelman piirissä, olen sitä mieltä, että yhteisön rahoittamissa hankkeissa etusijalle on pantava itämisvaiheessa olevilla aikuisilla soluilla tehtävät hoitotavoitteiset tutkimukset.

Mussa (UEN)
. (IT) Eurooppalainen tutkimusalue on tulevaisuuden todellisuutta. Tämä on kunnianhimoinen tavoite Euroopan unionissa, joka kuudennen puiteohjelman kautta aikoo koordinoida tutkimustoimintoja niin, että Eurooppa kykenee selviämään kilpailusta muiden suurten maiden kanssa tieteen ja teknologian alalla.
Tutkimuksen ja teknologian kehittämisen kuudennen puiteohjelman (2002-2006) yhteydessä suoritetut toimet toteutetaan ensimmäistä kertaa sellaisten yleisten tutkimustavoitteiden mukaisesti, jotka noudattavat Euroopan yhteisön perussopimusta, ja nämä ovat:
teollisuuden ja yhteisön tieteen ja teknologian perustan lujittaminen,
teollisuuden ja yhteisön kilpailukyvyn kehityksen edistäminen,
Euroopan unionista tehdyn sopimuksen periaatteiden mukaisten tutkimustoimien edistäminen.
Tutkimuksen tärkeimmät alat, joita on ehdotettu puiteohjelmassa, on määritelty "eurooppalaista lisäarvoa tuovien kriteerien" perusteella, jotka rakentuvat:
halusta yhdistää ja keskittää taloudellisten ja henkilöresurssien kriittinen massa rajoittamalla hajaantumista mahdollisimman paljon,
tarpeesta yhdistää erilaiset täydentävät asiantuntemukset, joita unionin eri maissa on, sekä hyödyntää vertailevaa tutkimusta koko Euroopassa,
yhteyksien luomisesta unionin painopisteiden ja etujen välillä,
ehdottomasti kansainvälisen tutkimuksen tarpeesta.
(Lyhennetty äänestysselitys työjärjestyksen 137 artiklan 1 kohdan mukaisesti.)

Ribeiro e Castro (UEN)
. (PT) Pitkien työntäyteisten sekä laajojen toimielinten välisten, julkisten ja parlamentin sisäisten keskustelujen täyttämien kuukausien päätteeksi on todella valitettavaa, että suurin osa edustajainhuoneesta on itsepintaisesti halunnut hylätä kaikki tarkistukset, joiden alkulähteenä olivat humanismiin nojaavat eettiset perusperiaatteet. Enemmistö osoitti siten olevansa täysin välinpitämätön kaikkein olennaisimmille inhimilliselle arvoille ja elävänsä turmiollisessa uskossa rajoittamattoman tekniikan ehdottomaan ensisijaisuuteen. Viittaan tarkistusehdotusten 89, 91, 92 ja 95 hylkäämiseen, jonka myötä annettiin kielteinen sävy tälle Euroopan tiedeyhteisölle ja unionin tutkimuspolitiikkojen kannalta niin merkittävälle toimintakehykselle. Minä puolestani pahoittelen erityisesti sitä, että esittämäni tarkistus 89, jossa kannatin niin kutsuttua "lainsäädännöllisen yksimielisyyden periaatetta" ja joka olisi nähdäkseni ollut ainoa juridisesti pitävä ja kiistämätön ratkaisu näihin ongelmiin, hylättiin, vaikka siinä noudatettiin täysin jäsenvaltioiden demokraattisia lainsäädännöllisiä päätöksiä. Niinpä tämän enemmistön itsepintaisen sokeuden seurauksena voi käydä niin, että vaikka jokin tietty tutkimuskohde, -menetelmä tai -tekniikka on laiton jossakin jäsenvaltiossa, sen veronmaksajien rahoja voidaan käyttää Euroopan unionin kautta sellaisten asioiden rahoittamiseen, jotka ovat kiellettyjä tai laittomia kyseisessä maassa. Kuten on ilmeistä, tämä lopputulos ei ole ainoastaan sanan varsinaisessa merkityksessä demokratian vastaista ja kansallisten oikeusjärjestysten vastaista, vaan juridisesta näkökulmasta täysin absurdia ja sääntöjen olennaista arvojärjestystä rikkovia.

Sacrédeus (PPE-DE)
. (SV) Olen äänestänyt mietintöä vastaan. Neljällä Euroopan unionin jäsenvaltiolla on perustuslaeissaan sellainen ihmisen elämän loukkaamattomuuden suoja, joka kieltää alkion, syntymättömän lapsen, kantasolujen tutkimisen. Euroopan parlamentti, komissio ja neuvosto eivät ole valmiita ottamaan huomioon tätä perustuslaillista suojaa EU:n yhteisen tutkimusohjelman puitteissa, mikä on erittäin valitettava tosiseikka.
Allekirjoitin tarkistuksen 92, jonka neljä osaa hylättiin (äänin 193-284, 22 pidättyi äänestämästä; 183-293, 21 pidättyi äänestämästä; 182-303, 21 pidättyi äänestämästä; sekä äänin 184-312, 18 pidättyi äänestämästä). Näin näytettiin vihreää valoa sille, että veronmaksajien rahoja voidaan nyt käyttää toimintaan, joka on laitonta ja perustuslainvastaista neljässä jäsenvaltiossa, muun muassa Saksassa.
Seitsemännen puiteohjelman eettiset normit ovat siis erittäin puutteelliset, erityisesti silloin, kun ne koskevat tutkimusta, johon liittyy ihmisen alkioita. Jäsenvaltioiden näkökanta sellaiseen tutkimukseen vaihtelee voimakkaasti ja näitä erilaisia näkökantoja on kunnioitettava. Lisäksi on oltava itsestään selvää, että EU ei saa rahoittaa sellaisia alkioita, jotka on luotu koeputkihedelmöitystä varten, mutta joita ei ole käytetty tähän tarkoitukseen, eikä sellaista tutkimusta, jossa käytetään alkion kantasoluja. Yhteisön välineiden on oltava kaikkien maiden hyödyksi. Jäsenvaltioita ei saa pakottaa rahoittamaan tutkimusta, joka on laitonta ja niiden oman perustuslain vastaista, kuten nyt tehdään.

Titley (PSE)
Pidän mietintöä myönteisenä, sillä se on suuri edistysaskel tavoitteessa, jonka tarkoituksena on tehdä EU:sta maailman dynaamisin ja kilpailukykyisin talousjärjestelmä vuoteen 2010 mennessä. Ellei tätä ohjelmaa hyväksytä, Euroopalla ei ole mitään toivoa kehittyä maailmanlaajuiseksi toimijaksi tutkimuksen ja teknologian aloilla, joilla olemme tuntuvasti jäljessä Yhdysvalloista.
Kuudennessa puiteohjelmassa otetaan huomioon myös koko Euroopassa noudatettavat eettiset periaatteet; ennen kaikkea ihmisten kloonaus kielletään. Minusta yhteisön toimielimet voivat onnitella itseään siitä, että ne saivat aikaan asiassa järkevän ja tehokkaan sopimuksen. Kansalaisillemme on selvitettävä perinpohjaisesti, miten paljon koko maailma hyötyy kuudennesta puiteohjelmasta: sen sisällöstä hyötyvät kaikki yhteiskuntaryhmät, niin nuoret tutkijat kuin vammaiset ja vanhuksetkin. Eurooppalaista yhteistyötä tarvitaan tässä tutkimusohjelmassa kipeämmin kuin monella muulla alalla. Olen iloinen, että eurooppalaiset tutkijat saavat rahallista palkkiota älykkyydestään. Kaiken kaikkiaan ohjelma lisää kilpailukykyämme ja auttaa meitä taistelemaan vakavia sairauksia ja ympäristöongelmia vastaan.

Ebner (PPE-DE)
Arvoisa puhemies, haluaisin ottaa kantaa erityisesti Schnellhardtin mietinnön kahteen tarkistukseen, nimittäin tarkistuksiin 129 ja 82, ja vahvistaa, että äänestin niiden puolesta. Mielestäni mietintö on kokonaisuudessaan erittäin tasapainoinen, ja onnittelen kollega Schnellhardtia hänen työstään. Mielestäni tarkistusten hyväksyminen täysistunnossa osoitti, että Euroopan laajuisten sääntöjen tarpeen ja terveen järjen vähäisen käytön välille voidaan löytää järkevä kompromissi. Toissijaisuutta voidaan lisäksi soveltaa järkevästi myös metsästyksen hygieniamääräyksissä. Toivon, että vastaavat määräykset löytävät tiensä myös kansallisiin lainsäädäntöihin.

Fatuzzo (PPE-DE).
Ensimmäinen Schnellhardtin mietintö koskee eläinperäisten tuotteiden hygienian sääntelyä Euroopassa. Arvoisa puhemies, kuten aina ja kuten huomaatte, suurin osa Euroopan parlamentin jäsenistä ei ole paikalla istuntosalissa. Miksi näin on? Siksi, että he ovat menneet lounaalle. Monet heistä varmasti nauttivat parhaillaan tyypillisiä, perinteisiä ja alueellisia ruokia. Italialaiset esimerkiksi maistelevat gorgonzola-juustoa, Colonnatan silavaa, Reggion parmesaania, spagettia pestokastikkeessa, fettuccine-pastaa tryffelien kera, kanaa "paholaisen tapaan" ja niin edelleen, eri alueille tyypillisiä ruokia, joita kaikeksi onneksi tiedän, että teille herahti vesi kielelle, mutta malttakaa vielä pikku hetki suojellaan Schnellhardtin mietinnössä. Minä haluaisin kuitenkin, että niitä suojeltaisiin vieläkin enemmän ja että kovaan ääneen ja selkeästi sanottaisiin kaikille Euroopan kansalaisille, että heidän tyypilliset alueelliset tuotteensa eivät tule koskaan puuttumaan eurooppalaisten ruokapöydiltä. Arvoisa puhemies, tämä on kansalaisia lähellä oleva Eurooppa!

Puhemies. -
Minä en ollut niinkään vesi kielellä. Sihteeristöllä oli kiire lounaalle.

Hyland (UEN)
Koska olen kotoisin Irlannista, "ruokasaarelta", tiedän oikein hyvin, että eurooppalaiset kuluttajat on saatava vakuutetuksi siitä, etteivät eurooppalaiset elintarvikkeet häviä hygieniassa ja turvallisuudessa millekään maailman maalle.
Viime vuosina koettujen monien pelon hetkien jälkeen koko elintarviketuotantoprosessin viimeistelyssä on edistytty valtavasti; mitään ei voi nyt jättää sattuman varaan, ja kuluttajat voivat olla rauhallisin mielin.
Kannatan erityisesti sellaisten säännösten antamista, joilla on tarkoitus taata se, että unionin ulkopuolelta tuotuihin elintarvikkeisiin sovelletaan samoja tiukkoja vaatimuksia kuin EU:n sisällä tuotettuihin elintarvikkeisiin. Laajentumisen lähestyessä kovaa vauhtia tämän tavoitteen on oltava asialistan kärkipäässä, jotta voimme pitää kiinni siitä vaatimustasosta, jota eurooppalaiset kuluttajat ovat tottuneet odottamaan.
Elintarvikkeiden turvallisuuteen liittyvän politiikan kulmakivenä on Euroopan elintarviketurvallisuusviranomaisen perustaminen. On erittäin huolestuttavaa, ettei viranomaisen pysyvästä toimipaikasta ole vieläkään päätetty, vaikka se on toiminut jo lähes puoli vuotta. Tämä antaa kuluttajille hyvin epäilyttävän signaalin siitä, miten ripeästi Euroopan viranomaiset käsittelevät koko elintarvikkeiden turvallisuuteen liittyvää kysymystä.

Fatuzzo (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, äänestin kyllä tämän eläinperäisten elintarviketuotteiden hygieniaa koskevan asiakirjan puolesta, mutta tein niin vasten tahtoani. Olen sitä mieltä, että äänestystämme voidaan perustella millä argumentilla tahansa, kunhan se on vakavamielinen ja inhimillinen. Eikö meidän siis pidä ehdottaa, että ja ehdotan tätä nyt olisimme aikaisempaa inhimillisempiä eläinten kanssa, olipa kyse sitten kaloista, naudoista, lampaista tai sioista? Miksi meidän pitää aina syödä niitä? Miksi meidän pitää kasvattaa niitä tappaaksemme ne ja tuodaksemme ne ruokapöytään? Arvoisa puhemies, minä en ole kasvissyöjä, mutta miksi emme ryhdy puolustamaan eläimiä, sillä en ole ollenkaan vakuuttunut, että kaikkivaltias isämme antoi niille elämän siksi, että ne päätyisivät ruokapöytiimme? Mielestäni voisimme päättää, että jonakin päivänä emme enää kuluta lihaa. Arvoisa puhemies, tämä on ainakin minun ehdotukseni.

Keppelhoff-Wiechert (PPE-DE)
. (DE) Kannatan komission eriytettyä lähestymistapaa elintarvikealan korkean terveydensuojelun tason turvaamiseksi erityisten hygieniasäännösten avulla.
Se, että määräykset koskevat myös sellaista riistan lihaa, joka toimitetaan kuluttajille kaupallisissa tarkoituksissa ja suurin määrin, on vain johdonmukaista. On kuitenkin ehdottomasti tehtävä ero, onko kyse kaupallisesta markkinoinnista vai tapetun riistan yksityiskäytöstä pieninä määrinä. Metsästäjä, joka lahjoittaa metsästyksen jälkeen pieniä määriä riistan lihaa tai antaa sitä paikalliseen suoramyyntiin, ei voi eikä hänen pitäisi täyttää samoja ehtoja kuin lihaa käsittelevän suuryrityksen. Metsästäjien erityistilanteeseen on löydettävä käytännönläheiset ratkaisut. Vaikka nämä uudet määräykset ovat oikeita ja tervetulleita, yksityiset metsästäjät on jätettävä niiden ulkopuolelle!
Metsästäjillämme on jo nyt laajat tiedot riistan hygieniasta ja patologiasta. Asiantunteva metsästäjä ottaa jo nyt täyden vastuun siitä, että riista on terveydelle vaaratonta, ja tekee niin tulevaisuudessakin.
Euroopan parlamentin ympäristövaliokunta on hyväksynyt useita tarkistuksia, joiden tarkoituksena on riistan ja riistan lihan markkinoinnin joustavuuden lisääminen elintarviketurvallisuuden vaarantumatta. Pyydän hartaasti täysistuntoakin tukemaan tarkistuksia!

Nobilia (UEN)
. (IT) Esittelijä määritteli aivan perustellusti työssään jonka puolesta äänestämme innovatiivisiksi sekä käsiteltävän asetuksen että lisäehdotukset.
Asetus onkin innovatiivinen sen työn ansiosta, jolla keskusteltuja aiheita koskevat eri säännöt on koottu yhteen ja jolla ne on yksinkertaistettu. Mietinnön esittelijä kuitenkin pohtii, onko yhteisön lainsäädäntö jossa elintarviketurvallisuusjärjestelmämme on määritelty yhdeksi maailman hienoimmista liian puutteellinen tai päinvastoin liian sääntelevä.
Todellisuudessa tarvitaan aikaisempaa käsitteellisempää eikä niin sääntelevää yhteisön lainsäädäntöä, koska lainsäädäntö jää keskipitkällä ja pitkällä aikavälillä puutteelliseksi, ja siitä voi tulla jopa ristiriitainen sitä mukaa kuin tiede ja tekniikka kehittyvät, mutta myös siksi, että tilanne saattaa kehittyä sellaiseksi, että yhteisön säännöillä ja/tai filosofisilla lähestymistavoilla on entistä suurempi merkitys.
Tänään käsiteltävän tapauksen kuten toivon mukaan myös tulevien, uudenlaiseen ajattelutapaan perustuvien tapausten kohdalla on korostettava kuitenkin kahta seikkaa: ensimmäinen on tulevaisuudessa tehtävä täsmällinen yrittäjien, jäsenvaltioiden ja komission roolien, toimivaltuuksien ja vastuualueiden määrittely. Toinen koskee Euroopan komission, jos halutaan ennemmin sanoa näin suurempaa ja painokkaampaa roolia kansainvälisissä yhteyksissä WTO:sta alkaen. On kuitenkin myös totta, että tätä viime mainittua seikkaa varten tarvitaan institutionaalisesti uudenlaista Eurooppaa.
(Lyhennetty äänestysselitys työjärjestyksen 137 artiklan 1 kohdan mukaisesti.)

Ribeiro e Castro (UEN)
. (PT) Olemme tyytyväisiä, että Schnellhardtin kahdesta mietinnöstä ensimmäiseen, joka liittyy elintarvikehygieniaa koskevaan asetusehdotukseen, on asiasta vastaavassa valiokunnassa hyväksytty tarkistus, jonka myötä jäsenvaltioiden on mahdollista ryhtyä paikallisilla markkinoilla sekä niille tuottavissa elintarvikealan yrityksissä sovellettaviin erityistoimiin sekä perinteisiä tuotantomenetelmiä ja elintarvikkeiden ainesosia koskeviin suojatoimiin, edellyttäen että niillä ei vaaranneta elintarvikehygieniaa. Tämä on näkökohta, jota ei todella voida jättää huomiotta ja jonka kohdalla ponnistelujen on suuntauduttava näitä erityiskysymyksiä koskevien sanamuotojen parantamiseen, sillä ne eivät ole vielä kaikilta osin onnistuneita ja ymmärrettäviä. Elintarvikehygienia on epäilemättä olennainen edellytys, mutta on vastustettava liian äärimmäisiä näkemyksiä, joilla yhtäältä asetetaan paikalliset markkinat alttiiksi suhteettomille vaatimuksille ja sietämättömälle paperinpyöritykselle, ja toisaalta poistetaan kartalta lukemattomia perinteisiä tuotteita teollisuuden alan etujärjestöjen painostuksen seurauksena. Siten heikennetään kansojen ravintokulttuurin moninaisuutta ja annetaan uusi isku Euroopan maataloudelle ja omille kansallisille ja alueellisille kulttuureillemme.

Titley (PSE)
Suhtaudun myönteisesti tähän mietintöön, jossa vaaditaan nykyisten elintarvikehygieniaa ja eläinten terveyttä koskevien valvontasääntöjen kodifioimista. Elintarvikehygienia on asia, joka vaikuttaa Euroopan kansalaisten jokapäiväiseen elämään ja josta ihmiset ovat varmasti hyvin kiinnostuneita. Siksi on tärkeää, että kaikki siihen liittyvä lainsäädäntö on mahdollisimman selkeää ja helposti saatavissa.
Elintarvikeyritysten rekisteröintiä koskeva vaatimuskin on oikein osuva. Tällä hetkellä ei ole mitään sen kaltaista järjestelmää, ja elintarvikkeiden tuottajat on aika saattaa yksin vastuuseen elintarvikkeiden turvallisuudesta. Jos näin tehdään elintarvikkeiden turvallisuuteen liittyvien kysymysten tullessa esiin, kuluttajat eivät joudu tekemisiin niin suuren byrokratiamäärän kanssa ja he tietävät paremmin, kuka on syyllinen.
Kannatan myös vaatimusta kaikenlaisen lihan yhdenvertaisesta käsittelemisestä uusien sääntöjen nojalla. Nykyiselle käytännölle käsitellä riistaa eri tavalla kuin muita lihoja ei ole mitään painavia perusteita. Jos Euroopan kansalaisella on elintarvikkeiden turvallisuuteen liittyviä ongelmia ja hän saa kuulla, että juuri tähän lihalajiin sovelletaan poikkeussääntöjä, koko toimenpidepaketti saattaisi todellakin olla aivan merkityksetön.

Kindermann (PSE)
. (DE) Laiminlyönnin vuoksi ryhmäni joitakin erillisiä äänestyksiä ja kohta kohdalta -äänestyksiä koskevia pyyntöjä ei ole jätetty ajoissa. Koordinaattorimme jättämää kolmea erillistä äänestystä koskevaa suullista pyyntöä ei hyväksytty. Siksi haluaisin esittelijänä kertoa, että torjun tarkistukset 4, 5 ja 17 ja tuen vain tarkistuksen 11 loppua eli komission alkuperäiseen tekstiin lisättyjä sanoja "Komissio antaa toimivaltaisille viranomaisille, jäsenvaltioille ja Euroopan parlamentille tiedot tarkastusten tuloksista". Tarkistusta 16 tuen ilman sanoja "käyttäen nopeaa hälytysjärjestelmää".
Koska mietintöön on tehty muitakin, paljon tärkeämpiä tarkistuksia, äänestin tietysti yhteen ryhmään koottujen tarkistusten ja päätöslauselman puolesta, vaikka en tuekaan sisällöllisesti kaikkia tarkistuksia.

Patakis (GUE/NGL)
Samojen tapahtumien, vakavien ja "ennennäkemättömien" tautien ja kuolemantapausten olisi pitänyt herättää vakavia kysymyksiä, jotka liittyvät terveyteen ja eläinpääomaan, ravintomme laatuun ja suuriin vaaroihin, jotka uhkaavat kuluttajien turvallisuutta.
Luonnollisesti myös selkeän lainsäädännön laatiminen on välttämätöntä laatustandardien määrittämiselle ja elintarvikevalvonnan turvaamiselle. Ennen mitään lainsäädäntötoimea on kuitenkin välttämätöntä osoittaa elintarvikeketjun heikentymisen ja vääristymisen syyt. Kapitalististen markkinoitten armoton laki, joka tekee kasvinsyöjäeläimistä lihansyöjiä, on ensiksi osoitettava ja torjuttava. Muutoin rajoitumme teknisiin osa-alueisiin, jotka johtavat kuluttajat harhaan ja kääntyvät kansanterveyttä vastaan.
Vastuita pitää etsiä tuotannon kiihdyttämisestä, tuottajiin ja kauppiaisiin kohdistuvista paineista sekä standardien laatijoista, suurista monikansallisista rehu- ja elintarvikeyrityksistä, niiden tuotantokustannusten alas painamisesta ja volyymin kasvattamisesta, jotta ne voisivat maksimoida voittonsa.
Lopuksi valtaoikeuksien asteittainen luovuttaminen yhä suuremmassa määrässä jäsenvaltioiden eläinlääkintäviranomaisilta komission supervirastolle, mikä muuttaa kansalliset yksiköt sivukonttoreiksi, palvelee toisaalta toisia epäilyttäviä poliittisia tavoitteita, joita vastustamme jyrkästi, ja toisaalta se ei palvele millään tavoin valvonnan tehokkuutta ja kuluttajansuojaa.

Ribeiro e Castro (UEN)
. (PT) Tämä aloite, jolla yhdistetään yhdeksi tekstiksi monet tässä asiassa voimassa olevat direktiivit, on erittäin tärkeä. Itse asiassa nykyisin on olemassa seitsemän erilaista direktiiviä, joilla säädetään eläinperäisten tuotteiden yhteisön sisäistä kaupankäyntiä sekä tuontia kolmansista maista koskevista hygieniasäännöistä ja joiden tavoitteena on estää eläinkulkutautien leviäminen markkinoille saattamisen välityksellä. Tämä tilanne tekee tietysti yhteisestä eurooppalaista järjestelmästä salamyhkäisemmän, minkä lisäksi se on mahdollistanut erittäin kielteisiä syrjintätapauksia. Toisaalta olen yhtä mieltä joskin varovaisesti komission uudesta asetusmallista eurooppalaisen lainsäädännön yhtenäistämiseksi ja yksinkertaistamiseksi, sillä sen suora sovellettavuus mahdollistaa selviämisen eräästä toisesta nykyisestä epäkohdasta, eri jäsenvaltioissa sovellettavista konkreettisten seuraamusjärjestelmien eroista. Tämä oli näkemyksemme äänestäessämme, ja siinä hengessä toimimme myös tulevaisuudessa tämän kysymyksen seurannan yhteydessä.

Alavanos (GUE/NGL)
. (EL) Ryhmäni GUE/NGL on allekirjoittanut yhteisen päätöslauselmaehdotuksen EU:n ja Venäjän suhteista. Omasta puolestani haluaisin korostaa:
Ensiksi: sitä merkitystä, joka on Euroopan kattavalla turvallisuusjärjestelmällä ja poliittisen vuoropuhelun järjestelmällä - ennen kaikkea ETYJin välityksellä - joka lievittää Venäjän odotettavissa olevaa huolta Baltian maiden ja Puolan liittymisestä Euroopan unioniin. Naton itälaajentuminen on kuitenkin suuri virhe, ja Venäjä pitää sitä piiritystoimena.
Toiseksi: Euroopan unionin pitää suhtautua myönteisesti venäläisten tuotteiden pääsyyn ehdokasvaltioiden markkinoille niiden liittymisen jälkeen ottaen huomioon erityiset kilpailuongelmat, joista venäläiset yritykset vielä kärsivät.
Kolmanneksi: Euroopan unionin pitää yleisesti edistää käsitystä yhteisestä eurooppalaisesta alueesta Venäjän sekä Ukrainan kanssa, niin että luodaan asianmukaisia institutionaalisia muotoja ja taloudellisia mekanismeja. Kylmän sodan poliittisten ja taloudellisten repeämien säilyttäminen kylmän sodan jälkeisessä tilanteessa on politiikkaa, joka ei johda mihinkään vaan sisältää myös monia vaaroja.

Bethell (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, minä kannatin Kaliningradia koskevaa Hoffin päätöslauselmaa. Meidän on seurattava komission jäsen Pattenin hänen eilisissä huomautuksissaan näyttämää esimerkkiä ja annettava selkeä Venäjän kanssa tehtävää yhteistyötä tukeva päätöslauselma Kaliningradin kysymyksestä, jotta tällä pienellä alueella asuvien ihmisten toiveet voidaan ottaa huomioon.
Presidentti Putin on meidän ystävämme, ja meidän pitäisi kannustaa häntä. Hän on edistänyt Venäjän taloudellista kasvua maan talousjärjestelmän kannalta erittäin vaarallisena aikana. Hän on muokannut verotusjärjestelmää, minkä yhteydessä on syytä ottaa huomioon, että verotuksen keventäminen johtaa usein valtion tulojen lisääntymiseen.
T?et?enia on hänen häpeätahransa - siinä asiassa meidän on suhtauduttava kriittisesti Venäjän hallitukseen.
Presidentti Putin on herkkä kritiikille, ja Euroopan parlamentin pitäisi antaa varoitus, joka kollegojen pitäisi panna tarkoin merkille, vaikka he eivät olekaan tällä hetkellä täällä istuntosalissa.

Fatuzzo (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, en voinut mitenkään äänestää tätä Euroopan parlamentin asiakirjaa vastaan, jossa toivotaan, että enemmän huomiota kiinnitettäisiin Kaliningradin erillisalueeseen, joka on pian täysin Euroopan unionin alueiden ympäröimä. Kun puhutaan Kaliningradista, puhutaan myös Venäjän federaatiosta ja esitetään omat näkemykset sen ja Euroopan unionin välisistä suhteista. Italiassa pääministeri Berlusconi on selkeästi ilmoittanut, että hän haluaa Venäjän liittyvän mahdollisimman pian Euroopan unioniin. Minun mielestäni haluan ilmoittaa tämän täällä kaikkien kuullen meidän pitäisi kuitenkin odottaa ensin assosiaatiosopimuksen, yhteistyösopimuksen ja yhteistoimintasopimuksen tuloksia, ja ensin Euroopan unioniin on liityttävä niiden eurooppalaisten, jotka ovat liian kauan olleet meistä kaukana, eli tarkoitan tällä Keski- ja Itä-Euroopan maita. Vasta myöhemmin, paljon myöhemmin voidaan ehkä puhua Venäjän liittymisestä Euroopan unioniin. Nyt aika ei ole vielä missään nimessä kypsä.

Bordes, Cauquil ja Laguiller (GUE/NGL)
. (FR) Vaikka Venäjä on Neuvostoliiton hajottua vajonnut pohjalle, vaikka sen talouden ovat tuhonneet uusrikkaiden ja korruptoituneiden viranomaisten ahneus ja sen väestö on vajonnut kurjuuteen, ei mikään näistä ongelmista yleisesti ottaen juurikaan liikuta Euroopan päättäjiä. Mutta nyt Euroopan unionin laajetessa itään pieni pala hajaannuksen tilassa olevaa Venäjää, Kaliningradin alue, tulee sijaitsemaan kahden jäsenvaltion sisällä niine seurauksineen, joita tästä tilanteesta on saastumisen, huume-, ase- ja ihmiskaupan jne. kannalta. Yhtäkkiä huomataan, että EU:n on "oman edun vuoksi" huolehdittava asiasta. Millä tavoin? Itse asiassa Euroopan unionilla ei ole mitään ratkaisua, ja mietinnössä myönnetään tämä. Näin ollen mietinnössä kasvatetaan hurskaiden toivomusten määrää ehdottamalla EU:n ja Venäjän välisen rajan molemminpuolista valvontaa, jotta tehtäisiin alueen asukkaille rajanylitys vielä nykyistäkin vaikeammaksi. Mitä tulee EU:n tukiin, joita se valmistautuu maksamaan Kaliningradille ja joiden oletetaan tekevän siitä "pilottialueen", joka toimii siltana EU:n ja muun Venäjän välillä, kaikki tietävät, että tuet auttavat vain paikallista vallassa olevaa mafiaa rikastumaan.
(Lyhennetty äänestysselitys työjärjestyksen 137 artiklan 1 kohdan mukaisesti.)

Meijer (GUE/NGL)
. (NL) Itä-Preussi oli aikoinaan uhkaava Saksan erillisalue keskellä slaavilaista ja balttilaista aluetta. Kaliningradin oblastista, entisen Itä-Preussin pohjoisesta puoliskosta, tulee pian EU:n jäsenvaltioiden ympäröimä Venäjän erillisalue. Alueen elintaso on paljon matalampi, sen ympäristö on hyvin saastunut, ja se tarvitsee vapaan kauttakulun Puolan ja Liettuan raja-alueen läpi Valko-Venäjälle ja Venäjälle. Sen myötä, että nykyisille ja tuleville EU:n jäsenvaltioille on määrätty viisumipakko, uhkana on, että tämä alue jää erilleen valtiosta, johon se kuuluu. Kymmenen viimeksi kuluneen vuoden aikana Länsi-Euroopassa on kehitelty ajatusta siitä, että Kaliningradin alue osoitettaisiin Volgan saksalaisille, jotka menettivät oman neuvostotasavaltansa toisen maailmansodan aikana, tai muille väestöryhmille, kuten Baltian maissa asuville venäläisvähemmistöille. Tällöin on jätetty ottamatta huomioon vuosina 1945-1991 entisen Neuvostoliiton kaikista osista virrannut nykyinen väestö. Onneksi esittelijä ei selvästikään yritä valloittaa Kaliningradia takaisin Saksalle erottamalla sen Venäjästä ja korvaamalla nykyisen väestön uudella. Kannatan valittua linjaa, jonka mukaisesti Kaliningradin oblastia käsitellään Venäjän kokeellisena osana, josta tulee Venäjän suostumuksella vahvasti riippuvainen sitä ympäröivästä EU:sta ja joka saa sitä varten taloudellista tukea.

Fatuzzo (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, vakaus- ja lähentymisohjelmat ovat sellaisia ohjelmia, joiden ansiosta hallitukset voivat musertaa alleen heikot ja köyhät ja näiden joukkoon kuuluvat vanhukset ja eläkeläiset sanomalla heille, että niillä ei ole rahaa maksaa heidän eläkkeitään, koska niiden on noudatettava vakaus- ja kasvusopimusta. Ei tämä ole totta, tiedämme sen kaikki. Vakaus- ja kasvusopimusta voitaisiin noudattaa maksamalla samalla kaikki eläkkeet, nostamalla niitä, antamalla apua köyhille, joilla ei ole mitään, mutta samalla supistamalla vähemmän hyödyllisiä menoja. Niinpä kehotan kaikkia iäkkäitä Euroopan kansalaisia, että sen sijaan, että he tuhlaavat äänensä kaikkiin kotimaissaan oleviin oikeisto- tai vasemmistopuolueisiin jakamalla näin 33 prosenttia äänistä, koska kerran äänioikeutetuista kansalaisista 33 prosenttia on vanhuksia he perustaisivat eläkeläisten puolueen, joka olisi yhtä kuin 33 prosenttia edustajista, joita olisi täällä 208 ja jotka saisivat varmasti enemmän aikaan kuin yksi edustaja.

Berthu (NI)
. (FR) Marinosin mietinnössä, jonka Euroopan parlamentti on juuri hyväksynyt, esitetään erittäin rauhoittava näkemys vakaus- ja lähentymisohjelmien toteuttamisesta EMU:ssa. Me emme ole samaa mieltä. Toki vakaussopimus johtuu siitä keskinäisestä riippuvuudesta, jonka euro luo jäsenvaltioiden välille - hyvässä tai pahassa. Sopimus kertoo yrityksestä löytää talousarvioon puhdasoppisuus, mikä on periaatteessa tervettä.
Valitettavasti voidaan myös nähdä, että ohjelmien toteuttamisen ensimmäiset kuukaudet ovat olleet täynnä toinen toistaan vakavampia välikohtauksia Irlannin, Italian, Saksan ja Portugalin osalta. Tällä hetkellä Ranska on syytettyjen penkillä. Nämä eroavaisuudet kertovat yhä voimakkaammin kansallisten talouksien ja yhteiskuntien tarpeesta kehittyä omaan tahtiin omien ominaisuuksiensa mukaisesti ilman, että niitä pakotetaan tiukkaan ja yhdenmukaistavaan muottiin.
Niinpä euron logiikasta alkaa olla haittaa kansojen logiikalle, ja tulevaisuudessa ne tulevat ottamaan toisistaan voimakkaasti mittaa. Kumpi on tärkeämpi demokratialle? Tietenkin kansojen logiikka. Mutta kumpi on vahvempi? Vastaus on vaikeampi, ja siksi euroseikkailu on aina tuntunut meistä huolestuttavalta.

Figueiredo (GUE/NGL)
. (PT) Emme hyväksyneet Marinosin mietintöä, koska siinä tuetaan pääasiassa ponnisteluja vakaussopimuksen noudattamiseksi, niin kuin komissiokin esitti juuri komission jäsen Pedro Solbesin puheenvuorossa, jossa painotettiin vakautta ja lähes tasapainoiseen tai ylijäämäiseen talousarviotilanteeseen pääsemistä viimeistään vuoteen 2004 mennessä.
Mietinnön eri kohdista käy selkeästi ilmi, että tärkeimpänä pidetään panostamista uusliberalistisiin menetelmiin, joissa talousarvioon ja talouteen liittyvät ongelmat langetetaan aina samojen henkilöiden, työläisten, maksettaviksi. Siten mietinnössä kannatetaan maltillista palkkakehitystä, budjettialijäämän pitämistä 3 prosentissa ja "rakenneuudistusten täytäntöönpanoa talouden eri aloilla, erityisesti tuote- ja pääomamarkkinoilla, eläkesektori mukaan luettuna, sekä liikenteen, energian ja viestinnän alalla ja työmarkkinoilla". Toisin sanoen sitä vanhaa yhtä ja samaa.
Mietinnössä jopa arvostellaan sitä, ettei vakaussopimusta ole pantu täsmällisesti täytäntöön Portugalissa ja Saksassa, mitä ei voida täysin epäoikeudenmukaisena hyväksyä, koska siinä verrataan toisiinsa täysin erilaisia tilanteita eikä siinä oteta huomioon sosioekonomista tilannetta Portugalissa, jonka köyhyysaste on Euroopan unionin korkein. Meidän kantamme on, että vakaussopimus on keskeytettävä niiden toimien sijaan, joihin Portugalin hallitus ryhtyi laatimalla lisätalousarvion.

Markov (GUE/NGL)
. (DE) EU:n kokonaistuotannon kasvu heikkeni 1,6 prosenttiin vuonna 2001 (vuonna 2000 se oli vielä 3,3 prosenttia), työttömyysaste on pysynyt lähes ennallaan (7,7 prosenttia joulukuussa 2001 verrattuna 7,9 prosenttiin joulukuussa 2000), inflaatioaste kohosi euron käyttöönoton myötä vuoden 2001 joulukuun 2,1 prosentista 2,5 prosenttiin tammikuussa 2002, investointien osuus Euroopan unionin BKT:stä on huomattavasti alle arvon, joka tarvitaan jatkuvaan kasvuun.
Esittelijä vaatii julkisten investointien, perinpohjaisen työllisyyspoliittisen ohjelman, terveydenhuollon ja eläkejärjestelmien turvaamiseen tähtäävien kestävien lähestymistapojen sijasta vakaus- ja kasvusopimuksen tiukkaa noudattamista arvona sinänsä. Hänen sen varmistamiseen tähtäävät ehdotuksensa ovat sekä vanhoja että vääriä: hän vaatii menojen ehdotonta rajoittamista (säästettävä on tietysti erityisesti sosiaalisista tulonsiirroista) tulojen lisäämisen sijasta, hän vaatii maltillista palkkapolitiikkaa yleisesti laskevien reaalitulojen aikaan samanaikaisesti, kun ylikansalliset konsernit keräävät valtavia voittoja eivätkä joudu usein edes maksamaan veroja. Miten sellaisella strategialla edistetään kysyntää?
En voi kannattaa tällaista mietintöä.

Patakis (GUE/NGL)
Mietinnössä vaaditaan vakaussopimuksen tiukkaa noudattamista, joka on johtanut laajojen kansanosien elintason huonontumiseen eikä lupauksista huolimatta ole onnistunut nostamaan Euroopan taloutta kriisistä sekä saavuttamaan nopeaa kasvuvauhtia. Vakaussopimus tukee kansanvastaista voittojen jatkuvan kasvattamisen politiikkaa murheellisiin seurauksiin johtaneen EU:n puhtaan uusliberalistisen talous- ja sosiaalipolitiikan verukkeella.
Samalla kun sosioekonominen tilanne huonontuu ja epätasa-arvo moninkertaistuu, ajetaan kiivaasti rakennemuutospolitiikkaa, joka aiheuttaa työttömyyttä, yleistää joustavat työmuodot, työntekijöiden epävarmuuden ja turvattomuuden, saa aikaan köyhyyttä ja kurjistumista ja syrjäyttää miljoonia kansalaisia, vähentää palkkakustannuksia ja turvaa pääomille voittojen jatkuvan kasvun.
Julkistalouden tasapainon alttarilla vaaditaan eläkejärjestelmän kumoamisen ja markkinoiden täyden vapauttamisen nopeuttamista, joilla turvataan monopolien täysi kahleettomuus. Vetoomukset tiukan talouskurin puolesta ovat yritys oikeuttaa sosiaaliturva-, koulutus- ja terveydenhoitomenojen sekä julkisten yleishyödyllisten palveluiden jatkuvat leikkaukset samalla, kun ei kosketa menoihin, joilla tuetaan suurpääomaa ja lisätään työntekijöihin kohdistuvaa verotaakkaa.
Äänestämme päätöslauselmaa vastaan koska EU:n ja jäsenvaltioiden politiikat ovat työntekijöiden, viljelijöiden ja pk-yrittäjien tarpeiden vastaisia ja noudattavat suurpääoman valintoja ja palvelevat sen etuja. Seisomme yhdessä rintamassa niiden kansanosien kanssa, jotka vastustavat niitä ja taistelevat tämän armottoman talous- ja sosiaalipolitiikan kumoamiseksi, johon vakaussopimus pakottaa.

Ribeiro e Castro (UEN)
. (PT) Portugalin CDS-PP-puolue (Demokraattinen ja sosialistinen keskustapuolue - Kansanpuolue) vastusti ja arvosteli kiivaasti sitä erittäin kielteistä tapaa, jolla Portugalin 17. maaliskuuta vaalitappion kärsinyt sosialistihallitus luotsasi maamme taloutta ja julkista taloutta viime vuosina eli nyt tarkasteltavana ajanjaksona, ja siksi minusta oli tämän puolueen jäsenenä erityisen hankalaa ottaa kantaa kollegamme Marinosin merkittävään mietintöön. Yhtäältä olin samaa mieltä monista valituksista ja moitteista, joissa kiinnitettiin huomiota eri maiden huolestuttaviin tilanteisiin. Toisaalta en ole yhtä mieltä, että neuvoston olisi pitänyt ryhtyä ankarampiin toimiin. Lisäksi on todella valitettavaa, että päädyimme tähän pisteeseen. Vaikka olen Portugalin osalta sitä mieltä, että valitusten sijasta nyt on tärkeämpää ohjata kaikkien näitä asioita seuraavien huomio ja tahto siihen tarmokkaaseen tukeen, jota on annettava Portugalin hallituksen kaksinkertaisille ponnisteluille, joihin se on jo ryhtynyt erittäin hankalissa oloissa ohjatakseen kehityksen nopeasti uudestaan myönteisiin uomiin, kuten komission jäsen Pedro Solbes totesi eilen käydyn keskustelun lopuksi, johon minäkin otin osaa. Olen varma, että Portugalin uusien viranomaisten ponnistelut ymmärretään ja että niitä tuetaan poliittisesti kaikissa eurooppalaisissa toimielimissä, minkä lisäksi ne ansaitsevat parlamentin jäsenten enemmistön solidaarisuuden.

Titley (PSE).
Arvoisa puhemies, tarkastellessamme suhteitamme Yhdysvaltoihin meidän on mietittävä, onko Yhdysvallat valmis noudattamaan monenvälisiä sopimuksia. Olemme nähneet, miten Kioton pöytäkirjan kohdalla kävi; olemme nähneet yrityksen mitätöidä pienaseiden leviämisen estämistä koskevan YK:n konferenssin ja nyt vielä tämän uuden maatalouslainsäädännön, joka uhkaa ylittää WTO:n asettamat maanviljelijöiden tukia koskevat rajat.
Huolestuttavaa tässä on se, että Dohan sopimuksessa sekä EU että Yhdysvallat lupasivat pienille valtioille, että ne pääsisivät tekstiili- ja maatalousmarkkinoillemme. Nyt Yhdysvallat on näköjään vetämässä lupaustaan takaisin, aivan samoin kuin se teki Karibian maillekin tekstiilimarkkinoiden yhteydessä.
Todellinen uhka ei ole ainoastaan uuden maatalouslainsäädännön viesti köyhille valtioille vaan se, että se myös rohkaisee omaa maatalousuudistustamme vastustavia EU:n jäsenvaltioita. Olemme edistyneet valtavasti yhteisen maatalouspolitiikan uudistuksessa, mutta se ei vielä riitä. Marraskuussa järjestettävien vaalien vuoksi toivon, etteivät Yhdysvaltojen tukipoliittiset toimet rohkaise niitä EU:n jäsenvaltioita, jotka vastustavat uudistuksen jatkamista.

Fatuzzo (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, edellisessä mietinnössä puhuimme Euroopan unionin ja Venäjän federaation välisistä suhteista. Tässä Ellesin mietinnössä puhutaan Euroopan unionin suhteista Amerikan yhdysvaltojen kanssa. Äänestin mietinnön puolesta, koska olen sitä mieltä, että näitä suhteita pitää tiivistää. Rohkenenpa vielä ehdottaa parlamenttien välistä komiteaa, johon kuuluisivat Yhdysvaltain kongressin jäsenet ja Euroopan parlamentin jäsenet ja joka kokoontuisi useamman kerran vuodessa. Ennen sitä haluaisin kuitenkin, että Yhdysvallat poistaisi kuolemanrangaistuksen ja vähentäisi aseiden mielivaltaista myyntiä maiden kaikkiin tavarataloihin ja kauppakeskuksiin. Tämä helpottaisi entisestään Euroopan unionin ja Yhdysvaltojen jo nyt erinomaisten suhteiden parantamista.

Figueiredo (GUE/NGL)
. (PT) Tässä Euroopan parlamentin tänään hyväksymässä päätöslauselmassa on lukemattomia näkökohtia, joita meidän on pakko arvostella ja joista olemme vahvasti eri mieltä. Ensimmäinen niistä on Naton asettaminen Euroopan unionin valtioiden ja Yhdysvaltojen suhdetta määrittäväksi keskeiseksi tekijäksi, jolla pyritään erityisesti maailmanlaajuisen valta-aseman takaavan kumppanuuden toteuttamiseen. Siksi ensisijaiseksi tavoitteeksi on otettu "Euroopan armeijan" muodostaminen ja aseteollisuuden kehittäminen.
Vaikka päätöslauselmassa viitataan varovaisesti siihen, ettei Yhdysvallat ole noudattanut eri pöytäkirjoja, yleissopimuksia ja olennaisia kansainvälisiä sopimuksia, siinä ei arvostella tai tuomita Yhdysvaltoja sen osuudesta nykyisen kansainvälisen tilanteen heikkenemiseen, sotaan, lisääntyneeseen sotilaalliseen väliintuloon tai asevarustelukilpaan eikä sen osuudesta Israelin hallituksen harjoittaman rikollisluonteisen ja Palestiinan kansan vastaisen politiikan tukemisessa.
Lisäksi on painotettava sitä tapaa, jolla päätöslauselmassa viitataan Euroopan unionin laimeisiin reaktioihin Yhdysvaltojen jätettyä noudattamatta kauppasääntöjä, erityisesti teräskaupan sekä maatalouden vientitukien osalta. Päätöslauselmassa ei monien muiden esimerkkien lisäksi myöskään millään tavalla tuomita Yhdysvaltojen Kuubaan kohdistuvaa kauppasaartoa tai niin kutsuttua Kolumbia-suunnitelmaa.

Korakas (GUE/NGL)
. (EL) Mietinnön perusajatuksena on, ettei EU jää jälkeen USA:sta hyökkäyssotien suunnittelussa ja toteuttamisessa, markkinoiden uudelleenjaossa ja "uutta maailmanjärjestystä" vastustavien kansanliikkeiden alistamiskampanjassa.
EU:lle Nato on "paitsi euroatlanttisen vakauden ja turvallisuuden keskeinen takaaja myös olennainen kehys liittouman toimille" ja "EU:n olisi oltava Yhdysvalloille johdonmukainen, luotettava ja tasavertainen kumppani Natossa". Niinpä mietinnössä ehdotetaan jäsenvaltioiden puolustusmenojen lisäämistä.
Imperialistinen interventio Afganistaniin, uhka sodan laajenemisesta, USA:n vetäytyminen ABM- sopimuksesta, valmistautuminen tähtien sotaan, ydinasesodan painajaismainen mahdollisuus, demokraattisten perusoikeuksien poistaminen eivät tunnu koskettavan esittelijää millään tavalla tai hän tuntee "surua", koska USA on toiminut ilman EU:ta, Natoa ja YK:ta.
Imperialistisen leirin sisäisten kiistojen osalta mietinnössä vaaditaan USA:ta noudattamaan sitoumuksiaan WTO:lle, kansainväliselle valuuttarahastolle ja Maailmanpankille.
Äänestäessään tämän mietinnön puolesta Euroopan parlamentti osoittaa tavoittelevansa autoritaarisempaa, militaristisempaa ja aggressiivisempaa EU:ta. Kommunisteille tämä ei ole mikään yllätys. Toiveita herättää se, että EU:n ja maailman kansat tiedostavat tämän ja taistelevat vastaan.
Tästä syystä Kreikan kommunistisen puolueen europarlamentaarikot äänestivät mietintöä vastaan.

Queiró (UEN)
. (PT) Ellesin mietintö on pääpiirteissään hyvin laadittu. Sen keskeisenä tavoitteena on syventää keskustelua suhteiden vahvistamisesta nykyisessä maailmanlaajuisessa kehyksessä ja esittää parlamentin virallinen kanta asiaan.
Mietintöä laadittaessa on käytetty nähdäksemme varsin toimivaa strategiaa. Esittelijä painottaa säännöllisesti siellä täällä ajatusta uusista haasteista ja yleisistä intresseistä. Tämän hän tekee niin turvallisuuden kuin taloudenkin alalla ja perustelee siten nykyistä tarvetta vahvistaa transatlanttisia suhteita.
Lisäksi mietinnön 9 kohdassa ja siten myös päätöslauselmassa vedotaan selkeästi Euroopan turvallisuus- ja puolustuspolitiikan yhteisöllistämiseen, mistä en ole samaa mieltä. Pidän myös Yhdysvaltojen ulkopolitiikkaan kohdistuvaa ja tietyllä tavalla kiihtynyttä arvostelua epäasiallisena, sillä sen myötä ei edistetä vielä avoimien kysymysten ratkaisemiselle otollista luottamuksen ilmapiiriä eikä sen kiistämättä yhteisen perinnön vahvistamista, joka yhdistää ja jonka pitää edelleen yhdistää Eurooppaa ja Yhdysvaltoja. Tämän takia pidättäydyin äänestämästä.

Puhemies. -
Äänestysselitykset ovat päättyneet.
(Istunto keskeytettiin klo 13.19 ja sitä jatkettiin klo 15.00.)

Puhemies. -
Ennen kuin jatkamme esityslistan mukaista asioiden käsittelyä, huomautan vain parlamentin jäsenten omaksi hyväksi, että tein viime viikolla pikaisen työmatkan Kyprokselle. Kuten tiedätte, tämä on hyvin ratkaisevaa ja kriittistä aikaa koko laajentumisprosessin ja ennen kaikkea Kyproksen kannalta. Nyt on ainutlaatuinen tilaisuus pyrkiä kokonaisvaltaiseen ratkaisuun, jossa lähestyvällä Euroopan unionin jäsenyydellä voi olla merkitystä. Se on tietenkin ehdoton takaraja.
Mainitsen tämän, koska Yhdistyneen kuningaskunnan pääsihteeri Kofi Annan vierailee tänään Kyproksella. Haluaisin esittää hänelle parlamentin puolesta toiveen, että hänen myötävaikutuksellaan tämä vierailu antaisi uutta pontta Kyproksella käytäviin neuvotteluihin. Kehotan parlamenttia yhtymään viestiin, jonka lähetän kyseisille osapuolille ja jossa ilmaisen tukeni ja rohkaisen niitä käyttämään tämän tilaisuuden hyväkseen.
Puhemies. -
Esityslistalla on seuraavana yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan korkean edustajan Solanan ja komission jäsen Pattenin julkilausumat Lähi-idän tilanteesta.

Solana
Arvoisa puhemies, aluksi haluaisin pyytää anteeksi, etten ollut paikalla 24. huhtikuuta, kun minun piti osallistua keskusteluun komission jäsen Pattenin kanssa. Olin silloin aivan toisessa paikassa, nimittäin tapaamassa presidentti Arafatia, joka oli silloin vielä arestissa Mukatan alueella. Te varmasti ymmärrätte, etten päässyt silloin paikalle.

