

Marios Matsakis (ALDE ).
   - Hr. formand, i går spekulerede De på, om der var tilstrækkeligt mange mennesker i mødesalen under forhandlingen. I dag havde vi det samme problem, og De var nødt til at vente, til folk ankom. Det er ikke så underligt, at der ikke er et ordentligt fremmøde. Det er, fordi der ikke er nogen forhandling. Det eneste, vi hører her i salen, er forud fastlagte indlæg af et eller to minutters varighed uden en reel dialog. Der er kun monologer. Jeg mener, at proceduren skal ændres, hvis vi skal have dialoger, ordentlige forhandlinger og et ordentligt fremmøde.
Formanden.
   - Hr. Matsakis, det var ikke en bemærkning til forretningsordenen, men en erklæring. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er redegørelser fra Rådet og Kommissionen om forberedelse af Det Europæiske Råd, herunder Den Europæiske Unions fremtid efter folkeafstemningerne om forfatningstraktaten (Bruxelles, den 16.-17. juni 2005).
Nicolas Schmit,
    Hr. formand, ærede parlamentsmedlemmer, Det Europæiske Råd, som påbegynder sit arbejde den 16. juni, skal drøfte to afgørende spørgsmål for EU's fremtidige udvikling, nemlig ratificeringsprocessen for forfatningstraktaten og afslutningen af en politisk aftale om de finansielle overslag.
Efter nogle intense forhandlinger har først de franske og siden de nederlandske statsborgere forkastet udkastet til Traktat om en forfatning for Europa, underskrevet i Rom den 29. oktober 2004. Årsagerne til disse negative afstemninger er mange og også modstridende. Vi er mange, der har givet udtryk for vores skuffelse og vores beklagelse efter disse afstemninger. Men der har været en demokratisk debat, og vi skal naturligvis fuldt ud respektere det demokratiske valg, som et indiskutabelt flertal af franske og nederlandske vælgere har truffet.
Jeg kan ikke lade være med, hr. formand, at minde om det massive flertal, som Europa-Parlamentet gav udtryk for den 12. januar 2005, for udkastet til europæisk forfatning. Denne afstemning var båret af et stort håb, en overbevisning om, at EU efter udvidelsen med 10 nye medlemmer kunne styrke sit demokratiske grundlag, gøre forvaltningen mere effektiv og mere gennemsigtig, forankre sin fremtid i fælles værdier, som ligger os nær, og endelig på denne måde genvinde borgernes fulde tillid.
10 lande har ratificeret forfatningsudkastet, hvoraf et - Spanien - via en folkeafstemning. Vi skal også her respektere deres demokratiske beslutning. Afstemningerne i Nederlandene og Frankrig, som er to af de stiftende lande, har imidlertid stadig skabt en helt ny situation, som vi skal tage stilling til. Gennem disse valg har folk givet udtryk for deres bekymringer, håb og forventninger, men også for deres skuffelse.
Desværre fremstår den europæiske forening ikke længere som dette mobiliserende projekt, der gennem årtier gav os mulighed for at genopbygge vores kontinent i fred og fremgang, før det blev forsonet ved hjælp af udvidelsen. Skulle håbet have skiftet side? Giver Europa ikke længere anledning til andet end bekymringer og uforståenhed? Skulle det tage hele det sociale ildebefindende, som mange borgere med rette føler, når de står over for vanskelighederne, over for en vedvarende arbejdsløshed, som har varet alt for længe, på sig? Det tror jeg ikke.
Det budskab, som mange franske og mange nederlandske statsborgere gav udtryk for, er dobbelt. Det er rigtigt, at der er utilfredsheden med Europa, som det er og fungerer, men samtidig er der også for en meget stor del af de borgere, som har stemt nej, en stadig meget stærk tilknytning til den europæiske tanke og nødvendigheden heraf, men det er en tilknytning til et Europa, som agerer anderledes i en verden, som sandt at sige er i fuld forandring. Det Europæiske Råd skal være lydhørt over for disse budskaber, som kommer til udtryk efter en demokratisk debat, der helt sikkert alt for længe har manglet. Alle de, der har retfærdiggjort deres afvisning med en hypotetisk plan B, må i dag forstå, at der ikke er nogen nem løsning på en situation, som er blevet yderst kompleks. Vi må nu konstatere, at erklæring nr. 30 ikke desto mindre har forudset den situation, hvor flere lande efter ratificeringsperioden ikke skulle være blevet færdige med denne procedure. Vi må også tage i betragtning, at 10 lande med succes har gennemført deres ratificeringsprocedure, mens mere end halvdelen af medlemsstaterne stadig ikke har udtalt sig. Det er ikke nemt at berøve disse befolkninger eller disse parlamenter deres demokratiske debat og muligheden for også at give udtryk for deres mening.
Vi skal heller ikke glemme, at forfatningsudkastet er resultatet af et globalt kompromis, at det er et sammenhængende udkast, og at et element vanskeligt kan stå alene. Det Europæiske Råd bør derfor foretage en kollektiv og dybtgående analyse af situationen, før den i fuldt dagslys planlægger fortsættelsen af processen. En ting forekommer sikker, nemlig at EU ikke må rende ind i en slags permanent usikkerhed, immobilitet eller endnu værre, lammelse. Vores institutioner fungerer, og det vil de fortsætte med. Vores beslutningsevne er intakt, selv om bestemmelserne i Nice-traktaten tilsyneladende er utilstrækkelige i betragtning af de politiske, økonomiske og sociale udfordringer, som Unionen og vores medlemsstater nu har endnu mere travlt med at tage op. Borgerne forventer nogle konkrete handlinger, en bedre forståelse af deres bekymringer, hvad enten det er på det økonomiske eller sociale plan, eller det drejer sig om deres sikkerhed. Verden spørger sig selv, hvad der skal blive af Unionen, som længe har fascineret utallige befolkninger på alle kontinenter. Det Europæiske Råds overvejelser skal derfor udvides. De kan ikke begrænse sig til procedurespørgsmål, når forventningerne først og fremmest er politiske. Den politiske Union skal fortsat være vores mål, og opbygningen af et sandt europæisk demokrati er det eneste middel til at nå dette mål.
Det er i den forbindelse, at forhandlingen om de finansielle overslag får en helt særlig betydning. Fejlslagne forhandlinger og manglende evne til at nå frem til et godt kompromis ville for vores egne borgere og især for omverdenen være tegn på en farlig blokering. De finansielle overslag afspejler måske ikke alle ambitionerne rundt omkring, men de giver ikke desto mindre Unionen mulighed for at handle til støtte for konkurrenceevnen, beskæftigelsen, den økonomiske og sociale samhørighed, en bedre miljøbeskyttelse, intern sikkerhed og en mere aktiv international rolle. Til gengæld svarer det, at vi vedtager dem nu på trods af vores uoverensstemmelser, til en politisk impuls, som Unionen nu har mere brug for end nogensinde.
Efter den righoldige forhandling, De førte i går, kan Parlamentets afstemning om lidt om resolutionen sende et signal af allerstørste betydning, et opmuntrende signal. De kan være sikre på, at formandskabet vil gøre alt, hvad der står i dets magt for at lette et kompromis, som alle kan acceptere. Hr. formand, ud over disse afgørende spørgsmål vil Det Europæiske Råd have andre sager til drøftelse, som ikke er mindre vigtige for borgerne.
Det handler nu om at konkretisere relanceringen af Lissabon-strategien med henblik på vækst og beskæftigelse. Til det formål skal Det Europæiske Råd i overensstemmelse med det nye tiltag, der blev vedtaget i marts, godkende de integrerede retningslinjer for vækst og beskæftigelse 2005-2008. Det er på den måde, at iværksættelsen af makroøkonomiske og mikroøkonomiske politikker og beskæftigelsespolitikker på grundlag af arbejdet i alle de berørte Råd vil kunne dreje sig om 24 integrerede retningslinjer. Inden efteråret har medlemsstaterne omsat disse retningslinjer til sammenhængende nationale programmer til fremme af vækst og beskæftigelse. Det skal ikke blot være en formalitet, men en opgave, der engagerer alle interesserede parter og ganske særligt de parlamentariske instanser samt arbejdsmarkedets parter.
Jeg vil også nævne, at Det Europæiske Råd i tråd med det, der blev besluttet i marts, bliver opfordret til at godkende en erklæring om de ledende principper i bæredygtig udvikling. Den burde gøre det muligt at vedtage en fornyet strategi for bæredygtig udvikling, om muligt inden udgangen af 2005.
Det Europæiske Råd skal også behandle nogle vigtige dele af etableringen af området med frihed, sikkerhed og retfærdighed. På dette område skylder vi at vise, at Unionen er i stand til effektivt at opfylde borgernes forventninger. De europæiske borgere forventer imidlertid med rette af EU, at det vedtager en mere effektiv fælles foranstaltning for grænseoverskridende spørgsmål, som f.eks. illegal indvandring, menneskehandel, bekæmpelse af organiseret kriminalitet og terrorbekæmpelse, som De forhandlede om i går, og som forekommer os at være meget vigtige.
I november 2004 vedtog vi Haag-programmet, som netop fastlægger prioriteterne for de næste fem år for etablering af et egentligt område med frihed, sikkerhed og retfærdighed. I tråd hermed vil det kommende Europæiske Råd skulle behandle den handlingsplan, som oversætter målsætningerne i Haag-programmet til konkrete foranstaltninger. I den henseende understreger formandskabet, at det er af yderste betydning, at medlemsstaterne effektivt og inden for tidsfristerne iværksætter de forskellige foranstaltninger, som står i programmet. Det Europæiske Råd vil især gøre status over de bestræbelser, der er gjort for terrorbekæmpelse. De har insisteret på, at det haster, at det er nødvendigt med et globalt tiltag, som forbinder sikkerhed og frihed. Det Europæiske Råd burde især identificere visse prioriterede handlingsområder for de kommende måneder, f.eks. politi- og retssamarbejdet, de igangværende foranstaltninger til forebyggelse af rekruttering af terrorister, bekæmpelse af finansieringen af terrorismen eller øgede muligheder for civilbeskyttelse, især for at bekæmpe enhver trussel om biologisk terror.
Endelig, og det bliver mit sidste punkt, hr. formand, er der nogle vigtige spørgsmål vedrørende eksterne forbindelser, som bør tages op. Det drejer sig især om reformen af FN, som er genstand for FN's topmøde i september. Vi mener, at det er vigtigt, at dette topmøde når til et afbalanceret og ambitiøst resultat, som gør det muligt at reformere FN for at kunne give et mere effektivt svar på de multidimensionale trusler og udfordringer, som er defineret i rapporten fra FN's generalsekretær. Det kommer vi til at tale videre om, tror jeg, især i eftermiddag.
Blandt de andre internationale spørgsmål er forberedelsen af den internationale Irak-konference, som organiseres i et samarbejde mellem EU og USA og afholdes den 22. juni 2005 i Bruxelles, genstand for drøftelser. Målsætningen er at etablere en ny ramme for koordinering af hjælpeindsatsen for Irak. I den henseende skal den irakiske regerings ledende, afgørende og grundlæggende rolle i landets overgangs- og genopbygningsfase understreges.
De ser, at Europa skal fortsætte gennem disse forskellige projekter. Vi skal vise, at det bevarer hele sin evne til at træffe beslutninger og handle. Jeg tror, at de forhandlinger, De kommer til at føre nu, må være et incitament til at komme videre i denne retning.
José Manuel Barroso,
    Hr. formand, ærede medlemmer af Europa-Parlamentet, mødet i Det Europæiske Råd den 16. og 17. juni skal besvare to grundlæggende udfordringer for EU: sende et budskab til borgerne om, at der er enighed medlemsstaterne imellem om forfatningstraktatens ratifikationsproces, og sørge for, at EU får en stabil finansieringsramme for de kommende år.
