Godkendelse af protokollen fra foregående møde
Formanden
Protokollen fra mødet i går er omdelt.
Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg den som godkendt.

Buitenweg
Fru formand, der opstod i går stor forvirring og tvetydighed med hensyn til afstemningerne om ændringsforslag 11 til Virrankoski-betænkningen. Ændringsforslaget fra PPE-gruppen ville fjerne anden del af teksten i betænkningen, mens første del forblev uændret. Hensigten med dette ændringsforslag var tydelig, men det var ikke tilfældet med den måde, hvorpå der skulle stemmes, eftersom de, der havde stillet ændringsforslaget, også anmodede om en delt afstemning om den originale tekst. Også Socialdemokraterne og Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliance havde anmodet derom. EDD-gruppen anmodede om en afstemning ved navneopråb. Nu er sidstnævnte anmodning imødekommet, men det er de andre anmodninger ikke. Tekstændringen er således sat under afstemning på en anden måde, end mange medlemmer med rimelighed kunne have formodet. I min gruppe har 13 mennesker derfor stemt anderledes, end hvad der svarer til deres overbevisning. Forskellen var 16 stemmer, og jeg ved med sikkerhed, at der er sket mindst tre andre fejltagelser. Jeg synes, det er påfaldende, at der netop i forbindelse med et emne, som for mange parlamentsmedlemmer er ømfindtligt, nemlig de absurd høje godtgørelser for rejseudgifter, opstår så stor forvirring. Jeg håber, at den måde, hvorpå afstemningen er gennemført, udgør tilstrækkelig grund til under andenbehandlingen i december at tillade, at den del af den oprindelige tekst, som nu er nedstemt, endnu en gang sættes under afstemning.

Formanden
Jeg vil gerne svare Dem. Deres erklæring vil naturligvis blive medtaget i protokollen for i dag.
Kære kolleger, vi har en gylden regel her i Parlamentet. Vi foretager ikke omafstemninger. Som De sikkert forstår, ville det at foretage en ny afstemning om det samme emne være betænkeligt. Men Deres indlæg medtages naturligvis i protokollen for i dag.

Van Hulten
Fru formand, i protokollen står sætningen: "Eftersom adskillige medlemmer havde anmodet om stemmerettelser under den sidste afstemning, anmodede Van Hulten og Swiebel om, at afstemningen blev gentaget." Dette drejer sig om samme betænkning, som fru Buitenweg har nævnt. Dette stemmer efter min mening ikke. Det drejede sig ikke om, at forskellige medlemmer har anmodet om at kunne ændre deres stemme. Det drejede sig om, at mange medlemmer ikke kunne afgive deres stemme. Jeg vil gerne have, at det gengives i protokollen. For øvrigt må jeg tilføje, at den argumentation, som blev anvendt i går for ikke at stemme på ny, efter min mening heller ikke var korrekt. Jeg forstår den regel, at man ikke kan stemme to gange om samme emne. Efter min opfattelse er der imidlertid slet ikke stemt om dette emne i betragtning af, at mange medlemmer ikke kunne deltage i afstemningen.

Formanden
Jeg tager Deres erklæring til efterretning, og undskyld mig, men vi har også den skik her i Europa-Parlamentet, at man rejser sig, når man har ordet. Det vidste De ikke, men De er nu informeret herom.

Formanden
- Det kan jeg udmærket godt huske. Vi vil rette protokollen i denne forbindelse.

Nogueira Román
Fru formand, jeg vil sige, at det af protokollen fremgår, at jeg i mit indlæg i forbindelse med de grupper, der fremsatte et beslutningsforslag om fiskeriaftalen med Marokko, talte på vegne af Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliance, og det er ikke rigtigt. På det tidspunkt repræsenterede jeg kun de 10 medlemmer, som vi kan kalde Den Europæiske Fri Alliance, og jeg anmoder derfor om, at det rettes i protokollen.

Swoboda
Fru formand, De har netop så rigtigt sagt, at vi aldrig bør stemme mere end én gang. Det gjorde vi ganske vist i går. Der var visse grunde dertil, idet afstemningen ved navneopråb var blevet glemt. Men i går eftermiddags var vi ved afstemningen endnu en gang fristet til at stemme to gange. Fru formand, jeg anmoder Dem om at sige også til Deres kolleger, at vi, når der er stemt én gang, rent principielt lader det blive ved dét og ikke gang på gang igen går ind i debatter om, hvorvidt vi skal stemme endnu en gang. Det princip, De her har gjort opmærksom på, bør vi nøje overholde.

MacCormick
Fru formand, det drejer sig ikke om protokollen, men om det problem, som blev nævnt i protokollen. For mig at se skyldtes de problemer, som mange af os havde i går, at mødeformanden var for hurtig til at afslutte afstemningen. Og folk, der havde fingeren på knappen, opdagede, at deres stemme ikke blev registreret.
Kan formanden og næstformanden ikke tage dette til efterretning og tale med mødetjenesten om behovet for, at der går en vis tid, fra stemmeafgivelsen begynder, til stemmerne optælles?
(Protokollen godkendtes)

Berthu
Fru formand, jeg vil gerne følge op på mit indlæg til forretningsordenen i mandags om en fortegnelse fra det amerikanske handelskammer i Bruxelles, der indeholder meget fejlagtige oplysninger om mig og medlemmerne af min gruppe, men også om flere andre medlemmer af Europa-Parlamentet. Jeg har netop modtaget en skrivelse fra Europa-Parlamentets generalsekretær, hvoraf det fremgår, at der er tale om en misforståelse, og at han aldrig havde troet, at der ville være så tendentiøse informationer i denne fortegnelse. Dette tager jeg til efterretning. Vi er blevet enige om, at han skal skrive til handelskammeret og kræve, at de trækker fortegnelsen tilbage samt kræve en berigtigelse med hensyn til de eksemplarer, der allerede er i omløb. Jeg takker for hans reaktion, som jeg anser for hensigtsmæssig, men sagen er naturligvis ikke afsluttet, fordi man nu må sørge for, at denne fortegnelse rent faktisk trækkes tilbage.

Formanden
- Tak, hr. Berthu. De har ret i, at disse oplysninger var tendentiøse, og generalsekretæren har oplyst mig om, at en skrivelse er sendt af sted.

AFSTEMNING
 - Fiskeriaftalen EF/Marokko

Poli Bortone (UEN), skriftlig. (IT) Det er uden tvivl beklageligt, at Kommissionen først til allersidst inden fristens udløb anmoder om en forhandling, navnlig i betragtning af hele sagens samlede forløb, idet man allerede i de tidligere år har oplevet en konflikt i forbindelse med de institutionelle rammer for høringen og med hensyn til Parlamentets rolle i en aftale, der har nogle vigtige konsekvenser for budgettet.
Den 30. november står nu for døren, og det lader til, at der er indgået en ny aftale, hvilket således er sket med en ringe opmærksom fra Kommissionens side på det økonomiske niveau i regionerne under mål 1 og 2, som i høj grad er afhængige af fiskeriet og derfor er alvorligt bekymrede for bevarelsen af beskæftigelsen inden for denne sektor.
Der er ingen, som ønsker at sætte spørgsmålstegn ved nogle effektive redskaber til et samarbejde med Marokko ved hjælp af forhandlinger, der om muligt styrker både EU's fiskeres interesser og de marokkanske fiskeres interesser, og som understreger den solidaritet, der i øvrigt også har vist sig dagligt inden for andre områder end de rent økonomiske, især mellem landene i Sydeuropa og i Middelhavsområdet.
Den europæiske flåde, som i øvrigt er så omhyggelig med at fiske efter nogle klare miljøbestemmelser - biologisk hvileperiode, fiskemiljøer, forbud mod fiskeri med vod eller trawler osv. har brug for nogle socioøkonomiske kompensationsforanstaltninger som følge af en aftale, der begrænser dens aktiviteter yderligere, herunder forarbejdningsindustriens.
Én ting skal stå klart, nemlig at kompensationerne ikke må ske til skade for landbrugssektoren, der allerede har været udsat for nogle betydelige nedskæringer på budgettet. I den henseende er det ret betryggende med den nye FIUF-forordning, da den foruden følgevirkningerne af de internationale aftaler også omfatter uforudsete hændelser inden for fiskerisektoren.
Til sidst en bemærkning om Parlamentets rolle. Parlamentsmedlemmerne skal være tilknyttet alle forhandlingsprocedurerne som observatører for at beskytte den europæiske fiskerflådes interesser.

Britisk oksekød
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er Kommissionens redegørelse om britisk oksekød.

Fischler
På topmødet i Firenze i juni 1996 blev stats- og regeringscheferne enige om, at en afgørelse om at ophæve embargoen mod britisk oksekød vil blive truffet "udelukkende (...) på grundlag af folkesundhedskriterier og objektive videnskabelige kriterier, og først når Kommissionen efter de gældende procedurer vurderer, at disse kriterier er opfyldt".
Betingelserne i forbindelse med ordningen er meget krævende. Inden ordningen kunne træde i kraft, skulle Det Forenede Kongerige slagte afkom af kendte BSE-tilfælde, selvom det måske i øvrigt ville opfylde betingelserne. Denne frasortering gælder også i forbindelse med nye BSE-tilfælde. De eneste produkter, der opfylder betingelserne, er således: udbenet kød og en begrænset række afledte produkter fra kreaturer på mellem 6 og 30 måneder, som er født efter det effektive foderforbuds ikrafttræden den 1. august 1996. Desuden er der ikke alene strenge krav om, at både kreaturet og dets moder skal kunne identificeres og spores, men der må heller ikke være den ringeste mistanke om BSE hos moderen. Endelig kræves der strenge særkontrolforanstaltninger for hele produktionskæden, og hele kæden skal opfylde alle betingelser.
Disse kontrolforanstaltninger hører ind under de britiske myndigheder. Men inden der blev fastsat en dato for, hvornår der måtte eksporteres i henhold til ordningen, aflagde levnedsmiddel- og veterinærkontoret besøg med henblik på at inspicere ordningen. Konklusionen var tilfredsstillende, og datoen blev fastsat til den 1. august 1999.
Alene i år er der udført to inspektioner i Det Forenede Kongerige, én i april og én i oktober, med henblik på at revidere kontrolforanstaltningerne i forbindelse med den datobaserede eksportordning.
Det franske agentur for fødevaresikkerhed, AFSSA, kom i sin udtalelse af 30. september 1999 om ophævelse af forbuddet mod oksekød og oksekødsprodukter af britisk oprindelse til en negativ konklusion på grundlag af argumenter, der havde at gøre med videnskabelige og kontrolmæssige aspekter.
De videnskabelige aspekter er blevet forelagt Den Videnskabelige Styringskomité til udtalelse. De indledende møder blev afholdt den 14. og 25. oktober inden for rammerne af ad hoc-gruppen om BSE. På disse møder blev AFSSA's dokumentation undersøgt, og der blev også afholdt supplerende høringer af epidemiologer fra det britiske ministerium for landbrug, fiskeri og fødevarer.
En rapport om disse møder med en detaljeret analyse af situationen er blevet forelagt Den Videnskabelige Styringskomité. Komitéen holdt møde i Bruxelles i går og mødes igen i dag for at drøfte og udarbejde en udtalelse. Mødet er stadig i gang.
Jeg har derfor i øjeblikket ingen oplysninger om mødets resultater. Jeg forstår, at min kollega, kommissær Byrne, og Den Videnskabelige Styringskomités formand vil holde en pressekonference kl. 18.00 i Bruxelles om resultaterne af komitéens møde.
Jeg kan forsikre Dem for, at Europa-Parlamentet vil blive orienteret udførligt om Den Videnskabelige Styringskomités konklusioner.