Patten
Arvoisa puhemies, myötäilen aivan suoraan korkean edustajan sanoja, mutta totean heti alussa, että Lähi-idässä esiintyy taas molemminpuolista terrorismia. Viime viikolla israelilaisia siviilejä surmattiin taas raa'asti, kun itsemurhapommi räjähti Rishon-Le-Zionissa. Tiedän, että me kaikki tuomitsemme tällaisen ankarasti. Tällaiset teot eivät voi mitenkään olla oikeutettuja. Olen iloinen, että arabijohtajat tuomitsevat nämä kauheat itsemurhaiskut julkisesti. Niiden on loputtava, ja kuten olemme jatkuvasti sanoneet, palestiinalaisten johtajien on tehtävä kaikkensa terrorismin torjumiseksi ja estämiseksi.
Siviileihin kohdistuvaa väkivaltaa ei voi koskaan perustella poliittisilla pyrkimyksillä tai frustraatioilla. Vaadimme palestiinalaisia edelleen tuhoamaan terroristien verkostot ja lopettamaan aseistettu Intifada-vastarintaliike.
Lähi-idän tilannetta ei saada ratkaistua, ellei Palestiinaan perusteta toimintakykyistä valtiota ja elleivät israelilaiset voi elää turvallisesti tunnustettujen rajojen sisällä varmoina siitä, etteivät he huku kotiin palaavien pakolaisten virtaan. Meidän pitää lisäksi olla tietoisia siitä, että Palestiinan valtio aikoo vaatia vuoden 1967 aikaisten tai ainakin suurin piirtein senaikaisten rajojen palauttamista, eikä sitä voida jakaa alueisiin asutuksen mukaan. Ellei Lähi-itään perusteta tällaista toimintakykyistä Palestiinan valtiota ja koko kansainvälisen yhteisön hyväksymää Israelin valtiota, tämä mielettömyys vain jatkuu - lapsia murhataan ja veri virtaa. Tilanne johtaa Israelin työväenpuolueen puheenjohtajan Benjamin Ben-Eliezerin sanoin "jatkuvien kiistojen ja veristen taistelujen aikakauteen", jos siellä pidetään kiinni Likud-puolueen sunnuntaina tekemästä palestiinalaisvaltion perusajatuksen vastaisesta päätöksestä, johon korkea edustaja viittasi ja jonka myös ministeri Peres ja muut ovat tuominneet ja joka on koko kansainvälisen yhteisön, myös Yhdysvaltojen hallinnon, toiveen vastainen.
Keskityn korkean edustajan tapaan tarkastelemaan hetkeksi palestiinalaishallintoa. Entisen hallinnon raunioille syntyneen palestiinalaishallinnon on oltava aiempaa avoimempi, demokraattisempi ja läpinäkyvämpi. Olemme olleet tätä mieltä jo pitkään, ja olemme pyrkineet edistämään sitä aktiivisesti yhdessä monien palestiinalaisten ja kansainvälisen yhteisön kanssa. Suosittelen parlamentille tämänpäiväisessä International Herald Tribune -lehdessä julkaistua artikkelia, jonka on kirjoittanut eräs tällä hetkellä Cambridgen yliopistossa oleva palestiinalaistutkija ja jossa hän käsittelee Palestiinan hallintokysymystä hyvin selkeästi. Tiedämme, että uudistus on vaikea. Mietitäänpä niitä urheita päätöksiä ja kovia aikoja, joita ehdokasvaltiot ja Balkanin naapurimme ovat kokeneet. Uudistusta on kuitenkin joka tapauksessa saatava aikaan. En lainkaan epäile, etteikö sitä voitaisi saada aikaan, jos palestiinalaiset voivat olla varmoja, että he saavat toimielimen muodostamispyrkimyksistään vastalahjaksi oman valtion eikä pelkkää tuhoa.
Kuten parlamentti tietää, komissio on rahoittanut uudistusasioihin liittyvää projektia, jonka puheenjohtajana toimii ansioitunut parlamentin jäsen Michel Rocard ja jota johtaa Henry Siegman. Tämä työ on jo osoitus komission ponnisteluista soveltaa tiukkaa ehdonalaisuutta Euroopan unionin talousarviotukeen. Olemme olleet yksi niistä harvoista lahjoittajista, jotka ovat asettaneet avulle selkeitä, konkreettista ja todellisia ehtoja ja velvoittaneet palestiinalaishallinnon panemaan täytäntöön konkreettisia uudistustoimia. Me ensinnäkin esimerkiksi lisäsimme palestiinalaishallinnon julkisten varojen avoimuutta. Toiseksi me autoimme yhdistämään kaikki palestiinalaishallinnon tulolähteet yhdelle valtion tilille Kansainvälisen valuuttarahaston tiiviissä valvonnassa. Kolmanneksi vaadimme valtiovarainministeriötä ottamaan täyden vastuun palestiinalaishallinnon palkkalistojen hallinnasta. Vaadimme lisäksi julkisen sektorin palvelukseen ottamisen jäädyttämistä ja tiukkaa menojen ylärajaa tiukan budjettipolitiikan mukaisesti.
Toisin sanoen teemme tällä hetkellä jo paljon. Meidän on kuitenkin kaksinkertaistettava ponnistelumme edistääksemme välttämätöntä muutosprosessia. Toistan, ettei kukaan ole toiminut meitä aktiivisemmin pyrkiessään perustamaan palestiinalaisalueille uudistetut, toimintakykyiset ja avoimet toimielimet.
Haluamme, että muutosprosessista vastaava toimielin perustetaan pian. Haluamme, että varainhoidon valvontaa vahvistetaan. Haluamme Palestiinaan palestiinalaishallinnon tilintarkastajia, jotka ovat vastuussa lainsäädäntöelimelle. Haluamme, että palestiinalaishallinnon talousarvion toteuttamisesta ja valtionveloista raportoidaan aiempaa tarkemmin. Haluamme, että Palestiinaan kehitetään kaikkia julkisen sektorin työntekijöitä koskeva yhdistetty eläkejärjestelmä, ja haluamme, että palestiinalaishallinnon investointitoimiin liittyvä lahjoittajien rahoittama talousarvio liitetään vuoden 2003 kokonaistalousarvioon, jolloin investointitoimiin liittyvästä talousarviosta tulee valtiovarainministeriön suoran valvonnan alainen. Korkea edustaja on aivan oikeassa: palestiinalaishallinnon on näytettävä enemmän hallitukselta ja toimittava enemmän hallituksen tavoin - ei vain hallituksen tavanomaisilla toimialoilla vaan erityisesti myös turvallisuuspalvelujen alalla.
Haluamme muuttaa myös Palestiinan oikeusjärjestelmää. Viivästyneen oikeuslaitoksen riippumattomuutta koskevan lain voimaan saattaminen on ehtona Euroopan unionin talousarviotuen jatkamiselle. Jos tämä laki saatetaan voimaan, tarjoamme teknistä neuvontaa ja tukea osallistuaksemme oikeuslaitoksen uudistusohjelmaan, jonka tarkoituksena on auttaa luomaan hyvä hallintotapa ja edistää oikeusvaltioperiaatteen kunnioittamista.
Maailmanpankin mukaan Israelin sotilastoimista on aiheutunut Palestiinan infrastruktuurille ja instituutioille arviolta 300 miljoonan Yhdysvaltain dollarin suuruiset vauriot, jolloin hätäavun tarve nousee tänä vuonna kaiken kaikkiaan 2 miljardiin dollariin. Jo luvatun tuen ja arvioidun tuen tarpeen välinen ero on tällä hetkellä noin 800 miljoonaa dollaria.
Olemme sitoutuneet tukemaan palestiinalaishallintoa sen uudistus- ja jälleenrakentamispyrkimyksissä muiden kansainvälisen lahjoittajayhteisön jäsenten kanssa, joihin Yhdysvallatkin kuuluu.
Eräs komission työryhmä tekee parhaillaan arviota infrastruktuurin vaurioista ja arvioi palestiinalaishallinnon ja kuntien institutionaalisia voimavaroja. Tämä raportti antaa meille suuntaviivoja muutos- ja jälleenrakennuspyrkimyksissämme. Lyhyellä aikavälillä meidän on työskenneltävä QSP-paketin (quick start package) parissa, jotta hallinnolliset palvelut saataisiin taas toimimaan. Siihen on hyvin yksinkertainen syy: jos tietokoneet, tallenteet, palkkalistat ja yksinkertaiset kirjanpitotiedot tuhoutuvat emmekä saa mitään nopeasti tilalle, en voi tulla parlamenttiin sanomaan, että palestiinalaisten ihmisten tulevaisuuteen sijoittamamme rahavarat on käytetty asianmukaisesti. Tarvitsemme siis jotakin ja pian, jotta voimme perustaa Palestiinaan pääpiirteittäin kelvollisen hallituksen.
Tämä tehtävä on erittäin hankala. Sekä palestiinalaiset että israelilaiset haluavat meidän jälleenrakentavan sellaisia infrastruktuureja ja instituutioita, jotka kansainvälinen yhteisö on jo maksanut ja jotka Israelin puolustusjoukot ovat tuhonneet. Kuinka voimme olla varmoja, ettei tällaista tapahdu uudestaan? Vastaus on, ettemme voi taata sitä. Emme voi kuitenkaan myöskään vetäytyä vastuustamme. 
Voimavaramme on venytetty nyt äärimmilleen. Myönnämme tänä vuonna palestiinalaisille jo 230 miljoonaa euroa palestiinalaishallinnon, UNRWA:n ja humanitaarisen avun kautta. Kun tarpeet on arvioitu, ilmoitamme parlamentille ja neuvostolle niiden täysimääräisistä taloudellisista vaikutuksista ja pyydämme teitä auttamaan asianmukaisen Euroopan unionin vastauksen antamisessa. Haluan huomauttaa, ettei jälleenrakentaminen tule halvaksi, eikä meille tule halvaksi toteuttaa puheitamme, jotka ovat olleet rohkeita ja vaikuttavia ja joilla olemme varmasti tarkoittaneet hyvää. Jos aiomme täyttää lupauksemme, joudumme maksamaan siitä.
Viime viikkoina on väitetty, että palestiinalaishallinto on käyttänyt väärin Euroopan unionin myöntämiä varoja. Israelin hallitus on laatinut asiakirjan, jossa Jasser Arafatin ja palestiinalaishallinnon väitetään käyttäneen salaa arabivaltioiden, Norjan ja Euroopan unionin tarjoamaa talousarviotukea maksaakseen terrorismin kannattajille tai rahoittaakseen jopa suoraan terrori-iskuja. Samanlaisia väitteitä on esitetty Yhdysvaltain keskustiedustelupalvelusta (CIA) - olemme siis mielenkiintoisessa seurassa. Nämä ovat hyvin vakavia syytöksiä. Tutkimme ne ilman muuta perinpohjaisesti. Emme ole toistaiseksi löytäneet uusia todisteita siitä, että Euroopan unionin myöntämää rahoitusta olisi käytetty muihin kuin Euroopan unionin ja palestiinalaishallinnon sopimiin tarkoituksiin. Tässä vaiheessa syytökset tuntuvat perusteettomilta - tilanne on jotakuinkin sama kuin jokin aika sitten tekstikirjoja koskevien syytöstemme kohdalla.
Tämä on kuvastunut tiedotusvälineiden raporttien sävystä. Eurooppalaisten ja israelilaisten lehtien ensimmäisissä otsikoissa luki: "EU rahoittaa terrorismia." Nyt uutisissa sanotaan vain, että "EU:n rahoitusta on saatettu vahingossa käyttää väärin." Näitä väitteitä pitäisi tarkastella niiden pyrkimysten yhteydessä, joiden tarkoituksena on ollut heikentää presidentti Arafatin ja palestiinalaishallinnon legitiimiyttä ja vähentää lahjoittajien tukea silloin, kun kansainvälinen yhteisö painostaa Israelia ryhtymään vakaviin neuvotteluihin.
Suhtaudumme siitä huolimatta Israelin esittämiin väitteisiin erittäin vakavasti, ja kuten jo sanoin, tutkimme edelleen perinpohjaisesti kaikkia todisteita, jotka viittaavat Euroopan unionin rahoituksen väärinkäyttöön. Sellaista väärinkäyttöä ei suvaittaisi yhtään sen enempää kuin sitäkään, että Israel on tuhonnut EU:n rahoittamia projekteja 20 miljoonan euron arvosta.
Pyydämme palestiinalaishallintoa tekemään kanssamme tiivistä yhteistyötä selvittäessämme Euroopan unionin rahoituksen käyttöä koskevia syytöksiä. Meidän on luotettava siihen, että rahavaroja käytetään asianmukaisesti. Se on minun velvollisuuteni parlamenttia kohtaan, ja se on sekä minun että meidän velvollisuutemme kaikkia Euroopan unionin veronmaksajia kohtaan.
Kansainvälisen yhteisön on nyt ponnisteltava lujasti ja tarmokkaasti uudistaakseen ja muuttaakseen palestiinalaishallintoa, joka on palestiinalaisalueiden legitimoitu hallintoelin ja ainoa mahdollinen neuvottelukumppani tulevissa rauhanneuvotteluissa, joista korkea edustajakin puhui.
Olemme käyneet Lähi-idän tilanteesta niin monia keskusteluja, joissa me kaikki olemme ilmaisseet kauhumme loputtomaan kuiluun vajoamisesta ja yhteisen lähestymistapamme poliittiseen elpymiseen ja pysyvän rauhan rakentamiseen.
Sen sijasta, että toistaisin jo useaan kertaan sanotut ja tiedotusvälineissä laajalti raportoidut asiat, minusta tänään oli hyvä keskittyä tarkastelemaan sitä käytännön tehtävää, jota Euroopan unioni voi ja jota sen pitää hoitaa yhtä tehokkaasti tai jopa vieläkin tehokkaammin kuin minkään muun toimijan entistä paremman tulevaisuuden rakentamisessa.
Toivon vain, että saamme tilaisuuden vastata tähän haasteeseen.
Lopuksi haluaisin antaa täyden tukeni korkean edustajan huomautuksille, joita hän esitti puheensa lopussa. Mitään antisemitistisiä tekoja ei suvaita, vaan kaikki antisemitistiset teot pitäisi ilman muuta tuomita demokraattisissa pluralistisissa yhteiskunnissa, samoin kuin kaikki rasistiset teot pitäisi tuomita kaikkialla. Ei ole kuitenkaan antisemitismiä olla eri mieltä Ariel Sharonin kanssa tai vastustaa Likud-puolueen päätöksiä tai joitakin nykyisen hallituksen tekoja. Olen parlamentin jäsenten tavoin varma, että me kaikki haluamme toimintakykyisen ja turvallisen Israelin valtion, joka elää naapureidensa kanssa rauhanomaisesti. Minusta on järjetöntä sanoa tällaisia näkemyksiä antisemitismiksi.
Galeote Quecedo (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, valitettavasti tilanne alueella on edelleen erittäin kriittinen. Palestiinalaisväestöön kohdistuu valtavia rajoituksia, sotilaallinen painostus jatkuu, ja terrori-iskut jatkuvat, ja - kuten täällä on sanottu - viime viikolla tapettiin taas 15 siviiliä ja yli 50 loukkaantui.
On pidettävä mielessä, ettei ole olemassa sellaista demokraattista yhteiskuntaa, joka sietäisi viikoittain terrori-iskuja vaatimatta johtajiltaan toimintaa. Poliittisella tasolla Likud-puolue on hyväksynyt valitettavan päätöslauselman, jonka merkitys on asetettava oikeisiin mittasuhteisiin, sillä onneksi puolue on vähemmistössä knessetissä ja myös Israelin yhteiskunnassa, kuten korkea edustaja Solanan mainitsemat kyselyt kertovat; vastaavasti myöskään radikaalin islamilaisen Hamas-liikkeen johtajan lausunnot eivät edusta palestiinalaishallinnon näkemystä.
On kuitenkin joitakin toivon merkkejä. Näihin kuuluvat Israelissa järjestetty valtava kansalaismielenosoitus, jossa vaadittiin miehityksen lopettamista, sekä presidentti Arafatin lausunnot, joissa tuomittiin terrori-iskut, määrättiin poliisin toiminnasta ja ilmaistiin halu hyväksyä rinnakkaiselo Israelin juutalaisvaltion kanssa ja jotka ovat samansuuntaisia kuin Egyptin, Saudi-Arabian ja Libyan Sharm el-Sheikhissä esittämät lausunnot; myös presidentti Arafatin arestin ja Betlehemin kirkon piirityksen loppuminen on ilman muuta erittäin myönteinen asia.
Useissa näistä toivon merkeistä voidaan selvästi erottaa Euroopan unionin vaikutus ja kädenjälki - ja tämä on otettava huomioon, koska meillä on usein taipumusta aliarvioida omat kykymme. Euroopan unionilla on keskeinen välittäjän rooli, ja tästä syystä on torjuttava jyrkästi epäoikeudenmukaiset ja perusteettomat syytökset yhteisön varojen väärinkäytöstä. Olen iloinen komission jäsen Pattenin nopeasta ja vakuuttavasta selvityksestä, mutta meidän on oltava erittäin tarkkoja, kuten hän itsekin sanoi. Ryhmäni on jo aiemmin ilmaissut huolensa joidenkin koulutustukien kohtalosta.
Konfliktin osapuolet tunnustavat, että kansainvälisen yhteisön osallistuminen on välttämätöntä. Meidän on osaltamme vakiinnutettava kvartetin olemassaolo, jotta se saisi kutsuttua koolle kansainvälisen konferenssin, jossa arabimaat olisivat ilman muuta mukana ja jotta kenellekään ei jäisi mitään epäilystä, että Euroopan unionilla on konferenssissa päärooli.

Barón Crespo (PSE).
Arvoisa puhemies, arvoisa korkea edustaja, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, korkean edustajan tänään antamat tiedot antavat aihetta toiveikkuuteen tilanteen vakavuudesta huolimatta. Pitää paikkansa, että iskuja tehdään edelleen ja että myös mielivaltaisia teloituksia tehdään edelleen, mutta kuukaudessa on tapahtunut muutoksia: on tehty Mukatan sopimus, on ratkaistu Jeesuksen syntymäkirkkoa koskeva ongelma, ja lisäksi on muita tärkeitä kysymyksiä. Yksi kysymys, jonka korkea edustaja mainitsi, on Likud-puolueen puoluehallituksessa toimitettu äänestys. Mielestäni meidän on muistettava täällä, että Benjamin Netanjahu, joka saa pääministeri Sharonin näyttämään maltilliselta, ja pääministeri Sharon allekirjoittivat Wye Plantationin sopimukset Israelin valtion johtajina ja että tähän liittyy velvollisuuksia. Lisäksi Tel Avivissa on pidetty yli 100 000 ihmisen mielenosoitus, jossa vaadittiin välitöntä rauhaa, ja lopuksi on vielä asia, jota ei ole juuri mainittu: Israelin hallitus on kotiuttanut reserviläiset, jotka se oli sijoittanut asemiin rankaisemaan Gazaa; tämä on minusta tärkeä käännekohta.
Kun tiedetään, niin kuin me tiedämmekin, että toimintamme ja korkean edustajan ja muiden edustajiemme toiminta alueella on tehokkaampaa sisällöltään kuin julkisuudessa - Yhdysvallat voittaa meidät julkisuudessa - meidän on mielestäni rohkaistava jatkamaan tätä tietä, vaikka he eivät tulisikaan Euroopan parlamenttiin. Korkea edustaja Solanan poissaolo 24. huhtikuuta oli mielestäni erittäin perusteltu; emme ole pyytäneet häneltä selvitystä siitä.
Toiseksi uskon, että olemme samaa mieltä, että Palestiinan valtion perustamista on nopeutettava, ja viittaan päätöslauselmiin, jotka alkavat vuodesta 1948, jolloin perustettiin Israelin valtio. Korkea edustaja sanoi viime kerralla, että Palestiinan valtion perustamista olisi nopeutettava Mitchellin ja Tenetin suunnitelmien pohjalta. Hän totesi, että Palestiinan valtiosta - tai siitä, mikä kuuluu palestiinalaishallinnolle - on tehtävä entistä selkeämmin valtio, joten prosessia on mielestäni nopeutettava, koska asiat ovat johtaneet muun muassa siihen, että Palestiinan kansan identiteetti ja vastuuntunto ovat vahvistuneet selvästi. Tästä syystä meidän on mielestäni pyrittävä tekemään prosessista mahdollisimman nopea.
Arvoisa puhemies, mahdollinen rauhankonferenssi on mielestäni toteutettava YK:n suojeluksessa; emme saa koskaan unohtaa, että Israel syntyi YK:n päätöksellä. Pahoittelen ryhmäni puolesta, ettei jatkumoa syntynyt ja ettei Yhdistyneiden Kansakuntien kansainvälistä selvitysryhmää päästetty tutkimaan Jeninin tapahtumia; ellei kansanmurhaa todellakaan tapahtunut, mielestäni tällainen tutkimus olisi jopa auttanut Israelia perustelemaan toimintansa.
Joka tapauksessa olen sitä mieltä, että työtä on jatkettava kvartetin ja Arabiliiton kanssa, jotta konferenssi voitaisiin kutsua koolle jättämättä ketään ulkopuolelle. Mielestäni on täysin mahdotonta hyväksyä Israelin pääministerin toistamaa kantaa, jonka mukaan hän haluaa päättää, kenen kanssa hän neuvottelee: jokaisen on edustettava itseään.
Arvoisa puhemies, sanoisin lopuksi joissakin Yhdysvaltain tiedotusvälineissä ja myös maan kongressissa - olemme muuten juuri hyväksyneet päätöslauselman transatlanttisista suhteista - esitetyistä syytöksistä, joissa meidät on leimattu antisemitisteiksi, että hyväksyimme viime kuussa päätöslauselman, jossa tuomitsemme jälleen juutalaisvastaiset iskut Euroopassa. Mielestäni olisi kuitenkin myös paikallaan sanoa kyseisille tiedotusvälineille ja kongressin jäsenille, että heidän pitäisi lukea uudestaan Raamattu, sillä kummatkin kansat ovat seemiläisiä eli lähtöisin Nooan pojasta Seemistä ja kummatkin ovat myös lähtöisin Aabrahamista; kummatkin ovat siis seemiläisiä, sekä arabit että israelilaiset. Puhun siitä lähtökohdasta, että minäkin tunnen itseni enemmän seemiläiseksi kuin joksikin muuksi, sillä - kuten totesin knessetissä - me espanjalaiset sanomme, että meissä virtaa muutama pisara mauri- ja juutalaisverta. Antisemitistejä ovat pikemminkin ne, jotka haluavat monopolisoida tätä kysymystä. Olemme nimenomaan sitä mieltä, että meidän on pyrittävä siihen, että nämä kaksi veljeskansaa 5 000 vuoden takaa löytäisivät rinnakkaiseloon perustuvan ratkaisun, ja tästä syystä tällaisten syytösten esittämiseen ei mielestäni ole mitään perustetta, eikä se millään tavalla edistä Lähi-idän välttämätöntä rauhanprosessia.

Malmström (ELDR).
Arvoisa puhemies, arvoisa korkea edustaja Solana, en kadehdi teidän matkaohjelmaanne. Onnittelen menestyksestä Reykjavikissa. Ruotsalaisena voin vain valittaa sitä, että Venäjällä on suurempi vaikutusvalta Natossa kuin Ruotsilla. Se ei kuitenkaan ole nyt täällä puheenaiheena.
Israelilaiset ja palestiinalaiset ystäväni ja ne, jotka haluavat rauhaa, ihmettelevät, miksi me eurooppalaiset vain puhumme, emmekä tee mitään. On selvää, että tunnemme voimattomuutta väkivallan ja verenvuodatuksen edessä. Se on kuitenkin samalla erittäin epäoikeudenmukainen syytös. Olen vakuuttunut siitä, että Solanan, Pattenin ja kaikkien toimielinten sitoutuminen, matkustaminen, rahat ja resurssit tuovat tuloksia pitkällä aikavälillä sekä Jeesuksen syntymäkirkkoa koskevaan kysymykseen että palestiinalaishallinnon pitkän aikavälin rakentamiseen.
Emme tietenkään voi poistaa väkivaltaa puhumalla, mutta tarjolla ei ole kovinkaan monta muuta menetelmää. Neuvottelut, keskustelut, vuoropuhelu, kompromissit ovat niitä työkaluja, joiden avulla olemme rakentaneet eurooppalaista yhteistyötä. Haluaisin erittäin mielelläni uskoa, että nämä menetelmät toimisivat myös Lähi-idässä. Väkivalta ei ole ratkaisu. Hirvittävien itsemurhaiskujen on loputtava. Viattomien ihmisten tappaminen ei ole koskaan puolusteltavissa. Rauhaa ei voi tulla niin kauan kuin iskut jatkuvat.
Myöskään Israelin iskuja ei voida puolustella. Ne eivät ole johtaneet itsemurhaiskujen loppumiseen. Tällä hetkellä Likud-puolueessa käytävää sisäistä keskustelua, joka saattaa johtaa riitaan johtajuudesta, ei saa pitää tekosyynä viattomien ihmisten tappamiselle.
On myös erittäin traagista, että YK:n riippumatonta selvitystä Jeninin tapahtumista ei tehty. Jos Israelilla ei ole mitään salattavaa, tämä olisi ollut tilaisuus näyttää maailmalle, että mitään verilöylyä ei ole tapahtunut. Kukaan vakavasti otettava arvioitsija ei ole sanonut, että verilöyly on tapahtunut. Jos kuitenkin julmuuksia on tapahtunut, ne on selvitettävä.
Kuten komission jäsen Patten on sanonut, Israelin on tietenkin esitettävä todisteet niistä erittäin vakavista syytöksistä, joiden mukaan EU on rahoittanut terrorismia. On selvää, että palestiinalaishallinnon keskuudessa esiintyy korruptiota, jopa erittäin laajasti. Olemme keskustelleet tästä useita kertoja. Tietenkin huomattava osa varoja on kadonnut vääriin taskuihin, mutta väite, että me rahoitamme terrorismia, on erittäin vakava syytös. Haluan kiittää komission jäsen Pattenia siitä, että hän ottaa tämän vakavasti ja pyrkii selvittämään asian ja selittämään meille, mitä tapahtuu.
Sanoisin joitakin sanoja konferenssista. On hyvä, että konferenssi pidetään. On hyvä, että kansainvälinen yhteisö on mukana ja että Arabiliitto osallistuu. Tämä ei ole ensimmäinen konferenssi. Konferensseihin ollaan jonkin verran kyllästyneitä, mutta joitakin solmuja voitaneen avata. Tietenkin palestiinalaisten on voitava lähettää sinne edustajansa. On mahdotonta hyväksyä, että Sharon käyttää veto-oikeutta Arafatia vastaan, koska tämä on palestiinalaisten johtaja.
Mitä asialistalla oikeastaan pitäisi olla? Yritetäänkö ratkaista kaikki ongelmat vai yritetäänkö edetä vain muutama askel kerrallaan. Mikä olisi lähtökohtana? Ne, joiden kanssa olen keskustellut sekä israelilaisten että palestiinalaisten puolelta, antavat erilaisia vastauksia: Oslo, Camp David, Mitchell, Taba, Saudi-Arabian ehdotus tai YK:n eri päätöslauselmat. Tästä ei ole yksimielisyyttä. On kuitenkin tärkeää yrittää muotoilla yhteinen perusasialista. Olisi erittäin hyvä, jos korkea edustaja Solana voisi tarkentaa, mitä hän realistisesti ottaen uskoo asialistalle tulevan.

Cohn-Bendit (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, tänä aamuna me käsittelemme transatlanttisia suhteita. Unohdimme todeta seuraavan asian: Israelin armeijan aseet, jotka yhdysvaltalaiset veronmaksajat ovat maksaneet, ovat tuhonneet eurooppalaisten veronmaksajien rahoittamia palestiinalaishallinnon rakennuksia ja instituutioita. Myös tällainen on transatlanttisten suhteiden tilanne.
Luulen, että nyt ei enää ole valitusten aika, ja kannatan sitä, että yritetään määritellä missä määrin on mahdollista mennä eteenpäin. Kansainvälisellä konferenssilla täytyy olla päämääränä maaperän valmisteleminen sillä tavoin, että saamme ennen tämän vuoden loppua YK:n yleiskokouksen juhlallisen julistuksen palestiinalaisvaltion perustamisesta, joka tapahtuu samalla tavoin kuin Israelin valtio perustettiin. Tällä tavoin Yhdistyneet Kansakunnat ottavat vastuun, kuten se on ottanut - oikein yhtä ja väärin toista kohtaan - vastuun Israelin valtiosta. Tältä pohjalta kaikki puheet siitä, että on välttämätöntä myötävaikuttaa siihen, että luodaan palestiinalaishallitus, saavat täyden merkityksen, sillä valtio tarvitsee hallitusta.
Tässä yhteydessä arvioin, että Likudin julkilausuma on hyvä asia, siitä yksinkertaisesta syystä, että se viimeinkin pakottaa Israelin yhteiskunnan ja päättäjät kantamaan vastuunsa. Vuosikausia Israelin poliittiset päättäjät ovat jatkuvasti sanoneet kannattavansa palestiinalaisvaltiota ja samaan aikaan tehneet kaikkensa sitä vastaan. Tässä yhteydessä uskon, että Likudin julkilausuma piristää keskustelua, koska rauha, yksi avaintekijä rauhaan, on Israelin yhteiskunnassa: alkakoon ne 70 prosenttia israelilaisista, jotka kannattavat palestiinalaisvaltiota, liikehtiä poliittisesti. Tällainen liikehdintä on tarpeen, jotta ne, jotka palestiinalaisten puolella kannattavat Israelin valtion tunnustamista, lopettaisivat Israelin kansalaisten joukkomurhat. Jos tämä tilanne saavutetaan, YK:n julistus saa täyden merkityksensä, koska se luo poliittiset puitteet, jotka pakottavat kaikki tekemään päätöksensä.
Haluaisin siis, että Euroopan unionin edustajat, joista eurooppalaiset veronmaksajat maksavat, voisivat sanoa tiukasti yhdysvaltalaisille ja venäläisille edustajille, että ratkaisu ongelmaan löytyy YK:sta. Ratkaisu löytyy palestiinalaisvaltiota koskevasta juhlallisesta julistuksesta.

Wurtz (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, arvoisa korkea edustaja, arvoisa komission jäsen, meitä on joitakin täällä, jotka olemme äskettäin käyneet - jotkut ensimmäistä kertaa - Israelissa ja palestiinalaisalueilla.
Kun saimme itse paikalla kuulla kovia kokeneiden ihmisten kertovan silminnäkijöinä tilanteesta, todeta aineellisen tuhon laajuuden ja arvata henkisten haavojen syvyyden, ymmärrämme paremmin niiden uutisten merkityksen, joita näinä päivinä saamme alueelta. Tämä pätee myös Tel Avivin valtavaan mielenosoitukseen, joka pidettiin viime viikolla. Mielenosoitus kokosi jälleen kymmeniätuhansia ihmisiä, mikä Israelin kokonaisväestöön suhteutettuna edustaa vaikuttavaa liikehdintää. Ja se toi esiin erittäin voimakkaita vaatimuksia, jotka menivät pääasiaan, nimittäin sotilasmiehityksen, siirtokuntien asuttamisen ja armeijan tekemien rikosten lopettamiseen, rikosten, jotka ovat häpeällisiä maassa, joka haluaa olla merkittävä demokratia.
Olimme huhtikuun lopulla Tel Avivissa tavanneet suurimman osan näiden liikkeiden edustajista. Minun silmissäni he ovat tällä hetkellä kunniaksi Israelille. Toivo tulevista muutoksista Israelissa ruumiillistuu heissä, aivan niin kuin niissä Israelin poliittisissa edustajissa, jotka ovat mukana rauhanliitossa, jota johtavat yhdessä entinen työväenpuolueen ministeri Beilin ja palestiinalaisministeri Rabbo.
Tämän suuntauksen vahvistunut voima on epäilemättä näkyvissä oleva osa syvällisemmistä kehityssuunnista, jotka ovat tavoittaneet osan Israelin yhteiskunnasta. Terveellinen epäilys voimapolitiikasta näyttää asettuneen sinne, ja sitä käytetään edistämään Israelin turvallisuutta. Näyttää siltä, että kysymykset ovat lisääntyneet etenkin sen jälkeen, kun hirvittävät paljastukset Jeninistä ja palestiinalaisten kaupunkeja ja leirejä vastaan suunnatun sotilaiden hyökkäyksen seurauksista tulivat esille. Kysymykset koskivat Israelin kuvaa maailmalla, jopa sen johtajien saattamista kansainväliseen oikeuteen jonakin kauniina päivänä.
Lopuksi arabinaapureiden esittämä historiallinen ehdotus Israelin suhteiden normalisoimiseksi, jos Israel vetäytyy miehitetyiltä alueilta, on saavuttanut laajaa kiinnostusta. Israelilaisen oikeiston äärimmäisyysainekset ovat epäilemättä lisänneet aggressiivisuutta reaktiona näihin pelonaiheisiin, kunnes ne ovat taas vahvistaneet tahallisen provosoivasti vastustavansa kaikkia mahdollisuuksia perustaa Palestiinan valtio. Likud esittää tämän äärimmäisen vaarallisen politiikan päätöslauselmissaan ja Sharon toteuttaa sitä itse paikalla. Hänen kiihkeä vihansa palestiinalaishallintoa ja sen presidenttiä kohtaan, hänen päätöksensä tuhota systemaattisesti tämän Oslossa perustetun valtion alkeisasteen infrastruktuurit ja omaisuus, 35 uuden siirtokunnan perustaminen, josta Peace Now -rauhanjärjestö ilmoittaa, ja palestiinalaisalueiden organisoitu jakaminen eivät jätä lainkaan sijaa epäilykselle siitä, mikä on strategia, jota hän noudattaa ja jota valitettavasti voidaan noudattaa ilman rangaistuksia. Tässä tilanteessa Euroopan unionin uskottavuus on pelissä.
Pyydän, että jäsenvaltiot pohtivat Jeninin pakolaisleirillä olleen nuoren tytön sanoja, jotka hän sanoi vierailijalle, joka oli tullut osoittamaan solidaarisuuttaan: "En halua apua", tyttö sanoi hänelle. "Voitteko antaa minulle oikeutta?" Niin, oikeus on tietenkin sama asia kuin jälleenrakennus, mutta se tarkoittaa myös sitä, että miehittäjä ei saa tehdä tekojaan ilman rangaistusta, miehitys lopetetaan, kansainvälistä oikeutta kunnioitetaan, tunnustetaan kaksi valtiota, varmistetaan turvallisuus kahdelle kansalle. Tässä on selkeä viesti, jonka virallisen valtuuskunnan parlamenttimme korkeimmalta tasolta pitäisi nyt viedä kansojemme ja parlamenttimme enemmistön puolesta Israeliin ja Palestiinaan.

Sandbæk (EDD).
Arvoisa puhemies, Likudin tekemä päätös on tosiasiassa avoin todiste siitä politiikasta, jota pääministeri Sharon on koko ajan ajanut, nimittäin politiikasta, joka perustuu kaikkien sellaisten toiveiden järjestelmälliseen murskaamiseen, jotka tähtäävät palestiinalaisvaltion perustamiseen. EU:ta syytetään sen vuoksi nyt siitä, että se on osallistunut terrorismin rahoittamiseen. Sen vuoksi kyliä ja kaikkia palestiinalaisia rakenteita tuhotaan. Meidän on varottava astumasta tähän samaan ansaan, kun sanomme, että valtiota johtavan henkilön on oltava vastuussa turvallisuudesta, koska vaikka presidentti Arafat tekeekin tietenkin kaiken voitavansa terrorismin vastustamiseksi, emme voi olla varmoja siitä, että hän pystyy hillitsemään terrorismia. Meidän on sen vuoksi varottava moittimasta häntä, jos terrorihyökkäykset jatkuvat.
Koska haluaisimme perustaa sellaisen palestiinalaisvaltion, joka olisi mahdollisimman demokraattinen, haluaisin kuulla, mitä EU aikoo tehdä, jotta voisimme varmistua siitä, että nykyiset johtajat pystyisivät kokoontumaan. Viimeksi kuluneiden puolentoista vuoden aikana Palestiinan viranomaisten kokoontuminen on ollut fyysisesti mahdotonta. Kuinka olemme ajatelleet painostaa pääministeri Sharonia, jotta kokoontuminen olisi mahdollista. Hallitus, joka ei pysty kokoontumaan, on melko toimintakyvytön.
Kansainvälisessä konferenssissa on tärkeää, että tuemme mahdollisimman paljon Saudi-Arabian rauhanaloitetta. Se nimittäin takaa Israelin rauhan. Se varmistaa Israelin tunnustamisen. Sitä Israel on tavoitellut monen, monen vuoden ajan. Mielestäni on erittäin ratkaisevaa, että tuemme täysin tätä aloitetta.

Della Vedova (NI).
Arvoisa puhemies, haluaisin aivan ensimmäiseksi ilmoittaa, että Israelin suhteista vastaava Euroopan parlamentin valtuuskunta, joka piti maaliskuussa virallisen perustamiskokouksensa, kokoontuu nyt ensimmäistä kertaa virallisesti 12. kesäkuuta.
Otamme mitä suurimmassa määrin huomioon sen puheenjohtajan henkilökohtaiset ongelmat, mutta uskon, että näinä Israelin ja Lähi-idän kannalta niin vaikeina kuukausina olisi ehkä ollut parempi, jos valtuuskunta olisi kokoontunut ja voinut keskustella asioista.
Arvoisa korkea edustaja, olemme tässä istuntosalissa aina ilmoittaneet kannattavamme yksipuolista näkemystä, johon yhtyy suurin osa Euroopan puolueista: ne eivät kykene erottamaan toisistaan demokraattisia maita, jotka kaikesta huolimatta ovat sitoutuneet kunnioittamaan ihmis- ja kansalaisoikeuksia ja mielivaltaisia ja korruptoituneita järjestelmiä. Euroopan suunnalta on tähän päivään asti kuultu miltei yksipuolisesti jyrkkäsävyisiä tuomioita Israelin toimista, joilla se on pyrkinyt tukahduttamaan ja hävittämään terrorismia, ja vain lievän ja tavanomaisen tuomion itsemurhaiskujen tekijöiden toimista, joilla ne iskivät Israelin kimppuun samalla selvänäköisellä ja kyynisellä menetelmällä kuin Yhdysvaltoihin iskeneet itsemurhalentäjät.
Arvoisa korkea edustaja, arvoisa komission jäsen, jopa Jeninin kohdalla Euroopassa on ruokittu ajatusta Israelin lynkkaamisesta ja syytteistä massatuhoista, ennen kuin tapahtumat tutkitaan puolueettomasti.
Nyt yksi totuus on vihdoinkin vahvistumassa: rauha ei ole mahdollinen ilman vapautta ja ilman demokratiaa. Arvoisa korkea edustaja Solana, te olette vakuuttanut, että Eurooppa sitoutuu auttamaan sellaisen palestiinalaishallinnon luomisessa, joka on aikaisempaa demokraattisempi ja joka kunnioittaa aikaisempaa enemmän palestiinalaisten oikeuksia. Voimme jättää myös pois sanan "enemmän". Tämän pitää kuitenkin tarkoittaa, että tunnustetaan viime kuukausien ja vuosien murhenäytelmä, jota on ensisijaisesti luonnehtinut vapauden ja demokratian puuttuminen Palestiinan kansalta ja kaikilta muilta kansoilta, jotka elävät tuolla alueella tyrannian, hirmuvaltiaiden ja diktatuurin ikeen alla.
Emme voi olla rasistisia. Meidän on oltava järkeviä, mutta emme voi ajatella, että libanonilaisilla, syyrialaisilla, irakilaisilla ja palestiinalaisilla ei ole oikeutta vapauteen ja demokratiaan. Meidän on tuotava julki, että usein terrorismia ruokkivat valtiot ovat juuri sellaisia valtioita, jotka eivät halua, että niiden rajojen sisällä puhutaan vapaudesta ja demokratiasta.
Arvoisa komission jäsen, kun Netanjahu miettii, mikä on arviomme Likud-puolueen ehdotuksesta, kun hän pohtii, minkälainen Palestiinan valtion pitäisi olla onko se vapaa ja demokraattinen valtio vai valtio, joka elää laittomuuden ja kauhun keskellä ja näin ollen harjoittaa terroria ehkä hän esittää silloin hyödyllisen kysymyksen myös meille ja itselleenkin.
Suhtaudumme myönteisesti vaaliprosessin aloittamiseen Palestiinassa, mutta samalla muistutamme, että Arafat piti valita uudelleen vuonna 1999; vaaleja ei pidetty, joten uusi Intifada, palestiinalaisten kansannousu, ei silloin alkanut.

Morillon (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, jos otankin osaa tähän keskusteluun, johtuu se siitä, että haluan toistaa parlamentille pyynnön, jonka meille ovat esittäneet henkilöt, jotka osallistuivat kokoukseen "Promouvoir la paix" (rauhan puolesta), joka pidettiin toissailtana ulkoasioiden valiokunnassamme.
Palestiinalaisten edustaja Leila Shahid ja knessetin jäsenet Dayan ja Vilan tulivat yhdessä muistuttamaan meitä, mikäli se on tarpeen, että Euroopan unionin velvollisuutena on toisaalta jatkaa kaikkien terrorismin muotojen kieltämistä, johtuivatpa ne mistä syystä tahansa, ja toisaalta edistää ratkaisua, joka heidän silmissään olisi parempi kuin Mitchellin suunnitelma, joka ei minusta edelleenkään vaikuta vanhentuneelta, ja Sharm el-Sheikhissä uudelleen esitetty saudien aloite olisivat toteutuessaan.
Parhaillaan Likud-puolueessa käytävissä keskusteluissa ilmiselvästi vastustetaan kummankin suunnitelman soveltamista. Minulla on silmieni edessä ne lyhyet päätelmät, jotka Euroopan unionin yleisten asioiden neuvosto hyväksyi toissailtana. Valitan, että jäsenvaltiot eivät ole vielä onnistuneet ottamaan kantaa tähän mahdollisesti järjestettävään kansainväliseen konferenssiin, jonka kiireellisyyttä ja tärkeyttä te, arvoisa korkea edustaja, juuri korostitte. Pahoittelen joka tapauksessa sitä, että Likudin ilmaistua kantansa neuvosto ei seuraavana päivänä muistuttanut Yhdistyneissä Kansakunnissa hyväksytyistä päätöslauselmista ja vaatinut niiden täytäntöönpanoa. Lopuksi olen huolissani siitä mahdollisuudesta, että Likud siirtää ratkaisuja, jopa vastoin Ariel Sharonin mielipidettä, ja haluaisin tietää, arvoisa korkea edustaja, ottaen huomioon tuntemuksenne itse paikalla, kuinka te näette tilanteen kehittymisen Israelissa, jos siellä tällä hetkellä hallitseva koalitio hajoaa.

Napoletano (PSE).
Arvoisa puhemies, minunkin mielestäni tässä keskustelussa olisi asianmukaista punnita nykyiseen dramaattiseen tilanteeseen liittyviä uusia seikkoja.
Sijoitan uusien myönteisten seikkojen joukkoon Jeesuksen syntymäkirkon kriisin ratkaisun, vaikka uskonkin, että meidän pitää selvittää, minkälaista oikeusasemaa ja oikeuspuitteita pitää soveltaa niiden 13 palestiinalaisen kohdalla, jotka Eurooppa ottaa vastaan. Sisällytän myönteisten seikkojen joukkoon myös ne julkilausumat, jotka presidentti Arafat antoi tänään Palestiinan lakia säätävän neuvoston edessä, sitoumukset palestiinalaishallinnon uudistamisesta ja legitiimiyden vahvistamisesta sekä vaaliprosessin aloittamisesta, siviiliväestöön kohdistettujen attentaattien tuomitsemisesta ja terrorismin vastustamisesta. Tämä uudistamisen tahto on tietenkin tarkistettava ja sitä on tuettava. Olemme kaikesta tästä samaa mieltä niin kuin komission jäsen Patten meille esitti.
Kielteisten asioiden joukkoon sijoittaisin Likud-puolueen tekemän vakavan päätöksen. Jäsen Galeote, on pidettävä mielessä, että Likud-puolue edustaa tällä hetkellä Israelin hallituksen johdon näkemyksiä, mitä ei todellakaan pidä vähätellä, vaan päinvastoin tämä on asia, joka on varmasti vaarassa ruokkia terrorismia, jonka harjoittaminen ei päättynyt, koska Hamas on edelleen ilmaissut haluavansa jatkaa attentaatteja. Olemme sitä paitsi viime kuukausina panneet merkille tämän pahaenteisen yhteyden itse itseään ruokkivien Israelin oikeiston ja terrorismin välillä.
Arvoisa korkea edustaja Solana, kenraali Morillonin tavoin minäkin haluaisin itsepintaisesti pyytää teiltä arviota Israelin hallituksesta tällä hetkellä, koska on tärkeä asia, että Shimon Peres esitti ne julkilausumat, jotka te otitte esiin, mutta lisäksi teidän on sanottava meille, mikä on sen hallituksen kanta, johon hän tällä hetkellä kuuluu.
Lopuksi haluaisin sanoa, että Jeesuksen syntymäkirkon dramaattinen tilanne vahvistaa Euroopan roolia. Euroopalla oli tuossa tilaisuudessa neuvottelijan rooli. Näin siis osoitetaan, että tietyin ehdoin Eurooppa voi toimia tietynlaisessa roolissa. Voimme näin ollen vain kehottaa neuvostoa olemaan entistä rohkeampi ja johdonmukaisempi, koska Euroopan on todellakin mahdollista omaksua roolinsa ja ylläpitää sitä menestyksekkäästi.
Boumediene-Thiery (Verts/ALE).
Arvoisa korkea edustaja, menimme muiden kollegojemme kanssa viettämään Eurooppa-päivää Jerusalemiin tehdäksemme siitä rauhan päivän. Tapasimme israelilaisia ja palestiinalaisia poliittisia päättäjiä sekä kansalaisjärjestöjä. Sanat eivät tietenkään riitä ilmaisemaan joukkomurhien julmuutta, mutta välitän täällä mieluummin viestin, jonka saimme sieltä.
Jos Euroopan unioni haluaa säilyä uskottavana niine arvoineen, joita se puolustaa, on kiireen vilkkaa vaadittava Israelia perääntymään miehitetyiltä alueilta ja tunnustettava Palestiinan valtio vahvistamalla vuoden 1967 rajat uudelleen. Tämä tarkoittaa siirtokuntien purkamista, siirtokunnista tulevien tuotteiden boikotoimista ja kansainvälisten väliintulojoukkojen lähettämistä kansan suojelemisen varmistamiseksi.
Mielenosoitus rauhan puolesta, joka kokosi Tel Avivissa lauantaina 11. toukokuuta yli 70 000 Israelin kansalaista, todistaa meille, että nyt on välttämättä lopetettava humanitaariset puheet ja siirryttävä toimintaan.
Parlamentti on kantanut vastuunsa hyväksymällä päätöslauselmia. Niitä ei ole tehty, jotta meillä olisi hyvä omatunto eikä niiden pidä jäädä laatikon pohjalle. Nyt kuuluu neuvoston, joka ainoana voi saattaa voimaan päätöslauselmamme, hyväksyä niiden täytäntöönpano.
Aktiiviset Euroopan kansalaiset muodostavat, kuten tiedätte, tehokkaat rauhanjoukot. He ovat jatkuvasti läsnä itse paikalla muodostaen vapaaehtoisen ihmiskilven. Esitän teille täällä juhlallisen pyynnön, että olisitte näiden kansalaisten arvoinen: eikö kansainvälinen konferenssi tarjoaisi meille mahdollisuuden tunnustaa Palestiinan valtio Israelin valtion rinnalla? Tunnustaminen herättäisi palestiinalaisten luottamuksen, ja siitä voisi saada alkunsa palestiinalaishallinnon instituutioiden legitiimi uudistus.

Souchet (NI).
Voimme vain iloita miehityksen lakkauttamisesta ja Betlehemissä olevan Jeesuksen syntymäkirkon piirityksen lopettamisesta. Se on valonsäde äärimmäisen synkässä maisemassa. Rauhan mahdollisuudet Lähi-idässä loittonevat heti, kun kyseenalaistetaan toinen niistä kahdesta perustavasta seikasta, joita tarvitaan myös poliittisen ratkaisun saavuttamiseksi. Nämä ovat Israelin legitimiteetti ja turvallisuus ja Palestiinan kansan tarve saada valtio.
Nämä kaksi perustavaa seikkaa ovat kuitenkin viime aikoina olleet erityisen pelottavien hyökkäysten kohteena. Kun palestiinalaiset aloittivat toisen Intifadan ja ottivat käyttöönsä terrorin strategian, jossa ihmispommit kylvävät kuolemaa tappaakseen siviilejä hirvittävissä verilöylyissä, nostivat he Israelin vastaisen väkivallan uudelle tasolle. Tätä vahvistaa se, että Palestiinan valtion olemassaolon mahdollisuus kielletään. Suurin osa enemmistöpuolueesta Israelissa on ilmoittanut vastustavansa Palestiinan valtiota ja on siten vahingoittanut toista näistä poliittiseen ratkaisuun tarvittavista perustavista seikoista. Tästä kaksinkertaisesta umpikujasta täytyy päästä ulos.
Arvoisa korkea edustaja, te puhuitte - ja se on avain rauhanprosessin jatkumiselle - palestiinalaishallinnon välttämättömästä uudistamisesta. Tämä tarkoittaa todellista vastuun kantoa ja terrorismista luopumista. Kukaan ei voi viedä loppuun tätä kehitystä palestiinalaisten sijasta, mutta meidän on sidottava apumme tiukasti muutoksiin. Arvoisa puhemies, eurooppalaiset veronmaksajat eivät enää hyväksy sitä, että he antavat jatkossakin epäselvää tukea epäselvälle hallinnolle, vaan he hyväksyvät vain perustellun tuen hallinnolle, joka käyttäytyy niin kuin tuleva valtio.

Poos (PSE).
Arvoisa puhemies, epäilemättä yksimielisyys on syynä siihen, että neuvoston asennetta Lähi-itään luonnehtii äärimmäinen velttous.
Päivästä toiseen, jo viikkojen ajan, itse paikalla olevat kansainvälinen Punainen Risti, Amnesty International, Lääkärit ilman rajoja -järjestö, Yhdistyneiden Kansakuntien toimistot sekä israelilaiset ja eurooppalaiset kansalaisjärjestöt ovat ilmoittaneet meille ja ovat ilmoittaneet teille, arvoisa korkea edustaja, että miehitetyssä Palestiinassa tapahtuu vakavia ihmisoikeusrikkomuksia, että humanitaarista oikeutta rikotaan ja että Israelin armeijan käytös ei ole hyväksyttävissä. Vandalismi sai kuvottavan signeerauksen, kun ulosteita ja virtsaa levitettiin revittyjen asiakirjojen päälle ja Palestiinan kulttuuriministeriön toimistot tuhottiin Ramallahissa.
Näiden raakojen ja julmien tekojen vyöryn edessä neuvosto ei ole ottanut huomioon 10. huhtikuuta hyväksymäämme päätöslauselmaa, jossa vaaditaan keskeyttämään assosiaatiosopimus Israelin kanssa. Neuvosto ei ole tähän päivään mennessä määrännyt Israeliin vietäviä aseita vientikieltoon, ja tämä on räikeässä ristiriidassa vuoden 1998 käytännesääntöjen kanssa, joiden mukaan jäsenvaltiot pidättyvät viemästä aseita kriisialueille.
Vielä pahempaa on se, että toisin kuin komission puheenjohtaja, joka otti selkeästi kantaa aiheeseen, neuvosto ei ole esittänyt mahdollisimman jyrkkää vastalausetta sen johdosta, että Yhdistyneiden Kansakuntien pääsihteeri hajotti Jeninin joukkomurhan selvitysryhmän. Kyseessä on synkkä hetki Yhdistyneiden Kansakuntien historiassa, oikeudellisesti mahdoton hyväksyä, tosiasioiden kannalta törkeä. Euroopan parlamentin jäsenet olisivat mielellään nähneet ministerinsä ensimmäisinä taivuttamassa presidentti Sharonia kansainvälisen oikeuden vaatimuksiin.
Ja assosiaatiosopimus antaa teille, arvoisa korkea edustaja, keinot saada äänenne kuuluviin. Jos jäätte seisomaan kädet ristissä, ei teidän pidä ihmetellä, jos väkivalta voittaa oikeuden Lähi-idässä ja kaikkialla maailmassa.

Menéndez del Valle (PSE).
Arvoisa puhemies, Israelin yhteiskunnassa ja valtiossa on näinä päivinä nähty toisistaan poikkeavia ja ristiriitaisia tilanteita. Tel Avivissa 11. toukokuuta rauhaa vaatineet 100 000 mielenosoittajaa antavat tosin toivoa siitä, että yhteiskunta reagoi Ariel Sharonin julmuuteen. Mielenosoituksen iskulause oli hyvin merkityksellinen: "Jotta Israel pelastuisi, meidän on vetäydyttävä miehitetyiltä alueilta."
Kuitenkin on myös toisenlaisia voimia, jotka eivät enää pyri nujertamaan itse prosessia mutta kylläkin Oslon hengen. Pitää paikkansa, että Benjamin Netanjahu tehtaili Likudin keskuskomitean mieleisekseen, ennen kuin hän menetti vallan vuonna 1999. Ehkäpä tämä auttaa asettamaan oikeisiin mittasuhteisiin kyseisen elimen äskettäisen äänestyksen, jossa se vastusti Palestiinan valtion perustamista, mutta päätöslauselma on silti olemassa.
Kaiken kukkuraksi Benjamin Netanjahu sanoi äskettäin, että valtio, jolla on kaikki valtion oikeudet (toisin sanoen Palestiinan valtio), ei ole mahdollinen. Ei, jos Arafat on vallassa; ei, vaikka vallassa olisi joku muu johtaja; ei tänään eikä huomenna. Likud toimi vain tunteja sen jälkeen, kun Egyptin, Jordanian ja Syyrian valtionpäämiehet - jopa Syyrian valtionpäämies, ja korostan tätä - olivat julistaneet, että he torjuvat väkivallan sen kaikissa muodoissa ja että he haluavat todellisen rauhan Israelin kanssa.
Kuten tiedämme, Israelin parlamentti vahvisti eilen, että Israel ei jatka poliittisia neuvotteluja palestiinalaisten kanssa, ennen kuin kaksi edellytystä täyttyy: väkivallan ehdoton lopettaminen - korostan adjektiivia "ehdoton" - ja palestiinalaishallinnon perusteellinen uudistaminen. Ariel Sharon lisää vielä, että rauhaa ei tule diktatorisen, korruptoituneen ja tyrannimaisen hallinnon kanssa ja että tarvitaan toisenlainen palestiinalaishallinto.
Muutama tunti sitten presidentti Arafat väläytti erinomaisia refleksejään: ulkopuolisten tungettelun välttämiseksi hän ilmoitti parlamentille, että nyt on muutosten, uudistusten ja vaalien aika, ja hän tuomitsi itsemurhaiskut. Ariel Sharon - kuinkas muutenkaan - julisti juuri, että presidentti Arafat ei sanonut mitään uutta. Ennen kuin kohta keksitään jälleen uusi veruke, jolla estetään Palestiinan valtion perustaminen ja rauhan aikaansaaminen, kuuluisan kvartetin olisi mielestäni liikahdettava täysin vastakkaiseen suuntaan.

Solana
Arvoisa puhemies, yritän vastata niille, jotka ovat esittäneet kysymyksiä ja ovat istuntosalissa, ja myös niille, jotka ovat esittäneet kysymyksiä mutta ovat joutuneet poistumaan täältä pakottavista syistä.
Olen täysin samaa mieltä siitä, mitä jäsen Galeote sanoi, ja mielestäni on aivan välttämätöntä käyttää hyväksi tätä otollista hetkeä, joka ei välttämättä kestä kovin kauan. Mielestäni kaikki parlamentin kunnianarvoisten jäsenten puheenvuorot ovat osoittaneet sen tavalla tai toisella.
On jonkin verran aihetta toiveikkuuteen, mutta vielä on erittäin paljon aihetta turhautumiseen ja epätoivoon. Meidän on käytettävä hyväksi tätä otollista hetkeä - ja uskon, että juuri näin kansainvälinen yhteisö yrittääkin tehdä - ja edistyttävä. Viime päivien tilanne, jonka komission jäsen Patten, minä ja monet parlamentin jäsenet otimme esille, ei välttämättä kestä kovin kauan. Meidän on siis ryhdyttävä töihin. Juuri niin me yritämmekin tehdä.
Mielestäni meidän on pyrittävä tekemään kaikki mahdollinen, jotta rauhanprosessi ei kariutuisi. Olemme jo liian kauan joutuneet kärsimään suuresta poliittisesta virheestä, ja tarkoitan tällä kuuluisaa vaatimusta, joka koski seitsemän päivää kestävää täydellistä rauhaa. Tuo kuuluisa päätös, joka koski seitsemän päivää kestävää täydellistä rauhaa, johti aivan epäilemättä prosessin pitkittymiseen ja päätöksenteon estymiseen. Mielestäni meidän olisi nyt tehtävä kaikki mahdollinen, jotta mikään ei estäisi meitä aloittamasta pikaisesti, ja samalla meidän on työskenneltävä kolmen asian parissa: nämä ovat turvallisuus, palestiinalaishallinnon uusi kokoonpano sekä palestiinalaishallinnon ja poliittisen prosessin laillisuuden palauttaminen. Näissä kolmessa asiassa olisi - minun mielestäni - edettävä rinta rinnan, eikä toinen saisi syrjäyttää toista.
Kolmanneksi haluaisin mainita, että - olen sanonut tämän monta kertaa ja toistan sen tänään, koska olen vakuuttunut siitä, vaikka voinkin olla väärässä; tiedän tosin, että myös parlamentissa jotkut voivat olla väärässä - meillä on mielestäni pitkä kokemus rauhanprosesseista Madridin konferenssista Oslon konferenssin kautta aina nykypäivään asti; emme kuitenkaan valitettavasti ole saaneet aikaan itse rauhaa.
Mielestäni nyt on tullut lyhyen prosessin ja pitkän rauhan aika. Meillä on ollut pitkiä rauhanprosesseja ilman rauhaa. Nyt on tullut sellaisen lyhyen ja nopean prosessin aika, joka johtaisi mahdollisimman nopeasti rauhaan ja sen jälkeen Lähi-idän rakentamiseen, sellaisen prosessin aika, jossa voimme punnita alueen maiden tekemää tarjousta todellisuudessa. Ojennamme tänään kättä ja siinä sitoumuksia, jotka ovat ensimmäistä kertaa sopimusperusteisia.
Haluaisin sanoa jotakin, jota ei ole sanottu täällä ja jonka haluan toistaa. Presidentti Arafat sanoi eilen televisiossa jotakin, jota hän ei ollut koskaan sanonut tai jota ainakaan minä en ollut koskaan kuullut: hän puhui Israelin valtiosta juutalaisvaltiona. Luulen, ettei presidentti Arafat ollut koskaan aiemmin käyttänyt tällaista ilmausta. Tuohon lyhyeen ilmaukseen tiivistyy hyvin suurelta osin ratkaisu yhteen vaikeimmista ongelmista: pakolaisongelmaan.
Meidän on siis punnittava tarkkaan joka ikinen ja joka ikisen ihmisen, ei ainoastaan yhden ihmisen, lausuma sana, sillä löydämme joskus lauseista, joita emme ole analysoineet perusteellisesti, ajatuksia, jotka voivat vaikuttaa merkittävästi ongelman ratkaisemiseen, ja pakolaisongelma on aivan epäilemättä edelleenkin keskeinen.
Jos kysytte minulta, millainen konferenssin esityslistan olisi oltava tai mikä olisi realistisin esityslista, vastaisin teille aivan rehellisesti, etten juuri nyt tiedä. Uskon, että esityslistan on pohjauduttava perusperiaatteisiin eli maata rauhan vastineeksi -periaatteeseen ja turvallisuusneuvoston päätöslauselmiin ja että - kuten aiemmin sanoin - siihen olisi sisällytettävä eräs perusluonteinen, uusi seikka: Beirutin aloite, joka - kuten aiemmin sanoin - tarjoaa puitteet Madridin mukaisille neuvotteluille ja tuo lisäksi alueellisen ulottuvuuden, josta voi olla paljon hyötyä ongelman ratkaisemisessa.
On sanottu, että Palestiinan valtio on tunnustettava mahdollisimman pian. Olen samaa mieltä, mutta näin ei voida tehdä, ennen kuin palestiinalaiset haluavat sitä. Jos parlamentin jäsenet tulisivat kanssani kysymään presidentti Arafatilta, haluaisiko hän, että tänä samana päivänä Palestiina julistettaisiin valtioksi, hän varmaankin sanoisi: "Älkää kiirehtikö, vaan odottakaa vähän aikaa." Nyt ei ole oikea hetki, vaan meidän on tehtävä asiat siihen tahtiin, jota palestiinalaiset itse haluavat.
Palestiinalaiset tietävät, että jos Palestiinan valtio perustettaisiin tänään, he eivät pystyisi tekemään niin yhtä tehokkaasti kuin toivoisimme, ja tästä syystä heillekin on annettava tilaisuus valmistautua asianmukaisesti ja heidän on saatava takeet siitä, että Palestiinan valtio on toimiva ja elinkelpoinen valtio, joka puolustaa niitä arvoja, joita me kaikki haluamme ja ennen kaikkea kaikki palestiinalaiset tai useimmat heistä haluavat kunnioitettavan.
Kun on kyse terrorismista, meidän on mielestäni sanottava edelleen tuhat ja yksi kertaa, ettei rauhaa voida saada aikaan, niin kauan kuin on itsemurhia, joissa terroristit tappavat paitsi itsensä myös muita ihmisiä. Meidän on sanottava ja tunnustettava tämä niin tässä istuntosalissa kuin muissakin istuntosaleissa.
Sanoin presidentti Arafatille tässä taannoin, että hän tarvitsee "parhaita", nuoria, rakentamaan tulevaisuutta, eikä tulevaisuutta voida rakentaa, jos "parhaat" tapetaan ja tappavat. Parasta, mitä voidaan tehdä, on saada nämä nuoret kannattamaan Palestiinan valtion rakentamista ja osallistumaan siihen. Heitä kaikkia tarvitaan. Juuri sitä matematiikanopettajaa tai kirjallisuudenopettajaa, joka tappoi itsensä ja samalla muita ihmisiä, olisi tarvittu opettamaan kirjallisuutta yliopistossa, kun Palestiinan valtio on perustettu, ja toisesta nuoresta olisi voinut tulla hyvä matemaatikko. Juuri näin Palestiinan johtajien on sanottava selkeään ääneen kansalaisilleen: teitä kaikkia tarvitaan! Tarvitsemme teitä kaikkia suurenmoisen maan rakentamiseen.
Jäsen Cohn-Bendit ehdotti, että antaisimme vuoden aikaa Palestiinan valtion perustamiselle ja sen tunnustamiselle Yhdistyneissä Kansakunnissa. En halua väitellä määräajasta: en tiedä, onko vuosi parempi kuin yhdeksän kuukautta tai 22 kuukautta. Tämä päätös ei kuulu meille vaan palestiinalaisille, mutta on toki totta, että mitä pikemmin se tapahtuu ja mitä pikemmin he ovat valmiita, sen parempi. Yhdistyneiden Kansakuntien turvallisuusneuvoston päätöslauselma on loogisin ja asianmukaisin tapa tunnustaa valtion olemassaolo.
Jäsen Poos puhui erittäin viisaita, ja olen monesta asiasta täysin samaa mieltä ja osaa täsmentäisin hieman, mutta yleisesti ottaen uskon, että olemme samalla aallonpituudella kannattamistamme ratkaisuista.
Haluaisin kylläkin sanoa hyvälle ystävälleni, jäsen Jacques Poosille, että uskon, että joku täällä on voinut istua kädet ristissä. Parlamentin jäsenet tietävät erittäin hyvin, että minä en ole koskaan istunut kädet ristissä, en silloinkaan, kun olin ministeri ja edustin maatani - olin tuolloin kolleganne ja meillä oli monta tilaisuutta puhua - joten meidän olisi valittava sanamme kunnioittavasti. Jos parlamentin jäsen ajattelee, että olen istunut kädet ristissä tässä konfliktissa, hän on mielestäni erehtynyt, ja hän voisi jopa katsoa ajassa taaksepäin ja huomata, että Eurooppa-neuvostossa on joskus istuttu kädet ristissä.
Kunnioitan sitä, mitä jäsen Emilio Menéndez del Valle sanoo, ja arvostan sitä, miten innostuneesti hän on jo kauan puolustanut rauhanprosessia, mutta emme mielestämme saa syyllistyä - enkä välttämättä puhu hänestä vaan yleisesti - naiiviuteen: luulen, että Likud-puolue sanoo vastedeskin samaa, mitä se on aina sanonut, eikä ole odotettavissa, että se muuttaisi nyt kantaansa. Emme voi odottaa, että Likud-puolue riemuitsisi Palestiinan valtion välittömästä perustamisesta. Näin ei tule käymään. On kyllä totta, että on paljon mahdollista, että hyvin pian kyseisen puolueen kanta ei ole sama kuin neuvoston äskettäinen kanta, kuten näimme ja olemme nähneet monen vuoden ajan.
Emilio Menéndez del Valle, joka tuntee aiheen perinpohjaisesti, tietää erittäin hyvin, että Benjamin Netanjahu allekirjoitti pääministerinä ollessaan sopimuksen, jota toista puoluetta edustava edellinen pääministeri ei ollut kyennyt allekirjoittamaan. Olemme siis nähneet kantojen muuttuvan monta kertaa - en puhu opportunismista - aikojen saatossa, ja näemme sen vielä monta kertaa Lähi-idässä. Tärkeää on, että näkemämme muutokset vievät kohti rauhaan ja oikeudenmukaisuuteen perustuvaa tulevaisuutta.
Uskon vilpittömästi, että Euroopan unioni täyttää velvollisuutensa. Emme pysty ratkaisemaan ongelmaa yksin, mutta kukaan ei voi ratkaista ongelmaa ilman meitä, ja juuri tässä piilee voimamme ja juuri tätä tietä meidän on edettävä.
Puhemies. -
Keskustelu on päättynyt.