Hvor vigtige disse spørgsmål end er, bør vi dog ikke glemme, at der også er andre på mødets dagsorden, lige fra de integrerede retningslinjer for gennemførelsen af Lissabon-strategien til strategien for en bæredygtig udvikling. Der er dog et spørgsmål, som jeg særlig gerne vil trække frem, nemlig udviklingsbistand i sammenhæng med millenniummålene. Vores interne problemer må ikke få os til at glemme vores ansvar udadtil, især det ansvar, som vi har over for udviklingslandene.
I 2005, der allerede ses som udviklingsåret, må Europa til fulde påtage sig sit ansvar for at bistå dem, der har størst behov, og bør gå i spidsen i kampen mod fattigdom og sult i verden. Op til G8-topmødet, hvor netop Afrika bliver en prioritet, og op til det vigtige møde i FN til september er det overordentlig vigtigt, at Det Europæiske Råd bekræfter den aftale, som medlemsstaternes ministre har indgået ud fra et forslag fra Kommissionen, og klart tilkendegiver deres bestræbelser for at opfylde millenniummålene for udviklingsbistand.
Det er det signal, som man venter fra et Europa, der ønsker at vise solidaritet, og som også bør blive ved med at gøre det, et Europa, der ikke er lukket om sig selv, men virkelig er åbent over for verden. Jeg vil ikke undlade at nævne dette spørgsmål som indledning til et indlæg, hvor de europæiske forhold naturligt nok må stå i centrum. Det er imidlertid vigtigt i denne vanskelige stund ikke at glemme, at der er andre, som har brug for vores hjælp. Hver dag dør omkring 25.000 mennesker af sult eller tørst. Europa kan ikke fortsat se passivt på. Det er en grundlæggende udfordring for vor tids civilisation at sige stop og gøre en ende på disse forhold, der bør vække hele verdens samvittighed.
 Hr. formand, jeg ønsker ikke at gå i detaljer med gårsdagens forhandling om de finansielle overslag. Under Deres formandskab gik arbejdet i de midlertidige parlamentsudvalg op i en højere enhed. Jeg har stor tiltro til, at det bliver afspejlet under afstemningen senere på dagen. Parlamentet vil så have skabt en klar vision for EU og dets finansiering i de kommende år.
Fra i dag og frem til Det Europæiske Råds møde bliver der en række mellemstationer, som forhåbentlig vil føre os frem til en holdning fra Rådet, der matcher Parlamentets, samt en efterfølgende vedtagelse af den interinstitutionelle aftale.
Selvfølgelig har den aktuelle politiske kontekst rejst spørgsmål om, hvorvidt det er sandsynligt at nå til enighed om de finansielle overslag. Jeg vil først og fremmest gøre det klart, at jeg er helt enig med rådsformandskabet i, at det ikke kun er ønskeligt, men også muligt at nå frem til en aftale på Det Europæiske Råds møde. Vi vil gøre, hvad vi kan, for at det skal lykkes.
Når man står over for politiske problemer, er den værst tænkelige reaktion intet at gøre og forblive lammet. I stedet bør vi vise, at EU fortsat er en dynamisk politisk kraft, der er stærk nok til at fortsætte sit arbejde trods problemer. I en tid, hvor nogen vil forvente at finde EU i uorden, vil en aftale om de finansielle overslag vise dets beslutsomhed med hensyn til at løse problemer og medvirke til at skabe fornyet politisk kraft.
Med hensyn til indholdet vil jeg gerne gentage, at vi skal bevare det overordnede fornuftsgrundlag og den overordnede balance i Kommissionens oprindelige forslag. Der er imidlertid tale om en forhandling. Vi erkender, at det uundgåeligt medfører ændringer i forslagene. Der er altid en risiko for, at vi for at nå til enighed kan blive fristet til at underminere den politiske sammenhæng for at varetage særinteresser. Jeg håber, at vi kan modstå eller i det mindste minimere denne fristelse.
Kommissionens forslag var en omhyggelig balance mellem gennemprøvede politikker og EU's nye politiske forslag. Vi gør EU en bjørnetjeneste, hvis vi underminerer den balance. EU's budget skal udstikke fælles og fastsatte politiske mål.
På Det Europæiske Råds møde vil der utvivlsomt blive indgående og undertiden vanskelige forhandlinger, men hvis vi kan huske på, at vi taler om, hvad EU virkelig skal gøre, er det muligt at nå frem til en aftale, der sætter EU i stand til at fortsætte på effektiv vis. Jeg vil gerne have Kommissionen og Parlamentet til at forblive i tæt kontakt frem til og under sidste fase af forhandlingerne, så vi sammen kan medvirke til at skaffe EU den bedst mulige aftale.
Det luxembourgske formandskab har ført drøftelserne ind i den afgørende fase. Det har foreslået en ny "forhandlingskasse". På søndag har vi den endelige ministerkonklave. Umiddelbart før topmødet er der en trilog mellem institutionerne. Vi må rose formandskabet for dets store indsats og beslutsomhed for at finde en løsning. Det er sandt, at det nuværende forslag er tættere på den minimalistiske tilgang, som nogle medlemsstater går ind for, end på Parlamentets holdning. Som jeg sagde i går, håber jeg, at formandskabet nøje vil overveje Parlamentets meget afbalancerede synspunkter og tage behørigt hensyn til dem under den endelige forhandlingsrunde.
Jeg håber, at resultatet bliver en aftale, der viser, at Europa bevarer sine ambitioner og sin solidaritet. 
 Hr. formand, mine damer og herrer, resultaterne af folkeafstemningerne i Frankrig og Nederlandene er for Kommissionen - og også, er jeg sikker på, for flertallet i Parlamentet - en kilde til bekymringer, eftersom disse resultater risikerer at svække Unionen, og eftersom de to lande altid har været vigtige hovedfigurer i vores fælles projekt.
Igennem hele sin historie har Unionen allerede oplevet andre vanskelige situationer, men de ansvarliges engagement og overbevisning har gjort det muligt at overvinde vanskelighederne og relancere det europæiske projekt. Tillad mig, hr. formand, at dele nogle overvejelser med Parlamentet, som parallellen mellem den nuværende situation og situationen for 50 år siden har inspireret mig til, dengang projektet med Det Europæiske Forsvarsfællesskab slog fejl, og de europæiske ledere i stedet for at sætte en stopper for deres ambitioner for Europa fandt den bedst mulige måde at overvinde problemet på.
Vi må nu forsøge rigtigt at forstå, hvorfor to så vigtige lande som Frankrig og Nederlandene har stemt nej til traktaten. Det er meget vigtigt, at disse bekymringer er kommet til udtryk via en demokratisk afstemning efter en meget livlig debat. For en demokrat er dette et positivt element i sig selv. Vi skal alle respektere dette udtryk for borgernes vilje, men vi må ærligt erkende, at denne debat ofte har været iblandet nationale spørgsmål, og at de anvendte argumenter nogle gange havde meget lidt med den europæiske forfatning at gøre.
Ud over visse rent nationale overvejelser er det et faktum, at folkeafstemningerne er blevet en lejlighed til at give udtryk for bekymringer, som vi må tage seriøst, især bekymringerne fra borgere, som står ansigt til ansigt med den europæiske sociale model, afkoloniseringerne, det at Europa går for hurtigt frem og strækker sig for vidt eller endda nogle gange forbindes med globaliseringstruslen. Selv om man indrømmer, at folkeafstemningsdebatterne i et vist omfang har været farvet af andre emner, må man helt ærligt erkende, at denne afstemning afspejler en utilfredshed med Unionen og med det europæiske projekt i de to lande. Derfor har formændene for Europa-Parlamentet og Det Europæiske Råd og jeg selv, i Berlaymont, i vores fælles erklæring efter den franske folkeafstemning, understreget, at de nationale og europæiske politisk ansvarlige skal gøre mere for at vise udfordringernes sande dimension og arten af de løsninger, som kun Europa kan bidrage med, og at vi må spørge os selv, hvilken rolle vi hver især spiller for at bidrage til en bedre forståelse af dette projekt, som ikke kan have nogen egen legitimitet uden at være lydhør over for borgerne.
Indholdet af debatterne og resultaterne af de to folkeafstemninger kræver derfor en seriøs overvejelse af vores kapacitet - både de europæiske institutioners og de nationale institutioners og myndigheders - til at mobilisere europæernes tiltrædelse og engagement. Vi skal skabe en ny forbindelse mellem EU og borgerne og borgerne og EU. Det er altafgørende, og det får jeg lejlighed til at vende tilbage til inden for de kommende uger.
Men i dag er det vigtigste spørgsmål, som vi skal svare på i en situation, som kunne sætte en stopper for den europæiske konstruktion, følgende: Hvordan skal vi lokke en ny politisk konsensus frem og drage fordel af disse svære tider til at relancere det europæiske projekt? Der er et politisk problem, og det skal vi løse med politiske midler. Vi må ikke undgå at se virkeligheden i øjnene.
Jeg vil gerne straks klart understrege, at ratificeringen først og fremmest er medlemsstaternes sag. 25 regeringer har underskrevet forfatningstraktaten. Det er deres afgørelse, hvornår og hvordan den skal ratificeres, og om de ønsker at opretholde den forpligtelse, de har indgået, eller give afkald på den. 10 medlemsstater har indtil videre ratificeret forfatningen, hvoraf et, nemlig Spanien, har gjort det via en meget klar folkeafstemning. I to andre medlemsstater har folkeafstemningerne fået et negativt resultat. Andre medlemsstater har imidlertid endnu ikke givet udtryk for deres holdning, og jeg mener, at alle Unionens medlemsstater har ret til at udtrykke deres holdninger på lige fod.
Det, der imidlertid er vigtigt i mine øjne i dag, er, at medlemsstaterne handler i fællesskab for at løse den nuværende situation, og at vi undgår unilaterale, individuelle og spredte handlinger. Det er derfor, jeg har bedt dem afvente Det Europæiske Råd i næste uge, inden de fastslår deres holdning. Jeg kan konstatere, at regeringerne har udvist stor tilbageholdenhed, og der, hvor man har vurderet, at det har været uomgængeligt med en stillingtagen af interne årsager, har de bevaret et ønske om at moderere sig og muligheden for en debat og en kollektiv afgørelse.
Forfatningens skæbne er nu i medlemsstaternes hænder. Det er vigtigt, at stats- og regeringscheferne analyserer den aktuelle situation og sender et klart signal til alle europæerne. Jeg er overbevist om, at det er muligt og ønskeligt, at dette budskab afspejler ønsket om at nå til en ny politisk konsensus i Europa. Analysen af den aktuelle situation giver plads til to eventuelle - og jeg gentager, eventuelle - løsninger, som befinder sig i hver sin ende af skalaen, og som vi efter min mening skal undgå for enhver pris.
Den første forkerte gode løsning ville være at sige, at der ikke er sket noget, at alt kan fortsætte -  - som om, vi ikke havde haft de to negative afstemninger i to så vigtige lande. Det ville efter min mening være en autistisk, uansvarlig og arrogant holdning, som ikke havde respekt for den vilje, der blev udtrykt af flertallet af borgerne i to lande, som vi har pligt til at lytte til.
En anden yderst forkert god løsning ville være straks at opgive udkastet til forfatningstraktat. Det ville være at ignorere, at 10 medlemsstater allerede har ratificeret den, og at den negative afstemning i to medlemsstater, selv om den giver udtryk for en negativ holdning til forfatningen, ikke af den grund udgør nogen støtte til et alternativt udkast og også indeholder modsigelser.
Så hvis vi undgår disse to ekstreme løsninger, må vi søge en anden løsning. Og jeg tror, at vi nu skal begynde at skabe de betingelser, som giver mulighed for at etablere en løsning, der udmønter sig i en ny politisk konsensus, for jeg vil gerne gentage, at det er på det politiske plan, vi skal finde en løsning. Der findes ingen administrativ, bureaukratisk og teknokratisk løsning. Vi skal have en politisk debat i Europa om en politisk løsning på EU's fremtid.