Parish
Fru formand, grunden til, at jeg mener, at Frankrig øjeblikkelig skal ophæve forbuddet mod britisk oksekød, er, at Storbritannien har opfyldt kravene i aftalen fra Firenze.
I aftalen fra Firenze, som blev indgået af EU's stats- og regeringschefer den 21. juni 1996, opstilles der fem forhåndsbetingelser, som Det Forenede Kongerige skal opfylde, før forbuddet mod eksport af oksekød kan ophæves. Det drejer sig om: gennemførelse af en selektiv slagteordning, indførelse af et effektivt kreaturidentifikations- og ­bevægelsesregistreringssystem, som skal være helt på plads, lovgivning om fjernelse af kød- og benmel fra foderstoffabrikker og bedrifter - den er gennemført i Det Forenede Kongerige, men ikke i resten af Europa - effektiv gennemførelse af 30-måneders reglen, der går ud på, at intet kreatur på over 30 måneder må indgå i fødekæden samt bedre metoder til fjernelse af specificeret risikomateriale fra slagtekroppe fra kvæg. Disse betingelser er blevet opfyldt ved gennemførelsen af ovennævnte kontrolforanstaltninger. Ved Europa-Kommissionens inspektionsbesøg er det bekræftet, at de er gennemført fuldt og helt i Det Forenede Kongerige. Det er grunden til, at jeg argumenterer, som jeg gør. Jeg mener, at Kommissionen har vurderet britisk oksekød sikkert og egnet til eksport.
Kommissionen ophævede forbuddet mod britisk oksekød den 1. august i år. Det væsentlige er, at slagtekvæg, der er over 30 måneder gammelt, ikke må indgå i fødekæden i Storbritannien. Der er ikke konstateret et eneste tilfælde - ikke et eneste - af BSE hos kreaturer, der er født efter den 1. august 1996 i Det Forenede Kongerige. Det er meget vigtigt. Intet kreatur på over 30 måneder, og intet tilfælde af BSE hos kreaturer, som er født efter den 1. august 1996.
Der er sket en selektiv slagtning af kvæg, der er født og opdrættet sammen med kreaturer, hos hvilke der er konstateret BSE. Der sker en obligatorisk frasortering af afkom af kreaturer med BSE.
Omkostningerne er enorme for de britiske landmænd. Alene i 1995 eksporterede Det Forenede Kongerige for næsten GBP 500 millioner til EU, hvoraf næsten halvdelen gik til Frankrig. Næsten en halv million kalve blev eksporteret til resten af Europa i 1995, og det er temmelig sigende i sig selv.
Omkostningerne for landmændene ved, at det britiske oksekød og afledte produkter er faldet i værdi, skønnes sammen med omkostningerne ved den ekstra regulering at ligge på GBP 1.000 millioner.
Mens bureaukraterne og politikerne diskuterer, lider de britiske landmænd og deres familier. Da Kommissionen den 1. august i år ophævede sit forbud, ophævede 12 ud af 14 medlemsstater, som Storbritannien kunne eksportere til, deres forbud. Hvis Frankrig sad inde med ny dokumentation om det britiske oksekøds sikkerhed, hvorfor forelagde den franske regering så ikke Kommissionen disse oplysninger, før forbuddet blev ophævet i august 1999 - hvorfor vente til nu og trække sagen i langdrag?
Folk i Storbritannien forventer, at Frankrig efterkommer europæisk ret, og de forventer også, at Europa-Kommissionen resolut bringer det ulovlige forbud mod britisk oksekød til ophør. Det indre marked er af grundlæggende betydning for hele Den Europæiske Unions eksistens, og Frankrigs ulovlige handling bringer hele det indre marked i miskredit.
En verbal krig om, hvis fødevarer er sikrest i Europa, vil kun medføre én ting: at forbrugerens tillid til europæiske fødevarer svækkes, uanset hvor de er fremstillet. Det lærte vi, da BSE i sin tid kom for dagen. Jo længere tid denne strid fortsætter, desto mere sandsynligt er det, at de britiske forbrugere vil boykotte franske fødevarer. Stemningen er ophidset i Storbritannien, og krisen skal løses hurtigt, ellers får vi gengældelsesaktioner på begge sider af Kanalen.
Tre måneder efter, at Kommissionen ophævede sit forbud, behandler Den Stående Veterinærkomité stadig dokumentation om det britiske oksekøds sikkerhed. Det er uacceptabelt. Da Kommissionen ophævede forbuddet den 1. august, anerkendte den, at britisk oksekød var sikkert. Den må nu handle resolut og få Frankrig til straks at ophæve det ulovlige forbud mod britisk oksekød.
Den franske regering må kompensere den britiske oksekødsindustri for den skade, som den er blevet påført. Jo længere tid Frankrig fortsætter denne ulovlige handling, desto værre går det ud over hele Den Europæiske Unions ry.

Donnelly
Fru formand, først vil jeg gerne takke kommissær Fischler for hans redegørelse og sige, at vi gerne vil have, at enten kommissionsformand Prodi eller kommissær Byrne møder op i Parlamentet på onsdag og redegør udførligt for, hvilke foranstaltninger Kommissionen agter at træffe efter offentliggørelsen af komitéens konklusioner senere i dag.
Den nye Kommission skal vise, at den kan handle resolut, og hvis offentlighedens tillid ikke skal svækkes, skal den handle inden for få dage; det må ikke tage flere uger eller måneder. Jeg vil derfor sige til kommissær Fischler, at når De fører drøftelser med Deres kolleger i weekenden, når De ser på de videnskabelige konklusioner - når De træder sammen som kollegium på onsdag - kan vi ikke bruge sniksnak eller udflugter til noget. Vi har brug for resolut handling ud fra en fast beslutning, der tages i Den Videnskabelige Styringskomité senere i dag. Måske kunne hr. Parish sende en kopi af sit indlæg til sin partileder i Storbritannien, da han sørgeligt nok har udtalt sig til fordel for et forbud mod franske produkter i Det Forenede Kongerige. Det, vi ønsker, fru formand, er videnskabelige beviser for eller imod de franske argumenter, og vi ønsker en øjeblikkelig afgørelse.
Vi ønsker ikke det fremmedhad og den chauvinisme, som vi har oplevet på begge sider af den engelske Kanal i de sidste par uger. Vi vil sikre os, at der bliver sørget for landmændene og deres familier. Vi vil sikre os, at forbuddet mod britisk oksekød ophæves.
Al dokumentation peger på, at britisk oksekød nu er det sikreste i Europa, og formentlig det sikreste i verden. Det var Parlamentet, der gennem sit særlige undersøgelsesudvalg om BSE sammen med Europa-Kommissionen anbefalede de foranstaltninger, som nu er truffet med henblik på at garantere sikkerheden for alle i Den Europæiske Union, der spiser britiske produkter og britisk oksekød.
Af hensyn til Den Europæiske Unions fremtid og af hensyn til vores enighed, når vi deltager i handelsrunden i Seattle til november, er det vigtigt, at to af Europas største handelspartnere bilægger deres strid. Er der nogen, som kan forestille sig, hvordan det vil være, hvis Frankrig og Storbritannien stadig strides om så vigtigt et emne, når vi indleder forhandlingerne? Vores modstandere vil bruge det til at skabe splittelse i Den Europæiske Union under disse afgørende forhandlinger.
Fru formand, jeg vil gerne hylde den britiske landmandsorganisation, National Farmers' Union, og de britiske landmænd. I denne uge har vi haft besøg af næstformanden for National Farmers' Union, Tim Bennett. Han mødtes med mine franske kolleger fra Den Socialdemokratiske Gruppe, og han fremførte et overbevisende argument for, hvorfor forbuddet mod britisk oksekød skal ophæves. Han brugte ikke de billige tricks, som vi har overværet for nylig: Den liberale, der slæber en sæk britisk oksekød gennem lufthavnen og håber, at en eller anden stakkels tolder arresterer hende, så hun kan få sit billede i avisen, eller de konservative, der stormede Bastillen for to uger siden i Paris, ligeledes for at få deres billede i avisen.
National Farmers' Union kom her for at mødes med parlamentarikere og repræsentanter for Kommissionen, fordi de har et overbevisende argument. Jeg vil gerne takke de kolleger fra Parlamentet, som mødtes med repræsentanterne og de britiske landmænd og lyttede til deres overbevisende argumentation.
Men jeg vil gerne sige til Kommissionen, at den ansvarsfølelse, som National Farmers' Union viser, har en begrænset levetid. Hvis Kommissionen ikke skrider til handling i næste uge, hvis det varer længere end nogle få dage mere, vil stemningen i Storbritannien slå om. Man vil holde op med at lytte til de personer, som for tiden anbefaler ro og orden og ingen gengældelsesaktioner. Situationen vil uundgåeligt eskalere, og jeg tror, det vil gøre uoprettelig skade på forholdet mellem Storbritannien og Frankrig.
Jeg vil gerne sige til Kommissionen og Parlamentet, at vi i de næste par dage behøver ro: Vi ønsker ingen handelskrig, vi ønsker ikke et eskalerende handelsforbud. Vi ønsker almindelig sund fornuft, og vi ønsker at træffe vores beslutning på et videnskabeligt grundlag, for i de stridigheder, der vil opstå i fremtiden - og der vil opstå mange om fødevaresikkerhed, fordi forbrugerne efterhånden er meget bevidste om, hvad de spiser - er videnskabsmændene og deres objektivitet og uafhængighed af afgørende betydning. Hvem ved, hvilke spørgsmål vi kommer til at forelægge Den Videnskabelige Styringskomité. Det er væsentligt, at vi træffer vores beslutninger på grundlag af videnskabelige beviser, og hvis der i dag blandt videnskabsmændene er et stort flertal for at ophæve forbuddet mod britisk oksekød, forventer vi, at de franske myndigheder handler inden for få dage, og vi forventer, at Kommissionen tager de nødvendige retsskridt, hvis det ikke sker.
Lad mig slutte med at sige, at en ting, som denne strid med al ønskelig tydelighed har vist, er, at det nu er presserende at få et europæisk fødevareagentur op at stå. Jeg vil gerne sige til kommissær Fischler: Når kollegiet træder sammen på onsdag, bedes det hurtigt fremsætte forslag om etablering af et europæisk fødevareagentur, for hvis det havde eksisteret i dag, ville denne strid efter min mening aldrig være opstået.

Lynne
Fru formand, før jeg starter vil jeg gerne sige, at det er lidt morsomt, når hr. Donnelly siger, at folk ikke vil have en handelskrig. Den britiske landbrugsminister, Nicholas Brown, har selv sagt, at han ikke vil købe franske fødevarer.
Jeg er meget skuffet over, at der ikke er fundet en løsning i dag. Jeg håber, at der snart kommer en løsning. Dette gavner hverken de franske eller de britiske landmænd.
Britisk oksekød er sikkert. Hygiejnestandarderne viser, at britisk oksekød er sikkert, og den videnskabelige dokumentation har bevist, at britisk oksekød er sikkert. Andre lande ophævede forbuddet pr. 1. august. Der har ikke været nogen BSE-tilfælde i den relevante aldersgruppe - 6-30 måneder - siden 1996. Slet ingen. Hvorfor har Frankrig så ikke ophævet forbuddet? Jeg har mistanke om, at det er, fordi de har overtaget vores handel.
Næsten 40% af vores handel med EU var med Frankrig. Franskmændene havde ingen indvendinger i maj måned, da OIE vedtog mindre strenge betingelser end dem, der gælder for den datobaserede eksportordning. Men hele denne diskussion understreger behovet for et uafhængigt fødevareagentur på EU-plan. Agenturet ville hindre nationale organer, som meget ofte har politiske motiver, i at udøve en utilbørlig indflydelse. Det ville kunne undersøge praksis i hele Den Europæiske Union. Det ville kunne påvise, at Frankrig hykler, når det opretholder forbuddet.
Jeg har hørt om nogle af procedurerne i Frankrig for tiden. Jeg ved ikke, hvor meget sandhed der er i det, men jeg har hørt om fransk kød med rygmarvsvæv og hjerne, der sælges på markeder - det kunne fødevareagenturet se på; slagtekroppe, der ikke inspiceres af uddannede dyrlæger i Frankrig som i Det Forenede Kongerige; grise, der stadig fodres med knoglemarv - de sager kunne fødevareagenturet også se på; de lavere standarder for bedriftshygiejne i Frankrig; de franske supermarkeder, som ikke forlanger at se pesticiddokumentation. Listen er uendelig, og jeg har endnu ikke nævnt slammen. Den historie har forarget alle. Men jeg er ikke så bekymret over det som over at høre, at franske kreaturer stadig fodres med slagteriaffald og benmel.
Inden der etableres et fødevareagentur, er Kommissionen også nødt til at undersøge alle disse franske tilfælde. Hvis Kommissionen finder det godtgjort på et videnskabeligt grundlag, at Frankrig bryder nogle af reglerne, og at fødevarerne ikke er egnede til menneskeføde, skal Kommissionen gribe kraftigt ind over for dem, ligesom den gjorde i forbindelse med BSE.
Jeg synes ikke, at det var forkert af franskmændene at kritisere visse af Storbritanniens tidligere procedurer i forbindelse med BSE. Jeg mener, at den konservative regering burde have grebet ind noget før. Jeg mener, de burde have afsat flere penge til undersøgelser noget før. Men nu er vi BSE-fri inden for 6-30 måneder gamle kreaturer til eksport. Det er vigtigt at huske på.
Men når dokumentationen fremlægges i morgen og vi hører resultatet, og hvis der ikke foreligger nye videnskabelige beviser - hvilket jeg tvivler på, at der gør - må vi må sikre os, at der øjeblikkelig træffes foranstaltninger mod Frankrig, hvis landet ikke ophæver sit forbud.
Jeg håber, at Frankrig kommer til fornuft. Jeg håber for vores landmænds skyld, for de franske landmænds skyld, for Den Europæiske Unions skyld, og for Kommissionens skyld, at Frankrig kommer til fornuft. Den nye Kommission skal vise, at den kan handle resolut. Hvis den undlader at tage stilling til problemet, hvis den fremkommer med et kompromis, der ikke er videnskabeligt underbygget, vil det gå ud over Kommissionens og dermed hele Den Europæiske Unions ry.