Puhemies. -
Esityslistalla on seuraavana neuvoston ja komission julkilausumat neuvoston uudistuksesta.

Solana
. (ES) Arvoisa puhemies, siirrymme nyt aivan toiseen aiheeseen ja meidän on mukautettava sisäinen "piisirumme" uuteen tilanteeseen. Haluaisin aivan lyhyesti esitellä parlamentin jäsenille kaksi kysymystä.
Ensimmäinen koskee selvitystä, joka minulla oli kunnia laatia neuvoston puolesta ja jossa tutkittiin, voitaisiinko ennen Euroopan unionin uudistusprosessin - ennen kaikkea toimielinuudistusten - päättymistä tehostaa neuvoston toimintaa nykyisten oikeudellisten ja lainopillisten järjestelmien puitteissa, mitä valtuuskunnassa ja myöhemmin itse hallitustenvälisessä konferenssissa sitten sanotaankin.
Ehdotukset, joita on käsitelty ja joita arvioidaan parhaillaan, jotta osa niistä voitaisiin hyväksyä Sevillan Eurooppa-neuvostossa, ovat hyvin yksinkertaisia ja helppoja. Ensimmäinen ehdotus toisi muutoksen Eurooppa-neuvoston toimintaan. Kuten tiedätte, Eurooppa-neuvoston toiminta ei ainakaan minun mielestäni ole sellaista kuin sen pitäisi olla. Eurooppa-neuvosto luotiin Euroopan unionin suurten poliittisten strategioiden moottoriksi, joten sillä olisi oltava entistä nopeampi ja yksinkertaisempi ja paremmin tavoitetta vastaava toimintamekanismi.
Eurooppa-neuvostolla on nykyisin liian raskaita esityslistoja, joita itse hallitusten päämiehillä ei ole aikaa valmistella. Hyvin suuri osa hallitusten päämiesten ajasta kuluu sellaisten päätelmien hyväksymiseen, joiden sivumäärä on valtava - joskus yli 60 - ja joiden kirjoittaminen on erittäin työlästä, eikä niiden valmisteluun käytettävä työmäärä varmastikaan ole oikeassa suhteessa päätelmät lukevien ihmisten lukumäärään. Meidän on siis tehtävä kaikki mahdollinen, jotta Eurooppa-neuvosto toimisi entistä nopeammin ja järkevämmin, kuten mikä tahansa hallintoneuvosto toimii useimmissa tai kaikissa Euroopan unionin maissa, ja jotta sen esityslistat olisivat hyvin valmisteltuja ja kohdennettuja siten, että päätös voidaan tehdä tarvittavissa neuvostoissa. Tähän ei tarvita suuria toimielinmuutoksia: tässä vaaditaan ainoastaan poliittista tahtoa.
Lisäksi olisi pyrittävä siihen, että - ja tämä on ehdotukseni - järjestettäisiin ainakin kolmenlaisia Eurooppa-neuvostoja: ensiksikin olisi Eurooppa-neuvosto, jossa tehtäisiin hyvin valmisteltuja päätöksiä, jossa olisi selkeä esityslista ja jossa päätökset voitaisiin mielestäni tulevaisuudessa tehdä jopa määräenemmistöllä; toiseksi olisi Eurooppa-neuvosto, joka olisi luonteeltaan pikemminkin erikoistunut eli jossa hallitusten päämiehet keskittyisivät Euroopan poliittisen elämän johonkin osaan tai osa-alueeseen ja jossa ei ainoastaan pyrittäisi antamaan ohjeita vaan tarvittaessa myös käytännön ratkaisuja, jotka voisivat helpottaa Euroopan unionin toimintaa; ja kolmanneksi pidettäisiin Eurooppa-neuvostoja, jotka olisivat luonteeltaan epävirallisia ja joissa Euroopan unionin johtajat voisivat istuutua takan ääreen - vaikka siellä ei olisi enää takkaa vaan valtava pöytä - ja keskustella Euroopan unionin nykyhetken, lähitulevaisuuden ja kaukaisen tulevaisuuden kannalta tärkeistä aiheista. Kaipaisin entistä syvällisempää pohdiskelua joistakin hyvin merkittävistä aiheista, jotka kenties liittyvät enemmän tulevaisuuteen kuin nykyhetkeen.
Seuraavaksi on puhuttava Eurooppa-neuvoston valmistelusta. On päätettävä, mitä neuvostoa valmistellaan ja miten. Kuten tiedätte, tähän asti tehtävä on perinteisesti kuulunut yleisten asioiden neuvostolle, joka koostuu Euroopan unioniin kuuluvien maiden ulkoasiainministereistä. Näillä ministereillä on kuitenkin yhä pitempi ja tiiviimpi esityslista niistä aiheista, jotka liittyvät yksinomaan Euroopan unionin ulko- ja turvallisuuspolitiikkaan. Jos katsotte esityslistoja, huomannette, että ne ovat yhä pitempiä, ja herääkin kysymys, pystyykö yleisten asioiden neuvosto nykyisessä rakenteessaan ja kokoonpanossaan omistamaan riittävästi aikaa horisontaalisille aiheille, jotka lopulta päätyvät Eurooppa-neuvostoon.
Ratkaisumalleja on monta. En aio korostaa mitään tiettyä mallia: tein kolme tai neljä ehdotusta, joista parhaillaan keskustellaan, mutta olen kyllä sitä mieltä, että tavalla tai toisella olisi joko eriytettävä neuvostot tai eriytettävä istuntoihin - kyse ei voi olla samasta neuvostosta, jolla on eri istunnot - yksinomaan ulko- ja turvallisuuspolitiikkaan liittyvät aiheet, joita on paljon, ja Eurooppa-neuvoston esityslistan valmisteluun liittyvät aiheet. Asiahan on niin, että näitä aiheita ei valmistella niin intensiivisesti kuin pitäisi, jotta Eurooppa-neuvosto olisi niin tehokas elin kuin me kaikki haluamme.
Voi siis olla kaksi tai kolme neuvoston mallia: yhdessä mallissa eriytetään toisistaan yleisten asioiden neuvosto, jonka pääasiallisena tehtävänä on Eurooppa-neuvoston valmistelu, johon liittyy yhä suurempi työtaakka; samalla yleisten asioiden neuvostolla voisi myös olla varsinainen yleisten asioiden kokoonpano, johon kukin hallitus voisi lähettää sen henkilön, joka voi tehokkaimmin osallistua Eurooppa-neuvoston valmisteluun aiheista riippuen, ja toinen kokoonpano, joka paneutuisi yksinomaan ulko- ja turvallisuuspolitiikkaan.
Kolmas aihe, jonka otin esille selvityksessä, on ratkaistava valmistelukunnassa ja lopulta itse hallitustenvälisessä konferenssissa. Arvoisa puhemies, minusta kyseessä on kuitenkin aihe, jota on ryhdyttävä pohtimaan. Se on epäilemättä vaikea aihe, joka muuttaa erään Euroopan unionin perinteeseen kuuluneen olennaisen seikan, nimittäin kuuden kuukauden välein tapahtuvan puheenjohtajakierron käsitteen. Pitkällä poliittisella urallani, joka alkaa muodostua liiankin pitkäksi, olen jo ollut Euroopan unionin neuvoston puheenjohtajana kahteen otteeseen ministerinä, ja nyt tarkkailen tätä puheenjohtajavaltiota toisesta asemasta.
Uskon vilpittömästi, että sitä mukaa kuin maiden lukumäärä kasvaa ja kansainvälinen elämä mutkistuu, on yhä vaikeampaa säilyttää kuuden kuukauden välein tapahtuva puheenjohtajakierto. Euroopan unionin alkuaikoina, kun käsittelimme lähinnä sisäisiä ongelmia, jotka vaikuttivat yksinomaan Euroopan unionin maihin, puheenjohtajakierto kuuden kuukauden välein oli vielä mahdollinen. Unioni ottaa itselleen yhä uusia tehtäviä, jotka eivät liity ainoastaan meihin - unionin maihin - vaan myös kolmansiin maihin, joten ellei puheenjohtajamalliin tehdä jonkinlaista muutosta, luulen, että nopeus, tiettyjen yhteisten kantojen säilyttäminen ja politiikkamme joidenkin osa-alueiden itsepintainen puolustaminen vaikeuttavat suuresti kaikkien niiden tulosten saavuttamista, joita parlamentin jäsenet kerta toisensa jälkeen vaativat parlamentissa.
Tiedän, että aihe on erittäin vaikea ja että joillekin maille tunne siitä, että ne ovat osa unionia, tulee olennaisesti tai osittain siitä, että ne toimivat tietyin väliajoin puheenjohtajana kuuden kuukauden ajan. Ymmärrän sen, mutta kaikissa maissa olisi otettava huomioon, että ne joutuvat odottamaan puheenjohtajuutta kauan, kun unionissa on yli 20 maata. Kenties siis se, että saa toimia tietyin väliajoin puheenjohtajana kuuden kuukauden ajan, menettää merkitystään, kun maan puheenjohtajakausien välinen aika venyy useaksi vuodeksi.
Käsittelin tätä aihetta kuitenkin vain henkilökohtaiselta kannalta, koska sitä on epäilemättä käsiteltävä valmistelukunnassa, kuten ilman muuta kaikkia muitakin aiheita, ja sitä on viimein selvitettävä hallitustenvälisessä konferenssissa.
Neljäs aihe, jolle meidän pitäisi mielestäni omistaa jonkin verran aikaa - käsittelin sitä kirjallisesti, jotta siitä voitaisiin keskustella - koskee neuvoston avoimuutta yleensä mutta aivan erityisesti silloin, kun se toimii lainsäätäjänä. Mielestäni meidän olisi pohdittava, miten voimme ottaa kansalaiset entistä tiiviimmin mukaan silloin, kun neuvosto toimii lainsäätäjänä; tämäkin on asia, jota voidaan käsitellä ainoastaan valmistelukunnassa ja sittemmin hallitustenvälisessä konferenssissa, mutta minusta on tärkeää, että luomme vähitellen tietynlaista ilmanpiiriä tai kulttuuria, jotta ennemmin tai myöhemmin - ja mitä pikemmin, sen parempi - tällaiset ehdotukset olisivat tärkeä osa Euroopan unionin kollektiivista elämää.
Palaan nyt kuitenkin kahteen pääaiheeseen, joihin ei periaatteessa tarvita valmistelukuntaa eikä hallitustenvälistä konferenssia vaan ainoastaan poliittista tahtoa, tahtoa tehdä asioita, eikä meidän tarvitse mielestäni odottaa huomiseen, että voimme tehostaa Eurooppa-neuvoston valmistelua ja toimintaa, keskittyä tärkeimpiin aiheisiin, tehdä analyyseja entistä kurinalaisemmin ja valmistella asioita entistä järkevämmin, vakavammin ja tehokkaammin. Jos poliittista tahtoa olisi, se voitaisiin toteuttaa tänään, koska mikään ei estä sitä - perussopimukset eivät estä sitä - eikä se millään tavalla muuttaisi Euroopan unionin varsinaista toimintaa.
Hyvät parlamentin jäsenet, arvoisa puhemies, juuri tällaisten asioiden parissa me parhaillaan työskentelemme. Esittelin Barcelonassa alustavan, lyhyen selvityksen, jossa esittelin hyvin ylimalkaisesti näitä aiheita. Nyt puheenjohtajavaltio - yhdessä sihteeristön ryhmän kanssa - ottaa yhteyttä eri pääkaupunkeihin ja selvittää, voitaisiinko Sevillan Eurooppa-neuvostoon eli kesäkuun loppuun mennessä päästä yksimielisyyteen joistakin asioista, jotka vaativat pelkästään poliittista tahtoa niiltä 15:ltä hallitusten päämieheltä, jotka istuutuvat pöydän ääreen, ja myös komissiolta.
Hyvät parlamentin jäsenet, tässä oli hyvin lyhyesti se, mitä me nyt teemme. Neuvoston uudistukseen liittyy monia muitakin asioita, jotka ovat aivan epäilemättä valmistelukunnan esityslistalla ja hallitustenvälisen konferenssin esityslistalla. Meillä on vielä aikaa keskustella niistä ja tarvittaessa saada aikaan sopimuksia, jotta toimielin toimisi entistä nopeammin ja käsittelisi asioita entistä järkevämmin ja tehokkaammin Euroopassa, joka onneksi on uudenlainen, koska maailma on uudenlainen; entistä paremmassa Euroopassa, koska maailma on entistä parempi.

Barnier
. (FR) Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston pääsihteeri, hyvät parlamentin jäsenet, kaikki Eurooppaa koskevat mielipidetiedustelut, joita olemme tutkineet, osoittavat, että kansalaisten silmissä toimielimemme ovat hyvin monimutkaiset, liian monimutkaiset, että ne eivät ole avoimia, että ne ovat liian kaukaiset. Olen sitä mieltä, että jokaisen toimielimen on, ainakin osittain, otettava vastuu monimutkaisuudesta ja selitettävä se, koska tämä osa monimutkaisuutta on hinta, joka maksetaan yhdistyneestä Euroopasta, joka ei samanaikaisesti ole yhdenmukainen Eurooppa.
Tämä ei tarkoita sitä, etteikö jäljelle jäänyttä osaa, joka ei ole mitenkään vähäpätöinen osa, voisi kehittää ja etteikö siihen voisi kohdistaa muutoksia, erityisesti hetkellä, jolloin valmistaudumme ottamaan lukuisia riskejä Euroopan unionin toiminnassa, kun meillä on 30 maata pöydän ympärillä - ensin 25 maata - 15 maan sijasta. Tiedämme hyvin, kuten Javier Solana sanoi, että välttämättömät uudistukset vaativat sopimusten muuttamista. Muutoksia on jo tehty, mutta vähintä mitä voin sanoa, on se, että ne eivät ole olleet läheskään riittäviä. Tämä tarkoittaa sitä, että onnistuaksemme tällä kertaa meidän on ensin keskusteltava unionin tehtävistä: sitä me teemme valmistelukunnassa. Valmistelukunnan työnä on siis unionin tulevaisuus.
Muihin uudistuksiin voidaan kuitenkin jo ryhtyä nykyisten asiaa koskevien oikeussääntöjen puitteissa, jos siihen vain on tahtoa, muuttamalla tapoja tai käytäntöjä. Euroopan komissiossa, jonka puolesta minä puhun, me olemme puheenjohtaja Prodin vaikutuksesta aloittaneet sarjan sisäisiä uudistuksia. Aloitimme melko laajan hallinnollisten uudistusten ohjelman; uudistukset koskevat kaikkien osastojemme työtapoja. Neuvosto on harjoittanut omaa harkintaa ensin kertomuksen pohjalta, jossa vuonna 1999 annetut suositukset eivät ole vielä tähän päivään mennessä toteutuneet. Javier Solanan esittelemän kertomuksen suurin ansio on minusta siinä, että se käynnistää keskustelun uudelleen hyvin konkreettisesti ja jopa pedagogisesti, ja kuten hän itse sanoi, se luo pohjan - kuten se jo teki Barcelonassa ja tekee pian Sevillassa -, jolla herätetään poliittista tahtoa valtion- ja hallitusten päämiesten tasolla.
Näissä perusasiakirjoissa muistutetaan siitä, että unionin aloitteiden varsin jäsennelty suunnittelu puheenjohtajatasolla on tarpeen, ja todetaan, että neuvoston eri kokoonpanot tarvitsevat paremman horisontaalisen koordinaation. Niissä suunnitellaan Eurooppa-neuvostoa, joka on keskittynyt poliittisen liikkeellepanijan rooliinsa, ja lopuksi niissä tunnustetaan lainsäädäntötyön suuremman avoimuuden vaatimus.
Tämä keskustelu on komissiolle hyvin tärkeä. Hyvät parlamentin jäsenet, parlamentti antaa keskusteluun äärimmäisen rakentavan ja olennaisen panoksen esittelijöittenne Maij-Weggenin ja ministeri Jacques Poosin ansiosta. Komission puolesta haluaisin yksinkertaisesti ilmoittaa teille tuesta, jota annamme niille neljälle näkökohdalle, jotka on esitetty pohdittaessa neuvoston uudistusta.
Ensimmäisestä näkökohdasta hyväksymme ajatuksen neuvoston toiminnan parantamisesta heti, kun se on mahdollista ja siellä, missä se on mahdollista. Komissio tukee neuvoston aikomusta toteuttaa lähitulevaisuudessa kaikki mahdolliset aloitteet, jotka eivät edellytä muutoksia sopimuksiin, ja jättää valmistelukunnan huoleksi kokonaisvaltaisten ja Euroopan unionin tulevan toimielinjärjestelmän kannalta ratkaisevien ehdotusten laatimisen.
Toisesta näkökohdasta hyväksymme johdonmukaisuuden, tehokkuuden ja avoimuuden periaatteet, joihin Solanan kertomuksessa halutaan neuvoston uudistus perustaa. Kuten komissiolla on jo ollut tilaisuus korostaa Valkoisessa kirjassa eurooppalaisesta hallintotavasta, jokaisen toimielimen täytyy tietenkin keskittyä olennaisiin tehtäviinsä. Mutta neuvoston uudistus ei ole vain välttämättömyys itse neuvostolle. Se on välttämättömyys myös muille toimielimille ja itse unionille. Mitä tulee neuvoston tärkeimpien tehtävien uudelleenmäärittelyyn, panen ohimennen merkille, että Barcelonan Eurooppa-neuvoston päätelmät, komission ehdotukset ja parlamentin päätöslauselmissaan ilmaisemat ehdotukset ovat lähentyneet toisiaan, mukaan luettuina ne ehdotukset, jotka te hyväksytte tämän keskustelun päätteeksi. Neuvoston täytyy esimerkiksi lakeja säätäessään järjestäytyä eri tavalla avoimine keskusteluineen ja julkisine äänestyksineen. Minulla ei ole tästä mahdollisesta lainsäädäntäneuvostosta mitään lisättävää siihen, mitä olen jo sanonut edessänne viime lokakuussa Poosin mietinnön käsittelyn yhteydessä.
Kolmannesta näkökohdasta hyväksyn komission puolesta sellaisen asian, jota kutsuisin yhteisömenetelmän uudelleen löytämiseksi, koska vain se tarjoaa meille mahdollisuudet ratkaista tietyt ongelmat jo nyt. Esimerkiksi yksi objektiivisesti ottaen tärkeistä ja arkaluonteisista neuvoston toimintaa koskevista kysymyksistä on puheenjohtajien kierto, josta Javier Solana juuri puhui. Tässä on kaksi tietä: tie, joka edellyttää, että sopimuksia muutetaan puheenjohtajakausien vakauttamiseksi, ja sitten toinen tie, joka ei vaatisi muutoksia. Kun on kyse tästä toisesta vaihtoehdosta, olen huomannut, että neuvoston töiden jatkuvuus ja johdonmukaisuus peräkkäisten puheenjohtajakausien suunnittelussa voidaan saavuttaa perinteisen dynamiikan ansiosta, toisin sanoen siten, että komissio ehdottaa ja Euroopan parlamentti ja neuvosto päättävät. Komission esittelemä vuotuinen toimintastrategia antaa siten tänä vuonna ja ensimmäistä kertaa neuvostolle ja parlamentille mahdollisuuden aloittaa todellinen tasapainoinen vuoropuhelu tulevan vuoden poliittisista painopisteistä ja työohjelmasta.
Samoin tuemme ajatusta horisontaalisista kysymyksistä vastaavan neuvoston muodostamisesta sopimuksia muuttamatta. Kannatamme tätä ajatusta, joka johtaisi kokoonpanoon, jolla olisi yleisten asioiden neuvoston alkuperäinen tehtävä, toisin sanoen neuvoston erityiskokoonpanojen ryhmien koordinointi ja erityisesti Eurooppa-neuvoston valmistelu. Hyvät parlamentin jäsenet, luottakaamme pysyvien edustajien komiteaan, Coreperiin, jolle pitää uudelleen antaa perinteinen neuvoston kokouksien valmistelutehtävä.
Javier Solanan tavoin sanon lopuksi yhteenvetona tästä asiasta, että me haluamme lisää avoimuutta. Avoimuus on vastedes velvollisuus asetuksen (EY) nro 1049/2001 ja niiden toimenpiteiden ansiosta, joihin parlamentti, neuvosto ja komissio ovat jo ryhtyneet ja ryhtyvät piakkoin, jotta valmisteluasiakirjat saataisiin yleisön nähtäville. Yhteisön lainsäädäntötyöstä tulee näin avoimempi. Joka tapauksessa moni asiakirja on jo kansalaisten käytettävissä. Kansalaisia on ennen kaikkea autettava löytämään helpommin etsimänsä tieto. Lähiaikoina heitä tulee auttamaan siinä kolmen toimielimemme yhteinen tietopaketti. Me saavutamme ennen kaikkea vielä enemmän avoimuutta, kun annamme neuvoston päätöksille suurimman mahdollisen määrän julkisuutta, etenkin sen lainsäädäntötyölle.
Tällä mielellä otimme vastaan Javier Solanan kertomuksen niine innovatiivisine ja käytännöllisine ehdotuksineen, jotka se sisältää, ja, kuten neuvoston pääsihteeri Solana itse sanoi monta kertaa, otimme sen vastaan tietenkin tietäen, että suuri osa edistystä, uudistuksia ja parannuksia riippuu siitä, onko Eurooppa-neuvoston tasolla välitöntä poliittista tahtoa, ja hieman myöhemmin siitä, onko valmistelukunnassa ja sen jälkeen hallitustenvälisessä konferenssissa poliittista tahtoa, kun meidän on pakko puhua vielä perustavammista ja olennaisemmista uudistuksista.

Poettering (PPE-DE)
Arvoisa puhemies, arvoisa pääsihteeri, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, aluksi minäkin haluaisin kiittää sydämellisesti neuvoston pääsihteeri Solanaa - sekä tietysti myös arvoisaa komission jäsentä -, mutta aivan erityisesti neuvoston pääsihteeriä, koska me olemme muutenkin useimmiten samaa mieltä komission jäsenen kanssa, ja kiitokseni koskee sitä, että hän aloittaa nyt aivan ilmeisesti neuvostossa uudistusprosessin.
Arvoisa neuvoston pääsihteeri Solana, haluaisin antaa teille lisäksi sydämellisen tunnustuksen, sillä teillä on yhteisen ulkopolitiikan korkeana edustajana - joka toimii erityisesti Lähi-idässä - ja neuvoston pääsihteerinä maailmanlaajuisesti lähes epäinhimillinen tehtävä. Pystytte hoitamaan tehtävänne vain, koska olette niin poikkeuksellinen henkilö. En halua nyt aloittaa toimielinten välistä keskustelua virastanne, mutta en voi kuvitella, että joku toinen henkilö voisi kestää virkojenne aiheuttaman kaksinkertaisen rasituksen niin hyvin kuin teidän on kestettävä ja selviytyisi lisäksi tehtävistä yhtä hyvin.

Haluaisin kiittää teitä sydämellisesti siitä, että olette tehnyt nämä ehdotukset. Toimielintemme - tässä tapauksessa neuvoston - uudistaminen on yhteinen tehtävämme - kuten komission jäsen Barnier sanoi. Siinä yhteydessä on erityisen tärkeää, että teemme eron yleisten asioiden neuvoston, lainsäätäjänä toimivan neuvoston - joka on oikeastaan kaikkein tärkein -, mahdollisesti sen neuvoston, joka valmistelee Eurooppa-neuvoston kokoukset, ja tietysti myös ulkosuhteita hoitavien ulkoministerien välillä.
Mehän tiedämme - nimeltäkin -, kuka tulee ensinnäkin myöhässä ulkoministerien neuvostoon, mutta lähtee vastapainoksi liian aikaisin ja on väliajan - jos on kyse lainsäädännöstä - läsnä vähäistä mielenkiintoa osoittavin ilmein. Siksi me olemme sitä mieltä, että me tarvitsemme Eurooppa-ministerien neuvoston, joka on vastuussa unionin lainsäädännöstä, ja neuvoston, joka hoitaa yleisen ulkopolitiikan. Eurooppa-ministerien neuvosto olisi läsnä aina, kun on kyse lainsäädännöstä, ja se voisi valmistella Eurooppa-neuvoston kokouksetkin, jolloin tärkeimpänä tehtävänä olisi tietysti lainsäädäntö.
Tällaisen Eurooppa-ministerien kokouksen tehtävänä olisi sitten tietysti myös nimittää edustaja, joka toimii sovittelukomiteassa parlamentin kanssa, kun puhumme lainsäädännöstä. Mehän tiedämme, että neuvoston edustajina on nyt usein virkamiehiä - minulla ei ole mitään virkamiehiä vastaan, mutta he eivät ole poliitikkoja -, jotka sitten neuvottelevat näistä kysymyksistä Euroopan parlamentin kanssa. Heidän pitäisi olla poliitikkoja, joilla on rohkeutta tehdä päätöksiä parlamentin kanssa. Tuemme voimakkaasti perustavaa tämänsuuntaista uudistusta.
Lisäksi lainsäädännön kannalta olisi tärkeää, että ministerineuvosto, tai sanokaamme kulloinenkin puheenjohtajavaltiota edustava Eurooppa-ministeri olisi läsnä parlamentissa, kun täällä käsitellään lainsäädännöllisiä kysymyksiä, tai että yksi tai useita Euroopan parlamentin edustajia, siis Euroopan parlamentin jäseniä, olisi läsnä Eurooppa-ministerien kokouksessa, kun se toimii lainsäätäjänä, jotta neuvostossa voidaan kysyä Euroopan parlamentilta: "Mitä mieltä te olette, miten te Euroopan parlamentissa suhtaudutte asiaan?"
Siitä me joudumme käymään vielä useita keskusteluja, ja arvoisa neuvoston pääsihteeri, pyytäisin hartaasti, että asiakirjaa valmistellessanne keskustelisitte vielä asiasta vastaavan valiokunnan - sen puheenjohtaja istuu tässä - kanssa, ennen kuin annatte lopullisen kertomuksenne Sevillaan. Jos ette voi ymmärrettävistä syistä tehdä sitä itse, teillä on edustaja, joka voi neuvotella asiasta vastaavan valiokunnan kanssa.
Puhuitte syystä avoimuudesta, ja se on erityistavoite jäsen Maij-Weggenillekin, joka on kollega Poosin kanssa laatinut päätöslauselmaesityksen, johon ryhmämme haluaa vielä tehdä useita tarkistuksia. Jäsen Maij-Weggen ei voi nyt olla täällä paikalla, koska hän matkusti päivällä äänestysten jälkeen Alankomaihin osallistuakseen siellä vaaleihin, ja mehän odotamme kaikki jännittyneinä tulosta. Me haluamme avoimuuden olevan mahdollisimman suurta. Siksi lainsäädäntötyöhön kokoontuvan neuvostonkin pitäisi kokoontua tämän prosessin jälkeen julkisesti. Tiedotusvälineidenkin - myös television - pitäisi kertoa siitä, jotta me tuntisimme hallitusten yksittäiset kannat lopullisissa äänestyksissä. Arvoisa neuvoston pääsihteeri, haluaisin pyytää hartaasti, että avoimuusasetuksen jälkeen annamme toimielinten väliselle työryhmälle tehtäväksi suuntaviivojen laatimisen avoimuudesta, jotta saavutamme kansalaiset entistä paremmin. Teidän ehdotuksenne ja se, mitä komissio sanoo, sekä meidän puheenvuoromme ovat periaatteessa samansuuntaisia. Jos ponnistelemme ahkerasti, saamme yhdessä aikaan hyviä tuloksia toimielintemme kannalta, eikä vain toimielinten kannalta, vaan koko Euroopan unionin kannalta, unionin kansalaisten kannalta, ja toivotan teille ja meille itsellemme menestystä!
(Suosionosoituksia)

Poos (PSE).
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston pääsihteeri, 22. lokakuuta 2001 hyväksymässään päätöslauselmassa neuvoston uudistuksesta Euroopan parlamentti arvioi, että neuvoston toimivuus on välttämätöntä laajentuneen unionin päätöksenteon demokratian, tehokkuuden ja johdonmukaisuuden varmistamiseksi. Päätöslauselmassa myös sanoudutaan irti nykyisestä toimielinten hajaannuksesta, josta yhteisön menettelyt ovat kärsineet ja josta monet häiriöt neuvoston työskentelytavoissa ja toiminnassa ovat johtuneet.
Viime marraskuun Barcelonan Eurooppa-neuvosto tarttui tähän toistuvaan ongelmaan, mutta joutui jälleen kerran päättämään, että se siirretään Sevillan Eurooppa-neuvostoon, joka pidetään kesäkuussa 2002. Täytyy kuitenkin iloita siitä, että sillä välin pääministeri Blairin ja liittokansleri Schröderin kirje sekä neuvoston pääsihteeri Solanan kertomus "Neuvoston valmistaminen laajentumiseen" rajasivat hyvin kysymykset, jotka vaativat vastausta ennen seuraavaa perustamissopimuksen uudistusta.
Ehdotus esityslistan keventämisestä ja Eurooppa-neuvoston keskittämisestä uudelleen sen suuntaa antaviin ja liikkeellepaneviin tehtäviin, joista määrätään perustamissopimuksessa, on ensimmäinen askel toivottuun suuntaan, ja kiitän neuvoston pääsihteeriä siitä, että hän painotti tätä asiaa esityksessään. Yleisten asioiden neuvoston arvon palauttaminen ja sen toiminnan radikaali uudistaminen ovat luonnollisesti välttämättömät ja välittömät seuraukset Eurooppa-neuvoston uudistuksesta. Ulkoasiainministereiden ja/tai Eurooppa-ministereiden, joista yleisten asioiden neuvosto koostuu, täytyy työskennellä enemmän ja paremmin, toisin sanoen heidän täytyy kokoontua useammin ja toimia kurinalaisemmin. Sen sijaan että he olisivat yksinomaan kiinnostuneita YUTP:stä, heidän on panostettava enemmän poikittaisasiakirjoihin ja heistä täytyy tulla Eurooppa-neuvoston tärkein päättävä ja valmisteleva elin.
Jos yleisten asioiden neuvosto - ja minua ilahduttaa, että neuvoston puheenjohtaja on läsnä, niin että hän voi välittää viestin kollegoilleen - jos yleisten asioiden neuvosto, kuten sanoin, ei ryhdistäydy, sille käy huonosti. Silloin valtion- ja hallitusten päämiehet ottavat kaiken valtaansa, huolehtivat kaikesta valtiosihteerien tai muiden valtuutettujen ministereiden välityksellä ja ohittavat yhteisön valmistelevat tahot, mukaan luettuna Coreperin.
Tässä vaihtoehdossa - tätä on korostettava - hallitustenvälinen menetelmä juhlii lopullista voittoaan ja yhteisömekanismi voidaan haudata. Yhteisömekanismi edellyttää, että komissio ehdottaa ja Euroopan parlamentti ja neuvosto tekevät päätöksiä, kaikki tämä mahdollisimman avoimesti. Päätöslauselmaluonnoksessa, jota teille ehdotetaan, kaksi yhteisesittelijää muistuttaa periaatteista, joiden pitäisi Euroopan parlamentin mukaan innostaa neuvoston uudistukseen, ja esittelijät korostavat, että nyt on kiireesti tehtävä päätös.

Duff (ELDR).
Arvoisa puhemies, kiitän neuvoston pääsihteeri Solanaa hänen erittäin mielenkiintoisesta julkilausumastaan. Kun lukee rivien välistä, kuten pitäisi tehdäkin, on melko selvää, ettei neuvoston uudistuksessa juurikaan edistytä. On ehkä melko epärealistista ajatella, että asiassa voitaisiin edistyä, ennen kuin ongelmat paisuvat noin 25 ministerin neuvostossa. Suoraan sanoen minusta on kuitenkin hämmästyttävää, että neuvoston pääsihteeri Solana ja pääministeri Blair ja monet muut voivat panna alulle ajatuksen eräänlaisen neuvoston puheenjohtajistosta muodostettavan toimeenpanevan hallituksen perustamisesta viittaamatta Euroopan komission asemaan.
Tässä on parasta olla suorapuheinen. Neuvoston hallituksen perustaminen riistäisi komissiolta aloiteoikeuden ja romuttaisi sen ratkaisevan aseman kaikkien jäsenvaltioiden yhteisten etujen määrittämisessä ja ilmaisemisessa.
Mitä tulee puheenjohtajakysymykseen, keskusteluja ei voi päättää pohtimatta, olisiko lopulta asianmukaista antaa komission toimia neuvoston tavallisten kokousten ja neuvoston pääsihteeri Solanan ulkoministerineuvoston puheenjohtajana ja säilyttää rutiinimainen kuuden kuukauden sirkus itse Eurooppa-neuvostolla. Tämä saattaisi olla kaikkein sopivin toimintatapa neuvoston tiiviin koordinoinnin ja jatkuvuuden varmistamiseksi.
Lopuksi meidän pitäisi käsitellä pulmallista komitologiakysymystä. Unionin tehokkuus paranee merkittävästi heti, kun komissiolle annetaan riittävästi toimeenpanovaltaa, jolloin neuvosto ei sekaannu jatkuvasti sen toimintaan. Uudistuksessa on siis vielä paljon tehtävää, ennen kuin olemme valmistelukunnan mielestä käsitelleet riittävästi kaikkia tärkeitä kysymyksiä.

Frassoni (Verts/ALE).
Arvoisa neuvoston pääsihteeri Solana, yksi Euroopan unionin toimintaan liittyvistä suurimmista kummallisuuksista on se, että te keskustelitte kanssamme pitkään Lähi-idän kriisistä, ja heti sen jälkeen olette jälleen täällä keskustelemassa asiasta, joka ei voisi olla ulkopolitiikasta vastaavan korkean edustajan tehtävänne kannalta yhtään oudompi eikä yhtään siitä kauempana, eli neuvoston uudistuksesta.
Minun pitää kuitenkin sanoa teille, että tämän lyhyen puheenvuoroni mukaisesti minun ja ryhmäni näkemys on, että teidän paikkanne istuntosalissa ei pitäisi olla siinä vaan tuolla. Ja tästä näkökulmasta katsomme, että ehdotustenne olennainen puute on se, että olette edelleen sitä mieltä tai vaikutatte olevan sitä mieltä, että neuvoston pitäisi toimia hallituksen roolissa, olipa kyse sitten Eurooppa-neuvostosta tai ministerineuvostosta. Meidän mielestänne asian ei pitäisi olla näin, koska tehokkuuden ja demokratian kannalta neuvoston pitää toimia lainsäätäjänä yhdessä parlamentin kanssa. Meitä siis huolestuttavat varsin huomattavassa määrin ne keskustelut, joita tällä hetkellä käydään erityisesti kahdesta kysymyksestä: ensimmäinen kysymys koskee puheenjohtajakiertoa. Te sanotte, että tämä järjestelmä ei ole tehokas, että se ei toimi ja että puheenjohtajakauden kestoa täytyy pidentää. Teidän pitääkin nyt näin ollen selittää minulle, minkälainen suhde syntyy tämän tulevan kaksi tai kaksi ja puoli vuotta kestävän puheenjohtajan ja komission puheenjohtajan välillä. Tässä tilanteessa syntyisi varmasti ongelma, joka aiheuttaa ristiriitoja ja mahdollisen konfliktin. Antakaamme siis puheenjohtajakauden pysyä sellaisena kuin se on, ja yrittäkäämme sen sijaan parantaa neuvoston roolia lainsäätäjänä, koska tämän asian on oltava tulevan uudistuksen keskipisteessä.
Tätä uudistusta ei sitä paitsi voi toteuttaa muutoin kuin niin, että saavutetaan uudenlainen tasapaino Euroopan unionin eri toimielinten valtuuksien välillä, ja tässä yhteydessä lujitetaan ja pitää lujittaa Euroopan parlamentin roolia lainsäätäjänä yhdessä neuvoston kanssa.
Esitän nyt pikaisesti yhden huomion, koska te kerran puhuitte avoimuuden kulttuurista. Olisimme todellakin kovin mielissämme, jos neuvosto antaakseen eräänlaisen signaalin ei noudattaisikaan oikeudellisen yksikön kantaa, jossa se vahvisti, että Euroopan parlamentilla ei ole pääsyä ulkosuhteita ja liittymisneuvotteluja koskevien yhteisten kantojen asiakirjoihin. Mielestäni tämä on täysin ristiriidassa sen kanssa, mitä te toitte esiin avoimuuskysymyksestä. Tässä yhteydessä haluaisimme mielellämme kuulla, voimmeko toivoa, että te itse ja neuvosto olisitte riippumattomia suuresti arvostetusta oikeudellisesta yksiköstä.

Kaufmann (GUE/NGL)
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston pääsihteeri, neuvostolla on toimielimistä epäilemättä suurin uudistustarve. Emme voi enää hyväksyä monia asioita, koskekoon ne sitten järjettömän laajoiksi kehittyneitä, läpinäkymättömiä rakenteita ja alirakenteita tai yleisten asioiden neuvoston työn koordinaation puutetta. Rakenteiden epäselvyys, liian monimutkaiset päätöksentekomenettelyt, mutta ennen kaikkea avoimuuden puute ovat syynä siihen, että kansalaisilta on jäänyt moni asia ymmärtämättä, jopa kokonaan huomaamatta. Kysykääpä joskus keneltä tahansa Eurooppa-neuvoston ja Euroopan neuvoston kaltaisista käsitteistä.
On tosin totta, että unionin laajuisia sääntöjä ei voida laatia hallitusten hyväksymättä niitä ministerineuvostossa, mutta kuvitteellisen Brysselin leimaaminen syylliseksi tai komission syyttäminen julkisuudessa on edelleen suosittu leikki vain siksi, että se vaikuttaa sisäpoliittisista syistä hyvältä vaihtoehdolta. Oman maani hallituskin on viime aikoina valitettavasti kunnostautunut häpeällisesti tässä suhteessa. Siksi tarvitaan todella perusteellisia uudistuksia, nimittäin uudistuksia, jotka eivät salli yhdenkään ministerin piilottaa omaa vastuutaan unionin päätöksistä niin sanotun Brysselin selän taakse.
Minkälaisia uudistuksia tarvitaan? Me tarvitsemme selkeitä sääntöjä demokraattisesta vaikuttamisesta ja jäsenvaltioiden parlamenttien suorittamaa hallitusten Euroopan tasoisen toiminnan valvontaa. Toiseksi me tarvitsemme julkisia kokouksia, kun neuvosto kokoontuu lainsäätäjänä, tietysti televisiokameroin, jotka välittävät keskustelut ja äänestykset ja tarjoavat kansalaisille mahdollisuuden ymmärtää päätöksiä. Kolmanneksi ja tästä olen samaa mieltä jäsen Poetteringin kanssa meidän on perustettava Eurooppa-ministerien neuvosto. Näin otettaisiin huomioon Euroopan yhdentymisen lisääntyvä vauhti, sillä Eurooppa-politiikka ei ole enää pitkään aikaan ollut perinteistä ulkopolitiikkaa, vaan todellista eurooppalaista sisäpolitiikkaa.
Ribeiro e Castro (UEN).
Arvoisa puhemies, minäkin aloitan kiittämällä neuvoston pääsihteeri Javier Solanaa hänen läsnäolostaan tässä keskustelussa. Lisäksi haluan onnitella häntä hänen maaliskuussa laatimastaan asiakirjasta, josta keskusteltiin jo etukäteen Barcelonassa. Muuten en oikein ymmärrä joidenkin kollegojeni esittämää arvostelua, sillä tämä asiakirja on pitkälti yhtenevä Euroopan parlamentin omien kantojen kanssa. Minua ei myöskään huolestuta joissakin diplomaattisissa piireissä esitetty arvostelu, että neuvoston pääsihteerin laatima asiakirja ei sisältäisi juurikaan uusia ajatuksia, vaan että se olisi neuvostossa jo kauan sitten esitettyjen ajatusten kokoelma. Minusta tämä ei ole kielteinen vaan myönteinen asia, ennen kaikkea mikäli Sevillassa tehdään tehokkaita ja toimivia päätöksiä asioissa, joita on yritetty jo kauan, mutta joiden osalta valtion- ja hallitusten päämiehet ovat epäröineet tai kieltäytyneet tekemästä päätöksiä.
Politiikassa on joskus sellaisia asioita, joissa olemme kaikesta yhtä mieltä, ja asioita, joissa olemme kaikesta eri mieltä, mutta nämä Euroopan rakentamiseen ja toimielinten uudistukseen liittyvät kysymykset eivät kuulu kumpaankaan lajiin. Emme ole kaikesta yhtä mieltä emmekä kaikesta eri mieltä. Nämä ovat asioita, joista olemme osaksi yhtä mieltä. Haluaisin myös esittää täsmennyksen: joskus olemme yhtä mieltä tavoitteista, muttemme keinoista, toisinaan taas olemme yhtä mieltä keinoista, muttemme tavoitteista. Tällä kertaa olemme yhtä mieltä esitetyistä keinoista, muttemme tavoitteista. Olemme jyrkästi eri mieltä perussopimus-, työjärjestys- ja toimielinasioiden valiokunnan esittämästä päätöslauselmaesityksestä, jossa tähdennetään, että uudistuksen on hyödytettävä yhteisömenetelmää tai hallitustenvälistä menetelmää
Mielestämme tämä ei ole se suunta, johon meidän on kuljettava. Olemme kuitenkin samaa mieltä ehdotetuista konkreettisista toimista, erityisesti siitä, että lyhyen aikavälin keskeisenä tavoitteena on niin kutsuttu neuvoston toiminnan avoimuus lainsäätäjänä. Olen jopa sitä mieltä, että meidän olisi edullista kutsua tätä avoimuutta jollakin toisella sanalla, koska tässä tarkoittamamme avoimuus ei ole samanlaista kuin avoimuus asiakirjoihin tutustuttaessa. Neuvoston toiminnan julkisuus lainsäätäjänä, sen toiminta avoimien ovien kokouksissa, on itse asiassa sen toimintaa koskeva ratkaiseva uudistus tällä alueella ja tapa torjua sen keskuudessa Euroopan unionin demokratiavajetta.
Olen yksi niistä, jotka vaativat kansallisten parlamenttien entistä suurempaa osallistumista Euroopan rakentamiseen. Lisäksi uskon, että se voi tapahtua vasta, kun neuvosto avaa ovensa lainsäädännöllisille keskusteluille. Kollegamme kansallisissa parlamenteissa seurannevat Euroopan unionin neuvoston tasolla tekemää lainsäädännöllistä työtä ja suhtautunevat siihen toisella tavalla, jos ne voivat seurata suoraan niitä asioita, joista hallituksemme ja jäsenvaltioiden hallitukset keskustelevat, ja niitä kantoja, joita ne laativat neuvostossa.
Tässä salailun ilmapiirissä on vakava ristiriita, jyrkkä ristiriita neuvoston demokraattisen perustan ja neuvoston toiminnan epädemokraattisten toimintamenetelmien välillä. Tämä asia pitää mielestämme korjata, ei siksi, että haluaisimme heikentää Euroopan unionin hallitustenvälistä ydintä, vaan aivan vastakkaisesta syystä, koska haluamme suojella sitä, vahvistaa sen ja tehdä siitä näkyvän, demokraattisen ja osallistuvan.
Juuri tämän takia toivoisin, että uudistus etenisi ja että muut asiat jätettäisiin tuonnemmaksi, erityisesti arkaluonteinen kysymys Euroopan unionin puheenjohtajuudesta. Emme ole valmiita kannattamaan luopumista kiertävästä puheenjohtajuudesta.

Bonde (EDD).
Arvoisa puhemies, neuvoston pääsihteeri Solanan tänään esittämät ehdotukset eivät varmaankaan ole kaikki hänen itsensä laatimia. Kiertävän puheenjohtajajärjestelmän lopettaminen muistuttaa hieman Ranskan presidenttien toivetta hallita EU:ta niin kutsutun "johtokunnan" avulla. Onko ehdotuksen takana neuvoston varapääsihteeri Pierre de Boissieu? Puheenjohtajakierto on EU:n demokraattisin piirre. Kaikki ovat siinä tasa-arvoisessa asemassa. Luxemburg voi johtaa kokouksia siinä missä Ranskakin. Kääpiövaltio Luxemburgin puheenjohtajakaudet ovat todellakin olleet erittäin menestyksellisiä. Ranskan presidentti Chiracin ajama Nizzan sopimus ei ole kunniaksi Ranskalle, eivätkä ranskalaiset äänestäjät varmaankaan hyväksyisi sitä kansanäänestyksessä. Enemmistö ranskalaisista on yleensä viisaampia kuin Ranskan valtio.
Neuvoston espanjalainen puheenjohtaja Aznar on juuri käyttänyt Eurooppa-neuvoston puheenjohtajan paikkaansa neuvoakseen komission puheenjohtajaa lykkäämään yhteisen kalastuspolitiikan uudistamista ja erottamaan kalastuksesta vastaavan komission pääosaston pääjohtajan. Perjantaina pääjohtaja Steffen Smidt istui vielä virassaan eikä kuulunut kiertoa koskevaan luetteloon. Sunnuntaina asioita järjesteltiin pääjohtaja Smidtin selän takana erään puhelinkeskustelun aikana. Maanantaina hänet erotettiin, ja komissio valehteli päin kasvoja siihen johtaneista syistä. Asioiden kulku muistuttaa suurinta skandaalia, jonka olen kokenut 23 vuotta kestäneen parlamenttikauteni aikana. Tapahtumat vaativat riippumatonta tutkintaa, jota kalastusvaliokunnan puheenjohtaja todellakin on pyytänyt. Tästä voimme päätellä, että suuri valtio ei takaa sitä, että puheenjohtajakausi on menestys.
Sallikaa meidän pitää kiinni valtioiden välisistä yhtäläisyyksistä ja jakaa tehtävät. Me emme halua suurten valtioiden yhteisiä ryhmäpuheenjohtajakausia, joissa pienet valtiot saavat kaikkein vähiten kiinnostavat tehtävät. Viisaampaa on, että muutamme ministerineuvoston jäsenten ja työryhmien määrää ja keskitymme sellaisiin rajat ylittäviin tehtäviin, joita me emme pysty suorittamaan yhtä hyvin omissa valtioissamme. On viisaampaa rajoittaa ja yhdistää EU:n lainsäädäntöä, jotta sen käsittely olisi helpompaa. On viisaampaa, että ministerineuvostossa otetaan käyttöön täydellinen avoimuus silloin, kun neuvosto säätää lakeja, jotta me kaikki voisimme seurata virkamiesten toimintaa, kun he säätävät lakeja kansan valitsemien edustajien puolesta, joille lainsäädäntövalta kuuluu jokaisen 15 EU:n jäsenvaltion perustuslakien mukaan. Sen avulla voisimme lisätä avoimuutta, läheisyyttä ja demokratiaa sulkeutuneisuuden, kauko-ohjauksen ja lobbaamisen sijasta.

Berthu (NI).
Arvoisa puhemies, eurooppalaiset federalismin kannattajat eivät ole kovinkaan tyytyväisiä neuvoston pääsihteeri Solanan valmistelemaan kertomukseen neuvoston toiminnasta. Hän on todellakin kirjoittanut sinne, että - lainaan kohtaa - Eurooppa-neuvosto on unionin ylin poliittinen auktoriteetti, sillä on laillinen päätösvalta ja se varmistaa mahdollisimman tiiviin yhtenäisyyden toisaalta unionin ja toisaalta sen jäsenvaltioiden välillä.
Tämä arvio on kuitenkin täysin paikkansapitävä, ja se voisi myös sopia eri neuvostoihin, etenkin sen olennaisen, jopa elintärkeän siteen kannalta, jonka se luo jäsenvaltioihin. Menisin jopa vielä pitemmälle. Tulevassa laajentuneessa Euroopassa, joka on välttämättä joustava Eurooppa, neuvostolla on tietenkin keskeinen rooli, sillä se sopeutuu helposti vaihtelevaan geometriaan, kun taas komissio on jäykempi toimielin, niin kuin sitä paitsi Euroopan parlamentti ainakin nykyisessä muodossaan.
Niinpä tulevissa uudistuksissa on otettava huomioon tämä neuvoston keskeinen asema, jotta sen tehokkuutta, näkyvyyttä ja avoimuutta saadaan parannettua. Pääsihteeri Solanan ehdottamat uudistukset vaikuttavat tietyin varauksin meistä oikeansuuntaisilta, kuten sanoin äänestysselityksessäni.

Fiori (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, seuraavan hallitustenvälisen konferenssin tuloksista riippumatta yksi unionin suurimmista ongelmista on sen päätösvalmiuksien, politiikkojen hallittavuuden ja johdonmukaisuuden, ylläpitäminen.
Tulevassa institutionaalisessa toiminnassa neuvosto liikkuu varmasti sellaisella kentällä, jossa se yhtäältä harjoittaa yhteislainsäätäjän valtaansa ja toimii koko unionin hallittavuuden varmistajan roolissa ja jossa se toisaalta pyrkii toteuttamaan unionin politiikkojen johdonmukaisuutta kaikilla tasoilla.
Kannattamme vakuuttuneesti sellaista tehokasta ja avointa neuvostoa, joka noudattaa nykyisten perustamissopimusten sille myöntämien valtaoikeuksien kokonaisuutta, mutta emme varmastikaan voi kieltää sitä, että viime aikoina poliittisen suuntauksen malli, josta tämä on varmasti ehdottoman tärkeä unionin kehityksen kannalta olemme viime vuosina ottaneet vaikutteita, on nyt horjumassa, ja todennäköisesti sitä pitää muovata uudelleen jokaisen toimielimen oman kasvun ja kokonaisvaltaisen muutoksen mukaisesti.
Meillä on tästä monia esimerkkejä: hetki sitten eräs kollegoista mainitsi esityslistojen liiallisen laajenemisen, mutta haluaisimme käsitellä tarkemmin joitakin erityistapauksia. Saamme nyt huomata, että tämä tilanne luo poikkeavuuksia yhteisön menettelyn vahingoksi. Tästä syystä olemme päättäneet pyytää, että neuvostoa uudistettaisiin pikaisesti juuri unionin ihanteellista toimintaa silmällä pitäen. Uudistus on kansalaisten ja kaikkien muiden toimielinten etujen mukaista, ja se olisi mahdollista toteuttaa jopa lyhyessä ajassa ja oletettavasti ilman, että perustamissopimusta tarvitsee muuttaa.
Meidän täytyy ottaa huomioon, että tämä jännittynyt tilanne vahingoittaa eniten yhteisön menettelyä, koska sekä komissio että Euroopan parlamentti joutuvat luopumaan osasta perustamissopimusten niille suomista tehtävistä. Toiminnan uudelleenjärjestelyn on tapahduttava täydessä avoimuudessa, ja sen on tapahduttava ennen Euroopan unionin laajentumista.
Kiitän kaikkia kollegoja niistä panoksista, joita he ovat tuoneet tähän päätöslauselmaan, jonka toivon viitoittavan oikean suunnan vahvalle ja kansalaisille läheiselle ja ennen kaikkea avoimelle Euroopalle.

Corbett (PSE).
Arvoisa puhemies, laajentuminen on suuri haaste kaikille toimielimille, sillä se lisää kaikkien toimielinten jäsenten määrää, mutta neuvostolle haaste on kaikkein suurin. Komissiolla ja parlamentilla on paremmat lähtökohdat käsitellä näitä vaikeuksia, mutta lyhyeksi aikaa Brysseliin lentävien ministerien kokoukset ovat todellinen haaste neuvostolle, sillä yksi keskustelukierros kestää jo puoli aamupäivää.
Monet haasteet vaativat perustamissopimusten muutosta. Se on valmistelukunnan asia. Neuvosto käsittelee lähitulevaisuudessa Sevillassa sellaisia muutoksia, joita voidaan tehdä nykyisten perustamissopimusten puitteissa. Minäkin pidän myönteisenä, että neuvoston pääsihteeri Solanan selvityksessä ja muuallakin on tunnistettu muutokset, jotka voitaisiin toteuttaa.
Pitää paikkansa, että meidän pitäisi yrittää saada Eurooppa-neuvosto keskittymään strategiaan ja keskeisiin strategisiin asioihin, ettei se ole enää pelkkä "valitustuomioistuin", kun tavallinen neuvosto on ajautunut umpikujaan. Tämä on erittäin oleellista. Kun Eurooppa-neuvoston käsiteltäväksi tulee lisäksi sellaisia asioita, joista tavallinen neuvosto päättäisi määräenemmistöllä, niitä pitäisi käsitellä samalla menettelyllä myös Eurooppa-neuvostossa. Sekin olisi hyvä asia.
Olisi myös hyvä ajatus erottaa yleisten asioiden neuvosto ulkoministerineuvostosta. Jotkin jäsenvaltiot haluavat lähettää saman ministerin kumpaankin kokoonpanoon erilaisista sisäpoliittisista syistä - toiset taas eivät. Jokainen jäsenvaltio voi päättää siitä itse, mutta niiden tehtävät pitäisi erottaa toisistaan, jotta kummatkin tehtävät suoritettaisiin hyvin eikä huonosti.
Muita muutoksia voidaan tehdä muuttamatta perustamissopimuksia. Yksi niistä on neuvoston lainsäädäntötoimiin liittyvien kokousten avaaminen yleisölle. Olemme kyllä edistyneet asiakirjojen saatavuuteen ja neuvoston äänestystulosten julkaisuun liittyvissä asioissa. Se on tärkeä edistysaskel, mutta meidän on mentävä vielä yksi askel pidemmälle ja tehtävä neuvoston kokouksista todellakin julkisia.
Lopuksi haluaisin todeta, että neuvoston jäsenten pitäisi parantaa suhteitaan kansallisten parlamenttiensa jäseniin. Protokolla määrää heille sitä varten kuuden viikon ajanjakson jokaisen lainsäädäntöasian kohdalla. Heidän pitäisi tehdä se kunnolla. Kansalliset parlamentit saadaan mukaan toimintaan tällä tavalla eikä perustamalla jotakin uutta toimielintä - jonkinlaista kolmatta kamaria -, joka tekisi neuvostosta kaksi kertaa nykyistä suuremman. Jos ministerit saadaan tekemään työnsä kunnolla, asiat hoituvat hyvin ilman mitään uusia rakenteita.

Brok (PPE-DE)
Arvoisa puhemies, arvoisa pääsihteeri, arvoisa komission jäsen, minusta on hyvä, että neuvosto pohtii omaa uudistustaan. Paljon voidaan tosiaan tehdä sopimuksia muuttamatta. On varmasti tärkeää, että ajattelemme tällöin tehokkuutta ja avoimuutta. Mielestäni erillinen ulkoministerien neuvosto, erillinen yleisten asioiden neuvosto on, kuten kollega Corbettkin äsken sanoi, varmasti hallinnon puolella oikea lähestymistapa.
Lainsäädännön puolella on todellakin siirryttävä julkisiin tilaisuuksiin. Siinä mielessä julkisiin tilaisuuksiin, että neuvosto on kokonaisuudessaan julkisesti vastuussa, jotta kansalaiset tietävät, kuka on vastuussa mistäkin ja jotta lainsäätäjien, parlamentin ja neuvoston, julkinen vuorovaikutus tapahtuu todella julkisesti, jotta kansalaiset voivat varmistua vastuusta Euroopassa. Uskon, että sillä on lisäksi sellainen myönteinen parantava sivuvaikutus, että ministerineuvoston eri kokoonpanot muuttuvat tässä yhteydessä lainsäädäntäneuvoston komiteoiksi eivätkä omiksi lainsäädännöllisiksi elimiksi, johon voisi liittyä mahdollisia kielteisiä tasapainottomia seurauksia.
Olen kuitenkin sitä mieltä, että on erittäin tärkeää ottaa Sevillaa edeltävissä selonteoissa huomioon, että nämä oikeat lähestymistavat eivät johda siihen, että valmistelukunnalta otettaisiin jo osittain pois tehtäviä, ja ottaa huomioon, että valvontatehtävätkin on sovitettu vastaavasti eikä parlamentin oikeutta yhteispäätösmenettelyyn heikennetä. Tämä ei saa johtaa siihen, että Eurooppa-neuvosto muuttuu päätöksentekokäytäntöjen sovittamisen yhteydessä Euroopan unionin ylimmäksi lainsäätäjäksi, joka ei toimi yhteispäätösmenettelyssä Euroopan parlamentin kanssa. Vain neuvosto voi olla lainsäätäjä. Haluaisin nimenomaan varoittaa päättämästä jos sitä yritettäisiin ennen valmistelukunnan päätelmien valmistumista sellaisista asioista, jotka voisivat johtaa parlamentin ja komission heikentymiseen ja vähentäisivät samanaikaisesti valvontamahdollisuuksia, koska se saattaisi huomattavasti vaarantaa Sevillan hyvää kuvaa. Varoitan sellaisista kuvitelmista, joita kuulen usein toistettavan Berliinissä ja Lontoossa!
Cederschiöld (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, avoimuudesta tulee yksi tärkeimmistä mittapuista kansalaisille, kun he arvioivat EU:n tulevien uudistusten parissa tehtävää työtä. EU:n toimielinten on osoitettava kansalaisille, että ne ovat valmiita toteuttamaan heidän odotuksensa. Meillä on 30. toukokuuta 2001 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) nro 1049/2001 Euroopan parlamentin, neuvoston ja komission asiakirjojen saamisesta yleisön tutustuttavaksi. Se on erityinen asetus, jonka 4 artiklassa otetaan huomioon salassapitovelvollisuus. Sitä ei voi vaarantaa toimielinten sisäisillä säännöillä ja luokituksilla.
Toimielinten välisellä komitealla on tärkeä tehtävä, ja sen on otettava uusia askeleita eteenpäin ja myös sovellettava olemassa olevaa lainsäädäntöä nykyistä avoimemmin. Toivottavasti puheenjohtajavaltio Espanja pystyy viemään eteenpäin ehdotusta, joka vastaa odotuksiin. Espanjalla on erittäin tärkeä vastuu avoimuudesta. Espanja voi vauhdittaa sellaisten ihmisten asenteen kehittymistä myönteisemmäksi, jotka edelleen suhtautuvat epäilevästi avoimuuteen. Erityisesti kun muistetaan Espanjan aiempi pidättyväinen asenne, sen on nyt tärkeää osoittaa myönteisempää suhtautumista avoimuuteen.
Lakiasäätävän ministerineuvoston kokousten julkisuus on askel eteenpäin. Haluaisin täydentää sitä Sevillan kokoukseen tarkoitetulla toivomuslistalla. Kaikkien asiakirjojen, myös neuvoston työryhmien asiakirjat, joita yhteispäätösmenettely ja ensimmäinen pilari koskevat, on oltava yleisön saatavilla. Tämä olisi luonnollista kehitystä sille, mitä sanoitte aiemmin. Vähitellen meidän on myös saatava tietoa kansallisista näkökannoista. Lopuksi tarvitsemme kohtuullisen demokraattisen valvonnan myös toisen ja kolmannen pilarin asiakirjoihin. Loppujen lopuksi pilarirakenne on todella huono rakenne avoimuuden luomiseen.

