Det italienske formandskabs arbejdsprogram
Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er redegørelse fra rådsformanden om det italienske formandskabs arbejdsprogram.

Berlusconi
Hr. formand, som en af Fællesskabets stiftere har Italien lang erfaring med at følge ordene og ånden i de traktater, som på nogle få årtier har ført til, at vi i fredens tegn har kunnet gennemføre et af de mest fantastiske politiske og institutionelle eksperimenter i menneskehedens historie. Derfor føler vi en stærk moralsk og intellektuel bevidsthed om det ansvar og den ære, det er at have EU-formandskabet i en stiftende fase, hvor vi i høj grad skal tage ved lære af fortiden for at kunne skabe fremtiden og imødegå nyskabelser og muligheder, som var utænkelige indtil for kort tiden siden, så vi kan overvinde og løse uoverensstemmelserne og dermed skabe en ny rigdom, der kan investeres i det fælles projekt.
Optagelsen af nye, fuldgyldige medlemsstater og den heraf følgende omdefinering af vores identitet gør det i dag nødvendigt at genoptage mæglingens kunst. Det moderne Europa, som de europæiske ledere har skabt, er opstået som følge af en stærk vilje og en stor intuitiv dygtighed, der har givet de fælles værdier og følelser en sjæl og en udtryksform, idet man har integreret og fremmet de forskellige retninger, som nationalstaternes historie, tradition og kultur er opdelt i.
I dag er Europa stort. Det er stort på grund af den strækning, det har tilbagelagt, på grund af dets muligheder og på grund af dets imponerende bidrag til freden og den internationale ret. Men det er endnu større, når man tænker på, at det på en konkret og teknisk dygtig måde er lykkedes Europa at overvinde enhver form for krise, enhver interesseforskel og enhver holdningsuoverensstemmelse ved hjælp af en fælles metode, fælles regler og en fælles stil, når det gælder tilpasningen af denne metode og disse regler til realiteterne i en verden i forandring.
Nogle gange har mæglingens kunst som bekendt sin pris, og denne pris kan undertiden være høj. Uden den vigtige inspiration og den drivkraft, som de fælles målsætninger udgør, risikerer mæglingen at blive til noget, der minder meget om en bureaukratisk lammelse og en lang og udmattende undvigelse af problemerne og udskydelse af løsningerne. Det italienske parlament, som aldrig har været bange for at sige sandheden, har i høj grad været klar over - og har med en ærlig EU-følelse ofte klaget over - de faser med træthed og spekulation i baissen, der har kendetegnet visse perioder af vores liv i europæernes fælles hus. Derfor vil Italien med den sikkerhed, som fortidens erfaringer har givet landet, og med den nødvendige ydmyghed i behandlingen af de store og afgørende spørgsmål, gøre alt, hvad der står i dets magt - og hvad det betragter som sin pligt - for at sikre Europa-Parlamentet, Kommissionen og Det Europæiske Råd det bedst mulige grundlag for en bevidst, klar og ansvarlig politisk beslutning om vores fremtid. Mæglingen skal nemlig give os mulighed for at træffe beslutning om de essentielle spørgsmål, og løsningen af vores uoverensstemmelser bliver kun en succes, hvis vi dermed kan tage et stort skridt fremad og give vores økonomier, som gradvist bliver integreret, vores kulturer, vores udenrigspolitik og vores forsvarspolitik en ny og effektiv institutionel tilrettelæggelse.
Et stort Europa har brug for store institutioner. Og når verden ønsker et Europa, der er kompetent til at tage de store udfordringer op, som bekæmpelsen af international terrorisme, mindskelsen af uligheder og skævheder samt et genopsving i den globale økonomi udgør, er det vores pligt at give dem et EU, som har indflydelse, fordi det træffer beslutninger, og som er i stand til at træffe stærke og klare beslutninger ud fra en tydelig forståelse for de fælles interesser og holdninger, der går forud for enhver form for særinteresser. Det EU, som vi har besluttet at opbygge i fællesskab, og hvis rammer vi også har drøftet i forbindelse med det glimrende arbejde i konventet, som Valéry Giscard d'Estaing er formand for, og hvor det græske formandskab samt repræsentanterne for Kommissionen, Europa-Parlamentet og de nationale parlamenter har ydet et aktivt bidrag, kan kun bygge på det grundlag af værdier og historiske erfaringer, som i mere end et halvt århundrede har knyttet os til den anden store enhed med et liberalt og moderne demokrati, nemlig USA, som sammen med os har stiftet Den Atlantiske Alliance. Og hvis dette netværk af forskellige partnerskaber med et andet politisk integrationsniveau igen skal begynde at leve op til sine ambitioner og sine civilisationsresultater for at fremme freden og sikkerheden på verdensplan, er det nødvendigt, at vi hindrer enhver form for monolog og fremmer en mere åben, ærlig og korrekt dialog i forbindelserne mellem landene.
Europa kan blive helbredt for Hamlet-syndromet og beslutte uforbeholdent at spille en aktiv hovedrolle på den internationale scene. Europa kan skaffe sig de diplomatiske, økonomiske og militære instrumenter, der er nødvendige for at kunne gøre dette på en overbevisende måde, uden at der sættes spørgsmålstegn ved hverken dets selvstændighed, dets rødder eller det omfattende frihedssystem, som det i mange årtier har forsvaret inden for rammerne af de vestlige alliancer. Sådan som vi konstaterede på topmødet i Thessaloniki for nylig, er der desuden en stærk fælles bevidsthed, som er nedfældet i et meget interessant dokument, der er koordineret af den højtstående repræsentant for den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik, Javier Solana, og som med en ny, strategisk indfaldsvinkel allerede nu er på vej til at overvinde de uoverensstemmelser, der har været i de forløbne måneder med hensyn til den dramatiske Irak-krise og udviklingen i det yderst vigtige Mellemøsten-spørgsmål.
Italien ved, at det ikke står alene, når det endnu en gang ønsker at forsøge at foretage en succesrig og positiv mægling, der bringer os videre. Vi føler, at Parlamentet, dets formand Pat Cox og dets politiske grupper, som vi havde stor fornøjelse og gavn af at mødes med i Rom, er en opmærksom og tålmodig dialogpartner, der dog ikke vil se igennem fingre med vores fejltagelser. Vi anser Kommissionen, som Romano Prodi er formand for, for at være et uundværligt element af kontinuitet i forvaltningen og den daglige koordination af EU's institutionssystem. Og Det Europæiske Råd bliver - både når det gælder om at puste nyt liv i vækstplanen, som er baseret på betydelige investeringer i civile infrastrukturer, og når det gælder den vigtige forfatningsbegivenhed på den nært forestående regeringskonference - det forum, hvor det italienske EU-formandskab i det næste halve år vil forsøge at skabe en modig, men ikke dumdristig enighed om de vigtige spørgsmål om institutionernes tilrettelæggelse, den mere omfattende brug af flertalsafgørelser, grænserne for den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik og det europæiske retssamarbejde.
Vi må ikke lukke øjnene for, at medlemsstaterne stadig har forskellige holdninger til nogle af disse spørgsmål. Det italienske formandskab vil gøre sit yderste for at få disse holdninger til at konvergere, men er helt klar over, at det ikke bliver muligt at foretage en fuldstændig genforhandling af konventets udkast til forfatningstraktat. Derfor skal regeringskonferencen koncentrere sin indsats om de punkter, som der reelt stadig er uenighed om. Denne indfaldsvinkel er også afgørende for formandskabets målsætning om at overholde den tidsplan, der blev foreslået af Det Europæiske Råd i Thessaloniki. Derfor vil vi indlede regeringskonferencen i løbet af oktober måned og gennemføre den i et hurtigt tempo i håbet om, at vi senest når frem til en aftale i december.
(Bifald fra højre)
Europa-Parlamentet vil blive tilknyttet konferencens arbejde på den mest hensigtsmæssige måde. Jeg vil anmode Det Europæiske Råd om permanent at tilknytte Europa-Parlamentets formand til stats- og regeringschefernes arbejde.
(Bifald fra højre)
Jeg vil anmode udenrigsministrenes Råd om permanent at tilknytte Europa-Parlamentets repræsentanter til deres arbejde. Arbejdet vil finde sted på et højt politisk niveau, så vi undgår, at konventets indsats strander på en teknisk og diplomatisk forhandling, sådan som det har været tilfældet på tidligere regeringskonferencer. Ud fra dette perspektiv lover jeg Dem, at jeg vender tilbage for at tale her i Parlamentet efter regeringskonferencens indledning og dagen efter Det Europæiske Råd i december, så vi sammen kan vurdere de opnåede resultater.
Målet er at gøre det muligt at underskrive den kommende forfatningstraktat i perioden mellem 1. maj 2004, som er de 10 nye medlemsstaters formelle tiltrædelsesdato, og valget til det nye Europa-Parlament i juni 2004. Hvis forhandlingerne fortsætter efter disse datoer, vil det dels medføre, at konventets værdifulde forfatningsbidrag går tabt, og dels kræve af de europæiske borgere, at de stemmer ved valget til deres Parlament uden at vide noget om det kommende EU's institutionelle tilrettelæggelse.
Endelig kan jeg kun glæde mig over, at man på grund af det prisværdige ønske om at skabe en historisk og symbolsk sammenhæng med de oprindelige traktater fra 1957 har besluttet, at den endelige underskrivelse af forfatningstraktaten skal finde sted i Rom. Det er vi beærede over, og vi vil gøre alt for at give medlemsstaternes repræsentanter en modtagelse, som er denne begivenhed værdig, og som naturligvis lever op til vores traditioner.
Hr. formand, mine damer og herrer, hr. formand for Kommissionen, der er ingen tvivl om, at forfatningsreformen er af afgørende betydning for den europæiske integration, men EU skal også være i stand til at opfylde de europæiske borgeres legitime forvetninger i det daglige. Europa skal i stadig større grad være en faktor, der skaber økonomisk vækst og fremgang. På dette område bevæger vi os på solid grund. Euroen er nemlig en stabilitetsfaktor for økonomierne i de lande, der har valgt at dele den monetære suverænitet, og med Lissabon-strategien har vi fundet en fælles måde at styrke den europæiske konkurrenceevne på. Vi kan dog ikke se bort fra, at der er nogle vedvarende svagheder i vores økonomiske strukturer, og dette bekræftes af, at vækstraterne er lavere end forventet.
Det italienske formandskab har foreslået nogle konkrete initiativer på baggrund af det årlige arbejdsprogram, som vi præsenterede sammen med Grækenland ved årets begyndelse. Modernisering af landbruget, miljøbeskyttelse, forbrugerbeskyttelse og fødevaresikkerhed er ligeledes ufravigelige krav for de europæiske borgere, og her vil Italien arbejde i retning af de målsætninger, som de tidligere formandskaber har opstillet.
Derfor vil jeg på nuværende tidspunkt nøjes med at nævne tre punkter, som efter vores mening er yderst vigtige for Europas konkurrenceevne. Det første punkt er behovet for en mere effektiv støtte til økonomien via en forøgelse af de offentlige og private investeringer, hvilket skal ske i samarbejde med de europæiske finansielle institutioner og ikke mindst EIB. Denne strategi skal efter vores opfattelse navnlig være baseret på en udvikling af politikken for de store, transeuropæiske infrastrukturnetværk. Hvis det indre marked skal fungere effektivt i det udvidede EU, er det nødvendigt med en større bevægelighed for varer og tjenesteydelser og således med et mere effektivt transportnet. Det gælder om at forene de legitime krav om monetær stabilitet og økonomisk stringens - som der under ingen omstændigheder må sættes spørgsmålstegn ved - med behovet for at fremme den økonomiske vækst via større investeringer, ikke bare i infrastruktur, men også i forskning og teknologisk innovation, eftersom vi er af den faste overbevisning, at den menneskelige kapital er den europæiske økonomis største ressource.
(Bifald fra højre)
Det andet punkt er de overvejelser, som vi skal gøre os omkring de europæiske pensions- og velfærdssystemer. Solidariteten mellem generationerne og de eksisterende systemers tilpasning til den gradvise aldring af vores samfund er en udfordring, som vi ikke kan undlade at tage op. Vi skal tage højde for de forskellige situationer i de enkelte medlemsstater og finde ud af, hvilke politikker der kan øge beskæftigelsesprocenten blandt de ældste arbejdstagere og gøre dem mindre tilbøjelige til at gå på førtidspension.
Vores tredje og sidste punkt er at modernisere arbejdsmarkedet og fremme iværksætterånden, navnlig når det gælder de små og mellemstore virksomheder. Også på dette område er det kun ved hjælp af en indfaldsvinkel, der er koordineret mellem EU's forskellige medlemsstater, at vi kan udnytte de muligheder, som vi får fra det store fællesmarked, der nu kommer til at omfatte 10 nye medlemmer.
Disse strategier kan gennemføres ved hjælp af en dialog mellem arbejdsmarkedets parter. Den europæiske model bygger nemlig på en markedsøkonomi, der tager sigte på at skabe balance mellem den frie virksomhedsånd og kravene om samhørighed og solidaritet. I den forbindelse må vi ikke negligere den mere sårbare og tavse del af Europas befolkning, som alt for ofte kommer i anden række, fordi der ikke gøres en aktiv indsats i lovgivningen, men som ikke har en ringere samfundsværdi og moralsk betydning af den grund. Her tænker jeg på de 38 millioner europæiske borgere, der er handicappede. EU har udråbt 2003 til europæisk handicapår. Foruden de allerede tilrettelagte informationskampagner og kampagner, der skal gøre befolkningen lydhør over for problemet, vil det italienske formandskab arbejde på at skabe grundlaget for en lovgivningsindsats mod forskelsbehandling, nemlig et instrument, som beskytter handicappede i alle aspekter af deres dagligdag og sikrer dem en lys fremtid.
(Bifald fra højre)
Hr. formand, mine damer og herrer, hr. formand for Kommissionen, EU er også en faktor, der skaber international stabilitet. EU's ansvar i den forbindelse starter ved dets umiddelbare grænser og afhænger af dets evne til at engagere sig i nogle stadig mere avancerede former for samarbejde med nabolandene. Også i dette tilfælde agter det italienske formandskab at fortsætte de aktiviteter, som de, der har haft formandskabet før os, har påbegyndt.
I den nuværende fase mellem underskrivelsen og ikrafttrædelsen af tiltrædelsestraktaterne vil vi forsøge at sikre de 10 nye medlemsstaters fulde deltagelse i Rådets arbejde og dermed gøre det lettere for dem at blive fuldstændigt integreret i EU's institutionsmekanismer. Vi vil samtidig tilstræbe, at der senest i december bliver fastlagt en køreplan for Bulgarien og Rumænien, som baner vejen for disse to landes tiltrædelse i 2007. Vi vil fortsætte førtiltrædelsesstrategien over for Tyrkiet ud fra de betingelser, der blev fastlagt på Det Europæiske Råd i København i december sidste år. Vi er klar over, at beslutningen om datoen for forhandlingernes indledning først bliver truffet ved udgangen af næste år, men ud fra dette synspunkt forekommer det os yderst hensigtsmæssigt, at EU aktivt støtter den reformproces, som den tyrkiske regering allerede har indledt. Vi vil blive ved med at understrege de vestlige Balkanlandes europæiske perspektiv, hvilket er i tråd med Zagreb-processen. Den dagsorden, som vi vedtog i Thessaloniki på dette område, er endnu et skridt i den rigtige retning. Hvis vi ser tilbage på EU's rolle i Balkanlandene, har vi grund til at være stolte. Når vi sammenligner den nuværende situation med situationen for 10 år siden, kan vi konstatere, at Europas og USA's indgreb gjorde det muligt at gøre en ende på de blodige konflikter i det tidligere Jugoslavien, som var den sidste store borgerkrig i Europa, og som forhåbentlig også var sidste gang, at der blev udgydt europæisk blod på europæisk jord.
Efter vores mening bør vi nu gå fra den aktuelle fase med associerings- og stabiliseringsaftaler til en mere integreret strategi med det formål at styrke vores forbindelser til regionens lande. Vi er bevidste om, at der er tale om en kompleks indfaldsvinkel, men vi ved også, at det europæiske perspektiv er det eneste, der kan give regeringerne i disse lande et effektivt incitament til uden tøven at fortsætte ad den vej, der hedder reformer, modernisering, det frie marked og retsstaten.
Det italienske formandskab ser med yderst positive øjne på Kommissionens opfordring - som medlemsstaterne støtter - til at fremme nogle stadig tættere forbindelser med de områder, der er tættest på os, nemlig det såkaldte Wider Europe, det bredere europæiske naboskab. Derfor skal vi forsøge at styrke vores forbindelser med Ukraine, Hviderusland og Moldova. Vi skal ligeledes forsøge i særlig grad at styrke forholdet til Den Russiske Føderation ved hjælp af en stadig tættere dialog og konkrete foranstaltninger, som sender et stærkt signal om Ruslands ønske om at høre med til Europas og Vestens økonomiske, politiske, sociale og kulturelle struktur.
Vi mener, at den opmærksomhed, som man rettede mod Østeuropa efter kommunismens fald, nu bør afbalanceres af en tilsvarende interesse for Euro-Middelhavs-dialogen. En sådan dialog er afgørende for Vestens forbindelser med den islamiske verden, og det er et spørgsmål, der i dag er lige så vigtigt, som Østeuropa-spørgsmålet var tidligere. Vores perspektiv er indførelsen af et Euro-Middelhavs-frihandelsområde, hvilket Barcelona-konferencen var startskuddet til. Den økonomiske og sociale udvikling i det sydlige Middelhavsområde er væsentlig for verdensordenen i betragtning af dets kulturelle, politiske og demografiske betydning. Integrationen af den europæiske økonomi og de arabiske landes økonomi er en af vor tids store udfordringer og er nøglen til fred og sikkerhed i dette område og i hele Europa.
Derfor skal vi dyrke Euro-Middelhavs-dialogen, som vi vil tilegne en lang række initiativer på det økonomiske, kulturelle og sociale område, bl.a. en fond til fremme af dialogen mellem kulturer og samfund, og gennemføre det projekt, der består i at gøre den finansielle facilitet, der i øjeblikket eksisterer inden for rammerne af EIB, til et selvstændigt organ, nemlig til en egentlig Middelhavsbank.
Ud fra de beslutninger, der blev truffet på Euro-Middelhavs-ministerkonferencerne i Valencia og på Kreta og godkendt af Det Europæiske Råd i Thessaloniki tilslutter det italienske formandskab sig det ønske, som Europa-Parlamentet og de nationale parlamenter har givet udtryk for, nemlig at der under det italienske formandskab skal oprettes et Euro-Middelhavs-parlament, som er et tegn på et permanent ønske om dialog mellem Europa og de lande, der ligger ud til Middelhavets bredder.
Hr. formand, mine damer og herrer, hr. formand for Kommissionen, at skabe betingelserne for international sikkerhed er i dag en vigtig opgave for de lande, som er fælles om et system af universelle værdier, der er baseret på frihed, demokrati og fred. Det er på dette hovedområde, at vi i dag skal fremme de grundlæggende transatlantiske forbindelser og partnerskabet mellem Europa og USA. Vi bekræfter vores opfattelse af, at der ikke er noget modsætningsforhold mellem en stærk europæisk indsats og en lige så stærk transatlantisk solidaritet. Ud fra denne tankegang har vi til hensigt at forsøge at genskabe dybden og dynamikken i forholdet mellem EU og USA, hvilket også er en nødvendig betingelse for, at Europa kan få større indflydelse på den internationale scene. Fastlæggelsen af et solidt og harmonisk transatlantisk forhold er også afhængig af en betydelig europæisk forsvarsindsats, som er i tråd med NATO-rammerne.
Bekæmpelsen af terrorisme og af spredning af masseødelæggelsesvåben samt støtten til demokratiets fremme og respekten for menneskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder er konkrete områder, hvor vi skal teste vores evne til at skabe solide samarbejdsforbindelser mellem Atlanterhavets to bredder. Her tænker vi på genopbygningen af en demokratisk og civil struktur i Irak og på støtten til fredsprocessen i Mellemøsten.
Hvad Mellemøsten angår, er vi dog udmærket klar over, at der er tale om en yderst kompleks situation. Sammen med USA, Den Russiske Føderation og FN vil det italienske formandskab støtte køreplanen, så der opstilles tidsfrister og betingelser for gennemførelsen af en international fredskonference. Italien har tilbudt, at Sicilien kan danne ramme for denne konference. Der er mindst to punkter, hvor vi agter gøre en indsats. Det første punkt er, at vi skal skabe et større tillidsforhold til Israel med henblik på et bredere og mere struktureret samarbejde, og det andet punkt er, at vi skal iværksætte den plan, som Italien allerede har foreslået på De Europæiske Råd og i forbindelse med G8-topmøderne, og som tager sigte på genopbygningen af den palæstinensiske økonomi. Det er en plan, der kunne være et konkret og effektivt incitament i forhandlingerne mellem parterne.
Hr. formand, mine damer og herrer, hr. formand for Kommissionen, af tidsmæssige grunde kan jeg ikke nævne alle de opgaver, som EU skal udføre på internationalt plan. Men jeg kan ikke lade være med at komme ind på de økonomiske, kulturelle, samfundsmæssige og endda sjælelige bånd, som knytter Europa til Latinamerika, der i øjeblikket oplever en forandring, som Europa håber vil skabe frihed og retfærdighed. De latinamerikanske lande har bedt os om at lukke vores handelsgrænser op. Latinamerikas succes er det andet Amerikas succes, nemlig det Amerika, som er knyttet til Europa på en anden, men ikke mindre betydningsfuld måde end Nordamerika.
Jeg kan også forsikre Dem for, at vi vil arbejde på at styrke de allerede eksisterende forbindelser med Afrika, som vi er knyttet til via dets smertelige historie, med Asien, med de regionale organisationer og med FN-systemet, så vi i fællesskab kan tage de store udfordringer op, som bekæmpelsen af fattigdom og sygdomme, miljøbeskyttelsen og konfliktforebyggelsen er. Vi vil ligeledes være opmærksomme på, at en harmonisk udvikling i den internationale handel er en kilde til større velfærd og mindre ulighed, og dette emne vil blive taget op på Verdenshandelsorganisationens ministerkonference i Cancún til september.
Hr. formand, mine damer og herrer, hr. formand for Kommissionen, de europæiske borgere ønsker demokratiske og gennemsigtige institutioner, en blomstrende økonomi og et frit samfund, men også et område med frihed og sikkerhed. I Tampere, i Sevilla og i Thessaloniki for nylig anerkendte Det Europæiske Råd behovet for at forbedre Europas evne til at bekæmpe grænseoverskridende organiseret kriminalitet, illegal indvandring og ulovlige aktiviteter i den forbindelse ved at gennemføre en mere effektiv kontrol ved EU's ydre grænser. I vores arbejde med disse spørgsmål vil vi satse på en mobilisering af tilstrækkelige finansielle ressourcer, en gradvis iværksættelse af en fælles hjemsendelsespolitik og en integreret forvaltning af de ydre grænser. Vi vil dog navnlig gerne slå fast, at det er nødvendigt at medtage spørgsmålene om den illegale indvandring i forbindelserne mellem EU og de lande, som indvandringsstrømmene kommer fra eller rejser igennem. Vi skal indføre effektive former for samarbejde med nogle af vores nabolande - ikke mindst Middelhavslandene og Balkanlandene - når det gælder kontrollen og administrationen af indvandringsstrømmene. Det legitime krav, som vi stiller til disse lande om et mere effektivt samarbejde om at hindre illegal indvandring, ledsages af et ønske om at integrere de tredjelandsborgere, der lovligt har taget ophold på EU's område. Foruden fortsættelsen af lovgivningsaktiviteterne på asyl- og visumområdet er det efter vores mening vigtigt at forbedre den måde, som alle EU's kriminalitetsbekæmpelsesmekanismer fungerer på, og her skal vi først og fremmest styrke Europol.
Hr. formand, mine damer og herrer, hr. formand for Kommissionen, de betragtninger, som jeg har fremsat, viser tydeligt, hvor vanskelige og komplekse de udfordringer er, som EU skal tage op, og hvis løsning det italienske formandskab vil forsøge at bidrage til på den begrænsede tid, vi har til rådighed. Det vil vi gøre med ydmyghed, men ønsket om at stå til tjeneste og med den faste og fulde overbevisning, at vores fremtids sikkerhed og fremgang i stadig større grad vil afhænge af den europæiske integrationsproces, som i det sidste halve århundrede har givet os fred, frihed, sikkerhed og velfærd. I dag er Europa ikke længere den lette drage, som fløj med historiens vind, sådan som det var tilfældet på Rom-traktatens tid. EU er blevet meget mere robust, og det tynges af ansvar og pligter over for sine partnere og over for resten af verden. Det er mit ønske, at det under det italienske formandskab og med udsigt til det irske formandskab lykkes os - med alle de involverede parters medvirken og med særlig støtte fra de nye medlemsstater - at give vores institutionelle kæmpe noget af sin lethed og oprindelige energi tilbage.
(Bifald fra højre)

Prodi
Hr. formand for Parlamentet, hr. formand for Rådet, mine damer og herrer, det italienske formandskab starter i en periode af afgørende betydning for EU's fremtid. Det får først og fremmest den krævende, men spændende opgave at afslutte processen med at revidere de traktater, der ligger til grund for EU, og udarbejde den første europæiske forfatning. I det halvår, hvor Italien har formandskabet, indledes regeringskonferencen, som skal arbejde på grundlag af konventets udkast til forfatningstraktat - det "gode grundlag", som det hedder i konklusionerne fra Thessaloniki. Takket være konventet har Europa faktisk for første gang gennemgået en forfatningsproces. Vi må således ikke undervurdere betydningen af, at udtrykket "forfatning" har gjort sin entré i EU's dagligdag. Denne entré har gjort det muligt at nå resultater, som forekom os helt urealistiske for kort tid siden, nemlig at chartret om grundlæggende rettigheder bliver medtaget i forfatningstraktaten, og at EU bliver en enkelt juridisk person, hvilket styrker Unionens internationale position. Fastlæggelsen af magtfordelingen i EU vil give borgerne mulighed for bedre at skelne mellem EU's og medlemsstaternes kompetenceområder.
Jeg har dog aldrig lagt skjul på min utilfredshed med, at nogle nødvendige reformer, som mange peger på, enten ikke er påbegyndt eller er blevet iværksat med alt for stor tilbageholdenhed. Derfor vil Kommissionen i sin udtalelse i forbindelse med åbningen af regeringskonferencen i september lægge de endnu uafklarede nøglespørgsmål på forhandlingsbordet igen. Afstemninger med kvalificeret flertal er kommet til at omfatte mange områder, men ikke i tilstrækkelig grad til at dække behovene i et udvidet EU. Der er andre områder, hvor man også bør gå bort fra enstemmighed. Det er nemlig vanskeligt at forestille sig et effektivt EU, hvis alle beslutninger skal træffes med enstemmigt samtykke fra 25 stater. Det er faktisk en umulighed.
Den løsning, som man har fundet frem til med hensyn til Kommissionens sammensætning, opfylder ikke kravene om repræsentativitet og effektivitet. Et fast formandskab for Det Europæiske Råd risikerer nemlig at føre til overlapninger og konflikter med Kommissionen.
Euroen, som er et af EU's vigtigste politiske resultater - om ikke det vigtigste - er stadig ikke repræsenteret effektivt og sammenhængende på den internationale scene. Desuden er det nødvendigt at tilføje klausuler om en revision af forfatningen, hvor der stilles krav om et udvidet kvalificeret flertal. Jeg kan nemlig ikke forestille mig, hvordan forfatningen kan tilpasses til EU's nye behov uden en revisionsprocedure, som er baseret på flertalsreglerne. Der kan ikke foretages nogen reformer med enstemmighed.
Endelig er de mere demokratiske og effektive institutionelle rammer, som regeringskonferencen skal skabe, også af fundamental betydning for at kunne føre en mere overbevisende økonomisk politik, socialpolitik og udenrigspolitik. Kommissionen har den politiske vilje, argumenterne og - tillad mig at sige det - den nødvendige entusiasme til at stå urokkeligt fast på disse punkter.
Hr. formand for Parlamentet, hr. formand for Rådet, mine damer og herrer, den anden store udfordring i de kommende seks måneder er at fortsætte opbygningen af "det store Europa" og iværksætte en ny strategi over for vores nabolande. Vi er i færd med at foretage udvidelsen og skal nu til fulde føre førtiltrædelsesstrategien over for kandidatlandene ud i livet. Kommissionen er aktivt engageret i dette arbejde. Målsætningen er, at denne proces skal fungere godt til glæde for borgerne og for medlemsstaterne, både de gamle og de nye. På topmødet i Thessaloniki fik vi desuden grønt lys til at fortsætte med at udvikle et stadig tættere partnerskab med Balkanlandene. Uden dem vil denne fase af udvidelsesprocessen aldrig kunne kaldes fuldendt.
I Thessaloniki vedtog vi en dagsorden, som bør føre til, at Balkanlandene bliver fuldgyldige medlemmer af EU. Jeg er overbevist om, at det italienske formandskab vil gøre sit yderste for at bevare denne region som en af EU's prioriteter. Jeg er glad for, at den strategi, som jeg har foreslået, nemlig at skabe en ring af venligtsindede lande, begynder at vise de ventede resultater, og at stats- og regeringscheferne enstemmigt har bakket op om denne langfristede politik for EU. I den forbindelse er det afgørende, at vi straks går videre til den operative fase af den nye nabostrategi ved hjælp af specifikke handlingsplaner og nye støtteinstrumenter. Vi er derfor i færd med at udarbejde forslag, som Parlamentet og Rådet under Deres formandskab vil få lejlighed til at undersøge nøje. Med hensyn til Middelhavsområdet håber jeg navnlig, at vi inden årets udgang vil kunne oprette Euro-Middelhavs-banken og fonden for dialog mellem kulturerne. Det bliver desuden vigtigt, at vi - sådan som De sagde, hr. formand - spiller en afgørende rolle ved gennemførelsen af den køreplan, som EU har ydet et væsentligt bidrag til sammen med USA, Rusland og FN.
De transatlantiske forbindelser er et emne, som vi fortsat vil lægge meget stor vægt på. Det netop afholdte topmøde mellem EU og USA i Washington var et positivt vendepunkt for vores forhold til USA. Bortset fra selve dagsordenen for topmødet - som blev et af de mest intense i de senere år - var det mest betydningsfulde element den stærke vilje, som begge parter udtrykkeligt viste til at genskabe et klima, der er præget af samarbejde og solidaritet. Dermed vil jeg ikke påstå, at der ikke længere er forskelle mellem vores opfattelser af og tilgange til specifikke spørgsmål. Men selv når det er tilfældet, sætter vi ikke spørgsmålstegn ved solidariteten i vores relationer. Som jeg understregede på topmødet, har vi de samme målsætninger, selv om vi undertiden ønsker at nå disse målsætninger på en meget forskellig måde. Det måske mest tydelige eksempel herpå er forholdet mellem USA og EU, når det gælder den internationale samhandel. Vi ønsker begge færre hindringer og bedre adgang til markederne, en mere afbalanceret samhandel og nogle klarere regler, som dog samtidig åbner mulighed for at favorisere de fattigste lande.
Med hensyn til nogle af disse spørgsmål har vi dog stadig forskellige forslag til, hvordan der skal gribes ind. Men dette forhindrer os ikke i at have et nært og bestandigt forhold, som betyder, at vi kan håndtere vores forskelligheder, og det forhindrer os heller ikke i at samarbejde om at sikre et positivt udfald af de multilaterale forhandlinger i Verdenshandelsorganisationen. Det er noget, som jeg gerne vil understrege kraftigt. Alt dette er nemlig muligt, fordi EU på handelsområdet taler og forhandler med én stemme. EU er således en respekteret og indflydelsesrig partner, mens det bestemt ikke er tilfældet på de områder, hvor kompetencerne er delte og splittede.
Hr. formand, hr. formand for Rådet, mine damer og herrer, den største udfordring, som vi står over for, er at genskabe de rette betingelser for en kraftig, harmonisk og varig økonomisk vækst i EU. Situationen er vanskelig. Den økonomiske vækst er meget afdæmpet, selv om jeg mener, at det er forkert at tale om deflation. Desuden skal vi samtidig iværksætte en reform af Europas sociale sikringssystem. Konkurrencen fra vores handelspartnere og den aldrende befolkning gør det tvingende nødvendigt at gennemføre en sådan reform. På samme tid råder vi dog over nogle meget store og enestående muligheder i kraft af et integreret indre marked med næsten en halv milliard mennesker. Jeg tror ikke, at vi er klar over dette store instruments betydning for vores fremtid.
Derfor er vi nødt til at udtænke praktiske instrumenter til en strammere koordinering af EU's økonomi- og finanspolitik for sammen at tage problemerne op og sammen nyde godt af de enorme fordele, EU giver os. Kommissionen er klar over, hvor alvorlige disse udfordringer er, og har i de seneste måneder iværksat to initiativer, som har fået Det Europæiske Råds fulde støtte. For det første har vi foreslået og opnået, at man udnytter hele fleksibiliteten i stabilitets- og vækstpagten til at afpasse de enkelte landes finanspolitik efter de specifikke konjunkturer uden at miste målsætningerne om stabilitet af syne og uden at overskride grænsen på 3 %. Som jeg allerede har nævnt flere gange, var alt dette nødvendigt, men ikke tilstrækkeligt. Vi er således nødt til at gå ind i en fase med strammere koordinering, og medlemsstaternes finanspolitikker skal gøres mere bæredygtige på længere sigt. Det gælder især de medlemsstater, som har den største statsgæld. For det andet rejste Det Europæiske Råd i Bruxelles i marts på Kommissionens vegne spørgsmålet om nødvendigheden af hurtigt at sætte gang i etableringen af den nødvendige infrastruktur for at sikre den europæiske udvikling og styrke forskningen med henblik på at nå op på 3 % af Europas BNP i overensstemmelse med de mål, som vi selv satte os i Lissabon. På samme Europæiske Råd måtte jeg også med bekymring konstatere, at forskningsinvesteringerne i medlemsstaterne tværtimod er faldet i forhold til sidste år, mens de store europæiske virksomheder flytter en stadig større del af deres forskning til lande uden for Europa. Hundredtusindvis af vore største talenter rejser til USA for at arbejde, og ofte bliver de der hele livet i modsætning til asiaterne, som rejser hjem igen.
Kommissionen har derfor besluttet at handle. I samarbejde med Den Europæiske Investeringsbank er vi ved at lægge sidste hånd på et initiativ, der skal bidrage til at øge de samlede investeringer og inddragelsen af den private sektor på de to områder, som er afgørende betydning for at opfylde målsætningerne fra Lissabon, nemlig de transeuropæiske net og forsknings- og udviklingsprojekterne. Vi vil mobilisere og samle alle eksisterende finansieringskilder i EU og udnytte andre mulige alternativer uden at sætte medlemsstaternes budgetstabilitet over styr. Kommissionen har med glæde konstateret, at den italienske regering for nylig har givet udtryk for sin fulde støtte til denne strategi.
Endelig er der behov for at fremskynde vedtagelsen af de forslag, som det græske formandskab har stillet, men som endnu ikke er blevet vedtaget. Vedtagelsen af disse foranstaltninger under det italienske formandskab vil være med til at forbedre EU's økonomiske og sociale fremtidsudsigter. Der er især tale om lovgivningsmæssige forslag inden for følgende områder: vikararbejde, overtagelsestilbud, foranstaltninger som følge af Prestige-katastrofen, gas- og elforsyningssikkerhed, den anden pakke om liberalisering af jernbanerne, bestemmelserne om miljøansvar, iværksættelsen af en 10-årig handlingsplan for handicappede, som Kommissionen vil fremlægge under det italienske formandskab, bestemmelserne om offentlige indkøb, oprettelsen af et fælles europæisk luftrum, det vigtige og længe ventede direktiv om sporing af GMO'er, afslutning af direktivet om det europæiske patent, harmonisering af asylprocedurerne, flygtningestatus og aftalen med ESA om udvikling af en europæisk rumfartspolitik. Hr. formand, jeg har fuld tillid til, at vi med det italienske formandskabs og Deres personlige hjælp hurtigt kan træffe de operative beslutninger, som er nødvendige for at nå disse mål. Et økonomisk opsving afhænger ikke kun af reformer, men også af tillid til, at forslagene hurtigt kan gennemføres.
Hr. formand for Parlamentet, hr. formand for Rådet, mine damer og herrer, dette er de største udfordringer, som vi skal tage op i de kommende måneder. Vi står foran en sand europæisk forandringsproces, der ikke blot er af forfatningsmæssig karakter, men også af politisk og økonomisk karakter. Kommissionen arbejder for at bevare og konsolidere et stærkt og fremgangsrigt Europa, som er retfærdigt og solidarisk. Det europæiske projekts vigtighed ligger netop i dets evne til at styrke og udbrede fred, demokrati, retfærdighed, fremgang og solidaritet.
I Kommissionen foregår der i øvrigt - hvilket er Kommissionens pligt - omfattende interne overvejelser om de finansielle overslag for perioden efter 2006. Til efteråret fremlægger vi vores politiske udkast til et udvidet og reformeret EU , som skal drøftes under det italienske formandskab på Det Europæiske Råds møde i december. De kommende finansielle overslag markerer en afgørende ændring for det europæiske projekt. Inden 2007 får EU nemlig en ny forfatning, antagelig 27 medlemmer og næsten 500 millioner borgere.
Mine damer og herrer, der er tale om et historisk øjeblik, som er af afgørende betydning for EU. Et øjeblik, der kræver stor enighed og samarbejdsvilje i alle EU-institutionerne og mellem institutionerne og medlemsstaternes regeringer. Jeg er overbevist om, at vi er i stand til at give de rette svar på de store spørgsmål, der rejses i Europa i dag. Derfor har vi brug for visioner og en fast tro på Europa. Visioner, fordi vi i sandhed er ved at lægge grunden til en ny orden i Europa for de kommende årtier, og vi kan ikke tillade os at vælge kortsynede midlertidige løsninger, som blot er konjunkturbestemte. En fast tro, fordi Europa ikke blot er en valgmulighed. Europa er ikke én af de veje, vi kan slå ind på, men den eneste vej fremad. Uden Europa bliver vores lande og vores samfund uigenkaldeligt marginaliseret.
Italien har været med lige fra Fællesskabets start og har spillet en meget vigtig rolle. Tænk blot på Rom-traktaten, udarbejdelsen af den europæiske fællesakt eller mere generelt den entusiasme og overbevisning, som Italien har lagt for dagen for at yde sit bidrag til opfyldelsen af de store europæiske målsætninger, hvilket også netop skete her i Europa-Parlamentet via store parlamentarikere som Altiero Spinelli eller Emilio Colombo. Vi har alle tillid til, at Italien uden tøven vil fortsætte ad denne vej.
Poettering (PPE-DE).
Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, kære kolleger, De modtog et stort bifald for Deres tale her i Europa-Parlamentet, hr. Berlusconi. Lad os se dette som et eksempel på det italienske formandskabs succes, som vi alle forventer og håber på. Jeg beder alle, uanset hvilken fløj man tilhører, om ikke at lade visse diskussioner, som foregår i alle lande i EU, optage plads på europæisk plan og på den måde være skyld i, at vi ikke når vores mål på dette plan. Vi må og skal nå de forestående store og ambitiøse mål.
(Bifald fra højre)
Vores gruppe - det vil jeg gerne kraftigt understrege - vil følge dette italienske formandskab på samme måde som alle andre formandskaber, nemlig objektivt, fair og positivt, men kritisk. Det er jo ikke altid, man har flair for symbolik. Men jeg kan jo se, hvilke kompetente italienere der er repræsenteret ikke alene her i Parlamentet, men også i Rådet og i Kommissionen, nemlig Dem, hr. rådsformand, hr. Fini, som har spillet en afgørende rolle som Deres repræsentant i Det Europæiske Konvent, udenrigsminister Frattini, europaminister Buttiglione, formanden for Europa-Kommissionen Romano Prodi, og sidst, men ikke mindst den italienske kommissær Mario Monti.
Det glæder mig meget, at Deres og kommissionsformandens udtalelser stemmer overens. Netop i disse dage går vores tanker tilbage til den 25. marts 1957, hvor man underskrev Rom-traktaten på Capitol i Rom. Det er nu Deres store opgave - man kunne betegne det som en byrde, men det er i virkeligheden en kæmpe chance - at yde Deres bidrag ved at gøre en helt konkret indsats, sådan at vi i slutningen af dette år kan sige, at vi nu har en forfatning for Europa, der bliver underskrevet i Rom, måske endda på Capitol, når de 10 nye lande fra Central- og Østeuropa, nemlig Estland, Letland, Litauen, Polen, Den Tjekkiske Republik, Slovakiet, Ungarn, Slovenien, Malta og Cypern og deres borgere bliver en del af EU. Det er et stort historisk perspektiv. Jeg ved ikke, om man skal føle medlidenhed eller lykønske udenrigsminister Frattini med, at han i de næste uger og måneder under Deres ansvar, hr. rådsformand, skal forestå det store praktiske arbejde med at nå dette mål. Jeg vil gerne over for Deres formandskab og over for alle venner i Italien forsikre om, at vores gruppe vil gøre alt for, at dette bliver en stor succes, og at vi opnår at få en forfatning for Europa.
(Bifald fra højre)
Hr. formand, jeg vil gerne takke Dem for, at De i dag - måske endda uden for Deres manuskript - gentagne gange har forsikret os om det, De sagde i sidste uge før Det Europæiske Råds møde i Rom, nemlig at Parlamentets formand naturligvis vil være til stede, når der afholdes møder med stats- og regeringscheferne, og at Parlamentets repræsentanter naturligvis vil være til stede, når udenrigsministrene afholder møder. Det takker jeg Dem for, men vi vil naturligvis også nøje følge, om dette bliver omsat til praksis.
Jeg vil gerne ligesom i går varmt takke vores repræsentanter i Det Europæiske Konvents præsidium, Iñigio Méndez de Vigo og Klaus Hänsch, for den flotte indsats. Jeg takker dem på vegne af alle parlamentsmedlemmer i Det Europæiske Konvent, også på vegne af vores gruppeformand i Det Europæiske Konvent, Elmar Brok. Vi har tillid til, at det nu med Parlamentets støtte vil være muligt at nå frem til et resultat inden udgangen af året.
Hr. rådsformand, De talte om de stærke europæiske institutioner. Vi fejrede i går under tilstedeværelse af formanden for det italienske parlament Pier Ferdinando Casini, under tilstedeværelse af æresborgeren i EU Helmut Kohl og den franske ministerpræsident Jean-Pierre Raffarin samt mange andre vores gruppes 50-års jubilæum, og i den forbindelse blev det understreget, at vi i De Kristelige Demokrater repræsenterer det samlede Europa, fordi vi ved, at en tilbagevenden til et rent samarbejde mellem regeringerne ville være et tilbageskridt. Derfor skal de europæiske institutioner være stærke, og det skal i sidste ende være det, debatten om en forfatning munder ud i.
Samtidig ved vi også, at vi europæere har vores rødder i hjemlandene, i vores regioner, og at vores status som europæiske borgere bliver formidlet ved hjælp af vores nationaliteter og de lande, vi kommer fra. Derfor er et stærkt EU ikke en modsætning til vores fædrelande, men derimod et supplement.
Desværre har jeg ikke så meget tid som rådsformanden og kommissionsformanden.
(Latter og tilråb)
Derfor vil jeg begrænse mig til at kommentere et enkelt punkt mere. De, hr. rådsformand, talte om infrastrukturforanstaltninger. Det vil vi nøje overveje. Men vi vil også sætte spørgsmålstegn ved, om euroens stabilitet, hvilket bør støttes udenrigspolitisk - hr. Prodi, det er jeg helt enig i - bliver undergravet i denne forbindelse. Det ønsker vi ikke. Vi ønsker en stærk euro, og vi vil forsvare vores nye europæiske valutas stabilitet.
Til sidst vil jeg gerne ønske både Dem personligt, hr. rådsformand, og Deres skønne land Italien held og lykke. Især håber vi for EU's skyld, at De må få succes. Det glæder mig, at vores socialdemokratiske kolleger er enige med os, og hvis det fortsætter på denne måde, vil vi også kunne tale om en fælles succes. Så vil der for altid i vores historiebøger stå, at 10 lande fra Central- og Sydeuropa som andre før dem satte deres underskrift på tiltrædelsesakten den 16. april 2003, og så vil vi efter den 1. maj 2004 stå med en forfatning for Europa, der er underskrevet i Rom. Jeg ønsker Dem held og lykke med dette, og vores gruppe vil støtte Dem positivt, men kritisk hele vejen.
(Bifald fra højre)
Formanden.
I betragtning af at Deres taletid var begrænset, gjorde De det godt!
Barón Crespo (PSE).
Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, mine damer og herrer, rådsformanden indledte med at tale om Italiens historiske rolle i opbygningen af Europa.
Jeg vil tale til ham helt ærligt på vegne af Den Socialdemokratiske Gruppe: Vi ønsker, at Italien og dets formandskab gør en bella figura, at de får succes og ikke ender med at gøre en brutta figura og får fiasko. Det, der bekymrer os, er, at når vi hører hr. Ciampi tale om Europa, er vi mere rolige, hvorimod når vi hører hr. Berlusconi tale om Europa, er vi mere bekymrede. I dag har De fulgt hr. Ciampis linje. Problemet opstår, når De siger, at Kommissionen skal afskaffes, og at Rusland og Israel i morgen tidlig skal indtræde i EU.
Vi er enige i, at konventet har frembragt et historisk resultat. Jeg vil tillade mig, hr. formand, at minde Dem om den første sætning i præamblet til den forfatning, der er udarbejdet af konventet. Denne sætning blev skrevet for 2.500 år siden og er stadig relevant - det er vores grundlæggende trosbekendelse - nemlig et citat fra Thukydid: "Den statsform, vi har, ... kaldes demokrati, fordi styret ikke er samlet hos nogle få, men hos flertallet."
(Bifald fra venstre)
Det betyder, at vi er forpligtet til at lave love for det almene vel og ikke til at løse specifikke sager, der vedrører et mindretal. Dette er grundstenen i opbygningen af Europa.
(Bifald fra venstre)
I forbindelse med konventet og forfatningen har jeg bemærket, at De har udtrykt vilje til forhandling. Jeg vil gerne sige, at vi, som ønsker at forbedre konventets tekst, mener, at der kun bør være formuleringer af teknisk karakter, altså forhandling om udestående problemer, og at forfatningen ikke bør omskrives og især ikke gøres ringere.
De stillede forslag om Parlamentets deltagelse. Det er jeg Dem taknemmelig for, men jeg må sige Dem én ting: Det er det, der har været gældende siden Amsterdam-traktaten og endda siden Maastricht-traktaten, nemlig at formanden kan overvære De Europæiske Råd og forsamlinger, at vi har repræsentanter i regeringskonferencen - vi kalder dem observatører, men vi ønsker repræsentanter. Men der er dog en ting mere. Konventet har allerede fundet sted. Dørene kan ikke lukkes. Det, vi også beder Dem om - og jeg håber, at Parlamentet vil vedtage det i sin beslutning - er, at formandskabet bør have pligt til at informere regelmæssigt, her og i Udvalget om Konstitutionelle Anliggender, som ledes af Giorgio Napolitano, og at vi, som vi gør, bør kunne invitere repræsentanter fra de nationale parlamenter. I går talte vi om dette med hr. Casini, og vi er enige, for det, vi ikke må, er at vende tilbage til et diplomati bag lukkede døre.
De talte også om den europæiske økonomi. Jeg er overrasket over, at De ikke nævnte Lissabon-strategien, for det, De talte om, var i høj grad en gennemførelse af Lissabon-strategien. Men i forbindelse med det såkaldte "Tremonti-forslag", som er en genopstandelse af Delors-planen og van Miert-forslaget, er det en fornøjelse fra konservative politikere og fra konservative regeringer at høre, at en vis grad af keynesiansk tænkning er acceptabel, for vi har i 10 år bedt om denne plan. Fint, vi får se, hvordan vi gør det, hvordan De gennemfører den gyldne regel ...
(Bifald fra venstre)
... hvordan De fastsætter garantier ... De, som selv er en succesfuld erhvervsmand, kunne begynde med at give det første bidrag til Messina-broen, som ville sammenføje kløften mellem Skylla og Karybdis, der har været grundlæggende i europæisk historie i de sidste 3.000 år.
Hvad angår solidariteten mellem generationerne og velfærdsstatens fremtid, er det sandt, at vi må tale om pensionerne. Jeg tror ikke, at De mener, at den sociale sikkerhed og pensionerne skal være europæisk kompetenceområde - så ville De gå videre end det, vi siger - men det er vigtigt, at dette sammenkædes med vores befolkningssituation og med vores fremtid, især i forbindelse med indvandringen. Der var for nylig en drøftelse om dette i Deres regering mellem dem, der går ind for en hård linje, og dem, der taler for en mere intelligent og human politik. Vi mener, at Thessaloniki var et meget vigtigt skridt.
I forbindelse med et andet forfatningsmæssigt spørgsmål, som bekymrer os, fordi det var en beslutning, der blev vedtaget af hele Parlamentet, inklusive stemmerne fra Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater, gjorde vi i slutningen af sidste år opmærksom på nødvendigheden af at gennemføre chartret om grundlæggende rettigheder med hensyn til ytringsfrihed og rent konkret med hensyn til medierne på europæisk plan for at modvirke den voksende forskel mellem de nationale antifusionsregler og for at sikre borgernes rettigheder. Dette er en grønbog, som Kommissionen udarbejdede for 10 år siden, og som endnu ikke har båret frugt. Vi mener, at det er vigtigt - med tanke på det udvidede Europa og med henblik på sikring af disse grundlæggende rettigheder - at vi arbejder på dette. Jeg vil også gerne gøre Dem opmærksom på, hr. rådsformand, at dette ikke har forbindelse med et spørgsmål, som De stillede os over for, da De var parlamentsmedlem, nemlig ophævelsen af immuniteten i forbindelse med en sag i mit land. Det, vi taler om, er udviklingen af en forfatningsmæssig rettighed for alle europæere.
Til sidst, hr. formand, vil jeg tale om udenrigspolitikken. Hvis De fortsætter arbejdet med de transatlantiske forbindelser på samme måde som det græske formandskab, vil vi finde det positivt, og vi mener også, at der kan spilles en vigtig rolle via kvartetten i Mellemøsten. Jeg beder Dem optræde som fru Rice, altså at De, når De tager til Mellemøsten, ikke kun taler med israelerne. Hun har ikke haft problemer med at tale med alle. Hvorfor skulle en betydningsfuld europæer så have det? Jeg værdsætter meget det, De sagde om Latinamerika, som også er et transatlantisk emne, og især om Mercosur.
Jeg vil slutte med at takke Dem for Deres generøsitet, og når talen er om italienere: Når den anden Rom-traktat bliver underskrevet i Campidoglio, er jeg sikker på, at min gruppekollega, Roms borgmester hr. Veltroni, med stor fornøjelse vil tage imod den italienske rådsformand.

Jeg kan forsikre Dem om, hr. Berlusconi, at vi fordomsfrit vil dømme Deres formandskab ud fra kendsgerningerne, ud fra det, De gør, og ikke kun ud fra løfterne.
(Bifald)

Watson (ELDR).
Hr. formand for Rådet, indtil i aftes var Deres arbejdsprogram kun tilgængeligt på Deres websted og kun på italiensk, og det er stadig kun tilgængeligt på italiensk og engelsk. Jeg er selv så heldig, at jeg kan bruge en computer og læse begge sprog, men det er ikke alle kolleger, der kan det. Jeg håber ikke, at dette er et varsel.
Deres primære opgave bliver at indkalde til regeringskonferencen som skal drøfte udkastet til forfatning. Min gruppe deler Deres ønske om at afslutte dette arbejde hurtigst muligt og i god tid inden næste års valg. Vi har tiltro til, at De vil sikre en rimelig repræsentation af Europa-Parlamentet og de nationale parlamenter, hvis engagement i konventet bidrog til, at det blev sådan en succes. Men Europas fremtid afhænger af medlemsstaterne. Hvis de fortsætter med at skændes om den, bliver det ikke en Rom-traktat - ikke engang en Dublin-traktat - men måske en Utrecht-traktat, som repræsenterer fred på grund af udmattelse.
De Liberale er enige i Deres prioriteter for den europæiske økonomi. Vores økonomi har det dårligt, den tyske drivkraft bag den europæiske vækst er gået i stå. Derfor er initiativer til at genoprette væksten velkomne. Men fuldførelsen af de transeuropæiske transportnet skal ses som et middel til at opnå et økonomisk mål - at få det indre marked til at fungere mere gnidningsløst - og ikke som et mål i sig selv.
Som britisk medlem af De Liberale glæder det mig at se, at De i Deres arbejdsprogram er så loyal over for John Maynard Keynes, og min glæde modsvares kun af min overraskelse. Jeg håber, at De er enig i, at de udgifter, som De foreslår til transeuropæiske transportnet og forsvar, skal være forenelige med medlemsstaternes forpligtelser i henhold til stabilitetspagten, som altid er under stort pres.
For liberale ligger Keynes' fortsatte værdi i hans fastholdelse af solidaritet. I Deres arbejdsprogram tales der meget om forbrugere, men vi er først og fremmest borgere. Markedsideologi får folk til at sidestille købekraft med stemmekraft, og den berøver os den borgerlige frihed, hvormed vi kontrollerer de samfundsmæssige følger af vores private valg. Der er brug for regulering, når fordelene ved at afhjælpe markedets negative indvirkning på borgerne eller miljøet opvejer omkostningerne ved statslig indblanding. I den italienske politiske debat er dette forskellen mellem liberalismo, som vi tror på, og liberismo, som vi afviser på det skarpeste.
Min gruppe støtter det tættere samarbejde, som De foreslår, med landene omkring EU's nye grænser, men vi må ikke give vores naboer et falsk håb om medlemskab. Tættere forbindelser med Unionen skal være knyttet sammen med demokrati, respekt for menneskerettighederne og udvikling af en markedsøkonomi. Vi bifalder især Deres vægt på Euro-Middelhavs-partnerskabet, som længe har været en liberal prioritet, og Deres planer med Albanien, hvor Italien givetvis kan føre an.
Forslagene i Deres arbejdsprogram til de transatlantiske forbindelser, som er i bedring efter sammenbruddet forårsaget af Irak-krisen, og Deres mål om at genetablere forbindelserne med USA er velkomne. Men samtidig med at vi forsøger at finde et fælles ståsted med USA, må vi ikke være bange for at forsvare Europas interesser, når vi er uenige, og vi bifalder Deres stærke erklæring om Den Internationale Straffedomstol.
I spørgsmålet om Mellemøsten skal Unionen også give sin mening klart og tydeligt til kende i kvartetten. Bistand til genopbygning af den palæstinensiske økonomi skal være betinget af en indsats mod terrorisme, ligesom forbedret samarbejde med Israel skal være betinget af, at der bliver gjort fremskridt med gennemførelsen af køreplanen, navnlig hvad angår afvikling af bosættelserne.
De Liberale er langt mindre enige i Deres prioriteter for landbrug og indvandring.
Disse to politikområder hænger sammen. I Deres arbejdsprogram står der meget lidt om reformen af den fælles landbrugspolitik, selv om enhver ko i EU for øjeblikket får et tilskud på 2 euro om dagen, mens en milliard af vores medborgere på verdensplan må overleve på mindre end 1 euro om dagen. Hvis ikke vi åbner vores markeder for landbrugsprodukter fra udviklingslandene, vil deres befolkninger stemme med fødderne. De politikker, som De foreslår for retlige og indre anliggender, har hovedsageligt til formål at forhindre indvandring. De vil ikke kunne fungere, for man kan ikke overvinde loven om udbud og efterspørgsel, der gælder på arbejdsmarkeder på lige fod med andre steder. Når De siger til os, at De er bekymret over Europas omdømme "Cercheremo di fare bella figura per l'Europa', lei ha detto", så vær opmærksom på, at hvide kaukasiere er i mindretal på jorden. Vi håber, at De, hvad angår retlige og indre anliggender, i højere grad vil lade Dem inspirere af det græske formandskabs afbalancerede tilgang end af ånden fra Sevilla.
Hr. rådsformand, Deres land overtager formandskabet efter et yderst succesfuldt græsk formandskab, der var præget af stræben efter kompromis og enighed. De Liberale i Parlamentet håber, at De i Deres formandsperiode i ord og handling vil respektere embedets værdighed og ære Italiens traditionelle europæiske kald.
Wurtz (GUE/NGL).
Hr. formand, mange af os føler en særlig kærlighed for Italien, for den særlige livskraft, der kendetegner det italienske samfund, den kreativitet, der kendetegner det italienske folk, landets enestående kulturarv og den rigdom, der ligger i det lokale og borgernære demokrati. Vi elsker Italien, hvor store folkeskarer kan mobiliseres i indsatsen for beskæftigelsen, for social retfærdighed og lighed. Italien er også den stærke bevægelse imod krigen; det er borgernes demonstrationer i Genova mod social vold, mod politivold; det er det europæiske sociale forum i Firenze; det er det unge, krævende, entusiastiske Italien, som er kamplystent, fordi det er overbevist om, som parolen lyder, at det er muligt at skabe et andet Europa, og det er besluttet på at lade det blive til virkelighed.
Det andet Europa er et Europa, som finder styrke til at løsne den liberale globaliserings jerngreb for at sikre beskæftigelse, uddannelse, pension og social beskyttelse af borgerne, sikre egentlige offentlige tjenester og forbedre livsvilkårene, kort sagt sætte menneskers liv højere end markedets krav.
Det andet Europa er et Europa, som beror på etik og lighed for loven, som afviser elitisme og udstødelse, som bandlyser privilegier og undertvingelse, som fjerner intolerancens, racismens og fremmedhadets gift både i vores samfund og i relationerne til resten af verden. Det andet Europa er et Europa, som er gjort fri af USA's formynderskab, som vover at lade en anden røst høre i de store internationale institutioner for sammen med dets allierede i Syd at sætte ind over for de blødende sår, som gør verden mere og mere uudholdelig at leve i og mere og mere farlig, nemlig fattigdom, underudvikling, økologiske katastrofer og krig.
Dette rørende og oprørske Italien kan som vi ikke finde sig til rette med de nuværende strømninger i EU, Og det er ikke mindst oprørt over den politik, den siddende regering i Rom fører. De europæiske strømninger bliver her en ren karikatur. Liberalismen er uhæmmet, støtten til USA ubetinget, men begejstringen for demokratiet må betegnes som moderat. Formandskabet har som et af sine prioriterede områder valgt et gigantisk infrastrukturprojekt. Det ville nok være hensigtsmæssigt at undersøge projektet sag for sag, for der er afgjort udtalte behov, eksempelvis når det gælder et kombineret bane-vejtransportprogram på Unionsplan. Men satser man på privat kapital til at gennemføre sådanne arbejder, som ført vil være rentable på meget lang sigt, kan man være sikker på fiasko, når det gælder beskæftigelse, vækst og kvalitetsydelser.
Et andet prioriteret område for det italienske formandskab er at fremskynde afviklingen af erhvervede rettigheder, når det gælder pension og social sikring. Det er de mest konservative kræfters varemærke. Hvad angår asyl- og indvandringspolitikken, skal disse anliggender færdigbehandles inden årets udgang, og man bliver uvægerligt utilpas ved tanken om, at denne yderst følsomme debat skulle blive skæmmet af de skingre toner, der sædvanligvis lyder fra et af medlemmerne af den siddende koalition.
Endelig fik vi i går at vide, at den nye strategiske doktrin for Unionen, som allerede forelå i skitseform, før det italienske formandskab tiltrådte, og allerede da gav anledning til betydelig bekymring, skal udmøntes i formelle afgørelser inden december 2003. Der er således i enhver henseende grund til den største årvågenhed i det kommende halvår. Hvis vi mener det alvorligt med den igangværende forfatningsproces, så lad os sikre, at artikel 2 i konventets forslag efterleves. Det drejer sig om Unionens værdier, og artiklen er affattet som følger: "Unionen bygger på værdierne respekt for den menneskelige værdighed, frihed, demokrati, ligestilling, retsstaten og respekt for menneskerettighederne. Dette er medlemsstaternes fælles værdigrundlag i et samfund præget af pluralisme, tolerance, retfærdighed, solidaritet og ikke-forskelsbehandling."
(Bifald fra venstre)

Frassoni (Verts/ALE).
Hr. formand, Europa er som bekendt et kontinent, der består af meget forskellige kulturer og folkeslag, men én ting er sikker: Der er ikke noget overraskende i bekymringen over Deres overtagelse af EU-formandskabet. Den unormale italienske situation risikerer at brede sig i det nye EU, nemlig en utrolig magtkoncentration, først og fremmest økonomisk magt og mediemagt, men også politisk magt, og denne magtkoncentration gør det bl.a. muligt for Dem at være hævet over loven i dag. Vi er dog klar over, at det ikke er nok at være forarget hele tiden, og derfor foretrækker vi at handle. Også i løbet af dette halvår vil vi fortsat opfordre Kommissionen til at holde sit løfte om at udarbejde en meddelelse om pluralisme i EU's medier og spille sin rolle som traktaternes vogter. Det forekommer os nemlig, at Kommissionen er lidt tøvende, når det gælder om at få Italien til at overholde direktivet om fjernsyn uden grænser. Vi har kæmpet for at gøre pluralismen til en af de grundlæggende værdier i den nye EU-forfatning, så vi undgår, at man i Europa under påskud af, at der ikke er noget retsgrundlag, bliver ved med at forholde sig passivt til koncentration og pluralisme i medierne.
I en tid med økonomisk krise er det klart, at man forsøger at finde nogle måder at sætte gang i økonomien på. Italien har som bekendt nogle meget kreative ministre, der er utålmodige efter at føre deres ambitiøse planer om broer, tunneller og motorveje op på europæisk niveau. Vi er villige til at indlede en konstruktiv dialog om TEN og om IEB's rolle, men vi må ikke narre os selv. Det er ikke rigtigt, at der kun er blevet gennemført tre ud af de 14 projekter, der blev vedtaget i Essen, fordi der mangler penge. Når der er mangel på investorer, er det også, fordi der ikke var nogen garanti for mange af disse projekters nytte, socioøkonomiske gennemførlighed og - hvilket vi gerne vil tilføje - miljømæssige bæredygtighed. Vi skal gå tilbage til tankegangen i Delors-planen og til de to gode forslag i Kommissionens hvidbog om transport, som vi undertiden desværre alle lader til at glemme, nemlig at investeringerne ikke kun skal have til formål at fylde området med infrastruktur, men også at fremme den økonomiske og sociale samhørighed. Vi skal gå bort fra idéen om, at økonomisk vækst nødvendigvis skal være ledsaget af en vækst i transporten, for ellers står vi i løbet af kort tid med en permanent trafikprop. Hvad nytter det at bruge 6 milliarder euro på Messina-broen for at spare en halv times rejsetid, når tusindvis af sicilianere ikke har noget drikkevand, og når det tager dem tre timer at tilbagelægge 100 km med toget? Hvad nytter det at bruge 15 års arbejde på at forbinde Torino og Lyon med en tunnel på 54 km ved at sprænge hul i et bjerg fuldt af asbest, når en modernisering og forbedring af den nuværende linje ville gøre det muligt at fordoble godstransporten på fem år? Det, som vi ønsker, er ikke at drøfte storslåede og måske uigennemførlige projekter, men investeringer, der fremmer innovation, alternativ energi og områdefornyelse, hvor inddragelsen og accepten fra de borgere, der bor i dette område, bliver betragtet som noget værdifuldt og ikke som en besværlig hindring.
Hr. formand, i Deres arbejdsprogram står der sort på hvidt, at vi skal indlede et nyt kapitel og bekæmpe miljøbureaukratiet. Det er en interessant omskrivning, der efter vores mening henviser til nødvendigheden af at udbrede en idé på europæisk plan, som er højeste mode i Italien, nemlig en fuldstændig deregulering. Vi vil modsætte os dette eksportforsøg, der er særlig farligt i udvidelsestider, eftersom det udelukkende fremmer en ren infrastrukturpolitik og har rod i en forældet opfattelse af miljøet som en vare, man kan bruge og sælge ud af.
Når det gælder om at overtræde miljølovgivningen, er det kun Spanien, der overgår Italien. Deres regering, hr. formand, har ændret lovene om affald på en sådan måde, at kontrollen er blevet vanskeligere, selv om der i Italien hvert år er 11 millioner tons affald, som forsvinder sporløst, og affaldsmafiaernes omsætning anslås til at være omkring 2,5 milliarder euro. Deres regering har forenklet bestemmelserne om vurderingen af miljøindvirkningen så meget, at det er blevet til en procedure, der udelukkende har formel værdi; den har givet sit samtykke til regionernes vilkårlige jagtkultur i parkerne; den har bevilget 56 millioner euro til de beskyttede områder i år, hvilket er mindre, end det koster at opføre 1 km motorvejstunnel; og den er ved at forberede en vilkårlig straffrihed for miljøforbrydelser. Alt dette sker uden hensyntagen til EU-lovgivningen. Også på dette område mener vi, at man kan tale om "tilfældet Italien" ligesom for mediernes vedkommende. Hr. kommissionsformand Prodi, vi er bange for, at den omstændelige overtrædelsesprocedure ikke længere er tilstrækkelig på et område, hvor EU har reelle beføjelser og et internationalt ansvar, og vi er bange for, at vi ved at være alt for tolerante og mere opmærksomme på formaliteterne end på indholdet løber en alvorlig risiko for, at vi er med til at tømme EU's miljølovgivning for indhold.
Hr. rådsformand Berlusconi, hvad udenrigspolitikken angår, ville vi gerne have, at De lod os alle sammen få gavn af Deres glimrende forhold til præsident Bush, men det skal så afgjort ikke være for at indlede en umulig konkurrence på militærudgifter og måske reducere tilskuddene til organisationerne for udviklingssamarbejde for at kunne finansiere Italiens tilstedeværelse i Irak. Der er opstået en grundlæggende konflikt med Bush-regeringen, når det gælder Den Internationale Straffedomstol. Hr. formand, vi kunne godt tænke os at vide, om De agter at arbejde videre med og ajourføre den handlingsplan for domstolen, der blev vedtaget i maj 2002. De har ligeledes et glimrende forhold til præsident Putin. Vi ville virkelig gerne have, at De også lod dette venskab komme os alle til gode. De har lavet en liste over alle verdens lande - hvordan kunne De glemme Tjetjenien? Der skal gøres en kraftig indsats, hvis denne konflikt skal løses. Vi skal tage et initiativ, og vi vil støtte Dem, hvis De tager initiativ til at afholde en regional konference om Kaukasus, hvor alle de eksisterende konflikter bliver taget op. Desuden mener vi, hr. formand, at både De og vi kunne være stolte, hvis De gjorde en indsats for at få præsident Putin til at ratificere Kyoto-protokollen.
Til sidst vil jeg sige et par ord om EU-forfatningen. Vi er enige med italienske formandskab i, at regeringskonferencen bør være kort, så det ikke går ud over de - i øvrigt ikke særlig mange - positive resultater fra konventet, men hold atomkraft uden for forfatningen, hr. formand, og hjælp os med at holde atomkraft uden for forfatningen, hr. næstformand Fini. Præcis ligesom det var tilfældet med GMO'erne, ville det nemlig ikke være fornuftigt at undervurdere den negative reaktion hos befolkningen i mange lande, herunder Italien, på den kendsgerning, at man i forfatningen i dag udtrykkeligt gør sig til fortaler for en så dyr og farlig energikilde.
(Bifald fra venstre)

Muscardini (UEN).
Hr. formand, et samfund i konstant forandring kræver nye politiske overvejelser, en evne til at træffe hurtige beslutninger og ikke mindst en vilje til at gøre sig nogle indgående og fuldt bevidste tanker om den geopolitiske situation og de forskellige økonomiske og kulturelle forhold, som på visse punkter skaber en stadig større kløft mellem borgerne og mellem Nord og Syd.
Som medlem af konventet vil jeg også på vegne af den gruppe, som jeg havde den ære at repræsentere i dette forum, nemlig Gruppen Union for Nationernes Europa, give udtryk for min tilfredshed med en tekst, der anerkender nationalstaternes betydning i det nye EU. Det bliver et EU, som efter regeringskonferencen forhåbentlig får nogle stærkere og mere gennemsigtige institutioner, så den europæiske samfunds- og udviklingsmodel bliver stadfæstet på verdensplan. Det er modellen for et samfund, som ønsker, at dets værdier anerkendes, og som ikke ønsker at dominere de andre kulturers værdier, og for en udvikling, der skal være forenelig med menneskets tilpasningstid. Hvad præambelen angår, håber vi, at man på regeringskonferencen når til enighed om anerkendelsen af EU's rødder. Den græsk-romerske historie, den jødisk-kristne tradition og de verdslige og liberale værdier, som efterhånden er opstået, må ikke ignoreres, eftersom det er dem, der giver Europas fremtid sin kulturelle og åndelige styrke. Vi vil ligeledes påpege, at det for at skabe større samhørighed mellem alle institutionerne ville være hensigtsmæssigt igen at drøfte nødvendigheden af en kommissær for hver medlemsstat.
Forfatningstraktaten vil langt om længe skabe et politisk samhørigt, frit og uafhængigt Europa, der respekterer de enkelte nationers sprog og traditioner. Det italienske formandskab har nogle meget krævende opgaver foran sig, og vi er sikre på, at formandskabet med det samarbejde, som det forstår at skabe med de andre EU-institutioner og med Europa-Parlamentets folkevalgte medlemmer, vil puste nyt liv i Europas foreningsproces og Europas rolle i verden.
Det presserende indvandringsspørgsmål kræver en global indfaldsvinkel. Sådan som jeg skrev dagen før topmødet i Thessaloniki, er det kun Europa, der - også via en ny Middelhavspolitik og endelig med et nyt koncept for samarbejdet med de fattigste lande - kan forhindre, at den illegale indvandring går fra at være en bibelsk udvandring til en kollektiv tragedie. De europæiske grænsepolitikorps og de nye aftaler med tredjelandene er en god ting, og det samme gælder det forstærkede samarbejde om bekæmpelsen af organiseret kriminalitet, terrorisme og fundamentalisme, men vi skal også tage spørgsmålet op om en europæisk måde at globalisere markederne på, så vi undgår, at kulturer og traditioner bukker under og går tabt.
En sund social markedsøkonomi kan ikke blive ved med at give plads til uhæmmet finansiel spekulation ligesom den, vi har set i de senere år, og som er brudt ud hist og her, uden at rødderne og årsagerne til den dog er blevet fjernet. En sund økonomi afhænger også af de regler, som den skal bevæge sig inden for, og det er en god regel, at finansøkonomien skal bevæge sig i samme takt som realøkonomien. Europa skal være klar over, at den mobilitet, som er nødvendig for at skabe en større udvikling i økonomien, også tager udgangspunkt i to påstande, nemlig en kulturel uddannelse, som giver de unge i alle nationer mulighed for at få et grundlæggende kendskab til hinanden - og derfor skal medlemsstaternes regeringer tage spørgsmålet op om en større og bedre information om EU-institutionernes aktiviteter - samt boligspørgsmålet, som ikke kun kan være enkeltpersoners og privatpersoners ansvar, men som institutionerne ligeledes skal være med til at løse. På samme måde har infrastruktur- og transportspørgsmålene brug for såvel nationale som europæiske løsninger, og derfor minder vi også her om, at det er nødvendigt med en hurtig gennemførelse af korridor 5 og korridor 8.
I kampen mod de nye former for fattigdom, der i stadig større grad dukker op i EU, er det efter vores mening af afgørende betydning, at Europa får en mere effektiv energipolitik, som er baseret på forskningen i nye energikilder og den bedst mulige udnyttelse af de kendte energikilder, og som går hånd i hånd med beskyttelsen af de miljøværdier, uden hvilke selve livet på kloden ville være i fare. Samtidig skal vi se på spørgsmålet om forskningens finansiering. Uden en væsentlig stigning kan Europa ikke udmærke sig med sit niveau på dette felt, hvilket naturligvis har nogle konsekvenser. I den forbindelse er det særlig vigtigt med en mere effektiv europæisk fødevaresikkerhedspolitik for at beskytte produkternes kvalitet og oprindelse og dermed forbrugernes sundhed, der er et EU's vigtigste goder.
I dag skal Europa ikke alene forsvare de europæiske borgeres og ethvert menneskes ret til livet, men også sende et budskab om, at alle har ret til et værdigt liv. Her i det tredje årtusinde skal de befolkninger, der er længst fremme, under alle omstændigheder både i og uden for deres lande gøre den politiske, kulturelle og økonomiske indsats, der er nødvendig for at bringe de tragedier til ophør, vi oplever i øjeblikket. Som det er nu, har børn i Afghanistan verdens laveste forventede levetid, og millioner af børn i Afrika, Sydamerika og Østen må undvære retten til livet og til et værdigt liv. En skånselsløs bekæmpelse af terrorisme og en styrkelse af freden afhænger også af Europas evne til at gennemføre det, som man har bebudet i disse år, nemlig retten til et værdigt liv, hr. formand, og det skal også ske for at bringe den fysiske lemlæstelse til ophør, som mange kvinder udsættes for i deres hjemlande, og som de ligeledes udsættes for på europæisk jord.
Gruppen Union for Nationernes Europa anmoder desuden det italienske formandskab om politikker, der tager sigte på at bekæmpe forskelsbehandling, få ram på våben- og menneskehandlerne og ødelægge de skjulte, men stærke pædofiliringe. Disse kriminelle aktiviteter har frit spil på internettet, hvor der ikke er nogen regler, og herved udbredes deres skadelige kultur i hele verden. Derfor beder vi om, at der fastlægges regler, som forhindrer, at et instrument, der er til gavn for kommunikationen mellem borgerne, bliver til et instrument, som er til gavn for dem, der overtræder lovene i EU's nationalstater. For at forhindre dette i at ske skal Europa for hver teknologisk opdagelse have en videnskabelig og forskningsmæssig kontrol, som garanterer en risikofri anvendelse heraf.
Hr. formand, hvis der skal være tale om reel frihed, er det nødvendigt med nogle få, klare og gennemførte regler. Vi appellerer til, at der indføres sådanne regler, så det italienske formandskab i dag kan regne med, at Europa-Parlamentet, Gruppen Union for Nationernes Europa og således alle de 25 lande, som det store Europa består af, vil lykønske formandskabet og samarbejde med det.
(Bifald fra højre)

Bonde (EDD).
Hr. formand, Italien insisterer på, at regeringskonferencen skal være færdig til december, således at Berlusconi kan invitere til topmøde i Rom og højtideligt begrave Rom-traktaten og give fødsel til Rom-forfatningen. Så hurtigt kan man ikke skrive en seriøs forfatning. Når EU får fælles statsborgerskab og grundrettigheder og et helt charter med rettigheder, som kan påberåbes direkte for domstolene, ændres hele samarbejdets karakter, og hver enkelt bestemmelse i afsnit III skal læses i et nyt lys og kan få ny betydning.
Et eksempel: da Maastricht-traktaten indførte det fælles statsborgerskab, blev det udtrykkeligt skrevet, at statsborgerskabet ikke havde direkte virkning. Alligevel gav Domstolens domme statsborgerskabet direkte virkning, og borgerne kan nu slå sig frit ned overalt i Unionen og få deres rettigheder yderligere udbygget gennem de mange fundamentale principper i forfatningens afsnit I og chartrets afsnit II. Alle forfatningens virkninger bør være kendte af de folkevalgte og borgerne før vedtagelsen. Det kræver et stort antal arbejdsgrupper, mulighed for ændringsforslag, et gennemskueligt demokrati.
Hvad betyder forfatningen f.eks. for den danske sommerhusprotokol. Danmark forbyder tyskere at købe sommerhuse - som danskere. Det er helt åbenlyst i strid med artikel 4-forbuddet mod national diskrimination og lighedsprincippet i artikel 44. Kan to så fundamentale forfatningsprincipper tilsidesættes af en protokolundtagelse for reglerne om kapitalens fri bevægelighed? Er der et hierarki mellem de fundamentale principper og de øvrige bestemmelser i forfatning og protokoller? Eller tag artikel 51, som beskytter kirkernes struktur. Danmark kan altså bevare en protestantisk folkekirke, men kan artikel 51 også ophæve forbuddet mod religiøs diskrimination i artikel 2, stk. 21 i afsnit II? Er den danske grundlov lovlig eller ulovlig? Det er da rart at vide inden underskrivelsen. Artikel 12, stk. 2, gør hovedparten af alle internationale aftaler ulovlige, for EU får ikke bare delt kompetence men enekompetence til at indgå alle aftaler, hvis bare en intern retsakt berøres. Skulle man ikke i det mindste skrive, at alle bestående aftaler fortsætter, indtil de ændres?
Pannella (NI).
Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, kære kolleger, vi kan se, hvad der konkret er ved at ske allerede nu. På denne måde kan vi med intellektuel ærlighed og - tror jeg - med denne form for samarbejde vurdere den afstand, der er mellem ord og handling. Den 7. juni, hr. Berlusconi, sagde De ordret i Jerusalem: "Jeg har altid betragtet Israel som et kommende medlem af EU på grund af dets store religiøse, kulturelle og politiske slægtskab med Europa, og fordi det er det eneste, sande demokrati i hele Mellemøsten." Jeg gentager: "Jeg har altid betragtet Israel som et kommende medlem af EU." Det er den officielle udtalelse i det skrevne dokument, vi er i besiddelse af. "I forbindelse med Euro-Middelhavs-partnerskabet" - og jeg citerer - "vil vi udnytte muligheden for at styrke forbindelserne til Israel med henblik på et bredere og mere struktureret samarbejde." Denne linje står i modsætning til den linje, hvor man går ind for Israels optagelse i EU, for modstanderne siger selvfølgelig ikke, at de ikke vil have de beskidte jøder med, men at samarbejdet skal stoppe. Og vi støtter hr. Berlusconi, som på daværende tidspunkt ikke var blevet rådsformand endnu.
Desuden er der Tyrkiet. Vi har altid hørt tale om Rusland, Tyrkiet og Israel. Også her nægter man i Deres tekst udtrykkeligt målsætningen om Tyrkiets optagelse. De skriver følgende: "Det italienske formandskab anser det desuden for væsentligt at give forbindelserne med Den Russiske Føderation [...] mere konkret indhold" osv. Og det er præcist. Hvad Tyrkiet angår, står der, at vi har "forpligtet os til sammen at overvåge landets vej i retning af integrationen, idet vi tilskynder regeringen i Ankara til at fortsætte bestræbelserne som led i den afgørende interne reformproces." Hvis man kan kalde det et budskab om integration ...! Det er rigtigt, at ministeren, hr. Buttiglione, for et par dage siden udtalte, at det er et militærstyre, som aldrig kan komme med i EU, men hvis man afskaffer militæret, bliver det teokratisk. Men det er en anden snak. Dette er det kristne Europa! Her er der blot en enkelt ting, som jeg vil skynde mig at sige, og som vi ikke må fortie, nemlig at det ikke er rigtigt, at Europa kun har én historie. Europa har mange historier. Der er reformens og modreformens historie, der er historien om et Europa, hvor kommunisme, fascisme og nazisme har haft succes, og som har skabt og skaber antidemokrati. Desuden er der den anden historie, som den polske pave desværre kritiserer, når han kritiserer liberalismen - liberalisme, hr. Watson, ikke økonomisk liberalisme, for vi har også haft liberalisme i 100 år - og der er zuavernes Europa - de europæiske og franske zuaver, som kæmpede mod den italienske enhedsbevægelse. Der er et Europa, som går imod vores, Altiero Spinellis og Ernesto Rossis Europa; et Europa, hr. Berlusconi, som De på G8-mødet bebudede på en måde, som jeg og De Radikale bifaldt. Det er vores ønske, at Europa deltager i en verdensomspændende tilrettelæggelse af demokratiet og beskæftiger sig med Community of Democracies på en positiv måde. Det bifaldt vi på G8-mødet! I dag skynder hr. Watson sig naturligvis at understrege sin tales keynesianske indfaldsvinkel, men jeg har altid sagt, at der kulturelt set er en dyb, grundlæggende harmoni mellem kommissionsformand Prodi og Dem i de politiske valg, De træffer. Hr. Tremonti kalder det "colbertisme" i stedet for keynesianisme, men det kan være det samme ...
Derfor ønsker vi ganske enkelt at bede Dem om to ting. For det første skal EU på FN's Generalforsamling - sådan som næstformanden, hr. Fini, har bebudet - tage spørgsmålet op om et moratorium for dødsstraf, og for det andet skal det italienske formandskab på baggrund af FN-forpligtelserne indkalde til demokratiske konferencer på højt plan. Det er to ting, som ville være tilstrækkelige for os i dag. Hvad resten angår, vil jeg ønske både Dem og os held og lykke!