Uden at sætte udkastet til forfatningstraktat under debat, skal vi sætte skub i Europa og undgå lammelse. Denne løsning kan kun være resultatet af en dybtgående analyse og en ærlig debat. Den skal nødvendigvis udarbejdes med tanke på et kompromis mellem de 25 medlemslande, som er samlet i Det Europæiske Råd, og med fuld deltagelse af Kommissionen og ved at lytte opmærksomt til Europa-Parlamentet, men også de nationale parlamenter og vores samfund.
Så, mine damer og herrer, som vi altid har sagt, er der ingen plan B. Den findes ikke. Den har aldrig været der. Men vi kan måske tale om en plan D? D for demokrati og dialog. En plan D for at lytte til befolkningerne, en plan, hvor de nationale og europæiske institutioner overgiver sig til en lytte- og debatøvelse sammen med borgerne og civilsamfundet for at uddybe diagnostikken af en kompleks situation. Denne burde gøre os i stand til at nå frem til en mere konsensual løsning, især fordi den i højere grad repræsenterer alle vores medborgeres vilje.
Stillet over for den skepticisme, som en del af vores medborgere giver udtryk for, må vi vise, at EU nu mere end nogensinde kan svare på deres bekymringer og tage de utallige udfordringer i vores nye årtusinde op. Det er rigtigt, at resultaterne af de to folkeafstemninger i sidste uge er et alvorligt problem, men det er ikke første gang, Europa støder på et problem, og det vil helt sikkert ikke være den sidste. Vi har mere end nogensinde brug for Europa. Det er derfor, at Kommissionen fortsætter og vil fortsætte med at træffe vigtige beslutninger, som giver reelle fordele til alle Europas borgere, for Unionens politiske liv fortsætter, selv efter folkeafstemningerne. Vi har nogle strategiske målsætninger, som skal iværksættes, og som i øvrigt har fået støtte i Europa-Parlamentet og i Det Europæiske Råd. De svarer på borgernes bekymringer, for de er fokuseret på fremgang, solidaritet og sikkerhed.
Alle de europæiske institutioner skal i dette øjeblik i særdeleshed udvise kompromisånd og samle sig om ønsket om at gå fremad og nå målsætningerne, især ved at bekæmpe arbejdsløsheden og usikkerheden. I de kommende dage og uger kommer vi til at forvalte en kompleks situation i fællesskab. I den forbindelse tror jeg, vi skal undgå to farlige fælder, nemlig den første, som jeg kalder , og den anden, som jeg kalder udvidelse af negative ideologiske kløfter.
Først og fremmest skal vi for enhver pris undgå at kaste os ud i et dvs. at komme med unødvendige og farlige beskyldninger, som især sigter mod at gøre de europæiske institutioner - hvad enten det er Kommissionen, Europa-Parlamentet eller Rådet - til syndebukke for de vanskeligheder, som opstår, enten på nationalt niveau eller i forbindelse med de globale udfordringer.
Det er rigtigt, at de europæiske institutioner ikke er perfekte. Hvem kan foregive at være det! Det er i øvrigt fordi, vi anerkendte, at der var visse problemer, at min Kommission, så snart den trådte i funktion for seks måneder siden, besluttede at forberede nogle initiativer for at opnå en bedre kommunikation og forbedre kvaliteten af lovgivningen ved at undgå unødvendig lovgivning og unødvendigt bureaukrati. Det var derfor, vi lancerede initiativet om bedre lovgivning.
Vi er også gået ind i en overvejelse om gennemsigtigheden i driften af institutionerne. Vi erkender, at vi alle kan forbedre det tillids- og ansvarsforhold, der er mellem borgerne og Unionen, især gennem en større respekt for subsidiaritetsprincippet, som alle taler om, men som meget ofte ikke tages i anvendelse.
Men pas på, mine damer og herrer, for fristelsen til at skyde skylden for de upopulære beslutninger på Bruxelles - det, vi har for vane at kalde for Bruxelles - har allerede tidligere skabt utrolige ødelæggelser, og det fortsætter. Vi skal modstå denne fristelse. Møderne mellem medlemsstaternes repræsentanter skal ikke beskrives som slagmarker med sejrherrer og besejrede. Europa udvikler sig som et kompromis og gennem kompromiset, og det er først og fremmest repræsentanterne for de nationale staters pligt at forklare dette og argumentere for Europa i stedet for at udnytte de nationale egoer i en negativ retning for EU.
Mine damer og herrer, lad os være ærlige: Hvis vi angriber Bruxelles seks dage om ugen, fra mandag til lørdag, kan vi så gøre os håb om, at borgerne vil støtte Europa om søndagen? Vanskeligt spørgsmål, ikke sandt?
Men der er en anden fælde. Den anden fælde ville bestå i nu at lukke sig inde i ideologiske kløfter, selv om vi indrømmer, at der findes forskellige opfattelser af Europa. At støtte opdelingerne omkring to politiske monoteismer, nemlig markedsmonoteismen og statsmonoteismen, tjener ikke Europas sag. Ingen af de to, hverken markedsguden eller statsguden, vil løse Europas problemer. Ethvert forsøg på at indføre en af de to i Europa, en fælles europæisk tanke, er dømt til at mislykkes. Det, vi har brug for nu, er en intelligent syntese mellem markedet og staten, som kan hjælpe Europa til at blive vinder i stedet for taber i globaliseringsspillet. Lad os ikke gøre os nogen illusioner: Europa består pr. definition af flere lande, og det er fint, at det bliver ved med at være sådan. Vi har forskellige ideologiske holdninger, især på den nationale politiske scene. At ville indføre en samlet tanke, en samlet ideologisk retning for de europæiske institutioner, ville i sandhed være at glemme, at Europa er skabt i mangfoldighed, i forskellighed, men også, skal det siges, i en stræben efter kompromis og konsensus. Derfor tror jeg, at det er altafgørende at ændre denne kriseperiode til en gunstig periode med muligheder og drage fordel af denne til at smede en ny politisk konsensus. Kommissionens rolle, som jeg opfatter den, er at fremme denne konsensus og undgå at skærpe uddybelsen af de unødvendige og farlige antagonismer. Uden denne nye politiske konsensus vil det blive vanskeligere at nå frem til et kompromis og nogle løsninger.
Det er i den retning og med denne målsætning, at jeg appellerer til alle de europæiske ansvarlige, især på nationalt plan. Det er nødvendigt, at vi alle kan udvise tegn på ansvarlighed og være på højde med den yderst vanskelige situation, vi står over for. Derfor beder jeg alle de nationale myndigheder om seriøst at bestræbe sig på ikke at give efter for den nationale egoisme, som har været til så stor skade for Europa, og som fortsat er en alvorlig trussel mod det.
Jeg kræver en samling omkring de europæiske værdier, hvorfor ikke sige det direkte, omkring den europæiske kultur, vores europæiske ånd, for at vi i fællesskab kan opbygge en ny politisk konsensus, som både er dynamisk og konstruktiv, en konsensus, som gør det muligt at undgå, at Europa bliver det første offer for globaliseringen, men i stedet sørger for, at Europa kan vinde dette globaliseringsslag. Jeg kan forsikre Dem om, at Kommissionen er fuldt mobiliseret og står til fuld rådighed for at bidrage hertil, og at vi har et ønske om at samarbejde med Dem alle, med forskellige politiske holdninger, på betingelse af at De alle forstår og accepterer, at Europa ikke er problemet, men derimod løsningen på de problemer, som borgerne står over for i dag.
Hans-Gert Poettering,
   Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, kære kolleger, for Det Europæiske Folkeparti er afstemningerne i Frankrig og Nederlandene en stor skuffelse. Men den største fare, vi nu står over for, er, at vi mister orienteringen. Derfor siger vi: EU kan godt nok ikke løse alle opgaver, men uden EU vil vi ikke kunne klare nogen af de store udfordringer, og derfor siger vi: Målet er stadig det rigtige!
For det første kan Frankrig og Nederlandene - jeg indrømmer, der er tale om to vigtige lande - ikke påtage sig ansvaret for 25 lande i EU. For det andet repræsenterer de 10 lande, der har ratificeret forfatningstraktaten, 220 millioner mennesker. Disse 10 ratificeringer må og kan ikke falde til jorden. For det tredje skal de 13 lande, der endnu ikke har ratificeret, have ret til at give udtryk for deres holdning til forfatningen. Derfor anbefaler vi, at vi tænker over tingene. Ingen har en hurtig løsning i dag. Vi må tænke over tingene. Vi må være besindige. Vi må dog samtidig forbinde besindighed med beslutsomhed, og det er formentlig den rigtige løsning - det er op til stats- og regeringscheferne at afgøre - at indlægge en besindelses- eller tænkepause og udsætte folkeafstemningerne i en vis periode. Det må man tænke over.
Mange har gjort sig overvejelser om, hvorfor det blev et nej i Nederlandene og Frankrig. Årsagerne er til dels identiske, til dels ikke identiske. Statsledelsens, regeringens manglende popularitet er måske et af elementerne. Dertil kommer det, De har sagt, hr. formand: Er det ikke nogle gange sådan, at mindre lovgivning i Europa - det angår også os, Europa-Parlamentet - er bedre for os alle? Og dertil kommer hele udvidelsesspørgsmålet. Det er meget afgørende, at folk har indtryk af, at mange ting går for hurtigt. Det er vi nødt til at tage højde for.
Vores gruppe siger: For det første må vi bestræbe os på - og når det kommer til de faglige spørgsmål, bliver vi uenige igen - at koncentrere os om det væsentlige, at Europa skal være stærk på de områder, hvor det kun er Europa, der kan handle, at vi imidlertid også skal anvende subsidiaritetsprincippet i højere grad. For det andet må vi ikke overstrække EU for meget politisk, kulturelt og geografisk. Det er denne store bekymring, der er kommet til udtryk i folkeafstemningerne. Det er vi nødt til at tage meget alvorligt.
Vi siger meget bestemt:  . Men  gælder ikke kun for EU, men også for de stater, der ønsker at tiltræde EU. Det gælder også for Rumænien Bulgarien! Hr. kommissionsformand, jeg beder Dem og Deres Kommission: Når De skriver fremskridtsrapporterne for Rumænien og Bulgarien - Parlamentet har sagt ja for begge landes vedkommende, men vi får disse fremskridtsrapporter - så skriv ikke noget blot af venlighed i rapporten, men beskriv situationen sådan, som den virkelig er - åbent og ærligt. Det er det, vi forventer af Dem nu. Så kan vi drage vores konklusioner af fremskridtsrapporterne.
Hvad Tyrkiet angår, forventer vi - Rådet skal jo også træffe sin beslutning - at også dette land opfylder betingelserne, nemlig de seks love, det handler om. De skal være ratificeret. Det handler i den forbindelse også om EU's evne til at optage flere lande. Også Cypern skal anerkendes entydigt, for hvordan vil man forhandle med en part, som man slet ikke anerkender? Det skal der også findes et svar på. Det står åbent, hvordan forhandlingerne vil falde ud. Men vi anmoder om, at man tænker over det, og jeg indrømmer, at der er forskellige holdninger hertil i vores gruppe, ligesom det også er tilfældet i andre grupper. Målet kan være medlemskab. Målet kan imidlertid også være et privilegeret partnerskab. Det skal vi tale åbent og ærligt om, så vi ikke vækker falske forhåbninger.
Jeg ønsker Dem, hr. formand for Rådet, sammen med Kommission - og det glæder mig meget, at De begge har holdt disse imponerende taler - held og lykke med de finansielle overslag. Her må alle gøre deres: de, der har skrevet brevene, men også Storbritannien, så vi kan bevise vores handleevne igen. Så bliver vi også i stand til at skabe tillid igen. Med det ønsker jeg rådsformanden, kommissionsformanden og naturligvis også parlamentsformanden held og lykke. Denne krise skal være en chance! Vi skal gå videre ad denne vej, men måske ikke helt så hurtigt. Vi har forstået budskabet, men Europa er stadig vores store engagement og vores store mål!