Almeida Garrett (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston pääsihteeri, arvoisa komission jäsen, on olemassa eleitä, jotka jo yksinään saavat kannatuksenne. Sellainen on aikomus uudistaa neuvostoa. Jotkin pääsihteerin mainitsemat poliittisesti erittäin mutkikkaat kysymykset edellyttävät perustamissopimusten tarkistamista. Siksi olisi erittäin hyödyllistä, että neuvosto esittäisi nämä ehdotukset Euroopan tulevaisuutta käsittelevälle valmistelukunnalle tarpeeksi ajoissa, jotta niistä voitaisiin keskustella ja jotta ne voitaisiin niin haluttaessa sisällyttää niiden valmistelujen lopputulokseen, jotka esitetään hallitustenväliselle konferenssille ensi vuonna.
Uskon kuitenkin meidän kaikkien olevan sitä mieltä, että monikaan neuvoston hyvän toiminnan kannalta tarpeellisista uudistuksista ehkä suurin osa niistä ei ole tällaisia. Voidaan lähes tunnustaa myötäilevästi, että yksi Euroopan unionin tärkeimmistä toimielimistä on nykyään etääntynyt perustamissopimuksissa hahmotellusta toimintamallista. Niin kutsuttu hallitustenvälinen menetelmä on käytännössä riistänyt komissiolta ja Euroopan parlamentilta osan perustamissopimusten niille antamasta vallasta, mutta lisäksi se on anastanut kansallisilta parlamenteilta mahdollisuuden valvoa tehokkaasti niiden hallituksia.
Olenkin samaa mieltä kuin Euroopan parlamentin neuvoston uudistusta koskevan mietinnön yhteisesittelijä Poos, joka sanoo, että Eurooppa-neuvostolta odotetaan tulevaisuuteen suuntaavaa ja selväpiirteistä poliittista näkemystä, strategisia valintoja ja suuntaviivoja, ei yhteensovittamisvaltaa tai valtaa tehdä päätöksiä, jotka pitää tehdä yleisten asioiden neuvostossa.
On myös olennaista, että yhtenä lainsäätäjänä neuvosto keskustelee asioista avoimin mielin ja omaksuen poliittisen vastuunsa. On tärkeää osata tunnistaa, kuka päättää asioista tai kuka ei päätä niistä Euroopan tasolla. Bryssel on monien kansalaisten mielestä kaukana, se tarvitsee kasvot. Neuvosto on suurelta osin vastuussa tästä yhteisön toimielinten ja kansalaisten välisestä etäisyydestä. Sen tehtävä on siis hyvin tärkeä. Toivotan sille kovasti onnea!

Solana
. (ES) Sanon teille aivan lyhyesti, että puheenvuoroissa, joita oli laskujeni mukaan 16, esitettiin kaikenlaisia kysymyksiä. Huomaan, että valmistelukunnalla tulee olemaan valtava urakka, kun niistä sovitaan.
Minä puolestani haluaisin esittää parlamentin jäsenille paljon vähäisemmän ja vaatimattomamman ajatuksen, joka voitaisiin toteuttaa välittömästi, jos vain löytyy poliittista tahtoa, ja joka voisi vaikuttaa myönteisesti Euroopan unionin moitteettomaan toimintaan.
Useimmat täällä tehdyt ehdotukset eivät liity siihen, mistä halusin keskustella parlamentin jäsenten kanssa, eivätkä ne kuulu minun toimivaltaani vaan valmistelukunnan ja sittemmin hallitustenvälisen konferenssin toimivaltaan. Haluan kuitenkin sanoa teille, että olen oppinut täällä paljon, ja jos kaikki 620 jäsentä olisivat olleet täällä, olisin oppinut vielä paljon enemmän.

Puhemies. -
Olen varma ja toivon, että olisitte.
Keskustelu on päättynyt.

Puhemies. -
Esityslistalla on seuraavana kyselytunti . Käsittelemme neuvostolle osoitettuja kysymyksiä (B5-0017/2002).

Puhemies. -
Seuraavana on Bart Staesin kysymys nro 1 (H-0265/02):

Aihe: Käyttämättä jääneiden määrärahojen tehokkaampi käyttö
Euroopan tilintarkastustuomioistuimen vuosikertomuksessa varainhoitovuodelta 2000 käy ilmi, että yhteisön varoja jäi käyttämättä yli 11 miljardia euroa. Komission jäsen Schreyer vahvisti äskettäin pidetyssä parlamentin talousarvion valvontavaliokunnan kokouksessa, että vuoden 2001 budjettiylijäämä tulee olemaan noin 10 miljardia euroa. Nykyisten varainhoitosäännösten mukaisesti nämä käyttämättä jääneet varat palautetaan jäsenvaltioille. Euroopan unioni tarvitsee kuitenkin paljon varoja muun muassa laajentumista varten. Neuvosto ja parlamentti toimivat yhdessä budjettivallan käyttäjänä.
Mitä mieltä neuvosto on ajatuksesta muuttaa varainhoitosäännöksiä niin, että käyttämättä jääneitä varoja ei enää palautettaisi jäsenvaltioille, vaan ne siirrettäisiin rahastoon, josta rahoitettaisiin mm. laajentumiseen tai köyhyyden torjuntaan liittyviä toimia?

De Miguel
. (ES) Arvoisa puhemies, koska viime kerralla jäsen Izquierdo Rojo syytti minua puheajan ryöstämisestä sanoen, että tuhlasin aikaa vastauksissani, aion vastata nyt lyhyesti, mutta haluan, että pöytäkirjaan merkitään, että aloitin tasan seitsemän minuuttia myöhässä. En siis aio toistamiseen kuunnella sellaisia syytöksiä.
Hyvä jäsen Staes, vastauksena kysymykseenne haluan kertoa teille neuvoston olevan tietoinen, että kahden viime varainhoitovuoden ajan talousarvio on pantu varsin merkittävissä määrin täytäntöön. Te muistanette, että neuvoston suosituksessa vuoden 2000 talousarvion hyväksymisestä pyydetään, että komissio tekisi jäsenvaltioiden kanssa tarkempia talousarvioennusteita niin rahoituslähteiden kuin kulujenkin osalta, jotta talousarvio ei tulevaisuudessa olisi niin ylijäämäinen. Mikäli niin kuitenkin käy, komission pitäisi toimia tilintarkastustuomioistuimen vuosikertomusten suositusten mukaan ja tehdä olemassa olevia talousarviovälineitä soveltamalla mukautuksia ottaakseen huomioon toisenlaiset kehityskulut.
Neuvosto katsoo, että nykyisessä lainsäädännössä on vaadittava talousarvioennusteiden parantamista, jotta tilanne ei pääsisi enää kehittymään tällaisiin mittasuhteisiin. Mitä taas teidän ehdotuksiinne tulee, neuvosto haluaa muistuttaa, että se ei voi tarkistaa varainhoitosäännöksiä, ellei komissio ole tehnyt esitystä siitä. No niin, viimeisessä varainhoitoasetuksen uudistamista koskevassa ehdotuksessaan, joka on nyt neuvoston käsiteltävänä, komissio piti pelkästään kiinni periaatteesta, jonka mukaan jokaisen talousarvion loppusumma vahvistetaan seuraavan varainhoitovuoden talousarviossa tulona tai menona riippuen siitä, onko kyse yli- vai alijäämästä kuten määrätään parhaillaan tarkistettavan 21. joulukuuta 1977 päivätyn varainhoitoasetuksen 32 artiklan 7 kohdassa ja tämä pitää tehdä korjaavassa talousarviossa.
Edellä esitetyn mukaisesti neuvosto siis etsii omasta puolestaan, kuten aiemminkin, tapaa säilyttää talousarviossa vahvistetut maksumäärärahat.

Staes (Verts/ALE).
Olen erittäin tyytyväinen minulle antamaanne vastaukseen. Meillä oli eilen pieni kiista T?et?enian asioista, mutta nyt olen tyytyväinen, joten näette, että asiat voivat muuttua.
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja de Miguel, olen kanssanne täysin samaa mieltä siitä, kun sanoitte, että kuvauksen on oltava parempi ja että talousarvio on suunniteltava paremmin. Tämän kaiken on tapahduttava. Jos kuitenkin on budjettiylijäämä ja jos varoja on käytetty liian vähän, eikö silloin olisi hieno ajatus siirtää rahat - viime vuonna niitä oli kymmenen miljardia, toissavuonna 11 miljardia ja tänä vuonna ehkä jälleen monta miljardia - jonkinlaiseen rahastoon. Voisimme todellakin käyttää tätä rahastoa hätätilanteisiin, joita tiedämme tulevan. Laajentuminen maksaa paljon enemmän kuin nyt arvioidaan. Siirtäkäämme rahat rahastoon, jotta ne eivät virtaisi takaisin jäsenvaltioihin, koska olemme loppujen lopuksi toki sopineet neuvoston ja parlamentin, kahden budjettiviranomaisen, välisessä pallottelussa, että tiettynä vuonna käytetään tietty summa ja että silloin rahat todellakin käytetään Euroopan hyväksi eikä niiden anneta virrata takaisin jäsenvaltioihin.

De Miguel
. (ES) En voisi olla enempää yhtä mieltä kanssanne. On sääli, että talousarvion varoja ei käytetä ja että vuoden lopussa varoja on palautettava. Tämän sanominen ei tietenkään ole minun asiani: varainhoitoasetukseen olisi tehtävä varaus, joka jäsenvaltioiden on hyväksyttävä yksimielisesti, kuten tiedätte. Olisi siis erittäin toivottavaa, että pian hyväksyttävään uuteen varainhoitoasetukseen voitaisiin esittää tällainen varaus ja että se hyväksyttäisiin.
Olen pahoillani, että T?et?enian kohdalla sattui väärinymmärrys. Reagoin siten yksinkertaisesti siksi, että me olemme mielestäni pitäneet T?et?enian todella päättäväisesti käsiteltävien aiheiden joukossa aivan Euroopan parlamentin ohjeiden mukaisesti. En maininnut sitä puheenvuorossani, mutta se ei johdu siitä, että olisimme unohtaneet sen, vaan koska se on alati esillä.

Puhemies. -
Seuraavana on Glyn Fordin kysymys nro 2 (H-0267/02). Kysymyksen laatijan sijaisena on Andrew Nicholas Duff:

Aihe: Koillis-Aasian kehityspankki
Tukeeko neuvosto kyseisen pankin perustamista, jotta alueelle saadaan äärimmäisen tarpeellisia infrastruktuuri-investointeja?

De Miguel
. (ES) Neuvosto ei ole vastaanottanut minkäänlaista Koillis-Aasian kehityspankin perustamisen tukemista koskevaa pyyntöä, eikä se sitä paitsi ole kuullut koko ehdotuksesta.

Puhemies. -
Seuraavana on Josu Ortuondo Larrean kysymys nro 3 (H-0268/02):

Aihe: Baskimaan parlamentin vetoomus komissiolle vuoropuhelun edistämiseksi Baskimaassa
Maaliskuun 1. päivänä 2002 Baskimaan parlamentti hyväksyi ehdotuksen, jossa se muistutti yhteisön toimielimissä tehdyistä EU:n sisäisiä konflikteja koskevista kannanotoista. Tällaisia ovat esimerkiksi marraskuussa 1996 hyväksytty Redingin mietintö ja marraskuussa 2001 hyväksytty Watsonin mietintö, joista kumpikin on Euroopan parlamentin hyväksymiä tekstejä. Lopuksi Baskimaan parlamentti vetoaa kaikkiin poliittisiin voimiin, jotta ne välttämättä jatkaisivat poliittisiin tarkoituksiin väkivaltaa harjoittavien henkilöiden tekemien rikosten selvittämistä ja yhtyisivät seuraavaan päätöslauselmaan:
Baskimaan parlamentti tuo julki vakaumuksensa, että konfliktien ratkaisemiseksi poliittinen vuoropuhelu on välttämätöntä.
Parlamentti vetoaa myös neuvostoon, komissioon ja Euroopan parlamentin puheenjohtajistoon, jotta edellä mainittuun ja poliittisten edustajien kannanottoihin perustuen Euroopan unioni suuntaisi poliittiset toimensa vuoropuhelun ja liennytyksen edistämiseksi Baskimaassa.
Mihin toimiin neuvosto voisi ryhtyä edistääkseen vuoropuhelua, jolla voitaisiin ratkaista Baskimaan historiallinen konflikti ottaen erityisesti huomioon, että maa sijaitsee Ranskan ja Espanjan valtioiden välissä, minkä takia kysymys on yhteisön sisäinen asia?

De Miguel
. (ES) Arvoisa puhemies, neuvostossa ei ole koskaan keskusteltu jäsen Ortuondon esittämästä kysymyksestä, koska perustamissopimuksessa ei ole myönnetty neuvostolle toimivaltaa tässä asiassa.
Haluaisin muistuttaa jäsen Ortuondolle, että toimivaltaa myönnetään järjestelmässämme perustamissopimuksella ja että neuvosto puuttuu ainoastaan sellaisiin asioihin, joissa sille on erikseen myönnetty toimivaltaa perustamissopimuksissa, eikä kysymyksenne aihe ole sellainen asia.

Ortuondo Larrea (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, haluaisin lainata arvoisalle neuvoston puheenjohtajalle kuuluisaa navarrolaista ajattelijaa Arturo Campiónia, joka sanoi, että on olemassa ranskalaisia baskeja, jotka eivät ole espanjalaisia, mutta kylläkin baskeja, ja espanjalaisia baskeja, jotka eivät ole ranskalaisia, mutta kylläkin baskeja: kummatkin ovat baskeja ja eurooppalaisia. Miten voidaan muka sanoa, ettei baskiongelma ole eurooppalainen ongelma?

Díez González (PSE).
Arvoisa puhemies, ajatellen jäsen Ortuondon kysymystä ja hänen äskeisiä sanojaan aloittaisin puheenvuoroni maantieteen peruskurssilla. Baskimaa ei sijaitse Ranskan ja Espanjan välissä, se ei ole Andorra. Baskimaan itsehallintoalue sijaitsee Espanjan valtion alueella, ja ranskankielinen Baskimaa kuuluu tietysti Ranskan valtioon, niin kuin sen nimestäkin käy ilmi. Siirtykäämme kuitenkin lisäkysymykseen. Eikö puhemies ole sitä mieltä, että mikäli lendakari Ibarretxe, joka on siis itsehallintoalueiden asemasta annetun lain mukaan Espanjan valtion korkein edustaja Baskimaan itsehallintoalueella, olisi paneutunut kaikin omin ja hallituksensa voimin terroristien jäljittämiseen ja pidättämiseen sekä heidän avustajiensa eristämiseen ja tullut parlamentin ja toimielinten pakeille pyytämään meiltä apua ETA:n lakkauttamiseen, tämä olisi jo menettänyt toivonsa?
Arvoisa puhemies, ettekö ole sitä mieltä, että Baskimaan politiikan ongelmana ei ole ainoastaan terrorismista johtuva vapauden puute, joka on tosin perimmäinen ongelma, vaan myös demokraattinen hallitus, joka mitätöi ne demokraattisen toimielimet, joiden toiminnassa se on demokraattisesti mukana ja keksii omasta päästään, toistan, keksii omasta päästään, konflikteja Espanjan kuningaskunnan ja Ranskan tasavallan välille?
De Miguel
. (ES) Arvoisa puhemies, en vastaa neuvoston puheenjohtajana vaan Espanjan hallituksen edustajana: en voi muuta kuin olla täysin yhtä mieltä jäsen Díezin kanssa.

Ortuondo Larrea (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, haluaisin tietää, eikö kysymykseni neuvoston puheenjohtajalle ansaitse vastausta, sillä en ole kuullut sellaista. Minulle vastasi jäsen Rosa Díez, joka vaikuttaa olevan Espanjan hallituksen edustaja täällä. Minulla olisi paljonkin sanottavaa hänelle, mutta tämä välikysymykseni ei kuitenkaan ole osoitettu hänelle vaan neuvoston puheenjohtajalle.

Puhemies. -
Jäsen Rosa Díez haluaa esittää toisen työjärjestyskysymyksen. Haluaisin pyytää teitä lopettamaan niiden esittämisen, koska jäljellä on vielä toinen lisäkysymys.

Díez González (PSE).
Arvoisa puhemies, noudatin mielestäni työjärjestystä. Esitin lisäkysymyksen neuvoston puheenjohtajalle. Kuten jäsen Ortuondo tietää, edustan täällä Euroopan sosialistiryhmää, ja pidän kiinni siitä, että esitin puheenjohtajalle lisäkysymyksen soveltaen työjärjestystä, mielestäni kaikkien taiteen sääntöjen mukaan.
Hyvä jäsen Ortuondo, uskon, että mikäli työjärjestystä sovellettaisiin yhtä tarkkaan kuin minä teen sen, emme todennäköisesti keskustelisi esittämästänne kysymyksestä, koska te johdatte meitä harhaan. Te puhutte valtiosta, Baskimaasta, joka on olemassa ainoastaan taruissa tai teidän päässänne, ja se, että esitätte neuvostolle kysymyksen jostakin, jota ei ole olemassa, voi todellakin olla hyvin paikallaan juttutuokiossa nuotion ympärillä, mutta?
Evans, Robert (PSE).
Minun on heti aluksi sanottava, että en anna kenellekään periksi tuomitessani terrorismin ja terroriteot, eikä tämä asia vaikuta ainoastaan Espanjaan vaan kaikkiin Euroopan unionin valtioihin. Ministeri Aznar sanoi taannoin, että Lähi-idän rauhanprosessissa tarvitaan palestiinalaisten ja Israelin hallituksen välistä vuoropuhelua.
Voisiko puheenjohtaja - joko puheenjohtajavaltion edustajana tai Espanjan hallituksen edustajana - antaa esimerkin jostakin maailmanhistorian aikaisemmasta tilanteesta, joka olisi pystytty ratkaisemaan muutoin kuin käymällä vuoropuhelua ihmisten kanssa, jotka tekevät terrori-iskuja Espanjan kaltaisessa valtiossa. Monet ihmiset Euroopan parlamentissa ja Euroopassa uskovat, että jossakin vaiheessa Espanjan on pakko aloittaa vuoropuhelu - niin valitettavaa kuin se onkin ja vaikka se ei pidäkään ajatuksesta. Jos asia ei ole näin, voisiko hän antaa minulle esimerkin jostakin tilanteessa, jossa jokin muu keino kuin vuoropuhelu on toiminut?

De Miguel
. (ES) Sanoin jo olevani täällä unionin ministerineuvoston puheenjohtajana, ja toistan, ettei ministerineuvostossa ole koskaan keskusteltu sen enempää jäsen Ortuondon kuin edellisen puhujankaan esittämästä kysymyksestä, eikä se kuulu perustamissopimuksessa neuvostolle annetun toimivallan piiriin. Minulla ei siis ole mitään sanottavaa neuvoston puheenjohtajana ja Espanjan hallituksen edustajana vastaan kysymykseen kotimaani parlamentissa enkä Euroopan parlamentissa.

Puhemies. -
Istunnon puhemiehenä en tietenkään saa puuttua keskusteluun, vaan minun on taattava sen eteneminen, mutta minun on jäseniä valaistakseni sanottava, että 43 artiklassa esitettyä kyselytunnin järjestämistä koskevassa liitteessä 2 sanotaan selvästi, että kysymykset voidaan ottaa käsiteltäväksi, mikäli ne eivät sisällä väittämiä tai mielipiteenilmauksia. On kysymyksiä, jotka sisältävät suuren luokan väittämiä tai mielipiteenilmauksia ja jotka eivät ole välttämättä jäsenvaltioiden perustuslakien mukaisia.
Minun on sanottava, että tämä kysymys päätettiin ottaa käsiteltäväksi sananvapauden tukemista ajatellen ja espanjalaisesta versiosta poikenneen ranskalaisen käännöksen mukaan. Toisin sanoen samantapaista kysymystä ei vastaisuudessa oteta käsiteltäväksi. Lisäksi sanon teille, että istunnon puheenjohtajana ainoastaan selvitän teille työjärjestystä kysymyksen asiasisältöä koskevilta osin.

Staes (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, nyt olen kyllä sitä mieltä, että tulkitsette työjärjestystä hyvin yksipuolisesti. En ole toiminut parlamentin jäsenenä kovinkaan kauan, mutta olen liikkunut jo tarpeeksi kauan tässä rakennuksessa, niin että tiedän meidän tosiaankin keskustelleen täällä aiemmista ongelmista jäsenvaltioissa. Tarkoitan tässä Pohjois-Irlannin kysymystä. Olemme laatineet siitä hyvin monta mietintöä, ja tässä parlamentissa ei ole siten tuntematonta keskustelu jäsenvaltioiden sisäisistä asioista, kun on kysymys terrorismin torjunnasta. Olen täysin samaa mieltä Euroopan sosiaalidemokraattisen puolueen ryhmään kuuluvan englanninkielisen kollegan kysymyksestä. Ainoastaan vuoropuhelu, myös mahdollisten terroristien kanssa, voi johtaa kestävään rauhaan.

Puhemies. -
Hyvä jäsen, en aio ryhtyä väittelemään. Selvitin teille työjärjestystä ja kysymyksen väittämiä. Tietyn mittaluokan väittämiä, jotka eivät ole Euroopan todellisen tilanteen mukaisia, ei saa esittää. Minä en puuttunut keskusteluun. En ole kanssanne samaa mieltä; keskustelussa on kunnioitettu sananvapautta, mutta minä vain selvitin teille työjärjestystä.

Puhemies. -
Seuraavana on Mihail Papayannakisin kysymys nro 4 (H-0272/02):

Aihe: Siirtolaisvirrat kolmannen maailman maista
On merkille pantavaa, että aina kun EU:n jäsenvaltioissa nousee esiin kysymys suurten siirtolaisjoukkojen kauttakulusta, käynnistyy uudelleen julkinen keskustelu tarpeesta laatia jäsenvaltioiden yhteisiä toimia. Huolimatta siitä, että vetoomus yhteisen eurooppalaisen turvapaikka- ja siirtolaispolitiikan laatimisesta on yleisesti hyväksytty, tätä kysymystä käsitellään hajanaisesti ja huomattavin viivein.
Kun otetaan huomioon ongelman ratkaisemiseen tähtäävät riittämättömät toimet (pakolaisrahaston talousarvio vuosina 2001-2004 on erittäin pieni; neuvoston ehdotus direktiiviksi turvapaikanhakijoiden vastaanottoa jäsenvaltioissa koskevista vähimmäisvaatimuksista, (KOM(2001)0181/lopullinen

De Miguel
. (ES) Tampereella kokoontui 15.16. lokakuuta 1999 Eurooppa-neuvosto, jonka tavoitteena oli perustamissopimuksen osaston IV vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvan alueen asteittaista luomista koskevien säännösten täytäntöönpano ja jonka päätelmissä vahvistettiin tarve laatia yhteinen turvapaikka- ja siirtolaispolitiikka.
Lisäksi päätelmissä osoitettiin neljä osa-aluetta, joiden varaan tämä politiikka pitäisi rakentaa: kumppanuus lähtömaiden kanssa, yhteinen eurooppalainen turvapaikkajärjestelmä, muuttovirtojen hallinta ja kolmansien maiden kansalaisten oikeudenmukainen kohtelu.
Komissio esitti Tampereen päätelmien mukaisesti marraskuussa 2000 kaksi tiedonantoa, joista ensimmäinen koski yhteistä siirtolaispolitiikkaa ja toinen yhteistä turvapaikkapolitiikkaa. Komissio asettaa niissä suuntaviivat, joiden perusteella olisi sen mielestä määriteltävä keskipitkän ja pitkän aikavälin strategia ja luotava yhteiset puitteet.
Laekenin 14.15. joulukuuta 2001 pidetyn Eurooppa-neuvoston päätelmissä korostetaan, että Tampereen Eurooppa-neuvoston päätelmissä esille tuodun yhteisen turvapaikka- ja siirtolaispolitiikan luomis- ja soveltamishankkeen mukaisesti neuvostossa käsiteltäviä ehdotuksia on vauhditettava ja on esitettävä mahdollisimman pian ryhtymistä muihin toimiin ja toimenpiteisiin.
Neuvoston elimissä tutkitaan parhaillaan erilaisia tätä asiaa koskevia lainsäädäntöehdotuksia.
Laillisista maahanmuuttoa koskevissa keskusteluissa käsitellään hyvin tärkeitä ja arkoja aiheita, kuten kolmansien maiden kansalaisten perheiden yhdistämistä, vuosia jossakin jäsenvaltiossa asuneiden kolmansien maiden kansalaisten oloja sekä niitä edellytyksiä, joiden perusteella kolmansien maiden kansalaiset voivat päästä jäsenvaltioihin ja harjoittaa niissä taloudellista toimintaa.
Vaikka turvapaikka-asioita koskevissa kysymyksissä vielä jatketaankin eräitä direktiiviehdotuksia koskevia keskusteluja, neuvostossa onnistuttiin pääsemään 25.26. huhtikuuta, odoteltaessa Euroopan parlamentin lausuntoa, sopimukseen laajoista suuntaviivoista, jotka koskevat merkittävää välinettä, direktiiviä turvapaikanhakijoiden vastaanottoa jäsenvaltioissa koskevista vähimmäisvaatimuksista.
Rajatarkastusten tehostamisesta, laittomasta maahanmuutosta ja ihmisillä käytävästä kaupasta on todettava lyhyesti, että 27.28. helmikuuta pidetyssä neuvoston istunnossa hyväksyttiin toimintasuunnitelma, jonka puitteissa päätetään unionin toimista ja toimenpiteistä sekä niiden täytäntöönpanoaikatauluista.
Lisäksi on mainittava neuvoston 25.26. tammikuuta 1999 kokoaman korkean tason turvapaikka- ja siirtolaistyöryhmän työskentely turvapaikanhakijoiden ja siirtolaisten lähtö- ja kauttakulkumaita koskevien toimintasuunnitelmien laatimiseksi. Tämä on kokonaisvaltaisen kysymyksenasettelun ansiota. Näissä toimintasuunnitelmissa esitetään muiden asianomaisten maiden kehitystä edistävien ja vauhdittavien toimien lisäksi konkreettisia toimia laittomien siirtolaisvirtojen vähentämiseksi. Neuvostossa on hyväksytty Afganistania, Albaniaa joka on rajanaapuri-alue Marokkoa, Somaliaa, Sri Lankaa ja Irakia koskevat toimintasuunnitelmat. Tässä yhteydessä kannattaa myös palauttaa mieleen, että kolmansien maiden kanssa tehtävän maahanmuuttokysymyksiä koskevan yhteistyön rahoittamista varten on perustettu uusi budjettikohta B7-667. Siirtolais- ja turvapaikkakysymyksiin liittyvät ongelmat johtuvat suureksi osaksi siitä, että kansalliset lainsäädännöt eroavat tuntuvasti toisistaan näissä asioissa ja että toisaalta ne ovat muuttuneet voimakkaasti viime vuosina. Sitä paitsi laittoman maahanmuuton ehkäisemisen ja torjumisen tarve on heijastunut välistä tiukempien kansallisten lakien laatimisena.
Esille tulleista vaikeuksista ja ongelmista huolimatta niissä keskusteluissa, jotka koskevat perustamissopimuksen säännösten täytäntöön panemiseksi suunniteltuja ja esitettyjä välineitä erityisesti Tampereen Eurooppa-neuvoston päätelmien suuntaviivojen perusteella, on tapana korostaa neuvoston tasoista sitoutumista ja ponnisteluja näiden säännösten tutkimisen ja hyväksymisen nopeuttamiseksi ja siten koko yhteisöä sitovan säännöstön luomiseksi.

Papayannakis (GUE/NGL).
Kiitän neuvoston puheenjohtajaa raportista, joka koskee jäsenvaltioiden aikeita, mutta meillä on raportti aikeista. Kysyin ohjelmasuunnittelusta ja päivämääristä. Milloin tällainen politiikka saadaan aikaan? Kysymykseeni sisältyi tietenkin myös joitakin asioita, jotka eivät näytä kiinnostavan neuvostoa, kuten apu pakolaisille ja kotouttamispyrkimykset. Joka tapauksessa, kysymykseni on seuraava:
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, 15. huhtikuuta neuvosta päätti joistakin toimista, jotka koskevat maita, jotka eivät ole yhteistyössä Euroopan unionin kanssa ja jotka käytännössä helpottavat, elleivät jopa suuntaa, laittomien siirtolaisten virtoja jäsenvaltioihin, ja neuvosto päätti olla julkistamatta näiden maiden luetteloa samalla, kun se julisti, että se ryhtyy toimiin näitä maita vastaan, jotka eivät ilmeisesti hoida velvollisuuksiaan eivätkä tee yhteistyötä Euroopan unionin kanssa. Eikö tässä ole ristiriita, arvoisa neuvoston puheenjohtaja? Mitkä ovat nämä maat? Miksette te nimeä niitä? Mihin toimiin aiotte ryhtyä, jotta ne saataisiin yhteistyöhön Euroopan unionin kanssa?

De Miguel 
. (ES) Haluaisin muistuttaa jäsen Papayannakisille, että Espanjan varapääministeri ja sisäministeri puhui parlamentissa juuri eilen iltapäivällä nimenomaan tästä aiheesta. Kaikista näistä asioista puhuttiin tuntikausia. Minusta tuntuu, että tuon keskustelun jälkeen on turha toistaa sitä kaikkea, mitä Mariano Rajoy sanoi. Olen mielestäni antanut pitkän ja kattavan vastauksen jäsen Papayannakisin kommenttiin, ja minusta tuntuu turhalta käydä uutta keskustelua näistä asioista, joista puhuttiin jo eilen.

Frahm (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, uskon, että me kaikki tiedämme, että näitä tehtäviä ei ole jaettu tasapuolisesti eri jäsenvaltioiden kesken. Mehän tiedämme, että Kreikkaan, Espanjaan ja Italiaan kohdistuu suuri paine, joka on aivan suhteeton näiden valtioiden keskiansioihin nähden. Tämä käy ilmi erityisesti, kun noita valtioita verrataan Tanskan kaltaiseen valtioon, joka sijaitsee sopivan kaukana siirtolaisvirroista. Nyt voimme todeta, että muutamat valtiot, jotka sijaitsevat juuri sopivan kaukana siirtolaisvirroista, tiukentavat voimakkaasti siirtolais- ja turvapaikkapolitiikkaansa. Iso-Britannia tekee niin, Tanska tekee niin. Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, yhteispäätöksen tekemisellä on kiire. Joillakin tätä asiaa koskevilla yhteisillä hankkeilla on kiire. Tällä taakanjaolla on kiire, jos emme halua joutua erittäin suureen ristiriitatilanteeseen tässä kysymyksessä.

De Miguel
. (ES) Hyvä jäsen, haluaisin sanoa teille, että on tietysti totta, että unionin eteläisiin maihin kohdistuu todella suuria paineita. Sanon teille kuitenkin, että mitä tulee kotimaahani Espanjaan, maahan, jonka parhaiten tunnen, se kykenee täysin mainiosti valvomaan eteläisiä rajojaan eikä sen ongelmana ole nykyään valvonta, vaan se, ettei unioni ole tehnyt Saharan etelänpuoleisten Afrikan maiden enemmistön kanssa takaisinottoa koskevia yleissopimuksia. Niinpä varapääministerin eilisistä sanoista huolimatta ongelmana ei ole niinkään maahanmuuton valvominen kuin kertakaikkisen heikkokuntoisissa aluksissa saapuvien siirtolaisten hengen pelastaminen. Ongelmanamme ei todellakaan ole heidän estämisensä, sillä se on helppoa: meidän ongelmanamme on heidän henkensä pelastaminen. Kun se on tehty, seuraavana ongelmana on, ettei ole keinoa heidän palauttamisekseen lähtömaihin, koska ei ole olemassa takaisinottoa koskevia yleissopimuksia eikä niitä edes haluta noissa maissa. Tässä mielessä unioni voisi painostaa lujasti Cotonoun sopimuksen allekirjoittajavaltioita. Ne voitaisiin siis pakottaa sopimuksen tekemiseen.
Hyvä jäsen, lisäksi haluaisin kuitenkin sanoa tiedoksenne, että Espanjan suurin laittomien maahanmuuttajien virta ei täsmällisesti ottaen tule etelästä. Suurin osa Espanjaan tulevasta laittomien siirtolaisten virrasta kulkee rauhassa ja häiritsemättä Ranskan ja Espanjan välisen rajan kautta ja on kotoisin idästä. Nämä laittomat siirtolaiset ylittävät Saksan, Itävallan, Italian ja kaikkien Itä-Euroopan maiden rajanaapureiden rajat kaikessa rauhassa, kulkevat hätäilemättä koko Euroopan halki ja asettuvat Espanjaan, ilman että heitä voitaisiin mitenkään valvoa. Juuri tämä on meitä varsinaisesti huolestuttava asia, koska sekä Espanjaan että Italiaan, joilla on yhteiset rajat muun unionin kanssa, tulee rajanaapureiden kautta enemmän laittomia pakolaisia kuin etelästä meritse tulevien muuttoaaltojen kautta.

Puhemies. -
Seuraavana on Camilo Nogueira Románin kysymys nro 5 (H-0275/02):

Aihe: Itäeurooppalaisilla työntekijöillä korvattujen marokkolaisten työntekijöiden syrjintä
5 000 marokkolaista alkuperää olevaa työntekijää, jotka ovat edellisinä vuosina osallistuneet mansikanpoimintaan Huelvassa, on jäänyt ilman työtä ja toimeentuloa, koska tänä vuonna heidät on korvattu Itä-Euroopan maista tulleilla työntekijöillä. Espanjan viranomaiset ovat suosineet päätöstä tai hyväksyneet sen, koska työntekijät saapuvat lähtömaassaan allekirjoitetun työsopimuksen kanssa. Mihin toimenpiteisiin neuvosto aikoo ryhtyä tämän räikeästi syrjivän ja EU:n periaatteiden vastaisen asenteen takia?

De Miguel
. (ES) Hyvä jäsen, haluaisin teidän saavan tietoonne, ettei yhteisön lainsäädännössä eikä Euroopan unionin ja kolmansien maiden mukaan luettuna Marokon, ehdokasvaltioiden tai muiden Itä-Euroopan maiden välisissä sopimuksissa ole sellaisia säännöksiä, joiden perusteella jonkin kolmannen maan työntekijät voisivat saada osakseen erityiskohtelua työn saamiseksi jossakin unionin jäsenvaltiossa. Ei siis voida pitää syrjintänä, että jonkin kolmannen maan työntekijät korvataan muun kolmannen maan työntekijöillä.
Monien unionin ja ehdokasvaltioiden välisten sopimusten työntekijöiden liikkuvuutta ja palveluntarjontaa koskeviin osioihin sisältyy mainintoja kussakin jäsenvaltiossa vallitsevista oloista ja toimintatavoista.
On siis osoitettava, että vaikka mainitsemanne tilanne on toki surkuteltava, se kannattaa sijoittaa niiden kahdenvälisten suhteiden yhteyteen, jotka Espanjalla on Marokon tai Itä-Euroopan maiden kanssa. Neuvosto ei tunne niiden ehtoja, mielestäni sen ei tarvitsekaan.

Nogueira Román (Verts/ALE).
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, kyse on inhimillisestä ongelmasta, mutta te vastaatte minulle mitäänsanomattomilla yleistyksillä. Otaksun teidän tietävän, että espanjalaisissa sanomalehdissä puhuttiin jokin aika sitten maahanmuuttajista, jotka työskentelivät Huelvassa eräässä mansikkayrityksessä ja elivät kirjaimellisesti kuin eläimet, sillä mainittu yritys oli velkaa heille yli kolmen kuukauden palkat. Jos nämä työntekijät, jotka harjoittavat jotakin työksi luokittelemaansa toimintaa, elävät sellaisissa oloissa, voi vain kuvitella, millaisessa kurjat elinolot täytyy olla niillä 5000 marokkolaisella, jotka kuljeksivat noilla alueilla ilman työtä, kuten mainitsin kysymyksessäni. Nämä henkilöt, jotka olivat aiempina vuosina tottuneet ottamaan osaa mansikanpoimintaan satokauden aikana, korvattiin tänä vuonna Itä-Euroopasta tulleilla tilapäistyöntekijöillä, joilla on käsittämätöntä kyllä Espanjan hallituksen tunnustamat työsopimukset, joita ei ole myönnetty naapurissa asuville marokkolaisille. Tällainen toiminta on epäoikeudenmukaista ja epäinhimillistä, minkä lisäksi se estää kanssakäymisen marokkolaisten maahanmuuttajien kanssa, pahentaa hätää kärsivien yhteisöjen tilannetta, yllyttää keskinäisen kunnioituksen vastaisiin asenteisiin ja jopa rasistiseen toimintaan sekä saa aikaan poliittista ääriajattelua, jonka tuomitsemme. Mitä arvoisa neuvoston puheenjohtaja on aikonut todella tehdä tällaisen toiminnan kitkemiseksi?

De Miguel
. (ES) Muistutan jälleen, että toimivaltaamme säätelee perustamissopimus, enkä muista, että siinä mainittujen toimivaltuuksien joukossa olisi työmarkkinoiden säätely. Neuvostolla ei siis ole mitään sanomista jäsen Nogueiran kysymykseen.

Puhemies. -
Hyvä jäsen, myönnän työjärjestyspuheenvuoron, mutta palautan mieleenne, että neuvosto vastaa asianmukaiseksi katsomallaan tavalla. Lisäksi muistutan kaikkia, että tämä tunti on varattu kysymyksille, ei julkilausumille tai yleisille keskusteluille. Kysymysten on oltava täsmällisiä. Lahjoitan teille omilla selityksilläni varustetun työjärjestyksen, jotta muistaisitte sen.

Nogueira Román (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, olen pahoillani neuvoston puheenjohtajan antamasta vastauksesta, koska puhuin hänelle 5000:n tätä nykyä Espanjassa kurjuuden keskellä asuvan henkilön humanitaarisesta tilanteesta.

Puhemies. -
Seuraavana on Alexandros Alavanosin kysymys nro 6 (H-0276/02):

Aihe: Puheenjohtajavaltio Espanjan Egyptiin kohdistuvat toimenpiteet Kostas Kastaniasin tapauksessa
Perusteellisessa vastauksessaan suulliseen kysymykseeni H-0950/01 Kostas Kastaniasista, joka on ollut turvallisuusluokitukseltaan huipputason vankilassa Egyptissä vuodesta 1989 lähtien, neuvoston puheenjohtaja, Espanjan Eurooppa-asioiden valtiosihteeri Ramón de Miguel totesi, että neuvoston puheenjohtajavaltio on sitoutunut ottamaan asian esiin Egyptin kanssa Kostas Kastaniasin tapauksessa. Kun otetaan huomioon, että Kostas Kastaniasin henki on edelleen uhattuna, kysyn neuvostolta, onko edellä mainittuihin Egyptiin kohdistuviin toimenpiteisiin ryhdytty ja mihin tulokseen ne ovat johtaneet?

De Miguel
. (ES) Aiemman keskustelumme ja parlamentissa antamani lupauksen seurauksena Espanjan Kairon suurlähetystö otti viime maaliskuussa yhteyttä Egyptin viranomaisiin Kostas Kastaniasin ja muiden samassa tilanteessa olevien henkilöiden takia.
Suurlähetystö pyysi Egyptin viranomaisia antamaan luvan siirtää nämä henkilöt lähtömaihinsa suorittamaan rangaistuksiaan.
Kuten puheenjohtajavaltio ilmoitti helmikuussa jäsen Alavanosille, pidätettyjen tai vangittujen henkilöjen suojelu kuuluu osana ihmisoikeuksien yleismaailmallisiin työkaluihin. Espanjan suurlähetystö ja unionin puheenjohtaja viittasivat siihen lukuisia kertoja, samoin kuin kesäkuussa 2001 allekirjoitettuun assosiaatiosopimukseen. Haluan kuitenkin muistuttaa, että tämä sopimus ei ole tullut voimaan, koska sitä ei ole ratifioitu jäsenvaltioiden parlamenteissa.
Egyptin viranomaisten vastaus oli kaikesta huolimatta kielteinen: he totesivat, että asia kuuluu kansalliseen toimivaltaan, että tuomittujen rikokset vahingoittivat kansallista turvallisuutta ja että voimassa olevissa yleissopimuksissa ei sallita siirtoa lähtömaahan.
Neuvostossa ollaan tietoisia näiden tapausten merkityksestä, ja niin kuin monta kertaa aiemmin, se ottaa tapaukset esille kaikissa kahdenvälisissä yhteyksissämme kaikin mahdollisin keinoin ja painostaen Egyptin hallituksen edustajia poliittisesti niin paljon kuin tarve vaatii.

Alavanos (GUE/NGL).
Kiitän arvoisaa neuvoston puheenjohtajaa hänen herkkyydestään myös tänään, kun keskustelimme asiasta, ja hän mainitsi Espanjan lähetystön yhteydenotosta Egyptin viranomaisiin. Haluan sanoa, että kolmesta vangista kaksi on kuollut ja kolmannella on kaikki taudit, hän on patologian oppikirja, viimeksi hän menetti vasemman silmänsä. Toistan: kuolinpäivä on etukäteen ilmoitettu, ja haluaisin kehottaa arvoisaa neuvoston puheenjohtajaa jatkamaan ponnistelujaan. Loppujen lopuksi poliittisella urallamme suurten sanojemme takana se, mikä merkitsee, on mahdollisuutemme pelastaa joitain ihmisiä tai parantaa heidän elämäänsä.

De Miguel
. (ES) Haluaisin vastata sanoen, että neuvoston edustajana suhtaudun äärimmäisen vakavasti jäsen Alavanosin pyyntöön, joka koskee erään julmuudestaan tunnetussa vankilassa epäoikeudenmukaista rangaistusta kärsivän Euroopan unionin kansalaisen todella hädänalaista tilannetta.
Haluan toistamiseen ilmoittaa parlamentille, että unionin puheenjohtajuutta hoitava Espanjan hallitus ei ryhdy ainoastaan uusiin vaan kaikkiin tarvittaviin toimiin niin kauan kuin meillä on tämä tehtävä vastuullamme ja senkin jälkeen, jotta saisimme vapautetuksi tämän vangin, joka on menettänyt terveytensä lähes lopullisesti, niin kuin hän on kertonut.

Puhemies. -
Seuraavana on Andrew Nicholas Duffin kysymys nro 7 (H-0278/02):

Aihe: Euroopan yhteisöjen rekrytointitoimisto
Päätösluonnos Euroopan yhteisöjen rekrytointitoimiston perustamisesta, organisoinnista ja toiminnasta näyttää olevan Euroopan unionin perusoikeuskirjan määräysten vastainen.
Perusoikeuskirjan 21 artiklassa nimenomaisesti kielletään ikään perustuva syrjintä. 51 artiklassa käsitellään määräysten soveltamista EU:n toimielimiin.
Päätösluonnos kuitenkin antaa EU:n toimielimille mahdollisuuden ikäsyrjintään rekrytoinnissaan. Neuvosto, komissio ja Euroopan parlamentti ovat juhlallisesti allekirjoittaneet perusoikeuskirjan.
Miten neuvosto sovittaa yhteen julistamansa perusoikeuskirjan ja rekrytointipolitiikkansa?

De Miguel
. (ES) Haluaisin muistuttaa jäsen Duffille, että neuvosto vastasi jo yksityiskohtaisesti tähän samaan kysymykseen marraskuun 2001 kyselytunnilla, jolloin jäsen Catherine Stihler esitti kysymyksen nro 0795/01.
Haluaisin ilmoittaa teille, että kantamme asiaan ei ole muuttunut tuolloisesta, sillä oikeusvaltio on edelleen sama, ja siksi pyydän teitä tutustumaan vastaukseen, jonka neuvosto antoi tuolloin.

Duff (ELDR).
Arvoisa puhemies, mieltäni vaivaa vielä kolme konkreettista kysymystä, jotka liittyvät tähän ongelmalliseen EU:n rekrytointitoimistoa koskevaan asiaan.
Ensiksi: mikä ajatus oli perusoikeuskirjan juhlallisen julistamisen taustalla? Eikö neuvosto ole halukas panemaan sitä täytäntöön?
Toiseksi: mitä hän luulee sen viestittävän unionin kansalaisille sekä myös ehdokasvaltioille?
Kolmanneksi: milloin hän odottaa asian ratkeavan lopullisesti ja tyydyttävästi?

De Miguel
. (ES) Panen toki muistiin lausumanne, jotka välitän tietysti asiasta vastaaville rekrytointiviranomaisille, mutta nyt minulla ei ole mitään lisättävää aiempiin sanoihini.

Rübig (PPE-DE)
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, rekrytointi on tärkeää sen vuoksi, että on kyse myös havainnollistamisesta. Rekrytointiin tarvitaan nimittäin perusteet. Me tiedämme, että ikä, naiskiintiö ja maakiintiö ovat perusteita. Kysymykseni kuuluu arvioinnin perusteethan on määriteltävä , aiotaanko tulevaisuudessa käyttää tutkijoiden apua, mahdollisesti myös suorahakukonsultteja, jotta rekrytointi tapahtuisi tulevaisuudessa mahdollisimman hyvin.

Puhemies. -
Tuo ei oikeastaan ollut kysymys. Se oli puhujan mielipide.

Rübig (PPE-DE)
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, kysymystä ei kenties käännetty teille aivan täsmällisesti, mutta kysymykseni kuuluu: onko tarkoitus käyttää ulkopuolista tieteellistä apua tai suorahakukonsultteja, jotta mahdollisimman hyvin toimiva rekrytointi voitaisiin taata?

De Miguel
. (ES) Eurooppalaisilla toimielimillä, niin parlamentilla, komissiolla kuin neuvostollakin on uskoakseni riittävästi kokemusta henkilöstön rekrytoinnista. Lisäksi ne ovat perinteisesti rekrytoineet sellaista henkilöstöä, että ne voivat arvioida henkilöstön valintaan tarvittavia ominaisuuksia ja ansioita niiden tarvitsematta turvautua ulkopuolisiin neuvonantajiin. Se ei ole ollut tapana tähän mennessä. En usko, että se on sitä tulevaisuudessakaan.

Puhemies. -
Rohkenen ilmoittaa teille, että parlamentin puhemiehistö tutkii parhaillaan rekrytointitoimiston toimintatapaa toisin sanoen toimielinten välistä henkilöstövalintaa ja toivomme, kuten ministeri De Miguel sanoi, että sen toiminta on erittäin pätevää ja kolmea toimielintä tasapainoisesti hyödyttävää. Kaiken kaikkiaan saamme kuitenkin keskustella siitä aikanaan.

Puhemies. -
Kysymys nro 8 ja kysymys nro 9 käsitellään yhdessä, koska niiden aiheet ovat samankaltaiset.Jonas Sjöstedtin kysymys nro 8 (H-0281/02):

Aihe: Tanskan uusia maahanmuuttolakeja koskevat ehdotukset
Tanskan hallitus on esittänyt useita ehdotuksia maan maahanmuuttolakien tiukentamiseksi.
Tällöin on muun muassa esitetty, että perheiden yhdistämisen ikäraja nostettaisiin 24 vuoteen avioliiton yhteydessä. Se merkitsee sitä, että kun alle 24-vuotias tanskalainen valitsee muunmaalaisen miehen tai vaimon, puolisot eivät voi asettua asumaan Tanskaan yhdessä. Myös yli 24-vuotiaiden kansalaisten osalta otetaan käyttöön rajoituksia heidän solmiessaan avioliiton jonkin muun kuin Pohjoismaiden kansalaisen kanssa.
Katsooko neuvosto, että Tanskan lakiehdotus rajoittaa unionin kansalaisten vapaata liikkuvuutta ollen näin ristiriidassa EU:n oikeuden kanssa? Pernille Frahmin kysymys nro 9 (H-0285/02):

Aihe: Perheiden yhdistäminen ja unionin kansalaisuus
Miten neuvosto suhtautuu eriarvoiseen kohteluun, jollaista Tanskan hallitus esittää ehdotuksessaan, joka koskee tanskalais-ulkomaalaisten avioparien oikeuteen perheiden yhdistämiseen? Ehdotuksesta käy ilmi, että ainoastaan Pohjoismaiden kansalaisilla on oikeus asettua välittömästi asumaan Tanskaan, jos he solmivat avioliiton Tanskan kansalaisen kanssa.
Onko tällainen EU:n kansalaisten eriarvoinen kohtelu sopusoinnussa unionin kansalaisuuden kanssa?

De Miguel
. (ES) Tanskan hallitus on tehnyt monta ehdotusta, joissa on kyse Tanskan maahanmuuttoa koskevien lakien tiukentamisesta. Yhdessä tämän ohjelman kohdista ehdotetaan perheiden yhdistämisen ikärajan nostamista 24 vuoteen avioliiton yhteydessä.
Nämä kaksi kysymystä liittyvät tähän asiaan. Vastaan niihin molempiin. Haluaisin kiinnittää huomionne siihen seikkaan, että neuvosto ei ole se taho, jonka on verrattava jäsenvaltioiden lainsäädäntöä unionin lainsäädäntöön. Se kuuluu joka tapauksessa komissiolle, joka on perustamissopimusten vartija, kuten tiedätte.

Sjöstedt (GUE/NGL).
Haluan kiittää puheenjohtajavaltiota suppeahkosta vastauksesta. Puheenjohtajavaltio Espanjalla on kuitenkin oltava mielipide esimerkiksi siitä, kavennetaanko Espanjan kansalaisten mahdollisuuksia asua toisessa EU-maassa. Eikö puheenjohtajavaltio Espanjalla ole mitään kantaa tähän asiaan?

De Miguel
. (ES) Eurooppalaisen politiikan perustana on, että kaikki valtiot kunnioittavat toistensa lainsäädäntöä, mutta sen lisäksi on olemassa yhteisön säännöstö, jota meidän kaikkien on suoranainen pakko noudattaa. Arvion siitä, että jonkin valtion laki ei ole yhteisön säännöstön mukainen, tekee komissio.
Uskon, että mikäli kaikki valtiot tai kaikki puheenjohtajavaltiot esittäisivät arvionsa muista, joutuisimme syyttelyjen kierteeseen, mikä olisi äärimmäisen vahingollista hyvälle kanssakäymiselle unionissa. Meillä on sitä varten komissio, jolla on meidän sille myöntämiä ylikansallisia valtuuksia, jonka velvollisuutena on saada jäsenvaltiot noudattamaan yhteisön säännöstöä ja jonka tehtävänä on toimia perustamissopimusten vartijana. Siksi Euroopan unioni toimii syyttävänä sormena, joka kertoo kullekin jäsenvaltiolle, ovatko niiden kansalliset lainsäädännöt yhteisön säännöstön mukaisia.
Sallinette minun siis toivoa, että komissio hoitaa tehtävänsä ja että puheenjohtajavaltio Espanja, samoin kuin kaikki sitä seuraavat puheenjohtajavaltiot, suhtautuisivat äärimmäisen varovasti ja kunnioittavasti muihin unionin jäsenvaltioihin.

Frahm (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, sallikaa minun esittää teille kysymys, joka liittyy asemaanne lainsäätäjänä. Neuvostohan laatii viime kädessä tätä yhteistyötä koskevat säännöt. Jos nyt käy ilmi, että jäsenvaltio pystyy tällaisen lainsäädännön avulla estämään työvoiman ja kansalaisten vapaan liikkuvuuden ja aiheuttaa täten ongelmia unionin kansalaisille, suostuisitteko muuttamaan yhteisiä sääntöjä siten, että olisi täysin selvää, että tällaisia rajoituksia ei voi ottaa käyttöön kansallisella tasolla?

De Miguel
. (ES) Hyvä jäsen, kuten tiedätte ja Euroopan parlamentin jäsenenä otaksun teidän tietävän sen neuvosto toimii ja hyväksyy säädökset ainoastaan komission ehdotuksen perusteella. Komission asiana on tehdä tarvittavat ehdotukset, jotka me sitten hyväksymme.
Mikäli myöhemmin havaitaan, että hyväksymämme asia on vastoin jonkin maan kansallisia lakeja, komission toimivallassa on käynnistää rikkomusmenettely ja viedä kyseinen valtio oikeusistuimeen, mikäli se on tarpeen. Tuomioistuin puolestaan ratkaisee asian. Neuvosto ei ratkaise jäsenvaltioiden välisiä kiistakysymyksiä, mikä teidänkin pitäisi tietää.
Puhumme nyt hyvin herkästä toimielinten välisestä tasapainosta ja perustamissopimuksiin kirjatuista säädöksistä, joille kanssakäymisemme on perustunut vuodesta 1956 lähtien. Sanonkin teille, että puheenjohtajavaltio valvoo tämän toimielinten välisen tasapainon säilymistä ja kunkin toimielimen etuuksia kunnioittamista. Jos siis jonkin jäsenvaltion lainsäädäntö ei ole yhteisön säännöstön tai perustamissopimusten säädösten mukainen, komission on käynnistettävä rikkomusmenettely ja oikeusistuimen on langetettava tuomio tuolle maalle.

Puhemies. -
Seuraavana on Rosa M. Díez Gonzálezin kysymys nro 10 (H-0286/02):

Aihe: Euro-Välimeri-kehityspankin perustaminen
Laekenissa joulukuussa 2001 kokoontunut Eurooppa-neuvosto kehotti neuvostoa ja komissiota tarkastelemaan Euro-Välimeri-kehityspankin perustamista eteläisten valtioiden huonon talouskehityksen korjaamiseksi ja siitä aiheutuvien yhteiskunnallisten ja poliittisten seurausten lieventämiseksi. Puheenjohtajavaltio Espanja asetti yhdeksi ensisijaiseksi tavoitteekseen Euro-Välimeri-kehityspankin perustamisen. Barcelonan Eurooppa-neuvoston puheenjohtajan päätelmissä asiaa koskevaa keskustelua päätettiin lykätä vuodella.
Miksi itsenäisen Euro-Välimeri-pankin perustamista koskeva puheenjohtajavaltio Espanjan hanke torjuttiin yksimielisesti? Mitä strategiaa puheenjohtajavaltio aikoo noudattaa kyseisen tavoitteen saavuttamiseksi?

De Miguel
. (ES) Puheenjohtajavaltio Espanjan EuroVälimeri-pankin perustamista koskeva aloite, jolla korostettiin tarvetta lisätä investointivirtoja koko alueella, sai osakseen suurta kannatusta. Näin ollen Barcelonan Eurooppa-neuvostossa sovittiin maaliskuussa 2002, että Euroopan investointipankin sisällä perustettaisiin ja käynnistettäisiin mahdollisimman pian EuroVälimeri-investointiväline, jota täydennetään EuroVälimerikumppanuusjärjestelyllä sekä alueelle avattavalla Euroopan investointipankin edustustolla.
On lisättävä, että välineen tehokkuuden arvioinnin perusteella ja kun otetaan huomioon Euroopan unionin Barcelonan prosessin kumppanien kanssa käytyjen keskustelujen tulokset, harkitaan päätöstä Euroopan investointipankin enemmistöomistuksessa olevan tytäryhtiön perustamisesta Euroopan unionin Välimeren kumppanuusmaita varten. Kyseinen päätös tehdään vuoden kuluttua välineen käyttöönotosta.
Ecofin-neuvoston ja Barcelonan Eurooppa-neuvoston päätelmiä asiasta pidettiin myönteisinä EuroVälimeri-vuoropuhelua käsitelleessä ulkoministerien ministerikokouksessa, joka järjestettiin Valenciassa 22.23. huhtikuuta. Lisäksi siellä vahvistettiin ensiksi, että tämä uusi väline käynnistetään Euroopan investointipankissa ja toiseksi, että vuoden kuluttua sen käyttöönotosta aletaan harkita mahdollisuutta avata Euroopan investointipankin itsenäinen tytäryhtiö, joka on erikoistunut EuroVälimeri-rahoitukseen.

Díez González (PSE).
Teidän ei tarvitse muistaa tätä, mutta Laekenin Eurooppa-neuvostossa suositeltiin jälleen kerran EuroVälimerikehityspankin perustamista nimenomaan Välimeren eteläisten valtioiden huonon talouskehityksen korjaamiseksi ja siitä aiheutuvien yhteiskunnallisten ja poliittisten seurausten lieventämiseksi.
Kuten arvoisa neuvoston puheenjohtaja tietää, näiden valtioiden kasvu on nykyisin aivan liian alhainen, ei ainoastaan kestävän kehityksen varmistamista ja köyhyyden vähentämistä ajatellen, vaan jotta voitaisiin estää niiden satojen kansalaisten ja tuhansien henkilöiden joukkopako, jotka etsivät epätoivoisesti mahdollisuutta välttää kotimaassa odottavan kuoleman.
Ettekö ole sitä mieltä, että tämä vahvistamanne väline, jonka osalta myönnyitte Ecofin-neuvoston kantaan se ei nimittäin ollut puheenvaltio Espanjan eikä neuvoston enemmistön kanta ja joka vaikuttaa riittämättömältä, on tulosta kunnianhimottomasta ja kenties huonosti määritellystä päätöksestä, joka merkitsee äkkijarrutusta ja rohkenisin jopa sanoa suurta askelta taaksepäin, ja että sen voi selittää vain se, että Välimeren eteläisten valtioiden kehityskysymyksistä puuttuu kunnianhimoa tai selkeä strategia?