Graefe zu Baringdorf
Hr. formand, hr. kommissær, den franske undersøgelse bekræfter den erkendelse, at der i forbindelse med BSE ikke findes sikre videnskabelige kriterier, hvad angår årsag, overførsel og inkubationstid, heller ikke for de humane BSE-varianters vedkommende. Det eneste, der er nogenlunde sikkert, er, at der ikke forekommer horisontal smitte og overførsel. Denne principielle usikkerhed og risiko også for menneskenes helbred gælder ikke kun i England, men også i Frankrig. Der er hverken i Storbritannien eller i Frankrig eller i andre europæiske lande nogen videnskabelig sikkerhed for, at der ikke er nogen risiko på grund af BSE. Det vil sige, at absolut sikkerhed for ikke at blive smittet med BSE kun findes, hvis mennesker helt giver afkald på animalske æggehvidestoffer, eller mindre rigoristisk hvis de køber ind dér, hvor de ved, at der ikke har været BSE i besætningerne.
Men den tragiske virkelighed er den, at de, der i dag er ramt, højst sandsynligt er blevet smittet mellem midten af 80'erne og begyndelsen af 90'erne. Risikoen for at blive smittet med BSE i Europa i dag er langt mindre, ja meget lille, men der er ingen sikkerhed.
En embargo, et eksportforbud bekæmper ikke sygdommen BSE, men er blot en lokalisering og tillige et middel til at få gennemført de europæiske sikkerhedsstandarder, som Kommissionen har udstedt. Det var tilfældet i Storbritannien, England og Portugal. I vores gruppe har vi altid sagt, at det ikke en engelsk sygdom, men et europæisk problem. På den baggrund er de kriterier, der nu fører til en ophævelse af embargoen, rimelige ud fra de sikkerhedskriterier, Kommissionen har anlagt.
Engelsk oksekød spises også i England og er altid blevet spist i England. De europæiske institutioner, vi, der er politisk aktive på europæisk plan, skal også bære omsorg for de engelske forbrugere. Selvom den nationale forebyggelse i første omgang står i forreste række, er det også vores anliggende. Man kan ikke bare sige, luk så hermetisk af!
Der er åbenbart ikke nogen mulighed for at begrænse BSE-angreb til dele af kroppen, som det hidtil har været drøftet. Som De ved, er der også i blodet fundet BSE eller prioner, som tyder på det, selvom disse test endnu ikke er bekræftet. Det vil sige, at fjernelse af såkaldt risikomateriale ikke giver absolut sikkerhed, men det er alligevel en sikkerhedsfremmende foranstaltning, fordi vi naturligvis i den slagtede krop har en nedadgående linje i angrebet.
Lige to punkter mere angående Kommissionen, hr. kommissær. Gennem vores korrespondance med gruppen ved De også selv, at vi altid har sagt, at ophævelsen af embargoen skal ledsages af indførelsen af test. De har tre bekræftede test, og De bruger dem ikke! Det var en sikkerhedsforanstaltning, hr. Fischler, men det var tillige en psykologisk foranstaltning. Vi kunne have skånet os selv for denne engelsk-franske konflikt - og tyskerne er jo også til en vis grad involveret.
Det andet punkt er, at De ved, at Parlamentet i 1997 ville indføre mærkning af oksekød I, en foranstaltning, der skulle sikre forbrugerne og gøre det nemmere for dem at beslutte sig. Den skulle træde i kraft pr. 1. januar 2000. I stedet for at komme med gennemførelsesbestemmelserne stiller De os nu forslag om at udskyde mærkningen i tre år. Det er ikke nogen tillidsskabende foranstaltning!
Lige et sidste ord om agenturet. Et agentur er fornuftigt og rigtigt. Det kan også godt hedde agentur, men lad os ikke også i denne drøftelse ryge ud på en glidebane, så vi synes, vi skal have et uafhængigt agentur, som Europa-Parlamentet ikke længere har nogen mulighed for at kontrollere. Vi vil kunne kontrollere, her i Europa-Parlamentet har vi også bragt BSE-problemet i orden!

Ainardi
Hr. formand, jeg vil gerne minde om, at Frankrigs beslutning om ikke at hæve embargoen mod engelsk oksekød blot er en anvendelse af traktaten, i henhold til hvilken alle stater har mulighed for at forbyde eller begrænse importen af sundhedsmæssige årsager eller med henblik på at beskytte menneske- eller dyreliv. Personligt glæder jeg mig over, at forsigtighedsprincippet har fortrinsret over den frie handel.
Frankrigs begrundelser er ikke løse påstande, der blot skal dække over en eller anden form for protektionisme. De er baseret på videnskabelige og seriøse argumenter fra AFSSA, det franske agentur for fødevaresikkerhed, der er et videnskabeligt og helt uafhængigt agentur. Dets undersøgelser viser, at BSE-epidemien langtfra er under kontrol. Her er selvfølgelig flere til stede - og jeg vil ikke kaste mig ud i en diskussion om tal - der vil bevise det modsatte. Men det britiske ekspertudvalg anfægter ikke de tal, som også nævnes af direktøren for folkesundheden i Skotland, der erklærede, at han fortsat er bekymret over, at der er en risiko for menneskers helbred i dette land.
Der findes for mange tilfælde af BSE hos kvæg, der er født efter forbuddet mod dyremel. Hvordan kan dette forklares uden at indrømme, at det udryddelsesprogram, der blev iværksat i Storbritannien, endnu ikke er gennemført? Desuden er dyrenes sporbarhed ikke sikret. Der er intet, der gør det muligt at sikre, at kun dyr, der er født efter 1. august 1996, og som er fra 6 til 30 måneder gamle, markedsføres.
I øvrigt er Frankrig ikke det eneste land, der indtager denne holdning. Tyskland har ikke formelt besluttet at hæve embargoen og tøver med at gøre det. Meddelte sundhedsministeren ikke lige, at embargoen ikke bliver hævet inden jul? Det forekommer mig, at Kommissionens beslutning om at hæve embargoen er mere politisk betinget end videnskabelig, som også de forskelligartede analyser og synspunkter i det videnskabelige europæiske udvalg tyder på.
De fejl og mangler, som Kommissionen har været skyld i med hensyn til denne BSE-sag, er mildt sagt ikke noget, der tilskynder mig til en blind tiltro til dens beslutninger.

Men over for den kampagne, der har udviklet sig i den engelske presse, mener jeg ikke, at man skal puste til ilden, som nogle af mine kolleger gør. Jeg mener, at vi må bevare fornuften og bidrage til at bevare overblikket, samtidig med at vi sikrer en bedre beskyttelse af sundheden ved at begrænse risikoen, så meget vi kan. Spørgsmålet om fødevaresikkerhed er blevet altafgørende for vores samfund, jeg vil endda sige et krav hos vores medborgere. Derfor mener jeg, at man må gå over til mere omhyggelige videnskabelige undersøgelser i det videnskabelige udvalg ved at tage alle de senest fremkomne oplysninger i betragtning, alt imens man afventer resultaterne af den screening, som kan anvendes på levende dyr og øge kontrollen på alle niveauer.
Det er kun på disse betingelser, og når der ikke længere er fare på færde, at Frankrig vil hæve embargoen.

Souchet
Hr. formand, der er ingen, der kan anfægte, at Storbritannien fortsat er hjemland for en epidemi, der har ramt halvdelen af landets kvægbesætninger. Antallet af tilfælde af kogalskab vil overstige 3.000 i 1999 på trods af de foranstaltninger, der er truffet siden embargoen trådte i kraft i 1996. Epidemiens hårdnakkethed giver anledning til et frygtet spørgsmål, nemlig om der ikke eksisterer andre måder, sygdommen kan overføres på end dem, der hidtil er nævnt her, nemlig foder bestående af dyremel og overførelse fra moderen.
Over for alle disse grundlæggende spørgsmål, og som det er tilfældet med GMO, må vi altså være meget forsigtige, især fordi vi meget snart vil råde over et effektivt videnskabeligt instrument, BSE-prøven, der vil give os mulighed for at bedømme kvægbestandens sundhedstilstand. Den videnskabelige værdi er fantastisk. Så hvorfor dette hastværk med at gennemføre ophævelsen af embargoen, selvom Storbritannien ikke har oksekød at eksportere, og når disse prøver næsten er godkendt?
Den franske regerings holdning er ikke konsekvent. Hvis regeringen - i stedet for at afstå fra at stemme i Rådet - ligesom Tyskland havde stemt for en opretholdelse af embargoen på grund af manglende nødvendige sporingsmetoder, ville embargoen stadig være gældende, forbrugerne ville være sikrede, prøverne ville opklare sagen, udbruddet af chauvinisme på den anden side af den engelske kanal ville have være undgået til fordel for det store britiske folk, og vores konservative venner ville ikke have behøvet at fornægte det suverænitetsprincip, som de ellers med god grund forsvarer.
Men i øvrigt ser det ikke ud til, at så vigtige spørgsmål med hensyn til den menneskelige sundhed som BSE-spørgsmålet hjælper på fremmødet. Hele spørgsmålet om sundhedsbeskyttelse og fødevarebeskyttelse i forbindelse med vores befolkninger står på spil. Dybest set resulterer krisen således i forhindringer, der både stammer fra Unionen og fra WTO, med hensyn til anvendelsen af forsigtighedsprincippet, og det er kun ved at gå tilbage til et ægte subsidiaritetsprincip - og ikke ved at ødelægge det, som man har gjort det i de ultraliberalistiske og føderalistiske ideologier - at man på hensigtsmæssig vis gennemfører forsigtighedsprincippet.
Med hensyn til fødevaresikkerheden ved vi godt - eftersom Den Europæiske Union er det, den er - at vi i dag kun kan forvente en minimal beskyttelse og en amputeret anvendelse snarere end en udvidet anvendelse. Subsidiaritet forudsætter således, at man straks anerkender, at staterne har ret til at fravige fra enhver harmoniseringsforanstaltning fra det øjeblik, de agter at vedtage mere protektionistiske regler med hensyn til folkesundhed eller miljø. Dette er et vigtigt punkt, der skal medtages på dagsordenen for den næste regeringskonference og således et punkt, der nødvendigvis må genforhandles inden for rammerne af WTO, ellers vil enhver gennemførelse af subsidiaritetsprincippet på europæisk niveau være i fare for at blive omvæltet.
I Marrakech har Kommissionen fået os til at afstå fra vores frihed med hensyn til sundhedsbeskyttelse. Forpligtelsen til at fremsætte et tilstrækkeligt videnskabeligt bevis, der påhviler den aktør, som er opsat på at beskytte sin befolknings sundhed, bremser eller forhindrer i praksis gennemførelsen af forsigtighedsprincippet. Disse foranstaltninger må nødvendigvis ændres, hvis den nuværende krise skal lede os i disse to retninger, der er forbundne. Man kan ikke - som man gør det i øjeblikket - i Seattle anmode om at tage hensyn til forsigtighedsprincippet på WTO-niveau og samtidig nægte medlemsstaterne det. Denne krise, hr. formand, hr. kommissær, vil således ikke have været forgæves.