Tajani (PPE-DE).
Hr. formand for Parlamentet, hr. formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, da konventets arbejde blev indledt for halvandet år siden, var det de færreste, som troede, at vi kunne gøre drømmen til virkelighed, og at Europa - sådan som det er tilfældet nu - kunne indføre et institutionssystem, som gav det et stadig større ansvar på den internationale scene. De færreste er nu blevet til det altovervejende flertal. Med dette positive resultat - som Deres regering også i høj grad ønskede, hr. formand - begynder det mest krævende halvår og det halvår, der er mest fyldt med forhåbninger i de senere år. Italien, som er et af Fællesskabets stiftere, fik i Thessaloniki EU-landenes mandat til at afslutte konventets arbejde. Det er ikke alt. EU har valgt Rom som det sted, hvor den første forfatning skal underskrives. Det er et meget vigtigt politisk resultat, og det er en historisk anerkendelse for Italien og for landets regering, som vælgerne frit har valgt. Det er en anerkendelse, der vil virke som opmuntring og støtte for Deres arbejde i de kommende måneder, hr. formand. Jeg er sikker på, at Deres arbejde vil gøre det muligt for os at nå de målsætninger, som De beskrev her i Parlamentet.
Den tekst, vi vedtog som afslutning på konventets arbejde, kan så afgjort forbedres, men sådan som De sagde, udgør den et vigtigt arbejdsgrundlag, der ikke må vendes op og ned på. Deres program - som PPE-DE-Gruppen bifalder - beskriver en fremtid med et genforenet Europa, som er USA's allierede, men som er i stand til at påtage sig det ansvar, som det hidtil ikke har kunnet påtage sig. Med indførelsen af en harmonisk balance mellem Rådet, Kommissionen og Parlamentet - vi noterer os med tilfredshed, hr. formand, at De understregede vigtigheden af den rolle, som Europa-Parlamentet spiller og også skal spille i forbindelse med regeringskonferencen - og med indførelsen af en rådsformand og en udenrigsminister giver den nye traktat et svar på det spørgsmål, som de, der ønsker klare dialogpartnere på vores kontinent, stiller, nemlig "hvor er Mr. Europe"?
Enstemmighedsprincippets afskaffelse er en anden beslutning, som vil gøre det muligt for os at overvinde de forhindringer, der alt for ofte har blokeret det europæiske initiativ. Regeringskonferencen bør sørge for, at der bliver flere områder, hvor der kan træffes flertalsafgørelser. Men forfatningen er kun et instrument, for bestemmelserne har ikke nogen effekt, hvis der mangler politisk vilje.
Hr. formand, Italiens beslutning om at lægge stor vægt på EU's indsats udadtil fremgik klart af Deres tale. Hvis vi ønsker det, kan Europa - med blikket rettet mod øst, men også mod syd - spille en hovedrolle for fred, fremgang, sikkerhed, udvikling og social retfærdighed, også når det gælder de svageste grupper, nemlig de handicappede, sådan som De var inde på.
Forfatningen og den politiske vilje er dog ikke i sig selv nok til, at vi kan gennemføre Adenauers, Schumans, De Gasperis, Monnets, Martinos og Spinellis projekt. Europa bliver ikke til noget, hvis ikke det kan tale til borgernes hjerte. Europa skal være værdiernes Europa, nemlig de værdier, som vores oprindelse bygger på. Jeg håber, at regeringskonferencen medtager en udtrykkelig henvisning til vores jødisk-kristne rødder i præambelen til EU's verdslige forfatning. Hvis vi mister kendskabet til vores rødder, er vi nemlig ikke i stand til at gå nye veje og se i retning af de nye horisonter, som fremtidens Europa skal nå.
(Bifald fra højre)

Napoletano (PSE).
Hr. formand, de spørgsmål, der skal tages op i denne tid, er vigtige for EU's fremtid, og dem har vi til hensigt at give absolut førsteprioritet. Det er disse spørgsmål, som vi vil vurdere det italienske formandskabs arbejde ud fra. De bekymringer, der er forbundet med Deres overtagelse af formandskabet, er dog ikke alle baseret på fordomme. Den uløste interessekonflikt er en legitim kilde til bekymring, og det gælder ikke kun i vores eget land. På den anden side havde udenrigsministerens, hr. Ruggieros, afsked en betydelig indflydelse på opfattelsen af Italiens rolle i Europa, nemlig det Europa, som hr. Bossi kaldte for "Galgenland", det vil sige et straffende Europa, og som han i dag stadig stempler som et nyjacobinsk projekt, der i sig selv er autoritært og globaliserende. Det forklarer måske Deres kølige indstilling til, at der skal gøres en alvorlig indsats for at skabe et europæisk område med frihed, sikkerhed og retfærdighed, som starter med den europæiske arrestordre, der senest burde blive gennemført i december 2003.
Der er som sagt tale om nogle vigtige spørgsmål, og det gælder først og fremmest forfatningen. Vi beder om, at man på den næste regeringskonference ikke sætter spørgsmålstegn ved de resultater, som konventet er nået frem til, og at Italien gør en indsats for at forbedre teksten på nogle væsentlige punkter, f.eks. den mere omfattende brug af flertalsafgørelser. Hvad de økonomiske spørgsmål angår, kan vi se, at det italienske formandskab har til hensigt at genoptage idéen med offentlige investeringer i infrastruktur. Vi vil tilføje, at det også bør gælde for uddannelse, forskning og miljø. Dette forslag kan kun blive til noget, hvis det virkelig får en europæisk betydning, hvis det bliver fast forankret til fællesskabsmetoden, og hvis der bevilges tilstrækkelige finansielle midler.
Når det gælder pensionerne, hr. formand, er De godt klar over, at sikringsordningerne ikke hører under EU's kompetenceområde. Disse ordninger er yderst forskellige fra hinanden og hænger sammen med velfærdspolitikkerne. Ønsker formandskabet reelt at fremme et europæisk initiativ på det økonomiske og sociale område? Så skal det også gøre en indsats for, at skatte- og socialpolitikkerne kommer til at høre under EU's kompetenceområde i den nye traktat, og så skal det også sørge for, at disse politikker underbygges af retningslinjer for en egentlig europæisk forvaltning af økonomien, sådan som Europa-Parlamentet har bedt om længe. Der er i øvrigt tale om spørgsmål, som kræver et samråd mellem arbejdsmarkedets parter, sådan som der er taget højde for i Lissabon-strategien.
Hvad indvandringen angår, kan man ikke nøjes med at påberåbe sig et enkelt aspekt af EU-politikken, nemlig den grænsekontrol, der tager sigte på at bekæmpe den illegale indvandring, og ignorere alle de andre aspekter såsom forvaltningen af indvandringsstrømmene, indvandrernes modtagelse og de rettigheder, som de mennesker har, der rejser hertil for at søge arbejde, og som derved bidrager til vores landes økonomiske vækst, nemlig de mennesker, som Deres reformminister bruger den samlede betegnelse "bingo bongo'erne" om.
Endelig kan vi på det udenrigspolitiske område godt være både europæere og venner med USA. Den venskabelige forbindelse må dog ikke blive til underdanighed. Derfor er det efter den vanskelige Irak-krise blevet endnu mere tvingende nødvendigt at fastlægge en fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik, hvor man også afskaffer vetoretten. I Thessaloniki blev der opstillet klare rammer for EU's forbindelser udadtil, hvor man skelner mellem yderligere udvidelsesudsigter og tættere forbindelser med vores nabolande. For Tyrkiets vedkommende håber vi i den henseende - efter de modstridende udtalelser, som De og Deres minister for Europa-politik kom med - at det, som De sagde her til morgen, er gældende. Vi håber således, at det italienske formandskab støtter fredsprocessen i Mellemøsten. For at nå denne målsætning er det dog nødvendigt at tale med og tage hensyn til alle sagens parter. God arbejdslyst, hr. formand!
Rutelli (ELDR).
Hr. formand for Parlamentet, hr. formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, i dag taler vi som europæere og ønsker ikke at lade vores holdninger til medlemsstaternes interne politikker komme til udtryk her i salen. I de kommende seks måneder skal Europa sætte tempoet op. Forfatningstraktaten for et EU med 25 medlemmer vil vise verden, om vores kontinent fortsat bliver en drivkraft for økonomisk og social fremgang, og om EU efter den alvorlige Irak-krise vil indføre nogle effektive instrumenter for at kunne spille en hovedrolle på sikkerheds- og frihedsområdet i sit partnerskab med USA og inden for rammerne af et nyt, multilateralt samarbejde. Derfor er det som europæer, at jeg håber på det italienske formandskabs succes i nært samarbejde med Kommissionen, som Romano Prodi er formand for, og med Europa-Parlamentet.
Hr. formand, De har i dag udvist forsigtighed og gjort en indsats for at præsentere et program, hvor man samarbejder med de andre lande, og som ikke går ud over kontinuiteten i de historiske retningslinjer for Italiens EU-politik. Det kræver trods alt et større mod, hvis ikke vi ønsker kompromiser, hvor man hele tiden går efter den laveste fællesnævner, ikke mindst når det gælder økonomiens forvaltning, udenrigspolitikken og den nødvendige nye forsvarspolitik, og så vi reducerer den risiko for lammelse, der er forbundet med enstemmige afgørelser. I disse seks måneder forventer vi en radikal ændring, der kan fjerne årsagerne til den kritik, den skepsis og de bekymringer, som ledsager de første dage i det halvår, hvor De har formandskabet. Det er nemlig ikke et lands interne politik, men Europa, som gør det nødvendigt at udelukke interessekonflikter og mediekoncentrationer. Det er det liberale grundlag for magtdelingen og balancen mellem beføjelserne, der afspejler sig i de fællesskabstraktater, som vi frit har underskrevet, og som vi er bundet af. Tankegangen i Rom-traktaten fra 1957 var baseret på modige visioner, som var forud for deres tid, og har givet os 50 år med demokrati, fremgang og fred. Hvis vi lader disse visioner lede os, vil også alternative politiske holdninger give os et fælles resultat, der er til gavn for Europa og dets fremtid.
Bertinotti (GUE/NGL).
Hr. formand for Rådet, vores modvilje mod Deres politik og Deres regering er som bekendt radikal, og det ville ikke give mening, hvis vores holdning skulle ændre fortegn, fordi denne politik gælder for Europa og ikke kun for Italien. Når det gælder et lands formandskab, er der efter min mening tale om retorik, hvor de politiske realiteter ikke kan skjules, nemlig at hvert formandskab er en regerings og ikke et lands formandskab. Det betyder, at man ikke nødvendigvis er antiamerikansk, selv om man er modstander af Bush-regeringen, og at man ikke nødvendigvis er mod Italien, selv om man i Italien og Europa er modstander af Deres regering.
Der er ingen tvivl om, at Europa er et vigtigt skridt og en udfordring, som med rette blev kaldt historisk. Vi frygter, at Deres regering gør det vanskeligere og ikke lettere at træffe de nødvendige beslutninger. De har allerede et handicap fra starten, nemlig at De i Italien har slået skår i landets konsensus, at en stor del af den europæiske befolkning er imod Dem - og jeg tror, at det netop skyldes Deres politik - at forudsætningerne for landets økonomiske krise er forkerte, og at der er stærke spændinger på grund af interessekonflikten og magtdelingskonflikten. Personligt føler jeg mig endnu mere krænket over at høre en af ministrene fra Deres regering sige, at det er nødvendigt at beskyde skibene med indvandrere på havet.
Alligevel vil vi ikke kalde Deres regerings formandskab en skandale. Vi vil i stedet nøjes med at kritisere Deres politik, der hovedsagelig bygger på USA's og markedets dominans. I begge tilfælde er der tale om kriseskabende faktorer for det Europa, som vi skal opbygge. Den ene faktor er USA, der i dag er styret af doktrinen om forebyggende krig, og den anden faktor er markedet, hvor vi står over for en tydelig krise i den sociale samhørighed. Hr. rådsformand, De stillede forslag om et transatlantisk, nyliberalistiske og postdemokratisk Europa. Dette forslag er efter vores opfattelse i modstrid med det kald og den historiske opgave, som Europa har i dag. Europa har nemlig brug for andre perspektiver. De talte om en keynesiansk politik, hvilket jeg tillader mig at tvivle på. De store infrastrukturer er ikke et udtryk for en keynesiansk politik, men kan til gengæld være en trussel for miljøet på grund af dereguleringen og risikerer i øvrigt ikke at kunne gennemføres fuldstændigt på grund af finansieringsvanskeligheder.
Der er en anden side af Deres politik, som til gengæld er systematisk nyberalistisk, nemlig det, som vi kalder usikkerhedsskabelse i arbejdet, og som De kalder fleksibilitet, og det, der viser sig som et angreb på den sociale sikring, hvilket i øvrigt også er tilfældet i andre europæiske lande. Sådan er Europa ikke, hr. formand. Europa kræver uafhængighed af USA's politik, fordi det har en anden politisk kultur, og Europa kræver en anden socialmodel. Deres styrke i dag er Europas politiske svaghed, eftersom det er rigtigt, at det politiske Europa er baseret på et demokratisk underskud, og eftersom også konventet efter min mening er tvetydigt, svagt og langt fra de store, fremskridtsvenlige forfatninger.
Derfor vil vi ikke være i opposition til Dem på det nuværende Europas vegne, hr. rådsformand, men på vegne af et andet Europa, nemlig et socialt og demokratisk Europa. Og derfor er det vores ønske - hvilket ikke skal forstås som en fjendtlig indstilling - at vi under det italienske formandskab ser en større deltagelse fra folkebevægelserne i Europa, og at disse bevægelser spiller en hovedrolle. Der er kun én ting, som vi er enige med Dem i, nemlig at vi skal understrege kravet om et moratorium for dødsstraf. Det ville i det mindste være et positivt tegn på civiliseret optræden.

Maes (Verts/ALE).
Hr. formand, hr. formand for Kommissionen, hr. formand for Rådet, det italienske formandskab modtages med blandede følelser. De talte om Italiens stolte bidrag til fred og den internationale ret, og vi vil spørge Dem, om Deres formandskab vil optræde som en milepæl i denne henseende. Hvordan vil De f.eks. håndtere det faktum, at USA i øjeblikket forsøger at presse Serbien til ikke at underskrive traktaten om Den Internationale Straffedomstol, samtidig med at Europa ønsker at give Balkanlandene udsigt til medlemskab af EU? De flygtninge, der skyller op på Middelhavets kyster, er en anklage mod umenneskeligheden i vores system. Det kommer aldrig til at fungere uden lovfæstede immigrationsvalg.
De talte primært om kontrolprocedurer og om at sende folk tilbage, men bæredygtig udvikling og fred i de lande, som folk kommer fra, skal være en prioritet i den nærmeste fremtid. Denne udvikling kræver ikke blot handelsforanstaltninger, men også respekt for miljøet og udviklingsmuligheder for disse lande. I øjeblikket berøves de alt, og befolkningen får våben i stedet.
Det er også vigtigt med fred i Europas regioner. Der er regioner i alle tiltrædelseslande, som venter på muligheder og bæredygtig udvikling, fordi de rammes af forarmelse og affolkning. Det er også tilfældet i nogle af vores egne regioner. Vi så gerne, at regionerne bliver mere synlige i forfatningen. I særdeleshed de vigtigste regioner ønsker respekt i stedet for en hoven behandling fra medlemsstaterne, der har det sidste ord i alle tilfælde. Det øger kun frustrationen i de væsentligste regioner. Jeg håber, at Deres formandskab vil vise sig forstående herfor.
Speroni (NI).
Hr. rådsformand Berlusconi, det italienske formandskabs vigtigste opgave er efter min mening den, som er forbundet med den nye forfatningstraktat, og som - hvilket vi ikke må glemme - ikke kun drejer sig om forslag og koncepter, men også er rettet mod et område og mod de mennesker, der bor i dette område. Konventet har udført et fint stykke arbejde, vi har et godt udgangspunkt, og der er kun brug for nogle få ændringer. Her tænker jeg på en bedre definition af lovgivningsbeføjelsernes fordeling i Europa, det vil sige fordelingen mellem EU og de enkelte medlemsstater. Når det gælder spørgsmålet om flertalsafgørelser eller enstemmig vedtagelse, skal vi forene to krav, nemlig kravet om effektivitet og kravet om respekt for EU-landenes suverænitet og interesser. I Deres tale gentog De ordet "mægling". Efter min opfattelse er det også på dette område nødvendigt at tilpasse de forskellige krav til hinanden.
Til sidst vil jeg nævne en ting, som jeg ikke tror, at det bliver muligt at opnå, men som jeg gerne vil understrege, nemlig at Kommissionens monopol på lovgivningsinitiativet bør gøres mindre omfattende, hvilket også skal ske til gavn for Europa-Parlamentet. Parlamentet har ikke ret til at stille forslag til retsakter, og det er noget, som jeg ikke tror, at man ser andre steder i verden. Selv en simpel kommunalrådgiver kan stille forslag, men et medlem af Europa-Parlamentet har ikke denne ret. Jeg mener, at dette spørgsmål i høj grad fortjener Deres opmærksomhed. Også jeg vil gerne ønske Dem held og lykke med det halvår, hvor De har formandskabet.

Galeote Quecedo (PPE-DE).
Hr. formand, visse personer burde huske på, at vi i dag drøfter det italienske formandskabs program, som - og det vil jeg gerne understrege - jeg grundlæggende er enig i.
Jeg håber, at vi i hele dette halvår - ja faktisk altid - vil forstå at skelne mellem de nationale ideologiske forskelle og det institutionelle ansvar som det, der nu overtages af det store land Italien. Det er i denne forbindelse værd at bemærke Den Socialdemokratiske Gruppes engagement.
Den italienske regerings hovedopgave er at lede regeringskonferencen med godt resultat og udnytte alle sine evner for dialog med henblik på at tilnærme medlemsstaternes holdninger til hinanden. Vi er glade for formandskabets engagement på dette område. Formålet er, at regeringskonferencen under alle omstændigheder begynder og slutter i Rom.
Her er tidsfristerne meget vigtige, hr. formand, idet de lande, som beslutter at afholde folkeafstemning om ratificeringen af Rom-forfatningen, bør kunne gøre det, således at det falder sammen med valget til Europa-Parlamentet den 13. juni 2004 - gid det bliver sådan i alle lande. Tillad mig i denne forbindelse, hr. formand, at benytte denne lejlighed til at opfordre den politiske opposition i mit land til at gå ind for en reform ved konsensus af reglerne for folkeafstemninger, således at det bliver muligt at afholde en folkeafstemning, som vi alle ønsker det.
Vi så også gerne, at der i dette halvår kommer skub i forhandlingerne om Rumæniens og Bulgariens tiltrædelse, og vi opfordrer formandskabet til at gøre alt, hvad der er muligt, for at disse forhandlinger kan afsluttes inden for den nuværende valgperiode i Europa-Parlamentet.
Hvad angår den interne politik i EU, støtter vi fuldt ud en uddybning af Lissabon-strategien og den videre fremgang mod et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed, især med hensyn til bekæmpelsen af den illegale indvandring, og hvad angår udenrigspolitikken, håber vi, at det italienske formandskab vil genoplive Euro-Middelhavs-dialogen i Napoli. Vi glæder os i denne forbindelse over løftet om at skabe en Euro-Middelhavs-parlamentarisk forsamling og især over genoplivningen af idéen om Euro-Middelhavs-banken.
Vi opfordrer også formandskabet til at fortsætte med forhandlingerne med Mercosur, som vil blive støttet af WTO og uden tvivl modtaget med taknemmelighed af formandens italiensk-argentinske landsmænd.
Hr. rådsformand, vi ønsker Dem rigtigt held og lykke, for Deres succes i dette halvår vil også være Europas succes.
Swoboda (PSE).
Hr. formand, hr. formand for Rådet, kære kolleger, aldrig tidligere har man i offentligheden været så skeptisk og kritisk over for et formandskab som over for det italienske. Den voldsomme kritik er ikke alene kommet fra venstrepressen, men derimod også fra hele den konservative presse. Det er dog ikke for os socialdemokrater nogen glæde, for vi kan og vil ikke erstatte den interne italienske opposition. I Europas interesse ønsker vi, at den italienske regering må få succes med sit formandskab, for der er alt for meget på spil til andet.
Problemet er blot, hr. Berlusconi, de selvmodsigelser, vi har hørt fra italiensk side de sidste par måneder. Lad mig nævne udenrigspolitikken som et eksempel. Hr. ministerpræsident, De sagde i dag, at Europa skal indtage rollen som en aktiv protagonist på verdensscenen, og at vi har brug for diplomatiske og militære instrumenter. De nævnte endvidere, at vi skal have et stærkt partnerskab med USA. De har fuldstændig ret i alle tre synspunkter.
Men problemet er, at vi, hr. Berlusconi, i de seneste måneder har oplevet en ministerpræsident, som ikke har plejet forbindelserne til USA, men som derimod har indtaget rollen som den underdanige og blinde nikkedukke. Vi har, hr. Berlusconi, oplevet en ministerpræsident, som var meget forbeholden, da det drejede sig om at skabe en militær del. Jeg håber således, hr. ministerpræsident, at De i spørgsmålet om Mellemøsten er nået frem til en mere afbalanceret holdning og således eftertrykkeligt kan opfordre begge sider til at afstå fra at anvende vold. Vi skal bekæmpe terrorismen i Mellemøsten på akkurat samme måde, som vi skal kræve, at det israelske militær trækker sig tilbage, og at den umenneskelige mur tværs gennem Palæstina bliver fjernet.
Også med hensyn til de vigtige politiske opgaver på det økonomiske og finansielle område har det italienske formandskabs udtalelser hidtil været selvmodsigende. Det af Dem og hr. Tremonti foreslåede investeringsprogram for infrastrukturen, forskningen og udviklingen er som sådant et godt forslag. Men det står endnu ikke klart, om dette blot er et træk, der skal svække budgetdisciplinen, eller om Italien vil bruge Europa til at finansiere projekter, landet selv har svært ved at finansiere. Også i denne forbindelse vil jeg bede Dem om at lægge en mere klar og åben holdning for dagen, hvis vi i fællesskab skal gennemføre forslagene i Delors' hvidbog og Kommissionens forslag. Jeg tænker især på de forslag, Kommissionen senest har stillet under Karel van Mierts forsæde. Hvis De kan klare, hr. ministerpræsident, at komme med et kohærent og præcist forslag, vil de også opnå støtte fra Socialdemokraterne.
Hr. rådsformand, under ethvert formandskab er der risiko for en sammenblanding af nationale og europæiske interesser. Desværre har offentligheden i de seneste par måneder fået det indtryk, at det i Deres tilfælde også drejer sig om personlige og politiske interesser. Det er farligt for formandskabet i EU at sammenblande personlige, nationale og europæiske interesser, ...

... og jeg håber, at De under Deres formandskab vil gøre alt for at gøre det klart, at De ikke taler som en partisk italiensk ministerpræsident, men derimod som formand for Rådet i EU. Hvis De gør det, vil vi godt nok stadig betragte Dem med kritiske øjne, men vi vil også støtte Dem i forbindelse med Deres opgaver.
(Bifald)
Di Pietro (ELDR).
Hr. formand, som italiener og medlem af Europa-Parlamentet er jeg både forlegen og bekymret, men også stolt over, at mit land, Italien, i dag har overtaget EU-formandskabet. Jeg er forlegen over den omfattende bebrejdelse, kritik, sarkasme og latterliggørelse af mit land på grund af det, der desværre med rette er blevet kaldt den italienske uregelmæssighed, nemlig den alvorlige interessekonflikt, som Italiens rådsformand er involveret i. Jeg føler mig også ydmyget, for jeg må indrømme, at hver gang den italienske rådsformand giver udtryk for en idé, beskriver et forslag eller gennemfører en foranstaltning på det økonomiske, finansielle og informationsmæssige område og ikke mindst på retsområdet, ved vi faktisk aldrig, om han gør det for at tage hensyn til vores interesser eller til sine venners interesser. Eller rettere sagt ved vi det desværre godt i Italien, når vi tænker på det, han har gjort hidtil.
Jeg er bekymret, for jeg håber ikke, at den interessekonfliktvirus, som ydmyger Italiens demokrati, også breder sig til Europa. Den sande kræftknude for demokratiet er nemlig dette, hr. rådsformand Berlusconi, og ikke dommernes arbejde, som De så tåbeligt sagde den anden dag. Jeg er dog også stolt - ja, stolt - for de italienske institutioner består gudskelov ikke kun af rådsformanden og de venner, som han har medbragt, navnlig i det italienske parlament. Derfor er jeg sikker på, at Italiens ledelse af EU i sin helhed - med alle institutionernes bidrag, også bidraget fra oppositionen - vil give et godt resultat på trods af den italienske uregelmæssighed, som heldigvis er forbigående.

Cossutta (GUE/NGL).
Hr. formand, Italien, som for længe siden var en af Det Europæiske Fællesskabs stiftere, har i dag den vigtige opgave at gennemføre EU's historiske udvidelse på kontinentet og vedtage dets første forfatningscharter. Dette er vores ønske, og det er også vores pligt, men det er ærligt talt en ulempe for Italien og Europa, at den person, der skal repræsentere os i dette halvår, er Silvio Berlusconi. Hele Europa ved, at hans person er et udtryk for en uregelmæssighed, som ikke eksisterer magen til i hele verden. Han og hans arbejde er i høj grad tynget af den permanente konflikt mellem hans personlige interesser og det italienske og europæiske samfunds interesser. Han er Italiens rigeste mand, og hans enorme økonomiske magt og private anliggender, der gør sig gældende på alle områder, er i konflikt med lovene, reglerne og selve statens grundprincipper. Sandheden er, at de er i konflikt med retsvæsenet. Det er meget trist for Italien og Europa at skulle læse de hårde domme over ham i de enkelte landes mest kendte dagblade. Dem har De alle læst, kære kolleger, så jeg vil ikke gentage dem. Det er strenge, men retfærdige domme.
Det bekymrer os alle sammen meget stærkt, at Rådets formand er en person, som under Irak-krigen ikke arbejdede for at samle Europa, men for at splitte Europa, hvorved han gik imod ønsket hos den altovervejende del af den europæiske befolkning, og idet han - sådan som han har gjort før - indtog en underdanig holdning over for USA; en person, som i internationale spørgsmål handler uden hensyntagen til den dominerende linje i Europa, f.eks. når det gælder forbindelserne med Israel og Palæstina eller den dramatiske indvandringssituation; og en person, som i økonomiske og sociale spørgsmål - først og fremmest indgrebet i pensionerne - har valgt en yderst liberalistisk og dybt upopulær linje.
Berlusconi repræsenterer højrefløjen, og det er Europas værste og farligste højrefløj. Derfor gør jeg mig ingen illusioner. Jeg forudser ærligt talt, at Berlusconis ledelse bliver en total fiasko. Jeg håber, at det i det mindste lykkes at begrænse skaderne mest muligt - både i Europas og i mit italienske fædrelands interesse - og jeg vil gerne gøre det klart, at det er noget, som vi så afgjort vil arbejde for med en klar national ansvarsfølelse og en europæisk overbevisning, hvilket netop er det modsatte af det, som Berlusconi og hans politik står for.

Nogueira Román (Verts/ALE).
Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, mine damer og herrer, her i Parlamentet og i det europæiske samfund hersker der dyb mistillid til det italienske formandskab. Naturligvis ikke på grund af Italien, som er vores kulturs, mange af vores sprogs og selve den europæiske idés vugge, men på grund af hr. Berlusconis politiske personlighed.
De, hr. Berlusconi, er en af hovedrepræsentanterne for vores tids autoritære højrefløj, hovedperson i den hjemlige og internationale klassekamp, de riges kamp mod de fattige og arbejderne. De går endda så vidt som til at kalde personer som kommissionsformand Prodi, kritiske journalister og dommere, der dømmer Dem, for "kommunister". De anvender gammeldags sprogbrug, en huleboers sprog, og glemmer, hvilket århundrede De befinder Dem i. De er ven med Sharon og imod Arafat.
Denne mistillid er blevet slået fast af hovedelementerne i Deres tale i dag. De sætter EU's forfatning lavere end forholdet til USA. De ignorerer den kaotiske og tragiske situation i Irak, som er frembragt af regeringer, der er venligtsindede over for Dem. De glemmer katastrofen med Prestige, som hovedsagelig gik ud over min region, Galicien. De nedvurderer betydningen af de konstante dødsfald blandt indvandrere, både ud for vores kyster og på den italienske ø Sicilien. De nævnte ikke et ord om det sociale Europa, den sociale og territoriale samhørighed, ikke engang i lyset af udvidelsen. De forsvarede ikke udtrykkeligt forfatningsudkastet.
I Italien, hr. formand, fik De immunitet. Her som rådsformand får De den ikke.

Abitbol (EDD).
Hr. formand for Rådet, jeg vil, som sig hør og bør, gerne byde formandskabet velkommen, men jeg må også straks påpege, at jeg er grundlæggende uenig med Dem, når De lægger vægt på at bruge formandskabet til at placere EU i kølvandet på USA. Det ønsker de europæiske folk ikke, hvilket de viste under Irak-krigen. Det er heller ikke i overensstemmelse med EU-institutionernes ønsker. Således har Kommissionen repræsenteret ved kommissær Patten - som ikke kan beskyldes for at være voldsomt venstreorienteret - og kommissionsformand Prodi - som man måske i lidt højere grad kunne mistænke for noget sådant - og endog Rådet, i alt fald tilsyneladende, i lighed med Parlamentet givet udtryk for, at de ønsker en multilateral verden under FN's og ikke USA's beskyttelse.
Europæerne forventer, at en sådan selvstændig europæisk identitet manifesterer sig. Der eksisterer en offentlig mening, hr. Berlusconi. Gør den ikke til skamme. Hvad nytter vel den såkaldte forfatning, som - uanset om man glæder sig over den eller finder den foruroligende - betegner et væsentligt skridt i retning af europæisk suverænitet, hvis vores kontinent blot ender som appendiks til det amerikanske imperium? Hr. formand, traktaten skal undertegnes i Rom i begyndelsen af maj 2004, og det er således mit håb, at De af Deres fulde hjerte vil opfordre kollegerne i regeringskonferencen til at sende denne forfatning til folkeafstemning. De europæiske folk besidder alene suverænitet og er dermed alene beføjet til at afstå denne.
Endelig, hr. formand, afholdes under Deres formandskab Verdenshandelsorganisationens ministerkonference i Cancún - ja, det forekommer mig egentlig mere korrekt at anvendelse betegnelsen den globale handelsorganisation. Jeg håber i forlængelse af det anførte, at det gamle Europa, som vi trods alt er knyttet til, ikke ved den lejlighed ofrer sine kulturer, sine livsformer og Fællesskabet på den hæmningsløse frihandels alter. Landbruget er allerede mere eller mindre blevet omstruktureret i overensstemmelse med Verdenshandelsorganisationens forskrifter. Jeg frygter, at vores kulturer, vores identitet og egenart, som trods alt har dannet udgangspunkt for civilisationer verden over, lider samme skæbne.

Dillen (NI).
Hr. formand, hr. ministerpræsident, først vil jeg gerne undskylde for de mange fornærmelser, som de belgiske ministre og partiformænd har rettet imod den italienske regering og dens ministerpræsident. Jeg tænker i særdeleshed på udenrigsministeren, hr. Louis Michel, og formanden for det vallonske socialistparti, hr. Elio di Rupo. Italienerne skal vide, at langt de fleste flamlændere er forlegne over disse herrer, der ønskede at optræde som enerådende moralske riddere, mens de i virkeligheden var bedre tjent med at skabe orden i eget hus.
Trods dette er vi ikke enige i den italienske regerings politik på alle punkter. Der er f.eks. Deres holdning til Tyrkiets tiltrædelse af EU. Mit parti, Den Flamske Blok, håber ikke desto mindre, at det italienske formandskab vil arbejde for en stram indvandringspolitik og en kraftig indsats imod den stadigt voksende ulovlige indvandring og alle de problemer med kriminalitet og social korruption, som den fører med sig.
Europa fortjener proaktive politikere, der nægter at give efter over for den politiske korrektheds terror. Hvis det lykkes det italienske formandskab at udarbejde en konkret europæisk politik på alle disse områder, vil det kunne regne med vores støtte.
Evans, Jonathan (PPE-DE).
Hr. formand, hr. formand for Rådet, jeg vil indlede med at give udtryk for vores uforbeholdne ønske om, at De må få et succesfuldt formandskab. På det seneste har debatten om EU's struktur, beføjelser og institutioner domineret næsten enhver europæisk diskussion. Derfor er det et frisk pust, at De har gjort forfølgelsen af Lissabon-strategien til Deres vigtigste politiske mål.
Vi må være parate til udfordringerne ved økonomiske ændringer og reformer. På et tidspunkt, hvor Europa har deflation og stagnation, er det opmuntrende at se, at De erkender nødvendigheden af at puste nyt liv i processen med større liberalisering af de europæiske økonomier. I forbindelse med Lissabon-strategien har vi brug for reel handling i stedet for tom retorik.
De millioner af arbejdsløse i hele Europa ønsker varige job snarere end vores tilsyneladende besættelse af institutionel design og arkitektur. Job og velstand vil få mere direkte og reel indflydelse på hverdagen for de borgere, som vi er her for at repræsentere, end vores roden rundt med EU's institutioner.
Med hensyn til regeringskonferencen og den fremtidige nye forfatningstraktat vil jeg opfordre Dem og de øvrige statschefer indtrængende til at vende tilbage til de mål, der blev fastsat i Laeken. De var blandt de europæiske ledere, der mente, at konventet skulle bringe EU nærmere på borgerne. Nogle af os tvivler alvorligt på, at det bliver resultatet. De europæiske regeringer bør være meget bevidste om den erklæring fra Laeken, når de indleder forhandlingerne under regeringskonferencen.
Vores politiske eliter har altid antaget, at Europa kun kan blive en succes i kraft af regelmæssige institutionelle forandringer. Men vores udvidede Europa med 25 stater bør være et sted, hvor behørig respekt for nationalstaternes mangfoldighed støttes og forsvares. At påtvinge en spændetrøje af ensartethed kan kun skade enhedens sande interesser i EU.
Jeg bifalder også Deres erklæring i forbindelse med Deres vigtigste mål, hvor De siger, at det er vigtigt, at afslutte regeringskonferencens arbejde af hensyn til respekten for demokrati og gennemsigtighed. Vi har tiltro til, at De vil overholde det under de kommende regeringsforhandlinger.
Jeg vil også gerne have afklaret et spørgsmål, som jeg rejste over for vores formand, hr. Cox, i går i Parlamentet. Tiltrædelseslandene vil blive berørt af resultatet af regeringskonferencen på samme måde som de nuværende 15 medlemsstater. Jeg mærker mig, at de vil deltage i regeringskonferencen på lige fod med de nuværende medlemsstater. Hr. Cox gentog den erklæring over for mig i går efter min tale. Men hvad betyder det i praksis? Det må betyde, at tiltrædelseslandene har fuld og lige ret til at stemme i Rådet om resultatet af regeringskonferencen. Måske kan De bekræfte, at det også er Deres opfattelse.
Jeg bifalder også Deres klare ønske om at puste nyt liv og ny styrke i de transatlantiske forbindelser. De seneste begivenheder har svækket de stærke forbindelser mellem Europa og USA. De sagde i går til en avis, at Vesten skal være forenet. Der kan ikke være konkurrence mellem os og USA. På grund af den seneste tids stigende spændinger mellem USA og nogle lande forventer vi, at De vil give dette en høj prioritet. Vi må sikre os, at EU på forsvarsområdet ikke forfølger mål, som fører til et modsætningsforhold til NATO's institutioner.
Schulz (PSE).
Hr. formand, mine damer og herrer, først vil jeg gerne komme med en kommentar til hr. Poettering, som havde positive ord at sige om Rådets repræsentanter, der er rejst hertil fra Italien: Hr. Berlusconi, hr. Fini, hr. Frattini, hr. Buttiglione, og jeg var faktisk bange for, at han også ville nævne hr. Maldini og hr. Del Piero og hr. Garibaldi og hr. Cavour. Men han glemte en person, nemlig hr. Bossi. Han er også medlem af den italienske regering, og den mindste ytring fra denne mand er værre end alt det, der fik Parlamentet til at lægge Østrig på is og til at opponere mod Østrigs Frihedspartis deltagelse i den østrigske regering. Ham må vi ikke glemme.

De er, hr. rådsformand, ikke ansvarlig for Deres ministres intelligenskvotient, men de er dog ansvarlig for det, de siger. De ytringer, hr. Bossi - Deres minister for indvandringspolitikken kom med, og som De nævnte i Deres tale, er på ingen mulig måde forenelige med EU's charter om grundlæggende rettigheder. De har som rådsformand til opgave at forsvare disse rettigheder, så jeg opfordrer Dem til at forsvare disse rettigheder over for Deres egen minister.
Jeg vil gerne kommentere den ordlyd, hr. Di Pietro anvendte. Interessekonflikten, sagde han, må ikke forpurre tingene på europæisk plan. Det har han ret i, og nu har man i Parlamentet i mange dage været i den svære situation, at man, når man taler om det italienske formandskab, hele tiden bliver mindet om, at man skal være forsigtig med at kritisere hr. Berlusconi for det, han gør i Italien, for den kritik hører ikke hjemme her i Europa-Parlamentet. Hvorfor ikke? Er Italien ikke medlem af EU?
(Bifald)
Naturligvis hører den hjemme her, og jeg fortæller Dem gerne hvorfor. Det, De gør som ministerpræsident i Italien, er Deres demokratisk valgte kolleger i det italienske parlament ansvarlige for at diskutere med Dem, men det, De gør her som rådsformand, det er vi ansvarlige for. De talte om friheden, sikkerheden og retfærdigheden, om Tampere-processen. I den forbindelse anvendte De et begreb: Europol. Men der var tre begreber, De ikke anvendte, og nu vil jeg gerne minde Dem om og bede Dem om at sige noget om disse tre ting. Hvad har De tænkt Dem at gøre for at fremskynde oprettelsen af en europæisk anklagemyndighed?
(Bifald)
Hvad har De tænkt Dem at gøre for at fremskynde den europæiske arrestordre? Hvad har De tænkt Dem at gøre for at opnå en gensidig anerkendelse af dokumenter i forbindelse med grænseoverskridende straffesager? Der er desuden brug for en reform i Deres eget land, hvad angår dokumenters ægthed. Hvis De gennemfører en reform i Deres eget land, vil den europæiske arrestordre nemlig kunne træde i kraft meget hurtigere.
Det glæder mig alligevel, at De er til stede i dag, og at jeg kan diskutere med Dem. Det har vi ikke mindst Nicole Fontaine at takke for, for hvis Nicole Fontaine ikke havde haft så stort held med at forsinke immunitetssagen for hr. Berlusconi og hr. Dell'Utri, Deres assistent, som i dag for en gangs skyld er til stede, så havde De ikke længere nydt den immunitet, som De har brug for. Også dette er endnu en sandhed, som må siges i dag.
(Tilråb)
Sbarbati (ELDR).
Hr. formand for Rådet, som italiener og medlem af Europa-Parlamentet for Europas republikanske bevægelse i ELDR-Gruppen og for hr. Martellis Demokratiske Socialister kan jeg kun ønske, at dette halvår bliver en sikker succes for Europa og Italien. Hvis De skal løse de vanskelige opgaver, der venter Dem - lige fra de store infrastrukturer til pensionsspørgsmålet og den illegale indvandring - er der dog ikke brug for smarte tv-slogans, men for et dygtigt og kreativt politisk mæglingsarbejde, så De holder de løfter, De har givet Parlamentet. Derfor skal De gøre en meget stor indsats, hvor De fokuserer på de vigtige internationale beslutninger, først og fremmest den nye forfatning for et EU med 25 medlemmer. I forfatningens tekst er alle fremskridt velkomne, men det er absolut ikke tilladt at gøre nogen tilbageskridt.
Genskabelsen af et reelt partnerskab med USA skal starte med et direkte forhold til EU, hvor Europa gradvist påtager sig ansvaret og ledelsen i NATO, og hvor forholdet er moderat og hverken fjendtligt eller underdanigt. Derfor, hr. formand, bør vi efter vores mening absolut opmuntre Storbritannien til at deltage i Den Monetære Union med det formål at give Europa en stærkere stilling på internationalt plan.
Den anden vanskelige styrkeprøve, der venter Dem, er løsningen på Mellemøsten-spørgsmålet, og her skal De være opmærksom på, at køreplanen kræver en meget upartisk holdning. Europas indsats må således ikke kun være rettet mod den ene af parterne. Det er vigtige opgaver, hr. formand, som jeg endnu en gang vil ønske Dem held og lykke med, også på Italiens vegne.

Fiori (PPE-DE).
Hr. formand, hvis der er noget, som bekymrer mig i Europas situation - og som vi også så et par eksempler på her til morgen - er det en politik, der alt for ofte henviser til sig selv. Derfor er jeg sikker på - og det vil kendsgerningerne bekræfte - at Deres løfte om opfylde de europæiske borgeres forventninger i det daglige vil præge det halvår, hvor De har formandskabet. Formålet med vores taler er at forsøge at give et bidrag til redegørelserne. Det er meget vanskeligt i dette tilfælde, hr. formand, eftersom de spørgsmål, der blev behandlet, dækker alle vores forventninger. Der er kun et enkelt punkt, som jeg gerne vil henlede Deres opmærksomhed på. I halvåret med italiensk formandskab skal vi fastlægge nye regler for samhørighedspolitikkerne. Jeg mener dog, at det italienske formandskab bør minde EU om en række præcise ansvarsområder, nemlig styrkelsen af den økonomiske og sociale samhørighed, mindskelsen af de forskelle, som stadig eksisterer mellem mange EU-regioners udviklingsniveauer, og som udvidelsen gør endnu tydeligere, samt indførelsen af en geografisk solidaritet. Her tænker vi på de regioner, der ligger længst væk. Dette skal i øvrigt ske ud fra tre principper, nemlig at det er vanskeligt at føre en samhørighedspolitik uden midler, at de sektorpolitikker, som EU er ved at udarbejde - tænk blot på konsekvenserne af reformen af landbrugspolitikken - skal bidrage til et stort ideal om europæisk samhørighed, og at der i det nye europæiske samhørighedsbegreb også skal tages højde for fleksibilitetskriteriet.
Til sidst vil jeg komme ind på et punkt, som hr. Tajani allerede har været inde på, nemlig at alle disse politikker bliver konkretiseret med regeringskonferencens arbejde og bliver bekræftet af konventet. Efter min mening er en henvisning til de værdier, som Europa bygger på, nemlig en udtrykkelig henvisning til de kristne værdier, et bidrag til vores historie.

Titley (PSE).
Hr. formand, jeg har været medlem af Parlamentet i 14 år. I den tid har jeg hver sjette måned modtaget bunker af dokumenter fra det tiltrædende formandskab, der fortæller mig om dets prioriteter - men ikke denne gang. Jeg har ikke modtaget noget. I går gik jeg ind på formandskabets websted - det var formandskabets første dag - for at se dets prioriteter, og der var en besked om, at intet ville være tilgængeligt før kl. 16.30. Så jeg tænkte, at hemmelighedskræmmeriet måtte betyde, at der ville komme en vigtig meddelelse. Jeg ventede med tilbageholdt åndedræt. Men vi fik bare de sædvanlige flammende ord.
Det får mig til at tænke, at den egentlige grund til denne forsinkelse og de manglende informationer ganske enkelt er, at dette formandskab ikke er klar. Det bekymrer mig. Samtidig med at Europa står over for nogle af dets største udfordringer, såsom hvordan næste års udvidelse skal forberedes, har vi et formandskab, der synes at have været så optaget af interne anliggender, at det ikke har forberedt sig ordentligt på formandskabet. Jeg spekulerer på, om dette er det dårligst forberedte formandskab i min tid i Parlamentet.
Jeg er også bekymret over manglen på sammenhæng. Jeg vil ikke gentage det, som hr. Swoboda sagde, men jeg er enig i det. I dag har vi imidlertid hørt om formandskabets iver efter at udvikle et europæisk forsvar. Jeg må konstatere, at det var netop den regering, der forkastede A 400 M, som til syvende og sidst er nøgleelementet i den europæiske forsvarskapacitet. Det får mig til at spekulere på, hvor mange af disse flammende ord, der bliver gjort til virkelighed.
Jeg er også bekymret over regeringens indbyrdes modstridende udtalelser om migration. Vi har haft nogle meget følelsesladede taler om dette spørgsmål. Vi kan ærligt talt ikke basere det vigtige spørgsmål om asyl og indvandring på rygmarvsretorik, der kun hidser vores befolkninger op og giver næring til deres ængstelse. Vi må vise politisk lederskab og have en afbalanceret strategi, både når vi ser på integration af indvandrere - noget, som Europa-Parlamentet vil kigge på for første gang under dette formandskab - og når vi ser på forvaltning af indvandring baseret på vores økonomiske behov og indvandrernes egne behov. Jeg håber, at formandskabet vil udvise netop det politiske lederskab i dette spørgsmål.
Schmidt, Olle (ELDR).
Hr. formand, i Italien hævder De ofte, at De udsættes for politisk forfølgelse af Deres kritikere. Det vil ikke ske her. Men Deres arbejde vil blive overvåget nøje. Her er der ingen immunitet mod politiske dumheder og bommerter. Til efteråret skal EU blive enig om en asyl- og indvandringspolitik, som bygger på humanisme og medmenneskelighed. Det sagde De ikke så meget om i Deres tale, hr. Berlusconi. For at det skal lykkes, kræves et tydeligt lederskab, som kan handle med legitimitet og autoritet. Jeg må desværre stille mig spørgende, om den italienske regering virkelig er i stand til at påtage sig det ansvar i dag. En af Deres egne ministre, som det tidligere blev nævnt, kræver, at politiet skal skyde med skarpt mod flygtninge, der søger friheden i Deres land, hr. Berlusconi. Det er De nødt til at tage tydeligt afstand fra i dag.
Deres egen rolle som ejer af italienske medier har ført til, at regeringen styrer indholdet i både den private presse og offentligt fjernsyn. Det er en meget foruroligende udvikling, som berører hele EU, og som ikke ville være blevet accepteret, hvis det var sket i nogen af EU's nye medlemslande. Det dystre spørgsmål, man må stille sig i dag, er, om Italien er et land, der opfylder de politiske Københavnskriterier. Jeg håber, at De beviser, at vi kritikere og skeptikere tager fejl, hr. Berlusconi. Jeg vil til slut alligevel ønske Dem held og lykke i de kommende seks måneder.

Sudre (PPE-DE).
Hr. formand, lad mig sige, hr. rådsformand, at vi har tillid til det italienske formandskab. Vi ved, De forstår at forene politisk målrettethed og forsonlighed for at fremme den europæiske integration.
Når det gælder det internationale plan, er de transatlantiske forbindelser selvsagt afgørende. EU bør regelmæssigt føre samtaler med USA, som det var tilfældet for nylig i Washington. Hvad angår de spørgsmål, som giver anledning til konflikter på tværs af Atlanten, såsom beskyttelse af miljøet, bør der anlægges en mere pragmatisk indfaldsvinkel.
Vi deler det italienske formandskabs synspunkt, hvad angår regeringskonferencen. Den bør være kortvarig og om nødvendigt overtage EU-Konventets udkast til en forfatning uændret og frem for alt ikke genåbne Pandoras æske og debatten om de nationale krav. Vi er i færd med at vedtage en fælles forfatning, som er udarbejdet i fuld åbenhed. Lad os gribe denne enestående chance og gå i brechen for undertegnelsen af den nye forfatningstraktat i Rom.
Parallelt med EU's udvidelse bør borgerne føle sig i sikkerhed inden for Unionens grænser i forvisning om, at Unionen er opmærksom på trusler udefra i form af illegal indvandring, organiseret kriminalitet og terrorisme. Vi bør nu med beslutsomhed gennemføre konklusionerne fra Det Europæiske Råd i Thessaloniki.
Hvad angår det økonomiske aspekt, er det italienske formandskabs planer om at sætte fornyet gang i udviklingen af det transeuropæiske transportnet, når det gælder landevejs-, jernbane- og søtransport, samt planerne for forskning og udvikling helt nødvendige. Som den franske premierminister, Jean-Pierre Raffarin, påpegede, er europæerne forbundet ved stabilitets- og vækstpagten. Vi ser derfor gerne, at EU tager initiativer, der fremmer væksten.
Som repræsentant for de oversøiske områder vil jeg understrege, at det er vigtigt af hensyn til den sociale samhørighed, at EU gør alt for at imødegå den isolation, der kendetegner regioner, som er beliggende fjernt fra Europas centrum. En sådan indsats er en nødvendig dimension af den europæiske solidaritet.
Vi opfordrer det nye formandskab til i forbindelse med Euro-Middelhavs-konferencen, der afholdes i Napoli den 2.-3. december 2003, at udvikle forbindelserne, især når det gælder handel, landbrug, infrastrukturer og indvandring, således at Barcelona-processen ikke går i stå.
Endelig støtter vi varmt ethvert politisk initiativ på europæisk og nationalt plan, som tager sigte på at fremme den sproglige mangfoldighed. Et Europa med 20 sprog og lige så mange forskellige kulturer er en rigdom og må ikke reduceres til et Europa med et enkelt sprog. Det forudsætter imidlertid, at vi alle gør en indsats, og vi forventer, at det italienske formandskab vil tage konkrete initiativer på dette felt.

Berès (PSE).
Hr. formand, hr. formand for Rådet, jeg vil betro Dem, at jeg foretrækker Deres forsonlige præsentation frem for den franske premierministers indlæg i går her i Strasbourg, som kun tjente til at så splittelse. Det skal dog tilføjes - og De vil givetvis have bemærket det under den igangværende debat - at vi, uagtet de mange ord, vurderer Dem på Deres handlinger. Og De ved, at Europa-Parlamentet stiller store forventninger til Deres indsats for at sikre en vellykket regeringskonference. Det er Europa-Parlamentets forventning, og det er min gruppes forventning af hensyn til demokratiet, som udøves på alle niveauer, det være sig på europæisk plan eller i de enkelte medlemsstater, under iagttagelse af chartret om grundlæggende rettigheder, som vi netop har indføjet i udkastet til forfatning for Europa.
Jeg har netop, meget sent, opdaget, at Deres arbejdsprogram er tilgængeligt på engelsk - jeg forstår beklageligvis ikke italiensk - og jeg ser, man taler om Jacques Delors' hvidbog. Det glæder mig, for jeg er af den opfattelse, at Jacques Delors havde ret. Blot er vi, lige siden Jacques Delors præsenterede sit storstilede projekt vedrørende transeuropæiske net og infrastrukturer i EU, blevet bremset af et og samme problem, nemlig finansieringen. De foreslår finansiering via Den Europæiske Investeringsbank, men EIB er og bliver en bank. De finder ikke nogen løsning ud over europæisk låntagning. Hr. rådsformand, er De parat til at kæmpe for et europæisk lån til finansiering af disse anlægsarbejder? Ellers bliver det blot ord, ord og atter ord. Er denne vækstplan virkelig en vækstplan, som har til formål at sætte gang i væksten på europæisk plan, eller skal den blot støtte den italienske økonomi, som har svært ved at opfylde stabilitetspagtens krav?

Bodrato (PPE-DE).
Hr. formand, blandt de spørgsmål, der er på det italienske formandskabs dagsorden, har Europa-Parlamentet naturligvis lagt særlig vægt på regeringskonferencen, som skal vedtage konventets forslag. Forfatningen bliver et historisk vendepunkt, som leder tankerne hen på Rom-traktaten af 1957. Europa-Parlamentet forventer dog, at der gøres fremskridt med hensyn til flertalsafgørelser og en fælles udenrigspolitik, som efter Parlamentets opfattelse er det eneste alternativ til den amerikanske unilateralisme og det mest seriøse grundlag for forståelsen mellem Europa og USA. Jeg håber også, at man gør sig nogle overvejelser omkring den kendsgerning, at de menneskelige værdier, som tydeligt kommer til udtryk i forfatningens bestemmelser og har til formål at beskytte EU-borgerskabet, har kristne rødder. Kristendommen begrænser ikke politikkens verdslighed.
Det italienske formandskab har mulighed for at gøre de transeuropæiske net, der i Kommissionens prioriterede projekter er angivet som målsætninger, som skal styrke Europas territoriale samhørighed, til en del af et mere omfattende projekt. Som De sagde, hr. rådsformand Berlusconi, og som kommissionsformand Prodi gentog, er det dog nødvendigt at sætte flere midler af til forsknings- og innovationspolitikken, eftersom den europæiske økonomis konkurrenceevne navnlig afhænger af disse investeringer.
Endelig skal det italienske formandskab gennemføre det initiativ, som blev ridset op i Thessaloniki, og som tager sigte på at skabe en indvandringspolitik, hvor der er en konkret ligevægt mellem legalitet og modtagelse, og som således respekterer de værdier, der er nedfældet i EU-chartret om grundlæggende rettigheder.
Til sidst vil jeg sige, at når vi fremmer EU's Middelhavspolitik, skal vi være klar over, at ingen af de initiativer, som er rettet mod de sydlige Middelhavslande, kan få succes, hvis ikke de baseres på en stærk fredspolitik, som garanterer Israels sikkerhed, men som også giver palæstinenserne et fædreland. God arbejdslyst!

Goebbels (PSE).
Hr. formand, det italienske formandskabs forslag, når det gælder den økonomiske politik, er på samme tid interessante og foruroligende. Den italienske regering synes i virkeligheden at ville det umulige. Udsagnene er indbyrdes modstridende. Stabilitetspagten skulle således blive både stærkere og mere fleksibel. Man taler om en "Maastricht-pensionsløsning", hvilket umiddelbart betragtet ikke giver mening.
Hr. Berlusconi beder os overveje, hvorledes der sikres en bæredygtig social dækning i Europa. Den Socialdemokratiske Gruppe er på ingen måde blind for, at kontrakten mellem generationerne i den aktuelle situation volder problemer. Gennemsnitslevealderen er glædeligvis steget, hvilket imidlertid sammenholdt med kortere arbejdsperioder medfører, at antallet af erhvervsaktive falder i forhold til antallet af pensionister. Det giver selvsagt anledning til problemer, når det gælder finansieringen af de offentlige systemer, som er baseret på et solidaritetsprincip. De private pensionsfonde, som er opsparingsbaserede, har imidlertid lignende problemer. I USA og i Storbritannien og også i andre lande melder pensionsfondene om underskud og alvorlige likviditetsproblemer. Overalt ændres pensionsfonde med fast ydelse til fonde med fast bidrag. Arbejdstagerne ved med andre ord, hvad de skal betale, men de ved ikke længere, hvilke ydelser, de er berettiget til på det tidspunkt, hvor de når pensionsalderen. Vidner "Maastricht-pensionsløsningen" i virkeligheden ikke om, at man ønsker at reducere det offentliges forpligtelser, når det gælder pensionerne? Formandskabet bør snarest præcisere, hvilke mål der forfølges i denne henseende. Socialdemokraterne accepterer under ingen omstændigheder, at der bliver tale om pensionernes Waterloo.
Hr. Tremontis forslag vedrørende transeuropæiske transportnet ligger på linje med den politik, min gruppe har prioriteret højt og argumenteret for i flere år. Men da konceptet ikke er klart, og finansieringen på ingen måde er sikret, er det vanskeligt at vurdere, hvilken indvirkning opbygningen af de fremtidige transeuropæiske net får på de europæiske konjunkturer.
Som anført af formanden, hr. Ciampi, og det skal være min afsluttende bemærkning, hr. formand, er der ikke stabilitet uden vækst, og der er ikke vækst uden stabilitet. Vækst og stabilitet er de to kræfter, som kan drive den europæiske økonomi fremad.

De Sarnez (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil ønske det italienske formandskab held og lykke, og jeg vil ønske, det bliver et både harmonisk og effektivt formandskab. Formandskabet overtages på et tidspunkt, som er særdeles afgørende for Europas fremtid. Jeg tilslutter mig ønsket om, at en ny forfatningstraktat må se dagens lys under dette formandskab, sådan som flere allerede har anført. Italien er et af de store europæiske lande og har avlet store europæere. Jeg er sikker på, at rådsformanden, kommissionsformanden og næstformanden for konventet i bevidstheden om denne arv vil lægge vægt på at finde sammen om det væsentlige for at sikre, at Europa således får et nyt ansigt.
Den nye forfatning, som vi forhåbentlig vedtager ved folkeafstemning, udmærker sig set med mine øjne ved sin blotte eksistens. Denne længe ventede og grundlæggende tekst bør imidlertid ikke være et mål i sig selv, men danne udgangspunkt for et nyt Europa. De kommende valg til Europa-Parlamentet vil i øvrigt efter min opfattelse være en anledning for borgerne til at bekræfte, at de ønsker at fortsætte udviklingen af de fælles europæiske politikker, hvad enten det drejer sig om koordinering af de økonomiske politikker, finanspolitikkerne, skattepolitikkerne eller socialpolitikkerne, eller det drejer sig om en europæisk forsvarsdimension, en forskningsdimension eller fastlæggelse af en fælles udenrigspolitik for omsider at sikre Europa en vægtig rolle på den internationale scene. Det vil være næste udfordring for alle, der støtter tanken om et Europa, som rækker videre, og som forener os.
Der påhviler det italienske formandskab et stort ansvar for at sikre, at der gøres fremskridt, når det gælder uddannelsesområdet og det kulturelle område. De må sikre, at der gøres fremskridt, hvad angår det videnbaserede Europa, og jeg håber, vi hurtigst muligt kan vedtage Erasmus Mundus-programmet, således at det kan iværksættes allerede fra 2004.
Endelig tillader jeg mig at henlede Deres opmærksomhed på UNESCO's generalforsamling i oktober 2003, som vil behandle udkastet til en international konvention om kulturel mangfoldighed. Det er særdeles ønskeligt, at EU indtager og tilkendegiver en klar holdning til dette udkast.
Afslutningsvis vil jeg udtrykke ønske om, at den ånd, der kendetegnede Rom-traktatens underskrivere, også må råde under det italienske formandskab.

Terrón i Cusí (PSE).
Hr. formand for Rådet, det er på grund af vores tidsplan, at De har formandskabet i dette halvår, der er altafgørende for gennemførelsen af den europæiske arrestordre, en anmodning fra Europa-Parlamentet, en anmodning fra mit land, Spanien. Jeg beder Dem indtrængende om at gøre det nødvendige for at gennemføre den. EU bør selv bidrage til bekæmpelsen af terrorismen, især fordi vi i den seneste tid har set, at den militære vej har sine begrænsninger.
Den har også sine begrænsninger i spørgsmålet om indvandring. Med militære midler løser vi intet, og jeg taler ikke om rettigheder, men om effektivitet. Hr. rådsformand, intet er nemmere end at kritisere den nuværende regerings indvandringspolitik. De, Italien, er et tydeligt eksempel. De kritiserede den forrige regering i indvandringsspørgsmålet, og nu står De over for de samme eller værre problemer, og det er ikke engang nødvendigt, at oppositionen siger det, for det bliver sagt af Deres egen regering.
De beder os om ikke at medbringe italienske diskussioner her. Lad os indgå en pagt: Jeg beder Dem om nøjagtigt det samme. Hæv ikke tonen ved at medbringe de problemer, som De ikke kan løse på nationalt plan, her i Europa-Parlamentet. Kom ikke her med den italienske indvandringsdebat. Vi har ikke brug for den. Vi har ikke brug for en eskalering af overskrifter i pressen.
Det, vi har brug for, er at fortsætte med konklusionerne fra Thessaloniki med det indhold og den tone, som de blev nedskrevet i. Vi har brug for at fastsætte en politik om adgang, grænsekontrol, integration - et ord, der er forsvundet fra Deres program - og dialog med tredjelandene, ikke om illegal indvandring, men om indvandring og alt, hvad der vedrører indvandring. I en seriøs og rationel tone, uden at blande ulovlighed, sikkerhed og lovlighed sammen, uden insinuationer, som altid florerer, ikke fordi det ikke er politisk korrekt, hr. rådsformand, men fordi det i dette tilfælde ikke vil lykkes os at styre indvandringen og bekæmpe kriminaliteten, og det kan vi ikke tillade os.
Podestà (PPE-DE).
Hr. formand, De talte om et stort Europa, og med de nye landes optagelse befinder vi os faktisk i en tid, hvor Europa forsoner sig med sin egen historie og kultur. Men Europa bliver kun stort, hvis det også kan bevare sin evne til at konkurrere på det økonomiske område. Sådan som De sagde, kan Europa få indflydelse, hvis det forstår at træffe beslutninger. Hvis der er et spøgelse, som hjemsøger Europa i dag, er det risikoen for at miste konkurrenceevne på verdensplan. Derfor bifalder jeg Deres henvisning til Lissabon-strategien og det, som De skriver i Deres program, nemlig at konkurrenceevnens formål er en fælles fremgang. Efter Lissabon, hr. formand, har vi spildt - og jeg siger spildt - tre år. Derfor er det rigtigt at gøre det, som De har gjort, nemlig at finde nye udviklingslinjer og nye instrumenter, der gavner økonomien. Vi skal bruge vores fantasi og vores evne til at se bort fra det selvfølgelige, og derfor er forslaget om konkrete og abstrakte infrastrukturer - det vil sige menneskelig kapital og forskning - som ikke kun oprettes med offentlige midler, men også med private midler, den rigtige løsning.
Det er ligeledes nødvendigt at tage spørgsmålet om et bæredygtigt pensionssystem op på EU-plan. Vi er mange - både i og uden for Europa-Parlamentet - som er overbeviste om, at Deres formandskab bliver nøglen til succes for denne så kritiske fase i det forenede Europas opbygning. Til dem, der også i dag repræsenterede en vis middelmådig italiensk politik med deres giftigheder, vil jeg gerne sige, at i et demokrati er det eneste, som giver legitimitet, borgernes stemme. Måske er demokratibegrebet alt for nyt for dem til, at de har forstået det fuldstændigt. Som italienere og europæere er vi stolte af, at det er Dem, der står i spidsen for Europa i de næste seks måneder. God arbejdslyst, hr. formand!