Martin Schulz,
   Hr. formand, mine damer og herrer, jeg indrømmer, at jeg er rådvild. Jeg tror ikke, jeg er den eneste. Sjældent har en tale voldt mig så store vanskeligheder som den, jeg skal holde her til morgen, og det skyldes, at jeg som taler på vegne af en gruppe, der tæller mere end 200 medlemmer, skal forsøge at sammenholde de mange forskellige følelser, der stadig hersker i min gruppe i forbindelse med den aktuelle situation. Det er ikke let, for der er mange forskellige fortolkninger. Derfor vil jeg tilføje et par elementer til det, der allerede er blevet sagt.
Der er én ting, jeg gerne vil understrege: Der er ikke noget land, der tillader, at et andet land dikterer, hvordan det skal gennemføre sin nationale lov, og det er også udmærket. Vi er en union af suveræne stater. Det ene land siger: Vi indefryser ratifikationsprocessen. Det andet land siger: Vi gennemfører ratifikationen parlamentarisk eller via en folkeafstemning. Det er vi nødt til at tage til efterretning her. Hvert land gør, som det selv vil, og hvert land er også i sin gode ret til at gøre, som det finder rigtigt. Der er ikke nogen -regel i EU. Der er et land, der har lukket døren, og nu er spillet ude. Sådan kan det ikke fungere. De 77 % spaniere, der har sagt ja til forfatningen, har samme værdi som de 55 % franskmænd, der har sagt nej. Derfor fortsætter processen.
Men vi må også alle - og her inkluderer jeg udtrykkeligt mig selv - stille nogle selvkritiske spørgsmål, når vi fortolker resultaterne. Der er nemlig ikke noget nyt i det, vi har set i forbindelse med folkeafstemningerne. Vi har blot lukket øjnene for denne udvikling i meget lang tid. Hvert valg til Europa-Parlamentet - det i 2004, det i 1999, det i 1994 og allerede det i 1989 - har vist lignende tendenser, nemlig at de europæiske borgere i stadig større grad har vendt sig mod det europæiske projekt. Det har ingen af os villet tage til efterretning. Og jeg vil gerne understrege, at det også gælder mig selv!
Nu er det med ét blevet fuldstændig klart, at der er en kløft mellem regeringerne, de europæiske institutioner og borgerne. Hvorfor har vi denne kløft? I 1950'erne, 1960'erne og 1970'erne, mens Jean Monnet eller Helmut Kohl, de Gasperi og Mitterrand var ved magten, læste folk heller ikke traktaterne. De europæiske borgere havde ikke læst traktaten om Det Europæiske Kul- og Stålfællesskab. Men de havde en tillid til Europa, en grundlæggende tillid, en følelse. Europa var løftet om fred og demokrati! Og freden og demokratiet blev også synlige. Dvs. at krav og virkelighed stemte overens. Det gav tillid til regeringerne og til de europæiske institutioner.
Dette løfte om demokrati og fred blev suppleret med et løfte om velstand, arbejdspladser og social sikkerhed. Kravet - flere arbejdspladser, mere social sikkerhed, mere beskyttelse - er tydeligvis ikke i overensstemmelse med resultaterne, for i mange lande er der færre arbejdspladser og mindre sikkerhed. Denne kløft mærker borgerne. Og vi lukker ikke denne kløft, når vi ikke i tilstrækkelig grad opfatter EU som en chance, og når vi heller ikke formidler EU som en chance. Og det er der en årsag til.
Trods al den selvkritik, jeg retter mod os, mod mig selv, mod Parlamentet, mod Kommissionen, er der også et faktum, man ikke kan overse, og som måske også langt om længe skal drøftes i Rådet den 16./17. Vi ved alle, at det, vi gør i Bruxelles, ikke skaber nogen direkte forbindelse mellem os og borgerne, men derimod en indirekte. De nationale regeringer står altid imellem. Fortidens onde gerninger er nu vendt tilbage i Frankrig og i Nederlandene og truer regeringerne. Man kan ikke sige, at alle succeser skyldes de nationale regeringer, og alle fiaskoer skyldes Bruxelles, og så forvente, at folk jubler over Bruxelles. Den går ikke!
Derfor vil jeg gerne understrege, at vi skal gøre vores arbejde i Europa-Parlamentet. Jeg er enig i, at vi i højere grad skal tale om subsidiaritet, om afbureaukratisering, om øget effektivitet og øget gennemsigtighed. Men regeringerne i EU skal også påtage sig deres ansvar, og det betyder at sige, hvad man gør, og derefter gøre, hvad man siger. Så enkelt er det!
Afslutningsvis vil jeg sige noget om udvidelsen. De, der opgiver udvidelsesperspektiverne for de lande, der håber på disse perspektiver, leger med ilden!
Vi skal holde fast i udvidelsesperspektiverne. Det er vi helt og aldeles enige om i vores gruppe. Men at give et løfte om udvidelse uden at have et grundlag for denne udvidelse - forfatningen bør være dette grundlag - er også forsømmeligt. Vi kan ikke forlange reformer og transformationsprocesser af andre lande, hvis vi ikke selv er i stand til at gennemføre vores egne reformer.
Derfor må Unionen gøre noget. Den må gennemføre reformer. Derfor er det fortsat vores mål, at Europa skal have en forfatning. For kun med denne forfatning kan den fredsskabende tanke om den europæiske udvidelse gennemføres.
Graham Watson,
   Hr. formand, i 1787 sagde Thomas Jefferson, at "et lille oprør i ny og næ er en god ting". Bag tungsindet og pessimismen over Europas fremtid kan borgernes oprør i sidste uge vise sig at indebære nogle fordele. Medlemsstaterne konfronteres med resultatet af deres egen dobbelthed. Hvis man tager æren for alt, hvad der går godt, og klandrer Bruxelles for alt, hvad der går galt, så vil borgerne før eller siden lugte lunten, hvilket de har gjort.
Da VGE 380 rullede ud på startbanen sidste sommer, jublede vi alle. Men køretøjets data og navn skræmmer de potentielle passagerer væk. Nogle klager over, at der er for mange fremmede om bord, mens andre påstår, at de nye franske og tyske motorspecifikationer har svækket det. Men ingen er helt tilfredse med et køretøj, hvor de strategiske beslutninger træffes uden en ordentlig offentlig debat.
Det er en mangel, ikke blot på fællesskabsniveau, men også i vores nationale debatter. Trods alle vores store planer om et grænseoverskridende samarbejde er det ikke lykkedes os at forklare folk, hvad vi foretager os på EU-plan, eller hvorfor, eller at tage fat på deres usikkerhed med hensyn til job, karriere og en behagelig pensionstilværelse i en verden under hastig forandring. Europa er for hemmelighedsfuld og uigennemsigtig. Alt for mange beslutninger træffes fortsat bag lukkede døre og uden ordentlig parlamentarisk kontrol. Grundlæggende parlamentariske beføjelser og formelle udtalelser ignoreres eller affærdiges som eksempelvis modstanden i Europa-Parlamentet imod håndfaste forslag vedrørende tilbageholdelse af oplysninger eller overførsel af passageroplysninger. Er det så mærkeligt, at store projekter såsom forfatningen forkastes, når der er mangel på selv grundlæggende institutionel respekt?
Den britiske udenrigsminister er blevet beskyldt for at have planlagt begravelsen, inden traktaten er erklæret død, men han gav udtryk for noget, som mange af os siger i al fortrolighed, nemlig at traktaten får svært ved at overleve i sin nuværende form. Det havde været ideelt at høre alle medlemsstaternes holdninger. Fremover skal enhver sådan ratifikation forelægges alle EU-borgerne på samme tid. Disse stemmer forkastede imidlertid ikke en tekst, men EU's virkemåde.
Hr. Schmit, hr. Barroso, vi bebrejder ikke Dem, at vi er havnet i dette rod, men vi vil gerne have Dem til at føre an i oprydningen. Der er selvfølgelig grænser for, hvor meget en lille medlemsstat eller Kommissionen kan gøre. De større dyr i Europas jungle har et enormt ansvar i forhold til de økonomiske og sociale dårligdomme, der plager EU. Men eftersom den fransk-tyske motor tydeligvis er kaput, vil vi gerne have Dem til at bygge en ny. Europa har mere end nogensinde tidligere brug for målrettede og visionære ledere, der kan inspirere borgerne til at maksimere deres potentiale og muligheder. Hvis ikke De kan gøre det, hvem kan så?
Med eller uden denne forfatning kan De forbedre EU's virke- og kommunikationsmåde. Her er blot tre forslag: Rådet kan og bør være mere åbent og vedtage lovgivning i fuld offentlighed og respektere oplysningsfriheden. Politikken vedrørende retlige og indre anliggender kan og bør vedtages ved hjælp af den normale fællesskabsmetode og i henhold til de gældende traktater. Europa-Parlamentet kan og bør have reel indflydelse på internationale aftaler. Disse tre trin kunne medvirke til at genskabe tilliden til det europæiske projekt.
På Det Europæiske Råd skal De få et svar fra Chirac og Balkenende om, hvorvidt denne forfatning nogensinde kan ratificeres i deres lande, og hvis ikke, hvordan teksten så kan komme til at se ud. Vi har brug for en traktat for et EU med 27 medlemsstater, men i mellemtiden kan man gøre meget for at foretage en genopbygning med udgangspunkt i de nuværende traktater og genskabe offentlighedens tillid til det europæiske projekt.
Daniel Marc Cohn-Bendit,
   Hr. formand, kære kolleger, det er tydeligt, at alle i dag har lyst til at komme med nogle sandheder, og det er fint.
Den første sandhed er, at når Gruppen Alliancen af Liberale og Demokrater for Europa i dag opdager, at vi skulle have foretaget ratificeringen samme dag, vil jeg minde om, at selv Europa-Parlamentet ikke fulgte os, da vi foreslog en europæisk folkeafstemning i hele Europa.
Og i dag ville alle ønske, at vi havde foretaget en europæisk folkeafstemning samme dag, for den ville måske nok have ført til et nederlag, men vi ville ikke stå med det tåbelige spørgsmål om, hvorvidt vi skal fortsætte ratificeringen eller ej. Alle ville have udtalt sig samme dag. Det er, hvad jeg vil sige, og vi kan ikke klandre andre end os selv. Hvorfor krævede Europa-Parlamentet ikke en europæisk folkeafstemning, som vi foreslog?
Den anden sandhed er, at jeg tror, og det skal siges ligeud, at hvad angår selve de finansielle overslag, så har regeringerne og Europa-Parlamentet endnu ikke forstået, hvad det drejer sig om. De har endnu ikke forstået, at hvis vi ønsker et Europa, som er i stand til at handle for beskæftigelse og social sikring, ja så skal vi give det midlerne hertil. Imidlertid er selv det kompromis, som hr. Schröder foreslår, og selv det kompromis, som de andre foreslår, ikke et kompromis, som giver os midlerne hertil. Vi er i færd med endnu en gang at lyve for vores borgere. Lad os sige det ligeud, enten har vi et budget, som giver Europa mulighed for at fungere, eller også kan vi ikke love noget som helst for Europa. Lad os for en gangs skyld sige sandheden.
Den tredje sandhed er, at vi skal melde klart ud! Hr. Poettering, det, der er sket i Frankrig, er ikke en skuffelse, det er et nederlag, men dagens nederlag bliver morgendagens sejre, det lover jeg Dem. Af den grund skal vi, Rådet, Kommissionen og Parlamentet være i stand til virkelig at stable et konvent på benene og organisere det i samarbejde med Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg, Regionsudvalget og civilsamfundet for at overveje og sætte spørgsmålstegn ved Europas økonomiske og sociale politikker. F.eks. hvad har vi udrettet? Hvad har vi ikke udrettet? Lad os åbne op! Hr. formand for Rådet, åbn op for Rådets sorte boks, forhandl offentligt den 16. og 17., således at de europæiske borgere ved, hvad De vil sige!
Den europæiske befolkning er led og ked af disse her pressekonferencer, som følger Rådene, og i løbet af hvilke hvert land og hver regeringsrepræsentant kun siger den halve sandhed, idet de gør sig umage for at skjule den anden halvdel, den, som er kommet frem bag lukkede døre.