De Miguel
. (ES) Olen jäsen Díezin tavoin pettynyt siihen, miten pyrkimyksemme ovat toteutuneet.
Hyvä jäsen Díez, te tiedätte varsin hyvin, että EuroVälimeri-pankin perustaminen oli Espanjan haaveena ennen sen puheenjohtajakautta ja myöhemmin sen aikana, mistä syystä toive kirjattiin Laekenin Eurooppa-neuvoston päätelmiin. Se ei ollut sattumaa, sillä valmistelimme silloin maaperää nimenomaan seuraavaa ministerikokousta ja Espanjan puheenjohtajakautta varten, ja myöhemmin sama asia esitettiin myös Barcelonan Eurooppa-neuvostossa, joskin vähäisemmällä pauhinalla. Kunnianhimo ei suinkaan ole vähentynyt, se on yhtä suuri ja sellaisena se pysyykin. Tie tulee yksinkertaisesti olemaan hankalampi ja varmasti pitempi.
Totuus on, että nämä asiat on hyväksyttävä yksimielisesti asiasta vastaavan neuvoston eli talous- ja rahoitusneuvoston kanssa, ja jotkin valtiot pitivät omista syistään uskaliaana, että pankki avattaisiin heti. Ensin päätettiin perustaa väline, sitten tytäryhtiö ja myöhemmin päätettiin harkita, olisiko mahdollista perustaa pankki, jonka pääoma ei tulisi ainoastaan Euroopasta, vaan myös EuroVälimeri-kumppanuusmailta, jotka ovat muuten sangen halukkaita osallistumaan.
Kuten sanoin, en voi muuta kuin ymmärtää pettymyksenne. Toivomme, että voimme säilyttää kunnianhimomme ja tavoitteemme. Tie on vaikeampi ja ehkä tuskallisempi ja pitempi, mutta tavoitteena on edelleen EuroVälimeri-kehityspankin perustaminen, Välimeren altaan valtioiden hyödyttäminen ja erityisesti kaikkien niiden suunnattomien kehitystarpeiden rahoittaminen, jotka ovat nykyään silminnähtäviä ja joiden dramaattisena seurauksena on se, että noiden maiden kansalaiset pakenevat Eurooppaan aiheuttaen meidän kaikkien tuntemat maahanmuutto-ongelmat.
Pankki on siis mielestämme väline, jolla voidaan vaikuttaa näiden valtioiden kehitykseen, ja toivommekin, että tämän uuden menettelyn avulla voimme saavuttaa sen perustamista koskevan tavoitteemme.

Gahler (PPE-DE)
Arvoisa puhemies, arvioin itse asiassa, ettei ongelmana ole niinkään se, että me annamme käyttöön liian vähän rahaa tai ettei meillä olisi mahdollisuuksia tehdä siellä jotain, vaan että kyse on pikemminkin näiden Välimeren eteläpuoleisten maiden vastaanottokyvystä ja siitä, ettei tähän asti ole voitu varmistaa, että hankkeet on tosiaan käynnistetty siellä ja että rahat käytetään aiottuun tarkoitukseen. Ettekö te usko, että jos perustamme EuroVälimeri-kehityspankin, raha on tuossa EuroVälimeri-pankissa ja virtaa sieltä alueelle yhtä huonosti kuin tähänkin asti on virrannut? En itse asiassa usko, että raha virtaisi alueelle paremmin, jos perustaisimme EuroVälimeri-kehityspankin.

De Miguel
. (ES) Teidän sangen arvovaltainen mielipiteenne on täysin sama kuin Saksan liittotasavallan hallituksella, joka oli nimenomaan yksi pankin perustamista jyrkimmin vastustaneista tahoista. Minun on sanottava, että perustelunne eivät ole vailla pohjaa, koska me kaikki tiedämme, että jopa lahjoitettuja rahoja, esimerkiksi Meda-ohjelmassa, ei useinkaan käytetä loppuun, koska hankkeita ei ole kyetty käynnistämään riittävästi.
Pankki on kuitenkin tietysti myös väline, jolla autetaan valtioita tutustumaan paremmin mahdollisuuksiin käyttää rahavaroja. Lisäksi pankista on se etu, että se myöntää lainoja, joilla on aina hintansa. Se, joka joutuu maksamaan palvelusta, haluaa aina saada sen toimimaan paremmin. Se on etuna kehityspankissa, joka on samalla kertaa neuvontakeskus ja joka veloittaessaan tietyn hinnan rahasta saa rahan vastaanottajat arvostamaan enemmän investointeja.
Esittämänne perustelut olivat samoja kuin maanne ja eräät muut käyttivät Ecofin-neuvostossa. Tästä syystä pankkia ei olla ryhdytty perustamaan välittömästi, vaan olemme valinneet vaiheittaisen kehityskulun. Toivomme, että tämän vaiheittaisen prosessin myötä edellytykset paranevat ja että Välimeren valtiot alkavat suhtautua asioihin uudella tavalla käyttääkseen paremmin niitä varoja, joita me annamme niiden käyttöön niin lahjoitusten kuin lainojenkin muodossa.

Puhemies. -
Seuraavana on Esko Olavi Seppäsen kysymys nro 11 (H-0289/02):

Aihe: Galileon luonne ja rahoitus
On päätetty käynnistää Galileo-projekti. Mitä neuvostossa on sovittu järjestelmän käyttämisestä sotilaallisiin tarkoituksiin ja mikä on puheenjohtajavaltion käsitys esiin nousevista tarpeista Galileon sotilaalliseksi hyödyntämiseksi?

De Miguel
. (ES) Haluaisin vastata tähän kysymykseen palauttamalla mieleen, että neuvosto on todennut useaan otteeseen, että Galileo on siviilivalvonnan alainen siviiliohjelma. Tämä on nähtävissä eritoten 5. huhtikuuta 2001 annetussa neuvoston päätöslauselmassa, joka on julkaistu 30. toukokuuta 2001 Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä nro 157/1, sekä neuvoston 26. maaliskuuta 2002 antamissa päätelmissä, jotka on julkaistu lehdistötiedotteessa nro 7282/02. Kaikissa mainitsemissani asiakirjoissa on siis tehty selväksi neuvoston tahto säilyttää Galileo siviilivalvonnan alaisena siviiliohjelmana.

Seppänen (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, herra ministeri, muun muassa Euroopan parlamentti on päätöslauselmissaan vaatinut Galileo-ohjelman käyttämistä myös militaarisiin tarkoituksiin. Se on vastoin sitä, mitä minä haluan mutta se on Euroopan parlamentin tahto. Kun Galileoprojektissa on rahoituksellisia ongelmia ja näyttää siltä, että yhteisön rahoitusta ei ole riittävästi saatavissa koko projektin toteuttamiseen, niin kysyn, onko mahdollista, että rahoitusta tulee yksittäisiltä jäsenvaltioilta siinä tarkoituksessa, että tätä satelliittijärjestelmää voitaisiin käyttää myös sotilaalliseen tiedusteluun. Euroopan unionihan on kehittämässä sellaista puolustus- ja turvallisuuspoliittista ulottuvuutta, johon liittyisi tiedustelujärjestelmien luominen.

De Miguel
. (ES) Ei, varmasti ei.
Olemme sanoneet selkeästi, että se on siviilivalvonnan alainen siviiliohjelma. Tätä päätöstä ei ole tehty kevyesti. Se tehtiin sen jälkeen, kun ensin oli analysoitu perin pohjin kaikki sen seuraukset ja sitä paitsi käyttäen Euroopan unionin laajinta mittapuuta, eli sitä seikkaa, että suurin osa Euroopan unionin valtioista kuuluu myös Pohjois-Atlantin liittoon.
Emme halua puuttua satelliittijärjestelmiin liittyviin toimivaltakysymyksiin, eikä Euroopan unionin vallassa ole puuttua myöskään tiedustelukysymyksiin. Näin ollen päätös on mielestäni se, että Galileo-ohjelma rahoitetaan, että se on siviilivalvonnan alainen siviiliohjelma ja että missään vaiheessa ei pyydetä lisärahoitusta Galileo-järjestelmän muuntamiseksi sotilaallisiin tarkoituksiin kelpaavaksi.

Puhemies. -
Seuraavana on Lennart Sacrédeusin kysymys nro 12 (H-0291/02):

Aihe: Länsi-Afrikan kaakaoviljelmillä käytettävät lapsiorjat
YK:n lastenavun rahasto UNICEF on julkistanut hälyttävän tiedon, jonka mukaan 200 000 länsiafrikkalaista lasta on lapsikaupan kohteena, ja kaakaoteollisuus on merkittävä tekijä tässä kaupassa. Lapsityövoiman käyttö ja ihmiskauppa lisääntyvät koko ajan. Kaakaoviljelmien työntekijät ovat pääasiassa poikia, jotka joutuvat usein tekemään raskasta työtä kaakaopapujen korjuussa. Näiden lasten työpäivät ovat jopa 15-tuntisia. Kyse ei siis ole pelkästään lapsityövoiman käytöstä, vaan lisäksi eri kaakaontuottajat käyvät näillä lapsilla orjakaupan tapaista kauppaa.
Miten neuvosto suhtautuu näihin tietoihin, ja mihin toimiin se aikoo ryhtyä? Miten neuvosto aikoo toimia kyseisten Länsi-Afrikan maiden ja kaakaoteollisuuden suhteen?

De Miguel
. (ES) Euroopan unioni on ilmaissut toistuvasti olevansa erittäin huolissaan pakkotyöstä ja lapsityövoiman käytöstä sekä lapsikaupasta ja lapsiorjista, erityisesti Länsi- ja Keski-Afrikassa.
Viime vuonna Euroopan unioni ryhtyi toimiin useissa alueen maissa kehottaen hallituksia hoitamaan ne velvoitteet, jotka kuuluvat niille asiaa koskevien yleissopimusten tai Yhdistyneiden Kansakuntien yleissopimusten perusteella, sekä ryhtymään niiden mukaisin toimiin. Lisäksi maita kehotettiin edistämään ja kehittämään alueen hallitusten ja kansainvälisten elinten, erityisesti Unicefin ja Ilon, välistä yhteistyötä.
Osa Länsi-Afrikan hallituksista on ilmoittanut Euroopan unionille, että ne ovat ratifioineet tai aikovat ratifioida yleissopimuksen lapsityön pahimpien muotojen kieltämisestä ja välittömistä toimista niiden poistamiseksi ja että ne torjuvat kaikin voimin lapsikauppaa. Niitä maita, jotka eivät vielä ole ratifioineet tätä merkittävää yleissopimusta, on päättäväiseen sävyyn kehotettu tekemään se viivyttelemättä.
Euroopan unioni painottaa edelleen kahdenvälisissä yhteyksissä ja kansainvälisillä foorumeilla, että lapsityön ja lapsikaupan vastaiset toimet on vietävä määrätietoisesti loppuun.

Sacrédeus (PPE-DE).
Haluan kiittää neuvoston puheenjohtaja de Miguelia vastauksesta. Kyseessä on 200 000 lasta, joista useimmat ovat poikia. Ongelma on siis hyvin laaja Länsi-Afrikassa näiden lasten kannalta. Saamassani vastauksessa puhutaan paljon julkilausumista. Voimmeko tehdä muutakin kuin vaatia, että voimassa olevista sopimuksista annetaan lausuntoja? Voimmeko vahvistaa koulutustoimintaa ja panostaa ihmistä ja lasta koskevan käsityksen muuttamiseen tehdäksemme selväksi, että lapset eivät ole kauppatavaraa ja että sen sivilisaation ihmiskuvan mukaan, jolle me haluamme rakentaa, lapsella on loukkaamaton arvo ja lapsia on kohdeltava täysiarvoisina ihmisinä? Onko mahdollisuuksia toiminnan koordinaatioon Yhdysvaltojen ja Japanin kanssa, jotta voisimme auttaa näitä Länsi-Afrikan lapsia?

De Miguel
. (ES) Minusta on ilmeistä, että kaikki Länsi-Afrikan valtiot ovat AKT-yleissopimuksen kautta unionin kumppaneita, minkä lisäksi ne ovat allekirjoittaneet Cotonoun yleissopimuksen. Ne eivät siis ole pelkästään erityisessä liitossa Euroopan unionin kanssa, vaan lisäksi ne saavat erittäin huomattavia rahasummia puhumme 13 miljardista eurosta yhteistyöhankkeisiin.
Lisäksi kaikilla niillä on komission kanssa sovittava "kansallinen maaohjelma" yhteistyövarojen ohjaamiseksi niitä kaikkein kipeimmin tarvitseville aloille taloudellisen ja sosiaalisen kehityksen vauhdittamiseksi. Minusta vaikuttaa, että koulutuksen edistäminen, lasten sopeuttaminen yhteiskuntaan, perheiden vahvistaminen sekä yhteiskunnan heikko-osaisimpien syrjäyttämisen estäminen kuuluvat noiden valtioiden maaohjelmien tärkeimpiin suuntaviivoihin.
Olen varma, että komissiossa ollaan hyvin tietoisia tästä ongelmasta, josta ei kärsitä kaikissa, mutta kylläkin joissakin Länsi-Afrikan maissa, ja olen varma, että se pyrkii käyttämään kaikkia sen ulottuvilla olevia keinoja edistääkseen Euroopan kehitysrahaston myöntämän rahoituksen kautta teidän ehdotuksenne suuntaisia ohjelmia.
Joka tapauksessa huomionne välitetään asiasta vastaavalle komission jäsen Nielsonille, jotta hän osaisi tietää parlamentin olevan huolissaan näiden lasten huolestuttavasta tilanteesta, sillä heidän tulisi olla huomion keskipisteenä kehitysohjelmissamme.

Puhemies. -
Seuraavana on Alejandro Cercasin kysymys nro 13 (H-0296/02):

Aihe: Lissabonin strategia ja täystyöllisyys
Barcelonassa äskettäin kokoontuneen Eurooppa-neuvoston päätelmissä todetaan, että Lissabonin strategian ydin on täystyöllisyys Euroopan unionissa sekä talous- ja sosiaalipolitiikan keskeinen tavoite, joka edellyttää useampien ja parempien työpaikkojen luomista. Sen vuoksi, kuten päätelmissä jatketaan, on edelleen kiinnitettävä erityistä huomiota työllisyyspolitiikkojen ja työmarkkinoiden uudistuksiin. Neuvoston puheenjohtajavaltio puolestaan ilmoittaa ohjelmassaan, että työpaikkojen luominen ja työn laadun parantaminen on yksi koko puheenjohtajakauden tärkeimmistä tavoitteista. Euroopan unionin virallisten arvioiden mukaan työttömyysprosentti Euroopan unionin alueella on kuitenkin 7,8. Espanjan työttömyysluvut ovat koko unionin synkimmät (12,9 prosenttia EUROSTATin helmikuussa 2002 julkaisemien tietojen mukaan), ja työpaikoista on tullut epävarmempia taloudellisesta kasvusta huolimatta.
Mitä aloitteita neuvoston puheenjohtajavaltio nyt aikoo tehdä, jotta kansalliset työllisyyssuunnitelmat tehokkaasti vähentäisivät työttömyyttä ja loisivat laadukkaampia työpaikkoja kaikissa jäsenvaltioissa?

De Miguel
. (ES) Neuvosto katsoo, että Lissabonin Eurooppa-neuvostossa asetetun ja tänä keväänä Barcelonan neuvostossa toiseen kertaan esitetyn täystyöllisyyden tavoitteen saavuttamiseksi on edelleen kiinnitettävä erityistä huomiota työllisyys- ja työmarkkinapolitiikkojen uudistuksiin.
Tässä mielessä on välttämätöntä poistaa esteet työmarkkinoiden yhdistämisen tieltä ja edistää aktiivisia työllisyyspolitiikkoja, säilyttää ehkäisemiseen painottuva näkökulma ja kiinnittää työttömiin yksilöllistä huomiota, jotta he eivät ajautuisi pitkäaikaistyöttömyyteen ja jotta heidät saataisiin parantamaan kykyään osallistua työelämään.
Lisäksi neuvosto korostaa, että Lissabonin tavoitteiden saavuttamiseksi Euroopan työllisyysstrategiassa pitäisi kiinnittää erityistä huomiota Euroopan unionin pitkän aikavälin haasteisiin, erityisesti niihin, jotka liittyvät väestön lisääntyvään ikääntymiseen.
Eurooppalaisen työllisyysstrategian on edistettävä sellaisten dynaamisten ja tehokkaiden työmarkkinoiden luomista, joilla motivoituneet ja koulutetut työntekijät voivat suorittaa korkeatasoisia ja tuottavia tehtäviä. Niinpä strategiassa on tarkasteltava asianmukaisesti sekä työvoiman tarjontaa että sen kysyntää koskevia politiikkoja.
Työllisyysstrategian täytäntöönpanoa varten asetetut jäsenvaltioiden työllisyyspoliittiset suuntaviivat vuodelle 2002, jotka neuvosto hyväksyi virallisesti tämän vuoden alussa, heijastavat suurelta osin niitä uusia poliittisia viestejä, jotka on vahvistettu viimeisimmissä Euroopan täystyöllisyyttä käsitelleissä Eurooppa-neuvostoissa. On jäsenvaltioiden vuoro panna täytäntöön työllisyyttä koskevien suuntaviivojen mukainen työllisyyspolitiikka toissijaisuusperiaatetta sekä jäsenvaltioiden työllisyyteen liittyvää toimivaltaa kunnioittaen.

Cercas (PSE).
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, olette aivan oikeassa sanoessanne, että on jäsenvaltioiden vuoro niin on ollut aina, jo Luxemburgista alkaen panna täytäntöön työllisyyspolitiikka, tehdä konkreettisia aloitteita, olla rajoittumatta toistamaan painokkaasti tavoitteita ja julistuksia, jotka valitettavaksi jäävät pelkiksi sanoiksi tai hankkeiden ja entisten hallintorakenteiden byrokraattiseksi yhdistämiseksi, ilman että olisi keksitty uutta tapaa kannustaa kansakuntaa siten, että sen toimintaan osallistuisivat yhteiskunnalliset toimijat, kaikenlaiset hallintoviranomaiset, parlamentit ja niin edelleen.
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, nimenomaan jäsenvaltiot ovat vastuullisia, ja parlamentti sanoi äskettäin, marraskuussa, saman asian, jota se on toistanut jo viisi vuotta, eli että kansallisissa työllisyyssuunnitelmissa on merkittäviä ohjelmia, arviointia ja seurantaa koskevia puutteita; konkreettiset tavoitteet ja indikaattorit puuttuvat, puhumattakaan taloudellisista voimavaroista. Sanoitte erittäin osuvasti, että on laadittava yksilöllisiä ohjelmia. Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, sanon kaiken tämän ehdottaakseni teille, että niiden 45 päivän aikana, jotka tämä puheenjohtajakausi kestää, puheenjohtajavaltio Espanja tekisi jonkin voimallisen aloitteen, sillä työttömien määrä Euroopassa kasvaa kaiken aikaa, emmekä ole luoneet Lissabonissa lupaamiamme työpaikkoja. Emme myöskään voi jatkaa vanhan kaavan toistamista, hallinnollisia toimia laajuudeltaan näin suuren ongelman yhteydessä.

De Miguel
. (ES) Hyvä jäsen, minun on tunnustettava olevani yhtä mieltä kanssanne siinä mielessä, että kansallisista työllisyyssuunnitelmista puuttuu erittäin usein tarvittava konkreettisuus ja ennen kaikkea luvuin ilmaistu ja selkeätavoitteinen sitoutuminen siihen, miten työllisyyden luominen hoidetaan nimenomaan vähemmän menestyneillä aloilla, miten avataan uusia mahdollisuuksia ja mitä keinoja ja voimavaroja aiotaan käyttää. Kuten tiedätte, meillä ei kuitenkaan ole muuta keinoa pakottaa jäsenvaltiot esittämään todella merkittäviä työllisyyssuunnitelmia kuin pitämällä asia jatkuvasti poliittisesti esillä, niin kuin tässäkin keskustelussa. Valtiot on saatettava tietoisiksi, että Eurooppa-neuvostojen sitoumukset todella sitovat ja että lisäksi työllisyys on Lissabonin strategian tärkein tavoite. Kaikkia muita Lissabonin strategian osa-alueita säätelee työllisyyden luominen.
Välitän tietysti Espanjan työllisyys- ja sosiaaliministerille tämän huolenaiheen, jotta voitaisiin selvittää, onko jossakin tulevassa sosiaalikysymyksistä vastaavassa neuvostossa ennen puheenjohtajakauden loppua näet järjestetään vielä joitakin kokouksia mahdollisuutta palata asiaan. Kansalliset työllisyyssuunnitelmat kuitenkin esitetään nimenomaan alkuvuodesta. Teimme niiden hyväksi työtä jo alkuvuodesta ja niiden tulokset esitettiin jo Barcelonan Eurooppa-neuvostossa, jossa annettiin uudet ohjeet, mutta mielestäni ei ole koskaan liikaa palauttaa mieleen vaikka se tapahtuisikin hetkellä, jolloin suunnitelmia ei tarvitse esittää, joskin niitä on alettava laatia että Eurooppa-neuvostossa asetettiin erittäin selvät kansallisia työllisyyssuunnitelmia koskevat suuntaviivat ja että jäsenvaltioiden kannattaisi alkaa laatia konkreettisemmalla tavalla ennusteita ja tarkempia täsmennyksiä valmistellessaan työllisyyssuunnitelmiaan ensi vuoden alkua varten.

Puhemies. -
Seuraavana on Bernd Posseltin kysymys nro 14 (H-0297/02):

Aihe: Euroopan poliisiakatemia ja rajavalvonta
Kuinka kaksi Euroopan parlamentin jo vuonna 1998 esittämää keskeistä vaatimusta, eli vaatimus Euroopan poliisiakatemian ja Euroopan rajavartiolaitoksen tai rajapoliisin perustamisesta, on tähän mennessä pantu täytäntöön?

De Miguel
. (ES) Hyvä jäsen Posselt, muistanette, että 22. joulukuuta annetun Euroopan poliisiakatemian perustamista koskevan neuvoston päätöksen nojalla luotiin eurooppalaisten poliisiakatemioiden verkko, johon kuuluvat kaikki jäsenvaltiot.
Tämän CEPOL-nimisen poliisiakatemian vaiheet voidaan tiivistää seuraavanlaiseen aikajanaan:
Verkko perustettiin vuonna 2001. Akatemian jäsenet sitoutuivat järjestämään kymmenen neuvoston päätöksessä ensisijaiseksi määriteltyä koulutustoimenpidettä.
Vuonna 2002 akatemian pääpaikan sijainnista ei oltu tehty lopullista päätöstä, joten CEPOL:n sihteeristö sijoitettiin väliaikaisesti Tanskaan. Vuoden 2002 talousarvioksi oli aiemmin budjetoitu 2,2 miljoonaa euroa, joilla rahoitetaan 17 koulutustoimenpidettä. CEPOL:n toiminta lisääntyy vuoden 2002 kuluessa. Suunnitelmissa on 21 koulutustoimenpidettä, joilla kaikilla on selvä yhteys neuvoston asettamiin ensisijaisiin tavoitteisiin.
Jäsenvaltioiden rajavartioviranomaisten välisen yhteistyön osalta neuvosto viittaa Tampereen Eurooppa-neuvoston 24 ja 25 kohtaan, joissa pyydetään jäsenvaltioiden rajavalvontaviranomaisia tekemään tiiviimpää yhteistyötä erityisesti merirajoilla ja antamaan keskinäistä teknistä apua esimerkiksi vaihto-ohjelmin ja teknologian siirroin sekä ottamaan hakijavaltiot nopeasti mukaan tähän yhteistyöhön.
Myöhemmin, 6.7. joulukuuta 2001, neuvosto hyväksyi asiakirjan nimeltä "Rajavalvontaa koskeva eurooppalainen hallintomalli". Tähän malliin kuuluu muiden asioiden lisäksi se, että rajavalvontaviranomaisten päälliköt kokoontuvat vähintään puolivuosittain strategisen komitean puitteissa ja ottavat ehdokasvaltiot mukaan käsittelyyn vähintään kerran vuodessa.
Komitean ensimmäinen kokous pidettiin Brysselissä 11. huhtikuuta 2002, ja siihen osallistuivat rajavaltioviranomaisten päälliköt. Tämä yhteistyö on ensimmäisenä vaiheena muiden mahdollisten yhteistyömuotojen täytäntöönpanossa, erityisesti ajatellen rajahallintoa koskevaa komission tiedonantoa käsittelevää neuvonpitoa sekä Italian viranomaisten tekemän Euroopan rajapoliisiyksikön perustamista koskevan toteutettavuustutkimuksen tuloksia. Tämä Odysseus-ohjelman puitteissa tehty tutkimus aloitettiin lokakuussa 2001 ja siinä on neljä vaihetta. Sen tulokset esitellään Rooman ministerikokouksessa 30. toukokuuta 2002.
Hyvä jäsen Posselt, lisäksi haluaisin kiinnittää huomionne Euroopan unionin laittoman maahanmuuton ja ihmiskaupan torjumista koskevaan kokonaisvaltaiseen suunnitelmaan, jonka neuvosto hyväksyi 28. helmikuuta 2002. Tämän kokonaisvaltaisen suunnitelman tavoitteena on määritellä yhteinen ja integroitu lähestymistapa kaikkiin ihmiskauppaan ja laittomaan maahanmuuttoon liittyviin kysymyksiin. Suunnitelmassa määritellään seitsemän toiminta-aluetta, joihin kuuluvat myös rajahallintoon liittyvät toimet.

Posselt (PPE-DE)
Arvoisa puhemies, minullahan oli kunnia tehdä aloite molemmista, poliisiakatemiasta ja rajavalvonnasta, ja parlamentti hyväksyi niitä koskevan mietintöni lähes yksimielisesti jo vuonna 1998. Siksi iloitsen, että asiat alkavat edistyä nyt neljän vuoden kuluttua. Haluaisin kuitenkin esittää kaksi konkreettista lisäkysymystä. Ensinnäkin poliisiakatemian paikasta: milloin uskotte paikasta päätettävän lopullisesti ja mitkä jäsenvaltiot ovat hakeneet sitä? Toinen kysymykseni koskee rajavalvontaa. Esitetäänkö toteutettavuustutkimus Euroopan parlamentille jo kesäkuussa, jotta voimme keskustella myös siitä?

De Miguel
. (ES) Hyvä jäsen Posselt, toivoisin kovasti voivani kertoa teille nyt heti, milloin Euroopan poliisiakatemian sijaintipaikasta päätetään, mutta pelkäänpä sen olevan asia, jota koskeva päätös ei synny helposti, koska akatemian sijaintipaikka on mukana eurooppalaisten virastojen paketissa, josta on käyty suuria kiistoja unionissa.
Muistanette, että ruotsalaiset yrittivät jo Göteborgissa päästä sopimuksen sijaintipaikoista, että puheenjohtajavaltio Belgia yritti sitä uudestaan esittämällä ehdotuksen sijaintipaikkoja koskevaksi sopimukseksi, joka ei kaatunut ainoastaan yhden vaan monen valtion samanaikaiseen vastustukseen.
Haluaisinkin pelkästään sanoa teille tämän istuntosalin luottamuksellisessa ilmapiirissä joka on muuten sangen luottamuksellinen tänään että puheenjohtajavaltio Espanja tekee kaiken voitavansa laatiakseen paketin, jonka myötä kaikki eurooppalaisia virastoja mailleen hamuavat valtiot voisivat päästä asiasta yksimielisyyteen, koska niiden kaikkien mielestä kyse tuntuu olevan elämästä ja kuolemasta.
Suoritamme tätä nykyä kahdenvälisiä kuulemisia, ja kun neuvoston puheenjohtaja Aznar kiertää jäsenvaltioiden pääkaupungissa ennen Eurooppa-neuvoston kokoontumista, hän yrittää laatia paketin, joka voitaisiin esitellä neuvostolle.
Haluaisin kuitenkin sanoa teille, että mikäli paketista ei tule kyllin järkevää, emme aio tehdä Eurooppa-neuvostosta valtavaa markkinapaikkaa, jossa kaikki taistelevat saadakseen itselleen jonkin viraston.
Poliisiakatemian tapauksessa sillä on jo väliaikainen sijaintipaikka. Te tiedätte, että unionin puhtaaksiviljellyimmässä perinteessä väliaikaisilla sijaintipaikoilla on taipumus muuttua pysyviksi. Tällä en tarkoita, että poliisiakatemian sijaintipaikka olisi iän kaiken Tanskassa, mutta on totta että jotkin väliaikaiset sijaintipaikat ovat olleet väliaikaisia 40 vuotta. Joka tapauksessa koulutukseen on korvamerkitty varoja, ja toivomme, että virasto alkaa toimia.
Mitä tulee virastoa haluaviin valtioihin, säästän teitä jättämällä kertomatta, mitä ne ovat, koska niitä on niin monta. Tässä monimutkaisessa sijaintipaikoilla pallottelussa ei sitä paitsi monta kertaa tiedä, haluavatko maat virastoa tosissaan, vai esittävätkö ne hakemuksensa vain käyttääkseen sitä syöttinä tai vaihtovälineenä saadakseen itselleen jotakin muuta.
Uskon siis, että mitä vähemmän käsittelemme tätä asiaa, sitä parempi.
Toisen kysymyksenne aihe kuuluu mielestäni komission toimivaltaan ja se tulee parlamentin käsiteltäväksi ennen kesäkuun loppua. Toivoisin kuitenkin, että asiasta vastaava komission jäsen Vitorino voisi lausua mielipiteensä asiasta.

Sacrédeus (PPE-DE).
Olen itse kotoisin eräältä Euroopan unionin reuna-alueelta, Taalainmaasta, joka on Keski-Ruotsin länsiosassa Norjan rajalla. Onko liian aikaista ottaa kantaa, vai voinko jo nyt kysyä neuvostolta, voidaanko kuvitella, että ulkomaiset sotilaat hoitaisivat osan rajavartioinnista? Voitaisiinko ajatella, että esimerkiksi brittisotilaat ovat Espanjalle avuksi sen ulkorajojen valvonnassa, tai voisivatko ranskalaiset sotilaat auttaa Ruotsia Norjan tai Venäjän vastaisen merirajan valvonnassa? Voisivatko saksalaiset sotilaat auttaa Suomea ulkoisten Venäjän vastaisten rajojen valvonnassa? Ajatellaanko neuvostossa tämänsuuntaisesti? Mikä kieli olisi silloin komentokieli? Olisiko komentokielenä jokin kansainvälinen kieli vai käytettäisiinkö kunkin maan omaa kieltä?

De Miguel
. (ES) Hyvä jäsen Sacrédeus, ymmärrän, että teidän tapauksessanne unionin ulkorajan läheisyys tietysti huolestuttaa. Uskokaa kuitenkin minua, kun sanon, että ulkoraja Norjan kanssa on huolenaiheistamme pienin, sillä meillä on Norjan kanssa Schengenin yleissopimuksen puitteissa tehty sopimus, ja se on käytännössä katsoen kaikissa suhteissa osa eurooppalaista perhettä. Se ei kuulu unioniin, koska norjalaiset eivät ole halunneet sitä, ei siksi, että se olisi meidän tahtomme. Mitään ongelmaa ei siis ole, eikä Norjan vastaisella ulkorajalla ole mielestäni ollut koskaan mitään välikohtausta.
Haluaisin kuitenkin sanoa ehdotuksestanne, että eri maiden sotilaat valvoisivat rajoja, jopa Suomen ja Venäjän rajan kaltaisia arkaluonteisia rajoja, että se kuuluu pikemminkin tieteiskuvitelmien maailmaan.
Rajoja eivät ensinnäkään vartioi sotilaat: Euroopan unionissa niitä vartioivat rajavartijat. Toiseksi ei voi edes kuvitella, että unionin eri maiden sotilaat vartioisivat muita kuin omia rajojaan. Voitaisiin ajatella yhteisen rajavartiolaitoksen perustamista, siitä on puhuttu oikeus- ja sisäasioista vastaavassa neuvostossa, mutta se olisi yhteinen laitos, jonka henkilöstö rekrytoitaisiin samalla tavalla kuin tulkit tai virkamiehet täällä. Toisin sanoen he olisivat yhteisön virkamiehiä, joilla olisi omat sääntönsä ja varmastikin oma univormu ja kielijärjestely, jonka huomaan huolestuttavan teitä. Lisäksi heillä olisi varmastikin omat tunnusmerkkinsä ja ennen kaikkea kaikille yhtenäiset menettelysääntönsä.
Kyse on kuitenkin vain pikemminkin oikeus- ja sisäministerien mielikuvituksessa olevasta suunnitelmasta, jota ei ole toistaiseksi muotoiltu kunnolla ja jota ei luullakseni toteuteta vielä vähään aikaan.

Puhemies. -
Seuraavana on Anne E.M. Van Lanckerin kysymys nro 15 (H-0304/02):

Aihe: Neuvoston kokousasiakirjojen ja komiteoiden asiakirjojen saatavuus
Lissabonin menettelyn käyttöönoton jälkeen on neuvostosta tullut yhdessä komission kanssa useiden koordinointimenettelyjen keskeinen tekijä. Talouspolitiikan komiteassa, työllisyys- ja työmarkkinakomiteassa ja sosiaaliturva-asioiden komiteassa tehdään tärkeää työtä, josta keskustellaan ja joka hyväksytään neuvostossa ilman että parlamenttia kuultaisiin millään tavalla; komiteoiden työ liittyy muun muassa neuvoston ja komission yhteisten kertomusten laatimiseen työllisyydestä, syrjäytymisestä ja eläkkeistä sekä niin köyhyyden torjumista kuin myös eläkkeitä koskevien tavoitteiden ja indikaattoreiden määrittelemiseen. Myös Eurooppa-neuvosto mainitsee kyseiset asiakirjat tuolloin tällöin, ilman että ne kuitenkaan olisivat yleisesti saatavilla. Onko neuvosto valmis toimittamaan komission ja näiden komiteoiden kyseiset asiakirjat myös parlamentille? Voidaanko neuvoston hyväksymät asiakirjat julkistaa EYVL:ssä ja Internetissä? Onko neuvosto valmis pohtimaan omalta osaltaan sellaisen menettelyn kehittämistä, joka sallisi parlamentin osallistua jollain tavalla näihin menettelyihin liittyvään päätöksentekoon?

De Miguel
. (ES) Niiden nykyisten säännösten lisäksi, jotka koskevat kolmen toimielimen, neuvoston, parlamentin ja komission, asiakirjojen yleistä saatavuutta, ei nykyisellään ole suunnitteilla mitään erityistä menettelyä Lissabonin tavoitteita koskevien asiakirjojen toimittamiseksi virallisesti Euroopan parlamentille.
Kuitenkin kaikki näitä asioita koskevat kertomukset ja muut neuvostossa hyväksytyt asiakirjat, ennen kaikkea talouspolitiikkojen koordinointia käsittelevät, julkaistaan avoimuuden nimissä yleensä neuvoston Internet-sivustolla sen jälkeen, kun ne on hyväksytty, ja siten ne ovat yleisesti kaikkien saatavilla.

Van Lancker (PSE).
Kiitos, arvoisa puhemies. Kiitokset myös neuvoston puheenjohtajalle vastauksesta. Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, ymmärrätte varmaankin, että tämä ei luonnollisestikaan voi tyydyttää meitä, parlamentin jäseniä. Pidämme työllisyysstrategiaa hyvin tärkeänä. Avoin koordinointi voi olla hyvin tehokas ainoastaan ollessaan demokraattista ja avointa. Se ei ole nyt demokraattista, koska jäsenvaltioiden parlamentit ja Euroopan parlamentti ovat siinä liian vähän mukana. Se ei ole myöskään avointa, koska jopa yhteisön varoista rahoitettavia jäsenvaltioiden toimintasuunnitelmia koskevat arvioinnit sekä sosiaaliturva-asioiden komitean ja työllisyys- ja työmarkkinakomitean tekemät tutkimukset eivät ole niiden toimijoiden saatavilla, joiden on itse asiassa varmistettava tämän työllisyysstrategian demokraattinen legitiimiys. Mitä arvoisa neuvoston puheenjohtaja aikoo tehdä asialle? Oletteko sitä mieltä, että työllisyysstrategian ja avoimen koordinoinnin demokraattisuutta ja avoimuutta on lisättävä? Tämä kaikkihan maksetaan yhteisön rahoilla!

De Miguel
. (ES) Hyvä jäsen Van Lancker, arvostan kaikkia sanojanne, ja meillä on todellakin aina runsaasti varaa parantaa avoimuutta ja neuvoston asiakirjojen asettamista saataville, ensinnäkin tietysti parlamentin saataville, onhan se Euroopan kansoja edustava elin, kuten te sanoitte.
On kuitenkin myös totta, että elämme säännösten sanelemassa järjestelmässä, jossa neuvoston velvollisuutena on toimittaa parlamentille asiakirjoja, mikäli sitä vaaditaan lainsäädännöllisessä päätöksentekoprosessissa. On joitakin asiakirjoja, joihin ei sisälly tätä prosessia, jotka ovat jäsenvaltioiden toimivallan alaisia ja joissa ei mainita erikseen, että ne toimitettaisiin eteenpäin.
Totuus on, että unionilla on nykyään lasiseinät, koska käytännössä kaikki jäsenvaltioiden asiakirjat julkaistaan Internet-sivuilla, ja minusta on itse asiassa hankalaa muistaa, että joidenkin neuvostojen, mukaan luettuina myös arkaluonteisista asioista kuten ulkoasioista vastaavien neuvostojen, asiakirjat ovat olleet salaisia tai että ne eivät ole kaikkien saatavilla.
Käsittääkseni jotkin asiakirjat toimitetaan viran puolesta parlamenttiin. Toisten kohdalla taas riittää, mikäli niitä ei toimiteta parlamenttiin viran puolesta, että niistä kiinnostuneet jäsenet pyytävät niitä, koska ne ovat tavallisesti saatavilla; ne eivät ole salaisia, vaan ne ovat saatavilla jäsenvaltioissa.
Internet-järjestelmä todellakin helpottaa asioita äärettömän paljon nykyään.
Joka tapauksessa panen muistiin parlamentin kiinnostuksen tämä ei muuten ole ensimmäinen kerta, kun se on ilmaissut sen minulle olla mukana kaikessa Lissabonin strategiaan liittyvässä. Jotta parlamentti voisi osallistua paremmin, se tarvitsee enemmän tietoa, joten välitän eteenpäin tämän huolenaiheen, jotta asiakirjojen välittämistä parlamentille voitaisiin parantaa.

Puhemies. -
Seuraavana on Richard Howittin kysymys nro 16 (H-0306/02):

Aihe: Kaupallisten intressien irrottaminen Euroopan unionin jäsenvaltioiden kehitysavusta
Voiko neuvoston puheenjohtaja vahvistaa, että jäsenvaltiot hylkäsivät Barcelonan huippukokouksessa komission ehdotuksen, joka koski kaupallisten intressien irrottamista julkisesta kehitysavusta? Mitkä olivat ehdotusta vastaan esitetyt argumentit? Koska Monterreyssä järjestetyssä kehitysrahoituskonferenssissa sitouduttiin keskustelemaan asiasta edelleen, mihin lisätoimiin puheenjohtajavaltio aikoo ryhtyä?

De Miguel
. (ES) Haluaisin kiinnittää jäsen Howittin huomion Barcelonan Eurooppa-neuvoston päätelmien asianomaiseen kappaleeseen, 13 kohtaan, jossa ei mainita erikseen kehitysavun intressien irrottamista. Eurooppa-neuvostossa oltiin kuitenkin tyytyväisiä, että ulkoministerit pääsivät sopimukseen virallisesta kehitysavusta Monterreyn konferenssia ajatellen, ja sopimusta myös tuettiin siellä.
Tässä sopimuksessa Euroopan unionin neuvosto vahvistaa muiden sitoumusten lisäksi olevansa valmis soveltamaan suositusta vähiten kehittyneiden maiden kehitysavun intressien irrottamisesta ja jatkamaan keskusteluja kahdenkeskisten kehitysapujen intressien irrottamiseksi edelleen.
Euroopan unioni aikoo myös tutkia toimia yhteisön avun intressien irrottamiseksi edelleen, samalla kun Euroopan unionin ja AKT-maiden sopimuksen puitteissa toimiva hintaetuuksien järjestelmä säilytetään.

Howitt (PSE).
Puheenjohtaja kiersi mielestäni kysymykseni näppärästi. 13 kohdassa tietenkin sanotaan, mitä oli sovittu eikä mitä ei ollut sovittu. Niinpä toistan hänelle kysymykseni: Keskusteltiinko asiasta? Mitä perusteluja esitettiin? Miten mielipiteet jakaantuivat tässä asiassa? Hän voi varmasti kertoa sen meille tänä iltana.
Sitä paitsi, aikooko hän palata avun irrottamisen etuihin myöhemmissä neuvoston keskusteluissa? Maailmanpankin mukaan se lisää avun tehokuutta 12-20 prosenttia. Hän on varmasti samaa mieltä siitä, että kehitys on kehitysmaiden auttamista omatoimisuuteen. Jos olemme riippuvaisia eurooppalaisista asiantuntijoista, eurooppalaisista yrityksistä ja Euroopan teknisestä avusta, emmekö silloin vain vahvista riippuvuutta, joka kehityksellä on tarkoitus korvata?
Onko hän samaa mieltä siitä, että avun irrottaminen vahvistaa yksityisen sektorin asemaa kehitysmaissa? Se vahvistaa paikallisen väestön taitoja ja asiantuntemusta. Se synnyttää paikallistason omistajuuden kehityshankkeita. Jos hän on samaa mieltä, aikooko hän tehdä asialle jotakin?

De Miguel
. (ES) Ymmärtänette, että neuvoston puheenjohtajana minun on tietysti oltava hienontunteinen, joten en paljasta tässä julkisesti, mitkä maiden kannat olivat ja mitkä maat eivät olleet samaa mieltä kehitysavun irrottamisesta kaupallisista intresseistä. Te tiedätte, että kehitysapumekanismeihin sisältyy hyvin usein erilaisia erityisluottoja, joilla rahoitetaan kehitysapuhankkeita, mikäli näillä edistetään avunantajamaiden yritysten sijoittumista kohdemaihin tai niiden yhteyksien toteuttamista.
Ryhtymättä arvioimaan menettelyn hyvyyttä tai huonoutta, se on ollut tehokas työkalu, jonka ansiosta valtiot ovat myöntäneet merkittäviä rahasummia kehitysapuun, minkä lisäksi se on ollut tehokas työkalu, jonka ansoista monet yritykset ovat erityisluottojen tukemina ryhtyneet toteuttamaan hankkeita sellaisissa maissa, joissa olisi äärimmäisen uhkarohkeaa käynnistää erilaisia hankkeita ilman noita etuoikeutettuja luottoja.
Pitäisin tietysti ihanteenani, ettei tällaisia kytköksiä olisi, mitä jotkin maat ja tietenkin komissio kannattivat. Määrääväksi tekijäksi muodostui kuitenkin tapa, monta vuotta jatkettu käytäntö, eikä sopimukseen kehitysavun erottamisesta kaupallisista intresseistä päästy. Tämä on ainoa asia, minkä voin sanoa teille.

Puhemies. -
Seuraavana on María Rodríguez Ramosin kysymys nro 17 (H-0311/02):

Aihe: United Biscuits ja Fontanedan tehtaan sulkeminen
Monikansallinen United Biscuits -yhtymä omistaa Espanjassa, Aguilar de Campossa sijaitsevan Fontanedan keksitehtaan. Huhtikuun 4. päivänä se ilmoitti päätöksestään sulkea kyseinen tehdas. Päätös tuli täytenä yllätyksenä tehtaan työntekijöille, jotka saivat tietää sen lehdistöltä. Tehdas on jo yli sadan vuoden ajan valmistanut Espanjassa maineikkaita keksejä, ja ilman tehdasta alue ja sen 8 000 asukasta ovat vailla todellisia kehitysmahdollisuuksia. Neuvoston nykyinen puheenjohtaja Aznar on ilmoittanut, ettei se voi asialle mitään, koska monikansalliset yritykset ovat luoneet paljon työpaikkoja ja investointeja, vaikka toisaalta luovat ongelmiakin.
Onko neuvosto sitä mieltä, että vaikka monikansalliset yritykset toimisivat täysin välittämättä työntekijöiden sosiaalisista oikeuksista, EU ei todellakaan voi tehdä asialle mitään? Kuvastavatko neuvoston puheenjohtajan lausunnot sellaista eurooppalaista sosiaalipolitiikkaa, jota haluamme viedä eteenpäin?

De Miguel
. (ES) Hyvä jäsen Rodríguez Ramos, kuten hyvin tiedätte, neuvosto hyväksyi vuonna 1994 eurooppalaisen yritysneuvoston perustamista koskevan direktiivin, jonka tarkoituksena oli lujittaa Euroopan laajuisten monikansallisten yritysten työntekijöiden asemaa ottamalla heidät mukaan päätöksentekomenettelyihin. Mitä tulee nimenomaan kysymykseen työpaikkojen joukkovähentämisen kielteisten vaikutusten lievittämisestä, neuvosto hyväksyi vuonna 1975 joukkovähentämisiä koskevan direktiivin, jota muutettiin vuonna 1992 ja joka konsolidoitiin vuonna 1998.
Joka tapauksessa neuvoston toimivaltaan lainsäätäjänä ei kuulu arvioida, kuuluvatko monikansallinen yritys United Biscuits ja Fontaneda-keksitehdas edellä mainittujen direktiivien ja kansallisten lakien soveltamisalaan, tai onko työntekijöiden sosiaaliset oikeudet jätetty huomioimatta tässä tapauksessa. Kyse on itse asiassa asioista, joita on selvitettävä kansallisissa oikeusjärjestelmissä ja olen varma, että nyt käsittelemämme tapaus on jo oikeudellisen tutkimuksen kohteena.
Neuvosto puolestaan katsoo varmasti, että sen hyväksymiä lainsäädännöllisiä työkaluja pitäisi soveltaa täysimääräisesti niin muodollisesti kuin sisällöllisestikin. Mikäli ne eivät riitä suojaamaan työntekijöiden oikeuksia, neuvosto on valmis tutkimaan kaikkia komission ehdotuksia niiden parantamiseksi.
Viittasitte kysymyksessänne neuvoston puheenjohtaja Aznarin lausuntoihin, joita koskevan mielipiteen ilmaiseminen ei totta puhuen ole neuvoston asia. Haluaisin kuitenkin sanoa teille, että juuri pääministeri Aznarin johtama hallitus suostuttelee aktiivisesti muita investoijia ei ainoastaan espanjalaisia, vaan myös ulkomaalaisia vuoropuheluun, jotta Aguilar de Campon keksitehtaan toiminta jatkuisi. Lisäksi näiden keskustelujen viimeisimpien tulosten perusteella kaikki näyttää osoittavan, että yritys voidaan pitää aktiivisena ja toimintakelpoisena. Kuten tiedätte, uusin este neuvottelulinjan säilyttämisessä ja perustamisessa kokonaan uudelleen liittyy tuotemerkkiin, koska se on United Biscuits -yhtymän hankkima, ja vielä on havaittavissa jonkinlaista vastahakoisuutta luovuttaa sitä niille investoijille, jotka voisivat suorittaa vahdinvaihdon yrityksessä.
Joka tapauksessa, ilman tuotemerkkiä tai sen kanssa, on useita investoijaryhmiä, jotka ovat vilpittömästi kiinnostuneita yrityksestä, ja joiden käyttöön annetaan kaikki mahdolliset välineet, jotta tehtaan sulkeminen Aguilar de Campon pienessä kaupungissa vältettäisiin, koska sen seuraukset asukkaille olisivat hyvin kielteisiä.

Rodríguez Ramos (PSE).
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, kuten tiedätte, Fontaneda- tehdas ja -tuotemerkki ovat tunnusmerkkejä Espanjassa ja ne liittyvät historiallisesti ja maantieteellisesti Aguilar de Campon alueeseen. Tehdas on sosiaalisen ja taloudellisen kehityksen voimanlähteenä koko tällä alueella, joka sijaitsee tavoitteeseen 1 kuuluvalla Euroopan alueella, jolla on suuria väestökatoon liittyviä ongelmia ja jolla menetettiin peräti 1500 työpaikkaa vuonna 2001.
Ilmoitus tehtaan sulkemisesta nyt vaikuttaa, että yritys on peruuttanut sen oli ainoastaan työnantajien etujen mukaista, ja siitä olisi aiheutunut työpaikkojen siirtyminen aivan toisaalle, minkä lisäksi työntekijöiden oikeuksia olisi väheksytty. Toisaalta tuotemerkki olisi haluttu siirtää, jotta tuotantoa olisi voitu jatkaa jossakin muussa paikassa kuin mihin sillä on historialliset siteet.
Tilanne on niin huolestuttava, että neuvoston puheenjohtaja ei voi sanoa, ettei mitään kerta kaikkiaan voida tehdä. Tuntuu siltä, että hänen olisi ollut järkevämpää huolehtia näiden yrityspäätösten yhteiskunnallisista seurauksista samoin kuin siitä, että Euroopan unionin ottaa haasteekseen vahvistaa sellaiset yhteisön periaatteet, joissa puolustetaan työntekijöiden sosiaalisia oikeuksia ja ratkaistaan tehokkaasti näiden päätösten sosiaaliset, taloudelliset ja alueelliset seuraukset.
Ettekö usko, että itse asiassa tämä lausunto olisi ollut paljon kunniakkaampi ja sen sosiaalisen Euroopan mukainen, jota puheenjohtajavaltio haluaa rakentaa?

De Miguel
. (ES) Olen aina sanonut sydämeni paisuvan ylpeydestä, jos tapaan sellaisen Euroopan parlamentin jäsenen, joka tuntee toimielinjärjestelmämme. Neuvoston tai neuvoston puheenjohtajan toimivaltaan ei kuulu arvioida hyväksyttyjä säädöksiä. Aloitteentekovalta on komissiolla ja tuomarien on hyväksyttävä neuvoston hyväksymät säädökset.
Koska te puhutte jatkuvasti neuvoston puheenjohtajan lausumasta, kerron teille, ettei sitä voi irrottaa asiayhteydestään. Yksi asia on sanoa, että hallitusten on kunnioitettava monikansallisten yritysten päätöksiä, ja toinen taas vapauttaa monikansalliset yritykset noudattamasta voimassa olevaa lainsäädäntöä. Niinpä tätäkään yritystä ei ole vapautettu, vaan voimassa olevaa lainsäädäntöä on sovellettava United Biscuits -yhtymään tai mihin tahansa yritykseen. Jos lainsäädäntö on riittämätön, esittäköön komissio uuden ehdotuksen, jota me tuemme mielihyvin, ja uskon, että sillä välin hallituksen jo tuloksia tuottaneet yritykset löytää välittömästi investoijia ongelman ratkaisemiseksi osoittavat, että hallituksen toiminnan taustalla ovat nimenomaan huoli sosiaalisista kysymyksistä ja Aguilar de Campon tehtaan sulkemisen estämisestä.
Hyvä jäsen, takaan teille, ettei tehdasta suljeta. Se ei tietenkään johdu vain kansan ja työntekijöiden tahdosta, vaan myös hallituksesta, joka on täysin tietoinen, että sulkeminen merkitsisi valtavaa yhteiskunnallista epäoikeudenmukaisuutta.

Gahler (PPE-DE)
Arvoisa puhemies, onko mahdollista vastata tähän kysymykseen suullisesti seuraavalla kerralla, eikä kirjallisesti? Silloin voisi nimittäin esittää lisäkysymyksiä, ja minusta niin olisi itse asiassa parempi.

Puhemies. -
Hyvä jäsen Gahler, kyselytunnilla käsittelemättä jääneisiin kysymyksiin vastataan kirjallisesti. Kysymys voidaan kyllä esittää uudestaan jonkin ajan kuluttua, mutta uskoakseni vasta kolmen kuukauden kuluttua. Luen myös uudelleen työjärjestyksen, mutta en voi sanoa teille edellisenä päivänä, että seuraavana päivänä voitte esittää suullisen kysymyksen. Työjärjestyksen mukaan se ei ole mahdollista.
Neuvostolle osoitetuille kysymyksille varattu aika on Lopussa. Näin ollen kysymyksiin nro 1826 vastataan kirjallisesti.

Puhemies. -
Esityslistalla on seuraavana Alain Lamassouren laatima perussopimus-, työjärjestys- ja toimielinasioiden valiokunnan mietintö (A5-0133/2002) Euroopan unionin ja jäsenvaltioiden toimivallan rajaamisesta (2001/2024(INI)).