Roth-Behrendt (PSE).
Hr. formand, hr. formand for Rådet, det italienske formandskabs program er jo i virkeligheden ikke til rådighed. Jeg måtte her til morgen hente det ned fra internettet og læse det på engelsk. Heldigvis forstår jeg engelsk, men desværre ikke italiensk. Jeg behøvede dog ikke at kunne meget engelsk for at læse det, der står i programmet om miljøpolitik, for det eksisterer nemlig slet ikke. De brugte nogle få venlige ord, som De egentlig lige så godt kunne have skrevet af efter en avis. Eftersom De henviste til Lissabon-processen, vil jeg nu gerne vide, hr. rådsformand, om De er klar over, at det i Lissabon-processen kræves, at bæredygtigheden og de miljøpolitiske foranstaltninger skal integreres i alle andre politiske områder. Hvis De er bekendt med dette, vil jeg gerne vide, hvordan De har tænkt Dem at gøre det. Og jeg vil også gerne vide, om det er rigtigt, at Deres regering er kommet med et papir, der hedder "Environment as an Opportunity" (miljøpolitik som en mulighed), og som går ud på, at det italienske formandskab skal udnytte det halve år til at begrænse og degradere EU's miljølovgivning. Hvis det er tilfældet, hr. Berlusconi, går jeg ud fra, at De straks lader dette papir makulere, og at De gør opmærksom på, at det er ulovligt.
Det kunne også være interessant at vide, om De vil udnytte Deres tid som rådsformand til at sikre, at EU's eksisterende lovgivning bliver gennemført i Italien, f.eks. kontrollen af adfærden på miljøområdet. Jeg vil gerne høre fra Dem, hr. Berlusconi, om mennesker, hvis de ikke overholder denne lov, kan strafforfølges, for det drejer sig om en lovovertrædelse, og jeg opfordrer også Kommissionen til at skride ind, hvis den har kendskab til manglende overholdelse af loven.
Endelig, hr. Berlusconi, ønsker jeg også at få at vide, om De under Deres formandskab vil praktisere den miljølovgivning, som De er ansvarlig for, og især, om De under Deres formandskab vil have miljøansvaret på Deres dagsorden. Det ville være rart, hvis De kunne fortælle, hvilke planer De har i denne forbindelse.
Tannock (PPE-DE).
Hr. formand, Jeg vil indlede med at takke Parlamentet for, at det gav rådsformanden mulighed for at afgive sin vigtige redegørelse uden afbrydelser. Jeg nærer stor kærlighed til Italien og er ven med Alleanza nazionale og Forza Italia i Parlamentet.
Hr. Berlusconi taler klogeligt positivt om debatten om et bredere Europa. Jeg er enig, og jeg bifalder styrkede forbindelser med især Ukraine og Moldova. Jeg vil anmode om en formel bekræftelse for første gang af, at de i henhold til traktatens artikel 49 har ret til at ansøge om medlemskab af EU. Ikke desto mindre er det beklageligt, at der ikke er en delegation for Europa-Kommissionen i Chisinau, og at Italien, i modsætning til Storbritannien, Frankrig og Tyskland, ikke har en ambassade i Moldova - til trods for dets forbindelser med de rumænsktalende befolkninger. Der må presses på for langt om længe at få løst det transnistriske problem, som afstumper og korrumperer den moldoviske stat. Styret afskar for nylig en delegation fra Europa-Parlamentet fra at rejse ind i det besatte område. At lægge pres på Rusland og Ukraine ville bidrage til at løse dette problem.
Det er også vigtigt, at EU engagerer sig konstruktivt i Belarus, hvor vi, uanset vores uenigheder, må engagere os positivt i områder af fælles interesse, f.eks. grænsekontrol, også for at anspore til reformer og demokrati og afholde regeringen fra selvbestaltet isolation.
Jeg opfordrer Rådet til at give EIB politisk mandat til for første gang at udstrække sine operationer til Ukraine og Moldova i forventning om deres eventuelle EU-kandidatur. EIB er trods alt allerede aktiv i Rusland, hvor jeg naturligvis bifalder hr. Berlusconis interesse og engagement. Jeg er tilfreds med styrkelsen af det transeuropæiske net, og det ville være en god begyndelse at få et højhastighedstog mellem Bruxelles og Strasbourg, der kunne gøre vores liv som medlemmer af Europa-Parlamentet mere tåleligt.
Jeg bifalder også den fornyede styrkelse af Lissabon-dagsordenen, for uden den ville vores kontinent tabe til de frembrydende markeder i Østen og de foreslåede frihandelsområder i Nord-, Syd- og Mellemamerika.
Endelig bifalder jeg Italiens bestræbelser på håndfast at sikre Europas sydlige grænser mod ulovlig indvandring. Men hvordan kan det hænge sammen med Kommissionens meddelelse om et bredere Europa, som indeholder et kontroversielt løfte om, at personer fra lande inden for Euro-Middelhavs-partnerskabet på et tidspunkt vil få fri bevægelighed?
De Rossa (PSE).
Hr. formand for Rådet, jeg vil som alle andre i Parlamentet ønske det italienske formandskab succes i de kommende seks måneder. Der venter vigtigt arbejde, og jeg håber, at den europæiske dagsorden, til trods for de bekymringer, som mange af os har, over Deres magtudøvelse i Italien, vil blive fremmet.
Parlamentets vurdering af Deres arbejde som rådsformand vil tage udgangspunkt i, hvor godt De fremmer den europæiske dagsorden. Andre spørgsmål vil de italienske vælgere og formentlig også de italienske domstole tage sig af til sin tid. Men lige nu er regeringskonferencen det vigtigste spørgsmål, som De skal tage Dem af.
Det er afgørende, at regeringskonferencen ikke får lov til at trække sig tilbage i mørket. Konventet om Den Europæiske Unions Fremtid har holdt offentlige møder, har diskuteret offentligt, alle disse spørgsmål er blevet vendt og drejet offentligt. Diplomater, der ikke er valgt, bør ikke have lov til at trække sig tilbage bag lukkede døre for at nedbryde konventets gode arbejde.
Derfor ligger der et meget vigtigt ansvar for Deres formandskab i at sikre, at der er aktindsigt i regeringskonferencens dokumenter og alle svarene på de dokumenter. Det er ikke nok blot engang imellem at forelægge omhyggeligt redigerede rapporter for Parlamentet i de kommende seks måneder. Vi må vide nøjagtigt, hvad der sker. Offentligheden, de nationale parlamenter og Europa-Parlamentet må have kendskab til den debat, der finder sted under regeringskonferencen. Vi kan ikke garantere Europas vælgeres støtte til resultatet af regeringskonferencen, medmindre folk er helt inde i den debat, som foregår dér.
Brienza (PPE-DE).
Hr. formand for Parlamentet, hr. formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, der var to gyldne regler, som fremgik af hr. Berlusconis indlæg, nemlig kontinuitet i udenrigs- og sikkerhedspolitikken og en opfordring til at dømme ud fra kendsgerningerne. Den mæglingslinje, som hr. Berlusconi bebudede, bygger på fornuft og hårdt arbejde, og det er den linje, som Europa bør lægge i alles interesse. Kendsgerningerne taler for sig selv: Europa står ved et historisk vendepunkt. Europa skal nemlig vedtage en forfatning, og der var almindelig enighed om det udkast, som man fremlagde, hvilket lagde en dæmper på de forskellige regeringers indsigelser, der dog vil dukke op igen på regeringskonferencen. Mægling er den eneste måde at skabe en positiv afslutning på.
Der er fire målsætninger for udenrigspolitikkens vedkommende, nemlig fredsprocessen i Mellemøsten, en genskabelse af de transatlantiske forbindelser, som Irak-krisen har slået skår i, iværksættelsen af nye operationer, som udføres af europæiske styrker under europæisk flag i Balkanlandene og endelig dialogen med de sydlige Middelhavslande, der er et af de stærke punkter i den linje, man har lagt i Europa-Kommissionen, som Romano Prodi på så glimrende vis står i spidsen for. Også i disse tilfælde vil den mægling, som De omtalte, hr. rådsformand, være af afgørende betydning. Lige fra Deres debut her i Parlamentet har det været Deres opgave at skabe klarhed, ikke bare omkring det italienske formandskabs prioriteringer, men også omkring den metode, som formandskabet agter at følge, og det gjorde De på en klar og sammenhængende måde med et sandt begreb om demokrati, ikke mindst da De bebudede, at Parlamentet i højere grad vil blive inddraget.
Endelig satte vi pris på løftet om at sætte gang i EU's økonomi, definere den fælles landbrugspolitiks fremtid og understrege Deres samarbejdsvilje, når det gælder vanskelige spørgsmål som indvandrings- og sikkerhedsspørgsmålet.
Til sidst vil jeg som italiensk parlamentsmedlem give udtryk for min stolthed - som et hvilket som helst andet europæisk parlamentsmedlem ville føle under sådanne omstændigheder - over at være med til at opbygge det EU, som i dag ledes af to italienske repræsentanter, nemlig Berlusconi og Prodi. Vi er sikre på, at de ikke skuffer os, men tværtimod viser sig Italiens historie og EU's opbygning værdig. Hr. Berlusconi, Deres formandskab får succes på trods af de italienske og europæiske sortseere, som er negative i dag, og De har PPE-DE-Gruppens fulde støtte her i Parlamentet. Jeg ønsker Dem held og lykke. Deres succes bliver Europas succes!

Santos (PSE).
Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, EU's italienske formandskab begynder i en periode, hvor der skal træffes vanskelige og komplicerede valg i den økonomiske politik. Hvis det skal få succes, er det bydende nødvendigt, at den euroskeptiske fase, der for kun kort tid siden fik den italienske regering til at fremsætte forbehold over for den fælles mønt, er et fuldstændig overstået kapitel.
Der skal imidlertid lyde anerkendende ord om det italienske formandskabs prioriterede mål om at puste nyt liv i den europæiske økonomi, der i øjeblikket synes stagneret og alt for afhængig af et opsving i den amerikanske økonomi. Det er derfor vigtigt at få et grundigt indtryk af det nye formandskabs konkrete forslag, både hvad angår lanceringen af et omfattende infrastrukturprogram med støtte fra EIB, og hvad angår genåbningen af debatten om en fleksibel gennemførelse af stabilitets- og vækstpagten, der ellers lægger budgetindskrænkningernes stramme tvangskorset ned over de europæiske økonomier, også når deres vækstrater, som det nu er tilfældet, er negative eller meget tæt på nul.
Dette formandskab, uafhængigt af hvem der tilfældigvis står i spidsen for det, kan kun få fuld succes, hvis alles indsats er rettet mod den europæiske integrations succes. Jeg håber, at formanden får succes.

Jarzembowski (PPE-DE).
Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, fru næstformand i Kommissionen, det italienske formandskabs program for trafikområdet har desværre to meget store huller, nemlig for det første gennemførelsen og afslutningen af forligsproceduren i forbindelse med den anden jernbanepakke og for det andet forligsproceduren i forbindelse med søhavnedirektivet.
Som ordfører i Europa-Parlamentet appellerer jeg til det italienske formandskab om at prioritere disse lovgivningsområder højt, da støtten til jernbanetrafikken og søhavnene også må være i Italiens nationale interesse. Netop denne italienske regering bør have stor interesse i den fortsatte trinvise åbning af jernbanenettene, da det vil medføre en fornyet opprioritering af jernbanesektoren, og da der vil blive flyttet mere gods og flere personer væk fra vejene og over på skinnerne. Jeg tilbyder formandskabet at gennemføre en fremskyndet forligsprocedure inden for rammerne af den anden høring i Parlamentet, således at vi allerede inden udgangen af det italienske formandskab kan afslutte forhandlingerne om den anden jernbanepakke.
En stigning i effektiviteten for søhavnene med større konkurrence og gennemsigtighed må dog også være både i hele EU's interesse og i Italiens interesse med landets lange kyster og en central rolle i Middelhavet. Derfor håber jeg, at det italienske formandskab vil acceptere denne forligsprocedure og prioritere den højt.
Hr. rådsformand, jeg vil gerne appellere til Dem som tidligere kollega i vores gruppe og som vores ven om at hjælpe med at få gennemført disse to vigtige trafikprojekter, nemlig åbningen af jernbanen og åbningen af havnene med henblik på øget konkurrence og effektivitet, hvilket kan ske hurtigt og effektivt sammen med os. Mange tak.
Napolitano (PSE).
Hr. formand, eftersom jeg er så heldig at tage ordet ved denne forhandlings afslutning, vil jeg først og fremmest gerne give udtryk for den tilfredshed, jeg som italiener føler med, at man fra mange sider anerkendte Italiens historiske rolle i den europæiske integrationsproces. Jeg vil tilføje, at det er en rolle, hvor der altid er blevet lagt særlig vægt på de originale overstatslige institutioner, som Europa-Kommissionen og Europa-Parlamentet er. Jeg er sikker på, at De som italiener deler denne tilfredshed, hr. Berlusconi, og at De forstår, at de forbehold, bekymringer og opfordringer, der rettes til Dem, afspejler alles forventninger til det halvår, hvor et af de lande, der har stiftet og samlet Fællesskabet, har formandskabet.
Jeg vil nu give udtryk for mine bekymringer og forventninger som formand for Udvalget om Konstitutionelle Anliggender. Konventet om Den Europæiske Unions fremtid var en meget vigtig nyskabelse. I henhold til traktaten vil det udkast til forfatning, som konventet har vedtaget, naturligvis blive underlagt stats- og regeringschefernes endelige afgørelse, men det ville være tåbeligt at sætte spørgsmålstegn ved de vigtigste nyskabelser efter 16 måneders intenst arbejde, som både regeringsrepræsentanterne og repræsentanterne for de nationale parlamenter og Europa-Parlamentet har deltaget i. De talte om forskellige meninger og således om en nødvendig mægling, hr. Berlusconi, men man har allerede gjort en betydelig mæglingsindsats i konventet og navnlig i dets præsidium. Nu skal det italienske formandskabs mægling i forbindelse med regeringskonferencens forberedelse og afvikling tage sigte på, at man når videre med udkastet til forfatning, og at man træffer nogle klare beslutninger for at løse de uløste spørgsmål, som kommissionsformanden nævnte i dag og i går morges her i Parlamentet. Parlamentet er helt enigt i Kommissionens anbefalinger.
I Parlamentet skal vi om ikke så længe stemme om en beslutning, som både PPE-DE-Gruppen, PSE-Gruppen og ELDR-Gruppen støtter, og hvor der opfordres til en modig formulering af del III og IV i forfatningen og navnlig til en endnu mere omfattende brug af afgørelser truffet med kvalificeret flertal. Som Parlament giver vi vores bidrag til regeringskonferencen på de måder, som Udvalget om Konstitutionelle Anliggender har angivet, og som De har lovet at foreslå Rådet. Naturligvis var også jeg tilfreds med Deres indfaldsvinkel, og jeg håber, at den ligeledes kommer til at omfatte de andre aspekter, hr. Barón Crespo har foreslået. Jeg håber, hr. Berlusconi, at De vil se på dialogen med Europa-Parlamentet på en afklaret og åben måde.

Gemelli (PPE-DE).
Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, jeg bifalder det italienske formandskabs program varmt, og med den nødvendige forsigtighed, med den ydmyghed, der er kendetegnende for det italienske folk, og med den næsten enestående evne til at lade inspiration og dygtighed komme flertallet til gode tror jeg, at vi kan bringe det nye Europa sikkert i havn. Politikkens egentlige formål bør være en fornuftig administration af folks behov i et samfund i konstant og stadig hurtigere udvikling. Til dette formål er det nødvendigt med stor politisk lydhørhed for at håndtere teknostrukturen og bekæmpe teknokratiet. Sagt med enkle ord består et samfund, der ledes på denne måde, for langt størstedelens vedkommende af gode, simple og almindelige mennesker, nemlig kvinder, mænd, unge, gamle og børn, der har forskellige færdigheder, og som lever anonymt, men drives af en god og simpel solidaritets- og kærlighedsfølelse. Dette er det vigtige Europa, som vi skal henvende os til, idet vi tilpasser den økonomiske struktur til væksten hos disse almindelige mennesker, der ikke må leve med den usikkerhed og midlertidighed, som den globaliserede økonomi risikerer at holde dem fast i.
Det Euro-Atlantiske partnerskab med både Nord- og Sydamerika er ikke kun et krav og et økonomisk og politisk valg, men også en kulturel kendsgerning, der er begrundet med vores fælles rødder og fælles værdier. Dette partnerskab skal styrkes og vokse, hvilket også skal ske ved at ændre NATO til et internationalt politiinstrument i det nye FN's tjeneste, så man går bort fra Jalta-tankegangen.
Til sidst vil jeg sige et par ord om fattigdommen i verden. Der er for meget fattigdom, og den kræver bistand. Derfor skal vi i forhandlingen om EU's finansielle overslag sætte os det resolutte og modige mål at øge vores bidrag til 2 % af BNP. Markedernes åbning og institutionsreformen er nemlig ikke tilstrækkeligt for de internationale agenturer.
Hr. formand, jeg håber, at det italienske formandskab er meget lydhørt, for kun på denne måde kan det fejre det nye Europas forfatning, hvilket også glæder Europa-Kommissionen og dens formand, Romano Prodi, der er en overbevist tilhænger af fællesskabsmetoden og af det EU, som vi ønsker.

Lisi (PPE-DE).
Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, mange af parlamentsmedlemmerne understregede de ekstraordinære EU-politiske begivenheder og vendepunkter, der finder sted under Deres formandskab, lige fra forfatningstraktaten til køreplanen for Mellemøsten, udvidelsesforberedelserne og den saltvandsindsprøjtning, som vi skal give Lissabon-strategien. Jeg er naturligvis enig i, at disse begivenheder er historiske og betydningsfulde, hr. formand, men jeg vil også gerne henlede Deres opmærksomhed på EU-institutionernes almindelige arbejde. Der er mange vigtige sager, som vi skal gå videre med skridt for skridt, og her tænker jeg navnlig på trafik- og transportområdet, som hr. Jarzembowski allerede har nævnt. Situationen ser gunstig ud på dette område. Van Miert-forslaget giver os nemlig endelig nye udsigter til nye projekter, der er på højde med vores udfordringer som kontinent. Desuden har Deres regering stillet forslag til en smart finansiering af disse projekter, og Kommissionen har foreslået at sætte EU-finansieringen op til 20 %. Der er ingen tvivl om, at dette er et scenario med betydelige muligheder, men vi er nødt til at slutte ringen, hr. formand.
Rådet har været lidt langsomt, når det gælder liberaliseringen af havnetjenester, jernbanepakken og det gamle og vanskelige spørgsmål om Alpepassene. I morgen skal Europa-Parlamentet for 117. gang stemme om en opfordring til at arkivere økopointspørgsmålet, og jeg håber, at Rådet følger vores angivelser denne gang. Desuden er der luftfartssektoren og sikkerheden til søs. Det er således blot et eksempel, hr. formand, for at minde Dem om den indsats, som jeg er sikker på, at formandskabet vil gøre på disse områder, og det er netop, fordi vi, hver gang det lykkes os at nå videre med disse sager, giver vores europæiske medborgere et konkret bevis på, at EU giver større muligheder, velfærd og fremgang for alle.

Gawronski (PPE-DE).
Hr. formand, de grove og partiske angreb fra visse dele af den udenlandske presse - og også den italienske presse, må jeg sige - som kom til udtryk i nogle af parlamentsmedlemmernes taler og i den ynkelige demonstration her i salen, har givet det italienske formandskabs begyndelse en unødvendigt omstridt karakter. Paradoksalt nok tror jeg, at alt dette er et godt tegn, hr. Berlusconi. Husk, at vi allerede i høj grad oplevede den slags ondskabsfuldheder i 2001, hvilket kun var med til at give Dem en knusende valgsejr. Efter disse indledende skærmydsler håber jeg, at det italienske formandskab ikke bliver bedømt efter borgeren Berlusconis private anliggender eller hans interessekonflikt - som han er i færd med at løse, og som han forhåbentlig løser hurtigst muligt - men efter hans evne til at give EU's opbygning det lederskab og den saltvandsindsprøjtning, som den har hårdt brug for. Programtalen i dag var et glimrende skridt i den retning.
Som medlem af Parlamentets Udvalg om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik er jeg sikker på, at nogle af problemerne på dette område - som er det område, der vedrører mig - kan løses, f.eks. genskabelsen af de ødelagte forbindelser til USA. For andre spørgsmåls vedkommende bliver der gjort fremskridt, f.eks. når det gælder Mellemøsten-spørgsmålet, hvor Italien allerede har vist stor diplomatisk dygtighed, eller optagelsen af de nye tiltrædende lande, der med rette ser Berlusconi som en person, der forsvarer deres interesser og principper, og en politisk leder, der til forskel fra mange andre har forstået, at der ikke er noget modsætningsforhold mellem en europæisk indsats og atlantisk solidaritet. 
Når det er sagt, hr. Berlusconi, er Deres opgave stadig vanskelig, eftersom der i Deres tilfælde ikke bliver givet ved dørene. Alle Deres beslutninger og handlinger bliver vurderet nøje, og man vil ikke tilgive Dem noget fejltrin. Men det er ikke første gang, at De er oppe til sådan en form for eksamen. Held og lykke, hr. Berlusconi!

Brunetta (PPE-DE).
Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, kære kolleger, forfatningsreformen og de økonomiske reformer i Europa i dag er i virkeligheden to sider af samme sag. Konkurrenceevne, social samhørighed, solidaritet mellem generationerne, udnyttelse af den menneskelige kapital og solidaritet med landene i de mange sydlige dele af verden er ikke blot en lang række målsætninger, som er inden for vores rækkevidde, men også de grundlæggende værdier i de bedste perioder af vores folks historie. I dag har vi en stor mulighed foran os, nemlig at forene forfatningsprocessen med de reformer, som vi ønsker, og som er nødvendige. Reformerne skal være en daglig og gradvis gennemførelse af det igangværende arbejde, som vores formelle forfatning er. Alle betingelserne er til stede - både de positive og de negative - og de kan gøres til muligheder, nemlig et integreret indre marked, der er verdens største og rigeste, sådan som kommissionsformand Prodi mindede om, lave rentesatser, men også - hvilket er et negativt punkt, der kan rettes op på, så det bliver positivt - den stadig høje arbejdsløshed, de stadig alt for ufleksible arbejdsmarkeder og de utilstrækkelige infrastrukturer. Hr. formand, den handlingsplan, som De foreslog for at udvikle de store transeuropæiske infrastrukturnet ved hjælp af offentlige og private investeringer, går i denne retning. Investeringer i infrastruktur skaber som bekendt en større indkomst via Keynes' multiplikator, og de forbedrer konkurrenceevnen og skaber større økonomisk og social samhørighed i Nord, Syd, Øst og Vest.
Det samme gælder for målsætningen om at gøre vores velfærdssystemer bæredygtige ved hjælp af reformer, og det er ikke for at skære ned, men for at give mere på en retfærdig måde - også til vores børn - og for at give garantier og sikkerhed. Investeringer i infrastruktur og reformer af velfærdssystemerne kræver dog et effektivt, fleksibelt, velstruktureret og mere retfærdigt arbejdsmarked med fornuftige regler.
Hr. formand, De vandt valget i Italien med et moderniseringsprogram, og det program, De har præsenteret i dag, er også et moderniseringsprogram. Jeg er ikke i tvivl om, at De vil gennemføre begge programmer. Held og lykke og god arbejdslyst!

Mauro (PPE-DE).
Hr. formand, kære kolleger, min tale er den sidste, og derfor er den på en måde også den mest forvirrede. Min forvirring skyldes ligeledes skarpheden i nogle af talerne før min. Jeg ved ikke længere, om rådsformanden vil lede regeringskonferencen i Rom med sine fulde beføjelser, eller om han - sådan som Enrique Barón Crespo hævder - bliver en lejlighedsvis gæst hos byens borgmester. Men jeg ved slet ikke længere, om tilnavnet "den menneskelige atombombe" skal gælde for den uforglemmelige Rita Hayworth, som oprindeligt fik denne betegnelse, eller om det skal gives til næstformanden, hr. Fini, hvilket fru Frassoni gerne ville have.
For at skabe orden i mine værdier har jeg således besluttet at holde en kedelig, men klar tale, som er noget i retning af "Gud, familie og fædreland", og hvor jeg vender tilbage til spørgsmålet om Europas kristne rødder, der ikke er et ideologisk spørgsmål, men derimod et spørgsmål om demokratiske procedurer. Denne henvisning er nemlig ikke et bidrag til visse sociale gruppers kirkelige bekymringer, men et historisk minde om den egentlige mening med vores institutioner. De demokratiske institutioner er nemlig et resultat af en frihedspagt mellem borgerne, som afgiver noget af deres suverænitet til institutionerne til gengæld for garantier og tjenesteydelser. Ud fra dette synspunkt er staterne og ikke mindst de overstatslige institutioner garanter for de forsøg, som vi borgere gør på at opfylde vores behov - garanter for og ikke herrer over - og det er de, fordi de er klar over, at de ikke kan opfylde alle de ønsker, som ligger mennesket på sinde. Henvisningen til Europas kristne rødder er ikke andet end det moderne Europas bevidsthed om, at uden båndet til kristendommens forenende og personalistiske egenskaber er det gamle Europa svagere og mere udsat for de politiske smutveje, der hedder totalitarisme, hvor man for at fornægte mennesket til det yderste altid er begyndt med at fornægte Gud, selv om dette sker på en mindre udtalt måde end det, der er politisk korrekt i dag.

Berlusconi
Hr. formand, jeg vil gerne starte med at takke hr. Poettering for hans støtte, hans opmuntrende ord og hans lykønskninger samt alle parlamentsmedlemmerne fra Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater, som stillede forskellige krav til os i deres taler, men som gav udtryk for, at de ville støtte os i vores arbejde i de kommende måneder. Jeg vil også gerne takke formanden for Det Europæiske Liberale og Demokratiske Partis Gruppe, og jeg vil ligeledes lade min tak omfatte formanden for De Europæiske Socialdemokraters Gruppe, hr. Barón Crespo, som fremsatte sin kritik på en meget høflig måde og med en fin sans for humor. Jeg vil gerne sige til ham, at jeg stadig er overbevist om, at hvis fremtidens store Europa virkelig ønsker at spille en hovedrolle i international politik og at være med ved bordet med samme indflydelse som USA, skal det være et stort Europa, der også omfatter Ukraine, Hviderusland, Moldova og Israel samt Den Russiske Føderation og dens militærstyrke. Der er ingen tvivl om, at den italienske ministerpræsident har denne opfattelse, som han naturligvis frit kan give udtryk for, når han taler på egne vegne og på sin regerings vegne, men når ministerpræsidenten er formand for Det Europæiske Råd, skal han holde sig til den dominerende holdning i Det Europæiske Råd, og derfor er det klart, at det, han siger, og de aktiviteter, han skal beskæftige sig med, kun kan afspejle det mandat, som hans kolleger i Rådet har givet ham.
(Bifald fra højre)
Jeg vil også svare på den anden vittige bemærkning, nemlig at der nu endelig er en ægte liberal, som overtager en doktrin, der hører med til den socialistiske filosofi, nemlig keynesianismen. Jeg er enig med Dem i, at der måske er et keynesiansk eller colbertiansk islæt over ønsket om et europæisk indgreb via EIB og fremskaffelsen af privat kapital for at skabe de store transeuropæiske infrastrukturnet, som hr. Delors allerede planlagde for 10 år siden, men ser De, vi står over for en kendsgerning, som ingen kan bestride. Hvad skete der i verden efter den 11. september? Der skete det, at der blev krig i Afghanistan og i Irak, og der skete ikke mindst det, at børserne i hele verden krakkede. Det medførte et fald i alle de finansielle aktiver, som var investeret i aktier, og det gav sig udslag i en drastisk nedgang i enhver form for udbytte. De, der havde aktiver med en værdi på 100, står nu med aktiver, der har en værdi på 35, og de, der havde et udbytte på 8 % eller 10 % af deres aktiver, har nu et udbytte på 1 %. Dette har ført til et fald i den private efterspørgsel på markedet for forbrugsgoder og dyre forbrugsgoder, og når den private efterspørgsel og forbruget falder, er der således ingen anden udvej end at benytte sig af den offentlige efterspørgsel for at støtte økonomien. Den offentlige efterspørgsel kan ikke komme fra de enkelte stater, for på grund af euroen har de enkelte stater ikke længere mulighed for at føre monetær politik, de kan ikke gribe ind i valutakurserne, og de kan ikke føre udviklingspolitik af den simple grund, at de skal overholde Maastricht-kriterierne. Derfor er det kun EU, som langt om længe skal gøre sig selv i stand til at føre en økonomisk politik. Italiens forslag er, at EU via en af sine institutioner - nemlig EIB - skaffer den private kapital, der er på markedet, og som kan opnås med lave rentesatser, for at forsøge at sætte gang i efterspørgslen ved hjælp af grænseoverskridende infrastrukturarbejde, også via de nødvendige investeringer i ny militærteknologi og investeringer i forskning og uddannelse. Det er kun derfor - fordi vi står over for en økonomisk situation, der har ændret sig - at vi skal benytte os af staternes investeringer og i dette tilfælde af EU's investeringer.
(Bifald fra højre)
Jeg vil ligeledes gerne svare på Deres bemærkning om, at De håber, at hr. Berlusconis italienske flair for at kun at lave love i konkrete tilfælde, som måske har noget at gøre med ham selv, ikke bliver udbredt på europæisk plan. Jeg vil nævne nogle tal for at minde Dem om, at min regering, som er Italiens 57. regering på 50 år, og som har ansvaret - men også muligheden, eftersom den har et bredt flertal i parlamentets to kamre - for at arbejde i fem år, er ved at foretage 24 forskellige reformer. Den har nemlig arvet en stat, hvor ingen af de tidligere regeringer naturligvis har været i stand til at gøre dette, eftersom de i gennemsnit har haft mulighed for at arbejde i mindre end fem år. Jeg minder om, at min regering har nået en rekord på 350 lovforslag og lovdekreter, hvoraf 200 allerede er blevet vedtaget af vores flertal i parlamentet. Derfor vil jeg ikke give Dem ret, men sige, at de pågældende tre lovforslag var en reaktion - med demokratiske midler, nemlig en parlamentsafstemning - på dem, der til gengæld benytter sig af deres hverv som retsembedsmænd til at angribe de politiske modstandere med loven i hånden. Hvis dette er sket, er det kun sket i tre ud af 350 tilfælde, hvilket svarer til 1 %, hr. Barón Crespo.
Jeg kan til gengæld beskræfte - må Gud tilgive dem, der ikke vidste det - at vi vil holde parlamentsmedlemmerne og Parlamentet underrettet om udviklingen i vores mæglingsarbejde, som det ikke bliver så let at afslutte på den begrænsede tid, vi har til rådighed. Jeg kan fortælle Dem, at vi fra nu af og indtil omkring den 15. oktober vil bruge denne tid på at kontakte premierministrene og udenrigsministrene i alle de 24 andre medlemsstater, så vi allerede ved konferencens indledning kan stille forslag, som alle er enige om.
Jeg vil naturligvis også gerne takke de andre talere - Graham Watson, Monica Frassoni og Francis Wurtz - for at have ønsket mig god arbejdslyst. Men jeg kan ikke svare ham og alle dem, der gav et fuldstændig forvrænget og virkelighedsfjernt billede af Italien. Jeg vil opfordre dem til at komme og nyde noget, som det tydeligvis ikke er lykkedes Berlusconi-regeringen at afskaffe, nemlig Italiens sol, skønhed, 100.000 monumenter og kirker, 3.500 museer, 2.500 arkæologiske udgravninger og 40.000 historiske huse, som det ikke er lykkedes os at ødelægge i de sidste to år. Hr. Schulz, jeg ved, at der er en filmproducent i Italien, som er ved at lave en film om de nazistiske koncentrationslejre. Jeg vil foreslå Dem til rollen som vagtmand. De ville være perfekt!
(Munterhed, protest fra venstre)
Jeg vil afslutte denne polemik med at sige, at vores socialdemokratiske venner og kolleger nok burde udvide deres omgangskreds, så den omfatter andre end de italienske kolleger, de finder her i Parlamentet, og at de måske burde læse andet end de aviser fra den yderste venstrefløj, som de tydeligvis har dannet deres meninger efter.
Jeg vil også gerne svare hr. Pannella, der gjorde mig opmærksom på den personlige linje, jeg altid har fulgt, og som jeg stadig går ind for, når det gælder Israel - som jeg nævnte for lidt siden - og Tyrkiet. Også til ham må jeg sige, at jeg i løbet af de kommende seks måneder skal repræsentere Det Europæiske Råds linje. Senere får jeg inden for rammerne af Det Europæiske Råd mulighed for at give udtryk for disse visioner, som selvfølgelig ikke er visioner for de næste seks måneder eller kan føres ud i livet i løbet af et halvt år, men som kræver meget længere tid. Jeg kan til gengæld berolige ham, hvad moratoriet for dødsstraf angår. Jeg har altid ment, at et sådant indgreb var nødvendigt, og derfor vil jeg sørge for, at denne anmodning bliver indbragt for FN's Generalforsamling i september som en anmodning, der også kommer fra Europa-Parlamentet.
(Bifald fra højre)
Jeg blev ligeledes beskyldt for at være underdanig over for USA. Jeg har flere gange sagt, at jeg ser Europa som den anden hovedaktør, når det gælder om at bevare sikkerheden og freden og fremme velfærden i hele verden, men for at kunne gøre dette skal Europa ikke blot være en økonomisk gigant, men også en politisk gigant, der taler med én stemme på det udenrigspolitiske område, og som ligeledes kan investere mere i sine militære styrker. Intet diplomati og ingen politik i historien har nogensinde haft succes uden støtte fra en passende militærstyrke. Hvad USA angår, mener jeg således, at vi bør være USA's venner, men efter min opfattelse er der ikke noget i den italienske regerings adfærd, som tyder på en underdanig holdning. Jeg har adskillige gange forsøgt at fraråde ham, som man her kaldte min ven - nemlig præsident Bush - det militære indgreb i Irak. Det lykkedes mig ikke, og derfor var det vigtigt for mig - hvilket jeg også insisterede på ved at underskrive det velkendte brev sammen med syv andre europæiske lande, som 10 andre lande tilsluttede sig, ikke mindst nogle af EU's nye medlemsstater - at et onde som krigen i Irak ikke blev ledsaget af andre onder, nemlig at FN - som viste sig at være magtesløst - ikke blev bragt i miskredit, hvilket desværre var tilfældet, at der ikke opstod krise i de transatlantiske forbindelser, hvilket desværre også var tilfældet, og at der ikke skete en yderlig skade, nemlig den splittelse mellem de europæiske lande, som ligeledes fandt sted, og som vi alle forsøger at fjerne og overvinde i fællesskab.
Om den interessekonflikt, som mange af Dem nævnte, vil jeg sige, at De måske ikke er klar over, at de aviser og ikke mindst de tv-kanaler, som stadig tilhører min koncern og min familie, er nogle af vores værste kritikere. Hvorfor det? Det er tydeligt, at De ikke har oplevet Italiens solskin. De har aldrig været i Italien, og De har aldrig tændt for et italiensk fjernsyn. De burde vide - der er trods alt mange af Dem, som har en journalistisk baggrund - at det vigtigste for alle journalister er at fremstå som uafhængige over for deres kolleger. Og denne uafhængighed gør, at de konstant er kritiske over for den, de betragter som deres chef. Hvis det er den form for demokrati, De ønsker at udøve for at lukke munden på formanden for Det Europæiske Råd, må jeg sige, at De burde rejse til Italien som turister, for De ligner demokratiturister her i salen.
(Tumult fra venstre)
Jeg har ledet oppositionen i Italien i seks år, så den slags taler skræmmer mig ikke. Jeg er vant til, at man siger mig imod. Hvad indvandringen angår, vil jeg minde Dem om, at hvis der er et land, som har kristne rødder, og som er gavmildt og åbent over for dem, der ikke har så meget, og dem, der lider, er det mit land Italien, og det er jeg stolt af at sige. Derfor må vi ikke blande vores alle sammens bekæmpelse af slavehandlere og den nye slavehandel sammen med den modtagelse, vi skal give dem, der kommer for at få et bedre liv på det europæiske kontinent. Vi giver dem denne modtagelse, og det gør vi på en gavmild måde. Vi ønsker at bekæmpe denne nye form for slaveri, som kommer til udtryk gennem en lang række internationale organisationer. Det er alt, og det er ikke noget, som sår tvivl om Italiens gavmildhed.
Når det gælder miljøet, ved De Grønne måske ikke, at rådsformand Berlusconis yndlingshobby er blomster, grønne områder, haver og parker. Det er næsten også min eneste hobby, eftersom fodbolden har forladt mig. Hvis De læser side 49 i vores program, fru Frassoni, kan De se, at vi ønsker at indføre et højt miljøbeskyttelsesniveau. I modsætning til det, som man fejlagtigt siger, går vores politik netop i retning af en større miljøbeskyttelse, og vi er de første til at beklage, at produktionens og industriens udvikling er gået ud over miljøet. Hvad Kyoto-protokollens gennemførelse angår, vil vi også her gøre en indsats for at få dem, der ikke har underskrevet den, til at gøre dette.
Endelig vil jeg med et smil på læben sige til mine modstandere, at de ikke skal gøre det italienske formandskab til en tragedie. Seks måneder går jo ret hurtigt. Til mine venner, nemlig dem, der har opmuntret os og fortsat vil opmuntre os, vil jeg til gengæld gerne sige, at når det gælder en mands fortid og manden selv, er det vigtige ikke bare, hvad han siger - i politik ændrer man jo meget ofte holdning, eller også gør andre ens holdning til en anden - men hans historie og det, som han har gjort. Jeg mener kun, at min historie indeholder succeser, og at der ligger gode hensigter bag mine handlinger. Derfor vil vi også få disse seks måneder til at give resultat, og vi vil forsøge at nå frem til en konklusion, som gør Europa til en positiv faktor for freden, sikkerheden og velfærden i verden. Vi vil udføre vores arbejde på en ydmyg, seriøs og engageret måde, hr. formand, og vi vil mægle mellem de forskellige og stadig afvigende holdninger i de enkelte medlemsstater, så vi når frem til et resultat, der giver os et stærkere Europa, som er i stand til at træffe beslutninger på internationalt plan, og så vi ved hjælp af den nye forfatning får skabt et EU, der er tættere på borgerne. Dette er vores håb, vores opgave og vores målsætning.
Jeg vil endnu en gang takke Dem for, at De ønskede os god arbejdslyst, og ønske Dem alle held og lykke med Deres arbejde. Jeg håber, at det lykkes Dem at gøre Deres dybtfølte ønsker til virkelighed. Endnu en gang held og lykke til alle og god arbejdslyst!
(Bifald fra højre, tumult fra venstre)

Formanden.
Under hr. Berlusconis stærke og farverige svar på forhandlingen var der en kommentar om en af vores kolleger, hr. Schulz, som i henhold til forretningsordenen har lov til at fremsætte en bemærkning over for Parlamentet, hvis han ønsker det. Det vil jeg gøre helt klart, før jeg giver kommissionsformand Prodi ordet. Jeg vil altså følge forretningsordenen og først give kommissionsformand Prodi ordet, og dernæst vil jeg i henhold til forretningsordenens artikel 122 give hr. Schulz mulighed for at fremsætte en personlig bemærkning ved forhandlingens afslutning.
Barón Crespo (PSE).
Hr. formand, jeg har rejst mig for at bede Dem som formand om at beskytte parlamentsmedlemmernes rettigheder og især hr. Schulz' ære.

De stillede et forslag. Jeg anmoder Dem om ud over at give hr. Schulz ordet også at bede hr. Berlusconi om at trække disse ord tilbage af respekt for de værdier, som vi som europæere er fælles om.
(Bifald)

Formanden.
Det er måske bedre, at vi får afklaret denne sag med det samme. Jeg ønsker ikke at indlede en omfattende debat. Der er stærk sindsbevægelse i Parlamentet på grund af dette. Det er helt klart, at et medlem har ret til at komme med et indlæg i en forhandling og at få et forholdsvis roligt svar. I dette tilfælde tillod hr. Berlusconi sig måske, grebet af situationen, at overtræde de almindelige spilleregler.
(Blandede reaktioner)
Jeg vil først give ordet til hr. Schulz, som har lov til at tale, og dernæst vil jeg give ordet til rådsformanden, hvis han ønsker at svare. Vi vil afslutte forhandlingen, når hr. Prodi har talt.
Schulz (PSE).
Hr. formand, jeg takker Dem mange gange, fordi jeg fik lov at få ordet. Jeg har ikke brug for tre minutter og vil fatte mig i korthed. Hr. Berlusconi sagde følgende, hvis det blev tolket korrekt: I Italien er man i øjeblikket i gang med at lave en film om koncentrationslejrene, og han tilbyder mig rollen som kapo, ?
(Tilråb)
? altså som SS-bøddel. Jeg har kun én ting at sige til dette, nemlig at min respekt for fascismens ofre ikke tillader mig at kommentere dette med et eneste ord. Men det er uden tvivl svært for mig at acceptere, at en siddende rådsformand mister fatningen på denne måde, når han bliver modsagt blot en anelse i debatten.
(Kraftigt og vedvarende bifald fra venstre og fra det moderate venstre)
(Stående bifald)

Berlusconi
Hr. formand, hvem hørte ikke hr. Schulz' tale? Han fornærmede mig dybt på et personligt plan, og han gestikulerede og brugte et tonefald, som i hvert fald ikke er acceptabelt i et parlament som dette. Det, som jeg sagde, var ironisk ment. Jeg beklager, hvis De ikke forstår ironi. Men jeg vil ikke trække det tilbage, som jeg sagde ironisk, hvis ikke hr. Schulz trækker sine personlige fornærmelser af mig tilbage. Min bemærkning var ironisk, hans var ondskabsfuld!
(Bifald fra højre, tumult fra venstre)

Formanden.
Mine damer og herrer! Må jeg bede om ro?
Der er mange kolleger, som har bemærkninger til forretningsordenen og ønsker at tale. Vi er meget sent på den. Jeg vil ikke give dem ordet.
Som formand for Parlamentet vil jeg sige, at jeg personligt beklager den tone, hvori den sidste del af formiddagens forhandling har fundet sted. Det er uheldigt. Den europæiske sag, som vi beskæftiger os med, er blevet afsporet. Det er beklageligt.
Jeg vil nu bede formanden for Europa-Kommissionen om at afslutte denne forhandling nogenlunde roligt, og så går vi over til afstemning.
(Vedvarende bifald)
Prodi
Hr. formand for Parlamentet, hr. formand for Rådet, mine damer og herrer, forhandlingen her til morgen gjorde det i højere grad klart, hvor store opgaverne og vanskelighederne er i det halvår, vi netop har indledt. Dette halvår er af afgørende vigtighed for de store initiativer, der skal afsluttes, og for de nye veje, vi skal gå. En af de vigtigste målsætninger er regeringskonferencen, som skal give os en forfatning, der ikke alene beskriver institutionernes opbygning, men også skaber en helhed af visioner, værdier og samfundsmodeller. Vi forventer os meget af det italienske formandskab, eftersom dette er den store store udfordring, vi står over, og eftersom forfatningen vil diktere EU's regler i lang tid fremover.
Den linje, der følges, skal ligge i forlængelse af det græske formandskabs linje, idet der dog er nogle særligt betydningsfulde øjeblikke. I disse øjeblikke skal Kommissionen udføre sin opgave - som ikke bare vedrører det udøvende aspekt, men også drejer sig om at være drivkraft og stille forslag - og det skal som sagt ske med den politiske kontinuitet og det samarbejde, som vi har skabt sammen med Europa-Parlamentet og de forskellige formandskaber i disse år. Kommissionen skal sikre denne kontinuitet samt opmuntre og støtte det italienske formandskab, så det går i samme retning som os.
Forhandlingen fandt netop sted omkring disse vigtige spørgsmål, og Kommissionen vil føre disse målsætninger ud i livet ved hjælp af sine institutionelle metoder til at repræsentere og fremme EU's interesser. På hvilke områder vil vi gøre dette? Det vil vi som sagt gøre, når det gælder institutionsreformerne, og når det gælder indsatsen for at sætte gang i økonomien og for at normalisere de venskabelige forbindelser med USA, så vi på en værdig måde bliver ligestillet med USA. Og det vil vi ligeledes gøre ved at fortsætte og fremskynde den vanskelige og komplicerede proces for Balkanlandenes tiltrædelse af EU og med en gradvis gennemførelse af forslaget om en kreds af lande, der er vores venner, så vores visioner bliver ført ud i livet. Her vil jeg gerne minde Dem om den debat, mine damer og herrer, som i hele årets løb har fundet sted om EU's grænser. Det er en vanskelig og kompliceret debat, der - som De husker - var umulig at indlede ved valgperiodens begyndelse, og hvor det drejer sig om EU's udvidelse med kandidatlandene og tilføjelse af Balkanlandene, idet man omkring disse skaber nogle stærke, nære og venskabelige forbindelser med de lande, der ligger omkring os - lige fra Rusland til Marokko - og som vi skal dele alt med undtagen vores institutioner, eftersom EU skal have sine egne grænser, sin egen styrke og sin egen dybde. Det vil vi gøre ved at arbejde videre med borgernes sikkerhed og de regler og rettigheder, der gælder for emigranterne.
Jeg vil gerne komme lidt nærmere ind på et af de punkter, jeg nævnte, da der efter min mening er tale om nøglepunkter i vores fremtidige arbejde. For det første kan jeg forsikre parlamentsmedlemmerne om, at vi altid vil være sande og strenge vogtere af traktaternes og de nye forfatningers overholdelse. For det andet vil vi kraftigt støtte en harmonisk udvikling af vores samfund. Lissabon-processen, der i dag blev fremhævet som et af vores stærke punkter, er vores faste holdepunkt, eftersom Europa skal være i stand til at klare den internationale udfordring. Det skal Europa dog gøre med en harmonisk og socialt bæredygtig udvikling. De stadig større forskelle på borgerne i de forskellige europæiske lande i løbet af de sidste 10 år bekymrer mig mindst lige så meget som den manglende vækst. På dette historiske tidspunkt må vi ikke gå bort fra den sociale dialog og høringen, som er grundsøjlerne i den europæiske socialmodel, vi har arbejdet så meget med i de senere år.
Hvad infrastrukturerne angår, har vi allerede understreget den nye indsats, som vi vil gøre. Det bliver vores opgave og pligt at være strenge og selektive i cost-benefit-vurderingen, og vi skal være lige så strenge, når det gælder om finde de finansieringskilder, der er forenelige med vores bestemmelser og med en langsigtet bæredygtighed. Vi vil i den forbindelse samarbejde med Den Europæiske Investeringsbank, og vi vil gøre samme indsats på forskningsområdet, for uden dette bliver Europa et fortabt kontinent.
Hvad indvandringen angår, vil Kommissionen støtte den europæiske indsats mod de nye slavehandlere, men vi vil ikke acceptere - sådan som det var tilfældet i Thessaloniki - at man forveksler fasthed med umenneskelighed og regulering af indvandringsstrømmene med vold og diskrimination.

Endelig vil Kommissionen med hensyn til de internationale forbindelser fortsat gøre en indsats for freden og for et multilateralt syn på konflikternes løsning. Med EU's humanitære bistand giver vi i øvrigt fortsat langt den største støtte til alle verdens lande.
Dette var retningslinjerne for halvåret. Jeg tror, at det bliver et halvår, som er præget af samarbejde, og hvor vi takket være regeringskonferencens afslutning virkelig kan indlede et nyt kapitel i Europas historie.
(Bifald)

Formanden.
Jeg ved, at mange kolleger ønsker ordet, men vi har overskredet tiden voldsomt.
Før jeg afslutter denne forhandling og lader en af næstformændene tage over for at lede afstemningen, vil jeg sige, at jeg personligt beklager, at vores respekterede medlem og kollega, hr. Schulz, er blevet krænket.
(Kraftigt bifald)
Forhandlingen er afsluttet.
Skriftlig erklæring (artikel 120)

Berthu (NI)
Det italienske formandskab omtalte indvandringspolitikken og bekæmpelsen af illegal indvandring som prioriterede områder. Vi støtter formandskabets tilkendegivelse.
Vi håber især, formandskabet vil udtrykke sig mere klart og mere beslutsomt desangående end Det Europæiske Råd under mødet i Thessaloniki for to uger siden. Ganske vist fylder indvandringspolitikken meget i konklusionerne fra mødet - syv en halv side, mens der til sammenligning anvendes halvanden side på opfølgning af konventet! Ikke desto mindre er Det Europæiske Råds konklusioner særdeles uklare, for ikke at sige uforståelige, idet målsætningen bl.a. defineres som "en proces, der går i begge retninger" med det formål både at bekæmpe ulovlig migration og "finde frem til lovlige migrationskanaler".
Europa har i dag behov for en klar og fast politik, når det gælder grænsekontrollen, hjemsendelse af illegale indvandrere og reform af asylretten for at bringe enhver form for misbrug til ophør. Vi beklager i denne forbindelse, at Det Europæiske Råd i Thessaloniki ikke tog stilling til Storbritanniens forslag om at oprette transitcentre, som skulle varetage behandlingen af asylansøgninger ved Unionens ydre grænser, og "regionale beskyttelseszoner" i nærheden af ansøgernes hjemlande. Vi forventer, at det italienske formandskab vil fremme denne sag.

Wuermeling (PPE-DE).
Hr. formand, hvis jeg har forstået Dem ret, har afstemningen om ændringsforslag 75 fra Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater endnu ikke fundet sted. Dette forslag skal der stemmes om før alle andre, fordi det har til formål at afvise Rådets fælles holdning.
Andersen (EDD).
Hr. formand, jeg vil stille et mundtligt ændringsforslag. Det indebærer, at ordet "europæiske" udgår, således at man kan anvende mærker, der både er nationale og internationale. Det svarer til det, vi har besluttet under ændringsforslag nr. 32, hvor vi stadigvæk kan bruge alle mærker, og det gælder både ændringsforslag 88 og 89, det vil sige, at jeg stiller et mundtlig ændringsforslag gående ud på at lade ordet "europæiske" udgå.

Posselt (PPE-DE).
Hr. formand, må jeg bede om Deres opmærksomhed. Sammen med de kolleger, som stadig er til stede, hører jeg til dem, der bliver, indtil en sådan afstemning er afsluttet. Andre har for længe siden forladt denne bygning. Jeg vil gerne kraftigt understrege, at man ikke bør straffe dem, der virkelig arbejder, fordi andre allerede pakker sammen torsdag morgen.
Figueiredo (GUE/NGL)
Som ordføreren siger, er prospektdirektivet et centralt punkt i handlingsplanen for finansielle tjenesteydelser, en integreret del af Lissabon-strategien, hvis formål er at integrere de finansielle markeder inden 2005. Det er derfor forståeligt, at ordføreren finder det "af afgørende betydning at nå til enighed og sikre en hurtig vedtagelse af direktivet", eftersom det er forudsætningen for "udarbejdelsen af en retlig ramme, der vil skabe bedre betingelser for at rejse kapital til Europas finansielle markeder". Ud over at sikre de (store) virksomheder den nødvendige refinansiering er formålet således også at fremme øget liberalisering af investeringer og kapital.
I denne sammenhæng er formålet med de ændringsforslag, som ordføreren har genfremsat til Rådets fælles holdning, at gøre reglerne mere fleksible, fremskynde prospektets godkendelsesprocedure og reducere muligheden for medlemsstaternes og de nationale lovgivningers selvstændige beslutningstagning, navnlig medlemsstaternes mulighed for at definere, hvem der blive klassificeret som en kvalificeret investor, samt forkorte prospektgodkendelsesfristerne ved at genindføre begrebet stiltiende godkendelse. Ordføreren mener også, at de kompetente myndigheders mulighed for at foretage kontrolundersøgelser på stedet for at konstatere, om direktivet opfyldes, er en uforholdsmæssig vidtrækkende beføjelse. Han ønsker endog at hæve det nedre loft for antal investorer for at være fritaget for forpligtelsen til at offentliggøre et prospekt. Altså liberaliseringer. Derfor vores afvisning.

Ribeiro e Castro (UEN)
Jeg deler i vid udstrækning ordførerens bestræbelser på at skabe bedre betingelser for at rejse kapital til Europas finansielle markeder.
Jeg mener, at den gennemsigtighed og åbenhed, som den ønskede procedureforenkling vil afstedkomme på disse markeder, er grund nok til at retfærdiggøre EU-minimumsstandarder på dette område. Disse foranstaltninger vil bidrage til udarbejdelsen af en retlig ramme, der vil styrke og lette rejsningen af kapital til Europas finansielle markeder og forbedre oplysningskravene i forbindelse med investorer til gavn for værdipapirudstedere, investorer og operatører samt markederne selv.
Jeg bemærker også ordførerens bestræbelser på at slække på nogle af forpligtelserne, så lovgivningen afpasses efter markedets krav og svingninger, og mindske de byrder, der lægges på de små og mellemstore virksomheder, navnlig ved at fjerne forpligtelsen til at føre et "register" over instanser, der betragtes som kvalificerede investorer, og tillade de små regionale banker at udstede obligationer uden at skulle afholde udgifterne til udarbejdelse af et prospekt.
Jeg har derfor stemt for.

Korhola (PPE-DE).
Hr. formand, mange af mine kolleger er veget uden om tanken om at indarbejde miljømålsætninger i kriterierne for offentlige anskaffelser. Det er imidlertid fuldt ud i harmoni med filosofien i Unionstraktaten, at miljøpolitikken skulle integreres i alle EU-politikker. Parlamentet har gjort et godt stykke arbejde for at forøge antallet af regler, der støtter en bæredygtig udvikling i lovgivningen om produktion. Denne effekt, som også kommer fra leverandørerne, har dog også brug for støtte fra indkøberne, og det er netop her offentlig anskaffelse kan have indflydelse, når man kan vise, at der er grundlag for at inddrage miljøkriterier i licitationer.
Den såkaldte Helsinki-sag, hvor EF-Domstolen har truffet sin afgørelse, sætter fokus på en væsentlig ting. Når ordregiveren er et offentligt organ, repræsenterer det offentligheden. I den egenskab skal det ikke kun beskytte det offentliges økonomiske interesser, men også tænke på f.eks. sundhedsbeskyttelse af offentligheden. Helsinki-sagen handlede netop om dette. Det siger sig selv, at offentlighedens sundhed samtidig er en økonomisk fordel på lang sigt, som vil spare det offentlige for mindst lige så meget, som det kunne have sparet ved at vælge en billigere leverandør.

Figueiredo (GUE/NGL)
I nøje overensstemmelse med Lissabon-strategien er formålet med dette direktivforslag at opstille samordningsreglerne for fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige indkøbskontrakter, offentlige tjenesteydelseskontrakter og offentlige bygge- og anlægskontrakter.
Med det argument, at man vil sikre, at der ikke diskrimineres, især på grundlag af nationalitet, og at konkurrencen skal fremmes gennem yderligere harmonisering af de eksisterende nationale fremgangsmåder, så der kan vælges det økonomisk mest fordelagtige tilbud, bliver det sat som en forudsætning for de nationale bestemmelser, navnlig de tekniske, at de ikke er diskriminerende eller/og i modstrid med målet om at åbne markederne for offentlige indkøb.
Man har imidlertid overset, at de offentlige kontrakter, der selvfølgelig skal være gennemsigtige, kan fungere som et vigtigt redskab i den økonomiske politik, selv om der diskrimineres positivt til fordel for de små og mellemstore virksomheder ved tildelingen af offentlige opgaver. Der kan tages hensyn til den regionale udvikling, og sociale og miljømæssige mål kan fremmes, bl.a. med hensyn til arbejdsforhold, jobsikring og produktionsmetoder, gennem brug af klausuler i kontrakterne. De økonomisk mest fordelagtige faktorer er således ikke nødvendigvis den laveste pris, men de arbejdspladser, der bliver skabt. Derfor afviser vi forslaget.

Meijer (GUE/NGL)
Offentlige udbud har længe været betragtet som et universalmiddel. På den ene side er de et alternativ til nepotismen, hvor offentlige kontrakter går til virksomhedsledere, der er på god fod med politikere eller højtstående tjenestemænd. På den anden side er det meningen, at de skal gøre en ende på produktionen og tjenesteydelserne fra regeringsejede virksomheder, så de private virksomheder får adgang til nye markeder.
Allerede under førstebehandlingen den 17. januar 2002 gav jeg udtryk for, at jeg er enig i den første hensigt, men ikke i den anden, der øger regeringernes afhængighed af virksomhederne. Skaden kan kun begrænses ved hjælp af alle mulige bureaukratiske regler, som de færreste vil kende til, hvorfor de ofte vil blive overtrådt. Faktisk har den hollandske arbejdsgiverorganisation VNO-NCW bedt om, at udbudsdirektiverne ikke gøres mere vidtgående ved tilføjelsen af en masse sociale og miljømæssige kriterier. Ifølge denne organisation er en udbudsprocedure en rent økonomisk proces, der ikke skal kontamineres med henblik på at opfylde andre mål. Ordføreren selv har allerede slettet en række punkter om social beskyttelse og miljø. Jeg kan ikke bifalde denne fremgangsmåde.
Jeg deler imidlertid ordførerens synspunkt om, at skolebogsmarkedet ikke fungerer på tværs af grænserne, at det ikke er åbent for fri konkurrence, og at der derfor ikke skal indføres regler, der bygger på den antagelse, at det er tilfældet.
Moreira da Silva (PPE-DE)
Kontrakter om offentlige bygge- og anlægsopgaver, tjenesteydelser og indkøb udgør mere end 14 % af EU's bruttonationalindkomst. Alligevel har de offentlige kontrakter og udbud kun haft beskeden fordel af det indre markeds oprettelse. Disse direktiver er rigtig nok af stor betydning for det indre markeds ligevægt og for kontraktindgåelse over grænserne, men direktivernes største fordel ligger ikke dér, men snarere i muligheden for at fremme en bæredygtig udvikling. Det er afgørende, at miljømæssige og sociale mål bliver en del af de offentlige udbud og kontrakter. Desværre giver hverken direktivforslaget eller hr. Zappalàs betænkning de offentlige myndigheder ret (for ikke at tale om pligt!) til at vælge tjenesteydelser eller produkter ved offentligt udbud med henvisning til deres bæredygtighed. Jeg støtter derfor de ændringsforslag, hvis formål er at give de offentlige myndigheder denne ret. Det er vanskeligt at forsvare, at EU på den ene side i den europæiske strategi for bæredygtig udvikling og i Johannesburg-forpligtelserne går ind for, at miljøomkostningerne skal gøres til en bestanddel af økonomien, og på den anden side forbyder sine medlemsstater at basere deres indkøbspolitik på netop dette princip.

Thyssen (PPE-DE)
Hr. formand, Zappalà-betænkningen er blevet et kontroversielt dokument her i Europa-Parlamentet som følge af en række ændringsforslag vedrørende de offentlige udbuds tildelingsfase. Der skal være plads til sociale og miljømæssige hensyn i offentlige kontrakter, forudsat at det sker i henhold til overensstemmelseskravene for de pågældende produkter eller tjenester og i henhold til de udvælgelseskriterier, der beskriver de potentielle deltagende leverandører.
Det kan imidlertid ikke være de eneste overvejelser i forbindelse med tildelingen, der skal kunne baseres på en objektiv sammenligning. Det er grunden til, at jeg ikke kunne stemme for mange af de ændringsforslag vedrørende tildelingskriterierne, der havde et socialt og miljømæssigt aspekt.
Det samme gælder for bekymringerne for diskrimination. Den skal også bekæmpes. Der kan træffes lovgivningsmæssige foranstaltninger med dette for øje, men sådanne foranstaltninger hører ikke hjemme på listen over tildelingskriterier for offentlige kontrakter.
Figueiredo (GUE/NGL)
Det foreliggende direktiv, der er i nøje overensstemmelse med Lissabon-strategien, skal supplere det generelle direktiv om regler for samordning af fremgangsmåderne ved offentlige kontrakter i form af særlige regler for indgåelse af kontrakter om vand- og energiforsyning, transport samt posttjenester.
Disse betænkninger afspejler i vid udstrækning de mere overordnede ønsker om at liberalisere og privatisere de offentlige markeder og tjenesteydelser, der på ny blev fremført på det sidste forårstopmøde for især disse grundlæggende sektorer. Der er også en forbindelse til de kommende forhandlinger i WTO, ikke blot til den generelle aftale om liberalisering af tjenesteydelserne, GATT, men også til spørgsmålet om åbningen af de offentlige markeder og tjenesteydelser på dagsordenen i Doha, som EU tillægger stor betydning.
Eftersom det er helt basale samfundsøkonomiske sektorer, vil vi ikke overlade dem til markedets forgodtbefindende efter principperne om markedsåbning og ikke-diskrimination, der begrænser medlemsstaternes og de nationale myndigheders beføjelser.
Også af den grund afviser vi dette forslag.

Meijer (GUE/NGL)
De samme indvendinger gælder i endnu højere grad for dette direktiv end for hr. Zappalàs betænkning om offentlige vareindkøbskontrakter, offentlige tjenesteydelseskontrakter og offentlige bygge- og anlægskontrakter. Denne gang handler det om store og langsigtede kontrakter og opgaver, der i et århundrede eller mere udgør en del af selve regeringens hovedopgaver.
Det handler om produkter og tjenesteydelser, der har afgørende betydning for husholdningerne, erhvervslivet og samfundet som helhed, og som på et tidspunkt bevidst blev fjernet fra de private virksomheder, der ikke havde formået at tilbyde kontinuitet, høj kvalitet, acceptable priser og en rimelig behandling af forbrugeren. Et statsmonopol under demokratisk kontrol blev set som den eneste acceptable løsning, der kunne sikre den fornødne produkt- og forbrugerbeskyttelse. Dengang gav valget ikke anledning til de store indvendinger selv blandt kapitalismens fortalere. For leveringer og tjenester på disse områder foretrak de private virksomheder et pålideligt statsmonopol frem for de usikkerheder og den manglende kontinuitet, der er kendetegnende for et frit marked.
Regeringer, der ønsker at sænke skatterne, og som lider under manglende midler, har imidlertid solgt sådanne virksomheder til internationale koncerner, der ønsker at høste et udbytte af dem. Hvis det er det, de vælger at gøre, så er det sandt, at der er et akut behov for regler. Så er det imidlertid forkert at tage det store hensyn til virksomhedshemmeligheder og andre virksomhedsinteresser.

Breyer (Verts/ALE).
Hr. formand, kære kolleger, vi stemte for kompromiset mellem Rådet, Parlamentet og Kommissionen, fordi dette er en god dag for forbrugerbeskyttelsen.
Nu har vi endelig opnået en omfattende mærkning, således at forbrugerne ikke længere bliver ført bag lyset, men derimod får sandheden at vide om produkterne og om indholdet af genmanipulerede stoffer. Jeg mener, at det vil medføre, at industrien for fremtiden vil overveje anvendelsen af genteknologi, for flertallet af forbrugerne ønsker ikke at aftage disse produkter. Men det betyder også, at vi fortsat skal sørge for, at der bliver fundet en god ordning på frøområdet. Det bekymrer mig meget, at Kommissionen i går ikke svarede på mit spørgsmål om, hvordan dette skal reguleres i fremtiden.
Vi har brug for denne mærkning. Det er et godt forslag, og det vil medføre, at forbrugerne ikke længere bliver umyndiggjort, men at de derimod får mulighed for at til- eller fravælge disse produkter. Så må vi se, hvordan det går fremover, for så er det markedet, der bestemmer, om disse produkter bliver accepteret. Godkendelsesproceduren i EU er altså ikke det store problem, som industrien forsøger at give indtryk af. Nej, problemet for industrien vil være markedet, for markedet vil træffe sin afgørelse, og markedet er lig med forbrugerne.
Berthu (NI)
Under andenbehandlingen af udkastet til forordning om genetisk modificerede fødevarer og foderstoffer (Scheele-betænkningen) har jeg stemt for følgende ændringsforslag, som betegner en væsentlig skærpelse af Rådets vedtagelser:
ændringsforslag, som tager sigte på at reducere tærskelværdien for mærkning vedrørende tilladte GMO'er fra 0,9 % til 0,5 %, især ændringsforslag 19;
ændringsforslag, som tager sigte på at fjerne tolerancen for ikke-tilladte GMO'er i fødekæden, når værdien herfor er under 0,5 %, især ændringsforslag 43 (i parentes bemærket må man spørge sig selv, hvordan Rådet kan foreslå en tærskelværdi på 0,5 %, mens det ikke finder det teknisk muligt, når det drejer sig om en tærskelværdi for mærkning vedrørende tilladte GMO'er);
ændringsforslag, som tager sigte på at anmode medlemsstaterne om at træffe foranstaltninger, som sikrer, at konventionelle afgrøder ikke forurenes af genetisk modificerede afgrøder (kompromisændringsforslag 44 og 45);
ændringsforslag, som tager sigte på at sikre medlemsstaterne mulighed for at træffe nødforanstaltninger til begrænsning af eller forbud mod anvendelsen af en tilladt genetisk modificeret organisme, såfremt det efterfølgende viser sig, at denne udgør en risiko (eksempelvis ændringsforslag 40).
Ud over de her anførte tekniske spørgsmål vil jeg fremlægge min principielle holdning i stemmeforklaringen vedrørende betænkningen om sporbarhed af genetisk modificerede organismer.

Bordes, Cauquil og Laguiller (GUE/NGL)
Hvad angår de ændringsforslag, der er stillet under andenbehandlingen, har vi stemt for alle forslag, der peger i retning af øget gennemskuelighed og en så fuldstændig mærkning som muligt. Til gengæld har vi stemt imod kompromisændringsforslagene, som i virkeligheden ville være ensbetydende med en godkendelse af, at moratoriet ophæves.

De Keyser (PSE)
Et kompromis er aldrig helt tilfredsstillende. Det kompromis, Europa-Parlamentet netop har vedtaget om genetisk modificerede organismer, er blot udtryk for, at det ikke har været muligt at nå længere i forhandlingerne. GMO-moratoriet ophæves således, som medlemsstaterne har ønsket. Tærskelværdien for mærkning, som tilhængerne af forsigtighedsprincippet havde ønsket fastsat til 0,5 %, idet der ved højere værdier skulle mærkes for forekomsten af genetisk modificerede organismer, kunne ikke samle kvalificeret flertal hverken i Parlamentet eller i Rådet. Der blev således vedtaget en tærskelværdi på 0,9 %, hvilket jeg beklager.
Kompromiset har ikke desto mindre sikret ganske væsentlige landvindinger. Der er således også vedtaget mere vidtrækkende bestemmelser om sporbarhed, hvilket vil sikre øget agtpågivenhed fra forbrugernes side, give mulighed for at fastsætte strenge bestemmelser om påvisning af genetisk modificerede organismer, for at præcisere mærkningsreglerne og sikre, at der klart kan skelnes mellem GMO-produktion og GMO-fri produktion. Der er hermed sikret øget gennemskuelighed, selv om forsigtighedsprincippet er svækket en smule. Der er ikke tale om en sejr, men med de ændringsforslag, der er vedtaget, er der udstukket en kurs, som bør skærpes fremover. Jeg har derfor stemt for Scheele-betænkningen.

Figueiredo (GUE/NGL)
Rådets fælles holdning går ikke så langt som nogle af Europa-Parlamentets forslag, men forbedrer dog den nuværende lovramme for genetisk modificerede organismer, selv om vi godt ved, at det samtidig er endnu et skridt hen imod at begrunde, at moratoriet ophæves, når det i stedet burde opretholdes.
Det kompromis, der er opnået, er langtfra perfekt, men det sikrer, at alle fødevarer og foderstoffer, der indeholder, består af eller er fremstillet af GMO'er, i fremtiden er underlagt en mere sammenhængende og ensartet tilladelsesprocedure med en tilladelsesgyldighed på højst 10 år.
Derudover skal den obligatoriske mærkning omfatte alle genmodificerede produkter, uanset om der kan påvises GMO eller ej. Det skal også fremhæves, at medlemsstaterne vil kunne træffe passende foranstaltninger for at forhindre utilsigtet forurening af traditionelt eller økologisk dyrkede afgrøder med GMO, selv om det på grund af de åbne grænser og varernes frie bevægelighed er vanskeligt at forestille sig effektive kontrolforanstaltninger efter frigivelse af GMO'er i miljøet.
Jeg beklager dog, at tærskelværdien for utilsigtet eller teknisk uundgåelig forurening med ikke-tilladte GMO'er er sat til 0,5 %, selv om det kun er for en overgangsperiode. Det er et område, hvor der burde gælde "nultolerance".

Ribeiro e Castro (UEN)
Problematikken omkring de genetisk modificerede organismer (GMO'er) omfatter tilsyneladende modsatrettede spørgsmål. På den ene side er der det videnskabelige og teknologiske forskningsperspektiv, især i relation til forskningens anvendelse i dagliglivet, som altid bør finde støtte og incitament. På den anden side har vi den risiko, som de personer udsætter sig for, der arbejder med videnskabelig forskning i fødevarer, og fødevarernes kvalitet, som borgerne skal have sikkerhed for er til stede, alt sammen aspekter, der fortjener den allerstørste opmærksomhed og omtanke. Min holdning til denne betænkning grunder sig på fraværet af endegyldige beviser for, at disse genetiske mutationer er fuldstændig ufarlige for menneskers og dyrs sundhed, hvilket maner til tvivl og forsigtighed hos den, der som jeg har almenvellet på sinde. Omvendt ønsker jeg ikke, at min holdning skal tolkes som modstand mod videnskabens fremskridt, der altid er ønskværdige, og som ikke bør omgærdes af for store lovgivningsmæssige hindringer. Jeg vil dog gerne fremhæve, at der må vises respekt for de forskellige former for liv og de strenge etiske krav, der gælder for behandling og anvendelse af så følsomme og komplekse emner som disse.

Souchet (NI)
Når det drejer sig om genetisk modificerede organismer, ønsker vi ikke, at Europa, som det har været tilfældet i USA, hovedkuls iværksætter en uoverlagt og ukontrolleret spredning af genetisk modificerede organismer, som udelukkende er styret af producenternes interesser. Men vi ønsker heller ikke, at Europa af principielle årsager afholder sig fra at anvende en teknik, som kan være løfterig, når det gælder problemerne med at brødføde verdens befolkning.
Når vi står over for en teknik, som giver mennesker mulighed for at foretage manipulering af genomet, altså at påvirke selve hjertet i alt levende, er det absolut nødvendigt, at der stilles spørgsmål, at man ikke kniber uden om de nødvendige etiske spørgsmål. Det påhviler statsmagten at fastsætte love og administrative forskrifter. Suveræne stater må også suverænt kunne sikre, at kun produkter, de ønsker og har valgt, og som opfylder et reelt behov, indføres i landet. Cartagena-protokollen om biodiversitet anerkender denne ret. Lad os udnytte den fuldt ud og i Europa holde fast ved retten til selv at bestemme, når det gælder dyrkning af GMO'er. Forbrugerens og producentens frie valg indebærer også, at der må træffes de fornødne foranstaltninger for at sikre, at GMO-produktion og GMO-fri produktion kan eksistere side om side.

Van Brempt og Van Lancker (PSE)
Sammen med Rådet og Kommissionen har delegationen fra SP-A tilsluttet sig ordførerens kompromisforslag.
Takket være disse kompromiser er det muligt at gøre hastige fremskridt hen imod en ordentlig lovgivning om genetisk modificerede fødevarer og foderstoffer, sporbarhed og mærkning. Samtidig har de betydet, at der er indført en række garantier vedrørende eksistensen af konventionelle fødevarer side om side med GMO'er, fordi en ændring af direktiv 2001/18/EF udtrykkeligt sætter medlemsstaterne i stand til at undgå uønskede forekomster af GMO'er. Samtidig står det nu helt klart, at Parlamentet er den begærende part, der skal udarbejde en EU-lov om sameksistens.
Da sporbarhed og mærkning ikke er tilstrækkelige til at sikre forbrugernes frie valg på lang sigt, er foranstaltninger vedrørende sameksistens trods alt også vigtige. Til gengæld for disse kompromiser opgiver Parlamentet sine krav om strengere grænseværdier for GMO-kontaminering (0,5 %) - grænseværdier, der faktisk ikke ville få støtte fra alle i Parlamentet eller Rådet. Følgelig synes det at være langt vigtigere for os at have sikkerhed for en aftale om sameksistens, fordi det uden sådanne foranstaltninger ikke vil være muligt for en eneste medlemsstat at håndhæve grænseværdierne.
Med denne lovgivning er Europa selv med kompromiset først med at indføre en strengere lovgivning om tilladelse, sporbarhed og mærkning, hvad angår GMO'er. Ansvaret bør imidlertid også reguleres hurtigst muligt, og det bad Parlamentet Kommissionen om under førstebehandlingen af direktivet om miljøansvar.
Berthu (NI)
Trakatellis-betænkningen om sporbarhed og mærkning af genetisk modificerede organismer giver os, som også Scheele-betænkningen, anledning til at rette en alvorlig advarsel til Kommissionen og medlemsstaterne.
Vi kan godt mærke, at de i virkeligheden kun afventer den endelige vedtagelse af forordningerne om sporbarhed, hvorpå EU's eksisterende GMO-moratorium vil blive ophævet. Vedtagelsen af forordningerne kommer dermed til at tjene som sikkerhed, uagtet at der er to andre afgørende betingelser, som endnu ikke er opfyldt. Det drejer sig om klare ansvarsbestemmelser (med hertil hørende finansiel sikkerhedsstillelse) vedrørende den skade, GMO'erne måtte forvolde, og det drejer sig om vedtagelse af - i dag ikkeeksisterende - bestemmelser, som på pålidelig vis sikrer, at konventionelle afgrøder ikke forurenes af GMO-afgrøder.
Sidstnævnte forhold er af afgørende betydning. Som De vil vide, er fagforeningslederen José Bové i Frankrig blevet dømt for at have fjernet transgene majsplanter, hvilket betragtes som en krænkelse af den private ejendomsret. Men var der ikke forud for denne krænkelse tale om en anden og langt alvorligere, nemlig den risiko for forurening med genetisk modificerede organismer, private naboejendomme og miljøet i al almindelighed, som er et fælles gode, udsættes for?

Caudron (GUE/NGL)
Med henvisning til forsigtighedsprincippet og fordi udviklingen af genetisk modificerede organismer leder tanken hen på troldmandens lærling, som er de lettjente penges og en forældet produktivismes vassal, må jeg tage afstand fra anvendelse og udvikling af genetisk modificerede organismer.
I øvrigt kan man - og kan jeg - ikke være imod en forbedring af bestemmelserne om sporbarhed og mærkning, eftersom GMO'erne er en realitet, uanset om man er for dem eller imod dem. En sådan forbedring er et mindre onde, som imidlertid ikke må få os til at glemme det grundlæggende spørgsmål.

Figueiredo (GUE/NGL)
Denne forordning supplerer Fællesskabets lovgivning om godkendelse og kontrol af GMO'er med en obligatorisk mærkningsordning for alle fødevarer og foderstoffer fremstillet af genetisk modificerede organismer.
Vi er dog klar over, at vedtagelsen af denne forordning udgør endnu en etape i ophævelsen af moratoriet, der i stedet burde opretholdes på grund af de farer, som vil ligge i en frigivelse af GMO'er i miljøet og deres sameksistens med traditionelt eller økologisk dyrkede afgrøder.
Den amerikanske bioteknologiske industri udøver et stort pres for at få åbnet det europæiske marked for import af GMO'er. Den håber herigennem, at denne teknologi vil blive accepteret, især i udviklingslandene, som det for nylig fremgik af Bushs tale ved biotekindustriens seneste møde i Washington, hvor han anklagede EU for at være medansvarlig for sulten i Afrika ved at blokere for import af GMO'er og krævede, at EU skulle fjerne sine restriktioner, samtidig med at han selv afviser at ratificere Cartagena-protokollen om biosikkerhed.
Det er USA og de multinationale virksomheder, der vil have ikke blot landmændene, men også staternes landbrugs- og fødevarepolitik i deres magt, som presser på for at få hævet moratoriet og sporbarheds- og mærkningsordningen, der er den første forsvarslinje i kampen og i mobiliseringen af forbrugere og landmænd mod frigivelse af GMO'er i miljøet og de genetisk modificerede fødevarer.