Vi har som europæiske borgere og parlamentsmedlemmer ret til som alle borgere at vide, hvilke problemer De har i Rådet, hvordan De vil svare os. Ikke kun det, som hr. Schröder vil sige til hr. Blair i offentligheden, men hvordan medlemmerne af Rådet svarer hinanden, når de har forskellige holdninger, hvordan de reagerer på holdningen hos hr. Juncker, som vil fortsætte, og hr. Blair, som vil stoppe, hos polakkerne, som ikke ved, hvad de vil, og danskerne, som heller ikke ved det. Vi ønsker, at alt dette gøres offentligt. Mangelen på gennemsigtighed er netop en af årsagerne til nederlaget.
Hr. Barroso, denne krise er på en vis måde en chance, og den skal vi gribe ved at sige sandheden offentligt. F.eks. vedrørende globaliseringen, Kina, alt det der, så lad os en gang for alle sige, at ja, WTO er betydningsfuldt, men at WTO kun kan fungere, hvis det gør Det Internationale Arbejdsbureaus kriterier til sine egne. Spørgsmålet drejer sig ikke om at rejse barrierer mod Kina, men om at kræve demokratisering i Kina, således at de kinesiske lønmodtagere kan kæmpe for deres lønninger.
Hvis Kina ikke accepterer det, ja så må vi smide Kina ud af WTO! Sagen er enkel, og for de andre lande gælder de samme regler. Vi er lede og kede af det her, forretninger, altid forretninger, men når det drejer sig om demokrati, er vi lige gået til frokost. Det kan ikke blive ved med at fungere på den måde. Det er, hvad de europæiske borgere gerne vil vide!
Det er derfor, jeg fortæller alle, at vi har tabt, ja, vi har tabt i Frankrig, men fordi jeg deltog i kampagnen, vil jeg ikke tabe mere, og jeg vil ikke lyve mere om meget indlysende ting. Jeg vil slutte af med at minde om en af løgnene, nemlig at vi har brug for et europæisk budget, som giver mulighed for økonomiske initiativer, vi har brug for at udvikle den videnskabelige forskning, men for at gøre dette bliver vi i det mindste nødt til at sige, at Europa er mere værd end de tarvelige forslag fra regeringerne, som de ser ud i dag.
Francis Wurtz,
   Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, skal vi fortsætte, udsætte eller standse forfatningstraktatens ratificeringsproces?
Skal vi udsætte den, mens vi venter på bedre tider? Hurra for det politiske mod, den demokratiske stringens og tilliden til forfatningen. I mine øjne skal ingen nægte et folk, som ønsker at stemme om dette udkast, retten til at gøre det. Samtidig skylder vi hver og en at tale sandhed, for fra nu af gælder det høring og ikke længere ratificering, for udkastet til forfatning er uigenkaldeligt ugyldigt. Det er juridisk ugyldigt, for det skal være genstand for en enstemmig aftale for at træde i kraft, og det er politisk ugyldigt i kraft af styrken i de to negative afstemninger og deres indflydelse i de mange andre lande i Unionen.
Så hvad gør vi? Det, der netop er sket, er ikke et fransk eller nederlandsk tordenbrag fra en skyfri europæisk himmel. Ja, hr. Schulz, tillidskrisen mellem borgerne og de europæiske institutioner har bredt sig og er blevet stadig dybere siden den store liberale afvanding af enhedsmarkedet og Maastricht-traktaten. 
I løbet af årene er det ikke længere kun arbejderklasserne, men også middelklasserne selv, som oplever denne afvanding som en drejning mod en samfundsmodel, som de afviser. Konkurrence for enhver pris, galopperende usikkerhed på arbejdsmarkedet, kyniske og skånselsløse magtkampe og konsensus på topmøderne bag lukkede døre, det kan ikke blive ved med at gå! Der er et anfald af værdighed i dette massive nej. Mange af disse personer drømmer stadig om Europa, men de drømmer ikke om stabilitetspagten eller Bolkestein-direktivet.
Europas krise i dag er i sandhed en eksistentiel krise. Vi har før oplevet andre vanskeligheder, har hr. Barroso netop forsikret os om. Nej, denne gang handler det om noget andet. Indtil nu standsede de politiske storme, der blev udløst af de famøse reformer, som de liberale i Rådet og i Kommissionen er så glade for, ved medlemsstaternes grænser. Sikken en massakre, der har været på venstrefløjen siden den tid for ikke så længe siden, hvor den ledede mere end to tredjedele af Unionens regeringer. Der, hvor højrefløjen for kort tid siden havde fat i tøjlerne, har bifaldet været lige så øredøvende, ikke sandt, hr. Barroso?
Hvad gjorde de europæiske ledere inklusive Rådet og Kommissionen efter hvert af disse negative folkeafstemningsresultater? De lykønskede vinderne og fortsatte med den samme politik, dvs. Denne gang - og det er den radikale nyhed ved situationen - er det systemets hjerte, borgerne er begyndt at sigte mod. Nu, før eller senere, bliver vi nødt til at komme med nogle forklaringer og acceptere nogle reelle ændringer.
Så hvordan kommer vi ud af dette dødvande? Først og fremmest ved at vise, at vi har forstået omfanget af den europæiske bekymring ved klart at erklære forfatningstraktaten for ugyldig. Dernæst ved i samme ånd at meddele, at vi trækker de mest kontroversielle forslag tilbage, de mest symbolske udtryk for en tendens, der skal sættes en stopper for, nemlig Bolkestein-direktivet, arbejdstidsdirektivet samt den række direktiver, som er under forhandling, der liberaliserer fra ende til anden uden på nogen måde at evaluere virkningerne af tidligere foranstaltninger af samme art. Endelig ved at åbne for en stor, fri debat blandt borgerne, ikke et konvent, men en debat blandt borgerne, fri for ethvert pres, over hele Unionen, for at etablere status quo for det nuværende Europa og fastlægge, hvad der skal ændres for at skabe et Europa, hvori flertallet af europæerne igen kan genkende sig selv og investere deres kræfter.
Jeg vil slutte af med, hr. formand, at henvende mig til venstrefløjen, som, hvad end deres holdning har været til forfatningen, deler den overbevisning, at vi nu må træde ind på dette spor for at relancere Europa. Lad os mødes, og lad os gøre vores pligt for at genvinde folkets tillid og få håbet til at fødes på ny.
Philippe de Villiers,
   Hr. formand, det, der skete i Frankrig og Nederlandene for nogle dage siden, kan opsummeres meget kort. Folket ønskede at frigøre sig fra det, hr. Barroso kaldte "Bruxelles". Dvs. at de europæiske befolkninger ikke længere har tillid til Bruxelles. En anden ting, en anden konstatering, er, at forfatningen er død. Den døde i Paris og blev begravet i Nederlandene. 
Jeg opfordrer alle de europæiske ledere til - samtidig med at jeg anerkender hr. Cohn-Bendits udtalelser for et kort øjeblik siden om, at han "ikke længere vil lyve" - at forkaste Europas hånlige attitude og gøre sig til talsmænd, ikke for den europæiske maskine imod deres befolkninger, men ganske enkelt og demokratisk for deres befolkninger blandt deres ligemænd.
Hvad ønsker befolkningerne? De ønsker at forblive frie befolkninger. Så det vil helt konkret sige, at vi skal beslutte øjeblikkeligt at afbryde forhandlingerne om Tyrkiets tiltrædelse, øjeblikkeligt sige, at vi - at Europa - for fremtiden vil respektere princippet om folkesuveræniteten, øjeblikkeligt lancere tanken om at organisere mangeartede former for samarbejde, både politiske, industrielle og videnskabelige, som er underlagt princippet om fri tiltrædelse og frit samarbejde. Det er opskriften på fremtiden.
Endelig, og det bliver min sidste bemærkning, skal vi etablere nogle nye mekanismer, som giver mulighed for at vende tilbage til den fælles europæiske præferenceordning, i det mindste i de sårbare industrielle sektorer som tekstilindustrien. Mine damer og herrer, det er den eneste mulige opskrift på at redde Europa og igen engagere og genvinde befolkningerne.
Cristiana Muscardini,
    Hr. formand, kære kolleger, for at kunne stå samlet politisk med et økonomisk og socialt projekt og for at sætte gang i udviklingen skal Europa have institutioner, som er i dialog med borgerne. Fremtiden kræver en informeret konsensus. Afstemningen i Frankrig og Nederlandene var ikke et nej til Europa, men et ønske om at forhindre, at man i alt for høj grad fortsætter med at træffe beslutninger ovenfra og ikke tager højde for udviklingen og de nye økonomiske og sociale situationer. Netop beskæftigelseskrisen, som skyldes den sociale dumping, der praktiseres i nogle lande, og EU's langsomme reaktion på dette problem har skabt den usikkerhed og angst, som fik folk til at stemme nej til traktaten. Dette nej var ikke så meget et nej til traktaten, men snarere et nej til den dårlige information, hvilket Kommissionen i øvrigt også indrømmede for et par uger siden.
Da traktaten blev vedtaget, var den det bedst mulige kompromis, men den var ikke tilstrækkelig til de udfordringer, vi allerede står over for. Det, som de europæiske befolkninger beder om, er at få nogle klare, gennemførlige bestemmelser, hvor subsidiaritetsprincippet respekteres, og som ikke blot løser de nuværende problemer, men også dem, der kan forudses, når man analyserer den geopolitiske og geoøkonomiske kontekst. Situationen kræver, at de tre institutioner udviser en ny ansvarsfølelse, så det, der er muligt, bliver tilendebragt, og så vi beslutter ikke at behandle det, som vi er nødt til at udsætte.
Når Bulgarien og Rumænien er kommet med i Europa igen, mener vi, at udvidelsen bør standse, så EU bliver styrket via dialogen mellem institutionerne og borgerne. Samtidig er det nødvendigt at tage forbindelserne med Den Europæiske Centralbank op til fornyet overvejelse, for EU har ingen fremtid, hvis ikke de politiske organer får den nødvendige indflydelse på fastlæggelsen af den monetære politik. Vi opfordrer Kommissionen og Rådet til at tage stilling til dette i løbet af kort tid.
EU har tidligere været udsat for vanskeligheder, som det har overvundet ved at tage nye initiativer. Den franske nationalforsamlings nej til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Forsvarsfællesskab i 1954 førte først til Messina-konferencen og siden til Rom-traktaterne. Det Europæiske Fællesskab kom ud af sin stagnation i 1970'erne ved hjælp af Genscher-Colombo-projektet, og med afstemningen i Det Europæiske Råd i Milano i 1985 under Craxis formandskab nåede man frem til fællesakten. Derfor har vi tiltro til, at det nye Europa netop kan opstå på et tidspunkt, hvor det er tydeligt, at EU-entusiasternes alt for hurtige udvikling og EU-modstandernes skepsis ikke giver nogen garantier for hverken den enkeltes eller fællesskabets fremtid. EU-realisme er i øjeblikket den eneste vej frem, og den er baseret på demokratiske beslutninger og respekt for de nationale identiteter, når vi skal skabe et solidarisk og fælles Europa. 
Jean-Marie Le Pen (NI ).
   - Hr. formand, terningerne er kastet. Den europæiske forfatning er dødfødt, det krævede kun en enkelt nejstemme. Dem var der to af, med tre dages interval, i to af de seks lande, som grundlagde Europa, nemlig Frankrig og Nederlandene. I morgen bliver det Storbritannien, der ikke har euroen som valuta, som skal lede Rådet, og som allerede annoncerer, at ratificeringsprocessen for dets vedkommende er formålsløs.
Aldrig har den kløft, som er opstået mellem parlamenterne og befolkningerne, forekommet så dyb. I det franske parlament var der 8 % nejstemmer, i befolkningen 55 %! Det er derfor måske overraskende, at folkeafstemning ikke er den eneste ratificeringsmetode i alle EU-landene, eftersom den er den mest demokratiske, især for dem, der i denne forsamling beklager sig over det demokratiske underskud i institutionerne. Det er sandt, at det er farligt for prinser, som søger deres egen profit, at overlade ordet til befolkningerne, som lider på deres bekostning.