Farage
Hr. formand, lad mig sige allerede nu, at mit parti, det britiske Independence Party - hvis medlemmer så ofte affærdiges som engelske lokalpatrioter - helt og holdent beklager de udbrud af smålig nationalisme, der er forekommet i Det Forenede Kongerige og Frankrig i forbindelse med denne oksekødsdebat.
Jeg synes dog, det er skæbnens ironi, at EU's institutioner - der indførte forbuddet mod eksport af britisk oksekød i 1996, og hvis formål er at fremme enhed og samarbejde mellem de europæiske nationer - med deres oprindelige handlinger har skabt en politisk situation, som direkte har ført til denne disharmoni.
Mit parti, der ifølge sit valgprogram klart søger Storbritanniens udtræden af EU, bemærker, at hvis Kommissionen helt fra begyndelsen i 1996 havde undladt at blande sig, ville de enkelte nationer have haft mulighed for selv at beslutte, om de ville købe britisk oksekød.
På det tidspunkt var en række lande, navnlig Sydafrika og Botswana, villige til fortsat at købe britiske produkter. Uden EU-forbuddet havde Storbritannien haft mulighed for at udnytte alternative markeder, og denne krise ville ikke være opstået.
Nu har vi et klassisk eksempel på, at medlemskab af EU er dårligt for britisk erhvervsliv. Det bekræfter min tro på, at det er på tide, at mit land indser, at vi er bedst tjent med ikke at være medlem af denne klub.
De fleste i Det Forenede Kongerige troede, at vi tiltrådte et frihandelsområde, men denne krise viser, at det er alt andet. Mens Det Forenede Kongerige overholder EU-retten til punkt og prikke, blæser andre lande højt og flot på reglerne. De "lige vilkår" er omtrent så lige som dækket på Titanic, efter at det ramte isbjerget!
Jeg ønsker således kommissæren held og lykke med hans bestræbelser, men er samtidig bange for, at det ikke vil være godt nok, uanset hvad han gør. Jeg vil for mit eget vedkommende tilskynde min regering til at træde ud af denne klub og ind i den rigtige handelsverden igen.

Martinez
Hr. formand, jeg forstår godt vores engelske venner, ligesom jeg forstår vores portugisiske venner, der også er berørte, ligesom jeg forstod vores belgiske venner i dioxinsagen, og ligesom jeg endnu bedre forstår franskmændene i sagen om slam til gødning.
Men det drejer sig ikke om det samme. Jakob Creutzfeldts er en skræmmende sygdom, der rammer unge mænd og kvinder på omkring 20 år. De mister først bevægelsesevnen, dernæst evnen til at gå, de bliver lænkede til en stol og dør efter seks måneder. Det er sandt, at vores engelske venner har truffet forholdsregler med hensyn til sporbarheden, de har indført et pas for kvæg, dyremel har været forbudt siden 1990, slagtemetoderne er ændret, man har trukket glandler, rygmarv og lymfestoffer tilbage, man eksporterer kun kvæg, der er yngre end 30 måneder. Man har sørget for at reducere konsekvenserne af den forfærdelige fejl, der blev begået af brødrene Demulder i Yorkshire, og som er årsagen til sygdommen. Men der er stadig problemet med slagtning med en særlig pistol, der medfører en overførelse af hjernepartikler eller lymfepartikler til vena jugularis, som er i forbindelse med muskelmassen. Der er stadig 3.000 tilfælde om året i Storbritannien og 40 tilfælde af Jakob Creutzfeldts, der er det maksimalt tilladte. Ikke desto mindre er der stadig 650 tilfælde af BSE pr. 1 million kvæg. Men det kvæg, der eksporteres, er upåklageligt, siger man. Det er meget muligt, men inkubationstiden er 15 til 20 år. Der er ingen kliniske tegn ved eksporten, men kvæget er ved at inkubere, og måske er de englændere, der har spist kødet, det også! Det er ikke desto mindre sandt, at de første gennemførelser af test viser, at det kvæg, der klinisk set er perfekt, i virkeligheden allerede er smittet. De forstår således, at der er en tvivl. Vi troede, at sygdommen blev overført gennem dyremel. Melet blev afskaffet, men sygdommen består. Man troede, at den blev overført fra koen til kalven, og der er utvivlsomt en tredje overførselsvej, måske som for traversyge - i forbindelse med får - gennem jorden, gennem foderstof. Der findes befængte marker, hvor man fjerner en besætning, og når man to år efter genindsætter en ny besætning, bliver denne smittet. Dette er måske også gældende for Jakob Creutzfeldts-sygdommen. Man forstår således, at det franske agentur for fødevaresikkerhed har afgivet en negativ udtalelse. Vi får at vide, at hvis agenturet var europæisk, ville det være anderledes. Jaså? Der er en fransk biolog og en biolog fra Bruxelles. Vi mindes Lyssenko, som i Sovjetunionen forklarede os, at der eksisterede en biologi for proletariatet og en for kapitalismen. Men nej! Biologiens love er de samme overalt i verden. Professor Dormond og Jeanne Bruger Picou er blandt de største videnskabsmænd, som professor Dirringer i Tyskland eller som en af de skotske ejere, der også selv er i tvivl.
Jeg får at vide, at embargoen er hævet, og Frankrig protesterer sammen med Tyskland. Jeg minder Dem om, kære kolleger, at i starten af 1996, da fem tyske delstater nægtede at importere britisk oksekød, indledte Kommissionen en sag mod disse delstater, som ville beskytte deres indbyggere. Dernæst gennemtvang Kommissionen nogle uger senere embargoen og anerkendte, at de tyske delstater havde ret. Men Kommissionen havde selvfølgelig givet efter over for en biologisk politik. Vi er, kære kolleger, alle enige om, at vi ikke vil have amerikansk hormonkød, der er behandlet med somatotropin - et laktationshormon - der ikke findes et eneste videnskabeligt bevis på, er skadeligt. Somatotropin vil fremkalde en yverbetændelse hos køerne, men hvis en kollega her giver sig selv indsprøjtninger med somatotropin, vil hans bryst måske vokse en smule, men han dør ikke af det. Hvordan kan man afvise amerikansk oksekød med amerikanske hormoner og somatotropin, hvor risikoen ikke er fastslået, og acceptere britisk oksekød, hvor risikoen er reel? Hvordan kan Europa inden for rammerne af WTO påkalde sig forsigtighedsprincippet, men nægte at anvende samme princip i sagen om det britiske oksekød? Kære kolleger, der findes et hierarki med hensyn til standarder, og i dette standardhierarki er der først og fremmest sundhedsstandarden og derefter standarden om international handel. Når alt kommer til alt straffes vores engelske venner, fordi de har syndet. En englænder, Ricardo, forklarede os om de internationale handelslove og de komparative fordele. Han forklarede portugiserne, at de ikke måtte lave stoffer, de skulle lave vin, fordi englænderne er bedre til at fremstille stoffer. Jamen, vores kære engelske venner må konstatere, at andre laver bedre oksekød end dem, og måske skulle de holde op med at producere oksekød. Under alle omstændigheder bliver de straffet, fordi de har syndet med en overdreven frihandel og ultraliberalisme, for dette har dybest set været grunden til denne pandemi og zoonose. Vi kan ikke risikere, at 20-årige mænd dør, bare fordi den internationale handel skal blomstre.

Daul
Hr. formand, det bliver svært at slå hr. Martinez' indlæg.
Englændernes voldsomme reaktion over for de foranstaltninger, der er truffet af de franske myndigheder som følge af udtalelsen fra det agentur, der er omtalt her til morgen, forekommer mig at være ude af proportioner. Men man må indrømme, at en embargo på tre et halvt år er meget hårdt, og det, der fejlagtigt kan opfattes som onde hensigter, kan blive dråben, der får bægeret til at flyde over.
Jeg er klar over, at opdrætterne lider, og også jeg har i tirsdags modtaget dem på mit kontor. I øjeblikket forsøger englænderne til franskmændenes bekymring at argumentere mod de sundhedsmæssige bekymringer, der findes med hensyn til kød fra dyr, som er fodret med forbudte stoffer.
Jeg vil gerne alligevel komme med nogle præcisioner. Den første præcision vedrører krigen om oksekødet. Kvæget er ikke blevet fodret med dyremel siden 1990, dette er således ikke længere en del af denne problematik. Den anden præcision er, at der ikke skal være tvivl om, at alle de praksiser, der er afsløret, bør retsforfølges og dømmes. Den tredje præcision er, at Frankrig er det eneste europæiske land sammen med Belgien, der har oplevet en kontrolinspektion fra Kommissionen. Vil dette sige, at englænderne ikke begår overtrædelser, når man nu ved, at eksportørerne ikke tøvede med at eksportere smittet mel, der var forbudt hos dem selv? De eksporterede melet indtil 1990, der er datoen for den europæiske embargo mod disse produkter, til Fællesskabet og endnu længere til andre lande.
Jeg vil gerne tilføje, at Frankrig også har truffet forholdsregler, for når der er et sygt dyr i flokken, bliver alle dyrene slået ned. Vi har haft 22 tilfælde i forhold til flere tusinde i Storbritannien. Man må selvfølgelig også understrege, at de franske forbrugere ikke føler sig særlig sikre.
Eftersom Nordirland er åben og transit gennem Frankrig er tilladt, kan handlen stadig fortsætte med alle de europæiske lande undtagen Frankrig. For min egen information vil jeg gerne her spørge Kommissionen om nogle tekniske elementer. Hvad er det for nogle europæiske lande, der i øjeblikket køber britisk oksekød, og i hvilke mængder? Jeg mener, at dette allerede opklarer sagen. Det er tydeligt, at de franske forbrugere ikke generelt har noget mod britisk oksekød. Man kan bare se på, hvor meget oksekød der sælges for at blive overbevist. Producenterne og forbrugerne skal vide, at den nuværende debat først og fremmest er en debat mellem videnskabelige eksperter, som skal kunne give frit udtryk for deres meninger. Producenter og forbrugere skal også vide, at de videnskabelige data udvikler sig efterhånden, som nye opdagelser foretages.
Jeg ønsker for alles bedste, at en opsporing af sygdomstilfælde iværksættes hurtigt. Efter den videnskabelige debat skal alle på deres niveau påtage sig et ansvar. Det er således et krav, at de europæiske forbrugere skal have sundt kød på deres tallerken. Jeg ville gerne som afslutning sige, at jeg glæder mig over at se, at med hensyn til denne krise har regeringerne og de professionelle organisationer i sidste ende ønsket, at fornuften får overtaget for at fremme en debat, der tydeligvis ikke afsluttes i dag, og jeg anmoder simpelthen de britiske ministre om at tage de samme forholdsregler som de franske.

Roure
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, at garantere fødevaresikkerheden og -kvaliteten er et krav fra os alle.
Derfor har den franske regering oprettet det franske agentur for fødevaresikkerhed med henblik på at opnå en mere videnskabelig vurdering af fødevarerisikoen. Regeringen mente således, at det var nødvendigt, at Frankrig blev udstyret med en instans, som gjorde det muligt at træffe beslutninger på et omhyggeligt videnskabeligt grundlag, og som er fuldt ud uafhængig af magten.
Hvad ville man ikke have sagt, hvis regeringen ikke havde fulgt videnskabsmændenes udtalelser, når deres konklusioner var negative! Det er klart, at vi ikke af den grund må blive helt psykotiske. Der kan heller ikke være tvivl om, at de britiske landmænd, der har lidt meget, og som har gjort en enorm indsats, ikke skal brændemærkes. Vi må ikke ignorere deres fortvivlelse.
På den anden side er der ingen, der kommer urørt ud af en handelskrig, og slet ikke Den Europæiske Union. Lad os ikke give andre våbnene til at slå os, og lad os undgå at blive trukket ind i antieuropæernes spil, som skamløst udnytter situationen. Det er dem, der er imod Europa, som skamløst anvender ethvert påskud til at sætte befolkningen op mod Europa. Det er meget nemt at udnytte følelser, men lad os ikke glemme, at når vi har opnået et frit marked, og når vi kan udveksle varer, er det takket være Europa.
Hvis Den Europæiske Union ikke eksisterede, ville vores grænser over for et sådant problem straks blive lukket, og sådan er det! Vi ville slet ikke være til stede i dag for at forhandle.
Det ledende videnskabelige europæiske udvalg skal udtale sig om holdbarheden af de franske argumenter, for i mandags nåede ad hoc-gruppen, hvor europæiske specialister i sygdomme sidder, ikke til en enstemmig konklusion, og den har videregivet resultaterne af sit arbejde til det videnskabelige europæiske udvalg. Dette udvalg skal således træffe en afgørelse, og vi venter altså alle på udtalelsen fra Kommissionen, der bør leve op til sit ansvar. Vi er overbeviste om, at den vil gøre dette uden at skade et højt beskyttelsesniveau. Det var videnskabsmænds udtalelser, der satte krisen i gang, og det er ved videnskabsfolks hjælp, at vi skal klare os ud af denne krise.
Vi har nu mulighed for at gennemføre prøver, der gør det muligt at finde dyr, der er under inkubation. Vi må finde ud af, om det er muligt at iværksætte hurtigt, for en nulrisiko i sundhed findes ikke, og det er vores pligt at iværksætte alt for at overbevise vores medborgere om, at vi har gjort alt for at undgå fejl og navnlig fejl med hensyn til fødevarer. Kommissionen kan foreslå os supplerende foranstaltninger, som vil give os mulighed for at være helt rolige.
Jeg vil gerne tilføje, at det er klart, at alle må feje foran egen dør, og det gælder også Frankrig. Alle dem, der har været med til at lede vores lande ind i dette gale landbrug, skal på det strengeste fordømmes. I dag er det tydeligt, at kapløbet om profit fører til katastrofer og forfærdelige paradokser. Skønt fabrikanterne ikke tøvede med at gøre drøvtyggerne til kødædere, kender vi stadig til sult i verden.
Videnskabsmændene afgiver deres udtalelser, politikerne træffer deres valg, og disse valg er ikke altid lette at træffe. Problemet er at vide, i hvilken grad man skal påtage sig en risiko, når der er en risiko. Det er derfor, vi har udviklet forsigtighedsprincippet.
Kære kolleger, vi må holde sammen for at klare denne krise, og hvis vi vil klare krisen i god behold, må vi ikke bringe vores fortrolighed i fare. Alle forbrugerne bør vide, hvad de har på deres tallerken, og de skal være sikre på, at de kan stole på os.