Martinez (NI)
Alle og enhver går ind for mærkning af fødevarer, som indeholder genetisk modificerede organismer, for at sikre, at forbrugeren er informeret, og for at sikre, at de pågældende produkter er sporbare i hele produktions- og distributionskæden. Der er imidlertid mest af alt tale om med foranstaltningerne at stikke os blår i øjnene, eftersom det er vanskeligt ved mærkning, kontrol og andet tilsyn at forhindre, at pollen spredes, at de to fødevarekredsløb - det, som indeholder GMO, og det, som er GMO-frit - sammenblandes, og endelig at de multinationale bioteknologivirksomheder, Monsanto og andre store amerikanske frøproducenter, sejrer.
De europæiske ledere indtager således en farisæisk holdning og foregiver at ville regulere GMO-problematikken af hensyn til sundhedsrisiciene, som imidlertid er lige så uvisse som de fordele for landbruget, disse genetisk manipulerede produkter måtte have på globalt plan. Samtidig udtaler Europa-Parlamentet sig ved skæbnens ironi om dette emne, netop som den franske bondeleder José Bové, der verden over er blevet et symbol på bekymringen over de reelle eller overvurderede risici ved genetisk modificerede organismer, sidder fængslet som et udslag af overdrevne og uforholdsmæssige retsmidler.
Mærkning for GMO'er, fængsling for anti-GMO'er, det er kort fortalt den tvetydighed, der kendetegner bioteknologisektoren og den europæiske holdning.

Moreira da Silva (PPE-DE)
Fordi der mangler solid og sammenhængende lovgivning om genetisk modificerede organismer (GMO'er), som kan give forbrugerne og industrien den fornødne sikkerhed, har EU nu i tre år suspenderet udstedelsen af markedsføringsgodkendelser. Jeg glæder mig over den lovgivning, som vi i dag vedtager (om sporbarhed og mærkning af GMO'er), da den muliggør registrering og overvågning af GMO'ernes bevægelse på markedet og af de fødevarer og foderstoffer, som er fremstillet heraf. Det sætter forbrugerne i stand til at træffe et valg, og det gør det let at trække produkter tilbage, hvis det skønnes nødvendigt. Direktivforslaget indeholdt imidlertid bestemmelser, der kunne medføre forfalskninger, vildledning af forbrugerne og konkurrenceforvridning. Reglerne skal være klare og enkle. Derfor har jeg støttet de ændringsforslag, hvis formål er at styrke detektabiliteten, at sikre sameksistensen mellem GMO-afgrøder og GMO-frie afgrøder og at gennemføre sporbarhed og dertilhørende mærkning udelukkende på GMO'er og produkter, hvor der detekteres genetisk modificeret DNA eller genetisk modificerede proteiner, og ikke på alle produkter.

Souchet (NI)
Sporbarhed er grundprincippet, når det gælder beskyttelsen af forbrugerne og respekten for disses frie valg, hvad angår genetisk modificerede organismer.
Forudsætningen for den omtalte sporbarhed er, at der indføres systemer, der gør det muligt at fastslå GMO-produkters identitet, det vil sige procedurer, der sikrer, at det i alle faser af handelen kan fastslås, hvem der bragte produkterne på markedet, og hvor produkterne hidrører fra.
Virksomhederne har ligeledes en forpligtelse til at oplyse, om et produkt er fremstillet med GMO-produkter, til at opbevare sådanne oplysninger om produktets identitet og sporbarhed og til at stille disse til rådighed for de kompetente myndigheder.
Hvad angår forekomsten af tilladte GMO'er, ønsker vi så ambitiøse tærskelværdier som muligt, dog under forudsætning af at den fastsatte værdi er realistisk, det vil sige, at den beror på tekniske og målbare kriterier. Tærskelværdierne bør fastsættes med mulighed for udvikling, i takt med at detekterings- og analysemetoderne forfines.
Endelig bør det sikres, at aktører, som vælger ikke at anvende genetisk modificerede organismer, kan drage fordel heraf i kommerciel henseende.

Bowe (PSE)
Med vores stemme i dag forsøger vi at give folk ret til at træffe et reelt valg om genetisk modificerede produkter. Vi har lyttet til mennesker, der vil have ret til at træffe et informeret valg om genetisk modificerede fødevarer, og vi forsøger at lave et mærknings- og informationssystem, som gør det valg muligt. Men vi må arbejde inden for grænserne af, hvad der er videnskabeligt beviseligt og muligt at gennemføre i praksis.
Vi lever i en ufuldkommen verden, og brugen af tærskelværdier er et bevis på det. I alle mærkningssystemer er der et skillepunkt affødt af resultatet af den praktiske og videnskabelige virkelighed, som siger, at det er det bedste, vi kan gøre, med den viden, vi har. Økologiske bestemmelser tillader op til 5% ikke-økologiske ingredienser. Selv om vi ikke mærker meget små forekomster af pesticidrester eller kemiske forurenere i fødevarer, ved vi, at de er der. Vi går ind for regler om sameksistens, der ved at tillade, at genetisk modificerede afgrøder dyrkes side om side med traditionelle afgrøder, er endnu et skridt hen imod at give forbrugerne et reelt valg.
Ferreira (PSE)
Jeg har stemt for de ændringsforslag, der blev vedtaget i Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik, da de betegner en klar forbedring af Rådets fælles holdning og yder effektive garantier for sporbarhed og mærkning med det sigte at opretholde forbrugerens frie valg mellem GMO-produkter og GMO-frie produkter.
Jeg har i modsætning til min politiske gruppe og flertallet af Europa-Parlamentets medlemmer stemt imod kompromisændringsforslag 44 og 45, som der er opnået enighed om med Rådet. I henhold til de pågældende ændringsforslag overlades det til medlemsstaterne at fastsætte foranstaltninger, som sikrer, at GMO-produktion og GMO-fri produktion kan eksistere side om side.
Da ændringsforslag 40 til Scheele-betænkningen er forkastet, har medlemsstaterne ikke, uagtet at der måtte være tungtvejende grunde hertil, lov til at begrænse eller forbyde brugen af genetisk modificerede fødevarer eller import af sådanne, som udgør en risiko for menneskers eller dyrs sundhed eller for miljøet.
Hvad så med forbrugerens frie valg?
Det viser sig, at den her omhandlede lovgivning udelukkende tager sigte på hurtigst muligt at få fjernet EU's GMO-moratorium.
Et stort flertal af Europa-Parlamentets medlemmer har sammen med Rådet vedtaget en virkningsløs lovgivning og har påtvunget europæerne genetisk modificerede organismer, som de ikke ønsker.
Thyssen (PPE-DE)
Hr. formand, ordførerne for GMO-dokumenterne har forsøgt at udarbejde betænkninger, der er på linje med hinanden, og som muliggør en aftale med Rådet. Jeg respekterer deres arbejde. Jeg antager også, at det er nødvendigt med en udvikling af disse dokumenter, så det nuværende moratorium for tilladelse af nye GMO-ansøgninger kan ophæves. Jeg har stemt sammen med min gruppe af disse to grunde.
Ikke desto mindre er jeg langtfra overbevist om kvaliteten af nogle af afsnittene i disse retsakter. Jeg frygter, at vi til sin tid bliver nødt til at revidere dem. Jeg vil selvfølgelig også gerne styrke forbrugernes tillid til genetisk modificerede fødevarer. Til dette formål mener jeg, at der først og fremmest er behov for at informere meget om fordelen ved at anvende de nye teknikker samt om sikkerheden for de pågældende fødevarer.
Jeg håber på tilslutning fra forbrugerorganisationer og universiteter, for ifølge eurobarometret har de den største overtalelsesevne over for forbrugerne. Jeg vil også gerne give forbrugerne størst mulig valgfrihed, selv om sporbarhed, mærkning og adskillelse af sorter skubber fødevarepriserne i vejret. Forbrugerne bør imidlertid have adgang til krystalklare og fejlfrie informationer. Derefter bør detektabilitet også erstatte papirkriteriet.
Desværre tabte vi i Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater denne kamp under førstebehandlingen, og jeg konkluderer derfor, at vi nu betræder en bekostelig sti - bekostelig for landmanden og industrien og dermed også for forbrugeren - uden at vi når det egentlige mål.
Spørgsmålet er, om ikke det havde været bedre, hvis vi havde sørget for tillidsskabende foranstaltninger i form af objektive informationer i stor målestok. Heldigvis har vi et sikkerhedsnet - forhåbentlig vil den evaluering, der finder sted om nogle få år, genindføre den sunde fornuft.
Martinez (NI)
Først var salmonellose, listeriose og andre levnedsmiddelbetingede infektioner i fokus, og nu kaster de nordeuropæiske sundhedsfundamentalister sig over de allergier, der kan fremkaldes af ingredienser i levnedsmidler. Der er således behov for et direktiv om mærkning af allergifremkaldende tilsætningsstoffer.
Eftersom vin behandles som et levnedsmiddel, vil mærkningskravet imidlertid også finde anvendelse på vinflasker af hensyn til retten til information om intoleransrisici, bl.a. vedrørende æg og fisk, jf. bilag IIIa, hvor der anføres 20 ingredienser, som frembyder risici. Under fremstillingen af vin anvendes rent faktisk limprodukter, som er fremstillet på basis af æg eller fisk, for at få fjernet suspensioner i vinen. Disse forsvinder selvsagt sammen med de udfældninger, de giver anledning til, ved flokkulering. Der er således ingen grund til at anføre sådanne produktionshjælpestoffer i forbindelse med mærkningen, da der ikke forekommer allergifremkaldende stoffer i slutfasen.
Vi har sammen med kolleger, der støtter vinavlerne og den sunde fornuft, stillet de påkrævede ændringsforslag for at sikre, at vin fritages for dette fobiske og neurotiske mærkningskrav.

Staes (Verts/ALE)
I de seneste 15 år har kødinspektører i Belgien - folk, der ikke er teknikere, men uddannede dyrlæger - sat al deres energi, alle deres kræfter og alle deres ressourcer ind i kampen mod ulovlig brug af hormoner i kvægbrug.
Det gøres under vanskelige forhold. De skal modstå forsøg på bestikkelse. De udsættes for fysiske trusler, og nogle af dem rammes også privat, fordi de, deres ejendom eller deres slægtninge angribes. Faktisk blev en inspektør, dyrlægen Karel Van Noppen, dræbt den 20. februar 1995. Heldigvis blev der sidste år afsagt dom over drabsmændene og deres klienter, og de er nu bag tremmer.
Det er under sådanne vanskelige omstændigheder, at disse modige tjenestemænd håndhæver EU's totale forbud mod brugen af hormoner. Lejlighedsvis er inspektørerne også blevet modarbejdet af respektløse udtalelser fra visse videnskabsfolk, der højlydt har proklameret, at brugen af kønshormoner var ganske harmløs for folkesundheden. Alle, der læser Olsson-betænkningen, ved, at det er det rene pladder. I dette lys ser jeg godkendelsen af Olsson-betænkningen som en HÆDERSBEVISNING til alle kødinspektører i EU, der udfører et solidt stykke arbejde, og som et INCITAMENT til fortsat at være på konstant vagt.
Bowe (PSE)
Storbritannien har gjort enorme fremskridt med genanvendelse i løbet af de sidste 10 år, men mest inden for erhvervslivet, så nu må vi gå videre med husholdningsaffaldet. Private vil begynde at adskille glas, papir og plastic fra almindeligt affald, og erhvervslivet må samarbejde med lokale råd om finansiering af nyt udstyr og opstille nye installationer, som kan håndtere materialestrømmen. Fem år er en realistisk tidsplan for gennemførelsen. Ethvert forsøg på at nedbringe den tid vil accelerere omkostningerne. En måldato i 2007 vil koste 143 millioner engelske pund ekstra, hvorved omkostningerne ved at nå de nye mål vil stige fra 397 millioner engelske pund til 540 millioner engelske pund over en femårsperiode. Det betyder glascontainere, lastvogne til husstandsindsamling og bygning af nye stationer til overføring, oplagring og behandling af affald, hvilket alt sammen koster tid og penge. Disse EU-emballageregler kræver nye genanvendelsesforanstaltninger af britisk erhvervsliv, forbrugere og lokale råd. Det kræver lidt mere tid at indføre de nødvendige ændringer på en virkningsfuld og omkostningseffektiv måde. Derfor har vi undladt at stemme på de ændringsforslag, der har til formål at rykke gennemførelsesdatoen frem fra 2008.
Figueiredo (GUE/NGL)
Vi mener, at det er meget vigtigt at udvikle foranstaltninger, der kan medvirke til at nedbringe mængden af affald fra husholdninger og industri og dettes genbrug og genanvendelse gennem rationelle og integrerede løsninger, herunder også for emballage, og at genanvendelse af biologisk nedbrydelige materialer fremmes.
Udformningen og gennemførelsen af disse foranstaltninger må tage hensyn til det enkelte lands forhold og interesser, og det giver derfor ikke mening at gennemføre EU-reglerne uden videre til national ret, når de ikke tager hensyn til de forskelle, der er. Selv om jeg er enig i de bestræbelser, der kommer til udtryk i betænkningen om især forebyggelse, må jeg spørge mig selv om værdien af de foreslåede frister for produkternes genanvendelse.
Jeg vil gerne igen påpege, at en effektiv miljøpolitik afhænger af de nationale institutioners vilje og engagement, da det er dem, der skal udforme dem og tilvejebringe de nødvendige ressourcer, og som har det direkte ansvar for at få industrien til at nedbringe emballageaffaldet. Den afhænger imidlertid også af den rolle, som befolkningens deltagelse i miljøbeskyttelsen spiller, hvorfor der hele tiden må sættes ind med uddannelse, bevidstgørelse og mobilisering omkring de foreliggende problemer og de måder, som de kan løses på.

Grossetête (PPE-DE)
Det er en vanskelig opgave for Europa-Parlamentet at behandle Kommissionens forslag om revision af målsætningerne for genanvendelse og genbrug af emballage og emballageaffald.
Der er store indbyrdes forskelle, når man ser på situationen i de forskellige nationale og lokale sammenhænge. Medlemsstaternes resultater med hensyn til opfyldelse af de målsætninger, der blev fastsat ved direktivet fra 1994, er meget forskellige. Den indsats, der nu kræves af dem for at opfylde de mål, der opstilles i Kommissionens forslag, varierer således også meget medlemsstaterne imellem for slet ikke at tale om kandidatlandenes særlige situation.
Det er derfor hidtil kun lykkedes for Rådet at nå frem til en fælles holdning, som ordføreren vurderer som værende klart utilstrækkelig.
Personligt deler jeg ikke dette synspunkt. Vi kan ikke benægte fakta, selv om sidstnævnte måske ikke lever op til vores idealer. I en virtuel og ideel verden, ville jeg støtte fru Corbey, og jeg ville måske endda vove at gå endnu videre end fru Corbey. Men i realiteternes verden har hver eneste afgørelse konsekvenser, og den indebærer omkostninger, som belaster os alle som skatteborgere og forbrugere.
Det ville ikke virke befordrende, hvis vi vedtog disse bestemmelser. De omkostningsmæssige konsekvenser heraf er aldrig blevet opgjort, og bestemmelserne ville pålægge alle medlemsstaterne urealistiske forpligtelser.
(Indlægget forkortet i henhold til forretningsordenens artikel 137, stk. 1)

Moreira da Silva (PPE-DE)
Genbrugs- og genanvendelsespolitikkens første vigtige bestanddel er forebyggelse. Emballageaffaldsforebyggelse går ud på at sikre, at producenten baserer sin beslutning om, hvilken type og mængde materiale der skal anvendes, på en analyse af produktets livscyklus og beregner dets miljøvirkninger (fra projekt til fjernelse) og på den måde gør miljøomkostningerne til en del af produktets slutpris. Desværre er Kommissionens direktivforslag ikke vidtrækkende nok, hvad angår affaldsforebyggelse. Den anden vigtige bestanddel er opstillingen af forpligtende mål. Her er direktivet mere ambitiøst, eftersom der opstilles mål for genbrug og genanvendelse af emballageaffald, og særlig for følgende materialer: glas, papir, metal og træ. Disse mål medfører imidlertid kun en adfærdsændring, hvis de er troværdige, det vil sige gennemførlige. Jeg støtter derfor de mål, der opstilles i den fælles holdning, og betvivler dem, som ordføreren foreslår. Jeg betvivler især forslaget om at flytte de genbrugs- og genanvendelsesfrister fra 2012 til 2009, der er sat for Portugal, Grækenland, og Irland. Det er vigtigt at huske på, at disse tre medlemsstater udviser særlige forhold, der gør det vanskeligere at nå målene for genbrug og genanvendelse af emballageaffald, særlig spredt territorium (ultraperifere regioner) og befolkning.

Ribeiro e Castro (UEN)
Jeg tilslutter mig altovervejende ordførerens holdning. Den er lykkeligvis udtryk for en generel opfattelse hos borgerne, der også er kommet til udtryk i den næsten enstemmige vedtagelse ved førstebehandlingen. Det er meget vigtigt at fremme genbrug af emballageaffald, genanvendelse af det, når det er muligt, og forebyggende foranstaltninger mod produktionen af det. Unionens strategiske mål, som de blev opstillet i Lissabon, og særlig miljødimensionen, som blev tilføjet i Göteborg - under overskriften "bæredygtig udvikling" - indebærer foranstaltninger og politikker i forbindelse med spild og overgreb mod miljøet. Det er et velkendt faktum, at beskyttelse af miljøet på sigt er den eneste garanti for, at også borgerne og forbrugerne beskyttes. Ligesom flere af fagudvalgets medlemmer må jeg imidlertid give udtryk for bekymring over den forkortelse af de frister, der er foreslået for medlemsstaternes gennemførelse af det foreslåede direktiv. Jeg foretrækker en mere realistisk tilgang, som foreslået i den fælles holdning, på baggrund af de affaldsbehandlings-, genbrugs- og genanvendelsesanlæg, der faktisk findes i landene. At nå de opstillede mål, hvilket er i alles interesse, forudsætter en troværdig strategi, der også selv skal være holdbar.

Breyer (Verts/ALE).
Hr. formand, vi stemte også for kompromiset om emissionshandelen, fordi den er et helt nyt instrument inden for miljøbeskyttelsen, som medfører - og dette er enestående og meget positivt - at CO2-emissionen for fremtiden vil blive reduceret med 50 %. Vi er også meget glade for, at ministeriet for økonomi og beskæftigelse i Tyskland ikke fik held med at fritage hele sektorer fra dette direktiv, men at vi i stedet for opnåede, at alle industrier er omfattet, og at det kun er helt særlige og dermed i virkeligheden næsten ingen anlæg, som under meget skærpede betingelser er omfattet af undtagelserne.
Vi håber, at dette instrument nu vil medføre, at alle medlemsstater allerede næste forår fremlægger deres nationale tildelingsplaner, så vi får et økonomisk instrument til gavn for klimabeskyttelsen. Så vil vi også få at se, at klimabeskyttelse er en sag for alle virksomheder, for alle mennesker. Alligevel har vi i fremtiden også brug for nye regler og for en handlingsplan for CO2-emission på vej- og lufttrafikområdet, hvor der jo finder en dramatisk stigning sted.
Vi i De Grønne har stemt for dette kompromis. Vi synes, det er et godt instrument. Det vil medføre, at klimabeskyttelsen bliver taget alvorligt, og at vi kan overholde Kyoto-forpligtelserne. Kun på denne måde vil vi fremstå troværdige i forhold til andre stater. Jeg håber også, at denne beslutning vil medføre, at lande, som endnu ikke har ratificeret Kyoto-protokollen, f.eks. Rusland, vil gøre det nu, således at vi reelt kan begynde at handle til gavn for klimabeskyttelsen.
Caudron (GUE/NGL)
Drivhuseffekten udgør en trussel mod verdens fortsatte beståen, og forslag, som tager sigte på at forbedre de foranstaltninger, der træffes, for at mindske denne fare, må derfor også tages alvorligt.
Jeg er imidlertid af den opfattelse, at man ikke kan spekulere i forurening og tillade de rige at købe en forureningsret af dem, der ikke har ressourcer til den fornødne udvikling.
Det er begrundelsen for, at jeg har stemt imod forslaget, og jeg vil supplere med indtrængende at anmode om, at forskningsprogrammer vedrørende ikke-forurenende energikilder fremmes. Fusionsenergi er en af mulighederne, hvorfor det er afgørende, at man snarest går i gang med at bygge forsøgsreaktoren ITER.

Figueiredo (GUE/NGL)
Vi mener, at det må være blandt de allervigtigste prioriteter at styrke indsatsen mod ødelæggelsen af ozonlaget og mod drivhuseffekten med den deraf følgende opvarmning af jorden. Det kan ske gennem øget anvendelse af alternativ og vedvarende energi, der nedbringer forbruget af fossile brændstoffer, og gennem foranstaltninger, der reducerer de forurenende industriers emissioner og disses følger, hvilket forudsætter investering i forskning og anvendelse af ny teknologi, der kan medvirke til opfyldelse af Kyoto-protokollens mål.
Vi vil imidlertid gerne gentage vores modstand mod "handel med forureningsrettigheder", der gør dem til en vare, og som gør det muligt for de mere udviklede lande at købe "forureningskvoter" hos de mindre udviklede lande, så de første kan beholde deres status som "privilegerede forurenere", og de sidstes udvikling forhales. Nylige data fra FN viser i øvrigt også en tendens til, at de industrialiserede landes emissioner øges.
Den foreliggende betænkning indgår i dette perspektiv, eftersom den accepterer handelen med kvoter for drivhusgas-emissioner, som nogle mener kan være et redskab til at opfylde Kyoto-protokollens mål. Vi mener ikke, at det er den rette vej.

Grossetête (PPE-DE)
Jeg har stemt for den foreliggende tekst.
Jeg ser ikke særlig positivt på en verdensomspændende ordning for salg af "forureningsrettigheder". De konkrete erfaringer, jeg har gjort sammen med erhvervsdrivende inden for min sektor, viser, at disse økonomiske aktører kan træffe målrettede foranstaltninger til nedbringelse af udledningen af drivhusgasser.
Jeg ønskede derfor visse ændringer af Europa-Kommissionens oprindelige forslag.
Det var således meget vigtigt at udvide direktivets anvendelsesområde til også at omfatte den kemiske industri og aluminiumsektoren. Parlamentet tilsluttede sig mit standpunkt og vedtog mine ændringsforslag. Jeg beklager derfor meget, at Ministerrådet ikke har accepteret den holdning, mine kolleger vedtog, og dermed forsinker den omhandlede udvidelse af anvendelsesområdet til også at omfatte den kemiske industri og aluminiumsektoren.

Lulling (PPE-DE)
Jeg har stemt for kompromiset med Rådet, om end uden den store entusiasme, for ikke yderligere at forhale vedtagelsen af dette omstridte direktiv.
Min primære bekymring vedrører potentialet med hensyn til at reducere emissionerne. I den foreliggende tekst savnes en henvisning til de tekniske forbindelser mellem forskellige operatørers aktiviteter.
Når det gælder jern- og stålindustrien, ville man med en sådan henvisning have undgået, at rettigheder, som svarer til gasser fra højovnene, som leveres til elektricitetsselskaberne og omdannes til energi til brug i jern- og stålindustrielle anlæg, i forbindelse med nationale tildelingsplaner kan tildeles elektricitetsselskaberne, som kunne erstatte disse energikilder med andre, såsom naturgas. Det er paradoksalt, at jern- og stålindustrien kommer til at afbrænde gasser fra højovnene og dermed forøge udledningen af CO2 for slet ikke at tale om de emissionsrettigheder, de måtte erhverve fra elektricitetsselskaberne. Den ekstra omkostning kan give alvorlige problemer i den europæiske jern- og stålindustri, som oplever stigende konkurrence på verdensmarkedet.
En udtrykkelig reference til retten til inden for samme selskab at udveksle rettigheder svarende til det pågældende selskabs anlæg i forskellige lande ville have fremmet oprettelsen og udviklingen af paneuropæiske selskaber.

Ribeiro e Castro (UEN)
Jeg bifalder dette forslag til direktiv, der udgør det første skridt hen imod et internationalt marked for handel med kvoter for drivhusgasemissioner, hvor EU er gået i spidsen - inden iværksættelsen af den internationale emissionshandel i 2008 som fastsat i Kyoto-protokollen - hvilket ordførerens fremragende arbejde i højeste grad har medvirket til.
Med direktivet oprettes et marked for handel med kvoter for drivhusgasemissioner i EU ved at indføre emissionsrettigheder for industrianlæg, der skal tildeles af medlemsstaternes myndigheder.
Jeg vil især rose, at udvalget har genfremsat det forslag, der blev vedtaget ved førstebehandlingen om en blandet metode, ifølge hvilken 15 % af kvotetildelingen skal betales, og den resterende del tildeles gratis ("grandfathering"metoden, som Kommissionen også foretrækker) for hele perioden fra 2005 til 2012.
Vedtagelsen af dette direktiv vil indlede en ny æra præget af ansvarlighed fra både virksomhedernes og staternes side, hvor operatører og politisk ansvarlige enes om at bevæge sig ad en vej, som borgerne på det ivrigste ønsker, at de skal følge.

Ries (ELDR)
EU bør træffe konkrete foranstaltninger for at begrænse udledningen af de mest forurenende gasser.
EU bør tage sådanne initiativer for at beskytte borgernes helbred, for at opfylde Kyoto-målsætningerne, for at foregå med et godt eksempel på globalt plan og for at undgå det katastrofescenario, der tegner sig. Det Internationale Energiagenturs klimatologer taler i den seneste rapport om en fordobling af energiforbruget og udledningen af drivhusgasser i 2030!
Det er baggrunden for, at jeg har stemt for indførelsen af det omhandlede "bevis for mindre forurening", som vil være gældende for de væsentligste industrielle sektorer fra 1. januar 2005. Virksomheder, som overskrider kvoterne vil blive straffet med bøde: 40 euro pr. ton, som ligger ud over den tildelte kvote, og efter 2008 forhøjes bødebeløbet til 100 euro pr. ton.
Ordningen for handel med kvoter synes således at være en regulær saltvandsindsprøjtning, som vil reducere de omhandlede emissioner med 20 % fra 2010 og i øvrigt indebære en energibesparelse på 2 milliarder euro.
Jeg må dog også anføre et forbehold. Jeg finder det urimeligt, at Belgien pålægges at bære en ottendedel af de samlede europæiske omkostninger i forbindelse med Kyoto-målene, til trods for at kun 2,5 % af Europas indbyggere bor i Belgien, og til trods for at Belgiens BNI kun udgør 3 % af EU's BNI. Det er en opgave for alle, for alle de rige lande, for alle grene af industrien, herunder også transportsektoren, og for privatpersoner, at beskytte denne klode.

Formanden.
Afstemningen er afsluttet.
(Mødet udsat kl. 14.20 og genoptaget kl. 15.00)

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er redegørelser fra Rådet og Kommissionen om Tjetjenien.
Jeg vil gerne byde rådsformanden, hr. Frattini, velkommen i Parlamentet.

Frattini
Hr. formand, jeg vil gerne byde velkommen til Kommissionens repræsentant og til alle de medlemmer af Europa-Parlamentet, som er til stede i salen. Med Deres tilladelse, hr. formand, vil jeg gerne starte min redegørelse om Tjetjenien med at give udtryk for mit stærke personlige engagement og min beslutsomhed, når det gælder min fortsatte tilstedeværelse og ivrige deltagelse i Europa-Parlamentets arbejde samt mit ønske om at lytte til de bemærkninger, der fremsættes, og som jeg i dette og andre tilfælde vil tage hensyn til, og konstant holde Parlamentet underrettet om Rådets sager og aktiviteter, så vidt som mine beføjelser rækker.
Hvad Tjetjenien-spørgsmålet angår, ved De alle, at EU længe har været opmærksomt på situationen i Republikken Tjetjenien, der er en af republikkerne i Den Russiske Føderation, på grund af de alvorlige episoder med militær vold og terrorisme, som kendetegner Tjetjenien, og på grund af de mulige konsekvenser, det får for Europa. Virkningerne af det, der sker i Tjetjenien, kan mærkes langt ud over denne lille republiks grænser. Konsekvenserne heraf - hvad enten de er negative eller positive - kommer til at gøre sig gældende i hele Kaukasus-området.
Efter min mening er den - ganske vist begrænsede - viden om de tidligere begivenheder vigtig for vurderingen af den nuværende situation og fremtidsudsigterne. Derfor vil jeg begynde med et kort resumé af historien. Lige siden Sovjetunionens opløsning og den efterfølgende oprettelse af Den Russiske Føderation har Republikken Tjetjenien været skueplads for voldelige sammenstød mellem tjetjenere og russere og for blodige uafhængighedsinitiativer. Fredstraktaten fra 1997 skabte grundlaget for et meget omfattende reelt selvstyre under præsident Maskhadovs ledelse, men der var stadig aktive guerillagrupper i hele landet. I 1999 intervenerede Moskva i Ingusjetien og Nord-Ossetien, mens de russiske tropper besatte hovedstaden Groznyj i Tjetjenien. Herefter fulgte flere år med attentater og undertrykkelse, hvor volden både kom fra separatisternes og de russiske styrkers side.
Allerede dengang anerkendte EU, Europarådet og OSCE Ruslands ret til at forsvare sin territoriale integritet og bekæmpe terrorismen, men de fordømte en uforholdsmæssig brug af magt og opfordrede den russiske regering til at finde en politisk løsning på krisen og give de humanitære hjælpeorganisationer adgang til Tjetjenien. Efter den 11. september 2001 øgede Rusland sin antiterrorindsats, selv om forbindelsen mellem Tjetjenien og den islamiske fundamentalisme - der ganske rigtigt eksisterer - lader til at være indirekte. Krigens årsag er hovedsagelig af nationalistisk karakter på trods af den islamiske ekstremismes voksende og farlige indflydelse, navnlig når det gælder metoderne og instrumenterne. Selv om der i september 2001 blev indledt en dialog mellem de russiske myndigheder og en af de mest fremtrædende repræsentanter for den tjetjenske modstandsbevægelse, var udsigterne til en politisk løsning på konflikten usikre og uklare. Det var på den baggrund, at det alvorlige terrorangreb i Na Dubrovke-teateret fandt sted, og det er blevet efterfulgt af en lang række lige så voldelige attentater i de sidste par måneder.
Situationen i området er meget vanskelig. Den lokale økonomi er ved at gå i opløsning, der er intern splid i den russiskvenlige regering, og vi ser terrortrusler fra separatisterne samt vold og voldelige militære operationer fra de russiske styrkers side. Tidligere havde Tjetjenien en blomstrende økonomi, der naturligvis først og fremmest skyldtes olien og en højtudviklet metal- og maskinindustri, men i dag kører økonomien på lavt blus, arbejdsløsheden ligger på 42 %, der er 64.000 tjetjenske flygtninge i den nærliggende republik Ingusjetien, 8.000 fordrevne personer i modtagelseslejre og 290.000 hjemløse. Samfundslivet er for en stor dels vedkommende gået i stå og i en meget sørgelig tilstand på grund af arkivernes og kontorernes ødelæggelse.
Mine damer og herrer, dette er udgangspunktet for det vigtige initiativ til en institutionsreform, som præsident Putin har iværksat med indførelsen af en ny forfatning, der skal vedtages ved en lokal folkeafstemning. Ifølge præsident Putins plan skal denne proces støttes af det internationale samfund og navnlig af EU, Europarådet og OSCE. Den politiske plan består i, at der gives et omfattende selvstyre og store beføjelser til de lokale organer inden for rammerne af Den Russiske Føderation, hvis territoriale integritet skal bevares. For at fremme områdets gradvise normalisering og folkeafstemningens afvikling har man påbegyndt en tilbagetrækning af de unødvendige militærkontingenter og en reduktion af kontrolposternes antal. Resultatet af folkeafstemningen den 23. marts - med en valgdeltagelse på 89 % - var som bekendt, at der var bred tilslutning til forfatningsudkastet. Det viser, at det tjetjenske folk, som er trætte af krigen, har valgt en politisk løsning inden for rammerne af Den Russiske Føderation. Samtidig stod det klart, at separatisternes oprørsleder Maskhadov og hans tilhængere i høj grad har mistet det civile samfunds støtte. I henhold til den nyligt vedtagne forfatning er det planen, at præsidentvalget skal finde sted inden udgangen af oktober, mens parlamentsvalget tidligst bliver afholdt tre måneder efter valget af den kommende præsident.
Trods det gode resultat er folkeafstemningen kun det første skridt i denne politiske overgangsproces. Der er en lang række uløste spørgsmål, f.eks. magtfordelingen mellem Republikken Tjetjenien og Den Russiske Føderation, erstatning til dem, der har mistet deres ejendom, og foranstaltninger for at bekæmpe kriminalitet, herunder de forbrydelser, som Den Russiske Føderations styrker har begået. Som De alle ved, føres der i øjeblikket 200 straffesager mod ordensmagtens medlemmer for alvorlige forbrydelser. Den 6. juni i år vedtog den russiske Duma en amnestilov for Tjetjenien, som både gælder for oprørerne og for ordensmagtens medlemmer, der naturligvis ikke har begået voldsforbrydelser. Man har desuden tilbudt mildere straffe til dem, der opgiver den væbnede kamp og separatismen inden 1. september i år. På trods af amnestiet fortsætter attentaterne dog i området, og dette resulterer i en skarp reaktion fra ordensmagten.
Det internationale samfund har fulgt aktivt med i begivenhederne og initiativerne fra Moskva. Mens Europarådets parlamentariske forsamling har vedtaget en beslutning, hvor man overvejer muligheden for en international domstol med henblik på retsforfølgelsen af dem, der har begået alvorlige krænkelser af menneskerettighederne i Tjetjenien, er det politiske og institutionelle forløb for nylig blevet undersøgt i forbindelse med menneskerettighedskommissærens samtaler med Moskva. Hvad OSCE angår, er formandskabet efter aftale med Rusland ved at forberede genoptagelsen af organisationens aktiviteter i republikken, der bliver baseret på specifikke programmer, som man er enig om, når det gælder valgsystemet, god regeringsførelse, retssystemet, medierne, politiet og den humanitære bistand. På menneskerettighedskonferencen i Genève i april fremlagde EU's 15 medlemsstater et forslag til resolution, hvor man kritiserede og fordømte de alvorlige krænkelser, der er begået i Tjetjenien. Denne resolution blev som bekendt ikke vedtaget, eftersom der ikke var et flertal af jastemmer. Som De ved, betegnede man i Moskva resolutionens manglende vedtagelse som "fornuftens sejr."
Mine damer og herrer, Rådet har noteret sig de synspunkter, som Europa-Parlamentet har givet udtryk for med hensyn til situationen i Republikken Tjetjenien, og det vil gøre en indsats for, at den politiske proces, der er blevet iværksat for nylig, fører til en genskabelse af retsstaten og en genopbygning af den økonomiske og sociale struktur i området. EU er enigt i den overordnede positive bedømmelse af starten på den institutionelle proces, som præsident Putin har iværksat for Tjetjeniens vedkommende. Nu forventer vi også, at der sker en kursændring på menneskerettighedsområdet, og vi anmoder om, at de, de har begået forbrydelserne, bliver straffet. EU's fortsatte opmærksomhed på dette spørgsmål kom klart til udtryk både under det nylige besøg, som trojkaen af chefer for missionen i Moskva netop aflagde i Tjetjenien i april, og via støtten til OSCE's genoptagelse af aktiviteterne i området, som jeg nævnte for lidt siden.
Samarbejdsrådet for Rusland og EU den 15. april i år var den første lejlighed, som EU fik til at sende et politisk budskab på højt plan om vores opmærksomhed, interesse og generelle velvilje. På topmødet i Skt. Petersborg mellem Rusland og EU gav man udtryk for håbet om, at den politiske proces, der blev indledt for kort tid siden, samt den økonomiske og sociale genopbygning fører til en genskabelse af retsstaten, menneskerettighedernes fremme og en sand genforening. På topmødet i Skt. Petersborg fordømte man enhver form for vold, navnlig terroristernes vold, der kan bringe de aktuelle udsigter til en politisk løsning i fare, og man anerkendte det betydelige bidrag, som de internationale organisationer kan yde i samarbejde med de russiske myndigheder.
Endelig skal EU, når den økonomiske genopbygning er blevet påbegyndt, også gøre en økonomisk indsats, der naturligvis skal være strenge betingelser for. Kommissionens repræsentant, som skal tale om et øjeblik, kan fortælle Dem om den støttepakke, der er ved at blive sammensat. Samarbejdet med de russiske myndigheder er væsentligt for at sikre, at denne støtte reelt når frem til dem, der er i alvorlig nød. Muligheden for at iværksætte et EU-initiativ i Tjetjenien fortjener at blive undersøgt nærmere. Ved at støtte den proces, som præsident Putin har indledt, kan dette initiativ gøre EU's indsats mere omfattende, så der ikke bare er tale om den humanitære bistand, vi hidtil alle har fokuseret på, men også om et område, der - om jeg så må sige - er lige så vigtigt, nemlig institutionsopbygning og fremme af den socioøkonomiske udvikling ved at lade nogle konkrete initiativer finde sted inden for rammerne af det eksisterende samarbejde mellem EU og OSCE. OSCE og dets russiske modstykke er i øjeblikket ved at overveje muligheden for støtteinterventioner på bestemte områder. Jeg har allerede nævnt valgsystemet - som er et meget vigtigt område - retssystemet, politireformen og genintegrationen af flygtninge og fordrevne personer. Også EU har tradition for at prioritere disse institutionsopbygningsaspekter højt.
Til sidst vil jeg sige, at med hensyn til den institutionsproces, som Moskva har indledt, vil det italienske formandskab gøre en indsats for at fremme opnåelsen af en endelig politisk løsning, der om muligt inddrager alle de grupper af og repræsentanter for den tjetjenske befolkning, som ikke er indblandet i terrorisme. Efter vores opfattelse bør en forbedring af de nuværende standarder for overholdelsen af den tjetjenske befolknings menneskerettigheder være konkret og være en kraftig - og jeg vil næsten sige automatisk - konsekvens af den påbegyndte institutionsreform.

De Palacio
Hr. formand, efter at have hørt Rådets holdning, som blev klart fremlagt af rådsformanden, hr. Frattini, må jeg sige, at Kommissionen kun kan gentage, at EU er fast besluttet på at bekæmpe terrorismen, og at Kommissionen i denne forbindelse støtter Rusland i landets legitime kamp mod terrorismen i Tjetjenien og alle andre steder. Der bør ikke herske nogen som helst tvivl om dette. Det betyder, at beskyttelsen af menneskerettighederne er et absolut mål, og hvis terrorismen i sig selv udgør det største angreb på menneskerettighederne, fordi terrorismen ikke respekterer den grundlæggende ret til livet, betyder dette ikke, at vi ikke altid i enhver handling og enhver kamp mod terrorismen skal være klar over, at menneskerettighederne er noget grundlæggende og fundamentalt, som skal respekteres til enhver tid.
Når dette er sagt, og hvis vi går over til de områder, der er mere direkte forbundet med Kommissionens aktiviteter - som jeg vil koncentrere mig om for ikke at gentage det, der allerede er blevet sagt - vil jeg gerne påpege, at det er nødvendigt, at der sker fremskridt i muligheden for at yde humanitær hjælp til Tjetjenien. Som De ved, mine damer og herrer, er EU via Kontoret for Humanitær Bistand (ECHO) den største donor af humanitær hjælp i det nordlige Kaukasus. Siden oktober 1999 har vi givet mere end 110 millioner euro i hjælp til ofrene for konflikten i Tjetjenien. De sikkerhedsmæssige forhold i det nordlige Kaukasus er stadig meget dårlige, hvilket medfører ikke så få logistiske problemer. Kommissionen har dog alligevel tiltro til, at de russiske myndigheder vil indtage en mere åben holdning, f.eks. i forbindelse med forsøgene på at frigive Arjan Erkel, den europæiske humanitære hjælpearbejder, som stadig bliver holdt som gidsel.
De russiske myndigheders modvilje mod i nogle tilfælde at lade ngo'er bruge den nødvendige radiokommunikation og systemet for tildeling af opholds- og arbejdstilladelse i Tjetjenien er fortsat de væsentligste forhindringer for den humanitære hjælp. I denne forbindelse vil vi fortsat opfordre til en forbedring af mulighederne for humanitære operationer i overensstemmelse med de grundlæggende regler for sikkerhed, effektivitet og overvågning samt naturligvis uafhængig evaluering.
Selv om de russiske myndigheder har givet os sikkerhed for, at de ikke vil tvinge de tusindvis af fordrevne personer i grænseområderne tilbage til Tjetjenien, som rådsformanden nævnte lige før, har vi imidlertid fået oplyst af ECHO, at der gives afslag på mulighederne for at udskifte ødelagte telte og bygge mere solide bosættelser i naboregionen Ingusjetien.
Tilbagevenden til Tjetjenien bør ikke være den eneste mulighed for de fordrevne. Idet vi følger den generelle udvikling tæt på, vil vi fortsat især insistere på, at repatrieringen af de fordrevne tjetjenere sker frivilligt og betingelsesløst. Kommissionen vil i fremtiden fortsat følge situationens udvikling, herunder de igangværende arbejdsopgaver, med henblik på indgåelse af en traktat, der afklarer Tjetjeniens status i Den Russiske Føderation, samt forberedelserne til præsident- og parlamentsvalget i Rusland, der er planlagt til oktober og december. I denne forbindelse vil vi fortsat analysere situationens udvikling.
Kommissionen understreger nu, at alle disse handlinger, alle disse fremskridt, bør ske med den største gennemsigtighed og i overensstemmelse med de internationale regler, og især at de bør gennemføres på en sådan måde, at de bidrager til en gang for alle at løse denne konflikt.

Oostlander (PPE-DE).
Hr. formand, for et øjeblik siden tilkendegav rådsformanden på en positiv og konstruktiv måde, at han er villig til at gøre fælles sag med os. Vi byder Dem hjertelig velkommen her i Europa-Parlamentet, hr. Frattini.
Fru kommissær, De nævnte med rette navnet på hollænderen Arjan Erkel for et øjeblik siden. Jeg er Dem meget taknemmelig herfor, fordi Arjan Erkel - lederen af Læger Uden Grænsers mission i Dagestan - har været savnet siden august måned i fjor. Han blev kidnappet, og det er meget vigtigt, at denne bortførelse får Kommissionens og Rådets opmærksomhed. Vi ved, at Arjan Erkels far har holdt alle informeret om sagen i månedsvis, og jeg håber, at den får et positivt udfald.
Vi skulle vende hjem via Tjetjenien efter den tur, som vi for nylig gennemførte med fire medlemmer af Europa-Parlamentet. Jeg må sige, at det var en meget deprimerende oplevelse. Sammenlignet med Bosnien og Sarajevo - jeg kan sammenligne med krigssituationen dengang - står det faktisk værre til i Groznyj og Tjetjenien.
Vi og i særdeleshed også amerikanerne har en farlig tendens til at definere denne russiske krig på en måde, som passer os bedst, det vil sige noget i retning af, at "hvis ikke I kritiserer vores krig, så kritiserer vi heller ikke jeres". Det skal vi være forsigtige med at gøre her i EU. Det er ikke kun oprørere og terrorister, der kæmper mod de russiske væbnede styrker, der er også andre, der helt klart kan kategoriseres som frihedskæmpere. Tjetjenerne har ikke pr. definition uret, og det har russerne heller ikke. Faktum er imidlertid, at mange borgere i Tjetjenien på grund af de russiske troppers indsats i deres fortvivlelse forsøger at tilslutte sig den antirussiske lejr. På baggrund af samtaler på gaderne kunne vi selv vurdere, at der er berettigede klager fra folk, der havde set deres venner blive gennemtævet, og som derfor ved, at andre også er for skræmte til at gå på arbejde i Groznyj, fordi der er en enorm risiko for at blive udsat for en tilfældig og ekstremt hårdhændet behandling af det russiske militær. Vi kan i nogen grad identificere os med denne situation, hvis De ved, at mange af os i vores egne lande har en kolonihistorie, hvor der skete mange ting, der først langt senere kom for en dag. I tilfældet med Ruslands aktion i Tjetjenien kom tingene langt tidligere for en dag, hvilket er godt. Derfor vil jeg opfordre både Kommissionen og Rådet til at bruge alle tilgængelige politiske og diplomatiske midler til at dæmpe volden i Tjetjenien. Der er et akut behov for en sådan indsats, og vi kan endda ikke være specielt krævende.
Paasilinna (PSE).
Hr. formand, hr. formand for Rådet, fru kommissær, mine damer og herrer, den delegation, jeg leder, er glad for, at den fik lejlighed til at stifte bekendskab med situationen på første hånd. Det var, hvad der skete første gang. Vi mødte de russiske, ingusjetiske og tjetjenske ledere og medlemmer af deres regeringer. Vi mødte folk i lejre og i Groznyj såvel som den tjetjenske diaspora i Moskva og naturligvis medlemmer af humanitære organisationer, både nationale og internationale. Ud over menneskerettighederne ville vi gerne vide noget om de sociale, økonomiske og uddannelsesmæssige aspekter og medicinske faciliteter, flygtningesituationen og mulighederne for at leve et normalt liv i det hele taget.
For det første vil jeg gerne nævne Ruslands ændring af strategi. Det satser ikke længere på en militær løsning, men en politisk. Det er en positiv indstilling, som Europa-Parlamentet længe har krævet. For det andet er det tydeligt, at alle parter er trætte af krig og ønsker fred. Jeg mener ikke de kriminelle elementer, som har gjort krigen til en pengemaskine. For det tredje lader det til, at der er dukket et mulighedernes vindue op for et års tid, indtil valget i Den Russiske Føderation og i Tjetjenien er ovre. Man kan frygte, at situationen efter valget vil vende tilbage til, hvad den var før. Derfor bør der nu være massiv støtte til den politiske proces, der er blevet indledt.
Der er også risiko for en "tjetjenisering" af konflikten, hvor vold bevæger sig mere og mere i retning af borgerkrig. På vejen mod fred er det af vital betydning, at Rusland dømmer krigsforbryderne, og at hæren trækkes tilbage. Menneskerettighederne må beskyttes. Tjetjenerne må også indstille deres væbnede kamp og terrorangrebene. Det er blevet observeret af flere kilder, at kamphandlingerne fra den russiske hærs side allerede er mindsket i regionen i løbet af de sidste seks måneder. Samtidig er volden fra de væbnede grupper imidlertid steget, hvilket er meget bekymrende.
Vi må med beslutsomhed presse på med den sociale, kulturelle og økonomiske genopbygning, som kun lige er blevet indledt. Som en mulig kandidat til posten som præsident for Tjetjenien sagde til mig, skaber penge fred. Den russiske regering har sammensat en slags politisk-økonomisk pakke for at normalisere situationen. Den kunne nok bruge nogle rettelser og tilføjelser, men valget af retning er vigtigt her.
I forbindelse med dette burde EU ligeledes styrke sine foranstaltninger i regionen. EU er allerede den største eksterne bistandsyder. Kommissionen tildelte for nylig også 16 millioner euro i humanitærhjælp, hvilket var det rigtige at gøre.
Vores delegation kræver, at hjælpeorganisationerne kommer frem til regionen hurtigt, sikkert og uhindret. Uden hjælp udefra vil det tage endnu længere tid at rette op på tingene. Det er også strengt nødvendigt, at OSCE-kontoret i Znamenskoje kan komme helt op at køre uden forsinkelse.
Om nogle måneder begynder man at planlægge valget og indlede valgkampagner dernede. Det er meget vigtig at sørge for, at kampagnerne er gennemsigtige, og at de demokratiske krav overholdes. Det vil kræve en langvarig tilstedeværelse. Hvis ikke kampagnerne er demokratiske, kan valget næppe heller blive det.

Endelig har man også foreslået idéen om en fredskonference. Alle parter skulle deltage ligesom EU, Europarådet og OSCE. Jeg har ikke nævnt i min tale, hvem der er de skyldige, for nu er det tid til at slutte fred.

Väyrynen (ELDR).
Hr. formand, Det Europæiske Liberale og Demokratiske Partis Gruppe støtter de politiske gruppers fælles udtalelse om Tjetjenien. Vi støtter således den russiske regerings forsøg på at stabilisere forholdene i regionen på baggrund af den nyligt gennemførte folkeafstemning. Samtidig vil vi gerne understrege, at menneskerettighederne skal respekteres i Tjetjenien.
Hvis ikke Ruslands nuværende politik fører til det ønskede resultat snart, vil det efter min mening være klogt af Rusland at overveje, om der er et alternativ til det. Det er utroligt svært at skabe fred i Tjetjenien, når der er magtfulde grupper, der bestræber sig på at løsrive det fra Rusland. På den anden side holder Rusland hårdt fast i den regionale enhed, hvilket det internationale samfund også har givet sin klare støtte til.
Rusland har utvivlsomt ressourcer nok til tage militær kontrol over Tjetjenien, men det vil komme til at betale dyrt for det i tab af menneskeliv og økonomiske tab - og også politisk. Medmindre den væbnede modstand begynder at aftage, må russerne spørge sig selv, om det er værd at betale så høj en pris for militær kontrol over et krigshærget Tjetjenien. De må overveje, om der kan findes et alternativ til deres nuværende politik for Tjetjenien.
Den løsning, man nåede frem til i Kosovo, kunne måske tjene som principiel model. På den måde ville Tjetjenien stadig uden diskussion tilhøre Den Russiske Føderation, men internationale fredsbevarende styrker og lokale politistyrker ville være ansvarlige for sikkerheden. Det ville uden tvivl være svært for Rusland at acceptere sådan en løsning, men det vil heller ikke være let, hvis den nuværende situation fortsætter.
Løsningen ligger i hænderne på russerne selv. Folk udefra kan ikke rådgive eller vejlede dem. Rusland må selv beslutte, hvilken politik det vil gennemføre i Tjetjenien. I hvert fald foreløbig fortsætter Rusland med sin nuværende politik, og som jeg sagde til at begynde med, støtter ELDR-Gruppen den fælles udtalelse fra de politiske grupper, der er baseret på den.

Markov (GUE/NGL).
Hr. formand, ærede kolleger, jeg betragter folkeafstemningen den 23. marts som et første skridt på vejen mod stabilisering af situationen i Tjetjenien. Jeg er også tilfreds med, at administrationen har bestræbt sig på at gøre livet lettere for folk, på efterhånden at genoptage driften af skolerne og på delvist at installere energiforsyningen, den offentlige transport og den medicinske forsyning i Groznyj, hvilket dog langtfra er nok. Genopbygningen prioriteres højere fra russisk side. På denne baggrund håber jeg, at valgene i henholdsvis december 2003 og marts 2004 vil gøre den politiske situation i Tjetjenien mere stabil.
EU skal være parat til at yde den nødvendige støtte i forbindelse med gennemførelsen af frie og retfærdige valg. Jeg finder det dog meget problematisk, at internationale organisationer endnu ikke har fået fri adgang til at yde den kraftigt tiltrængte humanitære og medicinske hjælp i Tjetjenien. Det er allerede blevet sagt, at flygtningenes situation stadig er meget prekær. Den humanitære hjælp må ikke skæres ned, ligesom flygtninge ikke må sendes tilbage mod deres vilje, så længe forudsætningerne for dette ikke er til stede.
Jeg finder det problematisk, at Rådet og Kommissionen efter den 11. september reelt har indstillet diskussionerne om den russiske hærs adfærd i Tjetjenien, hvilket civilbefolkningen først og fremmest har lidt voldsomt under. Vi fordømmer de tjetjenske terroristers menneskeforagtende voldshandlinger, men vi fordømmer også den russiske hærs anvendelse af militærmagt og dens vilkårlige handlemåde, som er ude af proportioner. Menneskerettighederne kan man ikke fortolke, som man vil, og konflikten bliver ikke løst ved at krænke dem. Hvis Unionen vil bidrage med hjælp til konfliktløsningen, skal den samarbejde med Rusland og forlange yderligere ændringer af Tjetjenien-politikken.
Staes (Verts/ALE).
Hr. formand, hr. Frattini, fru kommissær, mine damer og herrer, jeg vil anbefale vores rejserapport, fordi den efter min mening er afbalanceret og mere nuanceret end udtalelserne fra nogle af de talere, jeg hidtil har hørt.
Fru kommissær, kampen i Tjetjenien er ikke kun en kamp imod terrorisme. Situationen er langt mere kompleks. Hvis De læser om emnet, vil De kunne tale om Tjetjenien på en endnu mere afbalanceret måde.
Mine damer og herrer, vi har besøgt Tjetjenien, og jeg fik ikke det indtryk, at russerne havde situationen under kontrol. Folk bliver dagligt bortført. Soldater bliver dagligt dræbt - i gennemsnit 10 om dagen. Menneskerettighederne krænkes, og russerne har så sandelig ændret strategi - fra en militær strategi til en politisk strategi - hvilket indebærer, at der snart afholdes folkeafstemning og valg. Hr. Frattini, fru kommissær, det er imidlertid en strategi, der gennemtvinges fra oven. Det er ikke en proces, der inddrager alle. Det er ikke en proces, der inddrager alle lag i den tjetjenske befolkning. Det er heller ikke en proces, der inddrager oprørerne, modstandskæmperne eller sågar hr. Maskhadov, den senest valgte præsident. Jeg tror, at vi skal gøre en stor indsats for at gøre denne situation god igen.
Hvad angår den humanitære situation, kan jeg fuldt ud støtte det, som kommissæren sagde. Efter min mening har hun givet et korrekt sammendrag. Der skal gøres noget ved det, som de humanitære organisationer udsættes for derovre.
Hr. formand, jeg vil gerne slutte med sagen om Arjan Erkel. Arjan Erkels far sidder i den offentlige loge sammen med repræsentanter for Læger Uden Grænser. Jeg vil gerne mere officielt fortælle ham, at et afsnit i den beslutning, vi stemmer om i morgen, handler om bortførelsen af hans søn. Jeg kan også forsikre Dem om, at denne tekst vil blive oversat til russisk i overmorgen. Vi har et delegationsmøde i den russiske delegation i Moskva mandag og tirsdag i næste uge, og som formand for denne delegation kan jeg forsikre de pårørende om, at vi vil tage sagen op under delegationsmødet i Dumaen på tirsdag.

Dupuis (NI).
Hr. formand, hr. formand for Rådet, fru kommissær, kære kolleger, jeg tror virkelig, at den værste form for blindhed består i ikke at ville se. Hvilken slags politisk proces taler vi om? Vi så en folkeafstemning, hvor mindre end 15 % af befolkningen stemte, og hvor vestlige journalister, som befandt sig i Groznyj, havde mulighed for at stemme. Har vi brug for andre beviser på, hvor meget snyd der var med denne afstemning? Det glæder mig at høre, at hr. Oostlander, som har været i Tjetjenien, har opdaget, at den normaliseringsproces, som hans ven Putin taler om, ikke har haft nogen effekt i månedsvis. Det, der i øjeblikket finder sted i Tjetjenien, er en terrorpolitik, der føres af en stat, som det er lykkedes - og det nævner vi ikke i beslutningen - at slå 200.000 mennesker ihjel i løbet af 10 år, som har gjort 300.000 mennesker til flygtninge ud af en befolkning på 1 million indbyggere, og som hver dag - ved hjælp af de væbnede russiske styrker, der er til stede i Tjetjenien - slår snesevis af civile tjetjenere ihjel, og her taler jeg om civile tjetjenere og ikke militærfolk. Og det kalder man en normaliseringsproces! Hvis vi på grund af det store potentielle russiske marked ønsker at lade, som om Den Russiske Føderations terrorpolitik i Tjetjenien ikke eksisterer, kan vi godt blive ved med at gøre dette, men så er vi - og det skal vi være klar over - medskyldige i et folkedrab, for når man udrydder 20-25 % af en befolkning på under 10 år, kaldes det folkedrab, og det er værre end Bosnien og Kosovo. Sådan som Bart Staes sagde, tror jeg, hr. rådsformand, at problemet er en forhandling mellem begge parter, det vil sige mellem præsident Putin og præsident Maskhadov. Resten er bare løgnehistorier, vi opfinder på grund af interesser, som vi ikke vil indrømme, at vi har.

Posselt (PPE-DE).
Hr. formand, der blev tidligere talt om, at krigen i Tjetjenien står i relation til bekæmpelsen af terrorismen. Jeg vil gerne understrege, at det, Rusland gør i Tjetjenien, ikke har noget med bekæmpelse af terrorisme at gøre, men at det i stedet er med til at skabe terrorisme.
Vi må være klar over, at Jelena Bonner - Andrej Sakharovs enke - har ret, når hun siger, at det, der sker i Tjetjenien, er et folkemord. Efter min mening er der helt klart tale om en kolonikrig, hvor der bliver taget hensyn til Gazproms og andres energiinteresser. Det er det, det i virkeligheden drejer sig om. Derfor er det yderst nødvendigt, at vi ikke bilder os selv noget andet ind. Den såkaldte folkeafstemning var - og det har mange anerkendte internationale menneskerettighedsorganisationer fastslået - helt igennem forfalsket. I den forbindelse fandt man bekvemme samtalepartnere, som man kunne føre pseudofredsforhandlinger med.
OSCE har allerede været valgobservatør i Tjetjenien. Der har tidligere været skabt fred i Tjetjenien. Hr. Maskhadov blev valgt demokratisk under OSCE's opsyn, så hvorfor forhandler man ikke med ham? Hvorfor har man tvunget ham til at gå under jorden? Det har man gjort, netop fordi han repræsenterede sit folk og ikke var nogen marionet. Dette kan ikke skabe fred, hr. rådsformand, og derfor er de grundlæggende forudsætninger i denne debat helt forkerte. At vælge marionetter som samtalepartnere har aldrig løst nogen problemer og har endnu aldrig skabt fred.
Derfor vil jeg gerne kraftigt understrege, at det for mig er ordet "normalisering", som er det mest forræderiske i hele denne debat og i mange af de taler, vi har hørt - også hr. Putins taler. Han har ført den mest blodige valgkamp i menneskehedens historie i Tjetjenien, nemlig den valgkamp, som bragte ham selv til magten. Hvornår har vi sidst hørt tale om en normalisering? Det var i 1968 i Prag, da man slog folkeoprøret ned i det daværende Tjekkoslovakiet. Denne form for normalisering ønsker vi ikke.
Fava (PSE).
Hr. formand, fru kommissær, én ting er jeg sikker på efter at have deltaget i denne delegation, og det er, at ordet "fred" i Tjetjenien i dag er helt forkert ord. 3000 mennesker blev slået ihjel i begyndelsen af året, og man har opdaget 49 massegrave, hvoraf en meget lille del kan tilskrives terrorismen, mens en meget stor del skyldes de daglige voldshandlinger fra en hær, der har etableret sig som besættelsesstyrke. Folkeafstemningen gav en illusion af normale tilstande. Det er svært for et land at diktere normale tilstande ved at vifte med en kalashnikov.
I lyset af alt dette mener vi, at den politiske løsning bør være en ægte politisk løsning, og hvis den skal være det, hr. Frattini, vil jeg gerne sige til Dem, at det er nødvendigt, at alle parterne deltager. Den tidligere præsident Maskhadov skal også deltage, og vi må ikke være så hurtige til at kalde ham separatist og oprører, hr. Frattini. Den tidligere præsident Maskhadov blev valgt på demokratisk vis af det tjetjenske folk efter den første krigs afslutning. I dag er den tidligere præsident Maskhadov et fundamentalt udgangspunkt, hvis vi ønsker at opnå en reel og egentlig fred. Der er risiko for, at også Tjetjenien bliver en permanent krigsskueplads, hvor nyt had føjes til det gamle.
Min sidste henstilling til hr. Frattini og Kommissionen er, at vi sørger for, at Rusland bliver inddraget i denne fredsproces og stillet til ansvar. Det, at vi i dag bliver ved med at tale om Ruslands eventuelle optagelse i EU uden at betragte den igangværende konflikt som et element, der under alle omstændigheder vanskeliggør vores forbindelser til landet, er bestemt ikke noget, der fremmer fredsprocessen. At tale om Ruslands optagelse i dag er ikke alene alt for tidligt, men risikerer også at være yderst skadeligt for Tjetjeniens fremtid.

Thors (ELDR).
Hr. formand, fru kommissær, hr. formand for Rådet, jeg synes, at der er meget sandt i det, som mine kolleger, hr. Fava og hr. Staes sagde om den fortsatte vold i Tjetjenien. De rapporter, der er blevet afleveret om den manglende genopbygning og om hindringerne for de humanitære organisationers virke, er uhyrligt. De oplysninger, som vi har fået, om at 30.000 russiske soldater har deltaget i folkeafstemningen, er groteske.
Tjetjenien er et internationalt spørgsmål. Jeg synes, at det er en forældet tankegang, der ikke stemmer overens med EU's generelle politik, at sige, at det er et internt russisk anliggende at afgøre dette. Vi er nødt til at kræve en større indsats og støtte, og at OSCE igen kan åbne sit kontor. Vi har brug for en effektiv overvågning af valget. Samtidig skal vi også fra EU's side bidrage til genopbygningen.

Formanden.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.
Jeg har modtaget seks beslutningsforslag

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er redegørelse fra Kommissionen om forberedelse af mødet i WTO (Cancún, 10.-14. september 2003).

Lamy
Hr. formand, jeg har bestræbt mig på at handle så hurtigt som muligt. Det glæder mig meget, at Parlamentet undertiden tager teten. Vi bryder dermed det traditionelle mønster, hvilket jeg er særdeles tilfreds med.
Jeg vil gerne takke Dem, fordi De har inviteret mig til at komme og redegøre for forberedelsen af WTO's femte ministerkonference, som afholdes i Cancún i september. Det er en særdeles vigtig begivenhed. Vores grundlæggende holdning er velkendt. Vi ønsker, at Doha-udviklingsrunden bliver gennemført med godt resultat, og forfølger i den forbindelse tre grundlæggende målsætninger for EU.
Den første målsætning vedrører støtten til økonomisk vækst, som vi i høj grad har behov for i Europa og i resten af verden. Den anden vedrører regulering af mere åbne markeder ved multilaterale regler, så der opnås en bedre sammenhæng mellem vores kommercielle interesser og vores samfundsværdier. Den tredje målsætning vedrører indlemmelsen af udviklingslandene i det internationale handelssystem, hvilket går som den røde tråd gennem denne forhandlingsrunde. Vi oplever ikke denne målsætning som retorik, men som en meget konkret målsætning. Alle dele af forhandlingsrunden skal indebære en merværdi med hensyn til udvikling.
Om få uger afvikles konferencen i Cancún. Vi har således kun kort tid til rådighed for at sikre, at konferencen afsluttes med et godt resultat, og forberedelserne bør intensiveres. Der er behov for på flere fronter at styrke den politiske impulsgivning. Det gælder på landbrugsområdet, det gælder adgangen til de industrielle markeder, investeringer, konkurrence, handelslettelser og offentlige indkøb. På alle de her nævnte områder bør der fastsættes nærmere vilkår som led i forberedelsen af den afsluttende forhandling. Når det gælder andre områder, såsom geografiske betegnelser, forbindelsen mellem handel og udvikling og spørgsmålene om tvistbilæggelse, er det vores håb, at der under konferencen i Cancún nås de første, sandsynligvis beskedne resultater, som efterfølgende bør styrkes i forbindelse med den afsluttende aftale.
Der er således fortsat meget at gøre. Det er vores indtryk, at de anførte målsætninger er realistiske, og at det ikke drejer sig om spørgsmålenes kompleksitet, men om den politiske vilje. Det gælder også et spørgsmål, jeg ikke nævnte, og som vil spille en vigtig rolle i forbindelse med konferencen i Cancún, nemlig spørgsmålet om de fattige landes adgang til lægemidler. Som De ved, har USA på dette felt blokeret for, at der blev truffet en afgørelse i december 2002, til trods for den afbalancerede løsning, vi var nået frem til under forhandlingerne i Verdenshandelsorganisationen. Der kan spores en vis bevægelse på dette område, men intet er bekræftet, og det er klart, at USA må ændre holdning, hvis der skal nås en global aftale i Cancún.
Lad os se nærmere på de enkelte emner uden at fortabe os i detaljerne.
Det første emne er landbruget. Vi har behov for et samlet sæt betingelser og en dato for afgivelse af bud. Set i dette perspektiv står vi som forhandlere styrket, efter at Rådet (landbrug) i sidste uge nåede til enighed om en aftale. Aftalen betegner klart starten på en ny æra. For landmændene såvel som for forbrugerne og skatteyderne er der tale om et skridt fremad, som sikrer bedre udnyttelse af ressourcerne, øget åbenhed, styrkelse af kvaliteten og beskyttelsen af miljøet samt dyrevelfærden, som er de forhold, der har givet anledning til bekymring. Reformen sender også et klart signal til resten af verden. Vi vender i vid udstrækning det gamle system, som har haft en vis konkurrenceforvridende effekt, ryggen. Den nye landbrugspolitik er mere gunstig for samhandelen, hvilket udviklingslandene i øvrigt har ønsket.
Efter at Europa-Parlamentet havde afgivet sin udtalelse, fastlagde landbrugsministrene således det mandat, hvad angår bevillingsrammen, som Deres forhandlere, Franz Fischler og jeg, udstyres med. Jeg skal naturligvis nok vare mig for at offentliggøre indholdet af dette mandat, men der er tale om en bevillingsramme, vi kun vil udnytte, hvis det findes nødvendigt og berettiget. Vi vil i øvrigt kun gøre brug af den pågældende mulighed, hvis vi er sikre på at opnå modydelser. Jeg tænker i den forbindelse på den disciplin, der må etableres, når det gælder andre støtteordninger, især det amerikanske system, hvis negative indvirkning på samhandelen vi kun alt for godt kender. Jeg tænker også på de geografiske betegnelser. På disse områder må der være en modydelse, det skal der ikke herske tvivl om. Der er ikke tale om ensidig afvæbning, som min kollega Franz Fischler så udmærket har udtrykt det. Når det gælder landbrugsområdet har vi gjort, hvad vi skulle. Nu er det vores partneres opgave at tage initiativer på området. Det gælder især USA, som de seneste år har genindført et system, som har en forvridende effekt.
Det andet emne er adgang til markedet for industriprodukter. Der er tale om en af de primære målsætninger for Doha-runden. Der bør sikres en så global åbning af samhandelen som muligt, så fordelene herved kommer så mange som muligt til gavn. Det er vores mål at sikre, at udviklingslandene opnår bedre adgang til vores markeder, det vil sige til de udviklede landes markeder, men det er også målet mærkbart at reducere de handelshindringer, der kan forekomme mellem udviklingslandene. Vi må således ikke glemme Syd-Syd-dimensionen, når det gælder markedsadgang.
Det tredje punkt er de såkaldte Singapore-emner, nemlig konkurrence, investeringer, handelslettelser og transparens i offentlige indkøb. Vi må fastlægge betingelserne for forhandlingerne, således at de formelt kan indledes. Denne målsætning prioriteres fortsat højt af EU. Spørgsmålene er uløseligt forbundet med single undertaking-princippet. Vi vil ikke falde for fristen til at fjerne et af de omhandlede elementer, da det vil bringe den samlede balance i forhandlingsrunden i fare. Vi må derfor nå til enighed om betingelserne.
Det fjerde punkt vedrører nogle spørgsmål, som er af største vigtighed for udviklingslandene, nemlig særlig og differentieret behandling og implementering. Vi søger at opnå øget fleksibilitet i forhold til udviklingslandene ved at bevæge os i retning af deres ønsker, uden af den grund at skabe en slags WTO i to hastigheder. Vi er i denne henseende klar til at gå videre, til at udarbejde en rammeaftale eller et sæt retningslinjer, som kan vedtages på mødet i Cancún, således at opmærksomheden i højere grad rettes mod disse spørgsmål. Det er som nævnt af største vigtighed for udviklingslandene.
Når det gælder handel og miljø, som er følsomme emner for Europa-Parlamentet, skal vi under konferencen i Cancún tage stilling til spørgsmålet om WTO's observatørstatus i forbindelse de multilaterale miljøaftaler og til spørgsmålet om intensivering af drøftelserne om andre miljøspørgsmål. De kender vores program på dette felt, nemlig kohærens mellem de multilaterale miljøaftaler og de internationale handelsaftaler. Vi har derf.eks.vis anmodet om, at sekretariaterne for de multilaterale aftaler og FN's miljøprogram, UNEP, som varetager sekretariatsfunktionen for visse typer multilaterale aftaler, opnår observatørstatus i forbindelse med de særlige samlinger i Komitéen for Handel og Miljø, der afvikles i Genève og netop behandler dette spørgsmål.
Efter vores opfattelse bør der også under ministerkonferencen i Cancún træffes afgørelse om at intensivere drøftelserne om frivillig mærkning med miljømæssigt sigte. Der er mulighed for en konstruktiv dialog på dette felt, hvilket vil styrke handelen med produkter, som er miljøvenlige, især når de hidrører fra udviklingslandene.
Afslutningsvis vil jeg sige et par ord om vores arbejdsmetoder, det vil sige forbindelsen mellem Parlamentet og Kommissionen, når det gælder disse spørgsmål. Vi har som altid et nært samarbejde med Parlamentet om forberedelsen af konferencen i Cancún. Vi har i en vis forstand foruddiskonteret nogle af de positive resultater af konventet på dette felt, da den foreliggende tekst giver Parlamentet næsten samme rettigheder som Rådet, når det gælder handelspolitiske spørgsmål, altså fælles beslutningstagning i forbindelse med vedtagelsen af den lovgivning, handelspolitikken udmøntes i, ret til løbende at blive holdt orienteret om forhandlingerne om internationale aftaler og ret til at afgive samstemmende udtalelse om forhandlingsresultatet, hvilket svarer til den balance, de af Europa-Parlamentets medlemmer, der har beskæftiget sig med dette spørgsmål, havde ønsket. Jeg er således af den opfattelse, at vores fælles indsats har givet resultater.
Man kan utvivlsomt mene, at teksten i visse henseender stadig er noget subtil og kunne forbedres. Der er fortsat nogle områder, som er omfattet af kravet om enstemmighed, og som nogle af medlemmerne fortsat og med rette stiller spørgsmålstegn ved. Der er dog tale om reelle fremskridt, som klart er en gevinst for demokratiet i Europa, forudsat at konventets tekst ikke svækkes på dette punkt af regeringskonferencen. Det er med andre ord i denne ånd, vi vil samarbejde om forberedelsen af konferencen i Cancún.
Som De ved, vil vi i Cancún have en delegation af medlemmer af Europa-Parlamentet ved vores side, sådan som det også var tilfældet i Seattle og i Doha. Personligt finder jeg det fremragende. Vi ser også positivt på tanken om en parlamentarisk forsamling i WTO. Det parlamentariske bidrag kan kun styrke forhandlerens legitimitet. For at nå de resultater, jeg har omtalt - og de er, som jeg sagde, både ambitiøse og gennemførlige - må vi arbejde ihærdigt frem til konferencen i Cancún. Det vil vi gøre sammen med Dem. Dialogen og debatterne er nødvendige, og en forudsætning for at vi kan regne med Deres støtte. Vi imødeser derfor Deres beslutning, som, hvis jeg har forstået det ret, vedtages i morgen.

Van Velzen (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater støtter alle kommissær Lamys bestræbelser på at skabe et godt resultat i Cancún, og vi er selvfølgelig helt enige med ham i, at vi skal have vedtaget den tekst, der nu er konciperet i konventet på det handelspolitiske område og også på regeringskonferencen, så De kan stole på det. Et vellykket resultat af Doha-udviklingsrunden er fortsat en vigtig faktor med hensyn til at fremme den verdensomspændende økonomiske vækst og styrke multilateralisme og global samfundsforvaltning. Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater støtter den generelle strategi med hensyn til forhandlingerne som fastsat i Rådets mandat vedrørende den tredje WTO-ministerkonference i Seattle. Vi vil gerne opfordre alle WTO-medlemmer til at træffe de nødvendige forbedrende beslutninger i Cancún for at få en vellykket afslutning på princippet om samlet tilsagn og temaerne for den pågældende runde inden for de vedtagne tidsfrister. Den politiske vilje, som medlemsstaterne udviste under OECD-ministermødet sidst i april og på G8-topmødet i Evian, har angiveligt afgørende betydning for et vellykket udfald af konferencen i Cancún og handelsrunden. Lige nu er det vigtigt, at vi ønsker handling frem for ord, og at der skal skabes det rette forhandlingsklima.
I løbet af de seneste tre måneder er der ikke gjort de store fremskridt i WTO-forhandlingerne. Mange af tidsfristerne for behandling af specifikke emner er ikke blevet overholdt, og derfor er de desværre på dagsordenen i Cancún, der således allerede er i fare for at blive overlæsset. Det er overflødigt at sige, at vi i den forbindelse glæder os over den aftale, som EU nåede frem til på rådsmødet i sidste uge om reformerne af landbrugspolitikken. Vi vil specielt lykønske kommissær Fischler med dette resultat. Vi har god grund til at støtte kommissærens bemærkninger. Nu håber vi, at specielt USA vil følge EU og tage lignende skridt. Vi skal imidlertid bemærke, at det her er et grundlæggende gennembrud.
Blandt de øvrige vigtige punkter på dagsordenen i Cancún finder vi efter vores mening de såkaldte Singapore-temaer - investeringer, handelsprocedurer, gennemsigtighed i offentlige kontrakter - og vi vil opfordre kommissæren til at engagere sig dybt i disse temaer. Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater anmoder også om en formel indledning af forhandlinger på det konkurrencepolitiske område. Vi vil understrege de potentielle fordele ved bindende grundlæggende principper på det konkurrencepolitiske område såsom gennemsigtighed, ikke-diskrimination, proceduremæssig redelighed og internationalt samarbejde mellem konkurrerende myndigheder.
Hvad angår offentlige kontrakter, går Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater ind for en multilateral og retligt bindende aftale om offentlige kontrakter, herunder kontrakter om varer og tjenesteydelser.
Det er unødvendigt at sige, at vi er helt enige i, at uddannelse, folkesundhed og den audiovisuelle sektor skal behandles separat, og at vi gerne vil bevare det på den måde. EU har altid været en af fortalerne for denne WTO-runde, og som verdens største handelsblok skylder det sig selv at fortsætte det hårde arbejde og gøre Cancún til en bragende succes.