Befolkningerne har talt imod de levebrødspolitiske, mediefokuserede, økonomiske, sociale og andre oligarkier, som har haft 100 gange så magtfulde midler i debatten, og nægtet at afstå deres uafhængighed i en overnational stat, som i øvrigt viste sig at være både ultraliberal og bureaukratisk, en økonomisk middelmådighed og en social katastrofe. De sagde nej til den udefinerede udvidelse, ud over Europas grænser, til Tyrkiet.
Nogle bliver måske fristet til at gå uden om det franske og nederlandske nej. Men så må de passe på ikke at vække borgernes legitime vrede. Det ville være klogere at tage hensyn til og overveje, hvad befolkningerne vil, og bestræbe sig på at skabe en mere realistisk ramme for det ønskelige europæiske samarbejde. Det er klart, befolkningerne vil ikke udskifte deres nationale ramme, som er grundlaget for deres identitet, forsvarer af deres overordnede interesser, garant for deres frihed, deres kultur og deres sprog. De vil bevare deres suverænitet over deres territorium og deres grænser, de vil selv forme deres og deres børns skæbner, som i dag er truet af globalisering, indvandring, socialt sammenbrud og moralsk forfald.
Timothy Kirkhope (PPE-DE ).
   - Hr. formand, en tidligere premierminister fra Labour sagde engang, at en uge er længe i politik. Jeg formoder, at få er uenige i den betragtning, uanset deres holdning til resultatet af den franske og den nederlandske folkeafstemning.
Jeg ønsker ikke at vende tilbage til spørgsmålet om forfatningen og resultaterne af folkeafstemningerne, men jeg mener, at det nu er meget vanskeligt at videreføre forfatningen i dens nuværende udformning. Det kan vi dvæle ved for evigt. I dag bør vi se på de positive aspekter af det, der foregår i Europa og på, hvad vi kan opnå på andre områder. Der skal være en grundig og vedvarende debat om, hvilket Europa vi ønsker at skabe. Befolkningen har sendt os et klart budskab, og en del af dette budskab er, at den føler sig fremmedgjort i forhold til processerne og institutionerne. Det kan ikke være godt for demokratiet, og det undergraver den tillid, vi har brug for fra befolkningen for at leve op til vores ansvar.
Nu skal vi imidlertid gå videre med vores program og ikke lade os distrahere alt for meget. I øjeblikket er det meget vigtigt, at der ikke er forsinkelser i videreførelsen af Lissabon-processen, de aktuelle liberaliseringspolitikker eller argumenterne vedrørende bæredygtig udvikling. Som formanden har sagt, skal vi forholde os til udfordringerne fra Kina, Indien og flere andre dele af verden med hurtigtvoksende økonomier. Det vil derfor være helt forkert at nægte borgerne en chance for større velstand, fordi vi afledes og distraheres - muligvis i lang tid - af et strukturspørgsmål, der ikke synes at bevæge sig ud af stedet i øjeblikket.
Der er således et presserende behov for, at vi udnytter chancen for fornyelse. Vi skal forstå omfanget af det, der er foregået i ugens løb, men vi skal fortsætte på en måde, der møder bifald fra den europæiske befolkning som helhed. EU har fået denne chance for at genoverveje sin fremtid og gøre front mod de dybtgående spørgsmål vedrørende dens fremtidige retning. Men vi skal ikke lade os føre væk fra de politikker, der allerede udvikles og forfølges til fordel for os alle.
Bernard Poignant (PSE ).
   - Hr. formand, det er anden gang, Frankrig forkaster en politisk unionstraktat. Første gang var i 1954, fordi Frankrig var bange for den tyske genoprustning, og anden gang i 2005, uden tvivl på grund af angst for den globale kapitalisme. Vi må også se det som en indikator for vores egne politikker.
Hvad gør vi? Jeg mener, at der er tre principper, som skal vejlede os. Det første princip er lighed mellem befolkningerne. En parlamentarisk ratificering er lig med en ratificering ved folkeafstemning. I øvrigt har jeg lagt resultaterne af de tre folkeafstemninger sammen, og jasiden vinder, for hvis man blander spaniere, hollændere og franskmænd, vinder jasiden med 54,04 % af stemmerne, et tal, som trøster mig i min egenskab af franskmand. Lighed mellem store og små lande, lighed for alle befolkningerne. Jeg er ikke helt glad for ordet "grundlæggere", her i 2005, for De, hr. Barroso, og De, hr. Borell, De kunne ikke være blandt grundlæggerne i 1957, for Deres lande var det ikke, eftersom De levede under et diktatur. Andre levede i et totalitært regime. Vi var så heldige, som franskmænd og nederlændere, at være frie. Derfor skal vi i dag behandle dette begreb med en smule forsigtighed. Hvis vi skal vedtage en forfatning enstemmigt, så kan den også kun forkastes enstemmigt: dette princip gælder begge veje.
Det andet princip er, hvad angår udvidelsen, at man holder, hvad man lover. Jeg tænker især på Rumænien, Bulgarien og også på de andre, men jeg vil tilføje Balkanlandene. Lad os give Balkanlandene udsigt til at træde ind i EU, og lad os holde fast i dette. Hvis vi blokerer for denne udsigt, er det som at sidde på en ren krudttønde.
Det tredje princip er, at Europa stadig har og altid vil have brug for en forfatning, og det på trods af de to negative afstemningsresultater. I Frankrig er der et , som viser os vejen. Det er Philippe de Villiers', for det , som han leder, Vendée, stemte nej til Maastricht i 1992, men ja til forfatningen. Hr. de Villiers er fuldstændig på kant med befolkningen i Vendée, som han er leder for.
Som De ved, er det ikke nødvendigt at tage til Bruxelles for at finde en teknokrat. En teknokrat er under alle omstændigheder en tekniker, som man ikke kan lide, det er det hele. Dette viser os vejen, så lad os have tillid til hr. de Villiers' befolkning i Vendée.
Marielle De Sarnez (ALDE ).
   - Hr. formand, vi gennemlever nogle vanskelige tider, og jeg vil gerne give udtryk for den uendelige tristhed, jeg føler, og som alle de, der i EU og i hele verden er knyttet til projektet med et politisk Europa, føler. Europa er i krise. Vores Europa, som vi har ønsket os og opbygget, er i krise.
Naturligvis, og det ved vi alle, har de indenrigspolitiske spørgsmål vejet tungt i de franske og nederlandske resultater. Men vi må have modet til at erkende, at det også er en bestemt opbygning af Europa, som er blevet afvist. I årevis har vores medborgere haft på fornemmelsen, at Europa blev skabt uden dem, at de på ingen måde var en del af de ofte betydningsfulde beslutninger, som blev truffet i deres navn. Europa forekom dem at være et fjernt og fremmed foretagende, og det bærer vi det kollektive ansvar for. Vores medborgere har også haft på fornemmelsen, at Europa var et projekt uden styring, med en udefineret identitet og udefinerede grænser. Og denne følelse af usikkerhed fik dem til at reagere med afvisning og angst. Endelig har Europa ikke været i stand til at udfylde sin rolle som beskytter. Det er ikke kommet med noget svar på globaliseringsspørgsmålet, på de vanskelige økonomiske forhold, som underminerer vores medborgeres accept af den europæiske tanke yderligere.
I dag er det europæiske projekt ikke hverken klart eller forståeligt. Vi befinder os i en dyb tillidskrise, og for at forsøge at svare på den, skal de europæiske institutioner vise, at de kan leve op til udfordringen. Deres svar kan og må ikke kun være juridisk. Det skal først og fremmest være politisk, og hvad der end bliver fortsættelsen på ratificeringsprocessen, er det vigtigt, at det næste Europæiske Råd tegner nogle perspektiver og giver nogle svar på vores medborgeres forventninger. Der er en kolossal forventning om demokrati og gennemsigtighed, en forventning om et klart defineret Europa, og endelig en forventning om en Union, som etablerer et reelt økonomisk og socialt forvaltningssystem. Det er den eneste måde, hvorpå man kan stimulere vækst, beskæftigelse og samhørighed. Det er nu, der skal handles, og det haster.
Johannes Voggenhuber (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, hr. formand for Rådet, jeg vil gerne have, at De overbringer Deres kolleger på det europæiske topmøde en sørgelig meddelelse. Syndebukken har gjort sin pligt, men han har det elendigt. Han er brudt sammen, man har udleveret ham til menneskenes vrede, og de har slået ham lidt for meget. Det, jeg taler om, er på den ene side Europa og på den anden side regeringerne. De har udleveret Europa til menneskenes vrede ikke for første gang, men for gud ved hvilken gang, og det for ting, som De har ansvaret for.
Jeg ved, at krigen om fortolkningen af nejet er brudt ud for længst, og den, der vinder krigen, kommer til at bestemme over tingenes gang og definere vejen ud af krisen. Er det nationalismens sejr over Europa? Er det folks utilfredshed med vores præstationer, eller handler det - og det tror jeg - om folkets opstand mod det eksisterende Europa? Farcen består i, at opstanden mod det eksisterende Europa gør det nye Europa umuligt.
Patienten skød lægen i ærgrelse over at være syg, men De må forstå, hr. rådsformand, at jeg bliver lidt nervøs, når jeg ser, at netop regeringerne igen forsamles rundt om det syge Europas seng. Hvad er det for et eksisterende Europa, borgerne stiller til ansvar her? Er det virkelig det iskolde Bruxelles-bureaukratis diktatur? Er det virkelig en ny superstats havuhre, der får næring fra sine borgeres nationale identitet? Eller er det ikke snarere dette svage, skrantende, ubeslutsomme Europa, der på ingen måde har overvundet nationalismen, statskansliernes Europa, de lukkede døres Europa, det ubeslutsomme, det asociale Europa, det store demokratiske underskuds Europa? Er det ikke et Europa af regeringer, der i deres magtarrogance har bildt sig ind, at de kan regere Europa med venstre hånd? Med venstre hånd - som regering, forvaltning, lovgiver og også som forfatningsgiver! Er det ikke dette Europa, vi skal rydde op med? Har regeringerne ikke et større ansvar end den syndebuk, der bliver slået her? Handler det ikke om, at regeringerne allerede har blokeret for konventet, efter de har forsøgt at dominere det? Er den sociale sag ikke faldet dér?
Erik Meijer (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, i to måneder har jeg deltaget aktivt i den kampagne, som i Nederlandene førte til, at 62 % sagde nej til forfatningen. Som største organisation på nejsiden forsvarede Det Socialistiske Parti vælgernes ret til at ændre den pågældende tekst. Vi argumenterede ikke imod, at der udarbejdes en europæisk forfatning, og heller ikke imod nye eller fremtidige medlemsstater, ja, end ikke mere specifikt imod den omstændighed, at Nederlandene efterhånden er blevet den mest markante nettobidragyder i EU. For os drejer det sig om forfatningens indhold.
Teksten er i for høj grad en opskrift på et Europa efter amerikansk model, hvor der lægges vægt på fri og uforfalsket konkurrence, liberalisering af tjenesteydelser, oprustning, tilknytningen til NATO og mulighederne for interventioner uden for EU's territorium. Kapitel 3 hører ikke hjemme i en forfatning, men burde være en del af den normale lovgivning, som kan tages op til revision af Europa-Parlamentet med de nationale parlamenters medvirken.
Dermed bliver valget det middel, hvormed vælgerne kan kræve forandringer, og manden på gaden vil ikke længere have følelsen af ikke at kunne bidrage til at forandre den politik, der føres. Endvidere er der med den foreslåede tekst fortsat et demokratisk underskud, så længe de nationale parlamenter kun kan forhale lovgivningen, så længe man ikke honorerer en million underskrifter med tilpasning af politikken eller med afholdelse af folkeafstemning, og så længe Rådet er det eneste organ, som kan ændre forfatningen.