Lamassoure (PPE-DE)
. (FR) Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, tätä keskustelua käydään ensimmäistä kertaa. Sitten Rooman sopimuksen eivät hallitukset eivätkä yhteisön toimielimet ole koskaan pitäneet hyödyllisenä arvioida roolien jakautumista unionissa. Teille annettu teksti on todellisen ryhmätyön hedelmä, työn, joka ylittää laajalti esittelijän persoonan tai jonkin poliittisen ryhmän mielipiteen. Se on 15 kuukauden työn tulos. Luonnoksessa, jonka perussopimus-, työjärjestys- ja toimielinasioiden valiokunta hyväksyi, on otettu huomioon tärkeimmät ehdotukset, joita esittivät alueiden komitea ja ne neljä valiokuntaa, joilta pyydettiin lausuntoa, sekä 170 tarkistusta, joita ovat esittäneet noin 30 eri henkilöä kaikista ryhmistä.
Emme ole yrittäneet kirjoittaa sopimuksia uusiksi, vaan vahvistaa suuntaviivat sopimusten välttämätöntä uudelleen kirjoittamista varten. Jotkin voimakkaat poliittiset valinnat ovat vaikuttaneet tähän.
Ensimmäisessä suuntaviivassa todetaan, että diplomaatit ovat laatineet perustamissopimusten tekstin omaan käyttöönsä, hieman niin kuin mekaanikot olisivat rakentaneet auton vain mekaanikoille. Ensimmäinen tavoitteemme on siis tuoda teksti kaikkien kansalaisten ulottuville, toisin sanoen kirjoittaa sopimukset uudelleen selkeämmän, lyhyemmän ja johdonmukaisemman perustuslain hengessä. Perustamissopimusten kohdat, joita ei enää otettaisi perustuslakiin, jäisivät voimaan, mutta eivät enää kuuluisi primaarioikeuteen.
Toisessa suuntaviivassa rakennettaisiin toimivallan yleiset puitteet kolmen asian ympärille. Ensinnäkin periaatteellinen toimivalta on tullut jäsenvaltioiden osalle. Mitään listaa valtioiden yksinomaisesta toimivallasta ei ehdoteta. Lausuma periaatteellisesta toimivallasta vaikutti meistä voimakkaammalta perustuslain hiljaisuudessa. Toiseksi unionilla on oma toimivalta. Sen puitteissa se voi toimia yksin, kuten tulli- tai valuutta-asioissa, ja sillä voi olla ensisijainen vastuu, kuten sisämarkkina- ja kilpailuasioissa tai koheesiopolitiikassa. Lopuksi kolmantena on jaettu toimivalta: se on ylivoimaisesti pisin lista. Perustuslaissa on toissijaisuusperiaatteen mukaisesti täsmennettävä kohta kohdalta, mikä on unionin toimien tavoite ja ulottuvuus.
Ehdotamme, että olemassa oleva jako näiden asioiden välillä säilytetään suurimmaksi osaksi, mutta että mukaan otetaan kaksi tärkeää poliittista muutosta: Ensinnäkin tehdään ero poliittisen ja teknisen toimivallan välillä. Tätä kutsutaan normihierarkiaksi. Sitten, ja ennen kaikkea, siirretään unionille ensisijainen vastuu toisaalta ulko- ja turvallisuuspolitiikasta, toisaalta vapauteen ja turvallisuuteen perustuvasta alueesta. Kymmenen vuotta Maastrichtin sopimuksen täytäntöönpanoa on samanaikaisesti vahvistanut sekä ehdottoman välttämättömyyden toimia yhdessä että ikävä kyllä myös hallitustenvälisten menettelyjen tehottomuuden näillä kahdella erittäin tärkeällä alalla.
Kolmannessa suuntaviivassa näyttää olevan tärkeää, että säilytetään mahdollisuus mukauttaa näitä puitteita turvautumatta liian raskaaseen tai poikkeukselliseen perustuslain tarkistamisen menettelyyn. Tämän vuoksi mietinnössä ehdotetaan, että säilytetään artikla 308, mutta siten, että sillä on kaksi merkitystä, jotka ovat siirtyminen unioniin tai paluu kansalaisten valtioihin, joissa kansallisesta ulottuvuudesta tulisi jälleen hallitseva.
Neljännessä suuntaviivassa ehdotamme toimivaltaristiriitojen ratkaisemiseksi pikemminkin tuomioistuinta kuin poliittista elintä. On kyse siitä, että yhteisöjen tuomioistuin muutetaan perustuslakituomioistuimeksi. Pitäisi kehittää kiireellinen menettely, jotta neuvoston, Euroopan parlamentin tai komission määrävähemmistö voi viedä asiat tuomioistuimeen jonkin eurooppalaisen lain lopullisen hyväksymisen ja voimaantulon välillä.
Lopuksi viidennen suuntaviivan osalta perussopimus-, työjärjestys- ja toimielinasioiden valiokunta keskusteli pitkään alueiden ja muiden alueellisten yhteisöjen ongelmasta. Kompromissitekstissä, joka lopulta hyväksyttiin, kehotetaan jäsenvaltioita tekemään ehdotuksia unionille, jotta niiden alueelliset yhteisöt saadaan paremmin liitettyä unionin toimintaan.
Arvoisa puhemies, parlamentin työaikataulu on erityisen hyvin laadittu: juuri ensi viikolla valmistelukunta ottaa tämän asian käsittelyyn. Päätöslauselmamme on siis valmistelukunnan ensimmäinen työasiakirja tästä erittäin tärkeästä aiheesta ja totta puhuakseni jopa ainoa. Jos saamme parlamentissa tämän asian taakse suuren enemmistön, joka edustaa suurimpia poliittisia ryhmiä ja kaikkia maita, päätöslauselmamme saa huomattavaa poliittista arvovaltaa. Kiitän teitä siitä.
Randzio-Plath (PSE)
Arvoisa puhemies, käsiteltävänä oleva mietintö on perussopimusten uudistamista koskeva puheenvuoro sekä Euroopan unionin perustuslakia koskeva puheenvuoro. Perustuslakiluonnokset syntyvät aina poliittisissa yhteyksissä, ja niihin sisältyy strategisia ja taktisia tavoitteita ja pohdintoja, mutta myös valtapoliittisia kysymyksiä. Jo Spinellin luonnoksessa vuonna 1984 hyväksyttiin unionin toimivalta ja unionin ja jäsenvaltioiden välinen työnjako, kuten Lamassouren mietinnössäkin nyt perustellusti tehdään. Toimivaltakysymyksen merkitys on tosin lisääntynyt. Tämä koskee erityisesti talousjärjestelmää koskevaa lainsäädäntöä ja taloudellista lainsäädäntöä.
Jos Euroopan talouspolitiikan halutaan tuottavan hyvää tulosta ja eurooppalaisen yhteiskuntamallin halutaan säilyvän, unionin oman toimivallan on rajoituttava tärkeille aloille eli sisämarkkinoille laajassa merkityksessä, neljään vapauteen, nimittäin rahoituspalveluihin, kilpailupolitiikkaan, tullipolitiikkaan ja rahapolitiikkaan. Mietinnössä korostetaan aiheellisesti tätä.
Demokratian ja lainsäädännön kannalta riittämätöntä on mietinnössä talous- ja raha-asioiden valiokunnan mielestä toimivallan jakaminen politiikkojen koordinoinnin yhteydessä. Talouspolitiikkojen koordinoinnista saadut kokemukset korostavat unionin oman toimivallan tarvetta koordinoinnissa, jotta tähänastisista ongelmista päästäisiin. Ei ole kyse vain demokraattisesta valvonnasta, jota Euroopan parlamentin on tarkoitus harjoittaa, vaan kyse on siitä, että politiikkojen koordinoinnissa ja konkreettisesti talouspolitiikkojen koordinoinnissa on siirryttävä negatiivisesta koordinoinnista positiiviseen koordinointiin.
Politiikkojen positiivinen koordinointi vaatii sekä selkeää demokraattista legitimiteettiä että yhdenmukaistettua täytäntöönpanoa. Esimerkiksi laajat taloudelliset suuntaviivat pitäisi määrätä neuvoston ja Euroopan parlamentin yhteisellä päätöksellä, joka perustuu Euroopan komission laatimaan viralliseen luonnokseen. Se olisi esimerkki muillekin politiikan aloille, joilla pitäisi harjoittaa koordinointia. Mainittujen taloudellista hyvinvointia edistävien laajojen puitteiden järjestämisen mandaatti ja itse asiassa myös moraalinen velvoite sisältyvät EU:n perustamissopimuksen periaateosaan, jos unionin tehtäväksi määritellään sellaisen talouspolitiikan käyttöönottaminen, joka perustuu yhteisten tavoitteiden määrittelemiseen ja jonka tarkoituksena on erityisesti edistää taloudellisen toiminnan sopusointuista, tasapainoista ja kestävää kehitystä, työllisyyden korkeaa tasoa sekä kestävää kasvua, joka ei edistä rahan arvon alenemista, sekä sosiaalista suojelua. Lissabonin prosessin tavoitteiden mukaisesti vetoan voimakkaasti sen puolesta, että Euroopan parlamentti tukee politiikkojen koordinointia, joka tosiaan tarkoittaa koordinointia ja joka tekee selväksi, että yhteistä etua edistävät politiikat voivat onnistua vain, kun yhteinen etu on myös nähtävissä.
Schroedter (Verts/ALE)
Arvoisa puhemies, edustan aluepolitiikka-, liikenne- ja matkailuvaliokuntaa, joka on käsitellyt toimivaltakysymyksiä jo hyvin kauan. Sitä ei valitettavasti enää kuultu riittävästi loppuvaiheessa. Huomasin, että mietinnössä ehdotetaan erityisen mietinnön laatimista näistä aiheista. Minusta se on erittäin hyvä ajatus, koska niitä ei käsitellä mietinnössä riittävästi.
Haluaisin vielä selventää aluepolitiikka-, liikenne- ja matkailuvaliokunnan kantaa. Se voisi kenties aloittaa jo erityisen mietinnön valmistelun. Minusta on erittäin tärkeää, ettei erityistä mietintöä tarvitse odottaa pitkään. Jos näitä asioita ei selvitetä jo ennen uuden perustuslain laatimista, monien sellaisten kansalaisten, jotka samaistuvat alueisiin ja alueellisiin tai paikallisiin yhteisöihin, on hyvin vaikea hyväksyä tällaista perustuslakiluonnosta.
Haluaisin viitata siihen, että useimmat EU-lait eivät koske vain jäsenvaltioiden toimivaltaa ja kansallista lainsäädäntöä, vaan vaikuttavat suoraan paikallisiin oikeuksiin. Se näkyy yleishyödyllisissä palveluissa, se näkyy koko talouden alalla, se näkyy tarjouskilpailuasioissa ja niin edelleen. Siksi on rakennettava ehdottomasti ennakkovaroitusjärjestelmä. Olemme tehneet kaksi sitä koskevaa periaatteellista ehdotusta. Toisen ehdotuksen mukaan on sovellettava yleisluonteisia periaatteita, joiden mukaan kaikki lait laaditaan. Ne pätisivät toissijaisuusperiaatteesta kumppanuusperiaatteeseen. Toisen ehdotuksen tavoitteena on saada alueelliset tai paikalliset yhteisöt mukaan jo lainsäädäntöprosessin valmisteluun. Vain se voi nimittäin taata, että niidenkin kannat otetaan huomioon, sillä jäsenvaltioidenkaan edustajat eivät usein tee niin lainsäädäntömenettelyn loppuvaiheessa. Pyydän esittelijältä, että kehitämme perussopimus-, työjärjestys- ja toimielinasioiden valiokunnan kanssa aihetta tulevaisuudessa vielä tähän suuntaan.

Méndez de Vigo (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, nyt ei ole ihanteellinen aika keskustella Lamassoure mietinnöstä. Se ei ole ihanteellinen, koska on hyvin myöhä ja koska nyt pelataan jalkapallon Euroopan mestaruuskisojen loppuottelu ja olen pahoillani, hyvä jäsen Randzio-Plath, olen pahoillani, hyvä jäsen Schroedter Real Madrid johtaa Bayer Leverkusenia. Ei, vaan peli onkin tasan. Kukaan ei ole täydellinen. Se on sitäkin ikävämpää, koska olin niin tyytyväinen, ja nyt joukkueet ovatkin tasoissa.
Joka tapauksessa nyt on kuitenkin hyvä aika keskustella tästä mietinnöstä, koska se on valtavan tärkeä, ja haluankin aivan ensimmäiseksi kiittää jäsen Lamassourea. Hän ei ollut ainoastaan älykäs esittelijä, vaan myös perussopimus-, työjärjestys- ja toimielinasioiden valiokunnan esittelijä, ja vaikka hän ei sanonut sitä, minä sanon sen: hänen alkuperäisestä ehdotuksestaan ei jäänyt jäljelle yhtään kohtaa, joka olisi sellainen, millaiseksi hän saneli sen. Tämä on osoitus hänen joustavuudestaan ja poliittisista kyvyistään. Katsokaapa, hän jopa hymyilee tänään. Hän voisi olla vihainen ja sanoa, että "he muuttivat kaiken". Mutta ei, hän on tyytyväinen, ja hän on sitä siksi, että loppujen lopuksi Lamassouren mietintö edustaa parlamentin lujaa kantaa suunnattoman vaikeaan, mutkikkaaseen ja ristiriitaiseen aiheeseen.
Sen lisäksi, että Alain Lamassoure laati mietinnön erittäin pätevästi, saimme mielestäni aikaan jotakin suunnattoman tärkeää, eli parlamentin kannan asiaan. Arvoisa puhemies, sitä paitsi tässä kannassa esitetään yksissä kansissa se, mikä on ollut parlamentin näkemyksenä 50 vuoden ajan, ja se on mielestäni tärkeää. Me kannatamme Lamassouren mietinnön erityistoimivaltaa. Hän ilmaisi sen osuvasti: päätimme, että unionilla on vain perustamissopimuksissa määriteltyä toimivaltaa, ei muuta, mikä merkitsee, että vastustamme ajatusta toimivaltaluettelosta, jolla ainoastaan jäykistettäisiin unionin toimivaltaa. Kannatamme joustavaa tulkintaa, ja siten sitä, että esittelijän säilyttämien mekanismien perustamissopimuksen 308 artiklan tai muiden artiklojen, tarkemmin sanottuna 99 artiklan avulla voimme kaiken aikaa mukauttaa unionin tarpeet kansalaisten pyrkimyksiin.
Toiseksi olen sitä mieltä, että Lamassouren mietintö on myös luja kanta erääseen valmistelukunnan suureen kysymykseen, toissijaisuuden valvontaan. Uskon, että valmistelukunnassa asetun nyt keskustelun edelle avainkysymyksenämme on, kuinka toissijaisuutta valvotaan, sillä kuten esittelijä osuvasti totesi, suurin osa toimivallasta on sellaista, jonka unioni ja jäsenvaltiot jakavat keskenään. Kun siis Eurooppaa sovitetaan kansalaisten tarvitsemaan ja edellyttämään tahtilajiin, avainkysymyksenä on selvittää se, milloin on käytettävä mitäkin toimivaltaa.
Uskon, että kantamme tähänkin asiaan on luja. Koska tiedän, että jotkut kollegani ovat vielä epäileviä, vetoan Alain Lamassouren näkemykseen: mielestäni toissijaisuuden valvomisen on kuuluttava ehdotuksia laativan elimen eli komission toimivaltaan. Komissiolla on mielestäni oltava oikeus aloitteiden laatimiseen ja sen on mielestäni valvottava toissijaisuutta. Olen kuitenkin sitä mieltä, että erimielisyyksien ilmetessä meidän on löydettävä tapa niiden ratkaisemiseksi, eikä se ole poliittinen elin eikä toissijainen kamari, vaan jotakin sellaista kuin Ranskan perustuslaissa asetettu Ranskan perustuslakineuvosto, jolla olisi kuukausi aikaa päättää asiasta. Minusta se olisi periaatteellinen luja kanta, jota meidän on mielestäni kannatettava: valvonta kuuluu komissiolle ja asetetaan perustuslakineuvosto.
Arvoisa puhemies, Lamassouren ehdotus on mielestäni kunnianhimoinen. William Faulknerilla on eräs henkilöhahmo, josta pidän paljon ja johon olen hyvin kiintynyt. Hän sanoo, että unelmiemme on oltava hyvin korkealla, jotta tietäisimme, missä ne ovat, kun tavoittelemme niitä elämämme aikana. Mielestäni tämä mahdollistetaan Lamassouren mietinnössä, ja näin ollen uskon, että kaikki toiveemme ovat luvallisia.
Corbett (PSE).
Arvoisa puhemies, onnittelen esittelijä Lamassourea hänen viime kuukausina tekemästään työstä ja hänen aikaansaamastaan merkittävästä tuloksesta.
Tämä merkitsee sitä, että Euroopan parlamentti esittää valmistelukunnassa useita ehdotuksia. Olemme tehneet työmme, joka liittyy uusien ajatusten ja ehdotusten esittämiseen valmistelukunnalle, ja se on hyvin tärkeää. Se on tärkeää, kun tarkastelemme erityisesti joidenkin keskustelujen ilmapiiriä.
Jotkut väittävät, että Euroopan unionista on tullut ylikeskitetty jättiläinen, että meidän on palautettava toimivaltuudet jäsenvaltioille ja että meidän pitäisi laatia toimivaltaluettelo, jossa määritellään yksityiskohtaisesti, mitä EU saa tehdä ja mitä ei.
Mietinnössä kumotaan tällaiset väitteet. Siinä annetaan oikein hyvä vastaus ja osoitetaan varsin selvästi, etteivät Euroopan unionin toimivaltuudet ole liioiteltuja: ne on itse asiassa sovitettu kuhunkin asiaan sopivaksi. Joillakin aloilla unionilla on sellainen valta, jota voisi kutsua yksinomaiseksi toimivallaksi - vaikka päätöslauselmassa onkin vältetty kyseistä termiä. Nämä valtuudet ovat melko suppeat mutta tärkeät. Valtaosaa unionin vastuualueista voitaisiin nimittää jaetuksi toimivallaksi, jolloin unionin toiminnan tehokkuus vaihtelee suuresti eri asioissa. Joillakin aloilla säädämme yksityiskohtaisia lakeja, joita jäsenvaltioiden on noudatettava. Joillakin aloilla unionilla on koordinointitehtävä, ja joillakin aloilla se taas toimii vain täydentävästi. Tämä on joustava käytäntö, joka on sovitettu eri politiikan alojen tarpeisiin, ja näin on tehtävä vastaisuudessakin.
Todellinen tae liiallista keskittämistä vastaan on ja pitääkin olla poliittinen tae, kun harkitsemme erilaisia ehdotuksia toimielinten tavallisissa menettelyissä: komission ehdotuksia, kuten jäsen Méndez de Vigo juuri sanoi, sen esittäessä ehdotuksiaan parlamentille sekä myös neuvostolle. Mietitäänpä, keitä neuvostossa on: jäsenvaltioiden ministereitä, jäsenvaltioiden hallitusten jäseniä, jotka ovat vastuussa jäsenvaltioiden parlamenteille - ei sellaisia ihmisiä, jotka ovat taipuvaisia keskittämään kaiken Euroopan unionissa. Ei laisinkaan. Määräenemmistön saavuttamiseksi ylivoimainen enemmistö on saatava vakuutetuksi asiasta. Nämä ovat poliittiset takeet, menettelytapaan perustuvat takeet liiallista keskittämistä vastaan, ja neuvostossa olevat ministerit voivat ja niiden pitäisikin ottaa myös kansalliset parlamentit mukaan toimintaan. Amsterdamin sopimuksessa ministereille määrättiin kuuden viikon ajanjakso kansallisten parlamenttien kanssa käytävää keskustelua varten. Kansalliset parlamentit pitäisi ottaa mukaan tällä tavalla eikä perustamalla jotakin uutta toissijaisuusperiaatteen mukaista kamaria tai jotakin uutta toimielintä.
Tämä kaikki esitetään mietinnössä hyvin. Me sosiaalidemokraattisen puolueen ryhmän jäsenet suhtaudumme varauksellisesti ainoastaan toissijaisuusperiaatteen oikeudelliseen valvontaan. Sitä tehdään jo nytkin: tuomioistuin on monella tapaa perustuslakituomioistuin. Meidän mielestämme uutta erillistä menettelyä - kiireellistä menettelyä - ei kuitenkaan tarvita, ja sanamuotoa pitäisi tiukentaa, jotta voitaisiin osoittaa, että jaetun toimivallan pohjalta voidaan joskus säätää yksityiskohtaisia lakisäännöksiä, ja...
(Puhemies keskeytti puhujan.)

Duff (ELDR).
Arvoisa puhemies, liberaaliryhmä suhtautuu mietintöön erittäin myönteisesti. Syynä ei ole ainoastaan nykyisen toimivallan tarkastaminen selkeyden lisäämiseksi, vaan myös rohkea pyrkimys mukauttaa toimivaltaa unionin tiedossa oleviin haasteisiin erityisesti ulko- ja turvallisuuspolitiikan alalla.
Mietintö on ensimmäinen panostus valmistelukunnan työhön toimivaltakysymyksissä. Uskon, että valmistelukunta noudattaa viisasta ratkaisumallia ja hylkää tiukan ja harhaanjohtavan yksinomaisen toimivallan käsitteen ja keskittyy sen sijasta edistämään kehittyneempää toimivallan jakoon perustuvaa järjestelmää.
Ryhmäni kannattaa ajatusta perustuslakia koskevaan huomautukseen perustuvan uuden oikeudellisen menettelyn luomisesta toimivaltaan liittyvissä rikkomustapauksissa, mikä edellyttää Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen nopeaa kehitystä. Menettelyä käytettäisiin harvoin, mutta se on merkittävä suojajärjestelmä sitä vastaan, ettei unionin virkavalta käytä väärin vahvistettuja toimivaltuuksiaan.
Toinen asia, jota on syytä tarkastella lähemmin, liittyy alueisiin, jotka voivat olla ja joiden pitäisikin olla hyödyllisiä välikäsiä kansalaisten ja ylikansallisten hallintoelinten välillä. Ehdotamme tarkistuksia, jotka vahvistavat mietintöä tässä asiassa.

MacCormick (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, minustakin on suuri ilo ja kunnia osallistua tähän keskusteluun, vaikka onkin jo myöhä.
Ryhmäni haluaisi pyytää kollegoja sisällyttämään mietintöön vielä kaksi erityistä kohtaa, ennen kuin se viimeistellään lopulliseen muotoonsa. Ensimmäinen niistä on vain viittaus demokratiavajeen merkitykseen ja tarpeeseen lopultakin demokratisoida unionin toimielimet täysimääräisesti. Niin kauan kuin emme kutsu sitä "pysyväksi" demokratiavajeeksi, olen varma, että PPE-DE-ryhmä on kanssamme samaa mieltä, ja toivon, että asia lisätään mietintöön.
Toiseksi ehdotamme - ja vasemmistolaiset kollegat ovat asiasta pitkälti samaa mieltä - että mietinnössä pitäisi korostaa hieman enemmän yhteiskunnallista sekä myös taloudellista ja poliittista puolta. Olemme kuitenkin erittäin tyytyväisiä asian käsittelyn etenemiseen ja odotamme innokkaasti saavamme äänestää huomenna sen puolesta.
Esittelijä Lamassouren keskeisenä näkemyksenä on ja on koko ajan ollut, ettei tässä yhteydessä tarvitse laatia uutta luetteloa toimielinten toimivallasta, mutta kansalaiset on saatava ymmärtämään se tosiasia, että erilaisista toimivaltuuksista - unionin omasta toimivallasta ja jaetusta toimivallasta - on jo olemassa aivan asianmukainen esitys, sekä se, että muihin toimivaltuuksiin sovelletaan niin kutsuttua jäännösperiaatetta. Jäsenvaltiot ovat vastuussa niistä asioista, jotka eivät kuulu unionin toimivaltaan. Tämä kaikki on periaatteessa selvää, mutta asia voitaisiin esittää käytännössä aiempaa selkeämmin, jotta kansalaiset tietäisivät siitä paremmin. Tämä on hyvin tärkeää.
Tässä yhteydessä otamme esiin toissijaisuuskysymyksen. Jaetun toimivallan kohdalla on todellakin tärkeää, että paikallistuntemusta on kaikilla niillä aloilla, joilla sitä pitäisi olla. Päätökset tehdään siis niiden kannalta kaikkein tarkoituksenmukaisimmalla tasolla. Johdanto-osan kappale G edistää hyvin merkittävästi toissijaisuusajatuksen laajentamista ja tehostamista, ja sekin on erittäin myönteistä.
Ryhmämme uskoo pitkälti laajennettuun toissijaisuuteen. Toissijaisuusperiaatetta ei sovelleta ainoastaan jäsenvaltioiden tasolla: sen soveltaminen etenee suoraan jäsenvaltioiden alueellisiin kokonaisuuksiin ja jäsenvaltioiden paikallisiin viranomaisiin, ja se on erittäin tärkeää meille kaikille. Haluaisimme yhdessä aluepolitiikka-, liikenne- ja matkailuvaliokunnan ja liberaaliryhmän kanssa asiaan hieman lisää pontevuutta, mutta jääköön se nyt sikseen. Mietintö on tällaisenaankin valtava edistysaskel eurooppalaisten ja Euroopan parlamentin ajattelutavassa.
Toistan vielä, että on suuri ilo ja kunnia osallistua tähän keskusteluun ja erityinen ilo on ollut osallistua - sanon tämän hänen läsnä ollessaan - jäsen Lamassouren johtamaan keskusteluun - hän on tehnyt ainutlaatuista työtä laatiessaan puitteet, mutta hän on myös ollut valmis mukauttamaan muotoilua lainatakseni hänen omaa tämänaamuista metaforaansa. Hän on tehnyt loistavaa työtä. Olemme kaikki hänelle kiitollisuuden velassa, ja toivon, että ryhmäni äänestää huomenna yksimielisesti hänen mietintönsä puolesta.
Kaufmann (GUE/NGL)
Arvoisa puhemies, kollega Lamassouren mietinnössä käsitellään todella monitahoista kysymystä. Se kävi ilmi perussopimus-, työjärjestys- ja toimielinasioiden valiokunnassa, ja sen osoittivat myös ensimmäiset keskustelut valmistelukunnassa. Mietintö tukee varmasti valmistelukunnan työtä. Siksi esittelijä on ansainnut kiitoksemme.
Pidätyin äänestämästä valiokunnassa, ja haluaisin esittää joitakin esimerkkejä asioista, joita ei mielestäni ole käsitelty mietinnössä tyydyttävästi. Saattaa olla, että nykyisen toimivallan jakamisesta kolmeen lajiin on apua, mutta liian vähälle käsittelylle jää selkeä väite, että ensi sijassa on ratkaistava Euroopan demokratiaongelma.
Toissijaisuus- ja suhteellisuusperiaatteet: asiat ovat mielestäni päälaellaan. Miksi? Mietinnöstä saa sen vaikutelman, että näiden periaatteiden noudattaminen ja täytäntöönpano vaatii oikeudellisia päätöksiä. Tekstissä ei kuitenkaan mainita missään, että todellinen ongelma on toisaalla, nimittäin Euroopan politiikan todellisissa toimijoissa. Sopimuksissa on selvät määräykset, esimerkiksi Amsterdamin sopimuksessa on pöytäkirja toissijaisuus- ja suhteellisuusperiaatteen soveltamisesta. Kaikki toimielimet ovat sitoutuneet niihin. Oikeastaan on kysymys pikemminkin siitä, miten toimielimet täyttävät niistä johtuvat velvoitteensa, kuinka vakavasti ne todella tutkivat periaatteiden noudattamatta jättämiset ennen toimiaan. Kaikkien on lopultakin alettava soveltaa tätä eräänlaista ennakkotarkastusta. Ketään ei pitäisi myöskään haastaa Euroopan yhteisöjen tuomioistuimeen, ennen kuin säädös, joka syntyy useimmiten siis vasta vuosien keskustelujen ja menettelyjen jälkeen, astuu voimaan.
Mietinnön 33 kohdassa ehdotetaan, että toimivalta-alojen ryhmittelyä tarkasteltaisiin kokonaisuudessaan uudelleen 10 vuoden kuluttua sen hyväksymisestä. En ymmärrä tämän ehdotuksen tarkoitusta ja sisältöä. Tarkoitetaanko sillä, että sopimusta muutetaan aina 10 vuoden välein? Halutaanko todella luoda tällainen sääntö, joka on jäykästi liitetty kymmenvuotisrytmiin ja joka on täysin irrallaan mahdollisista poliittisista oloista ja vaatimuksista?
Ennen kaikkea mietinnöstä ei käy ilmi, että meidän on luotava sosiaalinen Eurooppa ja että tästä syystä talous- ja rahaliitto kuuluu unionin kiistattomiin tehtäviin. Tavoitteeksi asetetaan taloudellinen ja sosiaalinen kehitys sekä korkean työllisyysasteen tukeminen. Täystyöllisyys halutaan jopa saavuttaa vuoteen 2010 mennessä. Näitä kauniita sanoja on kuitenkin täydennettävä teoilla. Työllisyys ja sosiaalinen turvallisuus eivät ole kilpailun muuttujia, vaan kaikkien kansalaisten yksilöllisiä perusoikeuksia, ja siihen suuntaan Euroopan unionin on kehityttävä.

Méndez de Vigo (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, annoin äsken väärää tietoa. Korjaan nyt asian: Real Madrid 2, Bayern Leverkusen 1!

Puhemies. -
Olen varma, että kaikki me, jotka emme ole asianosaisia, olemme hyvin iloisia kuullessamme tuon.

Ribeiro e Castro (UEN).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, vaikka emme voi tukea Lamassouren mietintöä lopullisessa äänestyksessä, haluan onnitella esittelijää hänen kerrassaan oivallisesta työstään. Minusta tämä mietintö on myönteinen ja yksi tärkeimmistä parlamentissa käsiteltävistä asiakirjoista. Se on tärkeä aikataulun ja esitysajankohdan kannalta ja aiheensa puolesta, sillä siinä käsitellään yhtä Euroopan tulevaisuuden kannalta ristiriitaisimmista, arimmista ja tärkeimmistä kysymyksistä. Tärkeää ei ole ainoastaan mietinnön lopullinen ilmiasu vaan sitä edeltäneet valmistelut ja keskustelut sekä monet tarkistukset, myös matkan varrelle jääneet, ja siten mietinnön valtaisa teoriapohja. Lopuksi mietintö on tärkeä näiden valmistelujen tuloksena syntyvän järjestelmän ymmärtämiseksi ja järjestämiseksi Euroopan unionin osalta sekä valmistelukunnassa samaan aikaan käytävien keskustelujen valossa.
On sääli, ettemme voi äänestää mietinnön puolesta lopullisessa äänestyksessä, sillä olemme samaa mieltä kahdesta ensimmäisestä kohdasta, olemme samaa mieltä, että on tullut aika saattaa unionin ja jäsenvaltioiden keskinäinen toimivallan jako ajan tasalle menneisyydestä saatujen kokemusten perusteella toissijaisuus- ja suhteellisuusperiaatteita noudattaen sekä niiden kokemusten perusteella, joita ovat ikävä kyllä leimanneet juuri kohtuuttomuus ja toissijaisuusperiaatteen loukkaukset. Lisäksi olemme samaa mieltä, että toimivalta on jaettava paremmin, jolloin demokratiaa Euroopassa vahvistetaan. Meistä siihen kuuluu kansallisten demokratioiden, kansallisten parlamenttien roolin ja uuden parlamenttien välisen toimintalinjan arvonnousu Euroopan tulevaisuuden rakentamisessa.
Heti kolmannessa kohdassa olemme kuitenkin peruuttamattomasti eri mieltä, ja mielestämme mietinnössä poiketaan alkuperäisestä tavoitteesta, kun siinä ryhdytään kannattamaan Euroopan ja unionin perustuslakia, mitä emme voi tukea. Lisäksi uskomme, kun nyt toimivallasta puhumme, että minkään eurooppalaisen toimielimen toimivaltaan ei kuulu Euroopan perustuslain laatiminen. Jäsenvaltioiden toimivaltaan kuuluu perustamissopimusten tekeminen ja tarkistaminen, ja kyse on täysin toisenlaisesta sopimusmekanismista kuin yleensä perustuslakien kohdalla, sillä näiden perustana on suvereenia järjestelmää johtava suvereeni kansa, eivätkä nämä asiat ole mitenkään osa tehtäväämme Euroopan unionissa. Tässä asiassa vallitsee periaatteellinen ero, joka on mielestämme keskeinen.
Mitä muihin asioihin tulee, kun kollegani Méndez de Vigo puhui hetki sitten jaettavasta toimivallasta, hän osui juuri asian ytimeen: se, että tunnustamme jaettavan toimivallan, ei tarkoita vain sitä, mistä jäsen Méndez de Vigo puhui, vaan myös sitä, että jäsenvaltioilla on omaa yleistä toimivaltaa, jota kenenkään ei tarvitse jakaa niille, kun taas Euroopan unionilla on sitä vain siinä määrin, kuin jäsenvaltiot myöntävät ja jakavat sitä niille. Ne voivat kuitenkin myös ottaa sitä pois niiltä, niin kuin esitetään mietinnön nykyisen 308 artiklan korvaavaa järjestelyä koskevassa uudessa näkemyksessä. Tämä on erittäin tärkeä näkökohta, jolla on vaikutuksia toimielinten hahmottamiseen ja tapaamme ymmärtää Euroopan unionin toimivalta.
Haluaisimme tehdä vielä muutaman huomion. Esimerkiksi johdanto-osan g) kappaleessa esitettyjen kriteerien joukossa on synergiakriteeri, mutta se voidaan ottaa ainoastaan hyvin rajoitetusti huomioon. Synergia- ja tehokkuuskriteeri on yksinään äärimmäisen vaarallinen, koska juuri sitä kautta voidaan käydä toissijaisuusperiaatteen kimppuun. Yksittäisissä asioissa on helppo todeta, että joku toimi on tehokkaampi ja tehokkuus sinänsä on vaarallinen sana, koska se kelpaa kaikkeen ja että siitä on mittakaavaetua, ja näin valaisimme perustan jatkuville toissijaisuusperiaatteen loukkauksille.
Kaiken kaikkiaan kuitenkin kiitämme mietinnöstä, jonka puolesta haluaisimme äänestää. Vierastamme kuitenkin sen perustuslaillista näkemystä, näkemystä Euroopan unionista, jonka hahmo ja muoto muuttuvat kaiken aikaa osavaltiomaisempaan suuntaan. Se on mielestämme vastoin Euroopan syvintä olemusta, vastoin näkemystämme tulevasta Euroopan unionista, jossa kansakuntia pidetään arvossa.

Mathieu (EDD).
Arvoisa puhemies, enemmän kuin toimivallan rajaamisesta Euroopan unionin ja jäsenvaltioiden välillä on kyse toimivallan rajoittamisesta unionissa, jota kansalaiset toivovat ja jota toissijaisuusperiaate hallitsee. Euroopan rakentamisesta on vuosien saatossa tullut tekstien ja menettelyjen viidakko, jonne eksyvät kaikkein viisaimmatkin.
Ryhmäni on jättänyt useita tarkistuksia, joilla voidaan lisätä tekstien ja toimivallan arvoa. Näin ollen tarkistuksessa 34 ehdotetaan, että yhden tai useamman valtion eli siis niiden vastaavien kansallisten parlamenttien pyynnöstä on mahdollista kumota teksti, jos ei saada minkäänlaista enemmistöä, joka voisi vahvistaa sen.
Ryhmäni on hyvin huolissaan todetessaan, että joka kerta kun on väitetty, että selkiytetään näitä asioita, on päädytty juuri päinvastaiseen lopputulokseen. Kuitenkin kaikki ovat yhtä mieltä myöntäessään, että on aika vastata siihen kaunaan ja välinpitämättömyyteen, jota kansalaiset tuntevat sellaista Eurooppaa kohtaan, joka huolehtii liian monesta asiasta liian yksityiskohtaisesti.
Mietintö vain huonontaa asioita, kun siinä ehdotetaan, että annetaan Euroopan unionille ne viimeiset toimivaltuudet, jotka siltä puuttuvat. Täten siinä luetellaan alat, joiden täytyy kuulua unionin omaan toimivaltaan, ja siinä annetaan luettelo jaetusta toimivallasta, jota komissio, perussopimusten täytäntöönpanon valvoja, ja yhteisöjen tuomioistuin valvovat tiukasti. Näihin toimivaltuuksiin on vielä lisätty ne, jotka liittyvät ulkopolitiikan toteuttamiseen. Äärimmäisenä varotoimena on tulevaa kehitystä koskeva lauseke, jonka pitää 308 artiklan tavoin pelastaa tilanne, jos se osoittautuisi tarpeelliseksi. Todettuamme, ettei käteen jää juuri mitään, ymmärrämme sen varovaisuuden, joka ilmenee 17 kohdassa, jossa ei valitettavasti pidetä tarpeellisena laatia luetteloa valtioiden yksinomaisesta toimivallasta.
Mielestäni mietintö on loppujen lopuksi vain yksi uusi kyhäelmä niistä vaatimuksista, joita Euroopan parlamentti ei saanut vietyä läpi Nizzassa. Euroopasta tulee valtio valtioiden yläpuolelle. Se on vapaa määrittelemään omat painopisteensä, vaikka liian monet kaukaiset ja turhantarkat säännöt vaikuttavat jo kansalaisten arkipäivään ja estävät alueiden hallinnoinnin paikallisten ja kansallisten pyrkimysten mukaisesti. Me puolustamme jatkossakin viestiä siitä, että haluamme "enemmän erilaisuutta, läheisyyttä ja avoimuutta", vaikka näyttää siltä, että näitä lisävaatimuksia on vaikea sovittaa yhteen nykyisen puheenjohtajavaltion Espanjan tunnuslauseen "Enemmän Eurooppaa" kanssa.

De Gaulle (NI).
Arvoisa puhemies, Lamassouren mietintö tuo minulle mieleen tv-kanava Artella esitetyn elokuvan "eurooppalaisesta kuplasta" ja "Euroopan orjista". Mietinnöstä ei puutu mitään, koskapa siinä on ilmoitettu tavoitteeksi luoda eurooppalainen supervaltio, keskitetty voima, jolla on kaikki ylin valta, kun taas valtioille jää vain joitakin niin sanottuja federatiivisia toimivaltuuksia toissijaisuusperiaatteen varjolla. Itse asiassa kaikenlaiset poikkeukset tekevät näistä toimivaltuuksista käyttökelvottomia. Näin on siis toissijaisuusperiaatteesta tullut toissijainen, koska se ei voi estää 308 artiklan käyttöä. Se ei myöskään voi estää yhteisön säännöstöä eikä itse julistettua periaatetta Euroopan unionista. Luulin, että perussopimusvaliokunnan jäsenet pystyisivät suurempaan pätevyyteen tai varovaisuuteen, sillä olipa Laekenin konferenssin kohtalo sitten mikä tahansa, eurooppalainen rakennelma vaikuttaa yhä hauraammalta ja keinotekoisemmalta, ja näyttää siltä, että sillä ei ole muuta vaihtoehtoa kuin muuttua vapaakauppa-alueeksi.
Onkin syytä toimia päinvastoin ja tutkia, mitä kullakin Euroopan toimivallalla on konkreettisesti annettavana jokaiselle maalle, ja ranskalainen, joka tekin varmaan olette, ei voi olla huomaamatta, että Ranskalle tämän Euroopan seuraukset ovat aina vain negatiivisemmat. Järkevät ja ankarat tosiasiat edellyttävät, että palaamme Rooman sopimuksen henkeen, että toisin sanoen harjoitamme yhdessä joitakin taloudellisia toimivaltuuksia yhteenliittymänä vaan emme ylikansallisesti. Mutta järjestelmän henki ja jopa ideologiset syyt saavat teidät pysymään harhakuvitelmien tiellä. Sen jälkeen kun teitte ensimmäisen historiallisen virheen, joka oli se, että ette rajoittanut Euroopan unionia maantieteellisesti vaan hyväksyitte periaatteen Turkin liittymisestä, olette tekemässä toista virhettä, joka on fataali, kuten espanjan kielessä sanotaan, koska ette rajoita unionin toimivaltaa.

Brok (PPE-DE)
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, Saksan miehistö jäi tappiolle jäsen Kaufmannin puheen aikana.

En halua kuitenkaan viitata yhteyksiin. Minua hermostutti enemmänkin se, mitä kollega de Gaulle juuri sanoi, sillä kun täällä pidetään puheita, joissa halutaan palauttaa Euroopan unioni sisämarkkinoita edeltävään aikaan, on kyllä sanottava, että silloin ei ole ajateltu Ranskan taloudellisia etuja. Siksi olen erittäin kiitollinen siitä, mitä kollega Lamassoure sanoi, sillä mielestäni hän esitteli tasapainoisen mallin. Se edustaa sopivaa tasapainoa toimivaltasäännösten selvyyden ja sen välttämättömyyden välillä, että me toimimme Walter Hallsteinin niiden sanojen mukaisesti, että Euroopan unioni on jatkuvaa luomista. Tämä tarkoittaa, että me kykenemme kehittämään Euroopan unionia tarpeiden mukaan. Tällöin on tietysti aivan selvää, että meidän on toissijaisuusperiaatetta soveltaessamme tehtävä aina päätöksiä niin, että päätös tehdään tasolla, jolla se voidaan tehdä parhaiten. Toisaalta meidän on tehtävä selväksi, että voimme saada valmistelukunnan ja sitä seuraavan hallitustenvälisen konferenssin neuvotteluissa tukea enemmistöpäätösten laajentamiseen muillekin aloille vain määrittelemällä näiden päätösten rajat selvästi.
Toimivallan selvyyden ja enemmistöpäätösten laajentamisen välillä on läheinen yhteys, sillä vain siten ne voidaan saada sisällytettyä jäsenvaltioiden pääkaupunkien politiikkaan ja kansalaiset voidaan saada hyväksymään ne, ja kansalaisethan vaativat tässä asiassa nimenomaan selvyyttä. Emme kuitenkaan saa selvyyttä konfliktitapauksiin poliittisen tason avulla. Jos otettaisiin käyttöön toissijaisuutta käsittelevä komitea, joka koostuisi jäsenvaltioiden parlamenttien ja Euroopan parlamentin jäsenistä ja jossa pitäisi olla ainakin 100 jäsentä, päätöksiä tehtäisiin aivan samojen poliittisten opportunististen periaatteiden nojalla kuin ministerineuvostossa ja Euroopan parlamentissakin. Jos sovelletaankin alueellisuusperiaatetta, vähemmistölläkin on mahdollisuus saada kantansa läpi, jos se on sitä mieltä, että toimivallan rajat on ylitetty. Siksi kollega Lamassouren lähestymistapa Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen ratkaisun pyytämisestä on aivan oikea. Se tarjoaa useille ryhmille ja elimille, joilla on oikeus kanteen nostamiseen, mahdollisuuden puolustaa toimivaltaa sekä tavallisen menettelyn että nopeutetun menettelyn avulla, jos ne ovat sitä mieltä, että lainsäätäjä ylittää toimivaltansa rajat.
Haluaisin ehdottaa teille kansallisten parlamenttienkin lisäämistä näiden kanteennosto-oikeuden saajien luetteloon. Minusta on erittäin tärkeää, Euroopan parlamentin kannalta taktisesti viisasta, sen etujen mukaista ja asian kannalta välttämätöntä ja paikallaan, että tarjotaan tämä mahdollisuus. Useimmissa niissä maissa, joissa on omaa lainsäädäntövaltaa käyttäviä alueita, niillä on oikeus nostaa tällainen kanne parlamentin kautta. Sekin voidaan näin ottaa laajoilta osin mukaan. Tarkoitan sitä, että tämä on ratkaiseva lähtökohta todellisen päätöksentekokyvyn aikaansaamiseksi, selkeän työnjaon luomiseksi, hyväksynnän saavuttamiseksi ja samanaikaisen oikeusvarmuuden varmistamiseksi. Tästä syystä haluaisin onnitella kollega Lamassourea hänen mietinnöstään.
(Suosionosoituksia)

Napolitano (PSE)
Arvoisa puhemies, minun on ensimmäiseksi ilmaistava tuntevani hämmästystä ja mielipahaa ja esitettävä teille jos sallitte muodollisen vastalauseen sen vuoksi, että näin tärkeästä aiheesta ja näin vaativasta mietinnöstä keskustellaan yöistunnossa näissä surkeissa oloissa, kuten voimme nähdä.
Tällainen etenemistapa ei vastaa useasti toistettuun tarpeeseen korostaa parlamenttimme merkitystä täysistunnossa tasokkaiden poliittisten keskustelujen foorumina.

Päätöslauselma, josta tänä iltana keskustelemme, koskee kollegamme Lamassouren mietintöä, ja se pohjautuu perustelujen sisältämiin täsmällisiin arvioihin, ja siinä kartoitetaan tie, jota kehotamme valmistelukuntaakin seuraamaan. Tätä tietä luonnehtivat tasapaino ja tiukkuus, ja sitä pitkin kuljettaessa esitetään vetoomuksia, että unionin roolia pitää lujittaa huomatkaa, että puheenjohtajavaltio Espanjankin tunnuslause on "enemmän Eurooppaa" ja pyyntöjä entistä suuremmasta selkeydestä, yksinkertaistamisesta ja hajauttamisesta unionin tehtävien hoidossa. Uskon, että tarvitaan suurta päättäväisyyttä, kun puolustetaan unionille kuuluvia nykyisiä toimivaltuuksia ja myös silloin, kun niitä laajennetaan koskemaan ensinnäkin ulko- ja yhteistä turvallisuuspolitiikkaa kuten 20 kohdassa rohkeasti ehdotetaan koska tämä vastaa yleisesti kansalaisten keskuudessa vallitsevia pyrkimyksiä. Kansalaiset haluavat, että Eurooppa olisi entistä yhtenäisempi ja vahvempi toimiessaan kriittisissä tilanteissa ja käsitellessään maailman rauhaa ja oikeudenmukaisuutta koskevia kysymyksiä.
Samanaikaisesti on tullut aika luoda järjestystä institutionaalisiin puitteisiin ja unionin sellaisten erilaisten toimien ja päätösten luonnehdintaan, jotka ovat vuosikymmenten aikana syntyneet yksi toisensa jälkeen perustamissopimusten mukaan. Meidän on tunnustettava, että jotkut ovat huolissaan toissijaisuusperiaatteen noudattamisesta ja ei aina niin selkeästä erosta, joka tehdään yhtäältä lainsäädäntöön ja toisaalta toimeenpanoon liittyvien valtaoikeuksien ja tehtävien välillä, toisin sanoen huolta kannetaan sääntöjen arvojärjestyksen puuttumisesta.
Lamassouren mietinnössä ehdotetaan nyt ratkaisuja, joilla voidaan varmistaa, että Euroopan yhdentymiskehityksen tukeminen entisestään hyväksytään yhä laajemmalti kaikissa maissamme. Esitän esimerkkinä, että nyt halutaan muotoilla uudelleen ne kriteerit, joilla unionissa tehdyt aloitteet ja päätökset voidaan perustella. Nämä kriteerit koskevat asianmukaista aluetta, synergiaa ja solidaarisuutta. Toisena esimerkkinä mainitsen vielä ne ponnistelut, joita on tehty toissijaisuuden noudattamisessa komission poliittisen vastuun lujittamiseksi 28 kohta mutta myös täydentävän kanteen käyttöön ottamiseksi oikeusasioissa.
Arvoisa puhemies, niiden lukuisien tunnustusten jälkeen, joita kollega Lamassourelle on esitetty, esitän toiveen, että parlamentti ei huomenna hyväksyisi sellaisia tarkistuksia, jotka saattavat vahingoittaa mietinnön tasapainoa ja innovatiivista olemusta.

Puhemies. -
Jäsen Napolitano, voin vakuuttaa teille, että alussa esittämänne huomautukset välitetään valiokuntien puheenjohtajakokoukselle, puheenjohtajakokoukselle ja asianomaisille osastoille.
Tämän istunnon puhemiehenä minusta on paljon mielenkiintoisempaa kuunnella tällaista hyvää keskustelua kuin useimpia muita parlamentin käymiä keskusteluja.

Malmström (ELDR).
Arvoisa puhemies, selvyys, selkeys, helppotajuisuus - nämä avainsanat ovat itsestään selviä kaikissa säädöksissä. Nämä pätevät seurapeleihin, urheiluun, perustuslakeihin ja yhteiskuntaan yleensä. On kummallista, etteivät nämä avainsanat ole kunnolla lyöneet leimaansa perustamissopimuksiin ja lakiteksteihin, joita on liitetty toisiinsa kautta aikojen. EU:n säännöstö ei todellakaan ole mikään Yatzy-noppapeli, vaan se koskee 370:tä miljoonaa ihmistä.
Pienimmästäkin pilkusta käytyjen vaikeiden neuvottelujen tuloksena on, että se, joka haluaa tietää enemmän siitä, kuinka EU toimii, tuskin valitsee iltalukemisekseen Amsterdamin sopimusta tai vielä vähemmän Nizzan sopimusta. Ei ole kummallista, että ihmiset eivät luota EU:hun, kun sen päätöksiä ja vastuunjakoja on niin vaikeaa ymmärtää. Myös me näiden asioiden parissa päivittäin työskentelevät olemme joskus hämmentyneitä.
Lamassouren mietintö on siksi erittäin tärkeä panos valmistelukunnan työhön ja jäsenvaltioissamme käytävään keskusteluun. Mietinnössä järjestelmällistetään pedagogisesti ja selkeästi, mitä EU tekee ja mitä sen pitäisi tehdä. Tämä tulee olemaan erittäin käyttökelpoinen keskustelussa, jota käydään toivottavasti pian saatavasta perustuslaista. Tarvitaan nykyistä selvempää toimivallan jakoa, ehkei kuitenkaan toimivaltaluetteloa, vaan nykyistä selvempi rajoitus sille, mitä EU tekee.
EU:n on vahvistuttava tietyillä alueilla, mutta on myös oltava suoja sille, ettei EU ota itselleen sellaisia uusia tehtäviä, joita kansalaiset itse parhaiten hoitaisivat paikallisesti, alueellisesti tai kansallisissa parlamenteissa. Toissijaisuusperiaatetta on siksi vahvistettava. Paikallinen ja alueellinen taso ovat äärimmäisen tärkeitä, ja tuen niitä tarkistuksia, jotka toisivat alueellisen kumppanuuden uudelleen mukaan. Toivon, että saisimme erityisen, juuri tätä koskevan mietinnön.
Jos haluamme, että 30 jäsenvaltion EU toimisi, EU:n on keskitettävä voimansa ja sitoumuksensa aidosti rajat ylittäviin kysymyksiin. Työ, jota tehdään, jotta EU:n työtehtäviin saataisiin edes hiukan järjestystä, edistyy tänään pitkän askeleen, ja haluan kiittää Lamassourea erinomaisesta työstä.

Herzog (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, Lamassouren mietintö on hyvin mielenkiintoinen. Jaan hänen kunnianhimonsa siinä, että unionille olisi annettava enemmän toimivaltaa, jotta se voisi täyttää velvollisuutensa ja selviytyä siihen kohdistuvista odotuksista. Hyväksyn erityisesti hänen ponnistuksensa ulkopolitiikan, puolustuksen ja turvallisuuden aloilla.
Minulla on kuitenkin useita vastalauseita. Tavoitteet, joihin unionin perustuslaki perustuu, on kirjoitettava uudelleen, ja juuri se antaa täydellisen oikeutuksen kansalaisten näkökulmasta toimivallan kehittämiseen. Mitkä tavoitteet? Markkinat, valuutta, liikkumisvapaus - nämä eivät riitä. Meidän on mentävä pitemmälle. Eurooppa toimii maailmassa tehokkaan monenkeskisyyden puolesta. Se perustaa turvallisuutensa vuoropuheluun, köyhyyden poistamiseen ja kehitysyhteyksiin. Se valitsee täystyöllisyyden ja henkilöresurssien kehittämisen. Se taistelee syrjäytymistä vastaan ja vakiinnuttaa koheesion alueellaan jakamalla yhteistä omaisuutta. Lopuksi se muodostaa julkisen alueen, jolla voidaan toteuttaa unionin monikansallista ja kansallisuudet ylittävää kansalaisuutta ja demokratiaa. Nämä valinnat liittyvät identiteettiin. Kun ne kirjataan perustuslakiin, ne on liitettävä osaksi vuosittaista ja monivuotista poliittista ohjelmaa. Niinpä sääntöjen tasapainolla ja toimivallan määritelmällä pyritään täyttämään nämä tavoitteet.
Tältä osin mietinnössä ei käsitellä riittävän kunnianhimoisesti välttämätöntä yhteiskunta- ja kasvumallin uudistamista. Se on hyvin tärkeä aihe kansalaisille, aihe, joka jakaa meidät. Kilpailusäännöt on tasapainotettava yhteisillä säännöillä ja tehtävillä turvallisuuden, julkisten palvelujen ja teollisuuspolitiikan aloilla. Unionin on saatava oma toimivalta talouspolitiikkaan, uudelleen määritellyt puitteet kansallisten politiikkojen koordinaatioon, ja unionin on saatava sovitettua verotuksellisesti yhteen finanssipoliittiset välineet.
Näiden toimivaltuuksien käyttöä, demokraattista haastetta ja tehokkuuden edellytystä on käsitelty liian lyhyesti, mutta monet tarkistukset tekevät mietinnöstä paremman. En voi hyväksyä esittelijän pääperiaatetta unionin toiminnan luonteesta. Esittelijän mielestä unioni voi toimia johdossa vain poikkeustapauksissa. Poliittinen unioni, joka ei toimisi lainkaan johdossa, olisi itse asiassa suuressa määrin vastuuton. Lopuksi haluan sanoa, että toimivaltuuksien välisen eron ja jakautumisen ei pitäisi perustua vain toissijaisuusperiaatteeseen. Yhdistettynä kilpailun valtaan se ei oikeuta yhteisöä. Se on liitettävä toiseen periaatteeseen, solidaarisuuden periaatteeseen. Yrittäkäämme selventää, mitä se on. Kansalaisyhteiskuntien toimijoihin on vedottava suoraan, ja näiden on kyettävä ohjaamaan yhdessä unionin kanssa resursseja, jotta yhteisön tärkeinä pitämiä hankkeita saadaan vietyä päätökseen. Olkaamme siis riittävän rohkeita muodostaaksemme yhteiskunnan Eurooppaan.

Berthu (NI).
Arvoisa puhemies, koska minulla on vain minuutti puheaikaa, olen hyvin suora. Emme hyväksy Lamassouren mietintöä kahdesta pääasiallisesta syystä. Ensinnäkin mietinnössä hädin tuskin käsitellään meille hyvin tärkeää kysymystä toimivallan demokraattisesta valvonnasta: mietinnössä ei ole mitään kansallisten demokratioiden harjoittamasta toissijaisuuden valvonnasta, ei mitään tai melkein mitään kansallisten parlamenttien harjoittamasta eurooppalaisesta toimivallasta, joka tapahtuisi erityisesti luomalla parlamenttien välinen pilari. Toiseksi mietinnössä käsitellään toimivallan jakautumista abstraktista teknisestä näkökulmasta mainitsematta koskaan kansallisten demokratioiden suvereniteettia. Tämä abstrakti tekninen ennakkoasenne johtaa vääriin federatiivisiin ratkaisuihin, jotka ovat kielteisiä demokratian kannalta.
Tämän vuoksi sosiaalidemokraattisen puolueen edustajat ovat jättäneet vähemmistöön jääneen mielipiteen, joka on liitetty mietintöön. Tämän vuoksi myös Mouvement pour la France -liikkeen ranskalaiset parlamentin jäsenet ovat laatineet vastamietinnön valmistelukunnan unionin tehtäviä koskevaan kyselyyn "Miksi Eurooppa?" annettujen vastausten muodossa. Vastamietintö jaetaan sähköpostitse kaikille parlamentin jäsenille, valmistelukunnan jäsenille ja kaikille niille, jotka pyytävät sitä.

Fiori (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, yhdyn monien kollegojen kantoihin ja tunnustuksiin, joita he ovat jo esittäneet ystävällemme Lamassourelle. Hänen mietintönsä on mielestäni hyvin merkittävä poliittinen asiakirja, joka toimii kiinnekohtana valmistelukunnan töille.
Juuri tästä syystä keskityn puheenvuorossani mielessäni olleeseen toiveeseen. Mielestäni tämä olisi voinut olla hyvä tilaisuus ottaa aluekysymys mukaan Euroopan tulevaan rakenteeseen voimakkaammin kuin edellisessä tekstissä, asia, josta äänestämme huomenna. Jo perussopimus-, työjärjestys- ja toimielinasioiden valiokunnassa alueiden roolista vertailtiin pitkään näkökulmia ja käytiin pitkiä keskusteluja. Uskon, että mitä enemmän valmistelukunnan työt lisääntyvät ja sen töistä käydään vuoropuhelua, sitä enemmän alueiden asema eturintamalla voimistuu Eurooppaan nähden.
Toisenlainen prosessi merkitsisi suunnanmuutosta ja yhdentymisprosessia. Tällä hetkellä meidän pitää pelätä erityisesti sellaisia tapahtumia, jotka vaarantavat vakavasti unionin politiikkojen näkyvyyttä sekä unionin suhteita kansalaisiin, jotka unionin rakennetta pohtiessaan samastavat varmasti alueiden merkityksen sen merkityksen kanssa, jonka he antavat omien elämäntilanteidensa ja omien toiveidensa hallinnalle. Me, jotka haluaisimme rakentaa kansalaisten mittapuiden mukaisen unionin pohtimalla juuri alueellisten instituutioiden roolia ja institutionaalista rakennetta, jonka mukaan kaikki lainsäädännölliset toimet kuuluvat myös unionin tulevaisuuteen, teemme varmasti erinomaisen palveluksen paitsi meille itsellemme myös Euroopan tulevaisuudelle.

Thorning-Schmidt (PSE).
Arvoisa puhemies, monet kansalaiset pelkäävät, että EU on jonkinlainen lapsia varten rakennettu liukurata, liukumäki, jossa ei oikein voi pysähtyä, kun on lähtenyt liikkeelle. Kansalaiset pelkäävät, että "jotkut siellä EU:ssa", kuten he sanovat, pyrkivät lisäämään toimivaltaansa, omaa valtaansa, kysymättä lupaa kansalaisilta. Järjestäytyneet EU:n vastustajat ruokkivat näitä myyttejä päivittäin, ja muutamia heistä on myös parlamentissa. Olen sen vuoksi erittäin iloinen tästä mietinnöstä, koska se auttaa poistamaan monta tällaista myyttiä. Mietinnössä todetaan selkeästi, että toimivalta kuuluu jäsenvaltioille, ellei sitä ole luovutettu EU:lle, ja siinä todetaan, että EU on dynaaminen yhteisö, jolle annetaan toimivaltaa asioissa silloin, kun se on tarkoituksenmukaisinta. Mietinnössä hylätään myös ajatus toimivaltaluettelosta, joka jäykistäisi liikaa yhteistyötä.
Mietintö on todellakin hyvin realistinen, eikä parlamenttia voi tämän jälkeen enää syyttää siitä, että se koostuu äärikiihkoilijoista. Toivoisinkin, että kotimaani Tanskan järjestäytyneet EU:n vastustajat ottaisivat tämän huomioon. Kohdistan sanani jäsen Bondelle, vaikka hän ei olekaan tänä iltana läsnä parlamentissa.
Haluan esittää muutaman kommentin mietinnön yksittäisistä osista: toissijaisuusperiaate - olen iloinen, että mietinnössä todetaan, että toissijaisuusperiaate ei ole pelkästään oikeudellinen periaate vaan että se on myös poliittinen periaate; meidän on nimittäin kiinnitettävä enemmän huomiota toissijaisuuteen poliittisena periaatteena ja siten pakotettava komissiota selittämään paremmin toimiaan kansalaisille. Olen itse ehdottanut, että yksi komission jäsen vastaisi toissijaisuudesta, koska se antaisi meille kansan valitsemille edustajille parlamentissa mahdollisuuden asettaa komissio vastuuseen toissijaisuuskysymyksestä, mikä pakottaisi komission selvittämään toimiaan suoraan kansalaisille sekä hankkimaan toimilleen oikeutuksen kansalaisilta.

Costa, Paolo (ELDR).
Arvoisa puhemies, voimme tukea ajatusta siitä, että unionin omia toimivaltuuksien määrää rajoitettaisiin niin, että määrä olisi paljon pienempi kuin nykyään, mutta niiden merkitys olisi paljon nykyistä suurempi, ja tämä ajatus on yksi Lamassouren mietinnön vahvuuksista.
Päätös oman toimivallan laajentamisesta koskemaan ulko- ja yhteistä puolustuspolitiikkaa ainoastaan näin Euroopalle avautuu mahdollisuus tuoda äänensä kuuluviin maailman järjestystä, rauhaa, vakautta ja kehitystä koskevissa kysymyksissä ja yhteistä vapauden ja turvallisuuden alueen hallintaa on varmasti kypsä, koska ainoastaan näin pystytään torjumaan tehokkaasti järjestäytynyttä rikollisuutta ja huumeita ja käsittelemään sivistyneesti Euroopan unioniin sen rajojen ulkopuolelta suuntautuvaa maahanmuuttoa.
Jos kiinnittäisimme huomiota Eurobarometriin, huomaisimme, että myös köyhyyden torjuntaan ja syrjäytymiseen liittyvät kysymykset pitäisi sisällyttää unionin toimivallan ydinasioiden joukkoon. Tämän jälkeen haluan sanoa, että kun hyväksytään toissijaisuusperiaatteen merkitys ja korostetaan sitä silloin, kun tämän periaatteen mukaisesti kaikki muut toimivaltuudet siirretään täysivaltaisiin liittovaltioelimiin, silloin täytyy realistisesti tunnustaa, että tässä Euroopan historian vaiheessa, jota nyt elämme, ja jota laajentumismenettely kiistämättä luonnehtii, unioni, jota rakennamme, on valtioiden unioni. Tämä ei poista sitä, että kansalliset valtiot ovat menneisyyden ratkaisu yhdentymistarpeeseen, todellisuus, joka edelsi nyt elämäämme maailmanlaajuistumisen aikaa. Tosiasia on, että viime vuosikymmeninä valtiot ovat joutuneet luopumaan ylivallastaan korkeimmille elimille tämä koskee juuri unionia ja ennen kaikkea alemmille, niille alueellisille ja paikallisille elimille, jotka monissa paikoissa pitkin Eurooppaa edustavat identiteetin ja demokraattisen valvonnan todellista tyyssijaa.
Tästä näkökulmasta ja yhtymällä moniin esitettyihin huomioihin sanon, että meidän pitää mielestäni myöntää, että toissijaisuusperiaatteen soveltamista ei pidä pysäyttää unionin ja valtioiden väliseen suhteeseen, vaan meidän on edettävä niin, että hyödynnämme sitä suhdetta, jota olemme keskittyneesti rakentaneet lisäpanoksena valmistelukunnan töille.