Van den Berg (PSE).
Hr. formand, hr. kommissær, længe inden topmødet i Doha, hvor de aktuelle handelsforhandlinger startede, fremhævede min gruppe, De Europæiske Socialdemokraters Gruppe, disse forhandlingers særlige beskaffenhed og det særlige ansvar, de fører med sig. På den ene side er der selvfølgelig de almindelige dagsordenspunkter om åbning af markeder, hvilket får min gruppes uforbeholdne støtte. Vi er trods alt opmærksomme på handelens evne til at bringe velstand til alle vores borgere og samhandelspartnere. På den anden side - hvilket faktisk understreges i beslutningen - er disse forhandlinger først og fremmest en prøve på WTO's evne til at rette op på en stor ubalance i handelssystemet, til at skabe en mere ligelig fordeling af fordelene ved handel og til at støtte en bæredygtig udvikling. De er en prøve på vores evne til at udnytte globaliseringen i alle folks interesse.
Det er grunden til, at vi stiller Dem følgende vigtige spørgsmål: Vil forhandlingerne medføre en væsentlig mere retfærdig fordeling af handelsoverskud, i særdeleshed mellem nord og syd? Vil forhandlingerne bevise, at handelssystemet tjener borgernes ønske om økologiske og sociale fremskridt frem for at gøre det til genstand herfor? Vil forhandlingerne styrke WTO's gennemsigtighed og ansvar mod en integration i den overordnede globale samfundsforvaltning? Vi vil gerne give kommissær Lamy og kommissær Fischler mandat til i Cancún at sikre bekræftende svar på disse spørgsmål. Min gruppe har opstillet følgende fire test i denne forbindelse:
For det første skal alle EU's forhandlere gå mere i retning af udviklingslandenes krav, hvad angår industriel markedsadgang, gennemførelse, særbehandling og forskelsbehandling samt først og fremmest handelen med landbrugsprodukter, men man må også kræve det samme engagement fra USA og andre udviklede lande. For nylig opfordrede De Forenede Nationer industrilandene til at skære betydeligt i den handelsforvridende landbrugsstøtte og gradvist helt at afvikle den uden en quid pro quo fra udviklingslandene. Vi støtter denne opfordring og beder EU's forhandlere om at gøre det samme.
For det andet - og senest i Cancún - skal WTO langt om længe leve op til løftet fra Doha for at udvide fordelene ved TRIPs i den offentlige sundhedspleje til lande med en beskeden eller slet ingen lægemiddelindustri, som USA har været ene om at blokere siden december 2002.
For det tredje skal Cancún udsende det rigtige budskab om forholdet mellem handelsanliggender og ikke-handelsanliggender. På landbrugsområdet handler det således om at sikre WTO-medlemmernes ret til at fastlægge fødevarestandarder og fremme offentlige goder såsom udvikling af landdistrikter, miljøbeskyttelse og dyrevelfærd. Det betyder også, at der skal gøres mærkbare fremskridt, hvad angår Doha-dagsordenen for handel og miljø. Cancún skal sætte ny fart i den aktuelle TRIPs-gennemgang, skabe øget fokus på udviklingslandenes interesser og bryde dødvandet med hensyn til de grundlæggende arbejdstagerrettigheder.
For det fjerde skal en styrkelse af WTO's gennemsigtighed og demokratiske ansvar - hvor Doha kun blev til et tøvende skridt - have en solid placering på forhandlingsdagsordenen. Vi ønsker et stærkt EU-initiativ i overensstemmelse med de forslag, som Parlamentet vedtog med et stort flertal i oktober 2001.
I øjeblikket har folk rundt omkring i verden to indvendinger imod WTO: manglende hæderlighed og manglende demokrati. Vi skal lytte til borgerne og gøre dem til vores prioriteter. Hr. kommissær, vi ved, at bomuld i Vestafrika i øjeblikket er et konkret eksempel på forslag og forhandlinger, hvor Europa kunne gøre en betydelig forskel. Hvis De kunne bidrage til dette i de kommende måneder, ville det være en brugbar håndsrækning. Vi vil gerne have en konkret reaktion fra Dem i den henseende.

Clegg (ELDR).
Hr. formand, jeg vil stille tre grupper spørgsmål på de meget generøse 120 sekunder, som jeg har fået stillet til rådighed i eftermiddag.
Den første vedrører landbrug. Ligesom alle andre er ELDR-Gruppen begejstret over hovedtrækkene i aftalen om reform af den fælles landbrugspolitik. Vi accepterer fuldt ud, at den taktiske prioritet nu må være at vende situationen, især over for amerikanerne, og se, om de vil sætte handling bag ordene med hensyn til en landbrugsreform.
Min gruppe har en række ubesvarede spørgsmål. Mens der sker synlige fremskridt med denne reform, hvad angår afskaffelse eller nedbringelse af handelsforvridende intern støtte, hvad sker så med markedsadgang? Der er ikke noget i den pakke, som på forhånd omfatter forbedret markedsadgang. Ud over en gentagelse af at EU importerer flere produkter end nogen andre, vil jeg gerne vide, på hvilket punkt vi vil tilbyde større markedsadgang. Jeg vil også gerne vide, på hvilket punkt vi virkelig vil tage fat på nogle af de utilgivelige sider af visse sektorspecifikke ordninger, som stadig fungerer, navnlig for sukker.
Den anden gruppe spørgsmål vedrører Singapore-spørgsmålene. Min gruppe accepterer det grundlæggende synspunkt, at Singapore-dagsordenen er værd at følge op på, men vi er endnu ikke helt overbeviste om, at udviklingslandenes berettigede bekymringer over disse forhandlingers omfang og indviklede beskaffenhed er blevet taget op. Hvilke garantier kan kommissæren give os for, at de bekymringer vil blive taget op af eller på Cancún-topmødet.
Sidste gruppe spørgsmål. Kommissæren antydede i sine indledende bemærkninger, at han ville optræde, som om han tog forskud på resultatet af den kommende regeringskonference, hvad angår forøgede beføjelser til Europa-Parlamentet. Kan han i dag forsikre mig om, at han stadig, selv om den traktat, som bliver resultatet af regeringskonferencen og omfatter Europa-Parlamentets beføjelse til samstemmende udtalelse, endnu ikke er ratificeret, vil forelægge resultatet af næste års afslutning på denne runde for os, så vi kan vedtage en samstemmende udtalelse?
Miranda (GUE/NGL).
Hr. formand, de vanskeligheder, der gør sig gældende i denne afgørende fase af forhandlingerne op til Cancún, tyder ikke på noget let ministermøde til september. Disse vanskeligheder skyldes i vid udstrækning det nuværende internationale handelssystem, dets liberaliserende tendens og de ofte negative følger heraf for de mindre udviklede landes skrøbelige økonomier. Nord og Syd har ikke i samme omfang nydt godt af dette system. Det er derfor særdeles vigtigt at tage de spørgsmål alvorligt, som disse lande rejser, ligesom det er afgørende at standse liberaliseringstendensen, i det mindste indtil der er foretaget en ordentlig evaluering af dens resultater.
Udviklingsdagsordenen må ikke være en tom betegnelse, men må stå for utvetydig vilje og retning. Først og fremmest skal bestemmelsen om særlig og differentieret behandling tillægges et reelt og meningsfuldt indhold til gavn for udviklingslandene, som EU i øvrigt bør indgå en strategisk alliance med.
Vi kender alle de afgørende spørgsmål. Jeg vil begrænse mig til nogle korte bemærkninger om tre af dem. Lægemidler kan blive eller er allerede et nøgleområde. USA har blokeret for en aftale og har lagt pres på nogle lande, for at de skulle give afkald på retten til at importere kopipræparater. Der må virkelig holdes meget fast ved, at retten til sundhed bør gå forud for enhver økonomisk interesse. Hvad angår handelen med landbrugsvarer, der er et andet relevant spørgsmål, vil markedsadgang sandsynligvis stå i centrum for forhandlingerne. Den spektakulære forøgelse af den amerikanske landbrugsstøtte bringer på ingen måde en aftale nærmere, men EU kan dog tage et vigtigt skridt, især hvis vi bidrager til, at alle eksportstøtteordninger på sigt fjernes. Endelig bør der, hvad angår adgangen til industrilandenes marked, lægges særlig vægt på tekstil- og beklædningsområdet, fordi det er meget sårbart, og fordi der allerede er givet indrømmelser på især bilateralt plan. Vi kan på dette område acceptere nogle specifikke foranstaltninger udelukkende rettet mod de mindst udviklede lande, men vi må samtidig værne om denne vigtige sektor og dens store betydning for beskæftigelsen.

Rod (Verts/ALE).
Hr. formand, der hersker stor uvished om konferencen i Cancún, og de forberedende forhandlinger er langtfra afsluttet. Det gælder ikke mindst de områder, der menes at være fordelagtige for udviklingslandene. Reduktionen af landbrugsstøtten er således fortsat meget begrænset, hvilket er et vidnesbyrd om, hvor lidt tilbøjelige de rige lande og især USA er til at opgive deres privilegier, uagtet deres deltagelse i udviklingsrunden. EU, som har blikket stift rettet mod egne interesser, har også slækket på ambitionerne, når det gælder reformen af den fælles landbrugspolitik.
Et af de prioriterede områder i forbindelse med konferencen i Cancún burde være en revision af TRIPs-aftalen med henblik på at forbyde patentering af liv. Intellektuelle rettigheder, som finder anvendelse på alle former for liv, betegner en krænkelse af staternes og befolkningernes suveræne ret til at beskytte deres ressourcer og deres knowhow og anerkender ikke eksistensen af offentlige goder. Kære forhandlere, lyt til den afrikanske gruppes appel, hvis De ønsker, at Cancún skal blive en succes, og opgiv Singapore-emnerne.
Der savnes en løsning på de problemer, der rejses, i den meget omtalte paragraf 6 i Doha-erklæringen om adgang til lægemidler, hvilket vidner om, at vores regeringer, presset af medicinalindustrien, er bange for at indtage en modig og virkelig human holdning. Endnu en gang er der stor risiko for, at man in fine roser en kompromisløsning, som man a priori ville have anset for uacceptabel.
I sidste uge syntes USA i Egypten at tage et skridt i den rigtige retning, idet man opgav kravet om en restriktiv liste over sygdomme. Tilbage står så spørgsmålet om, hvilke lande man finder støtteberettigede. Hvad forstår man ved tilstrækkelig produktionskapacitet? Burde man ikke hellere, i stedet for at acceptere et middelmådigt kompromis, starte på en frisk og indlede forhandlinger, som munder ud i en økonomisk og praktisk løsning for udviklingslandene? Lad os ikke glemme Doha-ånden. Intet bør forhindre landene i at beskytte befolkningens sundhed. Og især bør intet forhindre et medlemsland i at deltage i WTO-forhandlingerne på behørig vis og i åbenhed. Vi vil i forbindelse med vores tilstedeværelse i Cancún være særligt opmærksomme på dette forhold.
Hr. kommissær, jeg beder Dem om ikke at fornægte vores forpligtelser. Doha-runden bør være udviklingslandenes runde. Naturen og skabningen er ikke varer. Miljø og sundhed er vigtigere end WTO's regler. Lad os ikke svække EU's troværdighed og den gode tro. Lad os i Cancún arbejde for bæredygtige og retfærdige løsninger.

Ó Neachtain (UEN).
Hr. formand, WTO-møderne er i de senere år blevet mål for antiglobaliseringsdemonstranter. En frygt, som ofte kommer til udtryk, er, at der bliver etableret mekanismer til verdensomspændende styring, som er hævet over demokratisk kontrol og deltagelse, og at der bliver skabt en verdensorden, som tjener kapitalismens og ikke menneskenes formål. På den baggrund er det naturligvis afgørende, at vi parlamentsmedlemmer som direkte valgte repræsentanter for de europæiske befolkninger er fuldt ud involveret i at forme processen og resultatet.
Den igangværende runde, som blev indledt i Doha, hyldes som udviklingsrunden. Vi er alle enige om, at udviklingslandenes behov skal prioriteres. Disse lande har ikke haft gavn af tidligere handelsrunder, og EU må insistere på deres fulde og aktive deltagelse i Cancún-forhandlingerne.
Markedsadgang er et meget vigtigt element til ansporing af udviklingslandenes integration i verdensøkonomien. EU har tilbudt udviklingslandene ambitiøse åbninger af markederne inden for både varer og tjenesteydelser, samtidig med at det har undgået risikoen for at stræbe efter total liberalisering, som de fleste udviklingslande ikke ville kunne magte i denne fase.
Alt undtagen våben-initiativet er et bevis på EU's strategi på det område. Jeg anmoder indtrængende Kommissionen om at presse andre udviklede lande, navnlig USA, til at følge EU's eksempel. Det er utåleligt for EU at blive kritiseret af USA's præsident for dets forbindelser med udviklingslandene, når vi, hvad angår både bistand og markedsadgang, er lysår foran. EU's import fra udviklingslande stiger med gennemsnitligt 12% og udgør nu 4% af EU's samlede import, hvilket svarede til 420 millioner euro i 2001.
Efter sidste uges aftale om reform af den fælles landbrugspolitik er det helt afgørende, at vi sikrer den europæiske landbrugsmodel i forhandlingerne. Vi har en forpligtelse over for vores egne forbrugere og over for vores landbrugere til at opretholde de nationale landbrugsmarkeders stabilitet og beskytte dem imod internationale prisudsving og til at opretholde de modeller for produktion og arealanvendelse, som er typiske for europæisk landbrug.
Jeg vil understrege, at nedsættelser aftalt i WTO af importafgifter, eksportrestitutioner eller national handelsforvridende landbrugsstøtte kun kan aftales med udgangspunkt i retfærdig fordeling af omkostningerne blandt alle udviklede lande, i særdeleshed USA.
Til sidst vil jeg sige, at EU i Cancún i september vil deltage i nogle forhandlinger, som er af afgørende betydning for mange sektorer i vores nationale økonomier, fra landbrug til kultur. I denne forbindelse er det overflødigt at sige, at Kommissionen er forpligtet til energisk at forsvare vitale interesser på disse områder, navnlig ved at insistere på fuld inddragelse af de såkaldte ikke-handelsmæssige aspekter såsom miljømæssig bæredygtighed, forbrugerbeskyttelse, social og regional ligevægt. Hvis det ikke sker, ville resultatet blive en aftale, som hverken ville være acceptabel for de europæiske borgere eller for deres parlamentariske repræsentanter.
Bernié (EDD).
Hr. kommissær, De har vedtaget en reform af den fælles landbrugspolitik angiveligt for at skaffe Europa et vist råderum i forbindelse med forhandlingerne i WTO. Det kompromis, der blev indgået i Luxembourg i sidste uge, ligger i vid udstrækning på linje med Kommissionens henstillinger. Tillad mig at stille Dem nogle spørgsmål desangående. Kan De forklare, hvilke nye perspektiver denne reform åbner i forbindelse med forhandlingerne? Kan De forklare mig, hvilke fordele landbruget skulle kunne drage heraf, til trods for at der er tale om en reform, som vil have meget negative konsekvenser for vores landmænd?
De europæiske forbrugere stiller stadig større krav, når det gælder fødevaresikkerheden, produkternes kvalitet og produktionsvilkårene. Disse krav giver sig udslag i stadig strengere krav til landmændene, hvad angår hensynet til miljøet og dyrevelfærden. Forventer De at kunne indfri deres forventninger om, at kun produkter, som opfylder samme krav, vil få adgang til det europæiske marked? I modsat fald vil vi på vores egne markeder opleve en konkurrenceforvridning til skade for vores egne produkter. Når det gælder folkesundheden, har EU valgt at forbyde hormonbehandlet kød. Vil De stå fast på denne holdning? Vi ønsker under ingen omstændigheder, at der sættes spørgsmålstegn herved.
Vores landbrug producerer også fødevarer af høj og anerkendt kvalitet, udtrykt i form af oprindelsesbetegnelser, som ofte har afgørende betydning for de regionale økonomier. Hvordan vil De forfægte disse rettigheder over for vores partnere i WTO?
Endelig støtter vi EU's GMO-moratorium, som anfægtes af USA. Hr. kommissær, vi forventer, De indtager en offensiv og konsekvent holdning og forsvarer det europæiske landbrug, at De forsvarer forbrugernes krav og afviser enhver form for indrømmelse med hensyn til markedsåbningen. At give alt i liberalismens vold vil være ensbetydende med at afsige en dødsdom over europæisk landbrug.

Della Vedova (NI).
Hr. formand, hr. kommissær, jeg håber også, at mødet i Cancún bliver en lejlighed til at drøfte udviklingen, men der skal først og fremmest være fokus på udviklingen i den internationale samhandel og en yderligere liberalisering af handelen. Vi europæere skal passe på, at vi ikke fylder dagsordenen med spørgsmål, der er irrelevante for liberaliseringen af handelen, for så ender vi med at bremse forhandlingerne. Hr. kommissær, De sagde, at vi har gjort det, der var nødvendigt, når det gælder den fælles landbrugspolitik. Efter min mening har vi kun gjort det absolut nødvendige for at undgå, at forhandlingerne gik definitivt i stå, men det er alt. Vi har gjort en alt for lille og alt for sen indsats, for EU's landbrugspolitik er stadig et stærkt og ubøjeligt protektionistisk system. Det har Nicholas Clegg allerede talt om. Lad mig tage eksemplet med sukker. Hvordan kan vi sige, at EU's landbrugspolitik ikke er protektionistisk, når det f.eks. gælder sukker? Hvad har sukker med udviklingen af landdistrikter at gøre? Hvad har sukker med miljøklausuler og sociale klausuler at gøre? For sukkerets vedkommende bliver vi ved med at have en ren og skær protektionisme, der f.eks. går ud over landbrugssamfundet i Mozambique. Og sukkeret - som ikke er andet end ren protektionisme - er kun et eksempel. På den baggrund, hr. kommissær, får Europa også meget store problemer i Cancún.

Suominen (PPE-DE).
Hr. formand, kommissær Lamy, WTO-forhandlingsrunden i Doha blev kaldt for udviklingsrunden allerede på det topmøde. Slutresultatet af den skulle være, at specielt udviklingslandene kunne drage større fordel af globaliseringen. Det må også være målet i Cancún i september.
I denne forbindelse er det vigtigt at sikre udviklingslandene den tekniske og økonomiske assistance, de har behov for, for at hjælpe dem med at udvikle deres kapacitet inden for administration, industri, handel og eksport. Samtidig må man dog også fremhæve vigtigheden af god administration, godt naboskab, indre harmoni og kamp mod korruption under disse landes bestræbelser på at opnå de samme standarder som de udviklede lande.
Den alarmerende spredning af aids, og ikke kun den, men også mange andre epidemier, betyder, at vi inden Cancún-topmødet burde nedbryde de barrierer, der har forhindret adgang til medicin til rimelige priser overalt. Problemet er vanskeligt politisk og industripolitisk, men det kan løses.
En vis supermagt, som er det i kraft af dets ressourcer og potentielle handelsmagt, nemlig Rusland, står stadig uden for WTO. Dagsordenen i Cancún rummer ikke, og kan ikke rumme, en diskussion om Ruslands interne lovgivning eller dets rigtigt organiserede administration, eller hvordan man kunne sætte skub i forhandlingerne om dets medlemskab af WTO. Det er ikke desto mindre meget klart i især EU's interesse, at Rusland optages i WTO så hurtigt som muligt. Det er langtfra kun Rusland, der lider under situationen, som den er nu. Den nuværende tilstand svækker gensidige økonomiske relationer mellem EU og Rusland, hvad angår investeringer og handel landene imellem. Som med de mindre udviklede lande - eller skulle jeg sige som med de andre mindre udviklede lande? - burde Rusland også have støtte til at udvikle dets administration, toldvæsen, beskatnings- og betalingssystem og andre systemer, således at landet kan opnå det pålidelige niveau, som et WTO-medlemskab kræver.
Kommissionen står over for et hårdt arbejde med det i fremtiden. Kommissær Lamy er vant til hårdt og produktivt arbejde, men dette særlige arbejdsområde vil også føre til økonomiske fordele for EU.

McNally (PSE).
Hr. formand, vi bifalder hr. Lamys samarbejdsvilje over for Parlamentet, men tager den ikke for givet.
Der er ting, som Den Socialdemokratiske Gruppe i lighed med andre finder vanskelige: Singapore-spørgsmålene, navnlig om investering og konkurrence. Vi forstår naturligvis betydningen af begge dele.
Hvad angår investering, er der i øjeblikket over 2000 bilaterale investeringsaftaler. Det fører til store forviklinger for udviklingslandene og en uligevægt i magtfordelingen, som ikke vil forsvinde med en multilateral traktat.
Hvad angår konkurrence, vil nogle få selskabers dominans naturligvis føre til store omkostninger, og udviklingslandene er de primære ofre. Vi er imidlertid stadig bekymrede over vores tilgang til Doha-dagsordenen, og vi er endnu ikke overbeviste om, at WTO er det rigtige forum, eller at dette er det rigtigt tidspunkt at diskutere investering og konkurrence på.
Vi har ligesom kommissæren lyttet meget opmærksomt til udviklingslandene. Vi ved, at de er meget foruroligede over Singapore-spørgsmålene. Erklæringen fra de mindst udviklede landes handelsministre den 2. juni gjorde det helt klart. Nogle af de større udviklingslande er ligefrem imod forhandlinger om disse spørgsmål. Derfor er der meget langt til den enighed, der er nødvendig. Hvad bør EU gøre under sådanne omstændigheder? Skal vi presse på og påtvinge uvillige udviklingslande en dagsorden? Hvis vi gør det, kommer vi til at betale for det ved nogle andre forhandlinger! Der er mange vigtige spørgsmål, og de er angivet i vores beslutning og i Kommissionens mandat. Lad os koncentrere os om dem i Cancún.
Herzog (GUE/NGL).
Vi er alle overbevist om, at det er vigtigt at kæmpe for multilaterale løsninger. Multilateralismen er imidlertid truet, og vi må derfor gøre alt for at opnå et godt resultat i Cancún. Men det er lidt som at løse cirklens kvadratur. På den ene side forsvarer USA med alle midler amerikanske interesser, samtidig med at man hylder myten om fuldstændig frihandel. Og på den anden side er det for mange af landene i Syd ikke muligt at blive integreret i verdensøkonomien, de stiller spørgsmålstegn ved de nuværende handelsregler og kræver positiv særbehandling.
Hvordan kan EU optræde som bindeled og føre USA i den rigtige retning? Jeg noterer mig, at der er ydet en positiv indsats, men jeg må sætte spørgsmålstegn ved flere elementer, hvad angår den kurs, der er udstukket for Cancún. Vi kan ikke sige os fri for et modsætningsforhold mellem interesser og intentioner.
For det første er der spørgsmålet om, hvordan vi mere effektivt kan forsvare særlig og differentieret behandling? Det er ikke kun udviklingslandene, der fejler. Vi indtager heller ikke en klar holdning på dette felt. Begrebet differentiering mister relevans, fordi anvendelsesområdet for særlig og differentieret behandling er alt for omfattende. Og reglerne herfor er en regulær gråzone. Kan vi tage dem op til ny vurdering i forbindelse med TRIPs-aftalen, for lokalområderne og i øvrigt ikke vige uden om spørgsmålet om teknologioverførsel?
For det andet støtter jeg ønsket om ikke at opgive målsætningen om at forberede de såkaldte "Singapore-emner" - jeg er i denne henseende ikke helt på linje med fru McNally - for det drejer sig om afgørende dimensioner af forbindelsen mellem handel og udvikling. Spørgsmålet er imidlertid, om EU skal holde fast ved sin oprindelige kurs? Jeg går ind for en bottom up-løsning, men bør vi ikke mere effektivt støtte de begrænsninger, der følger af kravet om et politisk område, især kravet om forudgående etablering? Det er endvidere påtrængende nødvendigt at støtte forhandlingerne i Cancún ved sideløbende hermed at tage initiativer, som har til formål effektivt at omfordele de direkte investeringer og sikre disses bæredygtighed.
For det tredje støtter vi, hvad angår landbruget, en fast holdning, når det gælder de interne støtteordninger og beregningen af nedsættelser af toldsatserne. Men er der også plads til de mest sårbare lande i Syd, hvis produktion beror på monokultur, og som er nettoimportører? Bør vi ikke styrke markedsadgangen og fjerne eksportstøtteordningerne, når det gælder produkter, som er strategisk vigtige for disse lande, og vedtage et rammeinitiativ for redelig handelspraksis?

Auroi (Verts/ALE).
Hr. formand, hr. kommissær, jeg vil gerne takke Dem for, at De mindede om, at den røde tråd, når det gælder Cancún, bør være integrationen af udviklingslandene. Jeg må så også bede Dem om at omsætte ordene i praksis, hvis WTO skulle behandle et emne, uanset hvilket, på anden vis. Ønsker vi at være solidariske med landene i Syd og med de mest sårbare i vores egen del af verden, må sundhed og uddannelse, men også vand og energi og behov for forbedring af de sanitære forhold ikke behandles som rene handelsvarer. Alle bør - til overkommelige priser - have adgang til disse tjenesteydelser, som i sandhed kan betegnes som tjenesteydelser i menneskehedens interesse.
Kursen bør lægges om, når det gælder forhandlingerne om den almindelige overenskomst om handel med tjenesteydelser (GATS). Retten til at kunne spise sig mæt og til at kunne spise sig mæt i sunde fødevarer er ligeledes at betragte som et fælles gode for menneskeheden. Landmænd i Nord og i Syd bør kunne tilslutte sig et reelt multifunktionelt perspektiv. Udvikling af landdistrikterne, som er kendetegnende for den ikke-markedsmæssige sektor, og som er en grundlæggende udfordring både nu og fremover, indgår rent faktisk i den omlægning af den fælles landbrugspolitik, Rådet netop har vedtaget. Den fremmer modulation, hvilket sender et positivt signal til de små landbrug og til landmændene i Syd. De kan således påberåbe Dem en begyndende afkobling, som omfatter korn- og kødprodukter, men eksportstøtten bør være mindre fremtrædende og bør i stigende grad træde i baggrunden. Dog er det nødvendigt at beskytte de europæiske landmænds særpræg. Men for at der ikke skal herske tvivl om solidariteten med landmændene i Syd bør de være omfattet af støtteordninger, som svarer til den fælles landbrugspolitik, som stadig beskytter de europæiske landmænd. For dem alle består den primære opgave i at brødføde deres medborgere ved fri produktion af de fornødne levnedsmidler. Vi må hjælpe dem med at løse opgaven i konkurrence med de to eller tre monopolvirksomheder, der dominerer nærings- og nydelsesmiddelindustrien.

Sandbæk (EDD).
Hr. formand, siden WTO blev oprettet i 1995 er afstanden mellem rige og fattige lande blevet større. Doha-udviklingsrunden var ikke sit navn værdigt. Nu skal tidsfristerne fra Doha overholdes. Fru McNally har fuldstændig ret i, at tiden ikke er inde til at optage nye emner på dagsordenen, der hverken tager hensyn til ulandene eller miljøet. Det vil afspore debatten om de emner, som vil fremme målet om en bæredygtig udvikling. Et mål, der sammen med fri og fair handel og udryddelse af fattigdom er skrevet ind i udkastet til EU's nye forfatning, som EU nu har en enestående chance for at vise, ikke kun er en papirtiger. Det, EU bør fokusere på, er, at alle lande kommer til orde i forhandlingerne og ikke kun, som sædvanlig, de rige, priviligerede lande, der vil pleje deres egne interesser. Cancún skal resultere i konkrete fremskridt for ulandene samt vise, at der fra de rige landes side er reel vilje til at prioritere fattigdomsbekæmpelse. Endelig bør man omsider sikre, at regeringer ikke har monopol på at forhandle og implementere WTO-aftaler, men at der oprettes en folkevalgt forsamling.

Souchet (NI).
Hr. formand, i en forhandling er der, hvis den er vel gennemført, tale om at give og modtage. Hvis Europa modtager i samme omfang, som det allerede har givet, bør det modtage ganske meget i Cancún. Var det ikke det erklærede mål med reformen af den fælles landbrugspolitik at forbedre EU's forhandlingsposition i Doha-runden, mere end det var et spørgsmål om at fastlægge den landbrugspolitik, europæerne har behov for?
Mit første spørgsmål lyder derfor som følger: Hvilke væsentlige indrømmelser kræver EU af sine partnere som modydelse for den kaskade af ensidige indrømmelser, EU har præsteret siden afslutningen af Uruguay-runden? Lad mig blot nævne enkelte af dem: Alt undtagen våben-initiativet, ensidig opgivelse af importafgifter på korn fra Sortehavet, indrømmelse af toldkontingenter, afkobling af godtgørelsen og tilsvarende afvikling af vores markedsordninger for landbrugsprodukter.
Det er mit håb, at EU i det mindste vil sætte den uheldige Blair House-aftale på dagsordenen. Den forhindrer os i at føre en sammenhængende politik, når det gælder udviklingen af produktionen af oliefrø, hvor vores produktion fastholdes på et urimeligt lavt niveau, 1 million t, mens verdensproduktionen vokser med 5 % om året og i dag udgør mere end 300 millioner t. Det er ligeledes mit håb, at Kommissionen vil stadfæste det princip, at et folk har ret til at brødføde sig selv, hvilket er et grundlæggende princip af hensyn til fødevaresikkerheden i såvel kvantitativ som kvalitativ henseende. Hr. formand, vi må ikke af strukturelt betingede eksportlande lade os diktere en påstået ret til adgang til det europæiske marked for produkter, som EU har en overskudsproduktion af, eller produkter, som vi agter at fastsætte strenge regler for, såsom genetisk modificerede organismer.

Schwaiger (PPE-DE).
Hr. formand, hr. Lamy, vi er i forhandlingen i dag alle enige om, at udviklingslandene fremover i højere grad skal nyde godt af fordelene ved en fri og fair verdenshandel. De skal derfor også have bedre adgang til vores marked med deres industri- og landbrugsprodukter. Dette omfatter også en forbedring af deres kundskaber, så de bedre kan få fodfæste på de forskellige markeder, og af deres evner til at repræsentere egne interesser ved mødet i WTO på en aktiv og professionel måde.
Vi støtter derfor i høj grad Kommissionens indsats - i form af teknisk støtte - for at gøre det nemmere for disse lande at blive optaget som selvstændige aktører på verdensmarkedet. Vi må ikke glemme, at økonomisk vækst for alle handelspartnere er det egentlige formål med WTO-forhandlingerne, og det betyder naturligvis også, at vi under disse forhandlinger, hvor vi tilbyder adgang til markedet, netop skal udvikle en passende strategi i forhold til udviklingslandene, således at de får praktisk erfaring med fordelene ved at forhandle om klassiske emner som f.eks. adgangen til markedet, konkurrencen.
Selv om vi i forbindelse med GATS-forhandlingerne er interesserede i at opnå en forsigtig udvidelse af tjenesteydelsernes gyldighedsområde, går vi ind for Europas kulturelle og organisatoriske diversitet, hvilket f.eks. afspejles i sundheds- og undervisningssektoren og den audiovisuelle sektor samt på det lokale serviceområde. Der er efter vores mening ingen grund til at lade flere områder være omfattet af undtagelsen og således undtage dem fra markedsordningen for tjenesteydelser. Europa er den førende udbyder af tjenesteydelser på globalt plan. De, der har en defensiv og protektionistisk holdning, er ikke opmærksomme på EU's styrker og konkurrencefordele.
Om WTO's regelværk må det siges, at vi især bør videreudvikle reglerne for procedurer, gennemsigtighed og konfliktløsning, og at WTO også bør udbygges til at have en uafhængig, international judiciel kompetence i handelssager.
Mann, Erika (PSE).
Hr. formand, jeg vil gerne benytte lejligheden til at informere Dem om, at Europa-Parlamentet sammen med Den Interparlamentariske Union vil afholde et arrangement i Cancún. Det har vi også gjort tidligere. Meningen med dette arrangement er, at parlamentsmedlemmer fra WTO's medlemslande skal have mulighed for at mødes og udveksle informationer. Desuden forholder det sig således, at mange handelsemner efter vores mening i stadig større grad bevæger sig væk fra de klassiske handelsområder, som vi kender dem fra tidligere, og nu berører meget sensible områder, der er af stor interesse for mange borgere. Dette omfatter sektoren for tjenesteydelser, men også mange andre områder. Arrangementet kommer til at finde sted den 9. og 12. september i Cancún, og Europa-Parlamentet vil deltage som en af de ansvarlige arrangører. Der vil være mange kolleger til stede, og det ville naturligvis glæde os, hvis alle kolleger kunne sprede budskabet om dette arrangement.
Jeg vil også gerne komme ind på et spørgsmål, som hr. Clegg introducerede, nemlig hvorvidt De under alle omstændigheder vil give Deres samtykke til - uanset hvad Det Europæiske Konvent beslutter - at Parlamentet skal godkende aftalen, som man forhandler om i Cancún, uanset hvordan og hvornår den bliver indgået.
Til sidst vil jeg gerne vide, om De i dag kunne forestille Dem at erklære, at Parlamentet skal godkende aftalen, at Parlamentet inden for rammerne af 133-udvalget skal have informationsret på lige fod med Rådet, og endvidere at Parlamentet også skal have indflydelse på fordelingen af sæderne.
Boudjenah (GUE/NGL).
Hr. kommissær, nogle dage før det seneste topmøde mellem EU og USA gav De udtryk for tilfredshed med, at der eksisterer stærke handelsrelationer mellem EU og USA, som gør det muligt at trække på lige hammel i Doha-udviklingsrunden. Her umiddelbart før konferencen i Cancún er det imidlertid afgørende, at EU tager initiativer, som på flere områder lægger afstand til USA's kurs. Det er efter min opfattelse den forventning, der kommer til udtryk, når man, som senest handelsministrene for de mindst udviklede lande, påpeger, at WTO er ude af stand til at overholde Doha-tidsplanen, til at gennemføre forhandlingerne om aftaler, som fremmer udviklingen, om adgang til lægemidler, om særlig og differentieret behandling eller om handelen med landbrugsprodukter. For øjeblikket gøres der ingen fremskridt.
Jeg må gentage, at jeg frygter, at udviklingsdimensionen forsvinder til fordel for en politik, som kun fremmer vareudvekslingen og det dogmatiske valg i form af liberalisering af samhandelen. I betragtning af at kløften mellem rige og fattige lande bliver stadig dybere, er det svært at acceptere ønsket om, at nye emner inddrages i forhandlingerne, såsom investeringer, konkurrenceret og offentlige indkøb.
Den almindelige overenskomst om handel med tjenesteydelser (GATS) udgør en trussel mod offentlige tjenester og statslige opgaver, når der for øjeblikket ikke er gjort status med hensyn til konsekvenserne af liberaliseringerne. Under disse omstændigheder er der behov for et moratorium. Retten til sundhed, uddannelse, fødevaresikkerhed og energi må veje tungere end de kommercielle interesser. EU bør tværtimod arbejde for en demokratisering af det internationale handelssystem og indgå i et nært samarbejde med udviklingslandene for at sikre, at udviklingsmålene kommer i første række.

Belder (EDD).
Hr. formand, dagsordenen for den forestående ministerkonference er fyldt godt op, og den indeholder en række vigtige temaer, herunder livsvigtig medicin og landbrug. Endvidere har vi til opgave at sætte de fattige lande i stand til at leve op til standarderne for arbejdsvilkår, dyrevelfærd og miljø, så de kan eksportere deres produkter til Europa. Til dette formål har producenterne i udviklingslandene brug for hjælp til at producere og handle med produkter i overensstemmelse med europæiske standarder.
I denne forbindelse vil jeg argumentere for en begrænset dagsorden med de vigtige temaer, jeg nævnte. Jeg vil derfor bede kommissæren om at koncentrere sit bidrag om disse temaer, så der kan skabes et konkret resultat. Det kan godt være kommercielt mere tiltalende for EU at forhandle om nye temaer, men udviklingslandene har ganske enkelt ikke kapacitet hertil.
Cancúns succes vil derfor blive målt i forhold til udviklingslandenes interesser. Der er trods alt tale om en udviklingsrunde.
Ferrer (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, at opnå væsentlige fremskridt i Cancún om gennemførelsen af dagsordenen for udvikling bliver ikke let, i betragtning af at det er nødvendigt at afspejle alle WTO-medlemmernes interesser, at tage hensyn til de fattigste landes bekymringer og antallet af sager, der skal forhandles om.
Det er alle sager, som er grundlæggende for at sikre, at de multilaterale handelsforbindelser fører til økonomisk vækst, hvis vi ønsker, at denne vækst skal være retfærdig, og at dens fordele også kommer de fattigste lande til gode. Derfor er det nødvendigt at skabe fremskridt på alle områder af dagsordenen for udvikling og helst inden for de fastsætte tidsfrister i tråd med den indsats, som De udfører på EU's vegne.
På grund af den begrænsede taletid vil jeg begrænse mig til adgangen til markederne for industriprodukter og naturligvis især tekstil- og konfektionsmarkedet samt respekten for de regler, der styrer den internationale handel.
I denne forbindelse anmoder jeg Dem, hr. kommissær, om at sørge for, at der ikke sker en reduktion af EU's toldsatser, så længe andre lande ikke har nået de toldsatser, der er gældende i EU.
Dernæst beder jeg Dem om inden for rammerne af TRIPs-aftalen at være særlig opmærksom på spørgsmålet om design og udløbet af den internationale mærkeregistrering samt handlingerne til bekæmpelse af forfalskning og pirateri.
Til sidst beder jeg Dem om at fremskynde forenklingen af handelsbeskyttelsesmekanismerne, så de bliver mere fleksible og effektive, for den fortsatte eksistens af toldbarrierer, maksimaltold og ikke-toldmæssige barrierer er ikke forenelig med en liberalisering af markederne. Eftersom WTO's regler er bindende for alle medlemmer, bør overholdelsen af dem sikres. Men også fordi fremtiden for den europæiske tekstil- og konfektionsindustri afhænger heraf, hvilket De udmærket er klar over, hr. kommissær.

Garot (PSE).
Hr. formand, hr. kommissær, efter reformen af den fælles landbrugspolitik er det nu konferencen i Cancún, vi står over for. I den forbindelse må vi selvsagt bekræfte EU's handelspolitiske målsætninger og vise vilje til at reducere den udviklingsmæssige kløft mellem Nord og Syd, mellem de industrialiserede lande og resten af verden.
Hvad angår landbrugsområdet, bør vi således afgjort acceptere, at der sker en styrkelse af den særlige og differentierede behandling til fordel for de udviklingslande, som allerede er omfattet af Marrakesh-aftalen. Vi bør også bekræfte resultaterne fra Doha, hvad angår en væsentlig reduktion af eksportrestitutionerne, og sideløbende hermed arbejde for, at denne foranstaltning kommer til at omfatte alle former for eksportstøtte. EU er som bekendt ikke den eneste aktør, der er berørt heraf.
Samtidig er det klart, at EU må anfægte USA's seneste farm bill, som beskytter de amerikanske producenter mod markedsrisiciene, og som dermed kan give anledning til overflod på udbudssiden og faldende priser på de internationale markeder. Hr. kommissær, EU bør endvidere forsvare den enkelte WTO-medlemsstats ret til selv at fastsætte sine produktions- og fødevaresikkerhedsstandarder og anvende disse over for de produkter, der finder vej til den pågældende stats marked. De europæiske producenter har ret til denne garanti, hvad angår importen, og de har ret til international anerkendelse af geografiske betegnelser, således at de kan udnytte deres jord og traditionelle knowhow.
Hr. kommissær, konferencen i Cancún bør alt i alt være til fordel for udviklingslandene uden af den grund at være en ulempe for flertallet af de små og mellemstore europæiske landbrug.

Chichester (PPE-DE).
Hr. formand, vi må passe på med at skabe for store forventninger og for mange ambitioner på for mange fronter ved at overfylde dagsordenen for Cancún. Men vi kan ikke understrege nok, at handel er til gavn for begge parter. Der er masser af forskning og erfaringer, som støtter det synspunkt. Vi må koncentrere os om at fjerne hindringerne og forbedre adgangen, for det er til gavn for alle handelspartnere.
Jeg håber, at reformpakken for den fælles landbrugspolitik vil overbevise vores handelspartnere om vores gode vilje i dette spørgsmål. Men jeg kan ikke lade være med at spekulere på, om de ligesom os bliver nødt til at vente på den endelige tekst, når vi få mulighed for at se det, der er skrevet med småt. Jeg har bemærket det antal tvister, vi har med vores transatlantiske partnere, særligt vedrørende genetisk modificerede organismer og adgang til EU-markedet, som nu er blevet henvist til tvistbilæggelsesproceduren. Jeg håber, at Cancún eller tvistbilæggelsesproceduren giver os mulighed for at afgøre denne type tvister, for EU må ikke blive opfattet som et fort bestående af privilegerede lande.
Cancún er i den nye verden. Jeg håber, at det vil skabe mulighed for at bringe de to sider, på hver sin side af Atlanten - den gamle og den nye verden - sammen for at løse handelsuoverensstemmelser til gensidig fordel for vores borgere og vores økonomier. Jeg ønsker kommissær Lamy og de af mine kolleger, der vil tage derover som medlemmer af Europa-Parlamentets delegation, et succesfuldt møde.
Désir (PSE).
Hr. formand, hr. kommissær, konferencen i Cancún lover ikke godt. Man får imidlertid det indtryk, at EU vil gøre den endnu mere kompliceret ved sin forhandlingsstrategi. Konferencen i Cancún lover ikke godt på grund af de gentagne skuffelser, udviklingslandene har oplevet siden afslutningen af Uruguay-runden, og som også medførte, at konferencen i Seattle blev en fiasko. Endnu en gang sættes tilliden på prøve, da mange af de forpligtelser, man påtog sig i Doha, ikke er blevet opfyldt, og tidsfristerne er ikke blevet overholdt. Det gælder spørgsmålet om adgang til lægemidler, men det gælder også særlig og differentieret behandling, implementering, tvistbilæggelse og andre emner. Spørgsmålet er, hvordan EU vil udnytte sin ikke ubetydelige indflydelse under disse forhandlinger. Vil EU arbejde for, at udviklingslandene får de svar, som kan genskabe tilliden, eller vil EU lade det blive ved en snæver fokuseren på sine kommercielle interesser.
Lad os tage Singapore-emnerne. Hvorfor insisterer man på for enhver pris at ville påtvinge udviklingslandene en multilateral investeringsaftale? De ønske den ikke. De forstår ikke, hvorfor regler og betingelser for udenlandske investorers engagement i deres lande skal gøres til et WTO-anliggende. Men De fastholder, at det bør være en forudsætning for, at EU kan gå med til en aftale i Cancún. Føler De ikke, at De gør læsset unødigt tungt? De lægger op til en styrkeprøve mellem EU og udviklingslandene. Vi så i stedet gerne en alliance mellem EU og landene i Syd.
De har hørt adskillige talere i Europa-Parlamentet fra forskellige politiske grupper opfordre Dem til at koncentrere Dem om det centrale. Læg Deres kræfter, læg EU's ganske betragtelige kræfter i at forbedre den særlige og differentierede behandling, i at fremme adgangen til markederne, i en reform af tvistbilæggelsessystemet, i miljøspørgsmålene og spørgsmålet om adgang til lægemidler, ikke i en aftale om investeringer, om offentlige indkøb eller konkurrenceret. Det er anliggender, som ikke bør henhøre under WTO's kompetence.

Rübig (PPE-DE).
Hr. formand, hr. Lamy, mine damer og herrer, når vi taler om WTO-forhandlingerne i Cancún, har vi et klart mål for øje. Vi har brug for rammebetingelser for verdensøkonomien. Hvis det ikke lykkes os at skabe rammebetingelserne i rette tid, vil vi komme til at stå i en konfliktsituation, der vil kunne give yderligere store problemer ikke kun hos os i Europa, men derimod i hele verden.
20 % af vores arbejdspladser er afhængige af verdenshandelen, det vil sige, at det så absolut er i vores egen interesse at have et overblik over, hvilke markeder der for fremtiden vil være til rådighed. Vi står nu med 10 nye tiltrædelsesklare lande, hvilket betyder, at befolkningstallet i Europa vil blive øget med 20 %, og at vi har et interessant marked, der råder over en interessant produktionsteknologi. På verdensplan venter milliarder af forbrugere på produkter og tjenesteydelser, som vi producerer.
Vi skal dog hele tiden holde os for øje, at Europas succes faktisk er baseret på små og mellemstore virksomheders aktive arbejde. 80 % af skatten betales af disse virksomheder. Derfor er det vores primære opgave at skabe de nødvendige forudsætninger for, at små og mellemstore virksomheder kan deltage i den internationale handel. Vi kræver således, at WTO tager ansvaret for at registrere alle importbestemmelser, således at det bliver gennemskueligt og tydeligt, hvilke betingelser - hvilke etiketter, hvilken emballage, hvilke toldsatser - man skal opfylde, hvis man ønsker at levere til bestemte lande.
Der er i dag rigtig mange spørgsmål, som er nemme for en koncernvirksomhed og alle dens specialister at besvare, men som er umulige at besvare for en mindre virksomhed med to eller fem ansatte. Derfor kræver vi et register, der skal oprettes hos WTO, hvor alle landes importbestemmelser er registreret. Bestemmelserne skal kunne hentes via internettet som en standardformular på et almindeligt sprog.
Vi ønsker, at netop de små og mellemstore virksomheder i udviklingslandene også får mulighed for at eksportere, men på den anden side kræver vi, at de 18 millioner små og mellemstore virksomheder, der findes i EU i dag, især de virksomheder, der er interesserede i at eksportere til verdensmarkedet, sikres deres rettigheder, og at de får en fair chance hos WTO. Disse virksomheder beskæftiger nemlig to tredjedele af arbejdsstyrken i EU, og jeg mener, det er vigtigt at støtte dem.
Cunha (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, jeg vil gerne her fremsætte to bemærkninger om den strategi, der bør følges i Cancún til september. Den første er, at Doha-erklæringen er meget tydelig, hvad angår behovet for en bedre balance mellem handelens kommercielle og ikke-kommercielle aspekter. Spørgsmål som forebyggelsesprincippet, fødevaresikkerhed, basale regler om GMO'er og f.eks. respekt for oprindelsesbetegnelser og geografiske angivelser er således væsentlige aspekter. Vi må gøre det klart, at det er fuldstændig uacceptabelt, at flere tredjelande benytter vores geografiske angivelser og oprindelsesbetegnelser, der er knyttet til en kultur, til et landområde og en historie, som almene eller næsten almene betegnelser. Fremstilling og salg af produkter med navne som "portvin", "madeira", "champagne", "parmaskinke", "lamanchaost" eller lignende i USA, Australien, Canada og New Zealand er ganske uacceptabelt, fordi det er ensbetydende med en tilegnelse af en handelsfordel, der ikke tilhører dem.
Min anden bemærkning er for at minde om, at den nylige reform af den fælles landbrugsordning giver os alle muligheder for en mere offensiv position under forhandlingerne, ikke blot med hensyn til hele sagen om beskyttelse af de geografiske angivelser og de ikke-kommercielle aspekter, men også i bestræbelserne på at få gennemført en lang række regler, der bl.a. skal skærpe lovgivningen om eksportkreditter, statsejede virksomheder og misbrug af fødevarehjælp og de minimis-reglen. Vi må også satse på at få alle de rige lande til at give verdens 49 fattigste lande de samme betingelser, som EU har givet dem med Alt undtagen våben-initiativet, og at der indføres en klar sondring mellem udviklingslande og verdens fattigste lande, da det jo ikke er realistisk at sidestille lande som Indien, Malaysia, Indonesien eller lande i Sydamerika med så dramatisk fattige lande som Mozambique, Tchad eller Burkina-Faso eller de fleste AVS-lande. Ud over landbruget er dette også tilfældet med f.eks. tekstiler og konfektion, hvor den fuldstændige åbning over for produkter fra den første gruppe lande vil udradere hundredtusindvis af arbejdspladser i EU, navnlig i de fattigste og mindst udviklede lande som Portugal, Grækenland og Spanien, eller i de nye østeuropæiske medlemsstater.
Man må derfor håbe, at Cancún munder ud i en ligevægt mellem alle disse dimensioner, hvis ikke vores samfund skal vende sig bort fra globaliseringen.

Maat (PPE-DE).
Jeg vil gerne lykønske Kommissionen med den nye landbrugsaftale, der giver gode muligheder for en ny WTO-overenskomst. Ikke et eneste produkt modtager fortsat direkte støtte nu, og såfremt der fortsat findes importtariffer i EU, er produktionen begrænset, og en vigtig del af verdensmarkedet er overgivet. I overensstemmelse hermed har fastsættelsen af kvoter i EU's mejerisektor betydet, at vi har givet afkald på 5 % af vores andel af verdenshandelen. Jeg må desværre sige, at disse 5 % ikke på nogen måde er blevet udnyttet af udviklingslandene.
Endvidere har EU indgået en handelsaftale med verdens 48 fattigste lande, og vi giver fri markedsadgang til mange tidligere kolonier samt til Balkanlandene. Hvis vi nu tænker på, at vi står foran en enorm udvidelse af EU, må vi slå fast, at EU har givet frihandelen en ordentlig saltvandsindsprøjtning. Vi importerer allerede flere landbrugsprodukter fra udviklingslandene end USA, Canada, Japan, Australien og New Zealand tilsammen. Det betyder, at EU har indtaget en åben holdning, og at det i denne henseende bestemt har bidraget til en ny verdenshandelsoverenskomst.
Det ville derfor ikke overraske mig, hvis visse grupperinger inklusive Europa-Parlamentet påstår, at denne overenskomst ikke er tilstrækkeligt vidtgående. Vi er gået længere end nogen anden handelsblok. Vi tilbyder mere markedsadgang end nogen anden handelsblok. Det betyder, at det netop er denne stærke position, der vil svække os, hvis ikke vi indtager en fælles holdning. Hvis den fælleseuropæiske holdning undermineres, vil der være mindre hensyntagen i verden til ikke-handelsmæssige anliggender såsom dyrevelfærd, fødevaresikkerhed og miljø, men også til sociale aspekter. Det er netop denne kvalitet, som EU kan bidrage med i en ny verdenshandelsoverenskomst.
Jeg vil endnu en gang lykønske Europa-Kommissionen og i særdeleshed kommissær Lamy og hans kollega hr. Fischler. Jeg håber, at Parlamentet vil stå sammen om at støtte Kommissionen. På baggrund af de aktuelle aftaler om en reform af landbrugspolitikken står vi godt i forhold til nye forhandlinger, og vi har meget at tilbyde verden i form af social retfærdighed, men også i forhold til ikke-handelsmæssige anliggender.
Lamy
Hr. formand, som indlæggene har vist, har multilaterale handelsforhandlinger i det 21. århundrede mange facetter, og i alt fald for os europæere er interesser og værdier i denne forbindelse nærmest uløseligt forbundet. Når man lytter til debatten her i Parlamentet, forstår man også, at det er et spørgsmål om de overordnede balanceforhold på den internationale scene, mellem Nord og Syd, mellem Nord og Nord og mellem Syd og Syd. Jeg vil kort besvare nogle af indlæggene, og jeg har samlet dem under tre emner. Dels spørgsmålet om markedsadgang, dels spørgsmålet om internationale handelsregler, og endelig forskellige andre spørgsmål, som ikke nødvendigvis har direkte sammenhæng med de to førnævnte, men som giver anledning til præciserende bemærkninger.
Hvad angår det første emne, markedsadgang, når det gælder den industrielle sektor, er jeg enig i det, der er påpeget under debatten. Vi bør arbejde i retning af det, et antal udviklingslande ønsker. Det er i deres interesse, og det er i vores interesse. Der er imidlertid grund til at erindre om, at liberalisering af handelen med færdigvarer også er af interesse i et Syd-Syd-perspektiv. Handelen med færdigvarer udgør stadig 80 % af verdenshandelen. Emnet rummer altså alle de dimensioner, jeg her har nævnt, og jeg giver fru Ferrer ret i, at vi i denne sammenhæng ikke må lade det blive ved spørgsmålet om toldafgifter, men også må se på andre former for handelsbarrierer.
Alle har - helt forståeligt - talt meget om landbruget. Emnet er højaktuelt. Det er korrekt, at reformen af den fælles landbrugspolitik, som blev vedtaget i sidste uge, i højere grad indebærer bemærkelsesværdige resultater, når det gælder disciplinen - spørgsmålet om direkte støtte til vores landmænd - end når det gælder løfter om øget adgang til markederne fremover. Vi har imidlertid endnu ikke accepteret på nogen måde at bekræfte denne disciplin, som vi internt har truffet afgørelse om, i WTO-regi. Vi kan frit vælge, om vi vil bekræfte denne disciplin eller ej på internationalt plan, og vi gør det kun, hvis andre gør det samme. Der skal således søges modydelser på dette felt, og det er det, vi nu går i gang med, for støtten har rent faktisk til formål at kompensere for forskellige handicap eller tage hensyn til forbrugernes eller borgernes bekymringer på visse områder. Som også påpeget af fru Auroi og hr. Bernié yder vi ved vores støtte til landmændene kompensation for handicap eller supplerende krav af denne art.
Hr. Clegg spørger, om der fortsat er en forhandlingsmargin, hvad angår markedsadgang. Hr. Clegg vil givetvis have forståelse for, at vi, hr. Fischler og jeg, udviser diskretion med hensyn til vores forhandlingsposition. Det er, som hr. Clegg vil vide, vanskeligt at forhandle, hvis man allerede har lagt kortene på bordet. Vi lægger således ikke kortene på bordet i forbindelse med et offentligt møde som dette. Men De har ret i, som også påpeget af hr. Della Vedova, at den kommende reform af sukkermarkedet, som hr. Fischler og Kommissionen har stillet i udsigt til efteråret, set i dette perspektiv utvivlsomt tegner mere lovende for et produkt, som er af stor interesse for udviklingslandene.
Jeg erindrer om - og dette er mit svar til hr. Souchet - at reformen af den fælles landbrugspolitik er begrundet i europæiske hensyn og gennemført af og for europæerne. Det er kun rart, hvis den også forbedrer vores position i de internationale forhandlinger, men det var ikke den oprindelige bevæggrund. Bevæggrunden var, som det også blev fastslået af Det Europæiske Råd i Berlin, at vi ønskede at foretage en midtvejsrevision af visse markedsordninger og af vores landbrugsstøtte.
Hvad angår reglerne, har flere af medlemmerne nævnt adgangen til lægemidler. Jeg skal ikke gentage, hvad jeg sagde i mit indledende indlæg. EU's holdning hertil er klar. Vi støtte det kompromis, der blev indgået i december, og vi forventer, at USA tilslutter sig det, ellers får vi et større problem i Cancún.
Når det gælder de ikke-kommercielle anliggender, som især blev omtalt af hr. van den Berg, så er de på dagsordenen, også i forbindelse med landbruget. Det gælder dyrevelfærd, miljø og fødevaresikkerhed. Det gælder også emner, som har til formål at regulere den internationale handel, såsom geografiske betegnelser, der blev omtalt af hr. Garot og hr. Cunha. De har ret. Vi kan ikke sige til vores landmænd, at det nu er på tide at tænke mindre på kvantitet og mere på kvalitet, hvis vi ikke samtidig holder os til den dagsorden, vi har, og som tager sigte på at styrke de allerede eksisterende WTO-bestemmelser og gøre disse mere operationelle og enklere, hvad angår beskyttelsen. Det drejer sig med andre ord om bestemmelserne om geografiske betegnelser.
Det sidste følsomme emne er de såkaldte Singapore-emner, især investeringer. Det har altid været vores udgangspunkt, at en god multilateral international basis er at foretrække frem for en uvejsom jungle af bilaterale aftaler. De påpeger med rette, at nogle af udviklingslandene ikke er begejstrede. Det gælder i øvrigt ikke alle! Nogle ser absolut positivt på, at der indledes forhandlinger om disse emner, bl.a. investeringer. Når udviklingslandene udtaler sig herom, lyder det i virkeligheden lidt som de indlæg, jeg har hørt her i Europa-Parlamentet i dag. Nogle er klart for, nogle er klart imod, nogle er "måske" for, nogle er imod "medmindre". Det er den situation, vi befinder os i, og jeg vil svare hr. Désir, at når det gælder valget mellem den bilaterale jungle og den multilaterale orden, har jeg ofte hørt ham anlægge mere multilateralistiske synspunkter, end det har været tilfældet i dag.
Hvilken vej bør vi så gå? Vi bør stå fast på, at det er nødvendigt at tage fat på disse spørgsmål, samtidig med at vi må imødekomme den berettigede bekymring, nogle udviklingslande jævnligt giver udtryk for, og deres frygt for, at de ved at indgå multilaterale aftaler om disse emner reducerer deres eget råderum for at føre en suveræn økonomisk politik. Vi bør finde måder, hvorpå vi kan imødekomme denne bekymring. Under alle omstændigheder er det min opfattelse, at den multilaterale indfaldsvinkel overordnet set er at foretrække frem for den bilaterale på disse områder.
Hvad angår særlig og differentieret behandling og spørgsmålene om implementering, anførte jeg vist i mit indledende indlæg, at EU indtager en åben holdning. Det er i højere grad et spørgsmål om at overbevise andre partnere i Nord, USA, Japan, Canada, om, at de bør vise lidt større fleksibilitet. Vi arbejder i den retning.
Jeg vil komme ind på endnu et par spørgsmål. Hvad angår bomuld, hr. van den Berg, er det for en gangs skyld ikke EU, der er på anklagebænken. Når det drejer sig om bomuld, er vi ikke eksportør. Vi importerer store mængder bomuld, og den produktion, vi har, giver ikke anledning til nogen eksportstøtte. Vi skal producere mellem 2% og 3% af verdens samlede bomuldsproduktion. I dag er det således på dette felt USA, det drejer sig om.
Fru McNally og hr. van den Berg talte om grundlæggende arbejdsstandarder. Dette emne er imidlertid ikke på dagsordenen for konferencen i Cancún. Kun nogle af de emner, der indgår i Doha-udviklingsrunden er sat på dagsordenen for konferencen i Cancún, ikke alle. Når dette er sagt, må jeg også understrege, at vi ikke kan tilføje nye punkter til Doha-programmet. De kender vores holdning. Vi beklager, at det ikke lykkedes at nå frem til en bedre sammenhæng mellem de grundlæggende arbejdsstandarder og WTO's regler. I en vis forstand faldt vi tilbage til de bilaterale politikker på dette område. Vi kan således ikke vente godt nyt fra Cancún desangående. Vi må afvente en ny forhandlingsrunde, inden emnet kan tages op igen.
Hvad angår Kommissionens holdning til, at Parlamentet inddrages i afslutningen af forhandlingerne, har jeg, og jeg udtaler mig i denne forbindelse på Kommissionens vegne, ingen indvendinger mod, at resultatet af forhandlingsrunden afslutningsvis kommer til afstemning i Europa-Parlamentet, medmindre naturligvis Ministerrådet modsætter sig dette. Under alle omstændigheder indtager Kommissionen den her anførte holdning, hvilket er mit svar til fru Mann og hr. Clegg.
Hr. Suominen, vi arbejder på at sikre Rusland optagelse i WTO. Jeg er i øvrigt i dag her i Europa-Parlamentet sammen med min kollega German Gref, den russiske økonomi- og finansminister, som af hr. Putin er udpeget til forhandler. Det er vist vores sjette forhandlingsmøde. Takket være eftermiddagens debat har han fået mulighed for at se lidt af den smukke by Strasbourg, og det er han Dem givetvis meget taknemmelig for.
Hvad angår den almindelige overenskomst om handel med tjenesteydelser (GATS), fru Auroi og fru Boudjenah, så har vi drøftet den for knap to uger siden. Europa-Parlamentet har taget stilling. Jeg skal ikke tage spørgsmålet op igen.
Endelig vil jeg nævne den gode nyhed, fru Mann annoncerede vedrørende en fælles demonstration i Cancún med deltagelse af såvel Europa-Parlamentet som den internationale parlamentariske union, og jeg vil nævne det arbejde, hun, hr. Schwaiger, fru Plooij-van Gorsel og mange andre har gjort for i højere grad at inddrage de nationale parlamenter i WTO's arbejde. Det er rent faktisk en god nyhed for Kommissionen. De ved, vi støtter Deres bestræbelser på dette område.

Formanden.
Tak, hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.
Jeg har modtaget seks beslutningsforslag

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er redegørelser fra Rådet og Kommissionen om Den Internationale Straffedomstol.

Frattini
Hr. formand, kommissær Lamy, mine damer og herrer, det er en stor ære for det italienske formandskab - men også et stort ansvar - at tale om Den Internationale Straffedomstol her i Europa-Parlamentet. Det er så afgjort en ære, eftersom Italien lige fra starten har støttet straffedomstolen i højere grad end mange andre lande, og eftersom Italien er det land, der har lagt navn til Rom-statutten. Samtidig er det dog et stort ansvar, at vi med samme beslutsomhed som vores forgængere fortsat skal støtte det internationale samfunds bestræbelser på at indføre en international domstol, der ikke længere gør det muligt for dem, der har begået de mest forfærdelige forbrydelser, at forblive ustraffede.
Domstolen viser sig at blive en stor succes. Hidtil har 90 lande tilsluttet sig Rom-statutten. Domstolen holdt i år sit åbningsmøde med valget af retspræsident, dommere, anklager og justitssekretær, og i dag er den blevet et fuldt fungerende element i de internationale forbindelser. EU kan være stolt af at have givet et afgørende bidrag til denne udvikling. Det italienske formandskab har en vigtig arv, som skal forsvares, og som det agter at forsvare. For få dage siden, nemlig den 16. juni, bekræftede Rådet sin indsats for domstolen med en fælles holdning, der har den politiske betydning, at den slår EU's fulde støtte til denne institution fast. Handlingsplanen fra maj 2002 vil blive ajourført på baggrund af den fælles holdning. Støtten til domstolen vil stadig være et af de væsentlige aspekter i EU's udenrigspolitiske foranstaltninger. Som De alle ved, kommer EU til at stå over for nogle vanskelige og komplekse spørgsmål i den forbindelse, men det vil bestemt ikke gøre vores indsats mindre.
Vores initiativ vil gå i forskellige retninger. For det første skal Italien repræsentere EU på det andet møde i Forsamlingen af Deltagerstater i september. Vi forbereder os grundigt på dette møde, og vi vil gøre den størst mulige indsats for at løse alle de spørgsmål, der stadig er uafklarede, når det gælder institutionen og dens måde at fungere på. For det andet vil EU for at sikre domstolens uafhængighed og sørge for, at den reelt kan fungere, fortsat opfordre landene til at foretage en hurtig og fuldstændig overførsel af de bidrag, som forsamlingen har fastsat, og undertegne aftalen om domstolens immunitet og privilegier. For det tredje vil EU fortsat anmode de lande, der endnu ikke har gjort dette, om at tilslutte sig statutten, for efter vores mening er det ønskeligt og nødvendigt, at der bliver den bredest mulige tilslutning. I overensstemmelse med det, der er taget højde for i den fælles holdning, har vi allerede iværksat en omfattende informationskampagne i den retning, navnlig i forbindelse med den politiske dialog med tredjelandene. For det fjerde vil EU fortsat forsvare Rom-statuttens integritet, og det gælder også for vores forbindelser med vores amerikanske venner. Som De kan forestille Dem, er det et spørgsmål, der hyppigt optræder på dagsordenen for den transatlantiske dialog, og dette spørgsmål blev taget op så sent som i sidste uge på topmødet mellem EU og USA i Washington. Mine damer og herrer, det er vores målsætning at fortsætte en bred dialog med USA om alle spørgsmålets aspekter. Vi og USA har samme grundlæggende værdier, og vi lægger samme - og store - vægt på målsætningen om at forhindre straffrihed for de alvorligste forbrydelser og om at finde de personer, der har begået disse forbrydelser. Vi må dog indrømme, at vi objektivt set har forskellige holdninger til domstolens rolle. USA er med sin massive tilstedeværelse på verdensplan bekymret for risikoen for politisk motiverede beskyldninger mod de amerikanske borgere. EU er af den opfattelse, at domstolens statut giver tilstrækkelige garantier for upartiskhed og kompetence, f.eks. når det gælder dommernes høje kvalitet og princippet om domstolens arbejdes komplementaritet, hvilket sker for at mindske eller endda fjerne frygten for en eventuel politisk udnyttelse af denne institutions aktiviteter. Mine forgængere har holdt Europa-Parlamentet løbende underrettet om udviklingen i de igangværende drøftelser mellem EU og USA og om de initiativer, som begge parter er kommet med. Jeg vil ikke gentage noget, som alle ved, men fortælle Dem, hvordan Italien agter at gå til værks under sit formandskab.
USA frygter bl.a., at domstolen kommer til at udgøre en - ganske vist indirekte - trussel mod afviklingen og gennemførelsen af FN's fredsoperationer. EU mener, at domstolen er en vigtig beskyttelse for også fredsstyrkerne, og i den sammenhæng har FN's Sikkerhedsråd undersøgt USA's forslag i to på hinanden følgende år for at udelukke fredsstyrkerne fra domstolens jurisdiktion. I løbet af begge disse år havde EU lejlighed til at give udtryk for sin kraftige støtte til domstolen på de møder i Sikkerhedsrådet, som var åbne for ikke-medlemslande. I år har EU også udtalt offentligt, at det bifaldt indkaldelsen til det møde i Sikkerhedsrådet, der fandt sted den 12. juni. Ved den lejlighed blev alle medlemmer af Sikkerhedsrådet anmodet om at gøre en indsats for at finde en løsning, der bevarer Rom-statuttens integritet og sikrer en gnidningsfri udførelse af fredsoperationerne. Det er to faktorer, der selvfølgelig ikke er uforenelige.
USA forsøger som bekendt at indgå en række bilaterale aftaler for at fritage de amerikanske borgere fra domstolens jurisdiktion. I går fik vi at vide, at USA's militærtjeneste er blevet trukket tilbage fra visse lande, heriblandt fem lande, som nu bliver optaget i EU, og som har sagt, at de ikke vil indgå sådanne aftaler. EU beklager dette initiativ. Vi forbeholder os naturligvis retten til at uddybe det nærmere i forbindelse med vores yderligere drøftelser med Washington.
Jeg minder om, at de konklusioner, som Rådet vedtog i september sidste år, indeholdt visse retningslinjer for indgåelsen af fritagelsesaftaler med det formål at bevare Rom-statuttens integritet. Konklusionerne og retningslinjerne var først og fremmest møntet på medlemsstaterne og kandidatlandene, men de er naturligvis relevante for alle Rom-statuttens deltagerlande. Disse dokumenter er blevet udsendt i en lang række ikke-medlemslande med det formål at informere dem om den principielle holdning, som EU har fastlagt til dette spørgsmål. EU er af den faste overbevisning, at Den Internationale Straffedomstol vil gøre verden mere sikker eller rettere være med til at gøre verden mere sikker, retfærdig og fredelig. Alene domstolens konkrete indførelse vil efter vores opfattelse afskrække folk fra at begå de alvorligste forbrydelser. Ved at bringe straffriheden til ophør vil domstolen styrke lovens forrang og give et afgørende bidrag til freden.
Til sidst vil jeg gerne sige, at domstolen meget snart vil vise sig at være en institution, der reelt er uafhængig og effektiv. Det vil den gøre med sit konkrete arbejde, og de, der er skeptiske over for den, vil som sagt kunne konstatere i domstolens konkrete arbejde, at Rom-statutten sikrer de bedste retfærdighedskriterier og ikke - det skal vi i hvert fald arbejde på, at den ikke gør - bliver brugt til politisk manipulation. Dette bliver naturligvis en af vores opgaver i den ærlige og venskabelige dialog, som formandskabet skal føre med USA.

Lamy
Hr. Moreno Campo, som for nylig blev udnævnt til anklager ved Den Internationale Straffedomstol, sagde i forbindelse med edsaflæggelsen, at en international straffedomstol, som i enhver henseende er uafhængig og uvildig, tænder et håb, men den skaber også frygt og misforståelser.
Den Internationale Straffedomstol skaber afgjort håb om en ny æra, hvad angår den internationale retsorden. Den betegner et effektivt redskab til at bekæmpe straffrihed, og den har derfor en afskrækkende virkning, som påpeget af rådsformanden, for dem, der måtte føle sig fristet til at begå de alvorlige forbrydelser, der falder ind under denne domstols saglige kompetence. Men ser vi på USA's holdning er det tydeligt, at Straffedomstolen også skaber frygt og misforståelser. Det er netop frygten for, at amerikanske statsborgere skal blive retsforfulgt af politiske årsager, der får USA til at udfolde bestræbelser verden over for at indgå bilaterale aftaler om immunitet for amerikanske statsborgere, og som har medført, at Sikkerhedsrådets resolution 1422 er forlænget.
For at sikre sig disse aftaler er USA således ikke veget tilbage for at true med at nægte at yde militær støtte til de lande, som ikke skriver under. Hvad betyder det? USA har ikke tiltrådt Rom-statutten og mener derfor, det frit kan indgå aftaler om immunitet, ikke mindst i betragtning af det betydelige antal amerikanske soldater, der er indsat overalt i verden. Uanset hvad man måtte mene om det argument, kan man ikke se bort fra, at USA yder et væsentligt bidrag til de fredsbevarende aktioner. Det er også indlysende, at de lande, der har tiltrådt Rom-statutten ikke kan benytte en slags skjult bagvej og unddrage sig de forpligtelser, der påhviler dem i forhold til Den Internationale Straffedomstol.
De vejledende principper, som blev vedtaget i EU i september 2002, og som rådsformanden henviste til, efterlader ingen tvivl på dette område. Vi mener ikke, der er behov for sådanne aftaler, men vi accepterer dem, under forudsætning af at de opfylder visse præcist definerede kriterier. De aftaler, USA er i færd med at indgå, opfylder ikke vores betingelser og har klart til formål at undergrave Rom-statutten, idet de ikke indeholder nogen klar bestemmelse, som tager sigte på at undgå straffrihed, ligesom de udvider straffriheden til at omfatte andre end amerikanske statsborgere, som befinder sig i et land af militære eller rent administrative årsager. Hvordan skal vi så gøre vores holdning gældende?
Vi har bl.a. gjort det ved vores fælles holdning af 16. juni 2002, som gør det klart, at de vejledende principper ikke er en slags tagselvbord, men bør finde anvendelse for at retfærdiggøre beskyttelsen af Rom-statuttens integritet i vores forbindelser med tredjelande. Denne holdning er kommet i stand ved samråd og dialog. Mine kolleger hr. Patten og hr. Verheugen har sammen med det græske formandskab sendt fælles skrivelser til udenrigsministrene i de tiltrædende lande, til udenrigsministrene i kandidatlandene og til udenrigsministrene i Balkanlandene. I skrivelsen understreges det, at det er vigtigt at tage hensyn til Unionens holdning.
Vi har instrueret vores ledere af delegationer til tredjelande om at understrege vigtigheden af dette spørgsmål. I de lande, som allerede har indgået en immunitetsaftale, har vi opfordret vores ledere af delegationerne til nærmere at undersøge sandsynligheden for ratificering af de pågældende aftaler.
De diplomatiske bestræbelser henter styrke i den betydelige støtte, vi har ydet til ngo'er, som via det europæiske initiativ for demokrati og menneskerettigheder kæmper for, at Den Internationale Straffedomstol komme til at fungere effektivt. Senest bekræftede Det Europæiske Råd i Thessaloniki i øvrigt, at Unionen uden forbehold støtter Den Internationale Straffedomstol.
Hvilke resultater har vi nået? Vi har erindret om vores principper og vores indsats, lad os nu være ærlige, når det gælder resultaterne. De er beherskede. Selv om jeg lader den aftale, som i al hast blev undertegnet af Rumænien i august 2002, ude af betragtning, og selv om de tiltrædende lande og kandidatlandene har modstået det amerikanske pres og har tilsluttet sig Unionens holdning af 16. juni, så er situationen i Balkanlandene fortsat usikker. Albanien, Bosnien-Hercegovina og senest Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien har undertegnet sådanne aftaler, og ingen af disse opfylder de betingelser, der er fastlagt ved Unionens vejledende principper. Vi har ikke lagt skjul på vores skuffelse og har underrettet de pågældende lande herom. Hvad angår forlængelsen af Sikkerhedsrådets resolution 1422, må lovligheden af denne foranstaltning efter vores opfattelse betegnes som i bedste fald tvivlsom.
Der var mulighed for en åben debat i Sikkerhedsrådet, hvor bekymringerne vedrørende lovligheden af det omhandlede forslag kom til udtryk. I et bemærkelsesværdigt indlæg, udtrykte FN's generalsekretær, Kofi Annan, ikke blot tvivl om, hvorvidt det var rigtigt at lade Sikkerhedsrådets resolution bero på Rom-statuttens artikel 16, han satte også spørgsmålstegn ved, om resolutionen var nødvendig. Soldater, der indgår i FN's fredsbevarende styrker, har således fortsat værneting i den stat, hvor de har statsborgerskab, og de vil straks blive hjemsendt, hvis de skulle have begået en alvorlig forbrydelse. Såfremt hjemlandet behandler sagen på behørig vis, vil Den Internationale Straffedomstols jurisdiktion slet ikke komme ind i billedet.
Endvidere har det græske formandskab på Unionens vegne i utvetydige vendinger erklæret, at der ikke kunne være tale om at acceptere en automatisk forlængelse af resolutionen i de kommende år for dermed at undgå, at denne metode - for det er en metode, det drejer sig om - videreføres, uden at der gøres indsigelse mod den.
Endelig vil jeg nævne den ganske betragtelige støtte - ikke mindre end 13 millioner euro - EU siden 1995 har ydet til Den Internationale Straffedomstol via det europæiske initiativ for demokrati og menneskerettigheder og bevidstgørende aktioner rettet mod eksempelvis parlamentsmedlemmer, embedsmænd, civilsamfundet, ansatte inden for retsvæsenet og endog militærpersoner i de nye uafhængige stater. Hertil kommer vores indsats for at uddanne forsvarsadvokater, således at Den Internationale Straffedomstol snarest kan blive en realitet. Vi overvejer i øvrigt, hvorledes vi tilrettelægger vores indsats i de kommende år, og vil i den forbindelse lytte til ngo'erne og de medlemmer af Europa-Parlamentet, der vil levere indlæg i forbindelse med et seminar, Kommissionen afholder den 14. juli med henblik på at høre forskellige synspunkter vedrørende dette spørgsmål.
Jeg føler, jeg har forsvaret og præsenteret en holdning, som ligger helt på linje med den, rådsformanden netop har fremlagt. Det kan ikke undre nogen. Den Internationale Straffedomstol udgør afgjort en udfordring for de transatlantiske forbindelser. Når dette udmærkede hold af 18 dommere og anklagere påbegynder arbejdet, er vi europæere overbevist om, at Den Internationale Straffedomstol vil vise sig vores støtte og tillid værdig. Den vil dermed også bidrage til at fjerne den frygt, som fortsat nager her og i amerikanernes sind.