Pesälä
Hr. formand, ærede kommissærer, denne diskussion og situation falder på det for EU værst tænkelige tidspunkt og er yderst skadelig. Husk på, kære kolleger, at vi under WTO-forhandlingerne i Seattle bør og skal forsvare den europæiske landbrugsmodel.
Vi har truffet en beslutning om, at britisk kød ikke er underlagt importforbud, og alligevel træffes der inden for EU - EU, som skulle repræsentere en fri økonomisk region på bedste måde - en beslutning om, at det alligevel er underlagt importforbud. En helt ubegribelig situation! Englænderne har allerede måttet lide tilstrækkeligt under BSE-sygens skader. De har gjort alt, hvad de kunne, for at få problemet taget af dagsordenen, og sagen bragt i orden. Det er yderst positivt. Det virker ufatteligt, at vi sammen træffer en beslutning om at frigive eksporten af britisk kød, og alligevel for vores eget vedkommende beslutter, at importen af det alligevel ikke er frigivet.
Tænk på fremtiden, når vi diskuterer udvidelsen af EU. Tænk f.eks. på Polen. Hvis man hurtigt får dets landbrug op på samme niveau som gennemsnittet i EU, vil det næsten kunne komme til at forsørge hele EU alene. Derfor må vi under WTO-forhandlingerne forsvare den europæiske landbrugsmodel, så vi kan sikre eksporten for fremtiden, for i de kommende år og de kommende årtier vil vi ikke kunne finde løsningen på landbrugets problemer på anden måde end gennem eksport. Det er vores udgangspunkt.
Såvel England som Frankrig er på sin vis skyldige - den ene har ikke noget at lade den anden høre. Hvis en fabrik i Finland, mit hjemland, producerede foder tilsat kloakslam, blev den lukket den følgende dag - det er helt sikkert. Det kan ikke lade sig gøre at producere foder af slam. Her i EU får situationen - som blev forbudt allerede i 1991 - blot lov til at fortsætte.
Kære venner, vi må altså gribe i egen barm og overveje, hvilket billede af os selv, vi vil vise udadtil i denne yderst vanskelige og prekære situation, hvor vi skal til WTO-forhandlinger, og hvor vi overvejer en udvidelse af EU og billedet af fremtiden. Denne type kriser må løses meget hurtigt. Det er os, og kun os, der kan gøre det, og vi må gøre det hurtigst muligt.

Hudghton
Hr. formand, det er beklageligt, at vi igen i dag fører denne debat uden en afgørelse fra den komité, der i øjeblikket holder møde i Bruxelles. Det er også beklageligt, at debatten har fået sådan en hysterisk tone i visse dele af Europa, hvilket navnlig skyldes påvirkning fra visse London-baserede medier.
Vi kan alle blive enige om, at spørgsmål i forbindelse med fødevaresikkerhed og folkesundhed skal have højeste politiske prioritet i Europa, men britisk oksekød har, som kommissær Fischler igen i dag har fastslået, opfyldt de målsætninger for folkesundheden, som Den Europæiske Union har udarbejdet. Jeg vil gerne vide, om kommissæren i sin sammenfatning kan sige, at alle andre medlemsstater nu opfylder lige så høje standarder inden for oksekødsproduktion og slagtning.
Jeg beklager også, at man har ladet dette spørgsmål blive fremstillet som en kamp mellem Storbritannien og Frankrig, for det burde være en sag mellem Frankrig og Europa. Den Europæiske Union har opstillet yderst vanskelige betingelser for den britiske oksekødsindustri, betingelser, som er blevet opfyldt, og derfor bør Kommissionen optræde resolut og træffe foranstaltninger til at gennemføre ophævelsen af oksekødsforbuddet.
Min kollega i gruppen, hr. Graefe zu Baringdorf, nævnte i sit indlæg en eller to gange "engelsk" oksekød, men Det Forenede Kongerige består jo af fire forskellige lande, og i Skotland, hvor jeg kommer fra, føler landmændene sig med rette dårligt behandlet, da vi aldrig har haft et stort problem med BSE. De betingelser, som Europa har opstillet, er blevet opfyldt, og vi må stadig ikke eksportere. Vores landmænd undrer sig med rette over, hvad formålet har været med de lidelser, som de har gennemgået i de seneste år med henblik på at opfylde de høje standarder, der er blevet sat, og som er blevet opfyldt. Hvad ville formålet være med endnu flere års diskussioner og etablering af et europæisk fødevareagentur, hvis dets anbefalinger ikke blev gennemført? Sagen er, at hvis vi skal have europæiske standarder, må vi vel have ret til at forvente, at disse standarder accepteres af de deltagende medlemsstater.
Hvad angår fødevaresikkerhed, skal vores forbrugere beskyttes, men forbrugerne har også ret til og er intelligente nok til at træffe nogle valg. Som indbygger i Angus i hjertet af det område i Skotland, hvor Aberdeen Angus-oksekødet kommer fra, er jeg overbevist om, at forbrugerne i Frankrig ligesom andre steder ville vælge skotsk oksekød, hvis de fik lov.

Bordes
Hr. formand, jeg vil først og fremmest gerne slå fast, at jeg går ind for forsigtighedsprincippet på dette område, hvor forbrugernes sundhed er direkte truet, men diskussionen her i dag mellem tilhængerne og modstanderne af embargoen er det rene hykleri. Alle ved, at gode og dårlige argumenter for beskyttelse af forbrugerne først og fremmest tjener som ammunition i en handelskrig og som argument for fordækte manøvrer i forbindelse med indenrigspolitik. Det er således det rene hykleri at tale om landmændene og deres interesser og - mere eller mindre udtrykkeligt - at sætte dem op mod forbrugernes interesser uden at afsløre de store kapitalistiske grupper af producenter og leverandører af foder til kvæg.
Her i Parlamentet hører vi ustandseligt lovprisninger af virksomhedernes konkurrencedygtighed, af deres rettigheder og selv af deres pligt til at forbedre deres udbytte. Men dette er netop resultatet af et kapløb mod større udbytte på et område, der berører sundhedssikkerheden og fødevaresikkerheden! Sammen med den kræftfremkaldende asbest, udgør spongiøse encephalopatier en tidsindstillet bombe, som tillades i medfør af den kapitalistiske forvaltning af industrien.
Uanset om Europa-Parlamentet tager stilling for eller imod embargoens ophævelse, er man stadig ikke kommet til problemets kerne. Der vil stadig være virksomheder, der sparer på de nødvendige investeringer til undersøgelse af faren ved nye produkter. Der vil stadig være virksomheder, der - som asbestvirksomhederne - fortsætter med at skjule farerne for virksomhedens arbejdere og for forbrugerne, virksomheder, der helt bevidst fortsat vil forgifte og endda dræbe for at tjene lidt flere penge.

Berthu
Hr. formand, efter hr. Souchets og hr. Martinez' indlæg for bevarelsen af den franske embargo mod britisk oksekød, vil jeg blot tilføje tre overvejelser, der er set ud fra et juridisk, et moralsk og et politisk synspunkt.
Set ud fra et juridisk synspunkt er det klart, at den franske lov af 1. juli 1998, hvormed agenturet for fødevaresikkerhed oprettedes, forudsætter, at Frankrig råder over en suveræn beføjelse til at beskytte borgernes helbred. Det er ligeledes klart, at der af artikel 95 i traktaten, som blev styrket med Amsterdam-traktaten, fremgår det modsatte ud fra et absurd ønske om ensretning. Denne type modsigelse mellem national ret og fællesskabsret findes også inden for jagtområdet og inden for mange andre områder, og det virker som om, regeringerne underskriver abstrakte europæiske forpligtelser, som de dernæst i praksis opdager de uheldige konsekvenser af. I denne type modsætninger kan den ultimative reference kun være den enkeltes befolknings frie valg, ellers vil det europæiske system eksplodere.
Det er også nødvendigt at tage det moralske aspekt i denne sag i betragtning. Der findes selvfølgelig et øvre moralsk princip, som kræver, at en regering beskytter de vitale interesser i befolkningen. Men man må heller ikke glemme, at katastrofen med kogalskaben, der ramte vores britiske partnere, kunne have ramt et hvilket som helst land i EU, for vi praktiserer den samme unaturlige produktbaserede landbrugspolitik, som i stadig højere grad underkastes den frie verdenshandel.
Med hensyn til denne politik har alle landene et fælles ansvar. Det vil jeg ikke sige om alle sektorerne i vores europæiske forbindelser, jeg vil heller ikke sige det om vores forbindelse til tredjelande, men inden for Den Europæiske Union er der utvivlsomt en fælles landbrugspolitik, og alle har et ansvar for denne politik. Det er derfor, vi mener, at det må være en naturlig ting, at der af det europæiske budget fremgår en indsats til fordel for engelske opdrættere. Og hvad man end siger, har vi råd til det! Det er ganske kort tid siden, kære kolleger, at føderalisterne i Europa-Parlamentet fandt en måde til at hensætte EUR 60 millioner - jeg siger EUR 60 millioner - til en fælles statut for medlemmerne, der er fuldstændig værdiløs, og som i øvrigt endnu ikke er besluttet.
Og til sidst det politiske niveau, den politiske overvejelse: Hvordan kommer vi ud af det? Ja, ud over de godtgørelser, som jeg netop omtalte, tror jeg ikke, at der er anden udvej på denne sag end de screeningsprøver, som snart skulle være tilgængelige. Indtil da skal forsigtighedsprincippet gælde, ellers undergraver man borgernes tillid i endnu højere grad.
Mere generelt bør vi undersøge nødvendigheden af et kvalitetslandbrug, der overholder miljøet og respekterer forbrugernes sundhed og sikrer vores fødevareuafhængighed. Men dette landbrug har brug for en fællesskabspræference, som vi nu må forsvare i Seattle.
Jeg tror, det vil være en stor fordel for debatten i dag, hvis vi blev enige med englænderne om at anerkende, at dette er en primær målsætning.

Keppelhoff-Wiechert
Hr. formand, hr. kommissær, videnskabelige undersøgelser i Frankrig har angiveligt bragt nye erkendelser inden for BSE-problemet. Angiveligt! Jeg er ikke videnskabsmand, jeg er landmand, forbruger og politiker, men jeg siger helt åbent til Dem, at jeg ikke tror særlig meget på videnskaben, for det sker for ofte, at videnskabsmandens resultat falder ud til ordregiverens fordel. Det er der utallige eksempler på i dagligdagen. Jeg vil straks nævne et eksempel. Vi venter meget spændt på Den Videnskabelige Komités resultat, og jeg tror, vi vil fortsætte denne drøftelse i aften og i næste uge i Bruxelles.
Vi kender alle talemåden "to jurister, tre meninger". I min kommune siger man: to videnskabsmænd, to meninger. Hvorfor? Vi ledte engang efter et sted til en losseplads, fordi det påtænkte sted ikke kunne godkendes. Amtets videnskabsmand sagde, at undergrunden var sikker. Videnskabsmanden i den kommune, der ikke havde villet godkende placeringen sagde, at undergrunden var lige så sikker som et badekar uden prop!
Jeg erkender, at dette emne virkelig er alt for alvorligt. I formiddag kan vi meget følelsesladet drøfte dette BSE-emne, men det hjælper hverken de britiske landmænd eller de europæiske forbrugere. Det hjælper heller ikke meget, når vi i vores egenskab af medlemmer af Europa-Parlamentet henleder opmærksomheden på de aktuelle overtrædelser af bestemmelserne om det indre marked. Overtrædelse af traktaten er et vigtigt emne for os alle i europapolitikken, men som medlem i den region, hvor jeg er valgt, kan jeg for øjeblikket ikke holde mig uden for den politiske debat om dette emne med denne argumentation.
Mens vi drøfter emnet her, jager vi yderligere et antal forbrugere fra kølediskene med kød. Så sent som på det sidste plenarmøde gik vi igen kraftigt ind for øget fødevaresikkerhed og mere forbrugerbeskyttelse. Formanden for Kommissionen, Romano Prodi, gjorde det under debatten klart, at han ville gøre fødevaresikkerheden til et kardinalpunkt, og at Kommissionen var rede til og nødt til at indlede et nyt kapitel i forbrugerpolitikken. Den seneste udvikling i BSE-krisen, i the beef war, der jo ikke kun er en sag mellem Frankrig og Storbritannien - også i Tyskland noterer vi for øjeblikket en meget afvisende holdning i delstaterne - gør det klart, hr. Fischler og også hr. Byrne, hvad det er for en vanskelig opgave, vi står over for, og at der venter os en kæmpemæssige udfordring i form af en ansvarsbevidst og gennemskuelig forbrugerpolitik.
Økonomiske interesser er den ene side af medaljen, forbrugerbeskyttelse den anden. Alligevel mener jeg - selvom jeg indledningsvis sagde, at jeg som et praktisk betonet menneske har mit hyr med resultaterne - at vi skal tage myndighedernes betænkeligheder særdeles alvorligt. Jeg er spændt på resultatet i aften!