Det lykkedes os med disse argumenter at få mange, som måske nok brokkede sig over den førte politik og EU's indblanding, men som var tilbøjelige til at blive hjemme på sofaen, fordi de ikke havde noget håb om forbedring, til at gå til stemmeurnerne. I stedet for den ventede lave stemmedeltagelse og et flertal for et ja fik vi en høj stemmedeltagelse og et flertal for et nej. Forfatningen er nu død. Tilbydes vælgerne i andre medlemsstater en folkeafstemning, forventer jeg imidlertid også, at flertallet i de lande vil afvise forfatningsteksten. Dermed opnår folkene retten til at ændre ...
Bastiaan Belder (IND/DEM ).
   - Hr. formand, den nederlandske befolkning forkastede klart og eftertrykkeligt den europæiske forfatning. Det ville klæde de europæiske institutioner at erkende det. Afvisningen af forfatningstraktaten er primært en afvisning af den hastighed og den retning, der kendetegner den europæiske integrationsproces. Jeg frygter, at man i Bruxelles ikke har forstået budskabet, når man ser, hvordan der med stor iver henvises til nationale politikkers manglende formåen, hvordan der savnes enhver form for selvkritik, og hvordan der argumenteres for, at ratificeringsprocessen videreføres.
Stats- og regeringscheferne bør på topmødet den 16.-17. juni vise, at de i højere grad end mange af mine kolleger har forstået det budskab, der blev sendt med det franske og det nederlandske nej. Den fastlåste situation med hensyn til den europæiske forfatning kræver behørig indgriben. Det er således uforståeligt, at den politiske elite i Bruxelles tøver og vælger at trække pinen ud frem for hurtigt at nå frem til en ny traktat.
Jeg glæder mig over, at vælgerne har vist, at de ikke har tillid til et Europa, som både geografisk og med hensyn til politisk indhold er upræcist defineret og forener usund magtkoncentration og urealistiske politiske ambitioner. 
Brian Crowley (UEN ).
   - Hr. formand, når man lytter til forhandlingen denne morgen, skulle man tro, at der ikke kun er en europæisk krise, men at Europa ikke har nogen svar eller reaktioner på borgernes vilje og ønsker. Selv om det er en vanskelig tid, og selv om der er megen usikkerhed, så er dette også en mulighed for, at vi kan overveje, hvad vi har opnået hidtil, og for at vi kan finde en bedre og mere hensigtsmæssig vej fremover.
Desværre finder vi ikke frem til denne vej ved at forsøge at analysere, hvorfor vælgerne i Frankrig og Nederlandene sagde nej. Der var mange forskellige årsager til deres nej. Og hvad siger vi til de vælgere i Spanien, der stemte for traktaten? Tæller deres stemmer slet ikke? De personer, der forsøger at fortælle os, at vi skal udskyde hele processen og standse op og lytte til demokratiets stemme, ignorerer helt demokratiets stemme i form af de ni andre lande, der allerede har ratificeret den europæiske forfatning.
Jeg finder det vigtigt, at vi nu giver lederskab til Europa. Dette lederskab skal ikke kun komme her fra Europa-Parlamentet men også fra Kommissionen. Jeg lykønsker kommissionsformand Barroso med det standpunkt, han indtog umiddelbart efter afstemningen i forsøget på at opfordre regeringerne til at holde hovedet koldt, tænke langsigtet og udvise samme ideologi og uselviske ønske om at forbedre kårene for alle Europas borgere, som EU's grundlæggere udviste, da Europa rejste sig af asken fra Anden Verdenskrig.
Borgerne i EU stemte ikke imod flere job, bedre social beskyttelse, bedre handel, bedre EU-udviklingsprogrammer, mere støtte til udviklingslandene, miljøbeskyttelse eller en bæredygtig udvikling af fiskeriet eller andre brancher. De stemte for alle disse ting, fordi de fortsat ønsker at støtte dem.
Nu er det op til det luxembourgske formandskab som leder af Rådet at finde et kompromis og afstikke kursen på mødet i Det Europæiske Råd. Det præsenterer man bedst for Europas borgere ved at sige, at nok er vi stødt på en forhindring på vejen, men det er ikke enden på det europæiske projekt. Vi skal minde alle borgerne i Europa om, at det tjener os alle bedst at forstå vores indbyrdes afhængighed ikke kun i forhold til det indre markeds økonomi, men også i forhold til vores menneskelige ansvar over for hinanden på hele det europæiske kontinent.
Irena Belohorská (NI ).
   - Forfatningstraktaten er allerede blevet ratificeret af 10 stater, herunder fem gamle medlemsstater, nemlig Østrig, Tyskland, Grækenland, Italien og Spanien, og fem nye - Ungarn, Litauen, Letland, Slovenien og Slovakiet. Disse medlemsstater udgør 50 % af befolkningen i EU, og da et stiftende land ikke har privilegeret status, kan man sige, at stillingen nu er 10 mod 2. 
Jeg ved ikke, om franskmændene har løst deres arbejdsløshedsproblemer, som de udnyttede i slutspurten før folkeafstemningen, som fik et negativt udfald. Jeg tror derimod, at de har misbrugt de nye medlemsstaters idéer og gode vilje og derudover ydmyget et stort europæisk land, mit naboland, Polen, ved at bruge den polske svejser som symbol. 
Jeg opfordrer Parlamentet til hverken at sørge over det negative resultat eller glæde sig med nogle af de tilstedeværende over at rakke ned på idéen om et stærkt Europa, men at tage kraftfulde og effektive skridt mod at lette processen fremover. Det er også en sørgelig kendsgerning, hr. formand, at jeg er det første medlem fra en ny medlemsstat til at holde indlæg om dette punkt. 
Erna Hennicot-Schoepges (PPE-DE ).
   - Hr. formand, på vores sidste møde fejrede vi 60-årsdagen for krigens afslutning. Skæbnens ironi vil, at vi i dag forhandler om et Europa i krise på grund af manglende støtte fra borgerne til en traktat, som skulle bekræfte, at vores lande ville holde sammen i medgang og i modgang, en traktat underskrevet af demokratisk valgte statsledere, som handlede på vegne af suverænstaten, dvs. befolkningerne i vores lande. 220 millioner har allerede sagt ja til denne forfatning, og tillad mig at sige, hr. formand, at Europa ikke kun består af Frankrig og Nederlandene, eller Storbritannien, det består også af alle de andre lande.
At ændre teksten ville være mangel på respekt over for næsten halvdelen af EU's befolkning, som allerede har ratificeret den. Hvad angår høringsprocessen, mener jeg, at det også er de nationale ansvarliges opgave at beslutte, hvilke procedurer der skal følges. Det er naturligvis det siddende formandskabs opgave at udvise ikke blot dygtighed og sensibilitet, men også beslutsomhed.
Det, der skal til for at overbevise borgerne, er handlinger, nogle finansielle overslag, som gør det muligt at bevise, at Europa kan stimulere økonomien og skaffe beskæftigelse takket være sine investeringer i de store infrastrukturer eller takket være Galileo, som kunne skabe 100.000 nye arbejdspladser, og som afventer et signal fra Rådet for at gå i gang. Vi skal også udvise tro på og entusiasme over for det europæiske projekt og dets budskab om solidaritet og humanisme.
Faktisk er denne krise også en krise for demokratiet. Europa kan kun lykkes, hvis borgerne følger med. Ofte er uddelegering af magt synonymt med mangel på interesse, og vi har kunnet konstatere den mangel på information, der har været med hensyn til den europæiske politik. Vi skal således blive bedre til at informere og fokusere på det centrale i vores fælles politik for borgernes ve og vel og for det sociale Europa.
Hr. formand, nejet var også en forkastelse af et Europa, hvor markeds- og konkurrencelovene hersker, det liberale Europa, som ikke har noget tilovers for arbejderne, og det siger jeg til dem, der ønskede at gå over til en 72 timers arbejdsuge.
Margrietus van den Berg (PSE ).
   - Hr. formand, vælgerne i Nederlandene og i Frankrig sendte os et klart budskab. De bad os bremse op. Vi suser af sted, uden at det er klart, hvor vi er på vej hen. I Nederlandene sagde 62 % af vælgerne nej. Det er på tide, vi gør noget positivt med disse vælgere. Nejstemmerne kom fra to forskellige lejre.
På den ene side har man højrefløjsvælgeren, som klart er euromodstander, og som siger nej til det europæiske projekt. På den anden side er der et nej, som er afgivet af den fremskridtsvenlige vælger, som er for det europæiske samarbejde, men som finder, at forfatningen er for indgribende og for lidt social. Samme følelse genfinder man hos de fremskridtsvenlige vælgere, som har stemt for forfatningen med en vis tøven, fordi de fornemmer, det er et skridt i den rigtige retning. Vi bør nu sikre, at de fremskridtsvenlige vælgere fra såvel ja- som nejlejren forenes til fordel for et klart defineret europæisk projekt. Naturligvis bør andre lande også have mulighed for at udtale sig om forfatningen for Europa, men Nederlandene og Frankrig har truffet deres valg. Ikke denne forfatning og ikke endnu en folkeafstemning om det samme emne.
Vi bør ikke isolere os eller sætte udviklingen i stå, tværtimod. Vi ønsker at sætte gang i en reformkamp i Europa for at vise vælgerne, at vi har hørt dem, både dem, som har stemt ja, og dem, som har stemt nej. Reformen bør være baseret på en bred og åben debat om den retning og den hastighed, der bør kendetegne den europæiske integration. Hvor mange lande vil vi optage? Hvordan sikrer vi et stærkt og socialt Europa? Måske kan Rådet den 16. og 17. juni og efterfølgende under Tony Blairs ledelse begynde at overveje, hvordan man i en forenklet traktat sikrer de væsentlige elementer, nemlig traktatens kapitel 1 og 2, de grundlæggende principper for Europa, forbedring af stemmevægte, høj grad af subsidiaritet, princippet om offentlighed, øget indflydelse til de nationale parlamenter og borgerens rettigheder. Ellers risikerer vi noget, der ligner Echternach-processionen, hvor vi desværre kun tager skridt tilbage og ikke har nogen vision om et realistisk europæisk samarbejde. Som hr. Barroso rigtigt påpegede, er Europa i virkeligheden det bedste svar på en stor del af den kritik, der lyder fra borgernes side, og derfor er der grund til at fortsætte arbejdet med engagement.
Jules Maaten (ALDE ).
   - Hr. formand, Europa har et problem, og det lader sig ikke løse blot ved en lidt bedre præsentation eller ved mere effektivt at forklare, hvor fremragende Europa egentlig er. For mange er det sådan, at Europa vel stadigvæk taler til forstanden, men ikke længere til hjertet. Bureaukrati virker lige så tiltrækkende som armeret beton og lige så vennesæl som et næsehorn. De europæiske institutioner bør tvinges til i højere grad at lytte til de europæiske borgere, og jeg glæder mig således over, at det kom til udtryk i kommissionsformand Barrosos indlæg.
Hvad er vi egentlig bange for? Hvorfor skulle vi ikke give mulighed for, at kommissionsformanden vælges direkte af alle europæiske borgere, og hvorfor skulle vi ikke åbne mulighed for en korrigerende folkeafstemning om fællesskabsretten? Ikke 25 nationale folkeafstemninger, men én europæisk folkeafstemning. Virkelig give borgerne magten over EU.
Spørgsmålet er imidlertid, hvilken type reform EU vil kunne håndtere. Forfatningstraktaten skulle sætte EU i stand til at bearbejde udvidelsen. Hvordan kommer vi nu videre med det? Parlamentsmedlemmerne i mit parti går ind for udvidelsen, men vi mener, det ville være klogt at stille udvidelsen af Unionen i bero, indtil vi har skabt orden i eget hus. Derefter vil vi gerne igen tale om optagelse af lande, som opfylder kriterierne herfor.