Oostlander (PPE-DE).
Hr. formand, jeg er enig med kommissæren, der for et øjeblik siden sagde, at han fuldt ud kunne tilslutte sig Rådets holdninger. Parlamentets fulde støtte til begge Deres holdninger er tydelig ud fra den beslutning, vi har vedtaget. I modsætning til, hvad vi tidligere troede, er økonomisk orden og det indre marked ikke de vigtigste komponenter i EU. Det springende punkt - hvilket vi meget tydeligt opdagede under udvidelsesprocessen - er det faktum, at vi er en juridisk enhed, der er engageret i retsstatslige principper og en international retsorden. Det er disse elementer, der udgør EU's sjæl og bestemmer dets karakter. Derfor siger det sig selv, at EU's tre vigtigste institutioner skal stå sammen om en fælles holdning.
Man hører undertiden, at det er et tegn på svaghed at gå rettens vej. Europa er svag i militær forstand, og derfor siger man, at vi er særligt opmærksomme på f.eks. den internationale retsorden. Amerikanerne har et stærkt militær, og derfor kan de klare sig uden at bekymre sig om den internationale retsorden og sætte deres lid til magtpolitik. Det er et ekstremt kynisk synspunkt, selv om der naturligvis i fortiden har været grund til at tænke sådan.
Efter min mening blev Den Internationale Straffedomstols forgænger - FN's Krigsforbrydertribunal - i sin tid oprettet, fordi de personer, der dengang følte sig ansvarlige for, eller som opførte sig, som om de var ansvarlige for krigen i Jugoslavien og dens afslutning, søgte en mulighed for at forsinke en militær intervention. Så fik vi FN's Krigsforbrydertribunal. Heldigvis har Den Internationale Straffedomstol, der er den nuværende institution, ikke kun været et palliativ i lang tid.
EU skal selvfølgelig på andre områder overbevises om, at det ikke halter agterud i den ostentative fremvisning af magt. Lovens gennemførelse skal trods alt støttes af truslen om magtanvendelse, og det gælder også for amerikanerne. Der udøves magt for at forvalte loven. Faktisk kan vi i denne henseende også henvise til den amerikanske forfatning, ifølge hvilken den internationale retsorden, retsstatsprincipper og demokrati betragtes som en del af de nationale interesser. Det er en meget smuk definition på nationale interesser.
De aktuelle trusler mod tredjelande for at få dem til at underskrive bilaterale ukrænkelighedsaftaler er naturligvis en alvorlig sag. De kommende EU-lande er samtidig nye NATO-medlemmer. Det vil vise sig, hvor alvorligt amerikanerne fortsat tager NATO's eksistens, hvis den militære bistand ganske enkelt fjernes. Endvidere tilbyder Den Internationale Straffedomstol kun supplerende bestemmelser, hvormed det antages, at de lande, der har underskrevet aftalen, selv er retsstater, der drager de folk til ansvar, som har optrådt upassende under deres militærtjeneste.
I nogle medlemsstater foretager vi fra tid til anden krumspring, der skaber mistillid hos amerikanerne. Det illustreres af det mærkelige faktum, at general Franks blev stemplet som krigsforbryder af Belgien. Hvis lovgivningen bruges på denne måde, gøres den politisk, sådan som ministeren sagde for et øjeblik siden, og det skaber mistillid til loven. Det er derfor efter min opfattelse helt afgørende, at EU's medlemsstater skal være meget opmærksomme på, hvordan de skal opføre sig i denne forbindelse for ikke at skabe mistillid hos amerikanerne.
Det er selvfølgelig et faktum - det må vi lade amerikanerne - at USA løber en større risiko, end vi gør, specielt på grund af de omfattende aktiviteter på det militære område. Alligevel synes jeg - i særdeleshed på dette grundlag - at man skal prioritere en dialog med USA. Der kan være plads til nogen humor her. Loven om en mulig invasion af Haag er f.eks. helt klart noget, vi ikke kan tage alvorligt.
De Keyser (PSE).
Hr. formand, jeg skal ikke gentage, hvad kommissær Lamy allerede har sagt. Den Internationale Straffedomstol er ganske vist ikke et politisk instrument, men den ser dagens lys i en særlig vanskelig politisk kontekst, eftersom USA helt siden 2002 har forsøgt eftertrykkeligt og under anvendelse af magt, i FN og ved undertegnelse af bilaterale aftaler med et betydeligt antal lande, at omgå denne domstol. Jeg må sige, jeg som parlamentsmedlem er chokeret både over de midler, der tages i anvendelse for at lægge pres på nogle lande - jeg tænker bl.a. på det pres, Colombia udsættes for, idet USA truer med at suspendere sin støtte til bekæmpelsen af narkotikahandel, eller på det pres, de baltiske lande eller andre lande, der ønsker medlemskab af NATO, udsættes for - og over, i hvilken grad hele Europa sætter sin lid til EU. Det har en særlig symbolsk betydning, at EU-institutionerne, Rådet, Europa-Parlamentet og Kommissionen, optræder enigt.
Det er helt afgørende, at det italienske formandskab bliver sig bevidst, at Den Internationale Straffedomstol er langt mere end et redskab i kampen mod USA og USA's unilateralisme. Den er garant for, at vi genfinder en europæisk samhørighed, både når det gælder international politik og international ret. Vi vil nøje overvåge, hvad der sker med denne domstol.

Ludford (ELDR).
Hr. formand, det positive er, at Den Internationale Straffedomstol med succes er blevet oprettet med 139 landes undertegnelse, og at præsidenten, anklageren og dommerne er udpeget. Domstolen vil retsforfølge de værste forbrydelser såsom folkedrab, massakrer, omfattende voldtægt og etnisk udrensning. Den vil bidrage til at gøre verden til et sikrere sted at være. EU skal leve op til sit lederskab under oprettelsen af domstolen ved at sikre, at alle medlemsstater opfylder deres finansielle og lovfæstede forpligtelser.
USA's modstand mod domstolen er helt irrationel. Der er omfattende kontroller og sikkerhedsforanstaltninger til at forhindre politisk begrundet retsforfølgelse. Det er absurd at erklære, at amerikanske fredsbevarende styrker ville blive udsat for antiamerikanske fordomme.
USA's indenrigspolitiske ideologi er i modstrid med de amerikanske sikkerhedsinteresser. En international domstol, der signalerer, at det internationale samfund ikke vil tillade, at grove lovovertrædelser passerer ustraffet, er helt i overensstemmelse med målene i USA's globale sikkerhedsdoktrin.
Vi kan måske ikke få USA til at holde op med at skyde sig selv i foden, men vi burde kunne få det til at holde op med at skyde os andre i foden. Det anvender de mest skandaløse og brutale taktikker for at få mindre lande til at indgå bilaterale immunitetsaftaler. Seks ud af de syv EU-tiltrædelsesstater, som er kandidater til NATO, har ikke fået dispensation og er blevet afskåret fra militær støtte.
Det er foruroligende at se, at Bush-regeringen strækker sin kampagne mod Den Internationale Straffedomstol så langt, at den standser den militære støtte til sine allierede i krigen mod terrorisme. De fleste stater, som har tilsluttet sig Den Internationale Straffedomstol, er demokratier med et forholdsvis stærkt pligttroskab over for retsstatsprincippet, så støttens ophør er en sanktion mod stater, der holder fast ved demokratiske værdier. Det er ekstremt urimeligt.
Balkanlandene er i en meget sårbar situation. Kroatien og Bulgarien har nægtet at skrive under. Rumænien, Albanien og Bosnien har givet immunitet, og, så vidt jeg ved, også Makedonien. Det er ikke nok bare at sige, at vi beklager, at de ikke lever op til EU-kriterierne. Vi skal både sanktionere og beskytte disse tiltrædelses- og aspirantstater. Det er denne type aktioner, der, hvis EU ikke kan finde fælles fodslag med dets kandidat- og aspirantlande, får folk til at opgive håbet om en fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik. Vi bør kunne gøre mere, og jeg håber, at vi vil kunne gøre mere.
Wuori (Verts/ALE).
Hr. formand, Den Internationale Straffedomstol, som fejrede sin første fødselsdag i går, modtog en ny forgiftet gave fra den onde fe, da USA begyndte af gøre alvor af sin trussel om at indføre sanktioner mod de lande, som endnu ikke er bukket under for USA's pres for at få dem til at underskrive bilaterale aftaler om immunitet. I kampen mellem suverænitet og lov og ret i den nye verdensorden har USA på denne måde valgt stadig mere åbenlyst at udvide sin egen suverænitet på bekostning af det internationale retssystem.
Da vores oprindelige mål er at sikre princippet om lov og orden og at skride ind over for, at krigsforbrydelser og andre internationale forbrydelser forbliver ustraffede, er det vigtigere end nogensinde, at vi styrker vores indbyrdes samarbejde for at få oprettet en universal retspraksis, således at de, der har gjort sig skyldige i disse alvorlige forbrydelser, stilles til ansvar for deres handlinger sagligt og uden undtagelse. Det betyder, at Den Internationale Straffedomstol skal styrkes på enhver tænkelig måde, og at de gigantiske smuthuller, der stadig er i den juridiske praksis, skal elimineres, f.eks. ved at forøge EU-medlemslandenes lovgivningsmæssige kapacitet til at håndtere internationale forbrydelser.
Enhver må være lige for loven. Enhver form for tilbageskridt ville være en tilbagevenden til barbariet.

Crowley (UEN).
Hr. formand, jeg vil lykønske rådsformanden på hans første dag, og jeg håber, at hans svar til os i dag om Den Internationale Straffedomstol afspejler hans fremtidige samarbejde med Parlamentet.
En tidligere Nürnberg-anklager, Benjamin B. Ferencz, sagde: "Der kan ikke være fred uden retfærdighed, ikke være retfærdighed uden ret, ikke være meningsfuld ret uden en domstol til at afgøre, hvad der er retfærdigt og lovmedholdeligt under alle forhold." Den Internationale Straffedomstol giver os mulighed for at sikre, at ikke kun tilfangetagne fanger eller de lavest rangerende soldater involveret i konflikter, men også generaler og statschefer kan retsforfølges for folkedrab og forbrydelser mod menneskeheden. Det er trist, at selv om der skete så mange positive ting i sidste halvdel af det 20. århundrede, er ord som etnisk udrensning og folkedrab kommet ind i vores dagligsprog. Vi må have en ordentlig mekanisme, som kan sikre, at der, hvis en national domstol ikke kan eller vil føre sag mod en, der er tiltalt for forbrydelser mod menneskeheden, er et internationalt forum til at gøre det. Det er derfor, vi tilskriver os og tilslutter os Den Internationale Straffedomstol.
Jeg ville imidlertid ikke bryde mig om, hvis folk - især de mennesker, der sidder i logen og lytter til os i dag - forlod Parlamentet og tænkte, at dette blot giver EU mulighed for at ramme USA. USA's holdning til Den Internationale Straffedomstol er forkert. Men USA har ret til at indtage den holdning, det har ret til at give udtryk for sine egne synspunkter og sine egne idéer, og det har ret til at indgå nye aftaler med tredjelande, hvis det ønsker det. Men de lande må tage konsekvenserne af de forhandlinger.
Endelig kan vi tilbyde lederskab, som vi allerede har gjort det, og den bedste måde at gøre det på er ved at foregå med et eksempel, ikke ved bare at kritisere folk, der ikke er enige med os.
Theorin (PSE).
Hr. formand, Den Internationale Straffedomstol har nu påbegyndt sit arbejde. Domstolen fortjener støtte fra alle verdens stater. De personer, der begår alvorlige krigsforbrydelser, herunder voldtægt, skal ikke kunne undgå at stilles for retten. EU går helhjertet ind for domstolen og giver den sin fulde støtte.
Det er ubegribeligt, at et demokratisk land som USA kan kræve, at dets borgere, som er medvirkende til denne type forbrydelse, ikke skal kunne stilles til ansvar for alvorlige krigsforbrydelser. Hvis USA selv sagsøger disse forbrydere, er dette i overensstemmelse med Den Internationale Straffedomstols bestemmelser, og domstolen har så ingen grund til at sagsøge amerikanske borgere.
USA's handlemåde kan imidlertid ikke give andet indtryk, end at landet ikke har til hensigt at sagsøge sine borgere, hvis de gør sig skyldige i alvorlige krigsforbrydelser. Det vil være ødelæggende, ikke mindst for USA som retssamfund. Det er selvfølgelig lige så uacceptabelt, at USA lægger pres på andre lande i den hensigt at underminere Den Internationale Straffedomstol. USA's trussel om at inddrage militær eller økonomisk støtte, hvis en bilateral aftale om straffefrihed ikke underskrives, er et magtsprog, som ikke kan accepteres.
Jeg regner med, at Kommissionen og Rådet vil tage kraftigt afstand fra denne handlemåde og arbejde for, at USA skal acceptere Den Internationale Straffedomstol som et vigtigt juridisk instrument mod alvorlige krigsforbrydelser.
Lamy
 Hr. formand, jeg vil blot knytte en enkelt kommentar til et emne, mange talere har været inde på, nemlig at USA har bebudet at ville suspendere den militære bistand til de lande, der nægter at indgå aftaler, som giver amerikanerne dispensation fra bestemmelserne i aftalen om Den Internationale Straffedomstol. Det er ikke overraskende, men vi finder det beklageligt, ja, - som rådsformanden sagde for et øjeblik siden - det er beskæmmende. Til gengæld kan vi med tilfredshed konstatere, at mange lande har formået at modstå det pres, de har været udsat for. Jeg synes, der er grund til at respektere og beundre det mod, de pågældende lande har lagt for dagen i indsatsen for at sikre, at aftalen om Den Internationale Straffedomstol bliver en succes.
Afslutningsvis vil jeg gentage, at det pres, de pågældende lande udsættes for, er urimeligt og uforståeligt, ja, det er urimeligt fordi det er uforståeligt, eftersom statutten for Den Internationale Straffedomstol åbner mulighed for at imødekomme USA's bekymring, som vi, og mange af Europa-Parlamentets medlemmer, i mange henseender har forståelse for. Hvorfor, når der findes løsningsmuligheder, forsøger man hårdnakket at gå endnu videre? Det er en holdning, som uundgåeligt må skabe tvivl i alles sind.

Formanden.
Jeg vil gerne takke rådsformanden og kommissær Lamy. Jeg er sikker på, at Parlamentet vil støtte alle bestræbelserne på, at Kommissionen og rådsformandskabet når et positivt resultat i deres forbindelser med USA's regering. Også på baggrund af min personlige erfaring må jeg sige, at det ville være hensigtsmæssigt at finde nogle mennesker, der er mere lydhøre end dem, vi mødte som delegation fra Europa-Parlamentet, da vi drøftede dette spørgsmål med formanden for USA's Kongres' udvalg om udenrigsanliggender, der - om jeg så må sige - svarede os på en ikke særlig diplomatisk måde. "Vi har vores domstole og vores forfatning, og vi vil aldrig tillade, at en amerikansk statsborger bliver retsforfulgt og dømt uden for dem." Jeg er sikker på, at der i USA's regering og i det amerikanske parlament er folk, som er mere lydhøre.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er spørgetiden (B5-0098/2003).
Vi behandler en række spørgsmål til Rådet.
Jeg vil gerne byde hr. Frattini velkommen til denne spørgetid. De kan regne med Parlamentets fulde samarbejde i denne dialog mellem Rådet og Parlamentet.
Jeg giver ordet til hr. Carnero, der har et spørgsmål til forretningsordenen.

Carnero González (PSE).
Hr. formand, tak, fordi De giver mig mulighed for over for Parlamentet at udtrykke vores sorg over nyheden om, at en ung 22-årig spansk humanitær hjælpearbejder fra Toledo, Ana Isabel Sánchez Torralba, blev myrdet i går aftes i Ækvatorialguinea.
Ifølge nyhederne er hun helt klart blevet offer i en skudveksling mellem regeringssoldater, som uberettiget og på kriminel vis åbnede ild mod et civilt køretøj, som netop havde passeret en militærkontrol.
Hr. formand, jeg tror, at vi står over for en handling, der viser, hvordan en ordensmagt, der er vant til at mishandle og øve overgreb på borgerne, handler. Vi vil uden tvivl stille de relevante spørgsmål, men jeg vil også gerne udtrykke vores indignation, vores fordømmelse og vores kondolence og sige, at jeg mener, at Det Europæiske Råd bør træffe de nødvendige forholdsregler for at kræve ansvarlighed, klarhed og retfærdighed fra dette diktatur, som har sådanne elementer, der er i stand til at myrde denne virkelig exceptionelle unge kvinde.

Formanden.
Hr. Carnero, som formand for Parlamentet i denne mødeperiode kan jeg ikke andet end at være enig i Deres ord og hensigter. Rådet har sikkert taget det til efterretning, og dette emne, som alle parlamentsmedlemmer uden tvivl er enige i, vil være genstand for Parlamentets handling og opfølgning. Spørgsmål nr. 1 af Alexandros Alavanos (H-0351/03):

Om: Forbud for europæiske statsborgere mod at rejse til Europa fra Palæstina
Europæiske statsborgere med europæisk pas, der lever i de palæstinensiske områder, har betydelige problemer med at rejse til Europa på grund af de hindringer, som de israelske myndigheder lægger i vejen. Disse borgere har ligesom palæstinenserne fået pålagt forbud mod at rejse til Europa via en lufthavn, og den eneste mulighed, de har, er at rejse over Jordan, hvor der imidlertid gælder visse restriktioner for gennemrejsende (kvantitative begrænsninger, krav om invitation fra jordanere m.m.).
Hvilke foranstaltninger agter Rådet at træffe for at overtale Israel til at tillade europæiske statsborgere frit at rejse til Europa?

Frattini
Rådet er helt klar over de vanskeligheder, som er forbundet med de rejserestriktioner, de israelske myndigheder pålægger de europæiske borgere med bopæl i de palæstinensiske områder, og som hr. Alavanos henviser til. Disse restriktioner kan under ingen omstændigheder retfærdiggøres. Sådan som det har været tilfældet før, vil EU - og således rådsformandskabet - benytte sin hyppige kontakt til de israelske myndigheder til at understrege vigtigheden af, at der er fri bevægelighed for borgere fra europæiske lande, som har europæisk pas, og som ønsker at rejse til og fra de besatte områder.

Alavanos (GUE/NGL).
Jeg takker rådsformanden. Hans svar er meget positivt. Jeg vil sige, at det berører ganske mange mennesker med europæiske pas, herunder kvinder og børn, italienere, grækere og andre EU-borgere, der har giftet sig med palæstinensere. Jeg ser gerne hans ord ført ud i praksis. Med andre ord ser jeg gerne, at denne sag ved først givne lejlighed og under hensyntagen til den italienske regerings venlige holdning til Israel, der tilmed kom til udtryk i ønsket om, at Israel en dag bliver medlem af EU, bliver hastebehandlet, så der hurtigt findes en løsning på den meget alvorlige situation, de står over for.
Formanden.
Da følgende spørgsmål vedrører samme emne, behandler vi under ét spørgsmål nr. 2 af Josu Ortuondo Larrea (H-0352/03):

Om: Selvmordsattentater mod europæiske bygninger og virksomheder i Casablanca
Den 17. maj blev der i Casablanca gennemført fem selvmordsattentater, bl.a. ved Det Spanske Hus og det spanske handelskammer samt uden for en italiensk restaurant, hvorved 41 mennesker blev dræbt og omkring 100 kvæstet, deriblandt flere spaniere.
Selv om den spanske regering afviste en forbindelse mellem disse attentater og dens støtte til krigen i Irak, gav flere fremtrædende skribenter i den spanske presse udtryk for det modsatte, heriblandt Antonio Gala, der fandt, at "terrorisme kan ikke bekæmpes med terrorisme, hvad enten den er national eller international", og F. López Agudín, der påpegede, at "det var på forhånd givet, at en ulovlig krig, en åbenlys form for statsterrorisme, ville styrke den islamiske terrorisme". Lignende synspunkter er kommet til udtryk i andre europæiske medier.
Lederen af det spanske socialistparti, Rodríguez Zapatero, har udtalt følgende: "Jeg er bange for, at vi desværre vil få ret i vores erklæring om, at det mest foruroligende masseødelæggelsesvåben var det had og den fanatisme, som kunne skabe denne krig" (Irak).
Ud over at udtrykke min fordømmelse af disse attentater og min solidaritet med ofrene beder jeg Rådet besvare følgende spørgsmål: har det foretaget en vurdering af disse attentater mod europæiske bygninger og virksomheder? Er det enig i de udtalelser, som vi alle har hørt visse regeringsledere fremkomme med, om at verden i dag er mere sikker, og at der er mindre risiko for at blive udsat for terrorattentater?
og  spørgsmål nr. 3 af Camilo Nogueira Román overtaget af Josu Ortuondo Larrea (H-0355/03):

Om: Unionens stater og attentatet i Marokko med 41 døde
Hvordan vurderer Rådet de terroristiske attentater i Casablanca, som betød døden for 41 mennesker, heriblandt adskillige statsborgere fra Unionen, foruden et stort antal sårede? Eftersom disse attentater fandt sted efter USA´s og deres allieredes krig med Irak, tillægger Rådet det nogen som helst betydning, at en stor del af disse tilfælde af døde og sårede fandt sted i et etablissement med forbindelse til en medlemsstat? Hvilke politiske skridt agter Rådet at tage for at undgå eller begrænse den fare, som disse terrorhandlinger udgør?

Frattini
Jeg vil besvare de to spørgsmål under ét, og her vil jeg først sige, at EU naturligvis endnu en gang skarpt fordømmer de barbariske terrorattentater, der er begået i Casablanca og i alle andre dele af verden. Attentaterne i Casablanca er en brutal bekræftelse af, at terrorismen er en voksende trussel for demokratiet, freden og den internationale sikkerhed, som intet land kan sige sig fri for eller føle sig sikker mod. Bekæmpelsen af terrorisme kræver, at det internationale samfund udviser den størst mulige beslutsomhed og den størst mulige vilje til at samarbejde og gøre en fælles indsats. EU vil fortsætte med - og det er efter min opfattelse en absolut prioritet for det italienske formandskab - at give sit bidrag til forebyggelsen og fjernelsen af denne trussel.
EU har vedtaget en samlet indfaldsvinkel for bekæmpelse af terrorisme. Den omfatter alle EU's politikker og er baseret på en handlingsplan, hvis gennemførelse forløber programmæssigt, og en køreplan, som ajourføres med jævne mellemrum. Som De ved, forelagde formandskabet en ajourført rapport om aktiviteterne i forbindelse med bekæmpelse af terrorisme for Rådet på mødet i juni 2003. Internt arbejder EU med politiske, økonomiske og juridiske instrumenter, og sideløbende hermed sørger EU for at medtage bekæmpelsen af terrorisme i alle aspekter af sin udenrigspolitik. På de politiske dialogmøder med alle tredjelandene - og naturligvis også med Marokko, som vi taler om her - bliver dette spørgsmål regelmæssigt medtaget på dagsordenen. Endelig fortsætter EU samtidig med at fremme dialogen og udvekslingen mellem kulturer, religioner og samfund. Vi har navnlig udført et betydeligt stykke arbejde inden for rammerne af Barcelona-processen for at oprette en Euro-Middelhavs-fond til fremme af dialogen mellem kulturer og samfund. Det er en foranstaltning, der kan være med til at fjerne årsagerne til enhver form for fundamentalistisk vold, som kan føre til terrorisme.

Ortuondo Larrea (Verts/ALE).
Hr. formand, hr. minister, disse selvmordsattentater får mig til at tænke på en ny bog af den franske sociolog og tænker, Emmanuel Todd, med titlen Après l'empire (Efter imperiet). Heri diskuterer han, hvordan samfundene, efterhånden som deres uddannelse forbedres, udvikler sig til demokratier og bliver politiske systemer, der sikrer frihedsrettighederne og retfærdighed, og i denne sammenhæng optræder Vesten som den store drivkraft for folkenes demokrati, fremskridt og udvikling, samtidig med at den optræder som leder og konfliktløser.
Når Vesten imidlertid sætter sine egne interesser højere og ikke optræder retfærdigt i internationale forbindelser, skaber den en ny form for antidemokratisk selvforsyning, som vil ende med at bringe den i konflikt med resten af verden og føre til dens uholdbare nedgang.
I lyset af hr. Todds overvejelser vil jeg gerne spørge Dem, om ikke De tror, at de ledende invasionsmagter med uretfærdige påbud og udnyttelse, med forebyggende krige på baggrund af falske beviser på masseødelæggelsesvåben og risiko for hele verdens sikkerhed - som det er tilfældet i Irak - i stedet for fred og frihed har skabt ny fortvivlelse og nyt had, som ikke ser andre udveje end terrorattentater og selvdestruktion med det formål at opnå en mere retfærdig verden for dem, der er genstand for udnyttelse og overgreb.

Frattini
Terrorisme kan efter min mening aldrig - og jeg gentager aldrig - retfærdiggøres, når kvinder, børn og uskyldige mennesker slås ihjel, og når civilbefolkningen rammes. Når det er sagt, er det klart, at vi skal se på de strukturelle årsager til terrorismen, og at disse årsager også kan have rod i desperation, fattigdom og den vanskelige dialog mellem kulturer. Derfor mener jeg, at den overordnede europæiske strategi dels bør være en nådesløs bekæmpelse af enhver form for terrorisme og dels en indgående dialog mellem samfund og kulturer. Vi skal gøre noget ved de strukturelle årsager, som kan føre til terrorhandlinger, men aldrig retfærdiggøre dem, hvilket jeg gerne vil gentage.

Ortuondo Larrea (Verts/ALE).
Hr. minister, tro mig, jeg fordømmer også på det kraftigste disse terrorhandlinger og forbrydelser, men jeg vil gerne påpege, at den amerikanske professor og ekspert i islam, John Esposito, som er leder af et center for forståelse mellem muslimer og kristne, har bekræftet, at Washington altid har baseret sine forbindelser med landene i Den Persiske Golf på olieinteresser og ikke på en forståelse for disse landes kultur og folkeslag. Han har sagt, at vi bør skelne mellem ekstremister og flertallet af borgerne, og at der for at bekæmpe terrorismen uden at støde muslimerne væk og fremprovokere et virkeligt sammenstød mellem civilisationerne er behov for offentligt diplomati, for at bygge broer og gå til roden af problemerne, og at det ikke er tilstrækkeligt kun at bruge militære og økonomiske midler.
Derfor vil jeg gerne spørge: Mener Rådet, at beslutningen om at invadere Irak, som blev truffet med deltagelse af europæiske ledere som hr. Aznar, hr. Blair og endda hr. Berlusconi, og som har medført et stort antal dødsfald, ødelæggelse, udvandring og elendighed, er en bedre måde at løse problemet om sikkerhed i verden på end initiativer som Langfredag-aftalen i Nordirland eller køreplanen for konflikten mellem palæstinenserne og israelerne? Mener Rådet ikke, som professor Esposito påpeger, at hvis vi ønsker demokrati i Mellemøsten eller ethvert andet sted i verden, opnår vi det ikke ved at fortælle folk i andre lande, hvad dette demokrati skal bestå af, hvordan det skal organiseres, og hvem der skal lede det?

Formanden.
Spørgsmål nr. 4 af Sarah Ludford (H-0354/03):

Om: Oprettelse af profiler af mistænkte gerningsmænd til terrorhandlinger
Det forlyder, at det som svar på Rådets henstilling, der blev vedtaget på Rådets (RIA) samling i Bruxelles i november 2002 om udarbejdelse af terroristprofiler, er hensigten at køre et pilotprojekt.
I den første rapport (marts 2003) fra EU Network of Independant Experts in Fundamental Rights (EU-netvæket af uafhængige eksperter i grundlæggende rettigheder) hedder det, at der med sådanne profiler er stor fare for diskrimination, og at disse kun kan accepteres, hvis der foreligger et retfærdigt, statistisk markant bevis på forholdet mellem karakteristikkerne og risikoen for terrorisme - et bevis, der endnu ikke er udarbejdet.
Hvilke sikkerhedsforanstaltninger har Rådet/medlemsstaterne truffet for at sikre, at pilotprojektet ikke risikerer at diskriminere eller underminere de demokratiske friheder?

Frattini
Rådet har ikke kendskab til og er ikke blevet informeret om iværksættelsen af et pilotprojekt på det område, som fru Ludford nævner i sit spørgsmål. I betragtningerne og hovedteksten i den rapport om udarbejdelsen af terroristprofiler, som fru Ludford henviser til i sit spørgsmål, understreger man dog pligten til at overholde de grundlæggende friheder og rettigheder. Jeg vil gerne gentage, at jeg ikke har kendskab til iværksættelsen af et sådant pilotprojekt, men henvisningen til, at man har pligt til en fuldstændig overholdelse af de grundlæggende friheder og rettigheder, kan under alle omstændigheder hverken slettes eller nedtones.

Ludford (ELDR).
Jeg er taknemmelig for ministerens forsikring om, at der ikke er noget pilotprojekt endnu. Jeg havde forstået, at det var hensigten at køre et. Jeg kan virkelig ikke se nogen mening i at vedtage henstillingen, hvis det ikke var hensigten at gennemføre den. 
Min uro skyldes, at risikoen for diskrimination ikke engang blev anerkendt i den henstilling, der blev vedtaget i november sidste år. Den bør anerkendes, for netværket af uafhængige eksperter i grundlæggende rettigheder påpegede, at der med sådanne profiler er stor fare for diskrimination. Hvis man skal oprette profiler af folk ud fra deres karakteristikker såsom nationalitet og psyko-sociologiske træk og ud fra dem skal beslutte, hvem der kunne være terrorist, må man ifølge eksperterne være meget sikker på, at der er et gyldigt statistisk forhold mellem karakteristikkerne og risiciene.
Jeg vil gerne have, at ministeren bekræfter, at han, hvis han ikke har lavet et pilotprojekt endnu, hvis der bliver et, eller hvis en medlemsstat laver et reelt projekt, vil udføre den statistiske beregning, før han tillader, at projekterne gennemføres.
Frattini
Jeg kan vist godt bekræfte over for fru Ludford, at det er og bliver Rådets pligt at tage hensyn til resultatet af forhandlingen i dag. Jeg vil naturligvis informere Rådets sekretariat herom, så det kan tage højde for dette, såfremt der skulle være planer i den retning, og såfremt det pågældende pilotprojekt skulle blive udarbejdet i fremtiden, hvilket - og det vil jeg gerne gentage - ikke lader til at være tilfældet i øjeblikket.

Formanden.
Spørgsmål nr. 5 af Patricia McKenna (H-0361/03):

Om: Ulovlig besættelse af Irak
Et medlem af Rådet, Det Forenede Kongerige, har ulovligt besat Irak.
Hvad mener Rådet om, at et af dets medlemmer ulovligt besætter et andet land, og hvad agter det at gøre for at rette op på situationen?

Frattini
Rådet har ikke drøftet den juridiske karakter af krigen i Irak, og som fru McKenna ved, havde såvel det internationale samfund som EU's medlemsstater forskellige holdninger til dette spørgsmål. Rådet glædede sig meget over afslutningen på det militære indgreb og den enstemmige vedtagelse af Sikkerhedsrådets resolution 1483 om situationen i Irak efter krigen. Det viser, at der er en ny samarbejdsvilje til stede i det internationale samfund, som vi skal bygge fremtiden på. Resolutionen og udnævnelsen af en særlig repræsentant i Irak giver FN en vigtig rolle i landets genopbygning, hvilket EU netop havde anbefalet. EU har lovet at spille en vigtig rolle i netop den politiske og økonomiske genopbygning af Irak. Den humanitære bistand er allerede undervejs, idet Kommissionen og EU's medlemsstater har bevilget over 700 millioner euro til humanitær bistand. I 2003 vil Kommissionen og generalsekretæren/den højtstående repræsentant Javier Solana holde tæt kontakt til FN's særlige repræsentant med det formål at undersøge muligheden for en yderligere indsats fra EU's side, når det gælder situationen i Irak efter krigen, så vi i denne fase under alle omstændigheder og på en ubetinget måde er med til at dække det irakiske folks umiddelbare behov for bistand.

McKenna (Verts/ALE).
Det er helt klart, at der ikke er nogen international legalitet forbundet med invasionen og den aktuelle besættelse af Irak. Det er nu blevet afsløret, at den britiske regering, Blair og kompagni, løj for at retfærdiggøre støtten til den amerikanske og britiske invasion og besættelse. Der er to ting, som jeg gerne vil spørge Rådet om.
For det første angående resolutionen. Det er helt tydeligt, at resolutionen bare kommer USA og Det Forenede Kongerige til undsætning efter de ulovlige aktioner, de iværksatte. Landet er i krise: Mange mennesker er afhængige af fødevarehjælp, der er ingen lov og orden, folk i Irak siger, at nu, hvor de kommer ud på gaderne, er folk døde, hele strukturen er brudt sammen. Det er det første, jeg gerne vil have at vide af Rådet i forbindelse med den aktuelle situation i Irak, der bestemt ikke kan overlades til briterne og amerikanerne.
For det andet vil jeg gerne vide, hvad Rådet vil gøre med hensyn til et antal EU-borgere, der er fængslet i Guantanamo, for det er tydeligt, at briterne ikke tør trodse amerikanerne og forsvare deres egne borgere.
De er også borgere i EU, og det er op til EU at gøre noget ved det og også ved den ulovlige besættelse af Irak. Det er fuldstændig uacceptabelt, at USA og Storbritannien får lov til at drage fordel af ulovlige aktiviteter.
Frattini
Jeg kan kun sige til fru McKenna, at EU allerede har taget dette spørgsmål op ved flere lejligheder, også i forbindelse med udenrigsministrenes møder - hvilket det fortsat vil gøre, og hvilket er hensigtsmæssigt - for at finde ud af, hvilken yderligere indsats Europa kan gøre i Irak, ikke mindst til gavn for den irakiske befolkning, og hvilke yderligere bidrag og initiativer Europa kan sørge for på irakisk område. Den igangværende undersøgelse bør efter min mening uddybes, og det skal naturligvis ske i tæt samråd med de engelske og amerikanske styrker i området. Nogle lande har som bekendt udført humanitære opgaver i Irak på egne vegne. Et af disse lande er Italien, men jeg tror, at det er vigtigt at sørge for en europæisk indsats som sådan, der er rettet mod det irakiske folk, dets behov og dets fornødenheder.

Ortuondo Larrea (Verts/ALE).
Hr. minister, De svarede ikke på mit spørgsmål i forbindelse med hr. Aznars, hr. Blairs og hr. Berlusconis medvirken i Irak-krigen. De talte om Rådet i Barcelona og om Euro-Middelhavs-dialogen - det er alt sammen meget godt - og De sagde også som svar på fru McKennas spørgsmål, at Rådet ikke havde behandlet spørgsmålet om krigen i Irak. Jeg vil gerne spørge Dem: Er det ikke korrekt, at det græske formandskab forsøgte at samle Det Europæiske Råd for at behandle spørgsmålet om krig, og at netop hr. Blair, hr. Aznar og hr. Berlusconi var imod, at dette spørgsmål skulle behandles på Det Europæiske Råd?

Formanden.
For at være helt ærlig er jeg ikke sikker på, om dette er et tillægsspørgsmål til spørgsmål nr. 5, men det er noget, som rådsformanden må afgøre og besvare, hvis han finder det belejligt.

Alyssandrakis (GUE/NGL).
Hr. formand for Rådet, De sagde, at Rådet ikke har diskuteret den juridiske karakter af interventionen i Irak. I en erklæring af 16. april legaliserede det græske formandskab imidlertid i alt væsentligt den angloamerikanske intervention - eller hvad jeg vil kalde indfald - og Det Europæiske Råd i Thessaloniki indtog en lignende holdning. Det er selvfølgelig i klar strid med holdningen hos befolkningerne i EU's medlemsstater, idet der i alle medlemslandene har været demonstrationer mod dette morderiske indfald. Er Rådet ikke bekymret over kløften mellem dets handlinger og befolkningernes holdninger?
Frattini
Mit svar bliver yderst kort, for jeg tror, at vi - EU's medlemsstater og befolkninger - som alle glædede os meget over FN's indgreb via resolution 1483 og gik stærkt ind for dette, i dag skal tænke på fremtiden. At tænke på fremtiden betyder at hjælpe de nødlidende mennesker i Irak og at skabe betingelserne for, at det irakiske folk i en forhåbentlig ikke alt for fjern fremtid kan styre deres egen fremtid og således deres eget land. At tænke på fremtiden betyder at finde ud af, hvilken bistand vi kan yde, og hvordan vi kan hjælpe det irakiske folk med at få staten, institutionerne og den offentlige forvaltning til at fungere igen efter det brutale diktaturs fald. Dette er efter min mening at tænke på fremtiden, og det er, hvad man ønskede på Rådet i Thessaloniki og i det græske formandskab, som håndterede Irak-krisen på en glimrende måde.

Formanden.
Spørgsmål nr. 6 af John Joseph McCartin (H-0363/03):

Om: Menneskerettigheder i Rusland
Er Rådet bevidst om det omfang, vold mod kvinder antager i Rusland, navnlig vold i hjemmet, som skønnes at være årsagen til, at der årligt er 14.000 kvinder, der mister livet? Er Rådet bevidst om, at den russiske regering ikke har ratificeret den fakultative protokol til konventionen om afskaffelse af alle former for diskrimination imod kvinder (CEDAW), som giver CEDAW bemyndigelse til at undersøge klager fra individer og grupper? Vil Rådet undersøge dette problem og orientere Parlamentet herom?

Frattini
Rådet har ikke modtaget detaljerede oplysninger om de tilfælde af vold mod kvinder, der er genstand for hr. McCartins spørgsmål, og heller ikke om årsagerne til, at den russiske Duma ikke har ratificeret protokollen til konventionen om afskaffelse af alle former for diskrimination imod kvinder, en konvention, som Rusland undertegnede den 8. maj 2001. Rådet følger nøje med i den udvikling, der sker med menneskerettighederne i Den Russiske Føderation, og tager regelmæssigt spørgsmål om menneskerettigheder og retsstaten op på møderne med de russiske myndigheder. Jeg kan forsikre Dem for, at Rådet vil tage spørgsmålet om vold mod kvinder og den manglende ratificering af protokollen op ved en passende lejlighed. Vi skal huske, at der også er nogle af EU's medlemsstater, som endnu ikke har ratificeret protokollen. Også i de internationale organisationer og ikke mindst i FN vil EU desuden fortsat give udtryk for sin generelle bekymring på dette område for at fremme beskyttelsen af den menneskelige værdighed uden skelnen mellem mænd og kvinder, med særlig henvisning til kvinders rettigheder.

McCartin (PPE-DE).
Jeg vil takke rådsformanden for det positive svar på mit spørgsmål. Dette er et spørgsmål, som vi bør være opmærksomme på i EU, med dets andel i verdenshandelen, med dets økonomiske betydning i verden og med den politiske indflydelse, som det uden tvivl har. Dette spørgsmål bør behandles, og jeg er glad for, at rådsformanden er enig med mig i, at det er en sag, som EU bør tage op.
Vi må huske, at selv om der er stater i Unionen, som ikke har ratificeret denne traktat, garanterer EU i sine egne traktater alligevel lighed for kvinder på arbejdspladsen og i mange andre situationer, så problemet er ikke så alvorligt i EU, som det er i Rusland.
Rusland har i dag økonomisk vækst. Det gør fremskridt på ny. Det glæder os, men fremskridtet vil ikke fortsætte, medmindre der er lighed for alle dets borgere og især de svagere.
Formanden.
Spørgsmål nr. 7 af Malcolm Harbour (H-0372/03):

Om: Kontrolstempling af ædle metaller
Kan formandskabet bekræfte, at det agter at genfremsætte forslagene til direktiv om harmonisering af stemplings- og kontrolkravene for ædle metaller, og vil det i bekræftende fald oplyse, på hvilket grundlag det agter at gå videre med et sådant forslag?

Frattini
Det italienske formandskab vil foreslå en genoptagelse af forhandlingerne, der blev afbrudt i 1998, når det gælder det forslag til direktiv om harmonisering af stemplings- og kontrolkravene for ædle metaller, som Europa-Kommissionen stillede den 22. april 1996. I lyset af den seneste udvikling i nogle medlemsstaters lovgivning betragter formandskabet det som hensigtsmæssigt at genoptage debatten for at nå frem til mulige kompromisløsninger. I den forbindelse har det italienske formandskab til hensigt at finde en løsning på de spørgsmål, der endnu ikke er blevet løst, såsom et større forbrugerbeskyttelsesniveau via pligten til at overholde harmoniserede tekniske krav for alle markedsførte produkters vedkommende, placeringen af mærker med en bedre identifikationsinformation, fabrikanternes og kontrolorganernes ansvar og endelig gennemførelsen af varernes frie bevægelighed i det indre marked på dette område.

Harbour (PPE-DE).
Jeg vil takke rådsformanden for det indgående svar. Det bekymrer mig imidlertid, at Kommissionens aktuelle forslag set ud fra mit lands, Det Forenede Kongeriges, synspunkt ville underminere et gennemprøvet system til forbrugerbeskyttelse, som har eksisteret i flere hundrede år.
Jeg vil gøre formandskabet opmærksomt på, at vi allerede har en international konvention om kontrolstempling af ædle metaller, som EU kunne tiltræde, og som ville sikre gennemprøvede systemer til forbrugerbeskyttelse, uden at det er nødvendigt at gå i en retning, som mange lande, som rådsformanden ved, vender sig imod.
For det andet vil jeg sige til ham, at der er stor interesse for spørgsmålet i tiltrædelseslandene. Jeg kan sende ham en erklæring fra prøvekontorerne i Polen, Ungarn, Den Tjekkiske Republik og Slovakiet, som er alvorligt bekymrede over dette forslag og er utrygge ved, at det italienske formandskab presser på for at få dette direktiv vedtaget, før de har en chance for at tilslutte sig det. Det er yderst utilfredsstillende, at det italienske formandskab åbner en tekst, når det ved, at det vil blive vanskeligt at finde en løsning, og at teksten vil få alvorlig indflydelse på forbrugerbeskyttelsen.
Frattini
Jeg vil gerne takke hr. Harbour for, at han gjorde opmærksom på disse vanskeligheder. Inden sagens konkrete genoptagelse vil formandskabet naturligvis tage behørigt højde for de vanskeligheder, som hr. Harbour nævnte. Formålet med den konstante dialog mellem Rådet og Parlamentet er netop også at blive klar over tvivlsspørgsmål og problemer.

Formanden.
Spørgsmål nr. 8 af Lennart Sacrédeus (H-0377/03):

Om: Rapport om tros- og religionsfrihed i verden
Den parlamentariske kommission for international religionsfrihed, USCIRF, har en rådgivende funktion for USA's regering i spørgsmål om religionsfrihed. I sin årlige rapport udtrykker USCIRF bekymring over, at den saudiarabiske regering investerer penge i udlandet for at sprede sin ekstreme tolkning af wahhabitisk islam - og dermed øge den religiøse intolerance i andre lande. Eksempler herpå er uddannelse af shariatjenestemænd i Nigerias nordlige delstater, saudisk finansiering af wahhabitiske moskebyggerier og missionsvirksomhed samt det faktum, at ekstreme wahhabitmuslimer valgte at rejse til Afghanistan, Bosnien, Tjetjenien og Kashmir for at kæmpe i "hellig krig". På baggrund af dette anbefaler USCIRF den amerikanske udenrigsminister at opføre Saudi-Arabien på den liste over "særligt problematiske lande", som udenrigsministeren udarbejder hvert år.
Hvorledes vurderer Rådet oplysningerne i USCIRF-rapporten om Saudi-Arabien og wahhabit-islamisk motiveret vold og terrorisme? Er Rådet rede til at styrke EU's indsats for forsvaret af religions- og trosfrihed i hele verden ved at oprette tilsvarende årlige rapporter om religionsfrihed og -analyser samt landelister på lige fod med den liste, som den amerikanske regering udarbejder?

Frattini
Den rapport, som hr. Sacrédeus nævner, er ikke blevet drøftet i nogen af Rådets relevante grupper. EU's årlige rapport om menneskerettighederne viser bl.a. den klare holdning, som vi har til religionsfrihed og de handlinger, der foretages på dette grundlag. Jeg tror, at EU benytter enhver lejlighed til at opfordre landene til at sørge for love og praksis, der fremmer tolerance og gensidig respekt. Vi giver regelmæssigt udtryk for vores bekymringer over religionsfriheden til de alle de pågældende regeringer, både i de bilaterale forbindelser og i de multilaterale fora såsom de årlige møder i FN's Menneskerettighedskommission og det tredje udvalg under FN's Generalforsamling. På det seneste møde i Menneskerettighedskommissionen gav EU bl.a. udtryk for sin dybe bekymring over gennemførelsen af de grundlæggende internationale menneskerettighedsbestemmelser i Saudi-Arabien, heriblandt de vedvarende restriktioner for religions- og ytringsfriheden og den systematiske diskrimination af kvinder. På det 59. møde i Menneskerettighedskommissionen støttede EU ligesom de foregående år den resolution, som netop den irske regering havde foreslået om afskaffelsen af enhver form for religiøs intolerance, og hvor man opfordrer landene til at træffe de nødvendige foranstaltninger for at bekæmpe had, intolerance, vold og tvang af religiøse eller trosmæssige årsager.

Sacrédeus (PPE-DE).
Jeg byder først Italien velkommen som formandsland og takker for svaret. Jeg ved, at den italienske regering, ikke mindst hr. Buttiglione, er stærkt engageret i spørgsmål om religionsfrihed og trosfrihed rundt om i verden. Jeg vil imidlertid gentage mit spørgsmål om, hvordan Rådet ser på den rapport, som USCIRF har udarbejdet om Saudi-Arabien og den wahhabitisk-islamistisk motiverede vold og terrorisme. Hvad kan EU gøre under Italiens formandskab for at forstærke EU's position i dette spørgsmål?
Jeg vil gerne stille et tillægsspørgsmål. Er De parat til at styrke EU's indsats på dette område? Vil EU udarbejde rapporter, der svarer til de årlige amerikanske rapporter om religionsfrihed?

Frattini
Jeg bekræfter gerne det, som jeg sagde i starten, nemlig at Rådet i dag ikke giver udtryk for sit syn på denne rapport, eftersom den endnu ikke er blevet drøftet i Rådets ansvarlige grupper. Jeg noterer mig hr. Sacrédeus' opfordring, og jeg kan fortælle ham, at jeg vil give Rådets sekretariat lejlighed til at lade den undersøge, så vi selvfølgelig får mulighed for eventuelt at give udtryk for vores holdning. Jeg kan allerede på nuværende tidspunkt sige, hr. Sacrédeus, at det efter min mening er vigtigt at styrke det beskyttelsesprincip, som De nævnte i Deres spørgsmål.

Formanden.
Spørgsmål nr. 9 af Bernd Posselt (H-0379/03):

Om: Kloningsforbud
Hvorledes vurderer Rådet den aktuelle situation med hensyn til bestræbelserne på at forbyde alle former for kloning af mennesker i hele verden og inden for EU?

Frattini
Rådsformandskabet vil gerne takke hr. Posselt for at have henledt vores opmærksomhed på et så vigtigt spørgsmål. Spørgsmålet om menneskekloning og om forbudet mod dette henhører som bekendt ikke under EU's kompetenceområde. Formandskabet vil dog i den forbindelse gerne minde om de principper, der er stadfæstet i EU's charter om grundlæggende rettigheder. I artikel 1 står der, at den menneskelige værdighed er ukrænkelig, og at den skal respekteres og beskyttes. I artikel 3 står der desuden, at i forbindelse med lægevidenskab og biologi skal man især respektere forbudet mod racehygiejnisk praksis, navnlig praksis, der har til formål at udvælge mennesker, forbudet mod kommercialisering af menneskekroppen og dele heraf samt forbudet mod reproduktiv kloning af mennesker. Bortset fra de stærke værdier, som jeg personligt føler tilknytning til, tror jeg, at svaret må være, at forbudet mod reproduktiv kloning af mennesker fremgår klart af artikel 3 i EU's charter om grundlæggende rettigheder.

Posselt (PPE-DE).
Hr. formand, mange tak for det rigtig gode og præcise svar fra Dem, hr. rådsformand. Jeg vil blot lige stille to korte spørgsmål til. For det første er der i chartret om grundlæggende rettigheder jo kun tale om reproduktiv og ikke om terapeutisk kloning, selv om det er en og samme sag. Tyskland, Frankrig og andre stater har jo forsøgt at få FN til at forbyde alle former for kloning på verdensplan. Derfor vil jeg spørge Dem, om formandskabet også har tænkt sig at arbejde aktivt i denne retning.
Mit andet spørgsmål går på Deres berettigede henvisning til subsidiaritetsspørgsmålet i denne sammenhæng. Men er der ikke risiko for, at de mere restriktive embryonbeskyttelsesbestemmelser, der findes i andre medlemsstater, bliver modificeret eller undermineret af EU, f.eks. inden for embryonforskningen?

Frattini
Den anmodning, som De har fremsat i dag, vil blive genstand for en nøje undersøgelse, som rådsformandskabet netop vil foretage for at evaluere Tysklands og Frankrigs initiativer, som De mindede om, hr. Posselt, og for at undgå de farer, der på den ene eller den anden måde risikerer at berøre et så vigtigt princip for den menneskelige samvittighed, som den er vigtigere for end retsreglerne.

Liese (PPE-DE).
Hr. formand, mange tak for Deres indlæg, hr. rådsformand. Jeg vil gerne stille et tillægsspørgsmål. Jeg tror, formandskabet er bekendt med - da også sundhedsminister Girolama Sirchia har været meget engageret i dette spørgsmål - at Europa-Parlamentet helt klart mener, at der findes et retsgrundlag for et omfattende kloningsforbud, altså et forbud mod såkaldt reproduktiv kloning og et forbud mod kloning til forskningsformål. Parlamentet har besluttet denne holdning i proceduren med fælles beslutningstagning i forbindelse med betænkningen om kvalitet og sikkerhed for celler og væv. På mødet i Rådet den 2. juni anså hr. professor Sirchia Parlamentets holdning for at være velbegrundet. Jeg spørger nu formandskabet, hvorvidt det er bevidst om dette spørgsmåls betydning i Parlamentet, og om det er klar over, at Parlamentet vil stille dette forslag igen i forbindelse med andenbehandlingen.
Frattini
Det er jeg selvfølgelig klar over, men med de begrænsninger, som jeg gav udtryk for i starten, nemlig at EU ikke har kompetence til at vedtage en lovgivning, der har direkte indflydelse på dette. Men som jeg sagde før, hr. Liese, vil jeg efter en indgående undersøgelse naturligvis foreslå Rådet en kraftig politisk indsats.

Sacrédeus (PPE-DE).
Jeg takker for svaret. Det italienske formandskab har via Italiens ministerpræsident i dag fremhævet værdien af et nært samarbejde med USA, en nordatlantisk alliance i en række globale spørgsmål.
Hvordan kan EU gøre brug af det gode forhold mellem Italiens ministerpræsident, det vil sige den nye formand i EU, og USA's præsident til en fælles indsats fra USA og EU for at få indført et kloningsforbud inden for FN-systemet?

Formanden.
Rådet har taget det til efterretning, men vil ikke svare på dette spørgsmål. Spørgsmål nr. 10 af Linda McAvan (H-0381/03):

Om: Menneskerettighedsarbejdere i Indonesien
De nylige bortførelser af og mord på menneskerettighedsarbejdere i Aceh giver anledning til stor bekymring. Ifølge FN-Kontoret for Samordning af Humanitære Anliggender har den indonesiske regering tilrådet fem af de seks internationale ngo'er og fire FN-organer, som arbejder i Aceh, at indstille deres virksomhed for deres egen sikkerheds skyld. Har den indonesiske regering ansvaret for at sikre sine borgeres og menneskerettighedsarbejderes sikkerhed på dens territorium?
Hvad er Rådet indstillet på at foretage sig på baggrund af denne situation, som er i hurtig forværring?

Frattini
Rådet følger menneskerettighedssituationen i Indonesien og navnlig i Aceh meget nøje. Lige siden fredsforhandlingernes sammenbrud og den efterfølgende erklæring af undtagelsestilstand i denne provins i maj 2003 har Indonesiens sikkerhedsstyrker iværksat en omfattende fælles indsats mod Bevægelsen for et Frit Aceh. I denne provins finder der i stort omfang militære politioperationer sted, der reelt risikerer at bringe sikkerheden i fare for personalet i de ikke-statslige organisationer og FN's organer.
EU har ved flere lejligheder - både under offentlige og private former - opfordret den indonesiske regering til at beskytte civilbefolkningen under de igangværende kampe, beskytte menneskerettighederne hos provinsens befolkning og finde en fredelig forhandlingsløsning. EU minder om den resolution om menneskerettighedsforkæmpere, der for nylig blev vedtaget ved konsensus på Menneskerettighedskommissionens 59. møde i Genève. Med denne resolution anmodes alle landene om at træffe de nødvendige foranstaltninger for at beskytte menneskerettighedsforkæmperne, og i den forbindelse kan jeg forsikre Dem for, at EU vil opfordre den indonesiske regering til at lade Hina Hilani, som er FN's Generalsekretariats særlige repræsentant for menneskerettighedsforkæmpere, aflægge besøg i denne provins. EU vil desuden fortsat følge udviklingen i området på tæt hold og på en passende måde give udtryk for sin alvorlige bekymring over for den indonesiske regering.

McAvan (PSE).
Er Rådet bekendt med, at der i de sidste par dage har været yderligere anslag mod menneskerettighedsorganisationernes aktiviteter i Aceh? F.eks. må de nu ikke længere tale med pressen og afgive erklæringer. Hvis Rådet er bekendt med det, hvad vil det gøre ved det? Vil Rådet sætte sig i forbindelse med de indonesiske myndigheder?
Det bliver faktisk sværere og sværere at finde ud af, hvad der foregår, og om menneskerettighederne bliver krænket, mens vi sidder her i Parlamentet i dag.
Frattini
Jeg kan bekræfte over for fru McAvan, at vores forbindelser og vores holdning også i lyset af de seneste dages begivenheder vil være faste, og det er ikke mindst for at få kendskab til og repræsentere det, som Europa-Parlamentet og Det Europæiske Råd er enige om med hensyn til dette spørgsmål.

Formanden.
Spørgsmål nr. 11 af María Izquierdo Rojo (H-0308/03):

Om: Ofrene for krigen i Irak
I forbindelse med krigen i Irak bedes Rådet besvare følgende spørgsmål ud fra de til rådighed stående oplysninger:
Hvor mange civile ofre har der været? Hvor mange militære? Hvor mange kvinder? Hvor mange børn? Hvor mange informanter? Hvor mange sårede civile? Hvor mange sårede militære? Hvor mange sårede informanter? Hvor mange sårede børn? Hvor mange sårede kvinder? Hvilke andre former for oplysninger kan der gives i denne forbindelse?

Frattini
Jeg beklager, at jeg ikke kan svare på fru Izquierdo Rojos spørgsmål, eftersom Rådet naturligvis ikke er i besiddelse af de oplysninger, hun beder om. I forbindelse med det, som jeg sagde for lidt siden - det var vist om spørgsmål nr. 5, der også vedrørte Irak - har Europa for nylig taget initiativ til at deltage i det humanitære støtteprogram for landet, men vi har ikke disse oplysninger, som man dog uden tvivl kan få fat i på andre måder, f.eks. ved at henvende sig til de organisationer og lande, der er til stede i Irak, og som sandsynligvis har kendskab til disse oplysninger. Det eneste, jeg kan sige, er, at Rådet desværre ikke er i besiddelse af disse oplysninger.
Izquierdo Rojo (PSE).
Hr. formand, det er uacceptabelt, at rådsformanden giver sådan nogle svulstige, forbeholdne, undvigende, lumpne og smagløse svar som dette.
Hr. rådsformand, nogle gange er stilheden himmelråbende og påkalder sig opmærksomhed på grund af sin larm, fordi medskylden er gruopvækkende. Hvilken skam for en institution som Ministerrådet!
EU holder minutiøst regnskab med antallet af muslinger, fisk, kyllinger, høns, køer og geder, EU identificerer på bureaukratisk vis dyr og grøntsager af enhver art, som den analyserer, EU analyserer motorstel, industrikomponenter og -værktøj og omformer bildæk ... Det er uacceptabelt, at EU ikke kan tælle antallet af ofre i en krig efter ikke engang tre uger. I betragtning af at det drejer sig om en krig, der er i modstrid med international ret, og som ikke blev støttet multilateralt af FN, spørger jeg Dem - svar mig venligst, hr. rådsformand - fordømmer De det overgreb på retten til livet, der er begået mod ofrene for denne ulovlige krig?

Rübig (PPE-DE).
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil gerne bede fru Izquierdo Rojo om at holde sig til Parlamentets kodeks. Man må have forståelse for, at rådsformanden naturligvis kun kan være ansvarlig for Rådets opgaver og ikke for de enkelte medlemsstater. Derfor vil jeg også gerne spørge om følgende: Ved man egentlig, om det er muligt at befri politiske fanger fra fængslerne i Irak, som ellers ville stå til dødsstraf?
Frattini
Jeg vil naturligvis finde ud af det, som hr. Rübig spurgte mig om, og hvis det er acceptabelt, vil jeg sende ham et skriftligt svar.

Korakas (GUE/NGL).
Hr. formand, jeg giver fru Izquierdo ret i, at rådsformandens svar ikke var det rette svar. Han fik spørgsmålene i god tid og kunne have forsøgt at indhente oplysninger, så han også kunne informere os. Ikke desto mindre vil jeg vende tilbage til et mere grundlæggende problem.
I dag hørte jeg Deres ministerpræsident, rådsformand Berlusconi, sige rent ud, at han var imod angrebet på Irak, at han er imod den ringeagt, der udvises over for FN, og at han i alle tilfælde gjorde, hvad han kunne for at forhindre dette onde. I dag er der imidlertid tale om en besættelse. Og det er en ulovlig besættelse, der fortsætter trods den kraftige daglige modstand fra det irakiske folk.
Jeg vil gerne spørge, hvad formandskabet agter at gøre, da det angiveligt er imod denne udvikling, selv om jeg har en anden mening om Deres regerings standpunkt, for at standse dette onde. I særdeleshed nu, hvor påskuddet om tilstedeværelsen af masseødelæggelsesvåben har vist sig at være en løgn. De amerikanske ledere siger selv, at der ikke findes sådanne våben. Der var altså andre grunde. Hvad vil det italienske formandskab gøre? Vil det handle for at standse denne kriminelle besættelse?
Frattini
Jeg kan besvare det sidste spørgsmål ved at bekræfte det, som jeg sagde tidligere med hensyn til det græske formandskabs indsats, som det italienske formandskab vil videreføre på akkurat samme måde. Efter vores opfattelse bør man tænke på fremtiden og inden for rammerne af FN og resolution 1483 sørge for de humanitære behov, genopbygningen og stabiliseringen i Irak. Jeg tror, at vi i fremtiden skal overveje en indsats fra EU's side, der ikke kun omfatter humanitær bistand, sådan som det er tilfældet i øjeblikket. At tænke på fremtiden betyder naturligvis at se på, hvilke betingelser der gør det muligt for det irakiske folk at styre deres eget land igen efter diktaturets fald. Denne proces begyndte vi at arbejde på under det tidligere formandskab, og det italienske formandskab vil fortsætte i den retning.

Formanden.
Spørgsmål nr. 12 af Seán Ó Neachtain (H-0384/03):

Om: Mål 1-regioner og struktur- og samhørighedsfonde
Vil Rådet under det italienske formandskab redegøre for sin nuværende holdning til fremtiden for struktur- og samhørighedsfondene i mål 1-regionerne?

Frattini
Rådet har ikke planer om at gøre rede for sin holdning til fremtiden for struktur- og samhørighedsfondene i mål 1-regionerne under det italienske formandskab. Rådet er nemlig ikke i stand til at påbegynde sit arbejde med samhørighedspolitikkens fremtid, før Kommissionen har stillet sine forslag. Med henblik på udarbejdelsen af den tredje rapport om den økonomiske og sociale samhørighed har det italienske rådsformandskab dog til hensigt at fastholde debatten om reformen af EU's samhørighedspolitik på dagsordenen for det kommende halvår. Der vil i den forbindelse blive tilrettelagt en række begivenheder på både politisk og teknisk plan, navnlig et uformelt møde mellem ministrene for regionsudvikling, hvor der netop fokuseres på sammenhængen mellem samhørighed og regional konkurrenceevne og mellem samhørighed og samarbejde. Den ansvarlige minister vil give nærmere oplysninger om dette i sin tale i Europa-Parlamentets Udvalg om Regionalpolitik, Transport og Turisme, og denne tale vil naturligvis blive holdt i løbet af de næste par dage.
Ó Neachtain (UEN).
Jeg vil takke rådsformanden for hans svar, selv om jeg ikke blev meget klogere af det. Jeg mener stadig, at struktur- og samhørighedsfondene i mål 1-regionerne hører ind under EU's kompetenceområde og derfor kræver et mere uddybende svar. Da jeg kommer fra en mål 1-region i det vestlige Irland, mener jeg, at vi burde have fornøjelsen af at høre, hvilke fremtidige planer rådsformanden har for dette meget vigtige område, navnlig fordi der kræves en overgangsperiode for mål 1-regionerne, som ville udnytte alle fordelene fra de midler, der er blevet modtaget.
Frattini
Der er ingen tvivl om, at Kommissionen kunne give yderligere oplysninger i den forbindelse. Kommissionen har - sådan som jeg forsøgte at forklare - endnu ikke udarbejdet sin rapport om dette emne. Først efter denne rapport kan rådsformandskabet påbegynde sit arbejde. Jeg sagde også, at det italienske formandskab ligeledes vil tage dette spørgsmål op på grund af dets vigtighed, og at den ansvarlige italienske minister vil give den relevante information til Europa-Parlamentets ansvarlige udvalg. Det er de konklusioner, som vi kan drage i dag, eftersom Kommissionens rapport ikke foreligger.

Rübig (PPE-DE).
Hr. formand, jeg har endnu et spørgsmål til hr. Frattini. Der har været voldsom debat om de midler fra struktur- og samhørighedsfondene, som ikke udnyttes, og som finansministrene hvert år får overført igen. Nu er der opstået en meget stor diskussion om, hvorvidt det ville være bedre at anvende disse midler til at udbygge de transeuropæiske net. Bliver dette diskuteret i Rådet på nuværende tidspunkt, og har De en idé til en tidsplan for så hurtigt som muligt at få disse midler brugt til gavn for den mest konkurrencedygtige region i verden?

Frattini
Også hvad dette spørgsmål angår, vil jeg gerne have lov til at give hr. Rübig et skriftligt svar, hvad enten det bliver positivt eller negativt. Eftersom der er tale om et meget delikat spørgsmål, vil jeg gerne undgå at sige nogle ting, som ikke er helt klare og præcise.

Formanden.
Da den tid, der er afsat til spørgetiden, er udløbet, vil spørgsmål nr. 13-29 blive besvaret skriftligt.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende indstillinger ved andenbehandling:
?5-0219/2003 fra Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme om Rådets fælles holdning med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets forordning om rammerne for oprettelse af et fælles europæisk luftrum ("rammeforordningen") (15851/3/2002 - C5-0138/2003 - 2001/0060(COD)) (Ordfører: Fava) og
?5-0225/2003 fra Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme om Rådets fælles holdning med henblik på vedtagelse af 
1. Europa-Parlamentets og Rådets forordning om udøvelse af luftfartstjeneste i det fælles europæiske luftrum ("luftfartstjenesteforordningen") (15853/2/2002 - C5-0137/2003 - 2001/0235(COD)),
2. Europa-Parlamentets og Rådets forordning om organisation og udnyttelse af det fælles europæiske luftrum ("luftrumsforordningen") (15852/3/2002 -C5-0139/2003 - 2001/9236/COD) og 
3. Europa-Parlamentets og Rådets forordning om interoperabilitet i det europæiske lufttrafikstyringsnet ("interoperabilitetsforordningen") (15854/3(2002 - C5-0140/03 - 2001/0237(COD)) (Ordfører: Sanders-ten Holte).

Fava (PSE)
Hr. formand, vi er nu ved at nå til vejs ende med en betænkning og et initiativ fra Kommissionen, som Europa-Parlamentet har givet en meget positiv modtagelse, og som efter vores mening er et af de vigtigste aspekter i det arbejde, som Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme har udført i de senere år, nemlig et fælles europæisk luftrum, hvor målsætningen er effektivitet, sikkerhed og en reduktion af omkostningerne. Det fælles luftrum er naturligvis en konkret kombination af adfærd og regler og bestemt ikke en litterær metafor. Der er tale om regler og samarbejdsforhold, som skal fastlægges, gennemføres og overholdes.
Hr. formand, Kommissionens forslag havde den fordel - hvilket vi gerne vil takke kommissæren, fru de Palacio for - at man her var modig nok til at tage dette spørgsmål op på en stringent og hurtig måde, også når det gælder angivelsen af frister. For et år siden tog Parlamentet med rette Kommissionens udfordring op på et vanskeligt tidspunkt, nemlig efter den 11. september, hvor det at drøfte luftfartssikkerheden krævede større lydhørhed, eftertanke og opmærksomhed. Parlamentet har taget denne udfordring op og har med et bredt og sikkert flertal støttet dette forslag, der blev vedtaget under førstebehandlingen og var genstand for nogle enkle regler, som vi håber bliver bekræftet og gennemført.
Den mest elementære regel er den nødvendige harmoni og det nødvendige samarbejde mellem alle de institutioner, organer og myndigheder, der skal nå målsætningerne for det fælles luftrum, nemlig effektivitet, sikkerhed og en reduktion af omkostningerne, og det er således først og fremmest opmærksomhed, præcision og fastlæggelsen af et klart forhold mellem Eurocontrol - det agentur, der har beskæftiget sig med den tekniske knowhow i forbindelse med luftrummets forvaltning - og Kommissionen, det vil sige EU. I den henseende er det lykkedes os få skabt en nøje balance, hvor Kommissionen får den opgave og det ansvar at stå for den politiske administration af det fælles europæiske luftrum og bede Eurocontrol om at stille sin kompetence, erfaring og tekniske knowhow til rådighed.
Et andet vigtigt punkt er sanktionerne. Der skal nemlig være et sanktionssystem - som naturligvis udskydes, indtil medlemsstaterne har defineret sanktionerne fuldstændigt - med det formål at straffe luftfartsselskaberne og andre berørte parter, såfremt disse regler overtrædes. Ordet "sanktion" er altid et ubehageligt ord og et ord, som man skal være meget forsigtig og omhyggelig med at bruge, men det er et ord, der er nødvendigt i dette tilfælde. Det har det været lige siden Cesare Beccarias tid, for hvis vi ikke har et sanktionssystem, er det svært at være sikker på, at reglerne bliver overholdt. Der er tale om et regelsystem, hvor der kun er plads til undtagelser i meget specielle tilfælde, og som er baseret på, at reglerne skal overholdes, for ellers ville idéen om et fælles luftrum ikke kunne gennemføres fuldstændigt.
Det tredje punkt er samarbejdet mellem civile og militære brugere. Samarbejdet mellem de civile og militære myndigheder er et afgørende punkt. Derfor oprettes der et Udvalg for det Fælles Luftrum, som militæret også skal deltage i, og derfor tages der højde for en beskyttelsesklausul, som giver medlemsstaterne mulighed for at suspendere visse af det fælles luftrums bestemmelser, såfremt der opstår særlige situationer og nødstilfælde. Dette ligger selvfølgelig først og fremmest inden for den rolle og den funktion, som de væbnede styrker og militæret har.
Hvad alle disse punkter angår, er den fælles holdning sandsynligvis blevet præget af det klima, der opstod efter den 11. september, nemlig at man er meget mere opmærksom på den nationale suverænitet og det nationale forsvar. Det er dog en holdning, som efter vores mening er ret konservativ. Samarbejdet mellem civile og militære brugere bliver stort set tilsidesat, og det fælles luftrum mister et af sine vigtigste aspekter. Vi mener, at der i den forbindelse måske er tale om en kortsigtet naivitet. Samarbejdet mellem civile og militære myndigheder bør ikke opfattes som en begrænsning af medlemsstaternes suverænitet, men som en vigtig mulighed, der desuden sikres af en udvidet beskyttelsesklausul, og som vi blot har forhindret i at gælde for simple øvelser, da det ellers ville underminere selve idéen om et fælles europæisk luftrum.
Jeg har ikke mere at tilføje, hr. formand. Jeg har givet et kort resumé af den grundlæggende udvikling i denne betænknings politiske og institutionelle spørgsmål. Jeg håber, at Parlamentet i de kommende uger og måneder på sine harmoniske trilogmøder med de andre institutioner kan give et bidrag til, at vi hurtigt får fastlagt et regelsæt, som vil gøre Kommissionens, Rådets og naturligvis Parlamentets arbejde ære, og så vi endelig får et sikkert, fælles luftrum, som vi kan stille til rådighed for de europæiske borgere.