Whitehead
Hr. formand, ligesom hr. Graefe zu Baringdorf, som talte tidligere, har jeg været medlem af det særlige undersøgelsesudvalg om BSE. Han kan bekræfte, at vi tilføjede en hel række særlige beskyttelsesforanstaltninger, som var nødvendige, før britisk oksekød igen kunne anses for sikkert. Disse foranstaltninger er alle blevet vedtaget sammen med de fem betingelser i Firenze-aftalen. Først da, med tre års forsinkelse, blev oksekødsforbuddet ophævet på de nøje kontrollerede vilkår, som andre har beskrevet her under forhandlingen.

Det logiske skridt i den sag, som nu forelægges Den Videnskabelige Styringskomité, er, at vi faktisk bør underkende dens tidligere høringer og genindføre oksekødsforbuddet over hele Europa. Hvad kunne Den Videnskabelige Styringskomité ellers sige, hvis den skulle æde alle sine tidligere ord i sig? Det, vi burde gøre, er helt sikkert at bygge videre på den type sikkerhedsforanstaltninger, der blev indført i Det Forenede Kongerige som følge af BSE-katastrofen. Det betyder, at vi skal tage udgangspunkt i den aktuelle situation og ikke se tilbage, men spørge, hvordan vi kan indbygge yderligere beskyttelses- og sikkerhedsforanstaltninger, når de er udarbejdet, og i højere grad gøre opmærksom på vigtigheden af at studere visse af dem, navnlig undersøgelser af kvæg før og efter slagtning.
Andre har under denne forhandling allerede nævnt, at vi burde have et europæisk fødevareagentur, der skulle undersøge, hvilken slags foranstaltninger vi har brug for. Det ville omfatte ting, som endnu ikke findes i andre europæiske lande. Det ville omfatte fjernelse af kød- og benmel fra hele foder- og fødekæden. Det sker ikke i visse andre lande. Det betyder omhyggelig udskillelse af risikomateriale, hvilket heller ikke er helt gennemført. Det betyder strenge forholdsregler mod den type ulovlig praksis, som Kommissionen meget hurtigt opdagede i sagen om forfalskning af den bovine fødekæde med menneskelige og animalske affaldsprodukter, som fandt sted for nylig i visse andre lande.
Forsigtighedsprincippet skal præge vores politik, men det skal ske på grundlag af fælles principper, et hierarki af standarder, hvor sundhed er placeret øverst. Derfor var Det Forenede Kongeriges regering den første til at indføre idéen om et fødevareagentur, mens Europa stadig taler om det. Derfor omfatter den datobaserede eksportordning udtrykkeligt ikke ting, hvorom der stadig hersker eller har hersket skyggen af tvivl, herunder ikkeudbenet kød.
Fru Roure berørte faren for fremmedhad under denne forhandling. Jeg vil gerne hilse hendes indlæg velkommen. Det var i høj grad i den britisk-franske entente cordiale's ånd. Det ville være forfærdeligt, hvis vi på dette stadie skulle forfalde til chauvinisme på den ene eller den anden side af Kanalen. Jeg er enig med formanden for National Farmers' Union i Storbritannien, der i denne uge har udtalt, at det, som gjorde ham mest vred, var de folk, der forsøgte at mele deres egen politiske kage på baggrund af den tragedie, der har ramt hans medlemmer.
Konflikten mellem to medlemsstater på grund af dette ensidige forbud kan blive katastrofal. Den vil skade det indre marked. Den vil koste arbejdspladser, hvis der bliver tale om gensidige sanktioner og forbud, og den vil være ydmygende for os, hvis vi møder op i Seattle som en bittert splittet og stridslysten flok, når vi har brug for at gøre fælles front mod USA.
Vi har forstået, at kommissær Byrne vender tilbage fra Dublin til Bruxelles i dag for at lede en pressekonference med hr. Pascal, når Den Videnskabelige Styringskomité aflægger beretning. Han ved nøjagtig, hvad problemet betyder for Kommissionen og det europæiske samarbejde. Jeg vil gerne bede Dem, kommissær Fischler, om at fremsige dette dystre vers fra et engelsk digt for ham: "the best lack all conviction and the worst are full of passionate intensity" - de bedste mangler enhver overbevisning, og de værste er opfyldt af lidenskabelig intensitet. Vi vil gerne se en lidenskabelig intensitet hos de bedste i denne sag. Vi vil gerne se folk samles og hjælpe Europa med at samles om den type initiativer, som Parlamentet har efterlyst, og som det særlige undersøgelsesudvalg har efterlyst, og som er det eneste, der kan hindre, at vi degenererer og bliver til et Europa, hvor den europæiske idé går tabt.

Isler Béguin
Hr. formand, hr. kommissær, det er sandt, at vi i dag ikke er særligt stolte af den situation, som landbruget befinder sig i. Men De kan være ganske rolig, jeg udtaler mig ikke kun som franskmand, men først og fremmest som miljøforkæmper og som europæer. I denne forbindelse forsvarer jeg miljøet og navnlig forsigtighedsprincippet både på vegne af Storbritannien, Frankrig, Spanien og landene sydpå. Vi mener, at dette forsigtighedsprincip er en politisk linje, der skal følges for netop at sikre fødevaresikkerheden. I Frankrig nedsatte man under pres fra befolkningen, forbrugerne, miljøforkæmperne og De Grønne dette agentur om fødevaresikkerhed. Agenturet fremsatte en udtalelse, og regeringen har selvfølgelig fulgt den. Man kan ikke forkaste den franske holdning i betragtning af, at vi på europæisk niveau anmoder om nedsættelsen af et lignende agentur. Jeg håber selvfølgelig, at de europæiske parlamentsmedlemmer og Kommissionen vil følge de udtalelser, dette kommende agentur måtte fremsætte, når det engang er iværksat. Men man må tænke på landmændene. De oplevede et jordskælv som følge af kogalskaben, og de har knapt rejst sig. I dag er det fuldstændig uacceptabelt at forværre situationen ved at sætte befolkningen op mod et erhverv i Den Europæiske Union. Man kan godt forstå de engelske landmænds forvirring. Men man må huske på, at landbrugspolitikken, der er ansvarlig for den situation, som alle de europæiske landmænd befinder sig i - eller en god del af dem - er en politik, der er lagt an på produktion. Det er således i dag vores ansvar langt om længe at ændre Den Europæiske Unions landbrugspolitik radikalt. Desuden har vi vedkendt os vores ansvar over for WTO, og er den situation, Den Europæiske Union står i over for USA, ikke den samme som Frankrigs nuværende situation over for Europa? Vi kan ikke på den ene side forkaste WTO's såkaldte lovgivning med hensyn til det amerikanske hormonkød, og så på den anden side påberåbe os vores europæiske nationalitet med henblik på at fornægte det forsigtighedsprincip, som Frankrig foreslår. De Grønne anmoder Kommissionen om konkrete og hurtige forslag, selvom eksperterne i dag endnu ikke har udtalt sig.
Hr. kommissær, De kender situationen, og det er ikke en ny situation. Det er yderst vigtigt at fremsætte forslag for at berolige de europæiske forbrugere og landmænd.

Seppänen
Hr. formand, i England har kreaturer fået foder med hakket kød fra dyrekadavere, og de fremmede prioner har forårsaget BSE-syge. I Frankrig er dyrefoderet blevet iblandet kloakslam, som også indeholdte menneskeafføring, på grund af dets indhold af urinsyre. I Belgien er dyrefoderet blevet iblandet fedt, som ved opvarmning danner dioxin.
EU og kommissær Fischler, som er ansvarlig for landbruget, har en stor del af skylden i mange af problemerne, men i disse sager er de rigtige skyldige de nationale regeringer. Grundproblemet er dyrefoderet. Det er det vigtigste led i levnedsmiddelkæden. Løsningen på dette problem er ikke oprettelsen af en armé af embedsmænd til at kontrollere, hvad der foregår på jordbrugene. Løsningen er national. Man må betro de nationale myndigheder at kontrollere jordbrugene og deres produktion. Måske finder man også på denne måde de ulovligt anvendte hormoner. I hvert fald afgøres denne sag bedst ved at tage oprindelsesmærker i brug.

Fiori
Hr. formand, Frankrigs embargo mod engelsk kød rejser efter min mening to spørgmål, som begge er af betydelig vigtighed og væsentlige for Unionens fremtid. På den ene side er der behovet for at underbygge selve Den Europæiske Unions eksistens, idet at man i alle medlemsstaterne gennemfører de beslutninger, der er truffet i de kompetente institutioner om EU-relevante emner, og navnlig i tilfælde som det, vi drøfter i dag, der risikerer at svække en af de grundlæggende forudsætninger for selve Unionen, nemlig varernes frie bevægelighed. Og på den anden side er der nødvendigheden af at beskytte forbrugerne, hvilket er en af de absolutte prioriteringer, og som er af en sådan vigtighed, at den også retfærdiggør nationale valg, der er i modstrid med fællesskabsbeslutningerne, såfremt disse valg er begrundede set ud fra et videnskabeligt og sundhedsmæssigt synspunkt.
Den foretagne vurdering af begge spørgsmål må ikke reduceres til, at man i Parlamentet indtager nogle specifikke holdninger for eller imod Frankrigs beslutning. Det er nemlig andre institutioners opgave at træffe afgørelse om antageligheden af retsgrundlaget og ikke mindst af de franske myndigheders sundhedsmæssige begrundelser, og i den forbindelse venter vi spændt på kommissær Byrnes pressekonference i eftermiddag. En detaljeret parlamentsforhandling, der fører til formuleringen af en politisk vurdering af nogens handlemåde, ville være malplaceret, og frem for alt ville den ikke gavne de europæiske institutioners overordnede måde at fungere på. Det ville til gengæld være hensigtsmæssigt og ønskeligt også at benytte disse lejligheder til at genoptage fællesskabsinstitutionernes opbygningsarbejde, hvilket Parlamentet - i kraft af mandatet fra alle de europæere, det repræsenterer - skal påtage sig, idet det integrerer den rolle, de nationale regeringer hidtil har spillet, i opbygningen af Fællesskabet. Parlamentet skal desuden i stadig større grad spille den rolle som modvægt til den udøvende magt, det vil sige til Kommissionen, som er karakteristisk for alle moderne demokratier.
For at vende tilbage til dette specifikke tilfælde mener jeg, at Parlamentet ikke bør anmode Kommissionen om at foretage undersøgelser med hensyn til eksistensen af anbefalinger fra de nationale agenturer for levnedsmiddelsikkerhed, der er i modstrid med EU's beslutninger. Jeg er snarere af den opfattelse, at Parlamentet bør bede Kommissionen og andre kompetente fællesskabsinstitutioner om at redegøre for, hvad der er sket i forbindelse med disse anbefalinger, så Parlamentet bliver i stand til at fremsætte nogle kritiske vurderinger, der tjener som forberedelse til forbedringen af den gældende EU-lovgivning på området.