Alavanos (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, en ole perussopimusvaliokunnan jäsen enkä ole seurannut sen keskusteluja. Tähän asti kuulemani toi mieleeni uutisen, jonka näin televisiossa vähän aikaa sitten. Yhdysvaltalaiset onnistuivat erottamaan toisistaan siamilaiset kaksoset niin, että molemmat jäivät henkiin.
Tahdon sanoa, että jos tarkastelemme toimivaltoja ja valtaoikeuksia Euroopan unionin sisällä, niiden jakautuminen on epämuodostunut eikä muodosta tasaista geometristä kuviota, ja toivokaamme, että ne saadaan erotettua vaikka vuosikymmenten uudistusten jälkeen ja että ne molemmat jäävät henkiin eikä tarvita yhdysvaltalaisia lääkäreitä.
Kaksi lyhyttä huomiota. Toimivaltojen jakoa jäsenvaltioiden ja unionin välillä ei arvioida ainoastaan tehokkuuden vaan myös demokratian näkökulmasta. Niin kauan kuin tämä demokratiavaje jatkuu, kansalaisilla on täysi oikeus vastustaa toimivaltojen siirtämistä Euroopan unionille, silloinkin, kun unioni voi hallinnoida teknisesti paremmin. Toiseksi on kolme tasoa: unioni, jäsenvaltiot ja alueet. Muistakaamme, mitä psykoterapeutit sanovat kolmilapsisista perheistä: keskimmäinen lapsi on aina väliinputoaja, jolla on jatkuva identiteettikriisi ja joka hamaan vanhuuteen asti ihmettelee...
(Puheenjohtaja keskeytti puhujan.)

Dell'Alba (NI).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, haluaisin aivan ensin onnitella esittelijää ei vain siitä, että hän on onnistunut saamaan salin, jossa huolimatta vallitsevista oloista on jonkin verran ihmisiä verrattuna tavanomaisiin yöistuntoihin, vaan etenkin hänen mietintönsä erinomaisuudesta, siitä, että hän on onnistunut viemään turvallisesti loppuun erittäin vaikean tehtävän ja saattamaan sen huomenna äänestykseen, jossa mielestäni parlamentti voi saada kunniaa, mitä tulee Lamassouren mietinnön saamaan tuen laatuun.
Olen sitä mieltä, että olemme perustavassa vaiheessa, ainakin toivon niin. Mielestäni ennen kaikkea komission ja sitten valmistelukunnan on otettava asianmukaisesti huomioon Lamassouren mietinnön vaikutus. Italialaiset radikaalit kannattavat suurinta osaa mietinnön sisällöstä. He näkevät siinä tärkeän kannustimen, jotta menisimme ajattelussa eteenpäin ja jotta meillä olisi viimeinkin toimielimet ja perustuslakiluonnos, jonka avulla voisimme toteuttaa laajentumisen, joka ilman tätä rakennetta on todella vaarassa tehdä meistä sieluttoman vapaakauppa-alueen, joka ei innosta osallistumaan siihen. Olen siis sitä mieltä, että tässä me viitoitamme hyvän tien ja että myös muut mietinnöt, muut parlamentin kannanotot, mahdollistavat sen, että parlamentin valtuuskunta saa äänensä kuuluviin. Sitä minä joka tapauksessa toivon. Olisimme voineet tehdä enemmän. Olen sitä mieltä, että Lamassouren mietinnön hengessä voimme muissa yhteyksissä edistää vieläkin konkreettisempia ehdotuksia ja edetä vieläkin enemmän liittovaltioon pohjautuvan Euroopan suuntaan.

Inglewood (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, haluaisin aluksi selittää parlamentille, että Ison-Britannian konservatiivit aikovat pidättyä äänestämästä Lamassouren mietinnöstä, joka sisältää joidenkin erinomaisten osien ohella myös sellaisia osia, joita emme voi hyväksyä. Korostan, ettei tarkoituksenani ole kiistää esittelijän työn laatua tai aliarvioida hänen työpanostaan.
Tällainen systemaattinen analysointi, jota teemme tänä iltana, on vierasta erityisesti meille briteille, koska Isossa-Britanniassa ei ole virallista kirjoitettua perustuslakia ja koska se on ollut yhtenäinen valtio aivan viime aikoihin saakka. On kuitenkin todettava, että tätä työtä on ehdottomasti tehtävä ja että sitä on tehtävä lujasti osana oleellista prosessia, jossa Euroopan poliittisista toimista tehdään aiempaa selvempiä, ymmärrettävämpiä, demokraattisempia ja vastuullisempia ja jossa Eurooppaa mukautetaan laajentuneeseen unioniin. Se pelkkä tosiasia, ettemme voi kannattaa kaikkia siinä esitettyjä johtopäätöksiä, ei mielestäni romuta alkuperäistä hanketta.
Euroopan perustuslaillisia järjestelyjä on parannettava, selvennettävä ja pantava kuntoon. Tämä prosessi ei saa kuitenkaan olla anteeksipyyntö asteittaisesta yhteisötasolle keskittämisestä. Sen avulla on pikemminkin kehitettävä sellaista Eurooppaa, joka perustuu kansallisvaltioihin, jotka tekevät päätöksiä yhdessä kehittyvien päätöksentekojärjestelmien mukaisesti, mikä auttaa niitä soveltumaan 2000-luvun maailmaan.

Swoboda (PSE)
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, kollega Lamassoure jos hän kuuntelee saattaa ottaa sen erityisenä kiitoksena, kun sanon hänelle, että ryhmässämme on harvoin keskusteltu yhtä kiivaasti ja pitkään muista mietinnöistä, koordinaattorimme Richard Corbettin kärsimykseksi, jolle me annoimme lukemattomia tehtäviä hoidettavaksi. Aion kuitenkin tehdä vain kaksi mietintöä koskevaa huomautusta.
Ensimmäinen koskee toissijaisuutta ja suhdetta alueisiin. Olin aiemmin Itävallan erään osavaltion hallituksen jäsen. Tiedän ne monet edut ja ongelmat, joita alueisiin ja toissijaisuuteen liittyy. Kannatan sitä, ettemme unohda alueisiin suuntautuvien suhteidemme parantamiseen tähtäävien toimien yhteydessä poliittista koheesiota, jota me tarvitsemme unionissa, ja siksi meidän on edettävä kohtuus säilyttäen. Se on minusta erittäin tärkeää.
Toiseksi: tämänpäiväinen keskustelu ei tietenkään tapahdu tyhjässä tilassa, vaan poliittiset tapahtumat, erityisesti vaalit, varsinkin Alankomaiden tämänpäiväiset vaalit, sikäli kuin meillä on tietoa niistä, osoittavat, että tietyllä kansalaisryhmällä on lisääntyvä taipumus tehdä valintoja ja toimia eurooppalaista politiikkaa ajatellen. Olen kuitenkin sitä mieltä, ja tässä yhteydessä haluaisin viitata erityisesti 20 kohtaan, että esittelijä, ja oletan meidän parlamentin jäsentenkin olevan huomenna äänestyksessä samaa mieltä, on aivan oikeassa määritellessään erityisesti ulkoisen ja sisäisen turvallisuuden unionin omaan vahvaan toimivaltaan kuuluvaksi. Ne kollegat, jotka ovat puhuneet täällä ja käyttävät niitä pelkoja ja sitä kritiikkiä, jota näissäkin vaaleissa tuodaan esiin, vastustaakseen Euroopan unionin vahvistamista näillä aloilla, eivät puhu kansalaisten etujen mukaisesti. Kansalaiset nimittäin haluavat nimenomaan lisää ulkoista ja sisäistä turvallisuutta. Jos kysymme heiltä ja selittäisimme asian mahdollisesti entistä paremmin, saisimme enemmän tukea nimenomaan Euroopan unionin toimivallalle näillä aloilla. Siksi haluankin antaa selkeän tukemme unionin yksinomaiselle toimivallalle näillä aloilla, jonka kollega Lamassoure määrittelee selkeästi mietinnössään, koska me tarvitsemme kansalaisten turvallisuuden vuoksi lisää Euroopan unionin entistä paremmin perusteltuja toimia sekä ulkopolitiikan alalla että vapauden ja turvallisuuden alueen turvaamiseksi.

Gorostiaga Atxalandabaso (NI).
Arvoisa puhemies, Lamassouren mietintö edistää todellakin merkittävästi Euroopan oikeudellisen kehyksen selventämistä, jota niin kipeästi tarvitaan. Voin vain toistaa sen, mitä esittelijä sanoo Euroopan tason uusista toimijoista - ehdokasvaltioista ja sellaisista alueista, joita hän nimittää omaa lainsäädäntävaltaa käyttäviksi alueiksi.
Pääsuuntaviivat päätetään jättää mietinnössä valmistelukunnan asiaksi. Niin kauan kuin jokainen jäsenvaltio kuitenkin takertuu omiin itsekkäisiin etuihinsa, vahvistetut säännöt eivät salli valtiottomien kansojen, kuten baskialueen väestön, osallistumista demokraattisten rakenteiden muodostamiseen. Tiedämme, että Ranskan tasavallan uuden vallanhajautusprosessin nojalla monet asiat muuttuvat - jopa baskialueella. Moni asia jää kuitenkin ennalleen.
Nyt olisi järkevintä kiinnittää huomiota valtiottomien kansojen vaatimuksiin: oikeuteen olla poliittisessa yhteydessä sellaiseen Eurooppaan, jossa kaikki kansat ovat läsnä omana itsenään.
Valmistelukunnan pitäisi ymmärtää tämä ja sisällyttää se vuoden 2003 lopulliseen luonnokseen.

Von Wogau (PPE-DE)
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, haluaisin liittyä esittelijä Lamassourea hänen erinomaisesta mietinnöstään onnittelevien joukkoon. Jos aikani riittää, käsittelen kolmea kohtaa.
Ensinnäkin toissijaisuusperiaate ja sen noudattamisen valvonta: olisin mielelläni myöntänyt oikeuden kanteen nostamiseen myös niille alueille, joilla on lainsäädäntöoikeus. En tiedä, saammeko sille enemmistöä. Minusta olisi kuitenkin oikein, että myöntäisimme oikeuden kanteen nostamiseen ainakin kansallisille parlamenteille, koska se olisi askel oikeaan suuntaan.
Toiseksi tulevaa kehitystä koskeva lauseke: Minusta on erittäin tärkeää, että Alain Lamassoure tekee selväksi, että mahdollisia ovat muutokset molempiin suuntiin. Se on minusta erittäin tärkeä jatkoneuvottelujen ehto.
Kolmanneksi lainsäädäntämenettelyn parantaminen, jota käsitellään mietinnössä: Siihen kuuluu ensinnäkin se, että lainsäätäjän ja toimeenpanovallan tehtävien erot määritellään tarkemmin - terminologisestikin tarkemmin kuten esittelijä Lamassoure ehdottaa. Siihen kuuluu, että unionin lainsäädäntöä ei kuormiteta teknisillä yksityiskohdilla. Siihen haluaisin sanoa, että sopimukset, joita kolmen toimielimen välille tehtiin rahoituspalveluja koskevien ehdotusten pohjalta, eivät vielä riitä demokraattiseen valvontaan, mutta että ne voivat ainakin olla suunnannäyttäjinä oikeaan suuntaan.

Carnero González (PSE).
Arvoisa puhemies, uskon, että nyt muodissa olevaa äärioikeistoa ja Euroopan unionin vastaisia populistisia äänenpainoja voidaan torjua parhaiten nimenomaan rakentamalla enemmän ja parempaa Euroopan unionia. Siksi Lamassouren mietintö on mielestäni erityisen ajankohtainen juuri nyt. Katsomme, että kansalaisten ongelmien ratkaisemiseksi tarvitaan Eurooppa, jolla on tarvittavaa toimivaltaa ja institutionaaliset välineet sen hallinnoimiseksi hyvin, samoin kuin riittävästi voimavaroja sen käyttämiseen.
Sitä paitsi näin on varmasti siksi, että kansalaiset vaativat enemmän Eurooppaa. Olen yksi niistä, joiden mielestä ei ole totta, että kansalaiset haluaisivat jälleenkansallistaa toimivallan ja että he pitävät Euroopan unionia ahnaudessaan kyltymättömänä jättiläisenä. Lamassouren mietintö on mielestäni ajankohtainen juuri tästä syystä, ja ennen kaikkea siinä on oikea yleisnäkemys. Unionin toimivaltaa on tarkistettava ylöspäin, on kieltäydyttävä kaikesta nykyisen toimivallan jälleenkansallistamisesta, heikentämisestä ja romuttamisesta.
Lisäksi pidän välttämättömänä, että yhteisön säännöstön kehittämistä joustavoitetaan, mistä syystä olen samaa mieltä, ettei toimivaltaluetteloa tiukassa mielessä pidä laatia. Sitä paitsi katson, että ne kolme aluetta, joilla on kehitettävä unionin toimivaltaa, ovat talouden hallinta ja sosiaalinen Eurooppa, ulkopolitiikka sekä oikeus- ja sisäasiat.
Tässä mielessä on sopivaa, että on olemassa nykyisen 308 artiklan kaltainen tarkistuslauseke, ja tietysti, että säädökset laitetaan selkeään arvojärjestykseen, jotta se, mikä kuuluu nykyään primaarioikeuden piiriin, olisi sitä jatkossakin.
Lisäksi olen sitä mieltä, että alueiden, etenkin niiden, joilla on lainsäädäntövaltaa, on oltava entistä merkittävämmässä osassa tulevassa Euroopan unionissa nimenomaan yhteisön toimivallan soveltamiseksi.

Kauppi (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, hyvä komission jäsen, puoli vuosisataa kestäneen integraatioprosessin aikana olemme saaneet oppia, että yhteisömetodiin perustuva yhteistyö EU:n puitteissa on tehokkaampaa kuin löyhiin ad hoc -sopimuksiin perustuva puhtaasti hallitusten välinen toiminta. Yksittäisen valtion kykyyn ratkaista yksin modernin yhteiskunnan haasteet uskovat vain todellisuudesta vieraantuneet ääriliikkeet. Kaunopuheisen diplomatian aikakausi on auttamattomasti ohi.
Yhteisö, jonka tarkoitusperustat olivat perustajaisien ajatuksissa luonteeltaan poliittisia, lähti liikkeelle talouden keinoin. Viime vuosina olemme kuitenkin saaneet havaita, ettei taloudellista integraatiota voida irrottaa poliittisesta yhdentymisestä. Esimerkiksi täysin toimivia sisämarkkinoita ei ole mahdollista luoda ilman poliittisen unionin vahvistamista.
Toimivaltajärjestelmän kehittämiseksi on ehdotettu niin sanottua toimivaltaluetteloa. Pelkään monien kollegoiden tavoin, että tällainen kompetenssikatalogi olisi liian jäykkä maailmassa, jossa muutos on ainoa pysyvä tekijä. Yhteisön päätöksenteon täytyy säilyttää luontainen joustavuutensa.
Useimmissa tapauksissa päätösvalta jakautuu edelleenkin unionin ja jäsenvaltioiden kesken. On siis selvää, että tulemme myös näkemään kompetenssiristiriitoja. Siksi meidän tulisi keskittyä mekanismeihin, joilla tällaiset ristiriidat voidaan ratkaista. Meidän on luotava menetelmä, joka mahdollistaa riittävän joustavuuden, mutta samalla tarjoaa demokraattisesti valituille edustajille poliittisen tien ulos pattitilanteesta. Vallan keskittymisen estämiseksi tapahtuvaa poliittista kontrollia ei kuitenkaan pidä sekoittaa Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen suorittamaan oikeudelliseen valvontaan, sillä viime kädessä perussopimuksiin perustuva oikeusperusta määritetään edelleenkin tuomioistuimessa.
Jotkut tahot hakevat toimivaltakeskustelusta keinoa siirtää kompetenssia takaisin jäsenvaltioille, askelta taaksepäin integraatiokehityksessä. Tällaiseen, usein läheisyysperiaatteen hengessä esitettyyn ansaan meidän ei tule langeta. Toimivaltakeskustelussa on keskityttävä kansalaisten kuvaan siitä, että he tietävät kuka päättää, missä päätetään ja ennen kaikkea miksi menetellään niin kuin menetellään.

Marinho (PSE).
Arvoisa puhemies, Lamassouren mietintö on ansiokas menetelmiensä ja sisältönsä puolesta. Esitän kolme menetelmiin liittyvää ansiota: siinä tulkitaan nykyisen toimivaltajärjestelmän ristiriitaisuuksia ja heikkouksia älylliseen rehellisyyteen perustuvien kriteerien valossa ja otetaan huomioon toimielintemme historia. Lisäksi mietinnössä määritellään selkeä toimivallan jakomalli, joka on Euroopan kansalaisten tunnistettavissa ja jolla voidaan oikaista eurooppalaisten toimielinten suorittamaa toimivallan kaappausta koskevat erehdykset, selvittää kiista, jossa Euroopan voimatasapainosta kamppailevat ikävä kyllä kansankiihotus ja etiikan puute. Lopuksi: vaikka jotkin ehdotukset ovat kiistanalaisia, ne eivät ole kaukana käyttökelpoisesta unionin toimintaa koskevasta mallista, sillä ne eivät ole puhdasoppisen liittovaltiosuuntautuneita eikä niissä lipsahdeta eurooppalaiseen revisionismiin.
Pääasiassa mietinnössä tuodaan kuitenkin selvästi esiin unionille myönnetyn toimivallan kova ydin. Tässä kysymyksessä mietinnössä ei menetetä mitään alkuperäisestä mallista, sen sovellettavuudesta ajan uusiin vaatimuksiin tai rohkeudesta tehdä ehdotuksia uusista ulko- ja puolustuspolitiikan määrittelyä, vapauteen, oikeuteen ja turvallisuuteen perustuvan alueen perustamista ja jopa talousarvion rahoittamista koskevista vastuualueista. Lisäksi on vielä mainittava, että mietinnössä esitetään unionille omia jäsenvaltioiden ja niiden kansalaisten välistä solidaarisuutta koskevia vastuualueita ja tuodaan siten täydestä syystä esille kysymys yhteenkuuluvuudesta ja rakennepolitiikasta.
Hyvä jäsen Lamassoure, älkää siis hämmästelkö tätä ylistyspuhettani ja ääntämme mietinnön puolesta. Siten valmistelukunnassa osataan käyttää sitä hyväksi ja pohtia sitä, jotta meillä on mahdollisuus saada nykyaikainen perustamissopimus, jossa unioni tuo lisäarvoa kansalaisille, alueille ja valtioille.

Karas (PPE-DE)
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, sydämellinen kiitos esittelijä Lamassourelle! Minun kotimaani ihmiset ovat oikeilla jäljillä, kun 53 prosenttia heistä on sitä mieltä, että Euroopan unionin merkitys kasvaa seuraavien 10 vuoden aikana. Samanaikaisesti seitsemän kymmenestä kansalaisesta väittää, että yksittäisten kansalaisten edut otetaan liian huonosti huomioon. Yhdistän tämän jännitteen siihen, että päätöksenteko- ja mielipiteenmuodostusprosessien todellisuutta ei esitetä tarpeeksi selkeästi ja avoimesti.
Esittelijä Lamassouren mietintö osoittaa erittäin selvästi ja on siksi niin hyvä apu kansalaisten, kuntien, alueiden, kansakuntien ja Euroopan keskinäisen yhteenkietoutumisen ja yhteistoiminnan. EU ei ole jossakin, vaan me kaikki olemme Euroopassa. Mitään päätöksiä ei tehdä ilman jäsenvaltioiden eikä siis ilman kansallisten parlamenttien suostumusta, jos ne ymmärtävät olevansa myös hallitustensa neuvostossa päättämien toimien parlamentaarisia valvojia. Selkeät toimivaltuudet johtavat selkeisiin vastuisiin ja parlamenttien selkeisiin toimivaltuuksiin ja näin ollen päätöksentekoprosessin avoimuuden lisääntymiseen.
Minusta meidän on kuitenkin tehtävä selväksi sekin, että erilaiset toimivaltuudet eivät saa johtaa yhteisesti päätettyjen tavoitteiden, kuten neljän vapauden, rahoituspalvelujen toimintasuunnitelman tai sisämarkkinoiden pysähtymiseen tai viivästymiseen. Erilaiset toimivaltuudet eivät saa vähentää sopimusten täytäntöönpanon valvojana toimivan komission toimivaltaa katso vakaus- ja kasvusopimus. Kaikkien maiden eri alueiden ongelmia ei voida ratkoa Euroopan unionin avulla. Euroopan parlamentin oikeus yhteispäätösmenettelyyn lisää avoimuutta, demokratiaa ja valvontaa ja tuo päätöksentekoa lähemmäksi kansalaisia.

Medina Ortega (PSE).
Arvoisa puhemies, jotkut kollegoistani valittivat sitä, että tämä keskustelu käydään illalla. Uskon, että jäsen Lamassoure, joka tuntee hyvin maansa menneisyyden, tietää, että jotkin tärkeimmistä asioista on tehty öiseen aikaan. Palautan mieleenne elokuun 4. päivän yön vuonna 1789, jolloin Ranskan vallankumouksellinen kansalliskokous mitätöi kaikki keskiaikaiset ja feodaalioikeudet.
Olen sitä mieltä, että käynnissä oleva prosessi on vallankumouksellinen ja että jäsen Lamassoure on aloittanut sen, ehkä tietämättään. Olemme tottuneet yhtenäisesti kehittyvään Euroopan unioniin, ja ehkä juuri sen takia kollegani Inglewood ei ollut täysin samaa mieltä uudesta prosessista, ja nyt Lamassoure antaa meille todellisen vaihtoehdon, tien kohti Euroopan liittovaltiota.
Kuten jotkut minua edeltäneet puhujat, esimerkiksi jäsen Karas, painottivat, Euroopan liittovaltiosta on se etu, että se on paljon ymmärrettävämpi kansalaisista, joista yhteisön ammattislangi on pelkkää hepreaa. Jos esimerkiksi eurooppalaisten toimielinten ja jäsenvaltioiden toimivalta rajataan selkeästi, ei enää tarvitse käyttää sanaa toissijaisuus, jota kukaan ei ymmärrä. Riittää, kun sanoo yksinkertaisesti, että Euroopan unioni ei ole toimivaltainen jossakin asiassa, koska se kuuluu jäsenvaltioiden kansalliseen toimivaltaan.
Näin ollen luulen, että tässä asiassa sekä minun että muiden sosialistiryhmän jäsenten on tuettava Lamassouren ehdotusta, jossa viitattiin nimenomaan neuvoston puheenjohtajavaltion tämän vuoden mottoon, "enemmän Eurooppaa", joka on se motto, jonka takia minut valittiin aikoinaan sosialistien edustajaksi. Mielestämme on todellakin luotava enemmän Eurooppaa, ja mielestämme se käy Lamassouren ehdotuksessa esitetyn kaltaisen liittovaltiomenettelyn kautta.
Mielestäni on olemassa joitakin ongelmia. Esimerkiksi minä pidän ongelmallisena vetoamista erityisesti konstitutionaalisuuteen. Jo tuomioistuin toimii perustuslaillisena elimenä, jonka toimintaa ohjaa myös kuuluisa toissijaisuusperiaate, ja ennen kaikkea pelkään hieman sen ennakoitavissa olevaa etukäteiskäyttöä. Meillä oli se Espanjassa, mutta meidän oli luovuttava siitä, koska se esti yhteisöllisen kehityksen.
Uskon, että mikäli kaikki käy niin kuin oletetaan, parlamentti antaa voimakkaan tukensa Lamassouren ehdotukselle, ja toivon, että se toimii pohjana valmistelukunnan ja myöhemmin hallitustenvälisen konferenssin työskentelylle.

Hannan (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, joskus minusta tuntuu, että parlamentti keskittyy niin syvällisesti omiin keskusteluihinsa, ettei se lainkaan huomaa, mitä sen seinien ulkopuolella tapahtuu. Eri puolilla Eurooppaa olevista äänestäjistä tuntuu, että heidän poliitikkonsa ovat pitäneet heitä itsestään selvinä; heistä tuntuu, ettei ole juurikaan väliä, miten he äänestävät ja etteivät he voi paljonkaan vaikuttaa omaan tulevaisuuteensa. Ja meidän vastauksenamme on tarjota heille vielä lisää samaa. Tässä mietinnössä vahvistetaan ja vakiinnutetaan toimivallan asteittainen siirtyminen kansallisilta parlamenteilta Euroopan unionin toimielimille. Siinä mainitaan sellaiset alat, joilla unionilla pitäisi olla täysi tai osittainen toimivalta, mutta ei kuitenkaan esitetä vastaavaa luetteloa niistä asioista, jotka pitäisi kuulua kansallisvaltioiden vastuualueisiin. Se tarjoaa välineen EU:n toimivallan laajentamiseen uusille aloille, mutta ei vastaavaa välinettä, jolla toimivalta voitaisiin palauttaa takaisin kansallisvaltioille.
Vaikka kunnioitankin täysin mietinnön kannattajien vilpittömyyttä, minusta tuntuu, että heidän kantansa perustuu kahteen kyseenalaiseen olettamukseen. Heidän ehdottomana lähtökohtanaan on ensinnäkin se, että joihinkin politiikan aloihin liittyvä kansainvälinen ulottuvuus sinänsä oikeuttaa yhteisen eurooppalaisen lähestymistavan. Tämä perustelu voi vaikuttaa uskottavalta, mutta minusta se on harhaan johtava. Ylikansallisen politiikan puuttuminen ei nimittäin tarkoita, etteivät jäsenvaltiot voisi tehdä yhteistyötä keskenään. Monenvälinen yhteistoiminta voi hyvinkin tuottaa parempaa tulosta kuin pakkokeinoin aikaansaatu yhdenmukaisuus.
Toiseksi ei haluta myöntää, että jokin asia on yksinomaan kansallinen. Se, että jollakin kansakunnalla on täydellinen toimivalta jossakin asiassa, ei myöskään estä sitä tekemästä yhteistyötä naapuriensa kanssa.
Kansallisvaltioiden on saatava määritellä tietyt politiikan alat pääasiassa kansallisiksi, jolloin muut jäsenvaltiot eivät voi suoraan vaikuttaa niiden sisäisiin asioihin. Niillä pitäisi olla lisäksi oikeus taata tämä oikeudellinen valta-asema perustuslaissaan. Samoin kuin yhteisön perussopimuksissa määritellään unionin toimivalta, kansallisissa perustuslaeissa pitäisi pystyä rajaamaan tietyt täysin kansalliseen toimivaltaan kuuluvat asiat. Minulla ei ole nyt aikaa esittää seikkaperäistä luetteloa näistä aloista, vaikka olen laatinut sellaisen sen erääseen SOS Democracy -laajennetun työryhmän julkaisemaan lehteen.
Toimivaltuuksien siirtämisen on annettava tapahtua molempiin suuntiin: on ahdasmielistä ja väärin olettaa, että Brysselin tasolla tapahtuva toiminta on luonnostaan parempaa kuin kansallinen toiminta. Juuri tällainen asenne lisää parlamentin jäsenten ja äänestäjiemme välisiä erimielisyyksiä.

Rack (PPE-DE)
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, nykyinen toimivallan jako unionin ja jäsenvaltioiden välillä on kuin luotu kaikenlaisille populisteille. Aina kun joku jäsenvaltioissa ei halua ottaa vastuuta jostain, joka on tärkeää ja välttämätöntä, mutta epäsuosittua, asianosainen voi vakaumuksen syvällä rintaäänellä sysätä vastuun unionin harteille.
Hyvät kansalaiset, toimisin kyllä mielelläni toisin, mutta Bryssel ei anna lupaa! Kansalaiset eivät nimittäin ymmärrä toimivallan jakoa, minkä vuoksi heille voi sanoa mitä vain. Toimivallan jako on itse asiassa kansalaisille käsittämätön. Sitä ei ole ollut helppo ymmärtää milloinkaan 50 viime vuoden aikana, ja nyt se on muuttunut käsittämättömäksi.
Rajoitettuja yksinomaisia toimivaltuuksia koskeva järjestelmä on muuttunut eurooppalaisen politiikan rajoitetuksi itsepalvelukaupaksi. Lamassouren mietinnöllä me haluamme muuttaa tämän kestämättömän tilanteen perusteellisesti mottona on järjestäminen, järjestelmällistäminen ja ymmärrettäväksi tekeminen. Moni asia, useimmat, näyttävät onnistuneen hyvin. Pidän yhtä asiaa erityisen tärkeänä, ja iloitsen siitä, että esittelijä on tarttunut aloitteeseeni. Kyseessä on niin sanotun oikeusmuodon väärinkäytön kieltäminen. Jos tähän asti on puuttunut asetus tai direktiivitoimivaltaa, unionin toimielimet ovat aivan liian usein keksineet jonkin tempun ja perustaneet toimintaohjelman, toimen, pilottihankkeen tai vastaavan. Sen jälkeen puuttuva toimivalta ei ole ollut enää ongelma.
Jos nyt kiellämme tämän jäsenvaltioiden toimivaltaan puuttumisen takaportin, suljemme Pandoran lippaan. Samalla muutamme toivottavasti Eurooppaa hieman selkeämmäksi, ymmärrettävämmäksi ja kansalaisille helpommin hyväksyttäväksi.
Wuermeling (PPE-DE)
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kuulijat, hyvät kollegat, itse asiassa minäkin olen sitä mieltä, että tämä mietintö tarkoittaa todellista edistystä keskustelussa unionin toimivallan jaosta, eikä vain älyllisesti vaan poliittisestikin. Kiitän kollega Lamassourea, enkä vain syvällisistä pohdinnoista vaan myös ahkerasta kuuntelemisesta keskusteluissamme. Mielestäni tämä mietintö sisältää ennen kaikkea kaksi viestiä. Me haluamme eurooppalaisina parlamentin jäseninä saada selkeitä vastuita. Me nimittäin suojelemme itseämme keskittämissyytöksiltä siten, että määrittelemme selkeästi, mistä olemme vastuussa ja mistä emme.
Mietinnön toisena viestinä on se, että me haluamme Euroopan vaikutusvallan lisäämistä ulkosuhteissa, Euroopan vaikutusvallan lisäämistä eurooppalaisten etujen ajamisessa maailmassa, mutta että olemme myös valmiita luopumaan toimivallasta sisäpoliittisissa asioissa ja jättämään yksityiskohtaiset määräykset jäsenvaltioiden vastuulle. On todella mielenkiintoista, että kaikissa EU:n jäsenvaltioissa sekä ehdokasvaltioissa on hajautettu viime vuosina onnistuneesti toimivaltaa. Myös maailmanlaajuiset yritykset toimivat "pienet yksiköt ja suuret verkostot" -periaatteen mukaisesti. Siksi meidän pitäisi oman etumme vuoksikin keskittyä parlamentin jäseninä tärkeimpiin toimivaltuuksiimme ja tuoda se myös selvästi esille.
Arvoisa komission puheenjohtaja, komissio on ollut tässä erityisen rohkea, ja te, arvoisa komission jäsen Barnier, sekä kolleganne Vitorino olette esittäneet siellä tällaisia ajatuksia. Tämä mietintö on kansalaisille Eurooppaan skeptisesti suhtautuvillekin suunnattu tarjous, joka koskee nykyaikaista, toimintakykyistä ja avointa Eurooppaa.

Tajani (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, Lamassouren mietintö on mielestäni korkealaatuinen panos keskustelulle unionin tulevaisuudesta ja tärkeä tukipylväs, jonka ansiosta parlamenttimme voi toimia tulevan perustuslain rakentamisessa etulinjalla. Tämä on varmasti edistysaskel, joka auttaa selventämään vaikeaa toimivaltuuskysymystä juuri sellaisella hetkellä, jona tämä aihe on valmistelukunnan keskustelun keskipisteenä.
Olemme varmoja, että tuleva perustuslaillinen sopimus, uuden Euroopan, perussäännöstö (grundnorm), edistää sellaisen unionin syntymistä, jolla on vihdoinkin yhteinen ulko- ja puolustuspolitiikka, joka kykenee vihdoinkin toimimaan rauhan puolesta Välimeren alueella mutta ei vain siellä ja jolla on vahva asiantuntemus turvallisuuden, maahanmuuton valvonnan, sisämarkkinoiden ja valuuttapolitiikan aloilla.
Näkemykseni on, että Lamassouren mietinnössä ei enteillä eurooppalaista supervaltiota, joka on kaikkialle tunkeutuvan byrokratian vanki. Siinä ei siis puhuta minkäänlaisesta sentralismista vaan kansallisten valtioiden federaatiosta, joka perustuu solidaarisuuden ja toissijaisuuden periaatteisiin ja jossa toimivaltuudet on jaettu eri tasoilla toimielinten kesken: Euroopan, kansallisten valtioiden ja alueiden kesken. Hyvä jäsen Lamassoure, viimeksi mainittujen kohdalla asiaa olisi varmasti syytä selventää entistä enemmän. Lisäksi olisi asianmukaista syventää pohdintaa muiden paikallisten toimielinten toimivaltuuksista, ja tässä yhteydessä tarkoitan nimenomaan suuria kaupunkeja. Tavoitteena on rakentaa sellainen tulevaisuuden Eurooppa, joka on entistä lähempänä kansalaisia.
Arvoisa puhemies, mutta miten me voimme yhdyn tässä jäsen Napolitanon vastalauseeseen kehottaa eurooppalaisia osallistumaan uuden Euroopan rakentamiseen ja olemaan rakentamisen eturintamassa, jos mekin suostumme keskustelemaan miltei salassa niinkin tärkeistä aiheista kuin tämä, josta parhaillaan keskustelemme tässä istuntosalissa?

Schleicher (PPE-DE)
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, Euroopan kulttuurinen monimuotoisuus heijastuu myös jäsenvaltioiden valtiomuotoihin. Vastuun kantaminen Euroopassa merkitsee jäsenvaltioiden monipuolisesti järjestettyjen valtiojärjestysten vastavuoroista tunnustamista.
Minä olen kotoisin liittovaltioperiaatteella rakennetusta jäsenvaltiosta ja pidän sitä suurena etuna; erityisesti politiikan harjoittaminen lähempänä kansalaisia on etu. Siksi olenkin erityisen kiitollinen, että esittelijä Lamassoure on käsitellyt alueita, erityisesti lainsäädäntävaltaa käyttäviä alueita. Jotkin näistä alueista ovat pinta-alaltaan ja väkiluvultaan suurempia kuin pienet jäsenvaltiot. Tämä ero poliittisten mahdollisuuksien välillä kasvaa edelleen uusien jäsenvaltioiden liittymisen myötä. Kohta 34 ja 39 kohdan kompromissisanamuoto ovat erittäin tärkeitä, koska ne tarjoavat uuden oikeustien kiista-asioissa, jotka koskevat toissijaisuutta ja suhteellisuusperiaatetta.
Kiinnitän kollegoiden huomion erääseen asiaan: asiassa Jégo-Quéré 3. päivänä toukokuuta 2002 antamassaan tuomiossa yhteisöjen ensimmäisen asteen tuomioistuin piti itseään perustuslakituomioistuimena. Toimivallan selkeä jako on erittäin tärkeää kansalaisten unionin yhdentymiselle ja laajentumiselle antaman tuen kannalta.
Kun valmistelukunta laatii ehdotustaan Euroopan unionin perustuslailliseksi sopimukseksi, sen pitäisi pyrkiä avoimeen tehtäväjakoon unionin ja jäsenvaltioiden kesken. Euroopan kansalaiset haluavat sitä. Viimeisimpien eurobarometrikyselyjen mukaan 60 prosenttia EU:n kansalaisista on ylpeitä eurooppalaisuudestaan ja kaksi kolmasosaa EU:n nykyisestä väestöstä Italiassa jopa 80 prosenttia haluaa eurooppalaista perustuslakia. Kollega Lamassouren hyvä mietintö on Euroopan parlamentin tärkeä puheenvuoro siihen johtavalla vaikealla tiellä. Siksi kiitän kaikkia ja toivon, että me saavutamme tavoitteemme valmistelukunnassa!

Schwaiger (PPE-DE)
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen Barnier, hyvät kollegat, tämänpäiväinen pitkä keskustelu on osoittanut, että suhtaudumme erittäin myönteisesti erääseen asiaan, nimittäin alueiden rooliin Euroopan unionissa, ja että se näkyy tietysti jo Lamassouren mietinnössä. Alueiden roolistahan on tarkoitus laatia erityinen mietintökin. Olen kuitenkin sitä mieltä, että pitkän keskustelumme tuloksena saattaisi olla sekin, että pohdimme huomenaamulla vielä kerran yhdessä, voisimmeko sisällyttää sen, minkä nyt olemme yhdessä vahvistaneet, mietintöön vielä hieman selkeämmässä muodossa eri ryhmäthän ovat tehneet tätä kohtaa koskevia tarkistusehdotuksia.
Toinen kohta, josta haluaisin puhua, koskee omaa toimivaltaa. Esittelijä Lamassoure viittasi oikeutetusti siihen, että taloudelliset ulkosuhteet kuuluvat varmasti siihen ja se on erittäin tärkeä ala. Niiden osalta on niin, että komissio voi edistää asioita hyvin, että ministerineuvosto ottaa osaa suuntaviivojen laatimiseen, että Euroopan parlamentilla ei ole Yhdysvaltain kongressista poiketen juuri mitään vaikutusmahdollisuuksia. Käytännön yhteistyö, jota me teemme komission kanssa, on erinomaista, mutta minusta asioiden ei pidä aina jäädä sellaisiksi kuin ne ovat. Meidän pitäisi oikeastaan pärjätä paremmin tässä toimivallan jaossa se on erityisen tärkeää juuri meidän toimielimellemme. Valmistelukunnassa voidaan kenties pohtia vielä tätäkin aihetta. Olen joka tapauksessa sitä mieltä, että alueet ovat tärkeä aihe. Kiitän esittelijä Lamassourea sydämellisesti erinomaisesta mietinnöstä. Alueiden osalta olemme mielestäni hieman liian arkoja. Voisimme toimia hieman rohkeammin.

Barnier
. (FR) Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, oma pelimme on loppumassa, ja yritän käyttää hyödyllisesti tämän hyvin myöhäisen keskustelun muutamat minuutit, jotka muuten osuvat, kuten jo sanoin jäsen Mendez de Vigolle, samaan hetkeen kuin hänen mainitsemansa kuuluisan ottelun kaksi viimeistä minuuttia. Tietojeni mukaan Real Madrid on edelleenkin 2-1 johdossa. Toisen maalin teki sitä paitsi Zidane. Nämä teille antamani tiedot eivät estäneet minua seuraamasta tarkkaan koko keskustelua, joka oli erittäin tasokas ja jota käytiin toimivaltakysymyksestä, joka on Nizzan ja Laekenin julistusten ydinasia.
Päätöslauselma, jonka hyväksytte, muodostaa itse asiassa keskeisen elementin keskustelussa unionin tulevaisuudesta. Tämä teema on keskeinen, sillä se nostaa esiin poliittisia peruskysymyksiä. Mutta samanaikaisesti se aiheuttaa, ja esittelijänne tietää sen hyvin, valtavia teknisiä ongelmia. Valmistelukunnan edellisen istunnon keskustelut samoin kuin jo seuraavaa istuntoa varten esitetyt ehdotukset ja monet asiantuntijoiden kannanotot todistavat tästä monimutkaisuudesta.
Hyvät parlamentin jäsenet, haluaisin esittää tämän puheen aluksi kiitokset ensin parlamentille, joka jo vuoden 2001 alussa teki aloitteen siitä, että tätä vaikeaa aihetta alettaisiin tavallaan ennakolta pohtia. Tämän jälkeen haluaisin kiittää parlamentin valiokuntia ja erityisesti perussopimus-, työjärjestys- ja toimielinasioiden valiokuntaa sen työn laadusta. Päätöslauselma, joka on tuon työn hedelmä, on säilynyt huomattavan selkeänä huolimatta aiheen runsaudesta ja monimutkaisuudesta. Sallikaa minun kiittää erityisesti Alain Lamassourea, joka ei epäröinyt kuulla lukuisia tahoja viimeistelläkseen mietinnön, vaikka mietinnön määräajat, joihin hän oli sidottu, olivat äärimmäisen tiukat. Hän teki työnsä avoimin mielin ja osoitti tuntevansa hyvin tekstit, jotka ovat hänelle tuttuja. Olen samaa mieltä hänen kanssaan siitä, että tällä tekstillä on arvovaltaa.
Tämän kollektiivisen menettelytavan lopputulos on kieltämättä rakentava, koska se johtaa kolmeen tärkeään ajatukseen, joita arvioimme sellaisenaan - sanon tämän komission puolesta - ja joita haluaisin kommentoida lyhyesti.
Ensimmäisessä ajatuksessa esitetään koko Euroopan unionin oikeudellisen kehyksen selventämistä. Tätä selventämistä ei voi erottaa kunnianhimoisesta toimielinuudistuksesta. Näin ollen mietinnössä ehdotetaan unionin todellisen perustuslain hyväksymistä, toisen ja kolmannen pilarin yhteisöllistämistä, lainsäädäntötyön ja toimeenpanotyön selkeämpää erottamista toisistaan, normihierarkian laatimista ja asianmukaisten välineiden parempaa määrittelyä.
Tästä erittäin laajasta uudesta juridisesta tasapainotuksesta otan esille tietenkin varsinaisen tukirakenteen, eli sen, että unionille kirjoitetaan perustuslaki. Komissio toivoo täten, että Euroopan unioni saa perustuslain kaltaisen tekstin, johon perusoikeuskirja sisällytetään.
Toinen mietinnössä esitetty tärkeä ajatus koskee toimivallan jakamista kolmeen kategoriaan, jotka ovat valtioiden periaatteellinen toimivalta, unionin oma toimivalta ja jaettu toimivalta. Ymmärrän tietenkin tämän mielenkiintoisen ja hyödyllisen yrityksen kuvata, miten nykyään toimivaltuuksia koskeva jako on toteutettu. Hyvät parlamentin jäsenet, hyvä esittelijä, minusta tuntuu, että meidän täytyy heti pohtia kolmea vaaratekijää. On olemassa uhka siitä, että vedenpitävät aihepiireittäin tehdyt luokittelut ovat jäykkiä, minkä monet edustajat ovat sitä paitsi tuoneet esille, ja että tämä voisi ehkä jähmettää toimivallan jakoa jopa enemmän kuin selkeys vaatii. Tulevaisuudessa unionilla täytyy olla keinot vastata uusiin haasteisiin, jos se osoittautuu tarpeelliseksi. Panen tässä yhteydessä merkille sen huomion, joka päätöslauselmassa varataan järjestelmän joustavuuden ylläpitämiseen ehdottamalla tulevaa kehitystä koskeva lauseketta, joka on kirjattu perustamissopimukseen.
Toinen vaaratekijä näyttää minusta olevan siinä, että tietyt niin sanotut muodolliset oikeusperustat poistetaan, jos sidomme toimivallan väkisin aiheisiin. Haluammeko me todella esimerkiksi poistaa perustamissopimuksen 13 artiklan, jossa sallitaan kaikenlaisen syrjinnän, kuten sukupuoleen, rotuun, uskontoon, ikään jne. perustuvan syrjinnän, torjunta? En usko sitä, eikä se epäilemättä ole mietinnön perimmäinen tarkoitus. Kolmas mahdollinen vaaratekijä on siinä, ettei välitetä kielteisestä toimivallasta, eli niistä säännöistä, joissa suoraan määrätään rajoituksista, jotka koskevat jäsenvaltioiden toimivallan käyttöä. Tällainen on esimerkiksi kielto liikkumisen perusvapautta rajoittavista toimenpiteistä. Tässä ei ole kyse yksityiskohdasta, vaan juuri tässä asiassa kansalaiset saavat tiettyjä olennaisia oikeuksia Euroopan unionissa.
Kaiken kaikkiaan, arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, tasapaino on luotava toisaalta toimivallan välttämättömän rationalisoinnin ja toisaalta unionin järjestelmän ainutlaatuisen luonteen välille, jota emme halua vahingoittaa.
Mietinnössä esitellään kolmaskin suuri ajatus: meidän on keksittävä uusia tapoja, joilla toissijaisuuden ja suhteellisuuden vaatimuksia voidaan kunnioittaa. Kysymys valvonnan lujittamisesta unionin ja jäsenvaltioiden välisen toimivallan jaon osalta on yksi monimutkaisimmista ongelmista, joita meillä on ratkaistavana. Ne kiihkeät keskustelut, joita teillä on jo ollut valiokunnassa, kuten minulle on kerrottu, osoittavat tässä yhteydessä, ettei mitään kiistattomasti ihanteellista, poliittista tai juridista ratkaisua ole tässä vaiheessa ilmennyt.
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, haluaisin lopuksi vielä kerran - niiden huomioiden lisäksi, joista saan teitä kiittää - vilpittömästi onnitella, kuten minulla on tapana tehdä, kahden toimielimemme välisen työn laadusta ja antaa tunnustuksen parlamentin osuudelle tästä työstä. Parlamentin osuus on valmis viikkoa ennen kuin komissio itse esittelee laajan paketin eurooppalaiseen hankkeeseen, paketin, josta, hyvät parlamentin jäsenet, löydätte joitakin ajatuksianne. Myös komission osuus valmistuu äärimmäisen kriittisenä hetkenä valmistelukunnan istuntoa edeltävänä päivänä, kuten muistutitte, hetkellä, jolloin olemme käyttäneet paljon aikaa hyödylliseen unionin tehtäviä käsittelevään yleiseen keskusteluun. Tämä tapahtuu myös ennen kuin alamme käsitellä entistä kiivaammin aihetta, ja ehkä me lähestymme eräänlaista totuuden hetkeä.
Tässä olivat ne syyt, joiden vuoksi ajattelen tällä hetkellä, viikkoa ennen seuraavaa valmistelukunnan kokousta, että parlamenttinne antama panos on äärimmäisen tärkeä ja että saamme sitä kautta ratkaisevia tietoja tästä Euroopan unionin toimivaltakysymyksestä. Vielä kerran, on aivan ratkaisevaa ja jopa elintärkeää, että parlamentti ja komissio suunnittelevat yhdessä yhteisen tulevaisuudennäkymän pääkohdat. Tämä palvelee niiden yhteisiä etuja uudistetussa yhteisömallissa, jonka puolesta me molemmat työskentelemme, ja sanoisin jopa, että työskentelemme yhdessä.
Puhemies. -
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 12.00.

Puhemies. -
Esityslistalla on seuraavana paronitar Nicholson of Winterbournen laatima ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunnan laatima mietintö (A5-0157/2002) Irakin tilanteesta 11 vuotta Persianlahden sodan jälkeen (2000/2329(INI)).

Nicholson of Winterbourne (ELDR)
Arvoisa puhemies, on kunnia saada esitellä tämä Irakia koskeva mietintö parlamentille tänä iltana. Suosittelen sitä huomiseen äänestykseen ja toivon ja uskon, että mahdollisimman monet kollegat kannattavat sitä.
Irak on tragedioiden täyttämä maa: se on kokenut järkytyksiä, ja sen kansan kärsimys ulottuu kaikkialle maailmaan. Maata hallitsee tyranni, todellinen peto, jonka alueiden valloitushimo on johtanut hänen armeijansa Iranin islamilaiseen tasavaltaan asti; hän aloitti Irakin ja Iranin välisen sodan - miljoona ihmistä sai surmansa. Myöhemmin hän siirtyi Kuwaitiin, minkä seuraukset me kaikki hyvin tiedämme, ja Pohjois-Irakiin, jossa hän pommitti pohjoisirakilaisia kemiallisin asein. Hän on lisäksi kuivattanut Etelä-Irakin historiallisia suoalueita. Irakin asioita käsittelevän YK:n ihmisoikeusraportoijan mukaan yhden miehen ja hänen hallituksensa toimet ovat tuhonneet 5 000 vuotta jatkuneen eheän ihmissivilisaation ja aiheuttaneet ihmiskunnan suurimman tragedian sitten toisen maailmansodan. Hän on hyvin julma mies, joka ylläpitää hirmuvaltaa, ja kuten taannoin Irakista paennut siirtolainen sanoi, hän on tehnyt Irakista nykyajan keskitysleirin.
Mitä Euroopan parlamentti voi tehdä tilanteelle? Meidän on ajateltava, miten erilainen Irak voisi olla. Öljyvarojen ja muiden luonnonvarojen ansiosta Irakilla on edellytykset olla maailman vaurain valtio henkeä kohti laskettuna. Kolme pohjoisirakilaista maakuntaa ovat esimerkkinä demokratiasta ja oikeusvaltiosta. Irakilaiset ihmiset ovat erittäin lahjakkaita ja eteviä, ja ennen Saddam Husseinin vallankaappausta heillä oli korkea koulutus- ja terveystaso sekä jonkinlainen demokraattinen rakenne.
Mitä uutta ja lisäarvoa tuottavaa mietintö sitten tarjoaa tässä jo hyvin pitkään kestäneessä keskustelussa? Teemme useita ehdotuksia, joita suositan parlamentille. Suositamme ensinnäkin Irakia koskevan kansainvälisen rikostuomioistuimen perustamista. Sitä on vaadittu jo aikaisemminkin - minä itse vaadin sitä vuonna 1988. Mitä uutta nyt esitetään? Perustettavassa elimessä pitäisi mielestämme tuomita Saddam Husseinin lisäksi kaikki hänen virkamiehensä, jotka ovat syyllistyneet törkeisiin ihmisoikeusloukkauksiin niin Irakissa kuin sen alueen ulkopuolellakin. Koska tuomioistuimen perustaminen on vaikeaa, kehotamme Euroopan unionia painokkaasti tekemään aloitteen ja perustamaan vakavien ihmisoikeusrikkomusten tutkimusviraston. Meidän pitäisi pystyä keräämään ja valmistelemaan vaadittavat todisteet ja laatimaan virallinen rekisteri Irakin hallituksen lukuisista rikkomuksista. Haluamme, että virasto perustetaan viipymättä. Pyydämme komissiota ja ministerineuvostoa auttamaan sen toteutuksessa. Se merkitsisi valtavaa muutosta irakilaisten ihmisten tulevaisuuteen.
Toiseksi vaadimme, että Irakin suoalueet, joista on jäljellä enää 10 prosenttia, nimitetään maailmanperintökohteeksi. Uskomme, että hanke voi onnistua ja alue saadaan kunnostettua. Pyydämme Iranin islamilaista tasavaltaa ottamaan huostaansa pienen kuivattamattoman suoalueen, joka maassa on vielä jäljellä.
Kehotamme jälleen kansainvälistä yhteisöä ja Euroopan unionia panemaan erityisesti merkille Irakista 11 viime vuoden aikana paenneet 3,5 miljoonaa pakolaista. Näitä pakolaisia ei tueta tarpeeksi. Mikään "Oil for food" -ohjelma ei auta heitä, eivätkä he saa juuri muutakaan tukea. Pyydämme Euroopan unionia ja erityisesti komissiota tarkastelemaan ja arvioimaan ohjelmaansa ja tukemaan näitä pakolaisia asianmukaisesti, jotta heidät voidaan kouluttaa ja jotta he voivat palauttaa demokratian tulevaisuuden Irakiin.
Suositamme siis kunnostusohjelmaa. En ole välittänyt sellaisista kommenteista ja tarkistuksista, joissa puhutaan sodasta. Parlamentilla ei ole toimivaltaa sotaan tai sotajoukkoihin liittyvissä asioissa, ja meidän pitäisikin mielestämme järjestää koulutusta ja tukea siviilihenkilöille. Meidän pitäisi pyytää kaikkia painostamaan Irakin hallitusta mahdollisimman voimakkaasti, jotta se päästäisi asetarkastajia maahan ja antaisi heidän liikkua vapaasti kaikkialla maassa. Irakilla on mielestämme vielä toivoa, ja kehotan parlamenttia kannattamaan mietintöä.

Gomolka (PPE-DE)
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, Irakin vallanpitäjien kiristystyyli vaikuttaa valitettavasti Euroopan unionin suhtautumiseen Irakin hallitukseen. Saddam Hussein ja hänen apurinsa ovat tehneet suuresta osasta omaa kansaansa hyökkäävän politiikkansa vankeja. Tilanteen kavaluus piilee siinä, että aivan todellinen, monesti keinotekoisesti vielä lisätty inhimillinen ja taloudellinen hätä muutetaan poliittiseksi välineeksi. Se kohdistuu yleensä voimakkaimmin yhteiskunnan heikoimpiin. Se ei saa kuitenkaan johtaa syyn ja seurauksen sekoittamiseen.
Irakin kansan suuren enemmistön kärsimysten syynä eivät ole pakotteet, vaan syynä ovat nämä pakotteet toimillaan aikaansaaneen totalitaarisen hallinnon hyökkäävyys, oveluus ja kyvyttömyys. Kaikkia muita tarkastelutapoja, kaikkia ajatuksellisia oikosulkuja on vastustettava painokkaasti. Jokainen lausunto, jossa rajoitutaan viittaamaan saarron seurausten ja sen kansalaisille aiheuttamien vaikutusten suoraan yhteyteen, on liian rajoittunut, myös ja varsinkin silloin, kun tarkoitus on hyvä. Niin nimittäin siirretään ja hämärretään Irakin vallanpitäjien selkeää poliittista vastuuta. Se, joka puhuu sosiaalisen ja teknisen infrastruktuurin raunioitumisesta, elintarvikkeiden ja lääkkeiden puutteesta ja jättää huomiotta tai sivuuttaa hallinnon vastuun tai vaikenee siitä, on vähintäänkin naiivi tai varomaton.
Yhdistyneiden Kansakuntien turvallisuusneuvosto näytti eilisessä istunnossaan oikean tien. Se päätti yksimielisesti lujittaa aseidenvientikieltoa ja lisätä samanaikaisesti siviilitarvikkeiden vientiä Irakiin. Se osoittaa taas, että Euroopan parlamentin käsiteltävänä olevan mietinnön ja tähänastisten päätöslauselmien ja Yhdistyneiden Kansakuntien turvallisuusneuvoston sekä YK:n ihmisoikeuskomission päätöslauselmien välillä vallitsee laaja sisällöllinen yhdenmukaisuus. Yhdenmukaisuutta pitäisi korostaa, syventää ja vahvistaa eikä rasittaa vientikiellon oletettua epäonnistumista koskevilla lausunnoilla.
Esittelijä Nicholson of Winterbournen mietinnössä käsitellään ja muokataan lisäksi ehdotusta, joka tehtiin jo marraskuussa 2000. Se koskee Irakin hallituksen ihmisoikeusrikkomuksia käsittelevän kansainvälisen tuomioistuimen perustamista. Olen vakuuttunut, että tällaiset oikeusjutut vaikuttavat varoittavasti jos nyt ei jokaiseen diktaattoriin, niin ainakin moniin auliisiin avustajiin - ja että niiden avulla voidaan saada muutettua hallintoa epävakaammaksi. Sen vuoksi tuen varauksetta myös vaatimusta ihmisoikeusrikkomusten tutkimusviraston perustamisesta, joka kokoaa ja arvioi silminnäkijöiden todistuksia ja asiakirjoja ja kerää oikeudellisesti päteviä todisteita.
De Keyser (PSE).
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, meille Nicholsonin mietintö ei ole hyvä eikä huono, emmekä haluisi joutua tässä asiassa siihen kahtiajaon ansaan, jonka pahan akseli muodostaa, mutta mietintö on selvästi vaarallinen, koska emme voi ummistaa silmiämme sen asiayhteydeltä. Yhdysvallat valmistelee avoimesti sotilaallista väliintuloa Irakissa ja etsii seuraajia Saddam Husseinille maanpaossa olevista opposition jäsenistä. Ei kuulu Euroopan tapoihin eikä tehtäviin kaataa hallituksia, ja on selvää, ettemme äänestä Nicholsonin mietinnön puolesta ja ettei tästä asiasta ole epäselvyyksiä. Ryhmäni tuomitsee tietenkin varauksetta ihmisoikeusrikkomukset, joista mietinnössä kerrotaan. Mutta on hämmästyttävää, että esittelijä Nicholson on lähes vaiennut siitä inhimillisesti järkyttävistä tapahtumista, jotka vientikielto on aiheuttanut, ja niistä puolestatoista miljoonasta kuolleesta, jotka ovat siitä seurausta. Ryhmäni onkin sitä mieltä, että se itsepintaisuus, jolla mietinnössä käsitellään irakilaisia maanpakolaisia, ei saa antaa meidän unohtaa, että sisäinen kansalaisyhteiskunta on yhä olemassa ja jatkaa toimintaansa arvokkaasti. Tulen Irakista ja voin antaa siitä ensi käden tietoa. Mietinnön epätasaisuudet voidaan onneksi korjata esitetyillä tarkistuksilla. Mutta minulle tärkein ei ole siinä. Tärkeintä on päättää, mikä on Euroopan rooli tässä asiassa. Onko se rauhanrakentajan rooli, joka avaa tietä vuoropuhelulle Irakin kanssa, vai tuhoajan rooli? Päätös tehdään sen mukaan, mikä on huomisen äänestyksen tulos. Me sosialistit pyydämme siis, että YK:lle annetaan keskeinen rooli rauhanomaisen alueellisen ratkaisun etsimisessä ja että poistetaan kiireellisesti taloussaarto. Yhdistyneiden kansakuntien turvallisuusneuvoston päätöslauselma 1409, josta äänestettiin eilen, on edelleenkin erittäin rajoittava, vaikka siinä lievennetään sanktioita. Pyydämme, että Irak avaisi rajoituksitta ovensa YK:n asetarkastajille. Tämä olisi siten esimerkkinä Israelille. Pyydämme, että Eurooppa sitoutuu Irakin jälleenrakennukseen siinä määrin kuin Irakin hallitus toteuttaa demokraattisia uudistuksia. Tehkäämme hyvää, älkäämme eristäkö Irakin yhteiskuntaa. Sille, kuten koko alueelle, aseellisen konfliktin seuraukset olisivat arvaamattomat. Henkilökohtaisesti minua järkyttää puhe, jonka eräs brittidiplomaatti piti eilen YK:ssa. Se oli puhe, joka löytyy eilisestä Le Monde -lehdestä, ja se menee näin: "Irakin on tiedettävä, että kun neuvottelut YK:n kanssa päättyvät, ohjukset putoavat, hyväksyipä Bagdad asetarkastajien paluun tai ei..."
(Puhemies keskeytti puhujan.)