Sanders-ten Holte (ELDR)
Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, jeg tror, at jeg taler for et flertal af mine kolleger, når jeg siger, at vores primære reaktion på Rådets fælles holdning om det fælles europæiske luftrum var en følelse af skuffelse. Hvad angår sikkerhed, havde Rådet heldigvis en præcis fornemmelse for Europa-Parlamentets følelser. Det skabte også større klarhed i forhold til Kommissionens oprindelige forslag. Mange af Europa-Parlamentets grundlæggende ønsker er imidlertid i høj grad blevet ignoreret, hvilket er beklageligt. Jeg vil nu gå mere i detaljer med de betingelser, vi finder nødvendige for at skabe et succesrigt fælles europæisk luftrum.
For det første vil vi gerne se en klar forpligtelse - fastlagt ved lov - så Kommissionen kan finde en løsning vedrørende certificering og uddannelse af flyveledere. Vi vil også gerne have medlemsstaterne til at forbedre rekrutteringen af dette personale. Jeg synes også, at alle udbydere af flynavigationstjenester skal være fri for interessekonflikter, skal have tilstrækkeligt personale og skal tilbyde ikke-diskriminerende adgang til tjenester for alle luftrumsbrugere. For det andet ønsker vi gennemsigtige afgifter for disse tjenesteydelser, og der skal gives incitamenter til at forbedre sikkerheden og effektiviteten. Fru kommissær, vi ønsker ikke et mere integreret luftrum, vi ønsker et fælles europæisk luftrum, og jeg håber, at De også vil give den besked videre til Rådet. Det betyder, at vi kræver en klar og utvetydig forpligtelse til en fælles europæisk flyveinformationsregion, først i det øvre og derefter i det nedre luftrum.
Vi kæmper også for en vellykket gennemførelse af alle elementer i pakken, og derfor også - måske allervigtigst - af elementerne vedrørende interoperabilitet. Jeg ved, at De også lægger stor vægt på dette.
For det tredje finder vi det ekstremt vigtigt, at medlemsstaterne udsender et klart og utvetydigt signal om, at de alvorligt talt ønsker at omdanne det europæiske luftrum til grænseoverskridende luftrumsblokke. Uden et tilsagn om at gøre dette vil et fælles luftrum være en hul skal uden håb om succes. Derfor er ændringsforslag 26 i min betænkning så vigtig. Ud over den høje prioritering af sikkerhed er luftrumsstyring også en økonomisk sektor. Uden et incitament fra EU vil de enkelte medlemsstater være tilbøjelige til at forfølge deres egne interesser i denne sektor. Hvis ikke det var tilfældet, var de grænseoverskridende luftrumsblokke blevet indført for længe siden.
For det fjerde svarer medlemsstaternes interesser ikke altid til de interesser, der tjener borgerne bedst. Passagererne har ret til færre forsinkelser og til større flyvesikkerhed. Endvidere overser man nogle gange folk på landjorden, men de har lignende rettigheder. De skal kunne tage for givet, at flyvning er så sikker som muligt, og at de negative virkninger på miljøet er minimale, idet besætningen får lov at flyve til deres destination via den mest direkte rute. Det er præcist, hvad omdannelsen af det europæiske luftrum skal udvirke. Vi vil bede medlemsstaterne om at slippe tøjlerne til suveræniteten over deres luftrum for at nå dette mål.
For det femte forstår jeg selvfølgelig medlemsstaternes følsomhed i forbindelse med et samarbejde mellem det civile og det militære luftrum. Jeg respekterer også de retlige krav, som EF-traktaten pålægger os på dette område. Fru kommissær, jeg mener imidlertid ikke, at Rådet har opnået det bedst mulige resultat på dette område. Oven i det, der kendes som fleksibel udnyttelse af luftrummet, er der bestemt også andre muligheder for at forbedre samarbejdet mellem civile og militære luftrumsforvaltere uden at handle i modstrid med EF-traktaten eller bringe medlemsstaternes forsvarskompetencer i fare. Ingen ønsker at underminere de europæiske militære luftstyrkers effektivitet. Vi ønsker kun at sikre os, at brugen af luftrummet optimeres mest muligt gennem bedre kommunikation og koordinering.
Til slut vil jeg takke mine kolleger for deres udmærkede samarbejde under hele processen. Den vellykkede koordinering med min kollega hr. Fava forbedrede og styrkede begge vores forslag. De er stadig forskellige på et lille punkt, og min gruppe har derfor anmodet om særskilt afstemning om ændringsforslag 14. Vi er bange for, at Kommissionen har for stor indflydelse. Bortset fra det tror jeg imidlertid, at vi virkelig kan se frem til en hurtig og effektiv trilog, der vil sætte os i stand til at overholde den oprindelige tidsfrist for gennemførelsen af det fælles europæiske luftrum, hvilket er i alles interesse.
De Palacio
Hr. formand, mine damer og herrer, allerførst vil jeg gerne takke for det arbejde, der er udført af ordførerne, hr. Fava og fru Sanders-ten Holte, i løbet af al denne tid. Jeg vil især takke for deres engagement i en teknisk og institutionelt meget kompleks sag. Jeg forstår - og jeg siger det som indledning til de spørgsmål, som jeg senere vil forklare - at De, mine damer og herrer, på nogle områder muligvis gerne havde ønsket flere og især meget klarere definitioner, men den betragtning, som jeg gerne vil delagtiggøre Dem i, er, at vi i denne konkrete sag træder på helt ny grund.
Med hensyn til luftfartssektoren træder vi ind på et helt nyt område, som indtil nu har været holdt fuldstændigt ude fra enhver form for regulering eller aftale på EU-plan. Derfor vil jeg gerne takke de to ordførere og alle de parlamentsmedlemmer, som jeg ved i løbet af drøftelserne i udvalget har deltaget meget aktivt, og minde dem om noget, som vi alle ved: Indtil 2000 udviklede denne sektor sig systematisk inden for mellemstatslige rammer via Eurocontrol eller Den Internationale Organisation for Civil Luftfart. Som fru Sanders-ten Holte sagde for et øjeblik siden, ved vi dog alle, at borgerne kræver mere end dette, at de beder os løse presserende problemer, og at det er muligt at øge kapaciteten og sikkerheden i vores luftrum væsentligt samt effektiviteten, hvormed det styres, hvis vi også på dette område kan gennemføre en integration på europæisk plan. Formålet er derfor at sørge for, at organiseringen og styringen af luftrummet tilpasses til mobiliteten i luften og dermed at skabe et fælles luftrum inden udgangen af 2004. Og mine damer og herrer, De ved, at dette er en af Prodi-Kommissionens mærkesager.
Jeg vil også gerne sige, at der i mellemtiden har været hændelser, som nogle parlamentsmedlemmer nævnte, som luftfartskrisen i forbindelse med visse faktorer, 11. september, krigen i Irak, ulykken i Überlingen, som uden tvivl har påvirket vores arbejde, men som på ingen måde har undermineret hverken initiativets betydning eller hastende karakter. Jeg vil gerne påpege, at det desværre ikke ser ud til, at Deres reaktioner på Rådets fælles holdning vil gøre det muligt at nå til en aftale ved andenbehandlingen. Jeg finder Deres spørgsmål rimelige, og de fortjener at blive drøftet i Rådet, men ved behandlingen af dette initiativ må vi være opmærksomme på, at vi - og jeg insisterer - begiver os ind på et nyt område med visse følsomme aspekter, hvor vi må gå forsigtigt frem, og hvor vores arbejde er meget skrøbeligt. Rådet skal acceptere dette skridt, og at vi må være pragmatiske og realistiske og nå frem til nogle virksomme tekster, der gør det muligt hurtigt at nå konkrete resultater.
Jeg ved, at De mener, at det endelige forslag i Rådets fælles holdning ikke er tilstrækkeligt, og at De kræver større handling på EU-plan. Mine damer og herrer, jeg vil gerne sige Dem, at jeg naturligvis deler Deres bekymring, men der er institutionelle juridiske hindringer, der forhindrer os i at acceptere visse af Deres ændringsforslag, f.eks. ændringsforslag 1, 8, 9, 10, 11, 13 og 14 i Fava-betænkningen og ændringsforslag 13, 16, 25, 29 og 33 i Sanders-ten Holte-betænkningen. Andre ændringsforslag kan vi enten i princippet, delvist eller med en formuleringsændring medtage helt eller delvist, når tiden er inde.
Jeg vil gerne påpege, at vi stadig er imod visse ændringsforslag, som kan påvirke eller skade den institutionelle funktionsdygtighed. Blandt de ændringsforslag, som jeg nævnte som uacceptable, er der rent konkret ændringsforslag 14 om høring af interessenter i Eurocontrol og ændringsforslag 13, 16, 25 og 29 i Sanders-ten Holte-betænkningen, anden del af ændringsforslag 15 samt ændringsforslag 33, som er blevet overhalet af det teknologiske fremskridt.
Jeg vil fremlægge to spørgsmål, som vil spille en central rolle i de kommende drøftelser blandt institutionerne inden for forligsrammerne, og som De også har nævnt, mine damer og herrer, nemlig det civile og militære samarbejde og oprettelsen af funktionelle luftrumsblokke. Førstnævnte er medtaget i begge betænkninger, mens sidstnævnte er medtaget i ændringsforslag 26 i Sanders-ten Holte-betænkningen.
Det civile og militære samarbejde er et nøgleelement for gennemførelsen af det fælles luftrum, det har De ret i, mine damer og herrer, men De må også huske på EU's kompetenceområder, og det er en begrænsning, som gælder i hele dette spørgsmål. Drøftelserne i Rådet har vist, at en afbalancering mellem transportpolitikkens behov og forsvarspolitikkens krav kræver koordineringsmekanismer, som overgår mulighederne i første søjle. For at støtte oprettelsen af et fælles luftrum på trods af denne hindring har EU's medlemsstater i en erklæring forpligtet sig til at udvikle det militære samarbejde som et supplement til initiativet inden for rammerne af første søjle. Jeg mener, vi må benytte denne lejlighed og fortsætte pragmatisk ad denne vej. I ændringsforslag 29 i Sanders-ten Holte-betænkningen fastsættes det, at transportpolitikken har fortrin ved anvendelsen af det fælles luftrum, og dette afspejler ikke tilstrækkeligt de retmæssige behov og bekymringer, som medlemsstaterne har set fra et forsvarsmæssigt synspunkt.
Hvad angår det andet spørgsmål, de funktionelle luftrumsblokke i ændringsforslag 26 i Sanders-ten Holte-betænkningen, deler Kommissionen Parlamentets synspunkt, men mener, at en acceptabel løsning ville være at styrke Kommissionens rolle i kombination med Udvalget for det Fælles Luftrum og med teknisk støtte fra Eurocontrol med henblik på sammenhængende at vurdere alle disse blokke, således at medlemsstaterne bevarer initiativ- og beslutningsretten. Oprettelsen af disse blokke påvirker de militære aspekter, som jeg nævnte i begyndelsen af mit indlæg. Derfor accepterer vi i princippet ændringsforslag 26 i Sanders-ten Holte-betænkningen, men det er nødvendigt at ændre formuleringen.
Som konklusion, hr. formand, mine damer og herrer, minder jeg Dem om, at de forslag, som vi drøfter i dag, er frugten af et års arbejde i en gruppe på højt plan, som har bestået af civile og militære repræsentanter fra medlemsstaterne, og en gruppe, som har bestået af de forskellige aktører inden for den civile luftfartssektor med deltagelse af alle niveauer inden for dette område. I september 2002 udstedte De Deres udtalelse ved førstebehandling, og allerede dengang takkede jeg for Deres støtte og indsats i forbindelse med dette initiativ. Vi er enige på mange punkter, men jeg insisterer på, at vi må indtage en realistisk holdning for at kunne gå videre.
Tak for Deres støtte og især for ordførernes arbejde. Jeg håber, at vi i forligsfasen hurtigt kan opnå et positivt resultat, der giver os mulighed for inden udgangen af 2004 at oprette det berømte fælles europæiske luftrum.

Schmitt (PPE-DE).
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil begynde med at takke ordføreren, som i princippet har måttet begynde helt forfra, ikke blot ved førstebehandlingen, men også ved andenbehandlingen, idet Rådet på ejendommelig vis har omformuleret den fælles holdning, så man overhovedet ikke kunne se, hvilke forslag fra Parlamentet der var blevet accepteret, og hvilke der ikke var.
Så kan man spørge sig selv, om der er tale om en skolemesteragtig opførsel, eller om det er systemet. Jeg tror, det er systemet, idet man fra medlemsstaternes side ganske enkelt ikke ønsker disse utvivlsomt fremadrettede bestemmelser. Men jeg vil godt slå fast med syvtommersøm, at Parlamentet går ind for, at vi får et fælles luftrum, der på den ene side giver større sikkerhed og på den anden side større effektivitet.
Jeg vil godt nævne fire punkter, som jeg betragter som afgørende. For det første kan det ikke være rigtigt, at militæret stadig dominerer det europæiske luftrum. Det gælder om at nå frem til en fornuftig ordning, hvor civil og militær luftfart optræder som ligeværdige partnere, der er i stand til at samarbejde.
For det andet skal det være slut med, at luften over Europa er et kæmpestort kludetæppe. Det giver ingen mening, at vi for længst har ophævet grænserne på landjorden, samtidig med at himlen over de 15 medlemsstater består af næsten 40 luftrumsblokke. Spørgsmålet om, hvem der skal træffe beslutningen, er afgørende, for medlemsstaterne har i de sidste årtier haft god tid til at vedtage grænseoverskridende luftrumsblokke. Det har de imidlertid ikke gjort, og derfor mener jeg, at afgørelsen må træffes på EU-niveau, af Kommissionen.
For det tredje skal vi have en forsigtig åbning af markedet for luftsikkerhedstjenester.
For det fjerde er det tvingende nødvendigt at harmonisere teknikken, men også uddannelsen af flyvelederne, så vi opnår kompatibilitet både med hensyn til teknik og menneskelige ressourcer.
I dag for et år siden fandt den alvorlige ulykke ved Bodensøen sted. Det har ikke umiddelbart noget at gøre med denne forordning, men indikerer, at mange luftrumsblokke udgør en potentiel fare, fordi flyselskaberne hele tiden skal til- og afmelde sig med alle de misforståelser, det kan medføre. Det er vores ansvar at skabe sikkerhed og effektivitet.
Ud fra min vurdering af sagen kan jeg blot sige, at min gruppe ikke tager ansvaret for forordninger, der ikke sikrer kompentence på europæisk niveau og heller ikke sikrer, at denne kompetence kan omsættes i handling. Jeg må rette en indtrængende appel til Kommissionen: Jeg er forbløffet, fru kommissær. De har i nogen grad indsnævret rækkevidden, og Deres medarbejdere har været endnu mere forsigtige. De har ellers stillet meget større krav på en række områder. Jeg tænker f.eks. på drøftelsen af Open Skies - dengang ville De alle gerne have et mandat her og nu, men når det gælder dette vigtige emne, er De pludselig blevet meget tøvende.
Jeg beder Dem overveje, hvilken side De kæmper på. Kæmp sammen med Parlamentet, så vi får en fælles europæisk himmel af hensyn til befolkningerne i vores lande!
Stockmann (PSE).
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, ja, hr. Schmitt har ret: Det er årsdagen for katastrofen i Überlingen, hvor to fly stødte sammen, og en masse mennesker desværre omkom. I offentligheden betragtes Single Sky-projektet som det europæiske svar på den mere end utilfredsstillende situation i det europæiske luftrum.
Hvordan ser situationen ud? Vi har tre gange så mange kontrolcentre, som USA har på et område af en tilsvarende størrelse - et kludetæppe, der opstod i luftrummet i 1960'erne. På en flyvning fra Bruxelles til Rom kommer man gennem ni forskellige kontrolrum, og på en flyvning fra Bruxelles til Genève skal radiofrekvensen ændres fem gange. Hvis flytrafikken øges yderligere i de kommende år, vil dette udgøre en stigende sikkerhedsrisiko. Og i øvrigt er det hele særdeles ineffektivt. Hvert fjerde fly er forsinket, 350.000 flyvetimer går årligt til spilde. Det koster flyselskaberne knap 2 milliarder euro om året.
Svaret fra Kommissionen i dens lovpakke og fra Parlamentet ved førstebehandlingen tager højde for disse udfordringer. Medlemsstaternes fælles holdning ligger imidlertid langt under det, der forventes og kræves. Hvorfor?
For det første er kernen i det fælles luftrum de funktionelle luftrumsblokke. Hvordan realiseres de? Hvad nytter en forordning, hvis gennemførelsen også i fremtidien overlades til medlemsstaternes forgodtbefindende? Medlemsstaterne kan allerede nu etablere bilaterale luftrumsblokke. Efter vores mening er der brug for et normativt forslag fra Eurocontrol og Kommissionen, ellers vil der ikke ske nogen forandringer.
For det andet medfører den fælles holdning næppe nogen egentlige fremskridt i forhold til status quo, når det gælder samarbejdet mellem den civile og militære luftfart. Jeg ved godt, at dette er et meget følsomt emne, men vi kan ikke vente i endnu flere årtier på, at man kan flyve direkte fra A til B i Europa.
For det tredje er det et ømt punkt, at der ikke har været nogen europæisk reaktion på den drastiske mangel på flyveledere. Dette emne hører med til denne lovpakke, og det er noget, der hurtigst muligt skal tages fat på, ikke mindst af sikkerhedsmæssige grunde.
Min gruppe støtter genindførelsen af de ændringsforslag, Parlamentet stillede ved førstebehandlingen. Der bliver uden tvivl brug for åbenhjertige drøftelser med Rådet i Forligsudvalget.
Tak, ikke mindst til ordførerne, for et godt samarbejde.

Virrankoski (ELDR).
Hr. formand, den lovpakke om oprettelsen af et fælles europæisk luftrum, der er til behandling, er meget udfordrende. Jeg vil gerne i denne forbindelse takke ordførerne for deres fortræffelige samarbejde og for at få sagen til at skride fremad.
Problemet med det europæiske luftrum er trængsel. Der er en enorm mængde lufttrafik i Centraleuropa. At sikre en fornuftig afvikling af den kræver samarbejde mellem medlemslandene, og det har man allerede opnået. I tyndtbefolkede medlemslande som i Finland er der dog ikke mange problemer af den art. Særligt landets indenrigslufttrafik kan klares meget fleksibelt alene.
Målene med betænkningen er ambitiøse. Den indeholder en del vidtrækkende forslag. Et af dem handler om opdeling af luftrummet. En opdeling af luftrummet i blokke kunne om nødvendigt gennemføres ved en afgørelse med kvalificeret flertal. Man kan spekulere på, om det er nødvendigt for at nå målene, eller om samarbejde mellem medlemslandene ville være tilstrækkeligt. Det kan vel være, at en tættere integration i hjertet af EU er nødvendig, men der er sikkert ikke brug for den i de perifere regioner med deres særlige omstændigheder. Et problem er også afgifterne. Hvis lufttrafikkens kontroltjenester blev afregnet efter gennemsnitsafgifter, kunne det let betyde, at afgifterne ville stige markant i nogle områder.
Et mere ømtåleligt problem er integrationen af militær lufttrafik og luftforsvar i det europæiske system. Traditionelt falder militære anliggender og forsvarsspørgsmål ikke inden for den sfære, hvor man anvender den fælles beslutningsprocedure, som involverer Rådet og Parlamentet i EU, og der er heller intet lovgrundlag for det nu. Derfor bør vi også i denne henseende træde varsomt og respektere de vedtagne principper.
Selv om man tager disse vanskeligheder med i betragtning, er betænkningerne dog alligevel yderst værdifulde, og de målsætninger, de sigter mod, er udmærkede.

Ainardi (GUE/NGL).
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, efter førstebehandlingen i Parlamentet har Rådet vedtaget en fælles holdning, som efter min opfattelse betegner et vigtigt skridt hen imod en fælles politik for luftfarten. Rådets tilgang har på en række områder primært været præget af realisme, dog må jeg beklage, at den ikke har været mere offensiv, når det gælder visse bestemmelser. Det kommer jeg tilbage til.
Kravet om funktionel adskillelse mellem tjenesteudbydere og nationale tilsynsmyndigheder er, som også kravet om certificering af tjenesteudbyderne, en strukturerende foranstaltning. Det drejer sig om at fastslå, at der ønskes en skelnen mellem opgaven som operatør og opgaven som regelgiver, at der ønskes åbenhed, men man bør ved fastsættelsen af dette krav tage hensyn til den virkelighed, som viser, at også andre modeller kan fungere. Det er efter min opfattelse under alle omstændigheder fornuftigt, at den enkelte medlemsstat bevarer retten til at vælge den model, der skal være gældende i det pågældende land. Jeg beklager, at man ikke klart har anerkendt, at forvaltningen af luftfartssikkerheden beror på en række indbyrdes forbundne aktiviteter og tjenester, hvorfor der er behov for en samlet tilgang ikke en opsplitning. Jeg er endnu mere overbevist om, at en samlet tilgang er løsningen, efter at jeg i sidste uge i to dage deltog i det årsmøde, der blev afholdt i luftfartsdivisionen under den europæiske faglige sammenslutning for transportsektoren, European Transport Workers Federation.
Man taler om opsplitning, javist, men man bør efter min opfattelse også tale om den menneskelige faktor. Man kan altid reducere bemandingen af flyvekontrolcentrene, men det er ikke acceptabelt, at en del af rummet administreres af blot en eller to flyveledere. Der er også grænser for menneskers formåen.
Samtidig er der, når det gælder luftrummet, med oprettelsen af en fælles europæisk flyveinformationsregion i det øvre luftrum og Kommissionens udgivelse af en fælles publikation med luftfartsnyheder om dette rum gjort reelle fremskridt. Der er også skabt sikkerhed for en harmonisering af priserne for de omhandlede tjenesteydelser.
Når det gælder organisation af luftrum og tjenesteydelser, er alle enige om, at der af hensyn til sikkerheden er behov for fremsynethed, forskning og tilslutning fra staternes og de berørte tjenesteudbyderes side. De ændringer, der er foretaget i den oprindelige tekst, vedrører især anerkendelse af staternes suverænitet, hvad angår luftrummet over den enkelte stat, og påpegning af staternes ansvar over for ICAO. Rådet er nået til den konklusion, at de funktionelle luftrumsblokke, som har været genstand for megen debat, bør tilvejebringes af de heraf berørte stater. Er det godt eller dårligt? Efter min opfattelse er det en proces.
Det er også et spørgsmål om at anerkende, at flyvekontrollen beror på udøvelsen af statslige privilegier og ikke antager en økonomisk karakter, der berettiger, at den underlægges traktatens konkurrenceregler.
Staterne træffer således afgørelse om, hvorvidt de ønsker at anvende økonomiske incitamenter over for tjenesteudbyderne eller over for brugerne i form af afgiftssatser. Personligt ser jeg generelt positivt på denne indfaldsvinkel.
Det er dernæst et spørgsmål om at anerkende, at Eurocontrol spiller en central rolle, hvad angår forberedelsen af de foranstaltninger, som er overladt til Kommissionen, og som henhører under dette organs kompetenceområde. Det er set med mine øjne et fremskridt.
Endelig tager man fat på spørgsmålet om anerkendelse af staternes eksklusive ret til at fastlægge deres forsvarsoperationer, herunder vilkårene herfor, og jeg er enig med kommissæren i, at dette ikke er tilfredsstillende. Jeg ville snarere lade det civile aspekt have forrang i fredstid i forhold til det militære aspekt. Det er også i overensstemmelse med gældende praksis.
Når dette er sagt, skal det understreges, at den fælles holdning indeholder en væsentlig del af de ændringsforslag, Parlamentet stillede under førstebehandlingen. Jeg beklager imidlertid, at Rådet, i øvrigt i lighed med Parlamentet i forbindelse med førstebehandlingen, veg tilbage for visse krav, som jeg vil betegne som fornuftige. Det forslag, min gruppe stillede, om at dublere kontrolapparaturet for at sikre, at virksomheden kan fortsættes på betryggende vis i tilfælde af svigt, og vores forslag om evaluering af gennemførelsen af direktivet blev således ikke vedtaget, hvilket jeg beklager.
Jeg har mødt operatørerne, og jeg har samarbejdet meget med fagforeningerne om dette emne. Jeg mener, man bør lytte til arbejdstagerne inden for denne sektor. De arbejder allerede i dag i et europæisk og globalt luftrum, og de er besluttet på at fremme det europæiske aspekt. At lytte til arbejdstagerne betyder, at vi reelt inddrager dem. Det er ikke blot et spørgsmål om høring. Den europæiske integration beror på aktørerne i de forskellige sektorer og forudsætter, at disse inddrages. Uden dem er der ingen fremtid efter min mening.
Afslutningsvis må jeg dog beklage, at indsatsen generelt beror på det ideologisk funderede postulat, at liberalisering sikrer effektivitet, også når det gælder sikkerheden. Der er endnu ikke ført bevis herfor.

Hatzidakis (PPE-DE).
Hr. formand, de tekniske spørgsmål i forbindelse med dette konkrete spørgsmål er tydeligvis analyseret tilstrækkeligt. Jeg vil derfor koncentrere mig om sagens politiske aspekt og sige, at spørgsmålet om det fælles europæiske luftrum er inspireret af to forskellige og noget kontradiktoriske filosofier. Ifølge den første filosofi er forsinkede flyvninger, der er et meget udbredt fænomen i Europa, et alvorligt problem for luftfartsselskaberne, passagererne, miljøet og økonomien i almindelighed. En af de væsentligste årsager til denne situation er den konstante stigning i lufttrafikken samt endnu vigtigere manglen på et fælles system til forvaltning af luftrummet i de europæiske lande.
Den anden filosofi afspejler bekymringen i visse medlemsstater, der gerne vil sikre deres rettigheder til luftrummet, primært hvad angår deres forsvarsmæssige forpligtelser og behov og den tilsvarende adgang til at gennemføre militære øvelser i dette luftrum. Disse bekymringer er mere akutte, hvor der er problemer forbundet med disse spørgsmål - f.eks. i mit eget land.
Europa-Parlamentet hælder til den første filosofi. Ligesom inden for en række andre områder af den europæiske politik har man skønnet, at valget af en reel EF-politik og en ensartet lovgivning er mere effektivt. Det var filosofien under førstebehandlingen. Rådet satte desværre udelukkende sin lid til den anden filosofi. Bekymringen og tvivlen sejrede. Rådet lagde særlig vægt på spørgsmål om offentlig orden, sikkerhed og forsvar. På denne måde svækkede det Kommissionens forslag, og selvfølgelig har dets holdning ingen forbindelse med Europa-Parlamentets holdning under førstebehandlingen. Hvis Rådet var enig i målsætningen for det fælles europæiske luftrum, skulle det have valgt en anden strategi. Ellers skulle det ærligt have sagt, at det var uenig i bestræbelserne.
Det er tydeligt, at vi bliver trukket ind i en forligsprocedure. Under denne procedure skal Rådet udvise fleksibilitet. Jeg tror fuldt og fast på, at vi kan gøre store fremskridt, hvad angår det fælles europæiske luftrum uden at berøre nationale mærkesager og vitale interesser. Hvor der er en vilje, er der altid en vej.

Savary (PSE).
Hr. formand, fru kommissær, når vi i dag står med en fælles holdning fra Rådet, som adskiller sig en del fra Kommissionens oprindelige forslag og fra Parlamentets arbejde, skyldes det efter min opfattelse, at sagen, som alle ved, har beroet på en misforståelse, når det gælder på den ene side ønsket om at sætte Kommissionen i stedet for Eurocontrol og på den anden side ønsket om at give flyvelederne en måske for stor del af skylden for de forsinkelser, som indtraf især i 1999, og som var kendetegnet ved nogle usædvanligt strenge krav.
Vi har efter min mening arbejdet meget med sagen siden da, og vi er ikke langt fra at nå et balancepunkt. Vi har anerkendt, at luftfartstjenesterne har almen og sikkerhedsmæssig interesse. Vi har overladt det til staten at udpege disse tjenester. Og vi har bragt Eurocontrol på banen igen, hvilket efter min opfattelse var helt nødvendigt.
Der er fortsat nogle forhold, som skal afklares. Jeg opfordrer Kommissionen til at fortsætte bestræbelserne for at sikre, at de militære myndigheder i det mindste går med til at indlede drøftelser, og jeg støtter Kommissionen i disse bestræbelser, selv om jeg er klar over, at der er snævre juridiske grænser på dette felt. Vi ved, at en særdeles væsentlig forhindring er kompetencespørgsmålet, som utvivlsomt vejer væsentligt tungere end andre, som man for ofte peger på.
Et andet spørgsmål, som endnu ikke er afklaret, er konfliktløsning, når det gælder internationale luftrumsblokke. Efter min opfattelse ville det være tilstrækkeligt, at alle berørte parter accepterede, at man igen tog hensyn til Eurocontrols sagkyndige erklæringer. Som det er gængs praksis, skal det være Kommissionen, der i sidste ende træffer afgørelse om en sådan sagkyndig erklæring.
Endelig mener jeg, betragtning 16 og artikel 7 i fru Sanders-ten Holtes betænkning bør gennemføres. Det drejer sig om i videst mulige omfang at inddrage medarbejderne, da de er en integreret del af sikkerhedskæden. Hvervet som flyveleder er ikke kun afhængigt af markedet - og mon ikke Kommissionen er stolt over omsider at have erkendt det - det drejer sig først og fremmest om en "politifunktion" i forhold til luftrummet, som bliver stadig mere overfyldt, og hvor det er afgørende, at vi bevarer knowhow og ekspertise og undgår i for høj grad at lade konkurrencens love råde, når det gælder luftrummets "politimyndighed".

Miranda (GUE/NGL).
Hr. formand, også jeg vil gerne straks sige, at jeg går helt ind for alle de forslag, der indebærer en egentlig forbedring af samarbejdet og en mere rationel udnyttelse af luftrummet, og som sikrer et højere sikkerhedsniveau. Som særlig kommissær Loyola de Palacio allerede har fremhævet, er det et følsomt område - både teknisk, institutionelt og politisk - der i høj grad fordrer realisme og sund fornuft. I mit indlæg her sidste år i september havde jeg under debatten ved førstebehandlingen om et fælles europæisk luftrum lejlighed til at nævne de aspekter, der bekymrede mig mest i Kommissionens udkast og i Transportudvalgets forslag.
Jeg må sige, at disse bekymringer stort set er udryddet med den meget afbalancerede fælles holdning, som Rådet er nået frem til, ikke mindst med hensyn til luftrumsblokkene. Jeg må derfor igen tage afstand fra nogle af de ændringsforslag, som Transportudvalget genfremsætter, da de ikke blot er i fuldstændig uoverensstemmelse med den konsensus, der er opnået i Rådet, men også med Kommissionens nu mere velovervejede holdning, som jeg selvfølgelig glæder mig over.
Jeg finder det således ganske uholdbart at insistere på et forslag om luftrumsblokke, der oprettes imod medlemsstaternes ønsker, eftersom Fællesskabet ikke har beføjelser til at forvalte luftrummet eller nogen anden del af EU's territorium og slet ikke, når militære forhold berøres, som det her er tilfældet. Desuden er der jo hidtil ikke konstateret nogen tvister mellem medlemsstaterne vedrørende fastlæggelse af luftrumsblokke på tværs af grænserne, ligesom heller intet tyder på, at det vil ske. Det gælder endnu mindre nu, hvor medlemsstaterne har vedtaget en erklæring, der sikrer det nødvendige samarbejde mellem den civile og militære luftfart om den mest fleksible udnyttelse af luftrummet.

Jarzembowski (PPE-DE).
Hr. formand, fru næstformand, kære kolleger, hvis jeg ser bort fra enkeltpersoner, f.eks. visse af mine franske kolleger, er Parlamentet enigt, hvad de to betænkninger angår. Vi står fast ved vores holdning fra førstebehandlingen. Derfor vil jeg slet ikke komme ind på det yderligtgående lille mindretal, som netop har udtalt sig, men derimod gøre en stor tysk digters ord til mine og sige: Mere mod, fru kommissær, mere mod!
Jeg synes, vi skal huske på, at vi i sommeren 1999 i forbindelse med præsentationen af Deres fremtidige arbejde konstaterede, at et eksempel på en effektiv europæisk politik, der giver bonus, er spørgsmålet om fælles kontrol med luftrummet. Det gik De ind for i 1999, og Deres forslag var i overensstemmelse dermed. Derfor er vi, ligesom vores kollega hr. Schmitt, lidt skuffede over, at Deres sidste kommentar til den fælles holdning var: Nå ja, hvis det er alt, hvad Rådet vil indrømme os, så er jeg tilfreds med det. Altså mere mod, fru kommissær, ved andenbehandlingen skal vi tilstræbe det, Deres forslag lægger op til, vi skal have funktionelle luftrumsblokke!
Til den forrige taler og andre, som har haft ordet før mig, må jeg sige: Medlemsstaterne og Eurocontrol har haft 40 år til at udforme luftrumsblokkene, så de giver mening ud fra en erhvervsmæssig synsvinkel, men de har ikke gjort det. Derfor må vi, Parlamentet og Kommissionen i samarbejde, gøre det gennem en fornuftig lovgivning.
Derfor siger jeg, fru kommissær, i forbindelse med andenbehandlingen: Lad os, der er i flertal i Parlamentet, og Kommissionen vise mere mod, så vi opnår merværdi i det europæiske luftrum!

Watts (PSE).
Hr. formand, jeg vil takke de to ordførere for deres kvalitetsbetænkninger. Jeg kan støtte de fleste af deres ændringsforslag, men jeg er meget forbeholden over for ca. 10 af de 51 ændringsforslag. Det Forenede Kongerige går stærkt ind for konceptet det fælles europæiske luftrum. Personligt ser jeg gerne, at det bliver virkeliggjort så hurtigt som muligt for at sætte en stopper for forsinkelserne, nedbringe emissionerne og forbedre sikkerheden. Mine største forbehold vedrører spørgsmålet om, hvordan man bedst sikrer militærets inddragelse i det fælles europæiske luftrum. Det er derfor, jeg støtter Rådets fælles holdning - dens kompromis om fleksibel udnyttelse af luftrummet, hvor civil adgang til et nærmere defineret militært luftrum er tilladt, når det ikke er i brug.
Denne kompromisløsning blev opnået efter grundige forhandlinger over mange måneder. Jeg mener, at den giver ægte og betydelige fordele ved at sikre, at den større effektivitet ved konceptet fleksibel udnyttelse af luftrummet forplanter sig til hele EU. Ændringsforslag, der bringer militæret ind i anvendelsesområdet for forordningerne om det fælles europæiske luftrum, vil givetvis blive afvist af nogle medlemmer og, er jeg bange for, mange i Rådet. At genoptage debatten om dette spørgsmål vil uden tvivl være til skade for hele processen for det fælles europæiske luftrum.
Til sidst vil jeg sige, at der er en reel fare for, at vi, hvis vi forsøger at ændre den fælles holdning på dette punkt, sætter hele projektet for det fælles europæiske luftrum over styr, og det er jeg sikker på, at vi alle sammen helst vil undgå.
Cauquil (GUE/NGL).
Hr. formand, Parlamentets ordførere vil gerne give det udseende af, at oprettelsen af det fælles europæiske luftrum er er ædel sag og betegner et væsentligt fremskridt, som europæerne bør glæde sig over. Rådet har til gengæld ikke behov for at pynte på virkeligheden, derfor udtrykker man sig på forskellig vis.
Men de udtryksmæssige forskelle bidrager i højere grad til at dække over virkeligheden end til at belyse denne. EU er en sammenslutning, som er domineret af rivaliserende stater, som klynger sig til grænserne, også når det gælder luftrummet. Det, de betegner som deres suverænitet, er i virkeligheden kun civilt og militært forsvar for egne egoistiske interesser og forsvar for den besiddende klasses interesser. Der er ganske vist tale om et efter sin art fælles luftrum, men for mennesker og samfund er det fortsat ikke tilfældet, og de europæiske institutioner formår tydeligvis ikke at rydde denne vildfarelse af vejen.
Til gengæld anvendes udtrykket fælles luftrum som dække for en aktion, som tager sigte på at skyde nye brecher i flyvekontrollen som offentlig tjeneste til fordel for private operatører, leverandører og tjenesteudbydere. Det er jo det, det reelt drejer sig om. De europæiske myndigheder har allerede givet tilladelse til privatisering af det organ, der er ansvarligt for den britiske flyvekontroltjeneste. Nogle af Eurocontrols forskrifter er også ændret for at give private selskaber adgang til at skaffe sig indtægter inden for flyvekontrolsektoren. De faglige sammenslutninger af arbejdstagere, som er beskæftiget i flyvekontroltjenesterne i Europa, anfægter med rette denne snigende privatisering og konsekvenserne heraf både for flyvesikkerheden og for personalets arbejdsvilkår.
For et år siden forulykkede et fly ved Bodensøen, og man oplevede ved den lejlighed, hvilke dramatiske konsekvenser det kan have, når markedskræfterne vinder indpas på dette felt, selv når det som her kun er sket i begrænset omfang. Ikke desto mindre holder de europæiske myndigheder fast ved og forsvarer hyklerisk deres holdning og skriver under. De bevæger sig stadig længere i retning af en nedbrydning af denne offentlige tjeneste og mod opbygning af profitjagt og opsplitning af luftrummet i sektorer, som kan tildeles private operatører. Det vil utvivlsomt være til fordel for luftfartsselskaberne, men ikke for flyvekontroltjenesternes personale og heller ikke for passagerernes sikkerhed.
Vi gentager derfor, at vi er imod privatiseringen af luftrummet. Den skader både brugerne og arbejdstagerne inden for luftfartssektoren i bred forstand samt indbyggerne i de områder, der overflyves.

Foster (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil indlede med at takke ordførerne og deres skyggeordførere for deres hårde arbejde med udarbejdelsen af denne meget tekniske betænkning.
Selv om min delegation vil støtte en række af ændringsforslagene, når vi stemmer i morgen, vil vi ikke støtte dem, der genåbner debatten om militære operationer. Til forskel fra mange kolleger mener vi, at det er vigtigt at fastholde den fælles holdning på det punkt, der nu udelukker den militære dimension, og som jeg forstår støttes af Kommissionen. Vi vil derfor stemme imod ændringsforslag 6 og 10 og desuden ændringsforslag 18 i Fava-betænkningen, som går ud på at fjerne militær træningsflyvning fra teksten.
Militær træningsflyvning er ikke omfattet af begrebet militære operationer. Det er afgørende, at dette bliver udelukket fra denne forordning.
Desuden vil vi stemme imod ændringsforslag 25 i fru Sanders-ten Holtes betænkning på grund af dets krav om, at udbyderne af lufttrafiktjenester skal have kendskab til den samlede lufttrafik i EUIR af militære årsager.
Hvad angår ændringsforslag 29 og 30, gav Rådets holdning om fleksibel udnyttelse af luftrummet, som er blevet praktiseret i Det Forenede Kongerige i mange år, efter min mening store fordele og større effektivitet over hele Europa.
Endvidere er ændringsforslag 3 - om oprettelse af en reserve - problematisk med hensyn til afgifter, da det kunne skabe en bestemmelse om støtte fra medlemsstaterne, og det ville derfor ikke være en lovlig foranstaltning i henhold til fællesskabslovgivningen.
Hvad angår ændringsforslag 24 og 31, der vedrører automatisk oprettelse af en europæisk flyveinformationsregion i det nedre luftrum, vil jeg sige, at et automatisk krav til staterne om at oprette en sådan region inden for fem år ganske enkelt er forhastet og urealistisk.
Hvad angår ændringsforslag 21 om funktionelle luftrumsblokke, hvor der foreslås en centralt planlagt "ovenfra og ned"tilgang, mener jeg, at lokale krav bliver ignoreret.
Marques (PPE-DE).
Hr. formand, fru kommissær, vi vurderer i dag ved andenbehandlingen en række forslag om oprettelse af et fælles europæisk luftrum. Selv om jeg er fuldstændig enig i de mål, som forslagene opstiller, er jeg dog bekymret over dele af deres indhold, hvilket jeg mener det nødvendigt at give udtryk for i denne forsamling. Mine bekymringer angår dels det manglende retsgrundlag i den fælles transportpolitik til at lovgive på bestemte områder, særlig dem, der berører militære forhold, dels den overdrevne og uforholdsmæssige begrænsning af medlemsstaternes suverænitet over deres luftrum.
Tillad mig i denne sammenhæng at nævne tre punkter, som jeg finder særlig væsentlige. Det første drejer sig om det, som jeg ser som et forsøg fra Kommissionens side på at gøre medlemsstaters luftrum til et fællesskabsanliggende ved først at oprette en europæisk flyveinformationsregion, ud fra hvilken de såkaldte "funktionelle luftrumsblokke" så skal dannes. På dette punkt giver jeg min fulde støtte til Rådets fælles holdning, ifølge hvilken afgørelsen om luftrumsblokkene udelukkende henhører under medlemsstaternes beføjelser og ikke kan ændres af EU.
Det andet punkt vedrører det militære område, hvor Kommissionens forslag vil gøre det muligt at underlægge de militære aktiviteter bestemmelser for organisation og udnyttelse af luftrummet. Endnu en gang er jeg enig i Rådets fælles holdning, der synes mig betydeligt mere hensigtsmæssig og afbalanceret, da den erkender, at en mere effektiv udnyttelse af luftrummet netop afhænger af et tættere samarbejde mellem civile og militære instanser, altså af en ensartet anvendelse inden for det fælles europæiske luftrum af begrebet fleksibel udnyttelse af luftrummet. Dette mål bør hele tiden forfølges i respekt for medlemsstaternes beføjelser.
Til slut vil jeg gerne nævne spørgsmålet om luftrumsstyringen og give udtryk for min totale uenighed i en tilgang, der sætter denne styring på samme formel som enhver anden økonomisk tjenesteydelse, sammenlignelig med de liberaliserede telekommunikations- eller transportmarkeder under overvågning af en regulerende fællesskabsinstans. Jeg mener derfor, at den enkelte medlemsstat inden for sit eget luftrum bør kunne vælge tjenesteudøver helt frit, under indseende fra de nationale kontrolmyndigheder og uden at være underlagt nogen andre instanser.

De Palacio
Hr. formand, jeg vil gerne takke inderligt for alle Deres kommentarer og indlæg, som viser, hvor stor betydning De tillægger dette initiativ, som er et af Prodi-Kommissionens mest ambitiøse.
Jeg vil minde Dem om, at vi på luftfartsområdet i de senere år har taget syvmileskridt i arbejdet med at skabe fælles områder for Unionens medlemsstater, som indtil nu udelukkende har været nationalstaternes kompetenceområder. F.eks. luftfartssikkerheden via Det Europæiske Luftfartssikkerhedsagentur, som for første gang vil give os mulighed for en fælles certificering af luftfartøjer i Europa, og som bl.a. vil give os mulighed for at certificere Airbus 380. F.eks. når vi foreslår nye sikkerhedsstandarder i bekæmpelsen af terrorismen og andre former for angreb, der deles af og er fælles for alle Unionens medlemsstater, med nogle eftersyn og kontroller, der sikrer, at disse fælles standarder anvendes af alle. Og f.eks. når vi endelig opnår et mandat til forhandling med USA om en fælles luftrumszone mellem USA og EU.
Det seneste store initiativ er netop det fælles europæiske luftrum, som giver mulighed for alle de handlinger, som jeg nævnte før, især forhandlingen med USA, og også på sikkerhedsområdet og Det Europæiske Luftfartssikkerhedsagentur, men som endvidere vil gøre det muligt for os i femtiden at sikre, at Europa ikke bliver overhalet på dette område. Jeg taler her om de nye definitioner og nye koncepter for styring af luftfarten i 2020, hvor muligheden for at råde over et fælles luftrum, hvor vi alle har integrerede, harmoniserede og fælles systemer, helt klart vil betyde, at Europa vil have en kritisk masse til at forhandle med USA, der via et tilsvarende initiativ arbejder i denne sektor.
STAR 21-initiativet er nøgleinitiativet for fremtiden. Det er nøglen til den europæiske luftfartssikkerhed og -teknologi, den teknologiske udvikling og den europæiske industri.
Mine damer og herrer, der blev henvist til Eurocontrol. Eurocontrol er med i betragtningerne og vil deltage - det har vi sagt fra begyndelsen. Eurocontrol har deltaget i alle de møder, vi har haft om det fælles europæiske luftrum i grupperne på højt plan i al denne tid på grund af dets viden og eksperter. Kommissionen ønsker ikke at oprette et alternativt system til Eurocontrol. Det er ikke vores opgave. Men vi kan ikke tillade, at Kommissionen lovgiver på baggrund af beslutninger truffet af et organ som Eurocontrol, der ligger helt uden for fællesskabsområdet, og som endvidere er et mellemstatsligt organ, der omfatter en række lande, som ikke er medlemmer af EU. De må forstå, mine damer og herrer, at der er et grundlæggende institutionelt problem, som vi ikke kan se bort fra, når vi skal acceptere visse former for ændringsforslag. En ting er at anvende, forhandle med og endda indgå aftaler med Eurocontrol, således at det kan fungere som det ekspertpanel, vi henviser til, og som giver os visse former for oplysninger, dokumenter og endda forslag, og noget ganske andet er at forpligte os til at lovgive eller handle på baggrund af udtalelser fra et mellemstatsligt organ, der tæller tredjelande blandt sine medlemmer. Det kan vi ganske enkelt ikke, mine damer og herrer.
Det næste spørgsmål er ændringsforslag 4 i Sanders-ten Holte-betænkningen om licens til flyveledere. Det har jeg naturligvis medtaget igen. Vi accepterer det - det har jeg allerede sagt tidligere - af den enkle grund, at det var indeholdt i vores oprindelige forslag. Det var Rådet, som forkastede det i sin fælles holdning, og det er med stor tilfredshed, at Kommissionen genindfører det, for vi mener, at alle flyveledere på europæisk plan bør have fælles uddannelse og kvalifikationer, selv om der efterfølgende sker en vis specialisering på det konkrete område, hvor de skal fungere og arbejde.
Med hensyn til liberaliseringen ved jeg snart ikke, hvordan jeg skal udtrykke det, mine damer og herrer, for jeg har gentaget det så mange gange ... Her liberaliserer vi intet. Hvor siger vi, at dette område vil blive behandlet som telekommunikationen? Hvis De viser mig, hvor vi siger det, er jeg villig til at korrigere det af den enkle grund, at vi ikke har sagt det noget sted. Hvis vi havde, ville jeg være bekymret, således som De er det, mine damer og herrer. Som en af talerne så udmærket sagde for et øjeblik siden, tilfalder disse kompetenceområder den offentlige sektor, politiet, og det er indlysende, at der ikke kan være mere end to aktører, for så ville der opstå en uønsket situation. Der bliver derfor ingen liberalisering eller konkurrence. Noget andet er anvendelsen af visse tjenester, f.eks. vejrudsigterne, når det er muligt at henvise til et nationalt meteorologisk organ i det pågældende land eller et andet lands meteorologiske organ, eller hvem der nu kan levere de bedste data. Det er en helt anden sag. Men med hensyn til luftfarten og luftfartskontrollen foreslår vi ingen af disse ting, hverken liberalisering, som ikke giver nogen mening, eller privatisering. I øvrigt er det sandt, at en enkelt stat ensidigt har gennemført privatisering på en ret underlig måde.
Jeg vil slutte med at henvise til to problemer, som efter min mening vil udgøre kernen i forligsproceduren. Hr. Jarzembowski bad mig udvise mod, og nogle har sagt, at vi i Kommissionen i sidste ende har været frygtsomme. Nuvel, mine damer og herrer, De ved udmærket, at denne sag fra første øjeblik er blevet promoveret med det nødvendige mod, kraft og styrke fra Kommissionens side. Men det er et spørgsmål om muligheder, realiteter og hastesager på et kompliceret område, hvor vi alle ved, at første søjle er én ting og de forsvarsmæssige aspekter noget ganske andet, eftersom vi ikke har myndighed til at blande os i dem. Jeg mener, at Rådets kompromis - som nogle af Dem sagde, mine damer og herrer - med hensyn til fleksibilitet i den civile og militære anvendelse er meget acceptabelt. Det er meget muligt, at dette kompromis og denne formulering vil videreudvikles i fremtiden. Det er jeg sikker på, mine damer og herrer, men dette er det første skridt. Lad os hæfte os ved, at vi går fremad, at det er det første skridt, og at der nu er ved at ske en ændring, som jeg drister mig til at kalde næsten revolutionær. Derfor beder jeg Dem, mine damer og herrer, om ikke at vedtage de ændringsforslag, der medfører en ændring af Rådets kompromis vedrørende den civile og militære anvendelse af luftrummet. Det er et meget skrøbeligt kompromis, og hvis det brydes, vil det skabe alvorlige problemer, således som hr. Watts sagde for et øjeblik siden.
Med hensyn til de funktionelle luftrumsblokke forstår jeg, hvad De siger, mine damer og herrer. Jeg tror, at de to problemer her kan kombineres: garantien til medlemsstaterne om, at de bibeholder deres kompetence- og kapacitetsområder, og bekymringen om sammenhæng i hele det globale koncept. Jeg tror, at hvis Rådet er fleksibelt, er der en margen, inden for hvilken vi kan arbejde. Det er naturligvis staterne, som skal blive enige, men via den gruppe, der samarbejder med Kommissionen, vil der blive sammenhæng i hele spørgsmålet og i alle de foreslåede blokke. I denne forbindelse vil nogle af Deres ændringsforslag måske gøre denne vej lettere, og jeg håber, at vi på denne måde kan gøre fremskridt.
Under alle omstændigheder vil jeg endnu en gang takke ordførerne, hr. Fava og fru Sanders-ten Holte, for Deres arbejde og alle Dem, mine damer og herrer, for Deres indlæg og bede Dem om, at De med hensyn til fleksibiliteten ikke overskrider Rådets kompromis, for jeg ved, at der ikke er nogen margen for manøvrering på dette område. Dette ville sætte hele aftalen i fare, og den er som bekendt i forvejen ret skrøbelig i et nødvendigt initiativ, der absolut haster.

Formanden.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er indstilling ved andenbehandling (?5-0213/2003) fra Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme om Rådets fælles holdning med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets forordning om indførelse af et midlertidigt transitsystem, som finder anvendelse i 2004 på lastvogne, der kører gennem Østrig (6235/1/2003 - C5-0226/2003 - 2001/0310(COD)) (Ordfører: Caveri).
Van Dam (EDD)
Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, ordføreren, hr. Caveri, der er formand for Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme, kan ikke være til stede for at redegøre for sin indstilling. Han vil formentlig snart forlade Europa-Parlamentet for at tiltræde en ledende stilling i forvaltningen af sin region Valle d'Aosta. Som næstformand for Transportudvalget overtager jeg derfor præsentationen af hans indstilling.
I henhold til sin tiltrædelsestraktat har Østrig et system af tilladelser for lastvogne. Dette system ophører om seks måneder. De såkaldte økopoint er en kompliceret sag med mange modstridende interesser. Vi er alle enige om målet om at reducere emissionerne fra lastvogne i Alpeområdet. Det er et af målene med Alpekonventionen, som alle berørte lande er signatarstater til. Rådet og Parlamentet er imidlertid ikke enige om den vej, der skal benyttes hen mod målet.
Her i Europa-Parlamentet er vi ikke overbevist af den fælles holdning, der ikke støttes af de to mest berørte medlemsstater, Italien og Østrig. Det er sandt, at de to lande har forskellige grunde hertil, men det viser blot, at en yderligere høring er ønskelig. Det var endvidere nødvendigt med fritagelser for at få nogle af de andre medlemsstater overbevist. Transportudvalget ønsker at finde en balance mellem hensynet til luftkvaliteten på den ene side og frie varebevægelser på den anden. Derfor har vi søgt et kompromis for de områder i Østrig, hvor problemerne er størst, nemlig Alperne og i særdeleshed de tre vigtigste pas. Det er en klar overgangsfase på vejen mod en bæredygtig tilgang til hele Alperegionen.
Vores forslag om at holde de reneste lastvogne i kategori Euro 4 uden for pointsystemet er foreneligt med den fælles holdning. På den anden side skal alle de mest forurenende køretøjer i kategori Euro 0 forbydes over én kam, og der skal således ikke være undtagelser for græske og portugisiske køretøjer. Endelig skal man efter vores mening fremskynde lovgivningsproceduren vedrørende betaling for brug af infrastrukturer.
Af disse årsager har et flertal i Transportudvalget besluttet at genfremsætte alle ændringsforslag fra førstebehandlingen. Med dette udgangspunkt ønsker vi at indlede en dialog med Rådet for at finde en strukturel løsning, da vi styrer direkte mod en forligsprocedure. Jeg vil gerne understrege, at der ikke er nogen tid at spilde. Efter sommerferien er der kun nogle få måneder tilbage, før den aktuelle ordning udløber. Det er i alles interesse, at et overgangssystem træder i kraft inden jul.
Det er nødvendigt, at Europa-Parlamentet indtager en fast holdning i denne følsomme sag. Jeg anbefaler derfor på det varmeste ordførerens ændringsforslag til Dem alle.
De Palacio
Hr. formand, mine damer og herrer, i denne komplekse drøftelse er vi nået til det vigtige øjeblik, hvor Europa-Parlamentet skal udtale sig om Rådets fælles holdning.
De vil sandsynligvis støtte indstillingen om at vedtage andenbehandlingen af de ændringsforslag, der blev vedtaget ved førstebehandlingen, med henblik på hurtigt at få gang i forligsproceduren, således som hr. van Dam sagde som stedfortræder for hr. Caveri.
Jeg vil gerne takke hr. Caveri, hr. van Dam og hele udvalget for det arbejde, de har udført i denne vanskelige sag.
Som bekendt har målet om at nå hurtigt frem til forligsfasen Kommissionens fulde støtte, eftersom det nuværende system udløber den 31. december 2003. Imidlertid er det nødvendigt, at parterne gør en indsats for at nå en kompromisløsning, og endvidere at de østrigske myndigheder udviser en vis fleksibilitet. Ellers bliver det umuligt at finde en løsning inden årets udgang med de følger, som dette kan have. Vi minder f.eks. om de forbud, som regionen Tyrol har indført for øjeblikket, og om de procedurer, som Kommissionen har indledt i denne forbindelse.
I denne situation bør Kommissionen handle i overensstemmelse med den forpligtelse, der blev indgået den 31. december 2002 og bekræftet den 28. marts 2003, og derfor forkaste størstedelen af Europa-Parlamentets ændringsforslag.
Imidlertid vil jeg gerne forsikre Dem om, mine damer og herrer, at Kommissionen er villig til at udvise en åben holdning i forbindelse med visse ændringsforslag, f.eks. ændringsforslaget om systemets geografiske rækkevidde, dets anvendelse over for ansøgerlandene og andre, og under alle omstændigheder vil vi udvise den nødvendige fleksibilitet for at opnå den aftale, som vi alle ønsker inden for forligsrammerne, og vi vil arbejde for dette, selv om vi ved, det bliver vanskeligt, eftersom forskellene mellem Parlamentet og Rådet er betydelige.

Hatzidakis (PPE-DE).
Hr. formand, under førstebehandlingen vedtog Europa-Parlamentet et forslag om sagen på en efter min mening tilfredsstillende måde uden at ignorere østrigske mærkesager. Paradoksalt nok gik Rådet videre til den fælles holdning, som om Parlamentet ikke eksisterede. Med en attitude, der hører fortiden til, har det vedtaget en fælles holdning trods henstillingerne fra kommissæren, fru de Palacio, til Rådet om at tage hensyn til Parlamentets førstebehandling, og det har ignoreret Europa-Parlamentet, der her under andenbehandlingen selvfølgelig er nødt til at bekræfte sin holdning fra førstebehandlingen efter denne uacceptable holdning fra Rådet. Vi bevæger os således uundgåeligt hen imod en forligsprocedure. Jeg håber, at Rådet har fået Parlamentets budskab, og at det er klar til at deltage i en substantiel diskussion under forligsproceduren.
Hvad ønsker vi os af forligsproceduren? Vi ønsker selvfølgelig ikke at isolere Østrig, fordi vi har et glimrende samarbejde med vores østrigske kolleger, og fordi det ikke er godt at isolere lande. Som jeg sagde i udvalget, og som jeg også gentager her, må vi ikke glemme, at hvis klokkerne ringer for nogen i dag, ringer de måske for os i morgen. Vi skal derfor indtage en moderat holdning.
Vi skal ikke desto mindre ikke ignorere de andre landes interesser. Nogle lande har en særlig interesse i dette spørgsmål, nemlig Tyskland, Italien, mit land, Grækenland. Vi skal først og fremmest ikke ignorere det faktum, at EU bygger på en vis specifik filosofi og en specifik traktat. Og i traktaten nævnes fri bevægelighed for personer, kapital og varer. Vi har et indre marked, hvis principper skal respekteres. Og de skal også respekteres i dette tilfælde. Vi er selvfølgelig villige til at diskutere en overgangsordning. Enhver overgangsordning skal imidlertid inspireres af ånden og gå i retning af målet om at tjene principperne for det indre marked. Det er holdningen hos Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater.

Fava (PSE).
Hr. formand, vi vil blot understrege nogle få punkter. Først vil jeg på vores gruppes vegne gerne sige, at vi støtter det forslag, som hr. Caveri allerede har forelagt for Kommissionen og nu forelægger for plenarforsamlingen, og som medtager det, Parlamentet allerede fastlagde under førstebehandlingen.
Kun få punkter skal understreges. Med det første punkt vil jeg minde om, hvilket problem og modsætningsforhold vi står over for i dag. Vi står over for en undtagelsesordning - der således er exceptionel og midlertidig - som man for anden gang beder os om at forlænge. Denne anden forlængelse viser fleksibiliteten, velviljen og den politiske fornuft i Parlamentet - i hele Parlamentet. Som mit andet punkt, hr. formand, vil jeg gøre opmærksom på, at man i denne debat på en ofte forkert måde har forsøgt at trække en linje mellem dem, der forsvarer naturen, og dem, der forurener. Det er forkert at trække en sådan linje. Der er et bredt flertal, som er opmærksomt på de enkelte medlemsstaters interesser og behov, men det er et bredt flertal, som anerkender nødvendigheden af en gradvis afvikling af denne undtagelsesordning og økopointsystemet i de kommende år, og som forsøger at nå denne målsætning ved at fremme brugen af køretøjer, der forurener mindre og mindre, men som også ved, at man ikke kan forlange, at alle europæiske lastbilchauffører skal foretage en radikal udskiftning af deres køretøjer i løbet af nogle få måneder. Et andet vigtigt punkt er, at vi efter vores mening bør undgå, at man - denne gang efter forslag fra Rådet - giver endnu en undtagelse til visse lande, nemlig Grækenland og Portugal, der får en særligt tolerant behandling.
Jeg har ikke andet at tilføje, hr. formand, end at denne lange debat og disse lange drøftelser, hvor vi tit har været nødt til at gentage og vende tilbage til koncepter, ræsonnementer og sågar ufleksible holdninger, der altid var de samme, har været en vigtig test for Parlamentet, men i endnu højere grad for os alle sammen. Det har det, fordi det drejede sig om noget, der ikke er sjældent, men som måske var mere udpræget her, nemlig at vi skulle tage den kasket af, vi har som civile borgere i en medlemsstat - og som ofte er forpligtende her i Europa-Parlamentet - og tage den agtværdige og fine kasket på, vi har som parlamentsmedlemmer, der skal handle, svare og gribe ind på hele Europa-Parlamentets vegne. I den henseende tror jeg, at hr. Caveri i sin betænkning har fået helt rigtigt fat på den anmodning om værdighed, som Parlamentet rettede til ordføreren, eftersom det er en betænkning, der først og fremmest tjener europæernes interesser.

Echerer (Verts/ALE).
Hr. formand, jeg vil begynde med at gøre indsigelse mod noget, som den tidligere taler sagde. Han mente, at der her er tale om spilfægteri. Det mener jeg ikke, der er tale om en forhandling. Hvordan løser vi på grundlag af Alpekonventionen et problem, som ikke kun angår Østrig? Der har gennem et stykke tid været en debat i gang mellem lille Østrig og EU. Jeg skal ikke her lægge skylden på nogen, det spil har vi spillet længe nok. De østrigske regeringer har begået fejl, og EU har begået fejl. Jeg vil hverken kunne overtale eller overbevise Dem - toget ser ud til at være kørt. Jeg vil imidlertid alligevel lægge et par fakta på bordet inden morgendagens afgørelse, for jeg er af den opfattelse, at vi parlamentsmedlemmer skal træffe vores beslutninger på grundlag af beviselige kendsgerninger.
I 1996 konstaterede vi, at værdierne for skadelige stoffer i luften i form af kvælstofoxid ikke var gået nedad på målestederne, selv om grænseværdibestemmelserne for køretøjer var blevet strengere, og emissionsmodellerne havde forudsagt en nedgang på ca. 45 %. På grund af de særligt høje emissioner fra tunge lastbiler var det nærliggende at tro, at de forhøjede emissionsværdier kunne stamme fra denne sektor. Derfor blev der iværksat en undersøgelse, der blev gennemført af det tekniske universitet i Graz, som i øvrigt også arbejder for Kommissionen i forbindelse med Artemis-programmet. Nøjagtigheden af resultaterne steg klart, og resultaterne blev også offentliggjort inden for rammerne af en international undersøgelse med deltagelse af de bedste måleorganisationer i Europa.
Jeg citerer fra denne slutrapport: "Det fastholdes, at emissionerne fra tunge lastbiler, især med hensyn til skadelige stoffer i NOx-gruppen, hidtil er blevet klart undervurderet. Der er tale om køretøjer, der er udstyret med Euro 2- og 3-motorer. Køretøjerne udsender i reel drift klart højere emissioner, end grænseværdibestemmelserne angiver. Grunden skal søges i den målrettede programmering af køretøjernes motorer. Køretøjerne er konstrueret således, at de ved de målepunkter, som indgår i den lovmæssigt foreskrevne typeprøvecyklus, har lavere emissionsværdier. På de driftspunkter, som ikke testes i typeprøvecyklussen, men som i praksis i høj grad kan være af betydning, udsender køretøjerne lige så høje eller endda højere emissioner end ældre motorer."
En reduktion af NOx-emissionerne er naturligvis målet for bestemmelserne om økopunktsystemet - og jeg har aldrig påstået, at disse bestemmelser er optimale. Ifølge denne undersøgelse kan det nu fastslås, at der ikke er noget videnskabeligt grundlag for at reducere de registrerede økopunkttal pr. transitkørsel for Euro 2 og Euro 3 i sammenligning med Euro 1.
Da jeg bad hr. Caveri inddrage disse kendsgerninger, henviste han til sit ændringsforslag 17, hvor der kort og godt står: "sørge for, at det bliver udført korrekt". Samtidig forklarede han, at han ikke kunne gøre for det, hvis der blev pyntet lidt på lastbilsmotorerne - en beskyldning, som han måske nok burde forklare over for de italienske speditører.

Raschhofer (NI).
Hr. formand, kære kolleger, i forbindelse med forlængelsen af økopunktsystemet drejer det sig ikke om at give Østrig særbehandling, det drejer sig ikke om at blive ved med at chikanere Europas speditører, og det drejer sig ikke om udhulning af varernes frie bevægelighed. Østrig ønsker ikke at fastholde dette regime til tid og evighed.
Det, Europa har brug for, er en holdbar trafikløsning. Den har manglet i årevis. Transitspørgsmålet er en historie om gensidige forsømmelser gennem 10 år. Direktivet om infrastrukturomkostninger på transportområdet er endnu ikke officielt fremsat. Og det mål om en varig og holdbar reduktion af de skadelige stoffer, der er udtrykt i transitaftalen, er hidtil ikke opfyldt. Derfor har Østrig brug for, at der aftales nogle overgangsbestemmelser.
Med forslagene fra trafikudvalget - og den frie færdsel for Euro 3-lastbiler, som udvalget sigter mod - tromler man i bogstaveligste forstand Østrig ned. Belastningen fra transitkøretøjer har i dele af Østrig nået et urimeligt omfang for mennesker og miljø. Hvis forslagene fra udvalget realiseres, vil de østrigske borgere i sandhed blive drevet ud på gaderne. Jeg beder Dem derfor støtte ændringsforslag 19 fra en række medlemmer på tværs af de politiske grupper, idet dette forslag afbøder de værste skader og er et brugbart kompromis i forhandlingerne med Rådet.
Jeg appellerer her og nu til Rådet om ikke at forsinke forligsproceduren. Europa har brug for et direktiv om infrastrukturomkostninger på transportområdet, den europæiske politik har brug for instrumenter, der kan sikre en holdbar trafikpolitik. Østrig har i mellemtiden brug for overgangsbestemmelser. Flertallet her i salen kan se bort fra dette anliggende, men dermed varetager flertallet ikke ligefrem den østrigske befolknings interesser.
Ferber (PPE-DE).
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, jeg synes, at Parlamentet har gjort sit hjemmearbejde særdeles grundigt, idet der er gjort alt for, at andenbehandlingen kan gå så hurtigt som muligt. Det er også vigtigt, fordi Rådet har vist sig at stå så stejlt. Det har i det store og hele koncentreret sig om sine kompromiser fra nytåret uden at se på forslagene fra Parlamentet. Problemet kun således kun løses gennem forligsproceduren. Derfor har vi i udvalget forberedt andenbehandlingen i rekordfart og nu fremlagt sagen i plenarforsamlingen, så vi har tid nok til at føre forhandlinger på et mere seriøst grundlag, inden året er omme.
Jeg vil i denne forbindelse ikke undlade udtrykkeligt at takke Kommissionen for, at den nu har indledt en overtrædelsesprocedure mod Østrig på grund af delstaten Tyrols ensidige tiltag, og jeg håber, at et resultat foreligger inden den 1. august, hvor disse bestemmelser træder i kraft.
Jeg vil også eksplicit takke Kommissionen for, at den ved sit møde i denne uge besluttede, ikke at tage 108 %-reglen i anvendelse. Det er også et tydeligt signal om, at vi er et retssamfund, hvor enhver ikke bare kan gøre og lade, som han eller hun vil, men hvor de regler, vi i fællesskab har udarbejdet og vedtaget, skal overholdes af alle.
Derfor kommer jeg med denne anmodning til mine kolleger - og til Rådet: Lad os nu benytte sommerpausen til at overveje, hvordan vi kan nærme os hinanden. Der er bestemt plads til forhandlinger. Lad os føre seriøse forhandlinger til efteråret, og lad os inden årets udgang få afsluttet tredjebehandlingen. Så er vi godt på vej til at forene miljøinteresserne, transportsektorens interesser og EU's overordnede økonomiske interesser.

Swoboda (PSE).
Hr. formand, fru næstformand i Kommissionen, kære kolleger, det bliver hele tiden fremstillet, som om det er Østrig mod resten af EU. Hr. Jarzembowski, sådan forholder det sig gudskelov ikke. Hvis De ser nærmere på sagen, må De indrømme - for De er inde i sagen, De kan ikke påberåbe Dem uvidenhed - at bestemmelserne i de forløbne år i høj grad har bidraget til, at miljøet i Europa er blevet bedre. Det var transitaftalen med Østrig, der førte til, at lastbilsflåden blev moderniseret og blev mere miljørigtig, og det var et væsentligt bidrag dertil.

Derfor gælder det, som det allerede er blevet sagt, ikke om at varetage snævre lokale interesser. Naturligvis ønsker tyrolerne at varetage deres interesser. Og at De, hr. Ferber, sætter Dem imod tyrolerne - imod naboernes interesser - tja, det må De finde ud af indbyrdes. Men disse bestemmelser har tidligere virkelig sikret, at miljøet er blevet forbedret i vores følsomme regioner - for det drejer sig jo ikke kun om Tyrol, der er også masser af andre følsomme regioner i Europa. Og nu gælder det så om at finde en midlertidig løsning, indtil der kommer et direktiv om infrastrukturomkostninger på transportområdet, så vi kan tage endnu et skridt i retning af at gøre lastbilsflåden i Europa mere miljøvenlig.
Derfor har Brian Simpson og jeg på vegne af PSE-Gruppen stillet et forslag, der er identisk med det allerede nævnte ændringsforslag 19. I henhold til vores forslag skal kategorien Euro 3 også integreres. Ellers opstår der det paradoks, at man ved overgangen fra Euro 2 - det vil sige fra de virkelig slemme lastbiler - til Euro 3 - og her henviser jeg til den allerede omtalte undersøgelse - i praksis ikke er bedre stillet, ja, i nogle tilfælde endda værre. Derfor ville det være positivt, hvis vi trods alle de andre kritikpunkter også kunne integrere Euro 3.
Lad mig gentage: Det er helt og holdent et spørgsmål om, hvad vi sætter højest - miljøet, sundheden og livskvaliteten eller varernes uindskrænkede frie bevægelighed. Begge sider skal tilgodeses. Jeg siger ikke, at varernes frie bevægelighed er uden betydning. Jeg mener bare, at vores vælgere - og det gælder formodentlig også for dem i Bayern - uden tvivl sætter sundheden og miljøet højest.
Og så en sidste bemærkning: Ja, der bliver en forligsprocedure. Jeg takker alle, der har medvirket til, at vi hurtigt kan indlede en forligsprocedure. Nu gælder det så om at komme i gang og finde et kompromis hurtigt. Jeg vil ikke gå i detaljer med forhandlingen her til formiddag, men alt, hvad vi ser og oplever, og de næsten daglige udtalelser fra den italienske trafikminister tyder på, at Italien endnu ikke for alvor er parat til at søge et forlig. Jeg tror, det italienske formandskab bliver nødt til at erkende, at der i disse seks måneder skal arbejdes for Europa og ikke kun for Italien. Derfor håber jeg, at også Italien erkender, at miljøet - også i Italien - har så stor betydning, at vi har brug for et fornuftigt forlig, der kan gælde midlertidigt, indtil direktivet om infrastrukturomkostninger på transportområdet kan træde i kraft.
(Bifald)

Bouwman (Verts/ALE).
Mine damer og herrer, tillad mig at fremsætte nogle korte bemærkninger vedrørende de aktuelle forslag. Jeg tror, at der er mere end ét formål. Emissioner er ikke den eneste faktor. Der er netop fremlagt nogle fakta, der viser, at spørgsmålet om emissioner på den ene side samt fakta og forslag om at begrænse de europæiske standarder for lastbiler på den anden side er noget problematisk. Støj udgør også en gene. Derfor tror jeg f.eks. ikke, at det er en god idé at erstatte klausulen for det østrigske område som helhed med de østrigske pas, sådan som Rådet foreslår. Der skal indføres en ordning, der gælder for hele Alpeområdet og ikke blot for nogle få pas. Efter min mening - og jeg stammer fra Nederlandene, der er et af de lande, transittrafikken kommer fra - vil det uvægerligt resultere i, at folk begynder at søge efter hemmelige ruter gennem Alpeområdet, der så kan fritages. Det vil overhovedet ikke hjælpe på tingene.
Nogle folk siger, at der ikke er plads til økopointfritagelsessystemet inden for rammerne af den frie bevægelighed. Jeg vil understrege, at vi godt kunne tænke os et anderledes system, der gælder over hele linjen, det vil sige betaling. Det blev vedtaget i hvidbogen, men efter at have deltaget i snesevis af parlamentsforhandlinger i mine fire år som medlem af Europa-Parlamentet forventer jeg ikke en afgørende strategi på helt kort eller sågar længere sigt, og i den forbindelse er nogen forsigtighed på sin plads. Alt i alt tror jeg, at Parlamentet når et godt stykke vej i den rigtige retning. Det er helt tydeligt, at vi er opsatte på at finde en løsning. Lad os så gå videre til forligsproceduren. Som alle ved, har Rådet og de berørte lande fortsat forskellige holdninger, og det betyder, at vi skal finde en tilfredsstillende løsning gennem en forligsprocedure inden årets udgang.
Lisi (PPE-DE).
Hr. formand, jeg må sige, at jeg beundrer vores østrigske kolleger fra alle politiske grupper mere og mere, når jeg lytter til dem. Jeg beundrer deres ihærdighed og deres retoriske evne til at præsentere det, som det desværre er umuligt at præsentere, nemlig en kamp - hvis årsager jeg godt kan forstå - der er en rent national kamp, og som ikke har noget europæisk islæt, sådan som det til gengæld er tilfældet med kampen for at forsvare miljøet og for at forsvare Europa. De spørger, hvad vi skal prioritere, hr. Swoboda. Jeg tror, at vi skal prioritere EU's troværdighed og den kendsgerning, at vi, når vi rejser til de europæiske lande, taler med de europæiske borgere og måske beder dem om at bringe nogle ofre på forskellige områder, kan sige til dem, at vi beder om disse ofre, fordi der er et højere fælles gode, som hedder Europa, retsfællesskab, fri bevægelighed, fri handel og hele den række af fælles værdier, som vi er ved at indføre. Hvis vi ikke har denne sikkerhed, og vores medborgere så siger til os, at der er A-hold og B-hold i Europa, bliver det hele vanskeligt, og så forsvinder EU's troværdighed.
Problemet med at leve i et sundt og kompatibelt miljø gælder alle Europas borgere og ikke kun de østrigske borgere. Jeg er selv ked af, at emissionsniveauet er uacceptabelt, men jeg forstår ikke, hvorfor der skal være et glimrende niveau for de østrigske borgere, mens problemet er helt irrelevant for de andre borgere. Derfor, kære venner, fru kommissær, er der et punkt, hvor der ikke må være nogen misforståelser, nemlig at vi ikke bare var hurtige under andenbehandlingen, fordi vi gerne ville hurtigt i Forligsudvalget - selv om det naturligvis var en af årsagerne - men også fordi Parlamentet og Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme var tilfredse med førstebehandlingen. Der er ikke noget, som vi ønsker at ændre. Dette er vores forslag - som allerede er et kompromisforslag - og jo før Rådet forstår dette, jo før kan vi måske nå et konkret resultat. Ingen skal tro, at vi kan bevæge os langt væk fra dette forslag, for vi kan på ingen måde bevæge os væk fra det. Det skal stå klart, at ordningen ophører, at undtagelserne ophører, og at retsstaten skal genskabes, hvorefter vi for hele Alpeområdets vedkommende - nemlig på begge sider af Alperne - vil forsøge at træffe nogle forholdsregler, der gør, at vi kan reducere emissionerne frem til 2006. Det er, hvad vi alle ønsker, men ingen skal tro, at der kan foretages andet end nogle meget få ændringer. Grunden til, at jeg ønsker at understrege dette, er ikke, at Kommissionen ikke er klar over det, men at det forekommer mig, at Rådet undertiden ikke har været det. Derfor håber jeg, at forliget gør det muligt for os at få en hurtig afslutning på denne sag, som alle - og det vil jeg gerne gentage - ønsker at afslutte, men det skal ske med respekt for fællesskabsretten.