Stevenson
Hr. formand, jeg har virkelig nydt nogle af indlæggene i dag, ikke mindst hr. Donnellys indledende indlæg, hvor han tilsyneladende kritiserede den franske og britiske regering for ikke at have opnået en løsning på denne eskalerende handelskrig. Jeg vil gerne minde hr. Donnelly om, at regeringen i Frankrig og Det Forenede Kongerige begge er socialistiske regeringer. Det er netop blevet afsløret, at landbrugsministeren fra hans eget parti i Det Forenede Kongerige ikke engang har været i dialog med sin kollega i Frankrig, hvilket er latterligt i betragtning af, hvordan stemningen bliver mere og mere ophidset, efterhånden som denne handelskrig skrider frem.
Men jeg kan til dels forstå den vrede, som landmænd og forbrugere i Storbritannien føler, når de hører, at slam har fundet vej til foderstoffer i Frankrig, når de hører, at den britiske regering har haft kendskab til dette siden juni, men har valgt ikke at påtale sagen over for Europa-Kommissionen, og når de ved, at vi i Storbritannien stadig slagter 60.000 kreaturer om måneden, fordi de er over 30 måneder gamle og ikke må indgå i fødekæden. I øvrigt er der tale om fuldstændig sundt og rask kvæg. Kvæget brændes efter slagtningen, hvorefter asken henkastes på lossepladser. Det vil blive betragtet som en af de største fejltagelser i landbruget i hele dette århundrede.
Der opstår vrede, når vi ved, at der også er BSE i Frankrig - 22 tilfælde til dato i år. Alligevel finder selv sårede og syge kreaturer, som dør på bedrifterne, vej til destruktionsanstalterne, og talg fra disse kreaturer finder vej til medicinalindustrien, til kosmetikindustrien og således til fødekæden. Som andre talere har nævnt, er der ikke tale om lige vilkår.
Jeg håber, at vi kan finde en diplomatisk løsning, og vi må gøre alt, hvad der er i vores magt for at finde en. Jeg appellerer til Kommissionen og den britiske regering om at lægge pres på Frankrig for at få landet til at rette sig efter resultaterne af Den Videnskabelige Styringskomités undersøgelser, som fremlægges senere i dag, uanset hvad de går ud på.

Fischler
Hr. formand, mine damer og herrer, først vil jeg gerne sige tak navnlig for den måde, denne debat i dag er blevet ført på her. Jeg synes, det har været en forbilledlig debat, som kan bidrage væsentligt til, at det lykkes os igen at få denne debat bragt tilbage på et objektivt niveau. Jeg drager af denne debat hovedsagelig følgende konklusioner: For det første er jeg inderlig overbevist om, at vi fortsat skal bygge vores afgørelser, også Kommissionens afgørelser, på uafhængige - og det er vigtigt - uafhængige videnskabsmænd og på de nyeste videnskabelige erkendelser.
Vi må jo ikke glemme, at årsagen til hele BSE-problemet netop var, at man så bort fra dette princip, at man traf afgørelser af markedsmæssige grunde, af økonomiske grunde uden at tage tilsvarende hensyn til spørgsmålet om sundhed. Vi bør derfor ikke hverken i den ene eller den anden retning begå en lignende fejl endnu en gang! Derfor ville det også være forkert, om vi uden at vide, hvilke konklusioner de videnskabsmænd, som netop nu drøfter spørgsmålet, drager, nu selv ville drage konklusioner. Vi bliver nødt til at afvente dommen fra Den Videnskabelige Styringskomité, der består af lutter uafhængige videnskabsmænd.
Men så skal vi også, og det tager jeg meget alvorligt, handle omgående. Vores aktiviteter kan således ikke kun gå ud på at vente, og jeg er rede til også at give formand Prodi og min kollega David Byrne det budskab, jeg har med her. Jeg er rede til at anmode dem om, at denne debat så kan fortsætte på onsdag, herunder med de konklusioner, Kommissionen har draget.
Via dette franske responsum er der hovedsagelig inddraget fire elementer i drøftelsen. Det ene af disse elementer er anvendelsen af de test, der nu er til rådighed. Jeg mener ikke, at man skal indsætte disse test af rene placebohensyn, men at vi også her skal bygge afgørelsen på et videnskabeligt grundlag - og det har vi også gjort. Jeg er overbevist om, at disse test kan gøre god gavn med henblik på kontrollen med alt, hvad der sker i Europa, og det er også dér, de skal sættes ind. Hvorvidt man kan sætte dem ind derudover, kræver i hvert fald på ét punkt forsigtighed, nemlig hvad det angår at tro, at vi får en sikkerhed på 100%, at vi med en sikkerhed på 100% kan skelne det kød, der kunne indebære en risiko, fra det, der ikke udgør nogen risiko. De pågældende test er ganske vist gode, men ikke 100% sikre. Heller ikke her er der nogen mulighed for at drømme om en nulrisiko.
Hvis der her skulle komme nye henstillinger fra videnskabeligt hold, er vi naturligvis gerne rede til at undersøge dem nærmere. Hvad kontrollen angår, er jeg enig med dem, der her har krævet, at kontrolniveauet skal være sammenligneligt i hele Europa, og at det ikke er tilstrækkeligt kun i Storbritannien at have et kontrolsystem, der fungerer. Vi foretager imidlertid ikke kun inspektioner i Storbritannien, men også i andre stater med henblik på at sikre det også på europæisk plan.
Med hensyn til det krævede fødevareagentur gør jeg opmærksom på, at vi gør ret i at komme videre i dette spørgsmål. Det er min kollega Byrne, der skal skabe forudsætningerne derfor, og jeg vil i den sammenhæng endnu en gang understrege, at jeg ikke mener, vi skal gå i retning af et fødevareagentur i lighed med FDA (Food and Drug Administration), men at vi skal anvende det fødevareagentur, vi allerede har til farmaceutiske produkter, som model, så at sige en europæisk model til et fødevareagentur.
Hvad angår spørgsmålet om udsættelsen af mærkningen, henleder jeg endnu en gang Deres opmærksomhed på, at det ikke er i Kommissionens interesse at udsætte, vores interesse er, at vi ikke ved årets udløb står tilbage uden en frivillig og uden en obligatorisk mærkningsordning. Der er et punkt, jeg vil anmode Dem om ikke at overse, nemlig at det ikke nytter noget at gøre en mærkningsordning obligatorisk, hvis den dertil nødvendige database ikke er til stede. Så ville vi jo først for alvor foregøgle forbrugerne noget, som i virkeligheden ikke eksisterer, og det ville undergrave vores ry, hvad angår gennemskuelighed og objektivitet.
Til slut vil jeg sige, at vi virkelig skal koncentrere os om fortsat at lade kendsgerningerne tale for sig selv. På den måde skal vi også reagere på forskellige emotioner, og oven i disse kendsgerninger skal vi her vise kompetence og gennemskuelighed. Til allersidst vil jeg lige sige, at vi endnu i dag vil stille komitéens resultater til samtlige medlemmers rådighed ad elektronisk vej.

Formanden
Tak, kommissær Fischler. Jeg er sikker på, at De har hele Parlamentets opbakning til at prøve at finde en løsning på denne svære situation.
Efter kommissær Fischlers redegørelse vil Kommissionen sørge for, at De får adgang til de relevante dokumenter inden pressekonferencen her i eftermiddag. De vil blive fremsendt til Dem med elektronisk post, og de vil også blive lagt på Parlamentets intranet.
Forhandlingen er afsluttet.

Fiskeriaftale EF/Angola
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0022/1999) af Cunha for Fiskeriudvalget om forslag til Rådets forordning om indgåelse af protokollen om fastsættelse af de fiskerimuligheder og det finansielle bidrag, der er omhandlet i aftalen mellem Det Europæiske Fællesskab og Republikken Angola om fiskeri ud for Angola, for perioden 3. maj 1999 til 2. maj 2000 (KOM(1999)389 - C5-0170/1999 - 1999/0169(CNS)).

Langenhagen
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, hr. Cunha har i sin egenskab af ordfører anmodet mig om at forelægge sin betænkning. Den nævnte protokol til EU's fiskeriaftale med Angola udløb allerede den 2. maj i år. En ny protokol undertegnedes af de to parter. Deri fastsattes de tekniske og finansielle betingelser, på hvilke det er tilladt Fællesskabets skibe at fiske i Angolas farvande i perioden fra den 3. maj 1999 til den 2. maj 2000. Med undtagelse af protokollens ekstremt korte gyldighedsperiode - ét år i stedet for tre år - og det forhold, at antallet af tun, der må fanges, blev sat op, ligner protokollen den foregående.
Den foreliggende protokol er alene ud fra et budgetteknisk standpunkt imidlertid af betydning for EU. EUR 10,3 millioner er allerede i sig selv en stor sum, og vi har endnu ikke nogen garanti for, at vi kan udsætte betalingerne i tilfælde af, at Angola fastsætter en periode, hvor rejer skal fredes. Derudover udnytter vi ikke i tilstrækkelig grad vores fangstmuligheder med undtagelse af tunfangsten, der er på 100%. For rejernes vedkommende er den imidlertid kun på 63%, og hvad angår fiskeri med slæbevod, ligger den udelukkende på 0%.
Vi bliver endvidere nødt til seriøst at overveje de midler, der er stillet til rådighed for de videnskabelige programmer med EUR 1,7 millioner, EUR 1 million til uddannelse og EUR 350.000 til undersøgelser. Der er ikke nogen klausul, der berettiger Kommissionen til at kontrollere, om midlerne er blevet anvendt korrekt. Angolas myndigheder er på deres side ikke forpligtet til at aflægge regnskab for anvendelsen af midlerne. På det punkt henstiller ordføreren, at alle udbetalinger, der sker på grundlag af aftalen, afvikles gennem Angolas Centralbank af hensyn til sikkerheden og gennemskueligheden, navnlig da Angola stadig befinder sig i krigstilstand.
Det var et godt valg fra Kommissionens side kun at indgå en protokol af ét års varighed, for bestandene i Angolas farvande er blevet udnyttet intensivt i de sidste år, navnlig af den sovjetiske flåde. Det har medført en meget stor tilbagegang i fangsterne. Der tildeles, efter hvad vi har hørt, således heller ikke licenser til redere hjemmehørende i EU. Ser vi på virkningerne, kunne vi nå til den konklusion, at fiskeriet i Angolas farvande for EU er en temmelig risikobetonet sag. Alligevel kan vi efter ordførerens mening være optimistiske. Antallet af fiskere, der fanger tun, og af fiskere, der driver fiskeri med langliniefartøjer, er steget. Det er generelt en pålidelig indikator for bestandenes tilstand på det åbne hav og kan dermed opfattes som positivt. Protokollen indeholder imidlertid ingen internationale normer for bevarelse og forvaltning af fiskebestandene. Selve fredningsperioden er nok rent faktisk og videnskabeligt et effektivt middel til at bevare fiskebestandene. Men en international ramme er nødvendig, fordi Angola ellers, frygter man, kunne misbruge fredningsperioden på EU's bekostning. Kommissionen skal i den forbindelse sikre, at rederne informeres i god tid, det vil sige mindst tre måneder før.
Konklusionerne er, at forhandlingerne åbenbart er vanskelige. Den aktuelle politiske situation i Angola er beklagelig, så meget desto mere som det ret beset er et potentielt rigt og geopolitisk vigtigt land. Men i protokollen mangler der præcise informationer om fiskebestandenes tilstand i Angola. Fiskeriudvalget har med henblik på at få disse informationer stillet ændringsforslag i den retning.
Derfor kan vi for øjeblikket ikke tale om en ny fiskeriaftale. Alligevel skal resultatet af forhandlingerne støttes og danne grundlag for en fremtidig omfattende protokol eller en ny fiskeriaftale! Ordføreren forventer til gengæld af Angola, at det overholder den interinstitutionelle aftale om budgetdisciplin og forbedring af budgetproceduren i forbindelse med finansieringen af udgifterne i forbindelse med denne fiskeriaftale, der jo er vigtig for os.