Maes (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen ja arvoisat kollegat, Saddam Husseinin valtakoneisto on hirvittävä diktatuuri. Hän vienyt vuosien ajan kansansa sotiin ja uhrannut sitä varten hyvinvoinnin ja edistymisen sosiaali- ja talousasioissa. Älkäämme unohtako tätä. Hyökkäys Kuwaitiin ja sitä seurannut Persianlahden sota olivat aallonpohja. Irakin valtakoneisto on selvinnyt tästä kaikesta kansan kärsimyksistä huolimatta. Epäinhimillisen valtakoneiston lisäksi kansa on joutunut kärsimään myös kansainvälisten pakotteiden seurauksista. Saddam Hussein kuitenkin käyttää pakotteita kätevästi hyväkseen suosionsa nostattamiseksi. Hänestä tulee monien tavallisten arabien silmissä symboli arabien vastarinnalle yhdysvaltalaisten ylivaltaa vastaan. Älkäämme unohtako tätä kaikkea. Arvioitaessa esittelijä Nicholson of Winterbournen mietintöä toivomme, että neljästä seuraavasta asiasta pidetään kiinni.
Irakin valtakoneiston toimeenpanemat jatkuvat demokratian ja ihmisoikeuksien loukkaukset on tuomittava.
Toiseksi on arvosteltava pakotteita, jotka eivät vaikuta valtakoneistoon vaan Irakin kansaan.
Kolmanneksi kansainvälisen yhteisön on annettava takeet kulttuurivähemmistöille.
Neljänneksi Irakin ja kansainvälisen yhteisön välinen konflikti on ratkaistava ei-sotilaallisin keinoin Yhdistyneiden Kansakuntien ja sen turvallisuusneuvoston päätöslauselmien mukaisesti.
Sota ei ole tässä asiassa mikään ratkaisu. Sota ei merkitse ainoastaan sitä, että uhkana ovat uudet siviiliuhrit, eivätkä kurditkaan hyväksy sotaa. Arabimaat pelkäävät niiden väestön nousevan kapinaan. Euroopan on omaksuttava tässä asiassa oma asenteensa eikä seurattava ajattelemattomasti yhdysvaltalaisten politiikkaa, johon sisältyy suuria riskejä maailman vakaudelle ja joka aiheuttaa pelkästään vihaa ja turhautumista.

Brie (GUE/NGL)
Arvoisa puhemies, ymmärsin mietinnön toisin kuin kollega De Keyser, nimittäin myönteisemmin. Hyvä kollega Gomolka, aluksi haluaisin kuitenkin suunnata huomautuksen teille: minusta syyn ja seurauksen oikeassa esittämisessä pitää mennä vielä hieman syvemmälle. Olin tieteellisenä neuvonantajana Geneven aseidenriisuntakonferenssissa vuonna 1985, kun Yhdysvallat, Länsi-Euroopan suurvallat ja Neuvostoliitto vaikenivat, kun siellä kerrottiin Irakin armeijan käyttäneen kemiallisia aseita Irania vastaan. Tällaisella politiikalla synnytetään tietysti diktaattoreita ja annetaan heille mahdollisuus kehittää joukkotuhoaseita.
Mietintö ei ole luonnollisestikaan johdonmukainen. Se sisältää ristiriitaisuuksia. Korostan kuitenkin kolmea asiaa: Ensinnäkin siinä arvostellaan yksiselitteisesti Saddam Husseinin vastuutonta politiikkaa kansaansa ja kansainvälistä yhteisöä kohtaan. Siinä muotoillaan tarvittavat vaatimukset. Toiseksi, ja tämänkin ymmärsin toisin, siinä kiinnitetään erityistä huomiota mielestäni ratkaisevaan konfliktinratkaisuun tunnustaen lainaan "monenvälisen poliittisen ratkaisun merkityksen alueella YK:n alaisuudessa, sillä vain tällainen ratkaisu voi taata alueen rauhan ja vakauden". Sotaa ei saa syttyä. Sillä olisi nimenomaan tällä alueella vaaralliset seuraukset, myös koko suhteellemme islamilaiseen maailmaan ja arabimaailmaan.
Kolmanneksi: mietinnössä vaaditaan taloudellisten ja kauppapakotteiden lopettamista ainakin kaikissa niissä tapauksissa, joilla ei ole sotilaallista merkitystä. Niiden vaikutus on kielteinen ja Irakin siviiliväestöön, ennen kaikkea lapsiin, se on katastrofaalinen. Hyvä esittelijä, sen vuoksi haluaisin kiittää teitä tästä mietinnöstä, vaikka se kuulostaakin omituiselta parlamentin tältä puolelta sanottuna, mutta ymmärsin, että mietintö on kirjoitettu vapaamielisyyden perinnettä hienosti noudattaen.

Belder (EDD).
Arvoisa puhemies, Irakilla olisi mahdollisuudet olla rikas ja hyvinvoiva. Paronitar Nicholson of Winterbourne mainitseekin tämän vankassa mietinnössään. Hän viittaa siinä ensisijaisesti maan väestöön. Silloin hän on kuuluisan arabimaailman tuntijan professori Bernard Lewisin hyvässä seurassa. Oman kokemuksen perusteella professori Lewis ylistää irakilaisten opiskelijoiden tasoa.
Saddam Husseinin täysin epäinhimillinen valtakoneisto on aiheuttanut Irakin kansalliselle kehityskyvylle kuitenkin hirvittävää vahinkoa. Samalla Irakin yksinvaltiaan sammumaton vallan- ja kostonjano aiheuttaa edelleen vakavan uhkan sekä kyseiselle alueelle että koko kansainväliselle järjestykselle. Miten muuten hänen salaiset joukkotuhoaseita koskevat suunnitelmansa ovat tulkittavissa? Sama koskee avointa tukea, jota Saddam Hussein antaa palestiinalaisten itsemurhaiskuille Israelin kansalaisia vastaan. Nicholson of Winterbournen mietinnössä käytetään selkeää kieltä tästä horjutusstrategiasta.
Arvoisa puhemies, haluan siksi vastustaa voimakkaasti jäsen Sakellarioun esittämää tarkistusta 6. On ensinnäkin hyvin epäkollegiaalista vähätellä esittelijä Nicholsonin mietinnön olevan "ainoastaan esittelijän henkilökohtainen mielipide". Lisäksi se on itse asiassa myös täysin väärin. Onhan kysymys mietinnöstä, jonka tämän parlamentin ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunta on hyväksynyt suurella enemmistöllä ilman eriäviä mielipiteitä.
Sitten lopuksi, olen täysin samaa mieltä siitä ehdotuksesta, että eurooppalainen osapuoli ryhtyisi valmistelemaan Irakin asioita käsittelevän väliaikaisen kansainvälisen tuomioistuimen perustamista. Tällaisen tuomioistuimen tehokkuus edellyttää kyllä Saddam Husseinin hirmuvallan kaatumista. Haluavatko neuvosto ja komissio yhdessä Bushin hallituksen kanssa tämän toiveen myös toteutuvan? Kunnollisista ja kansallisesti edustavista vaihtoehdoista Saddam Husseinin joukkiolla ei ole varmasti puutetta.
Siinä tapauksessa pakotteet voitaisiin purkaa välittömästi kokonaan. Siten maan runsaat mahdollisuudet voivat jälleen alkaa täysin kukoistaa Irakin väestön hyväksi sekä alueellisen ja maailman vakauden hyväksi.

Kronberger (NI)
Arvoisa puhemies, Persianlahden sodan historiasta ja esihistoriasta on nykyään olemassa tieteellisesti varmistettuja ja hyvin todistettuja lausuntoja, joista käy ilmi, että sotaa edelsi ja siihen liittyi valtava tietojenmuuntelukampanja. Ei ole mahdotonta, että erilaisia Irakia koskevia tietoja jaetaan nykyäänkin strategisista syistä. En vihjaa esittelijän tekevän niin, eikä se oikeuta Saddam Husseinin tekoja. Emme saa kuitenkaan unohtaa, että Saddam Hussein oli lännen erittäin hyvä ystävä aina Kuwaitiin tekemäänsä hyökkäykseen asti. Irakin kansalaiset tarvitsevat nyt rauhaa, ja eräs korkea YK-virkailija kertoi vasta äskettäin, että pakotteet johtavat maassa eräänlaiseen kansanmurhaan. En uskalla epäillä sitä, onko mietinnöstä tässä muodossa apua Irakin kansan kärsimysten lieventämisessä. Jäsen Wurtzin ja Sakellarioun tarkistuksia on syytä tukea pontevasti.

Swoboda (PSE)
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, parlamenttiin muodostuu usein erikoisia yhteenliittymiä, mutta vain parlamenttiin. On tietysti vaikeaa arvioida Irakin tilannetta, kahdestakin syystä. Ensinnäkin kaikkia diktatuureja on vaikea arvioida niiden sisäisen rakenteen vuoksi ja toiseksi on varmasti mainittava Yhdysvaltain käyttäytyminen. Siitä ei ole epäilystäkään. Yhdysvallat on tukenut samaa Saddam Husseinia, jota vastaan se nyt tiukasti kamppailee, tukenut kiivaastikin, mutta Yhdysvaltain käyttäytyminen ei saa erehdyttää meitä luulemaan, että ei olisi kyse hallinnosta, joka meidän on kaikin tavoin tuomittava, jo senkin tähden, että se alistaa omaa kansaansa, kansan kaikkia kerroksia. Ajattelen esimerkiksi kurdeja. Olen juuri palannut valtuuskunnan matkalta Turkin kurdialueelta, jossa me puhuimme kurdiväestön oikeuksien puolesta, mutta meidän on pikemminkin kannettava huolta siitä, että Irakin kurdeja ei tuhota. Erona Turkkiin on se, että Turkissa kurdeja ei oteta kenties riittävästi huomioon kielellisesti tai muuten, mutta Irakissa heidät tuhottaisiin, ja sama pätee shiialaisiin ja muihin kansanosiin. Lisäksi uhattuna ovat naapurivaltiot, eikä vain Israel, vaan myös arabivaltiot, esimerkiksi Kuwait tai Syyria. Nämä ovat aivan selkeitä tosiasioita, joita me emme saa unohtaa.
Joitakin asioita on kuitenkin muutettava. Hyvä kollega Gomolka, pakotteisiin tarvitaan itse asiassa kahdenlaisia muutoksia. Pakotteet ovat summittaisia, ja Saddam Hussein käyttää tietysti pakotteita väärin ottamalla tarkoituksellisesti osan saamistaan varoista omaan ja etuoikeutettujen käyttöön antamatta sitä kansalle, minkä vuoksi kansa joutuu kärsimään nälästä entistä pahemmin. Meidän on siitä huolimatta rajoitettava pakotteet vain niihin, jotka ovat todella tarpeen hallinnon saamiseksi polvilleen, ja tarpeettomat pakotteet, jotka koskevat ja haittaavat ennemminkin kansalaisia, on poistettava.
Toiseksi meidän on tuettava kaikkia valtion sisäisiä ja ulkomailla toimivia ryhmiä, joiden tavoitteena on hallinnon vaihtaminen, jotta pääsisimme järkevään tilanteeseen. Vertaan tilannetta usein Jugoslavian tilanteeseen vaikka ne eivät olekaan täysin vertailukelpoisia , jossa me olemme tietysti panostaneet kaikkemme Milo?evi?ista eroon pääsemiseen ja jossa me olemme tukeneet järjestÖjä maassa ja ulkomailla, jotta hallinto vaihtuisi.
Kolmas kohta, joka on erittäin tärkeä meille sosiaalidemokraateille, on se, ettemme halua yksipuolisia sotilaallisia toimia, joilla ei ole YK:n päätöslauselman tukea, sillä me emme halua sotaa vaan sitä, että YK huolehtii kaikista toimista niin kuin se huolehtii pakotteistakin. Se on suurin huolenaiheemme. Me haluamme palauttaa Yhdistyneille Kansakunnille sen oikeudet, ja me haluamme, että Yhdistyneet Kansakunnat huolehtivat, että Irakin hallinto vaihtuu.
Haluaisin kiittää esittelijää siitä, että näkemyksemme ovat lähentyneet selvästi viime aikoina, ja oletan, olen jopa vakuuttunut siitä, että voimme huomenna suurella enemmistöllä hyväksyä mietintönne muutamin tarkistuksin.

Gahrton (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, olen käynyt Irakissa liian monta kertaa, jotta minulla enää olisi mitään harhakuvitelmia. Ei ole epäilystäkään siitä, että Bagdadissa vallitsee diktatorinen hirmuhallinto. Samalla on kuitenkin ilmeistä, että länsimaiden reaktiot ja pakotteet ovat olleet täysin epäonnistuneita, ja niistä on kärsinyt siviiliväestö eikä diktatuuri.
Pimeydessä on kuitenkin valoa eli pohjoisen kurdialueet, joilla on itsehallinto. Kurdit eivät tunne mitään sympatiaa Saddam Husseinia kohtaan. He haluaisivat mielellään uuden hallituksen. He neuvovat kuitenkin luopumaan sotilaallisesta interventiosta, koska he tietävät, että juuri he joutuisivat kärsimään Saddamin kostosta. Mielestäni meidän olisi kuunneltava heitä, ja siksi me vihreiden ryhmässä torjumme lujasti kaikki ajatukset Yhdysvaltojen massiivisesta hyökkäyksestä.
Mielestäni Nicholson of Winterbournen mietinnössä valitettavasti heijastuu paljon sentyyppistä Saddamin diktatuurin vastaista reagointia, joka on osaltaan myötävaikuttanut siihen, että Saddam pian viettää Irakin todellisen itsevaltiuden 35-vuotisjuhlia. Nyt meidän ei pidä ottaa kantaa Nicholsonin puheenvuoroon eikä hänen perusteluihinsa vaan varsinaiseen päätöslauselmaan. Uskon, että me voimme äänestää vihreiden ryhmän tarkistuksilla korjatun mietinnön puolesta. Tämä tietenkin tarkoittaa, että 7 artikla jää sellaiseksi kuin se on mietinnössä eikä sitä kumota, kuten joissakin tarkistuksissa ehdotetaan.

Souladakis (PSE).
Arvoisa puhemies, olemme kaikki yhtä mieltä Saddam Husseinin hallintoa koskevista toteamuksista. Keskustelua käydään näistä seuraavista politiikoista. Euroopan unioni ei kannata "pahan akseli" -politiikkaa. Unioni ei myöskään kannata kuuman kriisienhallinnan politiikkaa, joka on viime kädessä unionin etuja vastaan.
Tarkastelkaamme kuitenkin, mitkä ovat tulokset 11 vuoden tietynlaisen politiikan jälkeen. Saddam Hussein ja hänen hallintonsa eivät ole lähteneet mihinkään, kansa elää kurjuudessa, jota äskettäin kuvattiin hyvin elävästi. Toisaalta on olemassa sivuvaikutuksia, joista ei täällä keskustella. Ei ole koskaan puhuttu siitä, kuinka moni hyötyy salakuljetuksen kautta tästä kauppasulusta, ei ole koskaan puhuttu siitä, mitkä omien maidemme yritykset ovat yhteistyössä Irakin kanssa ja saavat suotuisilla ehdoilla irakilaisia hankkeita. Tässä mielessä olisi hyvä, että ehdotettujen eri komiteoiden lisäksi perustettaisiin vielä yksi, joka tutkisi kysymystä "kuka kukin on" niistä, joilla on taloudellisia ja kaupallisia suhteita Irakiin, niin että näkisimme tältä taholta, pitääkö sanktioita määrätä vai ei ja millä alueilla.
Tämän lisäksi haluaisin huomauttaa, että ei ole oikein pitää joitakin seikkoja kokonaan Saddam Husseinin syynä. Tämä ei ole oikea paikka vyöryttää kaikkea pahaa yhden valtion niskoille. Haluaisin huomauttaa erään erityiskysymyksen osalta, että Eufratin ja Tigrisin suiston soihin liittyvä paljon puhuttu ongelma ei johdu Saddam Husseinin politiikasta, vaan Atatürkin padoista, 17 padosta, jotka on otettu jo käyttöön Eufratin ja Tigrisin lähteillä ja jotka liittyvät alueen vesivarojen sotilaalliseen hallintaan. Tämä on kysymys, josta emme keskustele, ja kahdessa, kolmessa tai viidessä vuodessa siitä tulee poliittisten jännitteiden ja sotilaallisten välienselvittelyjen päätekijä. Ongelma on tämä. Ongelma eivät ole jotkut järjestelmän kahden joen suistoja vastaan.

Patten
Haluaisin aluksia onnitella paronitar Nicholson of Winterbournea hänen erinomaisesta katsauksestaan Irakin tilanteesta 11 vuotta Persianlahden sodan jälkeen ja kansainvälisten toimien vaikutuksesta viime vuosikymmenen aikana. Nyt on sopiva hetki arvioida Irakin väestön elinoloja, Saddam Husseinin diktatuurin toimintaa ja sitä jatkuvaa uhkaa, jota hän aiheuttaa omalle kansalleen, koko alueelle ja maailmalle.
Olen hyvin pitkälti samaa mieltä mietinnön päälinjoista. Meidän pitäisi pyrkiä tehostamaan kansainvälistä toimintaa sekä myös pakotteita, maksimoida niiden vaikutus Saddam Husseiniin ja hänen kätyreihinsä sekä minimoida niiden vaikutukset Iranin kansaan. Mietinnössä korostetaan Irakin monia vakavia ongelmia, myös hallituksen poliittisten vastustajien sortoa, humanitaarista kriisiä, Saddam Husseinin järjestelmällistä kieltäytymistä noudattamasta joukkotuhoaseita koskevia YK:n velvoitteita ja Irakin vaikutuksen horjuttamista alueella.
Irakin ihmisoikeuksiin kiinnitetään syystäkin erityistä huomiota. Mietinnössä esitetään kauhistuttava selvitys ihmisoikeusloukkauksista. Maassa esiintyy laajaa vainoa, joka kohdistuu kaikkiin hallituksen vastustajiin ja Ala-Mesopotamian suoalueen asukkaiden sekä kurdien ja muiden pohjoisosissa eläviin vähemmistöihin.
Saddam Hussein on rakentanut vallan kaksoisjärjestelmän. Vakinaisen armeijan ja hallituksen ohella toimii eräänlainen "varjovaltio", jota tukevat perhe ja hänen välittömässä alaisuudessaan olevat sotilasjoukot ja joka harjoittaa painostusta vallan väärinkäytön avulla. Nämä synnyttävät yhdessä tilanteen, jossa esiintyy jatkuvasti väkivaltaa ja rankaisematonta laittomuutta.
Voimme vain myöntää YK:n pakotteiden kehnot tulokset 11 viime vuoden aikana. Saddam Hussein on edelleen tiukasti kiinni vallan kahvassa. Hän käy irakilaisten ihmisten kimppuun tosiaankin julmemmin kuin koskaan aikaisemmin. Irak on yksipuolisesti keskeyttänyt YK:n tarkastukset, ja on hyvä syy epäillä, että hallitus on aloittanut uudelleen kemiallisia ja biologisia aseita koskevat ohjelmansa. Taloudellisen tilanteen huononeminen ei johdu niinkään kansainvälisestä kauppasaarrosta vaan pikemminkin siitä, etteivät Irakin viranomaiset ole osallistuneet "Oil for food" -ohjelman toteutukseen.
On selvää, kuka on syyllinen. Saddam Hussein on osoittanut holtitonta välinpitämättömyyttä paitsi kansainvälisiä velvoitteitaan myös omaa kansaansa kohtaan. Irakilaisten ihmisten kärsimys voisi loppua jo huomispäivänä, jos Bagdad tekisi kansainvälisen yhteisön kanssa vakuuttavaa ja rakentavaa yhteistyötä ja päästäisi rajoituksetta maahan tarkastajat, joiden tehtävänä on varmentaa YK:n päätöslauselmien täytäntöönpano.
Irakin on lisäksi kunnioitettava ihmisoikeuksien suojelua koskevia kansainvälisiä velvoitteitaan. Nicholson of Winterbournen mietinnössä ehdotetaan Irakia koskevan kansainvälisen tuomioistuimen perustamista. Tätä ajatusta on tutkittava huolellisesti, ja on otettava huomioon myös muissa asian kannalta merkityksellisissä kansainvälisissä foorumeissa parhaillaan tehtävä työ.
Toivon, että tämä Euroopan parlamentin aloite auttaa määrittelemään sellaiset yhteiset poliittiset tekijät, joiden avulla Euroopan unioni voisi toimia entistä aktiivisemmin tässä asiassa.
Mitä tulee erityissuosituksiin, arvoisa jäsen kyllä tietää komission tehtävien ja toimivallan rajat, mutta myönnän, että Irakin johdon rahavarojen tehokas jäädyttäminen ja niiden käyttöoikeuden kieltäminen Irakin johtajilta ovat kyllä aiheellisia toimenpiteitä. On lisäksi vahvasti perusteltua tiukentaa YK:n puitteissa ihmisoikeuksien valvontaa, lisätä julkisen tiedon määrää ja painostaa Irakin hallitusta entistä voimakkaammin suojelemaan väestöä ja maassa asuvia vähemmistöjä.
Demokratisointitoimien tehostamisesta yhteistyössä maanpaossa elävän irakilaisen yhteisön kanssa minun on todettava, etten tiedä, mikä tällaisten toimien laajuus ja vaikutus olisi tämänhetkisissä oloissa.
Irakin väestön ahdinko on korostanut, miten vaikeaa on olla tekemisissä sellaisen hallituksen kanssa, joka on yhtä julma kuin vastuuntunnotonkin. Panen merkille ja kannatan mietinnössä esitettyä kehotusta tutkia kaikki mahdollisuudet aloitteiden tekemiseksi Irakin väestön ja pakolaisten hyväksi sekä vahvistaa nykyisiä humanitaariseen apuun liittyviä toimia. Olemme valmiita tutkimaan muitakin toimenpiteitä, joilla voitaisiin lieventää Irakin väestön kärsimyksiä. Tällaiset toimet saattaisivat kannustaa myös oppositiovoimia järjestäytymään.
Vuonna 1991 käydystä Persianlahden sodasta lähtien Euroopan komissio on ollut yli 270 miljoonalla eurolla Irakille myönnettävän humanitaarisen avun päälahjoittaja. Kolmen viime vuoden aikana olemme myöntäneet apua vuosittain noin 10 miljoonaa euroa. Tänä vuonna lahjoitamme noin 13 miljoonaa euroa.
Apumme vaikutusta kuitenkin heikentävät rajoitukset, joita Saddam Husseinin hallitus on sille asettanut. Meidän on pohdittava aiempaa aktiivisemmin, miten voimme auttaa väestöä poistamalla muiden kuin puolustustarvikkeiden ja kaksikäyttötuotteiden kauppaa koskevia rajoituksia ja samalla varmistamalla, ettemme anna hallitukselle mahdollisuutta valmistaa ja kehittää aseita. Meistä on siksi erittäin hyvä, että YK:n turvallisuusneuvosto pääsi eilen sopimukseen "älykkäitä pakotteita" koskevasta ohjelmasta, jossa kansainvälisen yhteisön nykyisiä toimia kohdennetaan uudelleen.
Myönnän, ettei nykyisen hallituksen aikana ole mahdollista saada aikaan todellista parannusta. Uusi hallitus - melkeinpä mikä tahansa muu hallitus - merkitsisi parannusta Irakin väestölle. Emme saa kuitenkaan unohtaa omia perusarvojamme ja periaatteitamme pyrkiessämme auttamaan irakilaisia ihmisiä ja vakauttamaan aluetta. Olenkin siksi täysin vakuuttunut, että meidän on jatkettava toimintaamme Yhdistyneissä Kansakunnissa.

Puhemies. -
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 12.00.

Puhemies. -
Esityslistalla on seuraavana Doris Packin laatima ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunnan mietintö (A5-0118/2002) komission kertomuksesta neuvostolle Albanian kanssa tehtävää vakautus- ja assosiaatiosopimusta koskevia neuvotteluja valmistelevan EU:n ja Albanian välisen korkean tason ohjausryhmän työskentelystä (KOM(2001)300 - C5-0654/2001 - 2001/2277(COS)).

Pack (PPE-DE)
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, käsittelemme tänään mietintöä, joka hyväksyttiin yksimielisesti ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunnassa. Tämä osoittaa, että valiokunnan kollegat olivat sitä mieltä, että mietinnössä ehdottamani linja on oikea. Näillä kollegoilla olikin tammikuussa tilaisuus kuulla valiokunnassa joitakin Albanian parlamentin kollegoita. He pystyivät muodostamaan kuvan maan ja sen poliitikkojen kypsyydestä. En haluaisi toistaa, mitä kollegani sanoivat silloisissa keskusteluissa. En kuitenkaan valitettavasti saanut sellaista kuvaa, että kollegoideni ja omat huomautukseni tässä keskustelussa olisivat johtaneet siihen, että alueen kaikki poliitikot, sekä oppositiossa että hallituksessa, olisivat lopultakin huomanneet, että heidän pitäisi oikeastaan tehdä politiikkaa Albanian kansan puolesta!
Siksi olen sitä mieltä, että esittelemme nyt mietinnön, joka on suhteellisen tiukka, muttei sen tähden, ettemme rakasta Albanian kansaa, vaan koska me rakastamme sitä kenties hieman enemmän kuin tämän maan monet poliitikot, jotka eivät ajattele niinkään kansalaisten hyvinvointia kuin omia taskujaan ja omaa asemaansa. Sanon tämän nyt, koska tunnen sikäläiset ihmiset ja koska tunnen poliitikotkin. Siksi olen sitä mieltä, että meidän ei pitäisi salailla sitä, vaan sanoa suoraan: Viime vuonna oli vaalit. Ne olivat epärehelliset. Sen jälkeen me sallimme sen, että vaaleja ei uusittu. Sitten me kuitenkin pyysimme, ettei koska vaalit olivat epärehelliset, jotta parlamenttiin saataisiin riittävä enemmistö presidentin valitsemiseksi nyt kesäkuussa ainakaan tätä vaalia toteutettaisi. Poliitikkojen pitäisi sen sijaan sopia asiasta ja pyrkiä löytämään henkilö, joka voisi sitten olla kaikkien albanialaisten presidentti sen sijaan, että hänestä tulisi albanialaisten presidentti epärehellisen enemmistön turvin. Siksi olen erittäin kiitollinen, että kollegat ovat hyväksyneet 4 ja 5 kohdan, joissa pyydämme, että Albaniassa noudatettaisiin ennen komission ja albaanien välisten neuvottelujen alkamista ainakin Euroopan turvallisuus- ja yhteistyöjärjestön/ODHIRin (Office for Democratic Institutions and Human Rights) vaalitarkkailijavaltuuskunnan suosituksia, nimittäin että parlamentaarinen tutkintavaliokunta aloittaisi työnsä, että uusi vaalilaki pantaisiin vireille ja että herrasväki pohtisi, kuka albanialainen voisi johtaa maata presidenttinä niin, että maa yhdistyisi.
Moni sanoo kuitenkin, että neuvottelujen aloittaminen merkitsee tietysti sitä, että kaikkea voidaan valvoa paljon entistä paremmin. En usko sitä! Me olemme siellä paremmin läsnä kuin missään muualla. Albania on ainoa maa maailmassa, jolla on ystäväpiiri, johon kuuluu valtioita ja järjestöjä ja joka kokoontuu useita kertoja vuodessa auttaakseen tätä maata. Mitä olemme saaneet aikaan? Tiedän, että Albanialla on ollut kaikkia muita kovempi kohtalo Euroopassa. Me tiedämme sen. Hoxha ei ollut Tito eikä hän ollut myöskään Honecker. Hoxha oli Hoxha, ja hän oli kauhea! Albanialla ei ole kuitenkaan enää vähään aikaan ollut Hoxhaa, ja siksi me olisimme oikeastaan voineet odottaa, että se olisi kehittynyt edes hieman. Tehtävää on kuitenkin loputtomasti. Albania ei kuitenkaan tee sitä, mitä sen pitäisi tehdä, koska sen pitää lähentyä Eurooppaa. Albanian on tehtävä niin, koska se haluaa kehittyä oikeaksi demokratiaksi, koska se haluaa kansalaisilleen kaikkein parasta, ja siksi sinne on kehitettävä kunnollista oikeustiedettä, kunnollisia hallintokäytäntöjä ja mahdollisuuksia siihen, että ihmiset voivat saada takaisin omistuksiaan, jotka he ovat menettäneet, ja sen tähden se tarvitsee kunnollisen infrastruktuurin. Kaiken tämän se tarvitsee investoijienkin houkuttelemiseksi. Lisäksi se tarvitsee ulkomaisten investoijien luottamuksen, ja siksi sen on harjoitettava hyvää politiikkaa!
Mielestäni neuvoston pitäisi kysyä neuvoa meiltä, sillä meidän on lopulta hyväksyttävä sopimus. Komissio ajattelee mielestäni pohjimmiltaan kuten me meidän ei pitäisi aloittaa vielä, ennen kuin albanialaiset poliitikot ovat osoittaneet halua edistyä. Silloin me olemme heti valmiita pyrkimään neuvotteluihin, joissa korjataan sitten kaikki ne ongelmat, joiden parissa heidän on nyt painittava. Haluaisin muistuttaa, että käymme siellä vähän väliä ja teemme kaikkemme tämän maan auttamiseksi, ja sen, mitä me nyt sanomme, on todella tarkoitus vain auttaa kansaa eikä toimia sitä vastaan. Siksi olen erittäin kiitollinen, että hyväksyimme mietinnön yksimielisesti ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunnassa. Olisin erittäin iloinen, jos huomennakin tapahtuisi samoin!

Swoboda (PSE)
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvä kollega Pack, hyvät kollegat, voin, saan taas onnitella kollega Packia hänen mietinnöstään ja ilmaista samalla ryhmäni tuen. Hän on esittänyt asiat totutun tarkasti, mutta samalla totutun terävästi. Olen tuntenut Albanian jo vuosia. Olin siellä ensimmäisen kerran jo mullistusten aikaan. Rakastan tuota maata, arvostan sen asukkaita, poliitikkoja kuten me kaikki, jotka työskentelemme sen hyväksi, mutta en voi, en haluaisi hyväksyä, että johtavat poliittiset voimat ennen kaikkea kaksi johdossa olevaa henkilöä, mutta siitäkin riippumatta - eivät kykene sivuuttamaan kiistojaan, vihamielisyyksiään ja kilpailuaan ja asettamaan maan etua etusijalle.
Siksi yhdyn täysin kollega Packin mietinnössään esittämään kantaan, että ensin on löydyttävä periaatteellinen valmius. Mielestäni ei ole kyse yksityiskohdista uudistuksissa, joita varmasti vielä tarvitaan oikeuslaitoksessa, viestintäpolitiikassa, turvallisuuspolitiikassa ja korruption torjunnassa. Niissä on vielä paljon tehtävää, mutta asioita ei toteuteta, jos poliittiset voimat eivät pääse vähäiseenkään konsensukseen. On totta, että se on vaikeaa, mutta me kaikki olemme kotoisin maista, jotka ovat erityisesti kriisitilanteissa - ajattelen esimerkiksi toisen maailmansodan jälkeistä aikaa - onnistuneet rakentamaan yhteyksiä ja lähentymään toisiaan kansalaissodista huolimatta tai niiden vuoksi.
Olin Makedonian kanssa tehdyn sopimuksen esittelijä. Sitä on arvosteltu paljon: te hyväksyitte sen aivan liian aikaisin. En tiedä, kenties oli väärin, että kamppailimme niin sopimuksen puolesta, kenties se oli oikein. Makedoniassa se oli joka tapauksessa aivan erityinen asia, etnisten ryhmien välisiä suhteita koskeva asia. Silloin esiintyi jopa valmiutta muuttaa sopimusta hieman. Liian vähän, liian myöhään, kuten usein elämässä, ennen kaikkea politiikassa. Tässä tapauksessa kyse ei ole vain yhdestä kysymyksestä, vaan peräti periaatekysymyksestä. Siksi olen yhtä mieltä esittelijän kanssa. Vastustan sopimusneuvottelujen aloittamista niin kauan kuin maan tärkeimmät poliittiset voimat eivät osoita valmiutta asettaa maan kohtalo etusijalle.
Volcic (PSE).
Arvoisa puhemies, hyvä jäsen Pack, hyvät kollegat, Albaniaa koskevassa keskustelussa mielipiteet voivat olla vain moninaisia. Sen jälkeen, kun Albania oli käynyt iskuja kaihtamatta taisteluja puolueiden, alueiden ja klaanien välillä, nyt se näyttää ymmärtävän, ettei se voi elää Euroopan tapahtumien ulkopuolella ja että voidakseen liittyä Eurooppaan sen on noudatettava perusperiaatteita.
Vuosi sitten pidetyistä vaaleista kiisteltiin vielä kehnoin ja perinteisin menetelmin, jotka kuuluvat Balkanin alueen menneisyyteen. Vain muutaman viikon päästä pidetään uudet vaalit, joissa valitaan tasavallan presidentti, ja Euroopan parlamentissa käydyistä keskusteluista olemme saaneet sellaisen vaikutelman, että nyt albanialaiset ehkä ymmärtävät, että tilanteen normalisointiin tarvitaan arvovaltainen presidenttiehdokas, joka saa osakseen laajaa hyväksyntää ihmisten keskuudessa. Ei ole sattumaa, että niiden ongelmien joukossa, jotka hänen pitää ratkaista, ovat yleinen korruptio, aivan liian riittämätön valtionhallinto ja järjestäytynyt rikollisuus. Maassa on perustettava uusi tuomioistuin, löydettävä puitteet uudelle hallinnolle, ja kaikki tämä tapahtuu siis ilman taloudellisia välineitä. Eurooppa voi auttaa Albaniaa aloittamalla neuvottelut assosiaatio- ja vakautussopimuksen loppuun saattamiseksi mahdollisesti vielä tänä vuonna.
Ei pidä kuitenkaan peittää sitä tosiasiaa, että periaatteessa albanialaisten on pakko auttaa itse itseään ja että ilman oikeusvaltiota mitkään aloitetut neuvottelut eivät voi jatkua pitkään. Ensimmäinen koetus, jonka ne joutuvat käymään läpi, ovat siis nämä presidentinvaalit. Vastikään muodostetun kahden osapuolueen välisen komitean pitäisi hyvin pian aloittaa työnsä, ja sen tehtävänä on tutkia juuri kesällä 2001 pidettyjen vaalien epäsäännönmukaisuuksia. Tämän komitean on tietenkin tehtävä kaikkensa, jotta väärinkäytöt eivät toistuisi; ne jättivät neuvottomiksi paitsi kansalaiset myös ulkomaiset tarkkailijat.

Patten
Haluaisin aluksi kiittää esittelijää hänen erinomaisesta Albaniaa käsittelevästä mietinnöstään. Täytyy sanoa, että komissio yhtyy hyvin pitkälti siinä esitettyihin näkemyksiin.
Vuoden 1997 vakava taloudellinen kriisi sai Albanian valtion täydellisen romahduksen partaalle. Kriisin ratkaisemiseksi Albaniassa kuitenkin aloitettiin suhteellisen vakaa kausi. Sen ansiosta Albania pystyi aloittamaan uudistusten toteutuksen ja monien ratkaisevien ongelmien käsittelyn. Vuoden 1998 jälkeen siellä on annettu suhteellisen nykyaikainen perustuslaki ja oikeudellinen kehys, parannettu yleistä kansantaloudellista vakautta ja valtion talouden kestävyyttä, saatettu yksityistämisprosessi tosiasiallisesti käyntiin, tehostettu huomattavasti tulli- ja verohallintoa sekä parannettu merkittävästi turvallisuutta ja yhteiskuntajärjestystä. Albania on lisäksi parantanut ilahduttavasti alueen epävakaata tilannetta. Sen asemasta taannoin Entisessä Jugoslavian tasavallassa Makedoniassa vallinneessa konfliktissa on esimerkiksi ollut melkoisesti hyötyä.
Kehityksen ansiosta komissio suositti kesäkuussa 2001 asiaa harkittuaan vakautus- ja assosiaatiosopimusta koskevien neuvottelujen käynnistämistä Albanian kanssa kuitenkin sillä ehdolla, että se jatkaisi uudistuspyrkimyksiään sekä demokraattisten vaatimustensa ja hallintovalmiuksiensa vahvistamista.
Viime vuoden kesäkuun jälkeen asiat eivät ole valitettavasti edenneet aivan niin hyvin kuin toivoimme. Vaikka vuoden 2001 parlamenttivaalit merkitsivät edistystä edellisiin vaaleihin nähden, kansainväliset tarkkailijat havaitsivat useita yksittäisiä mutta vakavia säännönvastaisuuksia. Näiden säännönvastaisuuksien vuoksi oppositio päätti boikotoida parlamenttia. Kyseisen päätöksen takia Albanian demokraattiset elimet eivät pystyneet toimimaan normaalisti useaan kuukauteen. Vallassa olevan sosialistisen puolueen sisäiset konfliktit - joita Albanian poliittisella areenalla on todellakin esiintynyt viime syksystä lähtien - johtivat lopulta Metan hallituksen kaatumiseen. Nämä tapahtumat eivät ole parantaneet Albanian mahdollisuuksia saada sopimus aikaan varhaisessa vaiheessa.
Useiden kuukausien ajan albanialaisten poliitikkojen huomio on käännetty pois niiden keskeisistä tehtävistä: paneutumisesta pikaisesti ja tehokkaasti niihin useisiin puutteisiin, joista komissio huomautti kesäkuussa 2001 laatimassaan kertomuksessa. Uudistusprosessi on hidastunut, vauhti on heikentynyt, eikä Albanialla ole siihen varaa.
Majkon hallituksen on nyt pian keskityttävä vaadittuihin uudistuksiin ja nopeutettava niiden täytäntöönpanoa, päästävä takaisin entiseen vauhtiin ja taattava pitkäaikainen sitoumuksensa uudistuksen toteuttamiseen. Tämä on Albanialle ainoa mahdollisuus varmistaa, että se pystyy panemaan tulevan vakautus- ja assosiaatiosopimuksen täysimääräisesti täytäntöön.
Parlamentille esitetyssä mietinnössä korostetaan hyödyllisesti asioita, joista komissio on jatkuvasti huomauttanut albanialaisille. Yhteisten viestiemme ansiosta Albanian viranomaiset ovat viime aikoina pyrkineet hieman elvyttämään uudistusprosessia: tärkeitä lakeja ja sääntöjä on hyväksytty. Euroopan turvallisuus- ja yhteistyöjärjestön / ODIHR:n (Demokraattisten instituutioiden ja ihmisoikeuksien toimisto) antamien suositusten täytäntöönpano on aloitettu, ja poliittiset ristiriidat näyttävät olevan hieman vähentymässä. Nämä kehitysaskeleet on kuitenkin vahvistettava. Albanian täytyy osoittaa selkeästi sitoumuksensa uudistukseen. Se vaikuttaa ratkaisevasti jäsenvaltioiden päätökseen, milloin ja missä tahdissa vakautus- ja assosiaatiosopimusta koskevia neuvotteluja käydään.
Albanian on taattava pitkäaikainen poliittinen vakaus, sillä se on välttämätön edellytys, jotta voidaan vastata vaikeisiin haasteisiin. Lähestyvät presidentinvaalit ovat tässä tärkeä koetinkivi. Komissio yhtyy mietinnön suosituksiin, että yhteisymmärryksessä valittu presidentti olisi toistaiseksi paras keino säilyttää vakaus - ja lujittaa sitä entisestään. Kuten juuri sanoin, komission mielestä merkittävä uudistus edellyttää poliittista vakautta. Siksi uskomme, että avoimista neuvotteluista päätettäessä olisi otettava huomioon, miten kyseiset vaalit toteutetaan ja miten ne mahdollisesti vaikuttavat Albanian poliittiseen vakauteen.
Komissiolla on Packin mietinnön kanssa samansuuntaiset näkemykset asioista, joita pidetään tärkeinä vakautus- ja assosiaatiosopimuksen täytäntöönpanon kannalta. Yksi niistä on Albanian hallinnon toimeenpanovalmiuksien vahvistaminen. Albanian oikeusjärjestelmää pitäisi lisäksi parantaa oleellisesti, ja se pitäisi vapauttaa korruptiosta ja poliittisesta painostuksesta. Järjestäytynyttä rikollisuutta ja kaikenlaista laitonta kauppaa pitäisi torjua tarmokkaasti, ja energia-alan uudistus pitäisi panna rivakasti täytäntöön, jotta Albanian taloudelle ei aiheutuisi enää lisää vakavia seurauksia ja niin edelleen. Parlamentti on varmasti huomannut, että komission taannoisessa vakautus- ja assosiaatioprosessia koskevassa kertomuksessa esitetään hyvin samanlaisia huomautuksia.
Lopuksi haluan käsitellä neuvotteluohjeita koskevaa ehdotusta - kuten parlamentti tietää, niitä viimeistellään parhaillaan neuvostossa. Yhdyn ensinnäkin täysin mietinnön näkemykseen, että komissiolle annettavien neuvotteluohjeiden avulla meidän on pystyttävä varmistamaan, että Albania pystyy toteuttamaan kaikki asiat, joihin se sitoutuu neuvottelujen aikana. Voin vakuuttaa parlamentille, että komissio haluaa käydä vakavia neuvotteluja, eikä se aio päättää niitä, ennen kuin se on vakuuttunut siitä, että Albania pystyy tehokkaasti täyttämään vakautus- ja assosiaatiosopimuksen mukaiset velvoitteensa. Voin lisäksi vahvistaa, että neuvotteluohjeita koskevassa ehdotuksessa käsitellään useita mietinnön päätöslauselman 10 kohdassa esitettyjä asioita, kuten ihmisoikeuksia ja vähemmistöjen oikeuksia, oikeusvaltioperiaatetta ja niin edelleen, ja että näihin aiheisiin kiinnitetään asianmukaisesti huomiota neuvottelujen aikana.
Lopuksi totean, etteivät nämä neuvottelut ja sopimukset ole mikään sovittu poliittinen juttu; ne eivät ole mikään poliittinen ele. Ne ovat erittäin tärkeitä sopimuksia, emmekä saa antaa poliittisen edunvalvonnan määrittää niitä. Niissä on tehtävä päätöksiä todellisen toiminnan, todellisen uudistuksen ja todellisen sitoumuksen pohjalta.
Puhemies. -
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 12. 00.

Puhemies. -
Esityslistalla on seuraavana Willy Rothleyn laatima oikeudellisten ja sisämarkkina-asioiden valiokunnan mietintö (A5-0039/2002) suosituksista komissiolle Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin laatimiseksi kirjojen kiinteistä hinnoista (2001/2061(INI)).

Rothley (PSE)
Arvoisa puhemies, oikeudellisten ja sisämarkkina-asioiden valiokunta ja parlamentin hyväksymisen jälkeen - koko parlamentti esittelevät komissiolle täydellisen direktiiviehdotuksen, lainsäädäntöaloitteen kirjojen kiinteistä hinnoista Euroopan unionissa. Miksi tätä aloitetta tarvitaan? Komissio päätti keväällä 2000, että rajojen yli sovellettava kirjojen kiinteiden hintojen järjestelmä Saksan ja Itävallan välillä ei ole EU:n lainsäädännön mukainen. Olemme hyväksyneet tämän päätöksen. Itävalta reagoi, hyväksyi uuden lain, Saksassa tehtiin aluksi kansallinen sopimus, mutta Saksan liittotasavallassakin hyväksytään vielä ennen kesää laki kirjojen kiinteistä hinnoista.
Mihin me pyrimme? Me emme haluaisi pakottaa niitä jäsenvaltioita ottamaan käyttöön kirjojen kiinteitä hintoja, jotka eivät halua niitä. Jokaisen jäsenvaltion on voitava itse päättää, hyväksyykö se järjestelmän vai ei. Se on erittäin tärkeää! Kirjojen tuonti, vienti ja jälleentuonti sekä Internet-kauppa vaarantavat todellisuudessa komission hyväksymät kansalliset kiinteiden hintojen järjestelmät. Näillä tavoilla voi keksiä useita kiertämismahdollisuuksia. Siksi yhteisön oikeudessa tarvitaan kilpailumääräyksiä, jotka takaavat, että hyväksyttyjä kansallisia kiinteiden hintojen järjestelmiä ei kierretä.
Kansallisia järjestelmiä uhkaavat myös kaupan alan yritykset, jotka kauppaavat myös kirjoja ja jotka hyökkäävät alinomaa kansallisia järjestelmiä vastaan kansallisissa tai eurooppalaisissa oikeusistuimissa toivoen, että järjestelmät romahtavat jossain vaiheessa. Siksi tarvitaan direktiiviä, jolla luodaan vakaa taloudellinen ja oikeudellinen kehys nykyisille tai myöhemmin luotaville kansallisille kiinteiden hintojen järjestelmille asettamatta ylimääräisiä velvoitteita jäsenvaltioille, jotka eivät halua kiinteiden hintojen järjestelmää. Komission jäsen Monti suositteli muuten juuri tätä keinoa keskusteluissa, joita kävin hänen kanssaan silloin. Hän oli silloin vastuussa asiasta ja selitti: "Jos komissio on hyväksynyt asian, silloin meidän pitäisi ajatella direktiiviä, joka tekee päätöksestä niin sanotusti kestävää tulevaisuutta ajatellen."
On kyse niitä jäsenvaltioita kohtaan tunnetusta arvostuksesta, jotka ovat päätyneet näihin järjestelmiin. Ne tekevät sen kulttuurin monimuotoisuuden vuoksi. Esitän vain yhden esimerkin: Saksan liittotasavallassa julkaistaan vuodessa enemmän kirjoja kuin Yhdysvalloissa. Kukaan ei voi saada meitä uskomaan, että tämä kulttuurinen monimuotoisuus voisi säilyä kansallisten kiinteiden hintojen järjestelmien poistuessa. Siksi komission on oikeastaan huolehdittava siitä, että me luomme tämän oikeudellisen ja taloudellisen kehyksen, jotta ne jäsenvaltiot, joilla on tällainen järjestelmä, voivat todella säilyttää sen. Siitä tässä direktiiviehdotuksessa on kyse. Kiinteiden hintojen järjestelmää ei ole tarkoitus ulottaa koko Euroopan unioniin. Kyse ei ole lainkaan siitä, vaan siitä, ettei nykyisiä direktiivejä vaaranneta.
Muuten olen esittänyt yksityiskohtaisesti, miksi rinnakkaiset järjestelmät voivat johtaa kilpailun vääristymiseen ja että siksi tarvitaan oikeusperusta Euroopan unionin toiminnalle.
Inglewood (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, jotkut PPE-DE-ryhmän jäsenet kannattavat Rothleyn mietintöä ja jotkut eivät. Minä kuulun jälkimmäiseen ryhmään. Haluaisin selittää miksi.
Mietinnön perusajatus, että jäsenvaltioiden hallitukset voivat antaa kustantamoiden määritellä keinotekoisesti oikeaa "kirjallisuutta" sisältävien kirjojen hinnat, mutta ei ymmärtääkseni kioskikirjallisuuden hintoja, on mielestäni typerä ja väärin. Kun kotimaassani luovuttiin jälleenmyyntihintojen vahvistamisesta, kirjojen myyminen ja kustantaminen lisääntyi. Se johtuu epäilemättä osittain tekniikan kehityksestä, mutta en suoraan sanoen usko väitteeseen, että kirjojen hinnoittelu korkeammaksi on jonkinlainen yleinen etu.
Kuten parlamentin jäsenet ehkä tietävät, komission jäsen on kirjoittanut monta kirjaa. Yksi niistä miellytti minua erityisesti, ja halusin ostaa sen. Kirjaan merkitty hinta ei ollut kovin kallis, mutta se tuntui minusta kuitenkin melko kalliilta, ja niinpä vain purin huultani enkä ostanut sitä. Sitten näin eräässä kirjakaupassa alennushintaisen kopion kirjasta. Avasin silmänräpäyksessä lompakkoni, panin rahat pöydälle ja ostin sen. Pääsin hyötymään komission jäsenen viisaudesta, ja hänkin hyötyi hieman rahoistani, mitä ei muuten olisi tapahtunut.
Uskon kaikesta huolimatta toissijaisuusperiaatteeseen. Jos jäsenvaltiot haluavat ottaa omassa maassaan käyttöön jonkinlaisen kirjojen hinnoittelujärjestelmän, en halua estää heitä. Sanon tämän yhdellä, tosin tärkeällä varauksella: yhtenäismarkkinoiden sääntöjä pitäisi soveltaa täysimääräisesti tätä taustaa vasten. Muualla yhteisön alueella kustannetut millä tahansa kielellä kirjoitetut kirjat pitäisi voida tuoda maahan ja myydä voimassa olevien kustannuspaikan sääntöjen mukaisesti. Nämä ovat aivan samoja periaatteita kuin ne, joita sovelletaan satelliittilähetystoimintaan, joka on pohjimmiltaan samanlaista toimintaa.

Echerer (Verts/ALE)
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, en pidä tämäniltaista keskustelua ainoastaan lähes vaan todella eräänlaisena syntymäpäivälahjana. Kun aloitimme asiaa koskevat keskustelut vuonna 1999 Itävalta/Saksa-tapaus on tuttu , olin uusi parlamentin jäsen, ja nyt kolme tuntia ennen syntymäpäivääni edistymme taas askeleen. Sydämelliset kiitokset siis, että keskustelu voitiin käydä juuri tänään! Kiitän myös kollegaani Inglewoodia, joka yhdellä ainoalla lauseella ilmaisi meidän kaikkien olevan oikeassa. Hän sanoi kunnioittavansa muiden jäsenvaltioiden päätöksiä, ja kiitän häntä tästä kunnioituksesta.
Englanti ja Manner-Eurooppa eroavat monissa asioissa, ja juuri näistä eroista on kyse yhdentyneessä Euroopassa! Kunnioitus, jonka me toisillemme suomme, tuodaan julki tässäkin keskustelussa. Kiitän kollega Inglewoodia erityisesti siitä.
Erityinen kiitokseni kuuluu tietysti kollega Rothleylle ja kaikille niille, jotka ovat työskennelleet kanssamme. Komissio, joka on toistuvasti muistuttanut, että unioni on ennen kaikkea talous- ja rahaliitto, on muuttunut erittäin paljon 20 viimeksi kuluneen vuoden aikana. Yksittäisissä keskusteluissa on ollut havaittavissa suurta herkkyyttä kulttuurisille näkökohdille mielestäni ei vieläkään riittävästi , mutta joka tapauksessa, edistystä on tapahtunut. Komissio teki Euroopan parlamentin kanssa viisaan päätöksen vuoden 2000 keväällä, ja kun komissio pani tässä viisaassa päätöksessä alulle erään asian, sen on myös jatkettava sen kehittämistä ja saatettava se päätökseen. Vaatimukset ovat digitaaliseksi muuttuvassa maailmassa erilaiset kuin 20 vuotta sitten.
Voin ilmoittaa oman ryhmäni ja kulttuuri-, nuoriso-, koulutus-, tiedonvälitys- ja urheiluvaliokunnan puolesta, että tuemme huomenna kollega Rothleyn mietintöehdotusta kokonaisuudessaan. Kansallisia kiinteiden hintojen järjestelmiä koskevien nykyratkaisujen ei ole tarkoitus edustaa yhdenmukaistamista Euroopan unionissa, vaan toisiamme kohtaan osoittamaamme kunnioitusta, ja meidän on kohdattava tämän uuden maailman asettamat digitaaliset vaatimukset. Kiitoksia tarkkaavaisuudestanne!
Patten
Arvoisa puhemies, haluaisin toivottaa arvoisalle parlamentin jäsenelle paljon onnea huomisen päivän johdosta. Minun on todettava, että minulla oli juuri syntymäpäivä. Aloitin puheeni tänä aamuna klo 9, juuri syntymäpäiväni jälkeen, ja olen iloinen saadessani - kuuden keskustelun jälkeen - olla melkein vastaanottamassa kyseisen jäsenen syntymäpäivää. Oli joka tapauksessa ilo aloittaa käsittely tänään ja lopettaa se tähän kiinnostavaan keskusteluun, jonka kiinnostavuutta lisäsi tieto siitä, että parlamentin jäsen oli löytänyt alennushintaisen kopion eräästä kirjastani. Toivon, ettei se ollut signeerattu ja alennushintainen kopio! Voin kuitenkin vakuuttaa hänelle, että hän olisi saanut monta halpaa kopiota kolmen tai neljän viime vuoden aikana Aasiassa laittomasti painettujen kopioiden joukosta.
Haluaisin siirtyä käsittelemään nyt tätä erittäin vakavaa asiaa, jonka tiedän synnyttäneen vuosien mittaan suuria tunteita ja paljon henkistä energiaa: jäsenvaltioiden kiinteiden hintojen järjestelmiä, joista on puhuttu jo jonkin aikaa, kuten parlamentin jäsenet ovat sanoneet.
Komissio on Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen kanssa samaa mieltä siitä, etteivät kansalliset kiinteiden hintojen järjestelmät ole oikeastaan kiistanalaisia, jos niissä kunnioitetaan tuomioistuimen määrittämiä periaatteita ja jos ne eivät rajoita jäsenvaltioiden välistä kauppaa.
Komissio pysyy tuomioistuimen oikeuskäytäntöön perustuvassa kannassaan, jonka mukaan näitä järjestelmiä ei tarvitse yhdenmukaistaa. Se sopii yhteen sisämarkkinoita koskevien periaatteiden ja kulttuuripolitiikan tavoitteiden kanssa.
Kuten parlamentti mahdollisesti tietää, komissio on lisäksi esittänyt hiljattain myynninedistämistä koskevan asetusehdotuksen, jossa kansalliset kiinteät hinnat selvästi hyväksytään. Samalla siinä määrätään, ettei jäsenvaltioiden pidä asettaa rajoituksia myynninedistämisen arvolle, paitsi alennusten yhteydessä. Tämä saattaa kohdistua erityisesti joihinkin parlamentin jäsenen ilmaisemiin kulttuuriasioihin liittyviin huolenaiheisiin.
Huomaan, että parlamentin jäsenen päätöslauselmassa pyritään tarjoamaan yhteisön määritelmä kansallisen kiinteiden hintojen järjestelmän "kiertämiselle", ja se voidaan laajentaa koskemaan muissa jäsenvaltioissa toimivia kirjojen myyjiä.
Kiertäminen ymmärretään määritelmässä liian laajasti. Se saattaisi heikentää yhteisön sisäistä, etenkin Internetin välityksellä käytävää vapaata kirjakauppaa. Lisäksi huomautan, ettei parlamentin jäsenen ehdotus anna mitään takeita sellaisten epäsuotuisten vaikutusten torjumisesta, joita sillä voisi olla jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.
Tässä voi tulla esiin myös oikeusperustakysymys. EY:n perustamissopimuksen 151 artiklan kulttuuria koskevissa määräyksissä sanotaan, että yhteisö voi rohkaista yhteistyötä tällä alalla mutta ei säätää lakia. Kaikkien tällaisten ehdotusten toissijaisuusnäkökohdat pitäisi siksi tutkia erittäin tarkasti.
Lisäksi on pohdittava komission sitoumusta parempaan lainsäädäntöön. Kaikki sellaiset ehdotukset, joiden tarkoituksena on muuttaa tuomioistuimen käsittelemää oikeudellista tilannetta, on osoitettava selvästi hyödyllisiksi. Tällä hetkellä ei ole mitään todisteita, jotka viittaisivat siihen, että tuomioistuimen oikeuskäytäntöä pitää selkeyttää.
Komissio tutkii parlamentin ehdottamaa direktiiviä tuomioistuimen oikeuskäytännön valossa ja arvioi yhdessä jäsenvaltioiden kanssa, onko aloite tarpeellinen vai ei ja missä muodossa se pitäisi tehdä. Tässä vaiheessa ei ole juurikaan näyttöä siitä, että lainsäädäntötoimet olisivat tarpeellisia tai todellakaan asianmukaisia.
Komissio tarkkailee edelleen markkinoita ja tutkii niiden vaikutuksia kansallisten kiinteiden hintojen järjestelmien mahdolliseen kiertämiseen ja ottaa samalla huomioon kirjamarkkinoiden kulttuurisen monimuotoisuuden ja Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen selkeän oikeuskäytännön olemassaolon.
30 sekuntia etuajassa: hyvää syntymäpäivää!

Puhemies. -
Me kaikki yhdymme onnentoivotuksiin.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 12.00.
(Istunto päättyi klo 24.00.)

Zrihen (PSE)
. Kuudes tutkimuksen puiteohjelma ylittää filosofiset pohdinnat ja antaa tiedeyhteisölle selkeän signaalin vastuusta, jonka Euroopan parlamentti kykenee ottamaan.
Todellakin, mitä olisi yhteiskunta, jossa tieteellä ei olisi ansaittua paikkaansa, ja mitä olisi alue, jossa tieto ja tutkimus polkisivat paikoillaan? On selvää, että torjumme mahdollisen takapajuisuuden ja tiedon väheksymisen, kun myönnämme, että Euroopalla on tahto luoda tutkimus- ja innovaatioalue.
Kuudes puiteohjelma osoittaakin, että Eurooppa on selkeästi ja päättäväisesti sitoutunut olemaan teknologian huipulla, olemaan uudistava, kilpailukykyinen ja dynaaminen ja rakentamaan tulevaisuuttamme. Todisteeksi otan ne lukuisat tieteelliset panokset, joita sisältyy ihmistutkimukseen ja yhteiskunnalliseen tutkimukseen, periaatteen ympäristönäkökohtien sisällyttämisestä muihin politiikkoihin, kestävän kehityksen periaatteen, uudenlaisen liikkuvuuden, yhtäläiset mahdollisuudet, yliopistojen ja korkeakoulutuksen aseman ja avautumisen ulkopuoliseen maailmaan.
Toivon, että juuri tällä tavoin Eurooppaa rakennetaan päivittäin todellisuudessa.

Bonde, Krarup, Okking ja Sandbæk (EDD)
. Olemme kannattaneet mietintöä ratkaistaksemme Kaliningradin kansalaisia koskevan ongelman. Kyse on kuitenkin lähes sellaisesta tilanteesta, jossa vesirokkoa yritetään hoitaa raapimalla sen sijasta, että mentäisiin lääkärille. Todellisena ongelmana on, että Schengen-yhteistyö sulkee ulkorajat. Kaliningrad on pelkästään yksi konkreettinen esimerkki niistä seurauksista, joita Eurooppa-linnoitus aiheuttaa EU:n ulkopuolella oleville köyhille ihmisille. Luomalla Eurooppa-linnoituksen luomme uuden rautaesiripun, joka halkaisee Euroopan. EU:n ja Venäjän, Puolan ja Latvian välisten rajojen sulkeminen on yhtä luonnotonta näiden valtioiden kansalaisten kannalta kuin Berliinin muuri oli Berliinin asukkaille..