Martin, Hans-Peter (PSE).
Hr. formand, holdninger a la Berlusconis lurer mange steder, også når det gælder den så vigtige lastbilstransport, som udviklingen viser. Desuden intrigerer ledende parlamentsmedlemmer nu med falske påstande og prøver at forhindre, at meninger og personer, som de ikke bryder sig om, kommer til udtryk eller til orde her i salen. Således er den rigelige taletid, jeg var blevet lovet, kun blevet til ca. et minut.
Det rækker blot til en appel: Borgere i Europa - og her tænker jeg især på de Alpeområder, der lider under transittrafikken - EU behandler jer rigtig dårligt! I stedet for at sænke udstødningen af skadelige stoffer afgørende, som det tidligere er blevet lovet gang på gang, bliver dette emne nu skubbet i baggrunden, både prioriteringsmæssigt og tidsmæssigt. Der er ikke nogen af de større partier, der for alvor støtter sagen, og den længe savnede sandhed om transportomkostningerne kommer næppe frem, selv ikke i mindre formelle sammenhænge. Jeg tror heller ikke, vi skal forvente os noget særligt af den kommende forligsprocedure.
Derfor er det tid til ikkevoldelige demonstrationer! Vejene tilhører nemlig borgerne og ikke de miljøødelæggende speditører og deres lobbyister!
Rack (PPE-DE).
Hr. formand, EF-Domstolen anses med rette for vogter af fællesskabsretten og frem for alt vogter af og fortaler for de fire grundlæggende frihedsrettigheder, der alle har betydning i denne sammenhæng: varer, personer, tjenesteydelser og kapital.
For ikke så lang tid siden skulle EF-Domstolen træffe afgørelse vedrørende de grundlæggende frihedsrettigheder på den ene side og protestaktionerne fra befolkningen i de berørte transitområder i Østrig på den anden side. Det er nemlig blevet for meget for folk i områderne. De har sat sig på gaderne og sagt: "Nu er det nok". Fortalerne for de europæiske frihedsrettigheder talte om deres absolutte forrang, som så mange også har gjort her i dag.
EF-Domstolen så imidlertid anderledes på sagen. Dens argumentation er værd at bide mærke i. Frihedsrettigheder er vigtige, men de er ikke det eneste, der tæller. Borgernes grundlæggende rettigheder - i dette tilfælde menings- og demonstrationsfriheden - er lige så vigtige, hvilket man også finder i chartret om grundlæggende rettigheder, der forhåbentligt snart også vil blive tillagt yderligere vægt som del to i den europæiske forfatning - og det samme gælder for kravet om beskyttelse af miljøet i almindelighed og de såkaldte følsomme områder i særdeleshed. Dette krav er beskyttelsesværdigt på linje med de europæiske frihedsrettigheder.
Ved førstebehandlingen i Europa-Parlamentet blev balancen mellem retten til fri transport og menneskers rettigheder og miljøet på transitruten desværre ikke anset for særlig vigtig. Næsten alle parlamentsmedlemmer fra de 14 ikke-berørte medlemsstater har holdt på deres ret. "Væk med transitbestemmelserne" var deres mål, og jungleloven herskede. Jeg håber - og anmoder om - at der ved afstemningen i morgen i det mindste er nogen, der også vil høre sagen fra den anden side. Vi fra Østrig har med ændringsforslag 18 og 19, som allerede er blevet omtalt, fremsat et tilbud, og vi kan blot håbe, at der er nogen, der vil tage imod det.
Jarzembowski (PPE-DE).
Hr. formand, fru næstformand, hr. Rack, jeg tror ikke, at De eller andre østrigske kolleger vil kunne påstå, at De handler ud fra højere moralske principper. Det er ganske enkelt forkert. Hvis De argumenterer på den måde, vil vi en skønne dag organisere demonstrationer og omslutte Østrig, så De ikke længere kan komme ud og krænke vores rettigheder. Der må være lige ret for alle i Fællesskabet, og det kan ikke være rigtigt, at østrigerne kræver særrettigheder.
Lad mig komme med et eksempel: Hvis man kører gennem Østrig - over Linz og Wien til Ungarn - er de topografiske forhold nøjagtig de samme, som hvis svenskere og danskere kører gennem Hamburg til Rotterdam. Har man i de lavereliggende områder i Østrig en større ret til særbestemmelser for borgerne end i andre transitlande? Det vil De aldrig kunne retfærdiggøre!
Vi går naturligvis ind for, at de følsomme Alper bliver beskyttet. Men har De krav på, at de følsomme Alper i Østrig i højere grad bliver beskyttet end dem i Frankrig eller Italien? Hvis vi skal indføre særregler for følsomme områder, skal det være for dem alle. Østrig har ikke en særstatus, fordi dets borgere er mere værdifulde end de italienske eller franske borgere. Moralsk set har Østrig ikke et højere krav end andre.
Hr. Swoboda, De har ganske rigtigt henvist til, at vi forsøger at skabe bedre miljøbetingelser for alle. Derfor har vi i Parlamentet i forbindelse med ændringen af vejbenyttelsesafgifterne krævet en større spredning af omkostningerne alt efter emissionsgrad. Rådet var ikke enigt med os i dette. Der er tale om det sædvanlige spil fra Rådets side: Det besluttede sig i december for et uheldigt kompromis - ja, jeg vil endda ikke kalde det et kompromis, for det er kun en skinløsning - det har ikke engang taget vores argumenter ved førstebehandlingen til efterretning, og det har endnu en gang valgt den tåbelige løsning fra december. Rådet står i vejen for enhver fornuftig løsning!
Fru næstformand, jeg håber, at De snart præsenterer os for en revision af aftalen om vejbenyttelsesafgifter, og at vi også differentierer miljømæssigt. Men reglen er, at vi må have ensartede standarder for alle dele af EU og ikke indføre særbestemmelser for Østrig.
Derfor opfordrer jeg vores østrigske kolleger til lidt mere eftertanke. Man kan ikke som Østrig bryste sig af sin moral, når man efter beslutningen fra 1996 om de transeuropæiske net endnu ikke er begyndt at bygge den nye tunnel gennem Brenner-passet. Det kan man ikke tillade sig! Den nederlandske trafikminister Karla Peijs har i de seneste uger forsøgt at nå til enighed med Rådet. Og hvad hører vi? Østrigerne afviser ethvert forsøg herpå. Hver gang man havde haft en drøftelse, kom den østrigske trafikminister to dage senere igen med det samme sludder.
Jeg siger som de fleste af mine kolleger: Lad os søge et fornuftigt kompromis, det er på tide!

Santini (PPE-DE).
Nu har vi skændtes om dette spørgsmål i 10 år, hr. formand. Jeg ville ikke gå glip af en runde, om jeg så skulle betale for at komme ind i salen, og det ville jeg om ikke andet for at konstatere, at vi stadig ikke er nået nogen vegne. Holdningerne er de samme som for 10 år siden. Derfor var det uundgåeligt, at vi endte i Forligsudvalget. I mellemtiden står vi dog her og siger endnu en gang nej til Rådets forslag, der er det samme som sidste gang, og det gør vi ikke mindst, fordi man i dette forslag ikke tager det mindste hensyn til det, der skete i Europa-Parlamentet, nemlig den brede konsensus under førstebehandlingen, hvor vi forkastede ethvert forslag om at forlænge økopointordningen ud over dens naturlige udløbsdato, nemlig den 31. december i år. Ved den lejlighed fordømte Europa-Parlamentet endnu en gang krænkelsen af den grundlæggende ret til varernes frie bevægelighed, men angav også nogle fornuftige metoder til at sikre transitten og sørge for en passende beskyttelse af miljøet.
Vi kender alle de tekniske forslag. Men hvad gør Nordtyrols guvernør, mens vi står her og forsøger at indgå en vanskelig aftale om økopoint? Han finder på en regel om, at der er transitforbud for lastbiler over 7,5 t, som kører med en meget lang række varer - praktisk taget alle byggesektorens varer - og at dette forbud gælder fra den 1. august på strækningen mellem kommunerne Kundl og Ampass. Det er næsten en hån mod den debat, vi har i øjeblikket. Denne gang greb Kommissionen heldigvis hurtigt ind, og det skal De have tak for, fru kommissær! Den indledte med det samme en overtrædelsesprocedure den 24. juni, og nu venter vi på at se, om Domstolen afsiger dom, eller om Tyrol skifter mening og trækker denne bestemmelse tilbage - en bestemmelse, der er i direkte modstrid med traktatens artikel 38 om varernes frie bevægelighed.
Det er dog vigtigt, at vi handler hurtigt, så vi undgår en anden slags skade foruden miljøskaderne, nemlig den økonomiske skade, der går ud over alle lastbilchaufførernes interesser. Mange af dem er ligefrem gået fallit i mellemtiden. Jeg bor i den region, der ligger lige på den anden side af Brenner-passet, og vi spørger altid os selv, hvordan det kan være, at østrigerne forventer denne enorme respekt. Eftersom vi lider lige så stor skade, hvordan kan det så være, at der aldrig er nogen af os, der har fået den idé at opfinde økopoint og andre mærkelige ting?

Flemming (PPE-DE).
Hr. formand, fru kommissær, kære Georg Jarzembowski fra Hamburg, vi har ikke en højere moral, men vi har højere bjerge. Vi østrigere beder ikke om en løsning, der skal gælde i de næste årtier, ...

... vi beder blot om en ganske, ganske kort overgangsordning, indtil vi får en samlet europæisk løsning, hvor Alperne som helhed endelig bliver tilgodeset. Det drejer sig om Alperne og ikke om Østrig. Jeg er østriger, og vi er meget stolte af det, vi har opnået på miljøområdet. Vi er meget bevidste om miljøbeskyttelse, og intet andet land i Europa - måske lige bortset fra Schweiz - lever så meget i bjergene, med bjergene. Vi er et land af bjerge, et land af dale, som der står i vores nationalsang. Vi lever med bjergene, de er en del af vores sjæl, vi kan ikke leve uden dem. Jeg beder Dem om ikke at gøre livet til et helvede for de mennesker, der gennem århundreder har levet på deres gårde i dalene mellem bjergene. Fratag ikke disse mennesker deres hjemland. Alperne tilhører os alle! Hold dog op med kun at tænke på Deres eget land! Tænk europæisk! Tænk dog på, at Alperne er vores fælles arv! Vi ønsker at beskytte dem af hensyn til alle.
Jeg takker kommissæren for, at hun har tænkt på hele Europa, og jeg beder af hele mit hjerte mine kolleger om at gøre som Rådet. Det drejer sig kun om ganske kort tid. Og, Georg Jarzembowski, på vores bjergtinder står der kors overalt. Jeg er 70 år gammel, men jeg tager stadig derop, og næste gang vil jeg bede et fadervor for dig, så Helligånden kan oplyse dig.
(Kraftigt bifald)

De Palacio
Hr. formand, mine damer og herrer, for det første vil jeg gerne sige til de østrigske parlamentsmedlemmer, at vi alle forstår deres problem. Det er et politisk problem, et reelt problem, og beviset er, at vi drøfter dette initiativ, som er et initiativ, der er udarbejdet specifikt for Østrig. Det udgør en østrigsk undtagelse.
For det andet beklager jeg, at fru Echerer er gået, eftersom hun talte om objektive tal ... Jeg vil gerne oplyse et tal, så der ingen misforståelser bliver: Emissionerne fra de lastvogne, som er underlagt restriktionerne i økopointsystemet, er blevet reduceret med 60 %. Det er irrelevant, at målinger af emissioner, som ikke kun vedrører disse lastvogne, men også lastvogne fra tredjelande uden for EU og personbiler samt østrigske biler og lastvogne, der kører i Østrig, giver et andet resultat. Under alle omstændigheder er emissionerne fra de lastvogne, som er underlagt restriktionerne i økopointsystemet, blevet reduceret med 60 %. Dette er en realitet, og vi kan ikke tillade en situation, hvor lastvogne fra EU ikke kan køre, fordi lastvogne fra tredjelande med et ekstremt højt emissionsniveau alligevel kører igennem Østrig. Forpligtelsen med hensyn til de europæiske lastvogne er opfyldt.
For det tredje har vi endnu en gang set, hvor vanskeligt det er at opnå enighed. Efter min mening skal der opnås enighed uanset omkostningerne. Kommissionen er villig til at udvise den nødvendige fleksibilitet og vil fortsat forsøge at opnå enighed om de forskellige sager, der er på bordet, nemlig diskussionen mellem tjenesterne og ændringen af eurovignette-direktivet, som måske kan bidrage til at løse dette problem.
Swoboda (PSE).
Hr. formand, jeg vil blot gøre det klart for hr. Jarzembowski, at de forslag, fru Peijs havde udarbejdet, ikke blev afvist af den østrigske regering. Det kan jeg sige, selv om ministeren ikke står mig nær. Det var bare det, jeg ville slå fast. Det var det hele.

Formanden.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er indstilling ved andenbehandling (A5-0221/2003) fra Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme om Rådets fælles holdning med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets forordning om fælles bestemmelser om kompensation og bistand til luftfartspassagerer ved boardingafvisning og ved aflysning eller lange forsinkelser og om ophævelse af forordning (EØF) nr. 295/91 (15855/1/2002 - C5-0136/2003 - 2001/0305(COD)) (Ordfører: Lisi).

Lisi (PPE-DE)
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, det glæder mig at kunne forelægge indstillingen ved andenbehandling om forordningen om kompensation og bistand til luftfartspassagerer ved boardingafvisning og ved aflysning eller lange forsinkelser for Parlamentet.
Jeg tror, at det er en god idé at give et kort resumé af den udvikling, som dette forslag gennemgik sidste år. Førstebehandlingen blev vedtaget i Parlamentet sidste år og viste allerede svaghederne i Kommissionens oprindelige forslag. De 39 ændringsforslag, som Parlamentet vedtog, havde det hovedformål at gøre bestemmelserne mere konsekvente på baggrund af passagerernes reelle krav og at gøre dem mere gennemførlige for luftfartsselskaberne. Herefter tog man i Rådets fælles holdning - selv om forordningens form blev ændret betydeligt - under alle omstændigheder højde for en lang række af de bekymringer, som Parlamentet havde givet udtryk for. Rådet har gjort et stort stykke arbejde, men der er stadig nogle punkter, som er uklare, navnlig i betragtning af det mål, vi har sat os, nemlig at udarbejde nogle klare og gennemskuelige bestemmelser for passagererne, som samtidig er bæredygtige for luftfartsselskaberne, der som bekendt er inde i en meget vanskelig fase.
Eftersom det måske sværeste spørgsmål - kompensationernes samlede beløb - om jeg så må sige nu er blevet løst til næsten alle parlamentsmedlemmernes tilfredshed, vil jeg udelukkende nævne de spørgsmål, som stadig er uløste, og som er genstand for denne indstilling ved andenbehandling. Det første spørgsmål drejer sig om rejsearrangørerne og deres ret til at søge erstatning. Resultatet af afstemningen i Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme var efter min mening ikke helt tilfredsstillende, og nu står vi med en indstilling ved andenbehandling, der er en smule selvmodsigende, hvad spørgsmålet om rejsearrangørerne angår. Efter min opfattelse er det nemlig nødvendigt med minimale ændringer, når det gælder definitionen af rejsearrangører og den gensidige ret til at søge erstatning - ændringsforslag 5 og 16 - men alt i alt har man ud fra dette synspunkt sat problemet i rette perspektiv i Rådets fælles holdning, eftersom det samlede og generelle ansvar lægges på det luftfartsselskab, der leverer tjenesteydelsen. Derfor kan jeg ikke godkende ændringsforslag 1 og 9 eller anden del af ændringsforslag 17, som man har anmodet om en opdelt afstemning for.
Det andet spørgsmål er afstandskategorierne. Ved førstebehandlingen gik Parlamentet ind for et fælles afstandskriterium, nemlig opdelingen i tre afstandskategorier for forsinkelser, kompensation og flytning af passagerer til en ringere eller bedre klasse. I sin fælles holdning vedtog Rådet til gengæld tre forskellige kriterier, og det indførte endda et nyt kriterium, nemlig inden for eller uden for EU. Der var dog ikke nogen klar begrundelse for denne tilføjelse. Alt dette giver en uligevægt, som ikke er med til at skabe større klarhed i lovgivningsteksten, og som bestemt ikke gør det lettere for passagererne at få en klar forståelse af deres rettigheder. Derfor foreslår vi også i dette tilfælde, at man samler Rådets tre forskellige forslag i et fælles kriterium, nemlig tre afstandskategorier for alle tilfælde.
Desuden er der spørgsmålet om aflysninger. Heller ikke her skaber Rådets forslag - der er resultatet af et vanskeligt kompromis - efter min mening den nødvendige klarhed, og det risikerer at gøre kommunikationen med passagererne meget mere kompliceret. På dette område har jeg tilladt mig at stille et enkelt kompromismændringsforslag for nøje at fastlægge, hvornår passagererne har ret til at assistance, ikke mindst når det gælder aflysninger, og for at fastsætte en fælles frist for, hvornår passagererne kan modtage en økonomisk kompensation, nemlig fem dage før den planlagte afrejse. Jeg anmoder Parlamentet om at støtte denne holdning, der netop tager sigte på at gøre det mere forståeligt og lettere at fortælle passagererne og luftfartsselskaberne, hvad det er, vi taler om. Hvad forsinkelserne angår, er det nødvendigt at sikre en en umiddelbar assistance i tilfælde af længere forsinkelser, det vil sige information, bistand, forfriskninger og eventuelt hotelophold, mens ruteændringer og tilbagebetaling af billetten - hvilket er fuldt berettiget i tilfælde af aflysning og boardingafvisning - efter vores opfattelse ville medføre store vanskeligheder i tilfælde af forsinkelser og starte en kædereaktion med forsinkelser, der ville lamme lufttrafikken.
Endelig er der stillet et ændringsforslag om ikrafttrædelsen, og det bør efter min mening godkendes, fordi det er fornuftigt. Vi giver luftfartsselskaberne tid til at tilpasse sig, og vi foreslår en frist på 12 måneder. Til sidst vil jeg sige, at når man ser bort fra andre små bemærkninger til ændringsforslagene, som ikke er så væsentlige, tror jeg, at Rådet - hvis det lykkes os at vedtage dette forslag nu - vil udvise en lidt mere konstruktiv holdning, og det får mig til at håbe på, at vi snart kan afslutte denne sag, hvilket er i passagerernes interesse, men også i hele luftfartssektorens interesse.
De Palacio
Hr. formand, mine damer og herrer, allerførst vil jeg gerne lykønske ordføreren, hr. Lisi, med det fremragende arbejde og især med de meget konstruktive kompromisændringsforslag, som han har stillet til de mest kontroversielle spørgsmål, som forhåbentlig vil gøre det muligt for os at opnå et positivt resultat i forligsfasen.
Jeg glæder mig over, at Parlamentet i store træk har accepteret Rådets fælles holdning, eftersom der er tale om en velafbalanceret tekst, der har til formål at beskytte passagererne, men som alligevel ikke glemmer industriens interesser, en industri, der som bekendt ikke er inde i sin bedste periode. Derfor støtter Kommissionen den fælles holdning, selv om vi havde foretrukket større kompensationer, hvilket De udmærket er klar over.
Heldigvis foreslår Parlamentet ikke at nedskære disse kompensationer, da det er vores mening, at de er det mindstebeløb, der er nødvendigt for at få luftfartsselskaberne til at søge frivillige i stedet for direkte at forhindre passagererne i at gå om bord imod deres vilje.
Kommissionen kan acceptere ændringsforslag 8, 10 og 11 om aflysninger og forsinkelser, der forenkler teksten og fjerner eventuelle anvendelsesproblemer, og som samtidig giver passagererne et overordnet beskyttelsesniveau, der svarer til det, der er medtaget i den fælles holdning.
Vi accepterer også ændringsforslag 12 og 14, der bidrager til at øge tekstens klarhed og sammenhæng, idet de harmoniserer afstandskategorierne, delvist ændringsforslag 13 samt ændringsforslag 16, 19 og 20.
Derimod kan vi ikke acceptere ændringsforslag 1-7, 9, 15, 17, 18 og 21. Især vil jeg sige, at ændringsforslag 1 og 9 ville medføre, at pakkerejsepassagerer ikke ville være omfattet af forordningens anvendelsesområde. Direktivet om pakkerejser giver ikke dette beskyttelsesniveau, og en ekskludering af pakkerejser ville medføre to beskyttelsesniveauer for passagerer, der står over for de samme vanskeligheder, og som meget vel sidder ved siden af hinanden. Det ville være vanskeligt at forklare over for borgerne og forbrugerne.
Alt i alt, hr. formand, mine damer og herrer, glæder jeg mig over, at Parlamentet og Rådet bortset fra spørgsmålet om pakkerejser i det store hele er enige.
Jeg vil især takke hr. Lisi for det udførte arbejde og for hans kompromisændringsforslag, som efter min mening vil medføre en hurtig forligsfase.

Hatzidakis (PPE-DE).
Hr. formand, først vil jeg gerne lykønske hr. Lisi med hans flotte arbejde.
For det andet vil jeg sige, at passagerer, der er lamslået over at høre, at de ikke kan rejse, skønt de har en billet, eller hvis flyafgang aflyses i sidste øjeblik, selvfølgelig skal have en passende retlig beskyttelse af EU og vores lovgivningsmæssige rammer. Vi tager adskillige skridt i denne retning.
Under førstebehandlingen indtog Europa-Parlamentet en generel holdning, hvor det så på dette behov, samtidig med at det tog hensyn til de individuelle interesser hos luftfartsselskaber og rejsearrangører på dette kritiske tidspunkt for både lufttransport og turisme. Derefter vedtog Rådet en fælles holdning, hvori der i nogen grad tages hensyn til Europa-Parlamentets holdning, og som ordføreren ganske rigtigt sagde, er det grunden til, at vi under andenbehandlingen koncentrerer os om tre væsentlige spørgsmål: for det første retten til at kræve kompensation, ikke blot for det transporterende luftfartsselskab over for rejsearrangørerne eller andre personer, men også for andre, der har pådraget sig udgifter eller lidt tab over for det transporterende luftfartsselskab, for det andet tidsfristen for underretning af passagererne og for det tredje spørgsmålet om bonusprogrammer.
Som ordføreren sagde, er der imidlertid også spørgsmålet om ændringsforslag 1 og specielt ændringsforslag 9 vedrørende rejsearrangører - med andre ord, om de er omfattet af direktivets rammer, eller om de behandles særskilt. Min holdning er den, at det på nuværende tidspunkt er bedst for os ikke at acceptere disse ændringsforslag, som Kommissionen har vedtaget, da vi også skal tage hensyn til forbrugernes/de rejsendes interesser. Vi kan ikke ignorere dem, og jeg tror ikke, at det bliver let for os at forklare dem, hvorfor folk, der rejser på denne måde, skal behandles anderledes - det vil sige værre - end alle andre passagerer. Jeg er derfor helt enig med ordføreren.
Stockmann (PSE).
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, som vi alle ved, optræder overbookning, aflysninger og forsinkelser særlig hyppigt i de sommermåneder, der er umiddelbart forestående. Derfor vil enhver også kunne forstå vores budskab. Det lyder: Passagerer får fremover større retssikkerhed. De får i givet fald en væsentligt bedre service og dobbelt så høj erstatning, og det gælder ikke kun på rutefly, men også på charterfly og i forbindelse med diverse tilbud fra rejsearrangører.
Desværre gælder denne glade nyhed først fra næste sommer for passagererne. Det skyldes delvis den for tiden meget vanskelige situation for luftfartsselskaberne. Samtidig giver det os imidlertid mulighed for i god tid at give alle passagerer den nødvendige information, ligesom da chartret om flypassagerers rettigheder blev slået op i alle lufthavne. Måske finder luftfartsselskaberne også sammen om i fællesskab at indrette en letgenkendelig skranke i hver lufthavn, hvor passagererne kan gøre deres krav gældende. Det nytter jo ikke meget, at folk har alverdens rettigheder, hvis de ikke kender dem, og hvis rettighederne ikke er omsat i praksis på en forbrugervenlig måde.
Vi takker ordføreren for hans arbejde. Han har hele tiden søgt et kompromis og arbejdet godt sammen med alle grupper. Der er dog to punkter, hvor vi afviger fra hans opfattelse. Det ene er charterrejser. Det er ikke helt klart, hvad han egentlig ønsker. Vi holder fast ved, at de ikke hører ind under forordningen, da der findes et særligt direktiv om charterrejser. For det andet vil vi, når det gælder spørgsmålet om erstatning i tilfælde af aflysning, tilslutte os Rådets holdning, der er mere forbrugervenlig end ordførerens forslag.
Udligningsbetalingerne skal være afhængige af informationstidspunktet og af det tilbudte alternativs afvigelse fra den oprindeligt aftalte rejse. Hvad kan forordningen i øvrigt medføre? Naturligvis ville det optimale være, at der fremover skete en kraftig reduktion i antallet af sager. Hvis der ikke er tale om uforudsete omstændigheder, kunne yderligere konkurrence mellem luftfartsselskaberne være med til at sikre øget brugervenlighed. Ud over de nævnte områder kunne der også være tale om pålidelighed ved bagagebefordring og den subjektivt oplevede kvalitet af flyselskabernes servicetilbud. Der er i Europa brug for rangordning efter brugervenlighed ligesom i USA.
Det er, som det allerede er blevet sagt, rigtigt, at vi har brug for sammenlignelige regler for alle trafikmidler. Vi skal imidlertid ikke afvise bestemmelser for lufttrafikken, blot fordi vi endnu ikke har fået indført regler for andre trafikmidler.

Vermeer (ELDR).
Hr. formand, fru kommissær, hr. ordfører, mine damer og herrer, beskyttelse af passagererne er et spørgsmål, der ligger mig meget på sinde. Jeg har ikke desto mindre i ganske lang tid haft betydelige forbehold over for dette forslag. Jeg har forsøgt at omsætte disse forbehold i ændringsforslag både nu og under førstebehandlingen. Forslaget er bestemt et stort fremskridt for de europæiske flyrejsende, men det er ikke hele historien. Jeg tror ikke, at forslaget vinder nogen priser som model for en klar lovgivning. Det, der bekymrer mig meget, er, at hele luftfartssektoren skæres over én kam. Der tages ikke hensyn til forskelle og forretningspraksisser i de forskellige luftfartsnicher på det europæiske marked. Ruteselskaber, regionale luftfartsselskaber, rejsearrangører og lavprisselskaber samles alle under én hat.
Jeg finder det særligt beklageligt, at Europa-Kommissionen ikke har gennemført en seriøs forhåndsvurdering af følgerne af de påtænkte foranstaltninger. Det er meget underligt, da den administrative byrde bliver enorm. Som liberal går jeg meget ind for en liberalisering af det indre marked. De fleste af deltagerne på dette marked er lavprisselskaber, og det er netop dem, der bliver hårdest ramt af denne ordning. Det fortjener passagererne ikke - da det er dem, der i sidste ende kommer til at betale regningen. Kompensationsbeløbet bør stå i forhold til den endelige pris, der betales for billetten.
Der skal udbetales kompensation ved aflysninger af flyafgange. Omfanget forekommer mig at være særlig begrænset. Faktisk er det kun 10 % af de annullerede flyafgange, der berettiger til kompensation. Jeg håber, at vi vil kunne give forbrugerne krystalklare oplysninger, så de ved, hvem der er ansvarlig for hvilken kompensation. Ved aflysninger af flyafgange har passagererne ret til at vide, hvornår de er berettiget til kompensation, og hvornår de ikke er. Det er min væsentligste indvending i øjeblikket.

Maes (Verts/ALE).
Alle, der har været opmærksomme i Parlamentet i denne uge, vil vide, at medlemmerne af Europa-Parlamentet efterhånden tilslutter sig rækken af eksperter i annullerede flyafgange, lange forsinkelser, overbookning osv. på basis af personlige erfaringer.
Mange passagerer føler, at de er oppe imod systemet, og derfor har de fået nok. Hvert år er 250.000 personer ofre for overbookning alene i Europa. Det er imidlertid ikke længere acceptabelt. Fremover skal der ikke blot udbetales kompensation for tab ved boardingafvisning, men også ved aflysning eller lange forsinkelser, og det finder vi meget positivt.
Det er imidlertid endnu vigtigere, at passagererne kan være sikre på deres afgange, og bidragene skal derfor være så store, at virksomhederne har et incitament til at vælge god service frem for kompensation. Vi ønsker, at alt dette ikke blot skal gælde for ruteflyvning, men også for charterflyvning.
Der udbetales ikke kompensation i forbindelse med force majeure. Efter vores mening er det desværre et meget vagt udtryk. Vi ville gerne have det kædet sammen med en definition - f.eks. fra EF-Domstolen - så det får mere konkret substans. En påkaldelse af force majeure må dybest set ikke være en bekvem måde at overlade passagererne til deres egen skæbne på uden kompensation.
Selvfølgelig vil det ofte være vigtigere for passagererne at finde en løsning end at få udbetalt kompensation. Faktisk burde der indføres lignende regler for alle virksomheder, der udfører tjenesteydelser på transportområdet, og så ville vi se langt færre utilfredse passagerer i den offentlige transport.

Booth (EDD).
Hr. formand, jeg vil gerne rejse et spørgsmål, som berører mine vælgere direkte. Helikoptertjenesten til Scillyøerne er en vigtig offentlig tjenesteydelse og afgørende for øens økonomi. Der er intet fornuftigt alternativ, og af og til er det den eneste forbindelse til fastlandet, hvad angår væsentlige nødvendigheder som hospitalsindkaldelser, uddannelse og forretning. Jeg er sikker på, at der må være lignende operatører i Europa, der kunne kaldes sociale luftfartsselskaber. Jeg er også sikker på, at det ikke er meningen, at disse forordninger skal gælde lige så strengt for dem som for fuldt udviklede luftfartsselskaber.
Problemet er de mekaniske driftsuheld. Når man flyver i pendulfart - hvor det ikke er økonomisk levedygtigt at have et reservefly - vil et driftsuheld tidligt på dagen påvirke alle de senere flyvninger. Omkostningerne ved kompensation og bistand forventes at blive så høje, at det ville ramme tjenestens økonomiske levedygtighed, hvorved den måtte ophøre. Hvis det skete, ville det naturligvis få katastrofale følger for alle Scillyøernes indbyggere, uanset om de bruger tjenesten eller ej.
I tilfælde af mekanisk driftsuheld synes der at være visse lempelser i artikel 5 i form af fritagelsen ved usædvanlige omstændigheder. Det er imidlertid ikke klart, om et fly, der bliver uanvendeligt af tekniske årsager, kan betegnes som en usædvanlig omstændighed. Jeg vil derfor anmode kommissæren om at gøre det klart, at tekniske årsager - det vil sige mekaniske driftsuheld - som berører den operationelle sikkerhed, udgør en usædvanlig omstændighed, når de rammer det, jeg har kaldt sociale luftfartsselskaber: Pendulflyvninger til øer og randområder.
Betingelsen er naturligvis, at den lovfæstede rutinemæssige vedligeholdelse er blevet forskriftsmæssigt udført. I den forbindelse anmoder jeg om, at der bliver indført eller vedlagt en passende definition i forordningerne for at sikre, at denne livline, sammen med mange andre, ikke bliver tvunget til at ophøre.
Ferber (PPE-DE).
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, jeg vil godt udtrykkeligt takke ordføreren, hr. Lisi, for den betænkning, han har fremlagt. Dernæst skal jeg ikke undlade at berøre to problemområder.
For det første - og det er gudskelov ikke noget, flypassagererne vil mærke så meget til - ser jeg, sådan som bestemmelserne ser ud i dag, stor uenighed i fremtiden, når det gælder om at definere, om en forsinkelse skyldes flyselskabet eller er uforskyldt. Vi har tidligere på aftenen drøftet et fælles europæisk luftrum. Hvis der er infrastrukturproblemer, vil vi således opleve stridigheder mellem flyselskaberne, flyvelederne og de lufthavnsansvarlige. Jeg håber, vi finder frem til brugbare løsninger. Det er heldigvis ikke flypassagerernes problem, men jeg forudser, at der kan blive tale om et stort problem.
For det andet vil jeg godt tale om charterrejser, om rejsearrangører. Vi har siden 1990 haft et direktiv på området, som giver forbrugerne en høj grad af beskyttelse, og så melder spørgsmålet sig, om en person, der ikke blot har bestilt en flyrejse, men samtidig har bestilt en ferierejse, en overnatning eller et hotel, har brug for ekstra beskyttelse. Jeg er af den opfattelse, at det ikke er tilfældet, og det glæder mig, at der her i Parlamentet er opbakning til dette synspunkt. Vi har for 13 år siden indført udmærkede regler på området, og der er ikke behov for at indføre yderligere bestemmelser nu.
Fru kommissær, jeg beder Dem indtrængende om på grundlag af erfaringerne med denne lovgivningsproces at gribe den internationale aftale om jernbaneforsinkelser, der i sin praktiske udformning er katastrofal og også er katastrofalt gennemført i medlemsstaterne, an på samme måde og foreslå europæiske bestemmelser for ydelse af kompensation i forbindelse med togforsinkelser. Der er et akut behov for handling!

Watts (PSE).
Hr. formand, jeg vil indlede med at takke hr. Lisi på vegne af de millioner af luftfartspassagerer, der vil drage nytte af hans, Parlamentets og Kommissionens arbejde. Dagene med hjælpeløs venten, mens luftfartsselskaber aflyser, forsinker og overbooker flyvninger vil snart være forbi. Efter i årevis at have ladet luftfartsselskaberne sætte dagsordenen vil passagererne endelig få en lovmæssig ret til den kundeservice, de fortjener.
Hvad angår ændringsforslagene, opfordrer jeg mine kolleger til at stemme imod ændringsforslag 21 fra De Liberale. De forsøger at skære kompensationen ned, men kompensationen afspejler besværet, ikke billetprisen.
Jeg håber, at mine kolleger vil støtte ændringsforslag 2. Det udvider bestemmelsen til at omfatte andre transportformer. Jeg takker kommissæren for hendes skrivelse til mig for nylig, hvor hun bekræfter, at hun vil træffe lignende foranstaltninger for internationale rejser med højhastighedstog. Men hvad med internationale færgerejser og internationale busrejser? Vil De, fru kommissær, støtte ændringsforslag 2?
Hvad angår ændringsforslag 18 - sammenlignende præstationstabeller - bør luftfartsselskaber kritiseres med navns nævnelse for dårlige serviceydelser. Vil De støtte det ændringsforslag, fru kommissær?
Endelig vil jeg støtte min sydlige kollega hr. Booth og tale for Scillyøernes helikoptertjeneste. Den er et eksempel på en livsvigtig forbindelse til en øgruppe, som der naturligvis er mange andre af i hele EU. Kan De forsikre os om, fru kommissær, at de ikke bliver straffet for de uundgåelige tekniske problemer, som de løber ind i fra tid til anden?
Ries (ELDR).
Hr. formand, den nye forordning er, som det er blevet sagt, særdeles vigtig for passagererne. Den er også længe ventet, for tjenesternes kvalitet giver, ikke mindst på grund af den hæmningsløse konkurrence selskaberne imellem, fortsat anledning til megen kritik, det er vist ikke nogen hemmelighed. Jeg har forståelse for, at vi ikke skal overregulere på dette felt, men vi skal sikre præcise rammer, når det gælder behandling af reklamationer og kompensation, eftersom passagererne normalt ikke er særlig velinformerede om deres rettigheder i forhold til de stærke og indflydelsesrige selskaber. Det er et synspunkt, flere talere har fremført. Jeg har også forståelse for, at luftfartsselskaberne oplever en vanskelig periode, især efter den 11. september 2001. Men jeg vil gerne rejse et par spørgsmål om boardingafvisning. Overbooking ville i øvrigt være en mere korrekt term, idet den - ganske vist meget ufransk - peger på den egentlige årsag, ja, den strategi, selskaberne i nogle situationer anlægger, og ikke blot på virkningen. Men det er en semantisk parentes.
Under debatten i plenarforsamlingen i forbindelse med førstebehandlingen erklærede Kommissionen, at overbooking var et marginalt fænomen set i forhold til den generelle strøm af luftfartspassagerer. Jeg ville godt vide, om man er sikker på, det er tilfældet. Kommissionen hævder, at den har tal, som viser, at omkring 250.000 passagerer blev afvist i 1999, altså 1,1 ?. Jeg spørger blot mig selv, om statistikkerne er troværdige. Jeg formoder, tallene er oplyst af luftfartsselskaberne selv.
Når jeg rejser disse spørgsmål, skyldes det, at jeg for knap en måned siden selv blev ramt af uheldet på en flyvning fra Nice til Bruxelles med SN Brussels Airlines. Det er ikke her stedet til at gå i detaljer. Vi var seks personer på dette fly, et almindeligt rutefly, som var overbooket. Jeg var en af dem, mens min mand og min syv år gamle søn, som havde samme type billet, bestilt samtidig gennem samme rejsebureau, fik lov til at gå om bord. Et tilfælde ud af 250.000 formoder jeg. At der er tale om en strategi, som det omtalte flyselskab selvsagt ikke er alene om, fik jeg bekræftet af jordpersonalet i lufthavnen og adskillige sammenslutninger, som varetager forbrugernes interesser. Jeg er derfor ikke helt så sikker på, at der er tale om et marginalt fænomen, og jeg glæder mig, som andre talere før mig, over, at den nye forordning indebærer en styrkelse af beskyttelsen af passagerernes rettigheder.

Formanden.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.
Skriftlig erklæring (artikel 120)
Miranda (GUE/NGL).
Denne forordning har som sit eksplicitte formål at beskytte luftfartspassagerer ved boardingafvisning og ved aflysning eller lange forsinkelser. Det forslag, som vi har til debat, indfrier imidlertid ikke ganske dette formål, og de foreslåede ændringer svækker Rådets fælles holdning, der på nogle punkter allerede udgør et tilbageskridt i forhold til Kommissionens forslag.
Vi er bevidste om de vanskeligheder, som flyselskaberne i øjeblikket er ude for, og netop derfor mener vi, at der skal findes en afbalanceret løsning. Vi kan imidlertid ikke acceptere, at det kan være et argument for at udelukke passagerer, der har købt pakkerejser, fra denne forordning og give dem mindre beskyttelse ved aflysning eller for at fjerne passagerernes ret til i stedet at vælge kompensation eller omlægning af rejsen ved lange forsinkelser.
Vi anerkender, at der kan forekomme "usædvanlige omstændigheder", der kan begrunde, at flyselskaberne ikke altid er ansvarlige for forsinkelser eller aflysninger. Disse "omstændigheder" bør dog indskrænkes til meteorologiske eller sikkerhedsmæssige forhold, så det undgås, at passagerernes rettigheder lider skade af rent økonomiske eller kommercielle årsager.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er indstilling ved andenbehandling (A5-0220/2003) fra Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme om Rådets fælles holdning med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets forordning om EF-tilskud til forbedring af godstransportsystemets miljøpræstationer ("Marco Polo-programmet") (5327/1/2003 - C5-0225/2003 - 2002/0038(COD)) (Ordfører: Bradbourn).

Dover (PPE-DE)
Hr. formand, jeg vil indlede med at beklage, at hr. Bradbourn ikke er til stede under forhandlingen. Af helbredsmæssige årsager kan han ikke være her, og derfor vil jeg læse den tale, som han har forberedt, op på hans vegne. Jeg ved, at han er overmåde stolt af at være ordfører for Marco Polo-programmet og ser frem til, at det bliver vedtaget af Parlamentet senere på ugen.
Som han sagde i udvalget tidligere på måneden, følte han, at de tre institutioner ikke var langt fra at nå til enighed, og en grundig gennemgang af den fælles holdning beviser det. Set ud fra Parlamentets synspunkt blev de to udestående punkter, som han mente burde drøftes, afgjort under den uformelle trilog. På grund af den uformelle trilogs succes mente han ikke, at det var nødvendigt med en ny, langvarig forhandling om programmet, som blev vedtaget enstemmigt på det seneste møde i Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme. Som hr. Bradbourn har sagt ved mange lejligheder under udarbejdelsen af dette program, må det ramme en ligevægt, og det mener han fuldt og fast, at denne fælles holdning netop vil gøre. 
At begrave erhvervslivet i endnu mere bureaukrati ville efter hans mening være en helt forkert strategi, uanset at det er nødvendigt at undersøge indgående, hvordan pengene bruges, og hvor virkningsfuldt programmet viser sig at være.
Den fælles holdning vil betyde, at programmet fortsat vil være markedsstyret, hvorved det bliver en glimrende lejlighed til at vise, at EU er forberedt på at hjælpe og ikke lægge hindringer i vejen for erhvervslivet, som det ofte er tilfældet.
Jeg er sikker på, at De alle sammen er klar over, at spørgsmålet om beløbsgrænser er noget, som hr. Bradbourn har kæmpet lidenskabeligt for, ikke bare af hensyn til de utallige små og mellemstore virksomheder i hans egen region West Midland i England, men af hensyn til alle små og mellemstore virksomheder, der, hvis det ikke var for disse lave beløbsgrænser, ville gå fuldstændig glip af en finansiering, som har til formål at hjælpe dem med at nå programmets mål.
Som ordfører mente han, at en nedsættelse af beløbsgrænserne ville kunne foranledige, at virksomhederne kunne samarbejde om at fremme innovative projekter til gavn for transport og naturligvis erhvervslivet som helhed. Hvis de oprindelige beløbsgrænser blev fastholdt, ville de små virksomheder endnu en gang være blevet ignoreret af Europa, som tilsyneladende er mere interesseret i prestigeordninger, der, selv om de ser godt ud, ikke gavner de mennesker, der betalte for dem, nemlig os skatteydere.
De direkte mål med Marco Polo-programmet er at forbedre godstransportsystemets miljøpræstationer og mindske overbelastningen af vejene, om end beskedent. Deres ordfører mener med rette, at nedsættelsen af beløbsgrænserne er meget vigtig for at nå disse mål.
Hans sidste punkt styrker bare hovedmålene med hele dette forslag: at begrænse flaskehalsene. Han var fra begyndelsen enig med Kommissionen i, at overbelastning af vejene truer både miljøet og hele godstransportsektorens drift. Han mener stadig, at det er afgørende, at vi fokuserer på praktiske måder at begrænse disse flaskehalse på, navnlig i havne.
Hvad angår gennemførelsen af dette program, er det sidste, hr. Bradbourn ønsker, at forsinke lovgivningsprocessen unødigt. Som De nok alle er enige i, er dette program ikke bare endnu et stykke lovgivning. Det er et vigtigt budskab til Europas godstransportvirksomheder om, at vi kan og vil hjælpe dem og ikke lægge hindringer i vejen for dem.
Jo hurtigere Marco Polo-programmet bliver iværksat, jo bedre for Europas transportsektor. På baggrund af resultatet af denne fælles holdning og Transportudvalgets enstemmige vedtagelse af den mener hr. Bradbourn derfor, at vi kan gå til andenbehandlingen af Marco Polo-programmet uden de store ændringer.
Slutteligt ville han imidlertid gentage, at det er nødvendigt med en åben tilgang: hellere guleroden end stokken for at opmuntre erhvervslivet til at deltage og føre an. Jeg undskylder igen hr. Bradbourns uundgåelige fravær.
De Palacio
Hr. formand, mine damer og herrer, allerførst vil jeg gerne takke for det arbejde, der er udført af ordføreren, hr. Bradbourn, og for indlægget fra hr. Dover som stedfortræder for ordføreren ved denne fremlæggelse for Europa-Parlamentet.
Mine damer og herrer, jeg vil gerne generelt takke for Parlamentets konstruktive holdning, som takket være en uformel trilog i november sidste år har gjort det muligt at nå frem til en aftale, som vil betyde, at vi hurtigt kan iværksætte Marco Polo-programmet med en bevilling på 75 millioner euro på 4 år. Dette projekt bør lette udviklingen af den intermodale transport inden for EU.
Den intermodale transport er absolut altafgørende, hvis vi ønsker, at vores transportsystemer bliver mere effektive. Den intermodale transport er ensbetydende med at gå bort fra en unimodal indfaldsvinkel til transporten og betragte alle de forskellige systemer og modeller med henblik på at optimere de ressourcer og muligheder, som vi råder over i EU, for at skabe en mere effektiv transport.
Takket være dette program vil vi bl.a. kunne finansiere de første vandmotorveje, som allerede er på vej på den vestlige Middelhavskyst via aftaler mellem Italien, Frankrig og Spanien, og andre projekter af denne art på Atlanterhavskysten sammen med andre projekter, der kombinerer flod- og jernbanetransport og i sidste ende naturligvis også sø- og landevejstransport.
Jeg vil gerne endnu en gang takke for det udførte arbejde. Jeg mener, at det er en god tekst, og at vi har opnået et fornuftigt og velafblanceret resultat. Det, der mangler nu, er med dette og alle andre midler at sætte skub i et konkurrencedygtigt og effektivt transportsystem, der kan tjene den økonomiske effektivitet og vækstudviklingen.

Stockmann (PSE).
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, det er på tide, at støtteprogrammet Marco Polo stilles til rådighed for de europæiske godstransportører. Det forventes i høj grad, det viser de mange ansøgninger, der er kommet i forbindelse med det, der var et mindre udbud. Støtteprogrammet sigter mod præcist afpasset støtte til overflytning fra vejene til de mere miljøvenlige trafikmidler. Således kunne der f.eks. inden for rammerne heraf ydes støtte til en trafikoverflytning til indlandsskibsfart fra Magdeburg eller måske fra Hamburg til Tjekkiet. Katalysatorprojekterne kræver særdeles kreative tiltag mod strukturelle forhindringer. Det vil efter min mening udløse en meget stor efterspørgsel, frem for alt i skinnetrafikken, hvor der er mange velkendte forhindringer.
Marco Polo er dermed også et godt supplement til de jernbanepakker, vi har fremsat. På det tredje støtteområde - fælles læringsprojekter - kunne jeg også godt tænke mig at få de korridorkonferencer, som Parlamentet længe har krævet, for det er tvingende nødvendigt med grænseoverskridende forståelse for en fælles prioritering ved fjernelse af hindringer. Den store efterspørgsel viser ganske vist også, at pengene ikke vil slå til, og vi når næppe vores mål om at stabilisere the modal split fra 1998. Heldigvis er vores ønske om allerede nu at inddrage projekter i de kommende medlemsstater blevet imødekommet. Man skal altså ikke være synsk for at kunne se, at miljøvenlighed og et holdbart transportsystem er emner, der også vil dukke op på den trafikpolitiske dagsorden i den kommende valgperiode.

Pohjamo (ELDR).
Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, jeg vil gerne, på vegne af min gruppe, takke ordfører, hr. Bradbourn, for, at han har forberedt denne betænkning så udmærket og med en sådan beslutsomhed. Der er presserende brug for at nedbringe trængslen og forbedre fragttransportsystemet, særlig set ud fra et miljøsynspunkt, da mængden af trafik vokser. Udvidelsen af EU vil også bringe nye udfordringer, da transportruterne bliver længere.
Vores gruppe støtter Marco Polo-programmet og er tilfreds med Rådets fælles holdning. EU kan skabe merværdi ved at støtte innovative projekter og projekter med ny teknologi. Målet må være at skifte fra de transportformer, der forårsager mest forurening, til andre, mere miljøvenlige former. Ingen transportform bør dog udelukkes fra programmet. En alsidig vifte af transportformer burde være involveret, og det kunne også omfatte landtransport.

Efter min mening er det vigtigt, at vi, samtidig med de nye aktiviteter, også kan støtte forbedringer af det eksisterende arbejde. Her kan ofte opnås forbedringer under mere effektive rentabilitetsforhold end ved iværksættelse af et helt nyt projekt. Ved kun at koncentrere sig om nye projekter er faren for konkurrenceforvridning i forhold til de gamle aktiviteter åbenlys.
Det er blevet besluttet i den fælles holdning, at minimumsgrænserne skal halveres inden for alle kategorier af aktiviteter. Det muliggør også gennemførelsen af innovative projekter, som varetages af mindre virksomheder såsom SMV'er i fællesskab.
Programmets budget er ganske beskedent og målsætningen meget ambitiøs. Jeg tror dog, det er vigtigt, at forordningen nu bliver vedtaget, og at de første projekter er på vej i efteråret. På længere sigt kan man håbe, at Marco Polo vil vise sit værd og opnå yderligere finansiering. Desuden må vi have undersøgt mulighederne for at forøge finansieringen af vigtige projekter, som supplerer det transeuropæiske transportnetværk.

Ortuondo Larrea (Verts/ALE).
Hr. formand, fru kommissær, i dag taler vi om Marco Polo-programmet, der har til formål at reducere overbelastningen på landevejene og bidrage til et effektivt og bæredygtigt transportsystem. Vi vil stemme for den tekst, der er foreslået af Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme, uden at vi dog kan sige, at vi er fuldt ud tilfredse med den.
Det skyldes først og fremmest, at den økonomiske bevilling, som vi anmodede om, af Ministerrådet er blevet skåret ned fra 115 til 75 millioner euro. Denne nedskæring vil efter vores mening forhindre os i at nå målet om at overføre den forventede årlige stigning i den internationale landevejstransport af varer til alternative transportmidler, og denne stigning forventes at være på 50 % frem til 2010. Derfor og i henhold til hvidbogen om transport burde jernbanerne og skibene absorbere varer for 39 % t/km mere, end de gør for øjeblikket, hvilket, når det lægges til deres egen stigning, som nu er på 29 %, ville udgøre en stigning på i alt 68 % i den samlede trafikkapacitet, hvilket efter min mening ikke kan finansieres med et nedskåret budget.
Hvis der med 1 euro givet i støtte, som Kommissionen angiver, kan overføres 500 t, kan der med de 75 millioner euro, som Rådet accepterer, overføres 37.500 millioner t/km i stedet for de 52.250 millioner t årligt, som landevejstransporten forventes at stige med. Det betyder med andre ord, at målene i Marco Polo-programmet ikke kan opfyldes.
Vi er heller ikke tilfredse med, at muligheden for at finansiere handlinger til reduktion og forebyggelse af landevejstransport af varer, uden at det nødvendigvis betyder en overførsel til andre transportmidler, ikke er medtaget. Vi mener, at det er muligt at handle i stadierne, før lastvognene lastes, f.eks. ved at fremme en mere kompakt emballering af varerne, således at de fylder mindre og kræver færre lastvogne.
Endelig - selv om dette kan blive genstand for et helt andet forslag - mener vi, at det også er nødvendigt at overveje den aktuelle model for produktion og distribution af varerne. Selv om vi uden nogen undtagelser virkelig inkorporerer de eksterne transportomkostninger, når vi måske til den konklusion, at vi burde revidere vores teori om stordriftsfordele og fordelene ved koncentrationen heraf.

Formanden.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0223/2003) af Vermeer for Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om beskyttelse af fodgængere og andre bløde trafikanter ved kollision med et motorkøretøj og om ændring af direktiv 70/156/EØF (KOM(2003) 67 - C5-0054/2003 - 2003/0033(COD)).
De Palacio
Hr. formand, allerførst vil jeg gerne takke hr. Vermeer for arbejdet og ordførerne fra de involverede udvalg, hr. Staes og hr. Harbour, for deres indsats for at gennemføre dette forslag hurtigt.
For et år siden fremlagde Europa-Parlamentet for kommissær Liikanen sin holdning til Kommissionens meddelelse fra juli 2001. Jeg vil gerne benytte denne lejlighed til at takke ordføreren fra dengang, fru Hedkvist Petersen, og alle Europa-Parlamentets medlemmer for den indsats, de har gjort på dette område.
I sin beslutning fremførte Europa-Parlamentet især to anmodninger: For det første anmodede Parlamentet om, at der med hensyn til formen blev foreslået en rammelovgivning på dette område, som skulle indeholde en klar og realistisk tidsplan for gennemførelsen af nogle midlertidige og endelig mål samt metoder til overvågning af gennemførelsen heraf, og for det andet anmodede Europa-Parlamentet med henblik på indholdet som langsigtet mål om, at de fire test, der blev anbefalet af Det Europæiske Udvalg for Eksperimentalkøretøjer, eller andre test, der giver samme beskyttelsesniveau for fodgængere, skulle anvendes fra 2010.
Kommissionens forslag til direktiv af 19. februar 2003 er et forsøg på at opfylde Parlamentets ønsker. Vermeer-betænkningen sætter ikke spørgsmålstegn ved de centrale elementer i dette forslag fra Kommissionen. De foreslåede ændringsforslag afklarer eller forbedrer teksten.
Ændringsforslag 1, 2, 5 og 7 understreger, at forslaget er en del af en bredere vifte af foranstaltninger, der har til formål at øge fodgængernes beskyttelsesniveau, og som indeholder aktive sikkerhedsforanstaltninger og ændringer af infrastrukturen. Kommissionen er enig i og accepterer disse forslag.
Ændringsforslag 3, 6, 8 og 16 har til formål at klargøre, at problemet om beskyttelse af fodgængerne kan løses ved hjælp af passive sikkerhedsforanstaltninger eller ved en kombination af aktive og passive sikkerhedsforanstaltninger, og vi accepterer ligeledes disse ændringsforslag, fordi vi er enige i ordførerens kriterium.
Det samme kan jeg sige om ændringsforslag 9, 10 og 11, som vedrører anvendelsen af direktivet og forpligter Kommissionen til at informere lovgiveren om overvågningen af direktivet inden for en fastsat tidsfrist og med specifikation af den komitologiprocedure, der skal følges for at ændre direktivet, hvis en sådan ændring begrænses til at indføre passive sikkerhedsforanstaltninger.
Endelig accepterer vi ændringsforslag 4, hvori der anmodes om, at Kommissionen i fremtiden undersøger muligheden for at udvide direktivets anvendelsesområde til køretøjer med en maksimalvægt på 3,5 t.
Alt i alt accepterer Kommissionen alle de ændringsforslag, der er stillet af Transportudvalget, og ændringsforslag 16. Derimod kan vi ikke acceptere ændringsforslag 12, 13, 14, 15, 17 og 18.
På baggrund af betydningen af dette forslag om trafiksikkerhed og tidsplanen for anvendelse af testene samt forespørgslen om eventuelle initiativer til beskyttelse af fodgængere, som er gået forud for dette forslag, håber Kommissionen, at det kan blive vedtaget ved førstebehandlingen.
Hr. formand, jeg vil endnu en gang takke for det arbejde, der er udført af hr. Vermeer og af Dem alle, mine damer og herrer.
Vermeer (ELDR)
, ordfører. (NL) Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, personligt er jeg glad for, at betænkningen allerede var klar til forelæggelse i dag, og derfor vil jeg rette en særlig tak til alle dem, der har engageret sig i denne opgave. Jeg skal forsøge at være så koncis som muligt under proceduren. Resultatet bygger på fru Hedkvist Petersens betænkning fra sidste år i Parlamentet og den iboende opfordring til vedtagelse af en forordning om frivillige aftaler mellem Europa-Kommissionen og motorkøretøjsindustrien som rammelovgivning.
I betænkningen understreges det, at den testmetode, der anvendes af Det Europæiske Udvalg for Eksperimentalkøretøjer (EEVC), først og fremmest skal være en dynamisk testmetode. Det er en vigtig holdning. I særdeleshed hvis vi taler om at vedtage en lovgivning, der har en komplet overholdelse af denne testmetode som et mål, skal metoden også holdes fleksibel. Jeg mener, at det ved fælles hjælp er lykkedes os. Aktive foranstaltninger og en kombination af aktive og passive sikkerhedsforanstaltninger skal imidlertid fortsat være en mulighed i dette forslag, så det indeholder endnu flere sikkerhedsmæssige garantier end den aktuelt fastsatte metode.
Resultatet af næste års uafhængige tekniske gennemførlighedsundersøgelse, som Europa-Kommissionen for nylig udsendte et offentligt udbud for, bliver vigtigt. I juli næste år skal det være klart, i hvilket omfang bilproducenterne er forpligtet til at gennemføre EEVC-testmetoden. Jeg ønsker derfor ikke at medtage de ekstra ændringsforslag, der nu er blevet fremlagt, da de lægger pres på det kompromis, der blev vedtaget med et overvældende flertal af Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme.
Efter min mening er tempoet i processen særlig vigtigt. Det lykkedes os at skabe dagens resultat på lidt over to måneder. Jeg vil også gerne gøre, hvad jeg kan for at forsøge at gøre denne førstebehandling til den sidste. Den kontakt, vi har haft med Europa-Kommissionen, samt den uformelle kontakt med Rådet indikerer, at vi muligvis vil være i stand til ikke blot hurtigt at gennemløbe proceduren, men også til at afslutte den her og nu, så vi meget hurtigt kan gennemføre virkelige forbedringer i trafiksikkerheden.
Vores ansvar gælder for bilmodellerne. Derudover har vi heldigvis skaffet opmærksomhed om vejinfrastrukturen samt trafikanternes egen opførsel. Det er ikke vores ansvar, men det fortjener en ordentlig omtale.
Jeg glæder mig over kommissærens erklæring, også på vegne af hendes kollega fra Kommissionen, om, at hun er enig i vores fælles begæring om indførelsen af supplerende lovgivning for kategorien af motorkøretøjer op til 3,5 t. Jeg finder det særligt vigtigt, at vi ikke går i stå, men at vi også lægger vægt på og forbedrer dette sikkerhedsmæssige aspekt. Det gælder ikke her, fordi den foreslåede testmetode er afprøvet på køretøjer i kategorien op til 2.500 kg i 20 år.
Derfor har vi i Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme bestræbt os på at skabe et kompromis som foreslået af en række kolleger om netop denne type punkter, så vi ikke forsinker processen, samtidig med at vi også ser fremad mod sikkerheden fremover. Kort sagt har vi haft en meget vellykket proces, specielt fordi alle var villige til at være generøse med deres samarbejde. Det vil jeg gerne takke for.
Harbour (PPE-DE)
Hr. formand, på vegne af Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked vil jeg også takke ordføreren for et grundigt stykke arbejde, en ny analyse af et forslag, som fru Hedkvist Petersen behandlede dygtigt for nogle måneder siden, og som jeg også var involveret i.
Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked har med fru Hedkvist Petersens og hr. Vermeers betænkninger støttet Kommissionens strategi meget. Vi følte ikke, at det var nødvendigt at stille nogen væsentlige ændringsforslag til rammedirektivet, fordi vi mente, at det omfattede den strategi, som Parlamentet havde fastlagt. Hr. Vermeer har lavet nogle værdifulde forbedringer, men uden på nogen måde at ændre kernen i det. Det er vigtigt, og jeg er enig med ham i, at vi ikke bør støtte de øvrige ændringsforslag. Det glæder mig, at Kommissionen accepterer dem, så vi kan komme videre så hurtigt som muligt.
Jeg har et par kommentarer til vores to ændringsforslag, hvoraf Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme var så venlig at acceptere det ene, og også nogle mere generelle synspunkter om hele forslaget. For det første fokuserer den betragtning, som vi foreslog, meget på betydningen af aktive sikkerhedsforanstaltninger, som sammen med passive sikkerhedsforanstaltninger skulle sørge for alle de forbedringer af sikkerheden, som vi ønsker.
Der er sket enorme teknologiske forbedringer i løbet af de sidste par måneder, siden vi kiggede på dette her første gang. Jeg erklærer en interesse i dette, for jeg er maskiningeniør, og jeg har kørt nogle af de biler, som har den teknologi. Det er vigtigt at understrege den praktiske natur af dette. Hvis vi har teknologier, der kan nedsætte kollisionshastigheden ved at føle en forestående kollision eller endog ændre anslagsretningen, vil det være en væsentlig forbedring.
Der er nogle medlemmer af Parlamentet, som synes at mene, at kravene er lette at overholde. Jeg vil slutte med at fortælle om en oplevelse, jeg havde for nylig, da jeg tog til en udstilling for unge designere på Coventry universitet for at se, hvordan unge designere forestillede sig fremtidens bildesign. Det vil interessere kollegerne i dette udvalg at vide, at mange af de unge designere designede fodgængervenlige biler, men de kunne kun overholde EEVC fase II-testenes krav ved at anbringe motoren bag i bilen, så der var stødplads nok foran.
Alle, der tror, at disse fase II-test er en smal sag eller er lette at bestå med den nuværende teknologi, bør undersøge, hvad der sker i den industri, og ikke sidde her i Parlamentet og stille urealistiske ændringsforslag.
Koch (PPE-DE).
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, Kommissionen udnytter ikke altid sin mulighed for at opfylde kravene fra det overvældende flertal i Europa-Parlamentet i en sådan grad, som det er sket i forbindelse med dette rammedirektiv. Jeg takker derfor Kommissionen, men også ordføreren, hr. Vermeer, for betænkningen, der bidrager til indholdsmæssig afklaring.
Hvis vi i Europa-Parlamentet vil være troværdige og pålidelige, skal vi holde os til de krav, vi har stillet inden for rammerne af de frivillige aftaler med den europæiske, japanske og koreanske automobilindustri, og ikke indføre nye, yderligere krav. Nu, hvor vi har det rammedirektiv, vi krævede dengang, har vi den ønskede juridiske sikkerhed, og vi vil fortsat have indflydelse på enhver væsentlig fremtidig udvikling. Samtidig giver vi automobilindustrien den tid og de tekniske muligheder, den har brug for. Yderligere får den et vist spillerum til at forske i nye aktive og passive sikkerhedstiltag, der kan være endnu mere effektive og virkningsfulde. I sidste ende drejer det sig jo om at beskytte mennesker, dels ved at forhindre uheld, dels ved at mindske følgerne af de uheld, der sker, og ikke blot om at anvende bestemte teknikker og procedurer -- uanset om de måtte være dyre og udviklet i den bedste hensigt. Dermed bliver vi i høj grad lydhøre over for borgerne.
Lige til det sidste har der været uenighed om, hvorvidt de fire EEVC-testprocedurer skulle være den eneste tilladte løsning. Sådan som sagerne står i dag, er det uden tvivl den billigste og mest effektive løsning, men også den eneste. Men derfor må vi godt være kritiske. Udviklingen har været mangelfuld, idet der i højere grad tænkes på at beskytte dem, der sidder i køretøjerne, end at beskytte andre trafikanter, som køretøjerne udsætter for fare. Selv forbrugerne har et ensidigt syn på sagen. De er i stigende grad parate til at punge ud til øget sikkerhed i bilen, men påviseligt mindre villige til at bruge flere penge på beskyttelse af fodgængere, cyklister, kørestolsbrugere eller skateboardere. Der skal en holdningsændring til, og den kunne f.eks. sparkes i gang eller hjælpes på vej af en europæisk kampagne.
Vi i Parlamentet må hverken stå i vejen for, at EEVC-testene videreudvikles på et praktisk grundlag, eller for udviklingen af alternative procedurer, der som minimum kan give den samme beskyttelse. På andre meget følsomme områder såsom luft- og rumfart har virtuel simulation for længst holdt sit indtog. Hvorfor skulle sådanne og andre testmetoder ikke kunne bidrage yderligere til sikkerheden i fremtiden - der er jo tale om perioden efter 2010. Lad os med et overvældende flertal sørge for en hurtig gennemførelse af direktivet og dermed bidrage til at redde menneskeliv!

Hedkvist Petersen (PSE).
Hr. formand, tak, hr. Vermeer, for et godt samarbejde i forbindelse med denne betænkning. Jeg er meget glad for, at jeg på PSE-Gruppens vegne har deltaget i kompromiserne om de stillede ændringsforslag, og som jeg nu kan høre, at Kommissionen er klar til at acceptere, og det er jeg meget glad for.
Trafiksikkerheden er vigtig for Parlamentet, hvilket fremgår af betænkningen. Det er vores opgave at varetage trafikanternes interesser, men også at sørge for, at vi får lovgivning, som gør det muligt for industrien at fremstille sikkerhedsprodukter, og det viser sig i forbindelse med dette direktiv. Jeg er meget glad for, at det tredje trafiksikkerhedsprogram er kommet. Jag kan se mange interessante dele i det, og jeg ser frem til fortsat at behandle det her i Parlamentet. Programmet afspejler i høj grad den trafiksikkerhedsdebat, vi har haft i Parlamentet i de seneste år.
Diskussionen om fodgængerbeskyttelse er omfattende. I Parlamentet har vi i halvandet år drøftet dette både i udvalg og på plenarmøder. Det har nu resulteret i et direktiv, det direktiv, som vi krævede sidste sommer. Vi forsøgte virkelig at gøre det muligt for alle parter at bidrage til, at vi får biler, som er så sikre som muligt for bløde trafikanter. Vi opstillede rammer for målsætningerne og gennemførelsen, og vi lagde vægt på Parlamentets rolle i opfølgningen af dette spørgsmål om trafiksikkerhed. Nu har vi fået direktivet, og vi kan se, at der er mulighed for at anvende passive, men også aktive foranstaltninger for at fremme beskyttelsen af fodgængere. Der skal udføres uvildige undersøgelser af fremskridtene, og Parlamentet skal være medbestemmende, hvis der foretages væsentlige ændringer i direktivet. Der kommer desuden ændringsforslag om sportsvogne fra udvalget, de store biler, som vi ved er meget farlige, og som Kommissionen også har gjort opmærksom på i sit trafiksikkerhedsprogram.
Jeg er meget tilfreds med de kompromiser, der er blevet fremlagt. Jeg synes, at det er godt, at vi åbner for aktive foranstaltninger, men vi må ikke glemme de passive foranstaltninger. Vi kan ikke smide barnet ud med badevandet. Jeg har deltaget i kompromiserne og støtter betænkningen. Jeg mener, at vi skal holde fast ved kompromiserne, så det er nok med en førstebehandling, og så vi hurtigt kan få et direktiv igennem. Jeg er meget glad for det. Jeg ser frem til den fortsatte trafiksikkerhedsdebat i Parlamentet. Den er nemlig yderst vigtig.
Meijer (GUE/NGL).
Hr. formand, tidligere var udendørs offentlige arealer først og fremmest fodgængernes og de legende børns domæne. Siden da har bilen gjort krav på en stor del af disse arealer til kørsel og parkering. Det repræsenterer en større fare i specielt de tætbefolkede byområder, men også på smalle landeveje med båndbebyggelse. Faren vokser yderligere, hvis bilerne også har pyntebeslag foran eller bagtil.
Brugen af skarpe pyntebeslag blev forbudt på nationalt plan så langt tilbage som for 40 år siden, men der er fortsat mange producenter og chauffører, der finder bilens ydre vigtigere end andre folks sikkerhed. Det problem kan ikke løses på frivillig basis. Det gælder specielt for montering af de såkaldte safarigitre på energifrådsende jeeps, der vejer op til 3,5 t.
Jeg har presset på for at indføre en lovgivning imod denne tendens - der fortsat var udbredt på den tid - i lang tid i Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme og i Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik. I plenarmødets konklusioner for et år siden krævede Parlamentet et rammedirektiv ud over de frivillige aftaler med europæiske og asiatiske bilproducenter. I dag argumenterer jeg for ændringsforslag hertil, der giver maksimal beskyttelse til folk, der ikke fører motorkøretøjer, i stedet for fortsat at fæste lid til, at motorkørerne f.eks. tænder deres forlygter i dagtimerne.
Van Dam (EDD).
Hr. formand, det glæder mig, at jeg i aften kommer til at tale inden midnat - i går var klokken kvart over 12. Dette direktiv handler om beskyttelse af fodgængere og andre bløde trafikanter ved kollision med et motorkøretøj. Det repræsenterer afslutningen på mange års debat om nødvendigheden og gavnligheden af retsforskrifter om passiv beskyttelse. Selv om resultatet har ringe betydning for balancen mellem fordelene for samfundet og industrien, er det sandsynligvis det bedste, man kan håbe på i øjeblikket. Ud fra dette synspunkt støtter vi dette forslag. Nu er det vigtigt at sørge for, at aftalerne træder i kraft hurtigst muligt.
Det er ikke mit sidste ord i den sag. Udviklingen af systemer, der fremmer sikkerheden, står ikke stille. Vi skal også angive en retning for fremtiden. I den forbindelse ønsker jeg at fremsætte tre bemærkninger.
For det første gælder forslaget for en begrænset del af motorkøretøjskategorierne M1 og N1. Hvis effekten skal maksimeres, skal anvendelsesområdet udvides. Kommissionen skal undersøge de betingelser, under hvilke anvendelsesområdet kan udvides til alle køretøjer i kategorierne M1 og N1.
For det andet skiftede opmærksomheden under diskussionerne om dette forslag fra rent passive sikkerhedsforanstaltninger til både passive og aktive sikkerhedsforanstaltninger. Vi støtter denne tilgang, men vi finder det nødvendigt også at indføre kvalitetskrav for aktive systemer. Det bør ikke være tilfældet, at passive systemer, der opfylder strengere krav, fortrænges af aktive systemer, der ikke er underkastet et fælleseuropæisk kvalitetskrav.
For det tredje må opmærksomheden på aktive sikkerhedsforanstaltninger ikke forsinke ikrafttrædelsen af kravene for passive sikkerhedsforanstaltninger. Som det allerede er blevet sagt, blev der kæmpet hårdt for resultaterne vedrørende den passive sikkerhed. Det vil derfor være godt for samfundet, at disse resultater gennemføres hurtigst muligt. En debat om aktive sikkerhedssystemer vil ikke bidrage hertil.
Til slut vil vi takke hr. Vermeer for den energi og det engagement, han har lagt i dette dokument.

Formanden.
De kan fortælle Deres vælgere, at De startede med at tale om onsdagen og var så ivrig, at De først sluttede om torsdagen!
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.
(Mødet hævet kl. 00.00)

Bautista Ojeda (Verts/ALE).
Vi har forsøgt at nå til et kompromis. Jeg mener, der er to måder at føre politik på. Den ufleksible, som vanskeliggør dialogen, og den fleksible, hvor man giver efter og forsøger at nå frem til en konstruktiv og positiv politik.
Vi foreslår at acceptere en kombination af passive og aktive foranstaltninger (som under alle omstændigheder kunne have været medtaget i et andet direktiv!), hvis vi udskifter EEVC's test, forudsat at disse passive foranstaltninger ikke udgør mere end 25 % af alle målinger. De alternative foranstaltninger til EEVC's effektive test (som har vist sig effektive i over 20 år) ville således ikke afvige fra sidstnævnte med mere end 25 %.
Vi accepterer, at EEVC-testene kan underkastes en ny anvendelighedsundersøgelse (ligesom de alternative foranstaltninger, som industrien måtte fremføre). Betingelsen er, at denne undersøgelse skal være fuldstændigt uafhængig.
Til sidst har vi ønsket at slå fast, at de alternative foranstaltninger under alle omstændigheder skal give samme beskyttelsesniveau som EEVC-testene, således at de beskytter alle de dele af kroppen, der er medtaget i testene.
Jeg mener, at min gruppe har gjort en meget stor indsats for at komme med disse indrømmelser, og jeg håber, De vil acceptere dem, og at de vil forbedre beskyttelsen af fodgængerne.
Bernié, Butel og Esclopé (EDD)
Den fælles holdning vedrørende angivelse af ingredienser i levnedsmidler er tilfredsstillende med en enkelt undtagelse.
Hvad angår produktionshjælpestoffer, bør den fælles holdning ændres. Det er således fuldstændig overdrevet, når der stilles krav om, at mærkningen skal omfatte angivelse af alle stoffer, der er anvendt i fremstillingsprocessen. Især når de pågældende stoffer ikke efterlader sig spor i slutproduktet.
Det er tilfældet, når det gælder visse anerkendte drikkevarer, som udgør eksistensgrundlaget for hele regioner, såsom øl og vin, som således risikerer at skulle mærkes for indhold af æg- og fiskederivater. Det vil kunne ødelægge det gode navn, der knytter sig til disse kvalitetsprodukter, som i århundreder har været indtaget uden risiko.
Der er stillet ændringsforslag, som ligger på linje med de ændringsforslag, vi stillede i forbindelse med afstemningen i Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik, og disse indeholder krav om, at sådanne produktionshjælpestoffer skal gøres til genstand for specifikke videnskabelige undersøgelser for at påvise, at stofferne kan fremkalde allergiske reaktioner.
I øjeblikket findes ingen beviser, kun formodninger. Lad os derfor afvente de første resultater, inden vi fastsætter krav om mærkning for disse produktionshjælpestoffer. Vi går ind for åbenhed og for, at forbrugerne skal informeres om produkternes sammensætning, samtidig med at vi modsætter os overdreven mærkning, som kun vil skade brancher inden for nærings- og nydelsesmiddelsektoren, som er livsvigtige for Frankrig og for en række andre lande.

Formanden.
Tak, hr. Staes. Jeg vil gerne give udtryk for vores fulde sympati med hr. Erkels far.