Fraga Estévez
Hr. formand, denne protokol om aftalen med Angola af et års varighed, er i virkeligheden en forlængelse af den foregående i forventning om, at der bliver bedre betingelser for at forny aftalen med den normale løbetid på tre år.
Vi er helt enige i denne løsning. På den ene side giver den mulighed for at fortsætte fiskeriet inden for rammerne af en aftale, som er blevet udarbejdet på tilfredsstillende måde for begge parter, og hvor der ikke har været påviselige problemer.
På den anden side er denne protokol et naturligt skridt på vejen til underskrivelsen af den nye aftale, som kunne være i fare på grund af landets politiske situation og tilstedeværelsen af andre flåder, hvis Den Europæiske Union trækker sig ud af zonen.
De øgede muligheder for fiskeri for tunfiskerflåden, hvor antallet af fartøjer næsten fordobles, er også en god nyhed. Det indikerer en mere end sund tilstand hos fiskeressourcerne i det farvand.
På den anden side er opretholdelsen af fiskeriforbindelserne med Angola for øjeblikket af stor vigtighed, og det er det mindste, Unionen kan gøre for at hjælpe et land, som traditionelt er meget knyttet til visse fællesskabsområder, og som er i en politisk og økonomisk urovækkende periode. Der er ingen tvivl om, at den finansielle kompensation er en vigtig støtte, men desuden bidrager tilstedeværelsen af den europæiske flåde til at give en større følelse af stabilitet i området, hvilket kun kan være til fordel for de internationale forbindelser med Angola.
Desuden tilfører Fællesskabets tilstedeværelse området elementer af ansvarligt fiskeri, og det kan være en vigtig balancefaktor i forhold til tilstedeværelsen af andre flåder, især den russiske, for ikke at tale om støtten til videnskabelige forskningsprogrammer, som denne protokol omfatter.
Af disse årsager, og i håb om, at Kommissionen, som der anmodes om i hr. Cunhas betænkning, informerer Parlamentet om resultatet af anvendelsen af denne protokol, opfordrer vores gruppe, hr. formand, til, at betænkningen af Cunha vedtages.

Medina Ortega
Hr. formand, PSE-gruppen støtter protokollen om forlængelse af fiskeriaftalen med Angola.
Såvel fru Langenhagen som fru Fraga har allerede givet et resumé af indholdet af denne aftale. Det er blevet nævnt, at det ikke er en ny aftale, men en forlængelse af en tidligere aftale, som i virkeligheden blev underskrevet i 1987, og som Fællesskabet arvede efter en tidligere aftale mellem Spanien og Angola. Set ud fra et vigtighedskriterium er den måske ikke blandt de vigtigste, men det er en nyttig aftale for såvel Den Europæiske Union som for Angola, som fru Fraga har fremhævet. Denne type aftale begunstiger - så længe de biologiske ressourcer bevares, altså at der ikke sker en overudnyttelse - også de lande, hvor aktiviteten finder sted, såvel i form af økonomiske bidrag fra Den Europæiske Unions side som i form af den støtte, der gives til f.eks. faglig uddannelse og videnskabelig forskning.
Jeg synes, at Kommissionen gør et godt stykke arbejde, men vores grundlæggende bekymring i øjeblikket er opretholdelsen af fiskeaktiviteten, nærmere betegnet af en aktivitet, hvor de naturlige ressourcer ikke overudnyttes, men derimod bevares.
Europa-Parlamentet anmoder i de ændringsforslag, som Fiskeriudvalget har fremsat, Kommissionen om at fortsætte arbejdet og informere Parlamentet og Rådet mindst tre måneder inden aftalens udløb for at sikre dens fortsættelse.
Når alt kommer til alt, hr. formand, vil jeg holde fast ved aftalens nytte for såvel Angola som for Den Europæiske Union, og vi håber, at Kommissionen træffer de nødvendige foranstaltninger med henblik på, at denne aftale fortsat vil gælde i de kommende år.

Farage
Hr. formand, i går blev vi kraftigt opfordret til at godkende forlængelsen af EU's aftale med Marokko om at give Spanien og Portugal fiskerettigheder i marokkanske farvande. I dag bliver vi bedt om at vurdere en lignende aftale med Angola.
I min korte, men begivenhedsrige tid som medlem af Europa-Parlamentet, og navnlig efter i går, har jeg bemærket en villighed fra denne forsamling, der vover at kalde sig et "parlament", til at være Kommissionens nikkedukker, og nu føler jeg igen, at det er vores rolle. Men hvis Parlamentet skal begynde at optræde som et rigtigt kontrolorgan med bid i, må det begynde at stille nogle grundlæggende spørgsmål om hele princippet bag disse aftaler.
Den dokumentation, som vi har om deres virkning, tyder på, at de har været ansvarlige for bevarelsesmæssige katastrofer af et kolossalt omfang. Et effektivt eksempel på kolonialistisk udbytning af folkeslagene i den tredje verden, som alle i vores angiveligt civiliserede verden burde skamme sig over.
I de sidste syv år har skatteyderne i Den Europæiske Union betalt EUR 1,4 milliarder til regeringerne og andre, og det er, selv med Kommissionens neutrale formulering, svært at spore, hvor pengene forsvinder hen. Men alt dette sker for at støtte spanske og portugisiske fiskere og give dem tilladelse til at plyndre farvande i den tredje verden, ofte under åbenlys tilsidesættelse af de grundlæggende principper for fiskeribevarelse. Vi ved fra Marokko, hvilken fortvivlelse det har skabt blandt de lokale fiskere, når de ser de store skader, der anrettes på deres fiskebestande alene for at forsyne de europæiske markeder med sardiner og andre almindelige arter, som deres levebrød afhænger af. Namibia tjente for få år siden som eksempel på det forfærdelige, som sker på Afrikas vestkyst. Til slut sagde Namibia, at nu havde det fået nok, så ødelæggende var virkningen af det spanske fiskeri.
Det er på tide, at vi her i Parlamentet siger, at vi har fået nok. Resultatet af denne politik har været en bevarelsesmæssig katastrofe. Det hele forekommer mig rent faktisk at være en vanvittig katastrofe.

Varela Suanzes-Carpegna
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, jeg vil først lykønske ordføreren, hr. Cunha, med den betænkning, som han har udarbejdet. Jeg vil også give min støtte til aftalen og til Europa-Kommissionens holdning og ligeledes til de holdninger, som mine kolleger fru Langenhagen, fru Fraga og hr. Medina har givet udtryk for. Og jeg er helt og aldeles uenig med den foregående taler, som har givet udtryk for en politik, der ikke er særlig solidarisk med medlemsstaterne i Den Europæiske Union og meget lidt solidarisk med fiskerne, en holdning, der heldigvis er i mindretal i Parlamentet.
Når vi taler om den betænkning, som vi beskæftiger os med, vil jeg gerne sige, at fiskeriaftalen med Angola er en fortsættelse af Den Europæiske Unions fælles fiskeripolitik, hvad angår internationale fiskeriaftaler, som bidrager til at konsolidere et af grundprincipperne i den politik, sådan som det i den foregående valgperiode i Parlamentet blev udtrykt i betænkningen af hr. Crampton, hvoraf det fremgik, at disse aftaler var en grundlæggende betingelse for at forsøge at nedbringe handelsunderskuddet i Den Europæiske Union på fiskeriområdet, hvad angår fiskeforsyning, og for at redde den direkte og indirekte beskæftigelse inden for fiskeri og fiskeindustrier i europæiske regioner, som er meget afhængige af fiskeri. Det blev vedtaget her i den foregående valgperiode.
Hvad angår betænkningen af Cunha om indgåelse af en ny protokol, hvorved fiskerimulighederne og den finansielle kompensation, som er omhandlet i aftalen med Republikken Angola for perioden 3. maj 1999 til 2. maj 2000, fastlægges, vil jeg nævne, at det drejer sig om en klassisk protokol, som giver mulighed for adgang til fiskeressourcer i en bestemt periode, og hvori de finansielle bidrag fastlægges.
Til trods for at der faktisk skal gives visse informationer og statistiske oplysninger, som Kommissionen har lovet os at være striks med, og også i bevidstheden om den vanskelige situation, som landet befinder sig i - krigstilstand - mener vi, at indgåelsen af protokollen til midlertidig anvendelse er meget positiv i forventning om forlængelsen på et år eller om, at der udarbejdes en ny aftale. Det drejer sig om et geopolitisk meget betydningsfuldt land med en meget stor potentiel rigdom og om, at vi fra Den Europæiske Unions side skal give vores støtte naturligvis ved at hjælpe med at gøre en ende på den alvorlige situation, som landet befinder sig i. Men ved at hjælpe på den måde, der er bedst mulig for begge parter: På den ene side for Angola og på den anden side for staterne i Den Europæiske Union og for de regioner, der fisker, med Parlamentets kontrol og i overensstemmelse med de ændringsforslag, som Fiskeriudvalget har fremsat i forbindelse med denne vigtige aftale, der, som det netop er blevet afspejlet her, har en betydelig politisk dimension ud over nogle økonomiske og finansielle dimensioner.
Derfor, hr. kommissær, vil dette spørgsmål og spørgsmål, der drejer sig om fiskeriaftaler generelt, som det blev understreget i går ved den vigtige forhandling, som vi havde i forbindelse med fiskeriaftalen med Marokko, altid få Fiskeriudvalgets støtte, normalt fra flertallet, og jeg håber, at det fortsat vil have Parlamentets støtte.

Seguro
Hr. formand, også jeg tager ordet for at støtte denne fiskeriaftale mellem EU og Angola. Det gør jeg af de økonomiske grunde, som allerede flere af de tilstedeværende har redegjort for, men også - ligesom det var tilfældet i går under debatten om fiskeriaftalen mellem EU og Marokko - for at støtte et land, der er rigt på naturressourcer, men som alligevel er fattigt på grund af den politiske situation, som det befinder sig i, og dét ikke mindst på grund af krig. Jeg mener derfor, at det er væsentligt, at denne aftale ud over den positive virkning, som den på det økonomiske plan vil få for et erhverv i mit hjemland, også kan ses som hjælp til udvikling af en økonomisk sektor og til konsolidering af freden i Angola.
Vi er enige i, at påpasselighed er nødvendig ved implementeringen af denne aftale, i særdeleshed med hensyn til midlernes anvendelse, men også med hensyn til bevarelse af fiskearter og et bæredygtigt fiskeri. Imidlertid vil vi gerne, hr. formand, erindre om, at selvom de begge er på fire stavelser, er der forskel på ordet udnyttelse og ordet samarbejde, og at samarbejde betyder samarbejde, når de to parter er enige. Vi tror ikke, at Angola øjner nogen som helst form for udnyttelse i denne aftale, for ellers havde man ikke undertegnet en aftale, så snart den anden var udløbet.

Fischler
Hr. formand, mine damer og herrer, først vil jeg gerne på Kommissionens vegne takke Parlamentet hjerteligt, fordi det alt i alt har vurderet den nye protokol, der er knyttet til fiskeriaftalen med Angola, positivt. Med undtagelse af en udvidelse af fangsten af tun overtager denne protokol fangstmulighederne fra den tidligere protokol fra 1996 til 1999 og tillige dens bilag. Det skal endvidere fremhæves - og det er jo også blevet nævnt af forskellige talere - at protokollen kun har en løbetid på ét år, og af den tid er allerede halvdelen gået. I løbet af det år kan Fællesskabet og Angola imidlertid på ny afstikke de fremtidige rammer for deres fiskeriforbindelser, således som Angola har anmodet om. Vi skal derfor udnytte denne tid.
Den finansielle modydelse, Fællesskabet yder Angola for de fangstmuligheder, protokollen indrømmer, og det beløb, fællesskabsredere betaler i form af gebyrer, er ligeledes de samme som før. Den finansielle modydelse svarer derfor proportionalt for et år til det beløb, der var fastsat i den forudgående protokol.
Hvad angår Parlamentets ændringsforslag, vil jeg fra Kommissionens side gerne love Parlamentets Fiskeriudvalg, at Kommissionen i lighed med tidligere i rimeligt omfang vil informere Parlamentet om gennemførelsen af protokollen. Men vi skal vælge den bedst egnede form til det.

Formanden
Hr. kommissær, nu da De har fået en ny portefølje med ansvar for fiskeriet, vil De opdage, at Parlamentet meget ofte diskuterer fisk om fredagen, men De har til en afveksling fået serveret en blandet menu her til morgen.
Forhandlingen er afsluttet.
Vi går nu over til afstemning.
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)
Stemmeforklaring

Posselt
Hr. formand, jeg stemte meget gerne for hr. Cunhas udmærkede betænkning, da han også i meget høj grad sætter princippet om bæredygtighed i centrum, hvilket er nødvendigt for en fremtidsorienteret fiskeripolitik. Angola lider under følgerne af den sovjetiske kolonialisme, som har udplyndret dette land. Derfor anser jeg Den Europæiske Unions rolle for at være positiv og vigtig og desuden denne fiskeriaftale for at være en væsentlig bestanddel af vores udenrigs- og udviklingspolitik.
Hr. formand, til slut vil jeg gerne fremsætte en personlig bemærkning, nemlig at det glæder mig, at De i dag har siddet i formandssædet under dette møde. Det gør mig næsten lidt forsonlig stemt igen. Jeg håber, at De en dag vil være formand for denne fredagsklub med lige så stor glæde som Deres forgænger, hr. formand Gutíerrez!

Formanden
Tak, hr. Posselt.

Afbrydelse af sessionen
Formanden
- Jeg erklærer Europa-Parlamentets session for afbrudt.
(Mødet hævet kl. 11.10)