Hr. formand, der er behov for en ny debat om, hvad Europa er, hvor vi er på vej hen, og hvor grænserne ligger. Og en sådan debat bør ikke kun føres mellem regeringer. Det bør være en samfundsdebat, som føres overalt i Europa, om det europæiske kontinents økonomiske og sociale fremtid, og personligt har jeg intet imod, at det igen bliver på basis af en konventslignende model, med et nyt mandat, ny sammensætning og ny formand. Europa bør igen kunne inspirere, Europa bør stå for kvalitet, kreativitet og demokrati, for et sikkert, frit, tolerant og velstående Europa. Europa har et problem, men det har også muligheder, og vi bør ikke lade os hæmme af fortidens skygger. 
Carl Schlyter (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, "aldrig har så mange europæere haft så få at takke for så meget", siger jeg til den franske befolkning. Den viste, sammen med den nederlandske befolkning, at den er blevet træt af, at institutionerne fortsætter med et presse forslag igennem, som flytter magten fra folket til regeringskontorernes lukkede rum og de store virksomheders bestyrelseslokaler.
Problemet er ikke, at EU går for hurtigt frem, men at det sker på den forkerte måde. EU sidder fast i gårsdagens problemer. EU integrerer stater og maksimerer produktionen i stedet for at integrere mennesker og maksimere den sociale miljøbeskyttelse.
Hold op med at plage forfatningen. Lad den dø i fred, og annoncer en ny proces, hvor hver enkelt kommune har sit eget konvent. Lad deres forslag til et lokalt forankret europæisk samarbejde danne grundlag for et nyt udkast.
Nigel Farage (IND/DEM ).
   - Hr. formand, for et år siden sagde alle, at forfatningen skulle vedtages med enstemmighed. Dengang troede man naturligvis, at man ville vinde alle folkeafstemninger. I Davids kamp imod Goliath sigtede det franske folk godt med stenen og dræbte forfatningen. Derefter begravede hollænderne den, og nu rækker den så armen op ad kisten i en scene, der minder mig om gyserserien Hammer House of Horror. Vi får at vide, at den skam ikke er død. Patienten er stadig i live, og ratifikationsprocessen fortsætter. Det overrasker mig, fordi det forekommer mig, at De hengiver Dem til masochisme. Det bliver en temmelig uheldig periode.
Hr. Barroso, det handler ikke om, at De tager for hurtigt af sted, men om at De bevæger Dem i den forkerte retning. I tilgift ser jeg så en stigende politisk ekstremisme, modbydelig nationalisme, blind nationalisme. Det er euronationalisme, og den kender ingen grænser. Jeg ved, at De ønsker at behandle Europas befolkning med foragt ved at presse dette igennem uden ratifikation. Historien vil indhente Dem.
James Hugh Allister (NI ).
   - Hr. formand, jeg lykønsker befolkningerne i Frankrig og Nederlandene med at have bragt udfrielse til alle de europæere, der sætter pris på demokrati og national frihed. Den aktuelle situation udfordrer EU-ledernes demokratiske beføjelser. De opstillede prøvelsen for forfatningens overlevelse: en ratifikation fra alle 25 medlemsstater. De tabte. Nu er det på tide at tage følgerne og begrave EU-forfatningen. Deres forsøg på at genoplive den er lige så smagløse som skæbnesvangre.
Hr. Watsons henvisning til 1787 frister mig til at gå endnu længere tilbage. Det er ikke første gang, at Nederlandene har reddet Europa fra politisk tyranni. I netop denne uge i det meget bemærkelsesværdige år 1690 gik William, prinsen af Oranje, i land i Carrickfergus i min valgkreds og gav Det Forenede Kongerige den Glorværdige Revolution og William-aftalen, der den dag i dag fortsat danner grundlaget for frihed ...
João de Deus Pinheiro (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg mener, at det store spørgsmål, der stiller sig både på Det Europæiske Råd og her i Parlamentet, er, om vi forstår, at vi nu befinder os i en ny fase. En ny fase, hvor Europa ikke mere modsvarer borgernes bestræbelser, sådan som det før har gjort, hvor fred og demokrati var de vigtigste mål. I dag ønsker vi, at Europas ledere, på nationalt eller europæisk plan, giver et objektivt - ikke et retorisk - svar på nogle af de væsentligste udfordringer.
Vi vil således gerne vide, om den europæiske sociale model lader sig forene med en globalisering, der også har ytret sig som social og miljømæssig dumping i andre lande, og som har medført udflytning og arbejdsløshed i Europa. Det er vigtigt, ja, det er afgørende, at Europa enten selv eller gerne sammen med USA, og allerede under Doha-runden, sørger for, at ILO's regler overholdes. Lissabon-dagsordenen skal også afbureaukratiseres og gøres mere iværksætter- og SMV-venlig.
Noget tilsvarende gælder subsidiaritetsprincippet, som vi alle hylder, men som EU's institutioner stadig ikke kan håndtere i praksis. Kommissionen og især Parlamentet må én gang for alle lægge deres adfærd om, så subsidiaritetsprincippet bliver til konkret virkelighed på alle områder. Endelig vil vi også gerne vide, hvor Europas grænser går, hvilket tempo udvidelsen skal foregå med, når nu vi ikke kan udvide samarbejdet i dybden. Det er Det Europæiske Råds store udfordringer! 
Robert Goebbels (PSE ).
   - Hr. formand, i et demokrati skal man altid acceptere og respektere en flertalsafgørelse, selv om flertallet ikke nødvendigvis har ret. Franskmændenes og nederlændernes afstemninger kan ikke appelleres. De udsender imidlertid ikke noget klart budskab. Faktisk drejer det sig om et flertydigt nej med sammensatte og af og til modsatrettede begrundelser. Mellem demagogerne fra det yderste højre og demagogerne fra det yderste venstre er der ikke nogen fællesnævner. Nationalsocialisterne, som håber på at kunne samle alle de utilfredse, vil hurtigt finde ud af, at dette vil vise sig at blive en pyrrhussejr.
Hvad gør vi? Eftersom der ikke er nogen plan B, og eftersom ingen ved, hvilken forbedring der ville kunne ændre nogle så modsætningsfyldte og brogede nejresultater til et uforbeholdent og massivt ja, er den eneste mulige udvej at spille efter gehør. Det næste topmøde skal vedtage nogle finansielle overslag, som giver institutionerne mulighed for at fungere normalt. Ligesom Eurogruppen har valgt en formand for to år, burde regeringerne iværksætte andre handlinger som forsmag på traktaten på grundlag af en frivillig aftale. Således burde Kommissionen høre de nationale parlamenter om ethvert kommende lovinitiativ.
Nejet vil hverken stoppe globaliseringen, den internationale konkurrence eller udflytningerne. Den førende eksportør på verdensplan kan i øvrigt ikke tillade sig en egoistisk protektionisme. Vi skal derfor udvikle nye solidariteter, ikke kun mellem europæere, men også med de utallige lande, som ikke er en del af globaliseringen.
Rumæniens og Bulgariens tiltrædelse finder sted på grundlag af Nice-traktaten. Selv Tyrkiet ville kunne tilslutte sig EU på grundlag af denne traktat. Unionen ville naturligvis kunne fungere bedre inden for rammerne af en traktat, som nu er ødelagt. Men eftersom nejet ikke bringer nogen løsning på tingene, skal vi, selv om det nok er vanskeligt, vise, at Europa fortsætter, samtidig med at vi bestræber os på at stille vores borgere bedre tilfreds, takket være nogle mere opfindsomme og mere solidariske politikker.
Sophia in 't Veld (ALDE ).
   - Hr. formand, jeg har med nogen bedrøvelse lyttet til reaktionerne på det nederlandske og det franske nej. Europa er for bureaukratisk, for kostbart, der er kommet for mange nye lande med, og det går for hurtigt. Heri er jeg ikke enig. Udviklingen går hurtigere, når det gælder miljøet, og Kinas økonomi er i hurtigere vækst. Det samme gælder den internationale kriminalitet. Europa bør ikke bremse op, men netop tage et stort spring fremad. Hvad angår udvidelsen, må jeg oprigtigt sige, at jeg stoler på, at de nye lande, som er præget af dynamik, vil kunne være en ny drivkraft for den europæiske integration. Vi har behov for et stærkt, demokratisk Europa, vi har behov for mere Europa, ikke mindre. Jeg vil egentlig gerne opfordre alle, som ser velvilligt på Europa, til at vise lederskab og mod, ellers overlader vi i for høj grad scenen til populister og ekstremister. Vi bør vælge at tage et stort skridt fremad, og de nationale politikere bør lægge fortiden bag sig og tage ansvar for Europa. Jeg ser således med en vis bekymring på den holdning, Rådet gav udtryk for i går i forbindelse med spørgsmålet om , hvor Rådet valgte helt at ignorere Europa-Parlamentet. Det er ikke i pagt med den debat, der har fundet sted.
Lad os ikke glemme, at der ud over to lande, som har sagt nej, også er 10 lande, som har sagt ja, og det er en vigtig kendsgerning. Jeg går derfor heller ikke ind for, at hele proceduren indstilles på nuværende tidspunkt. Der er tydeligvis behov for tid til eftertanke, men jeg mener, at hvert enkelt land og hver enkelt befolkning har ret til at udtale sig om forfatningen. Der er netop nu behov for, at vi kæmper for Europa. Vi bør ikke vende tilbage til , men netop fordoble indsatsen for Europa. 

Jens-Peter Bonde (IND/DEM ).
   - Hr. formand, forfatningen er død i Frankrig og begravet i Nederlandene, og alligevel optræder Rådets ellers flinke formand som ligrøver, når han vil fortsætte ratifikationsprocessen om den forkastede tekst. Start på en frisk. Lad en arbejdsgruppe med lige mange tilhængere og modstandere sætte sig sammen og lav et debatoplæg med forslag til spilleregler, som kan samle os i stedet for at splitte Europa.
Folkeafstemningsgruppen i dette Parlament medvirker gerne. Vi har syv aktuelle krav om åbenhed, valg af kommissærer, flertalsafstemninger med en vetomulighed, nærhedsprincip, kontrolleret fra de nationale parlamenter, fleksibilitet af minimumsbestemmelser, forstærket samarbejde i stedet for tvang. Læs vores udspil. Vi har testet de to første krav med en meningsmåling i Danmark. De støttedes af 80 % af vælgerne, mens kun 12 % var imod. Det er den form for støtte, vi skal have til fælles spilleregler. Brug ørerne og lyt til vælgerne og kom gerne til vores pressemøde kl. 16.00. 
Alessandro Battilocchio (NI ).
   - Hr. formand, kære kolleger, jeg taler på vegne af Italiens nye Socialistparti. Vi kan ikke stikke hovedet i busken, for med det franske nej siger man klart og tydeligt "stop" til den europæiske integrationsproces, sådan som den har set ud siden Maastricht-traktaten.
Da man i 1992 undertegnede den traktat, som indførte den fælles valuta og indledte den politiske samhørighedsproces, vidste man i Europa, at man påbegyndte et forløb, som skulle føre til en fuldstændig ændring af såvel institutionsmodellen som EU's overordnede sammensætning, hvor det geopolitiske system, der eksisterede under den kolde krig, gradvist skulle opgives.
Der var dog flere dele af denne mekanisme, som ikke fungerede, og selv i dag er mange af de spørgsmål, der blev taget op med Maastricht-traktaten, stadig på tapetet. Det er på tide, at der træffes klare beslutninger om, hvordan den europæiske dimension skal se ud. Vi skal beslutte, om vi virkelig skal forfølge Lissabon-målsætningen og flytte de pågældende interesseakser. Vi skal omstrukturere konteksterne og grænserne for den politiske integration, og vi skal på en klarere måde end i forfatningstraktaten slå fast, at vi går ind for et frit og konkurrencedygtigt økonomisk og socialt system, der virkelig kan give Europa en hovedrolle i den igangværende globaliseringsproces. 
Elmar Brok (PPE-DE ).
   - Hr. formand, kære kommissærer, kære hr. formand for Rådet, kære kolleger, hr. Bonde talte om, at han ønskede en lige repræsentation af begge sider, men jeg vil sige, at 80-90 % af parlamentsmedlemmerne har besluttet at være for forfatningen, og 52 % af befolkningen i dag har sagt ja via deres parlamenter og via folkeafstemninger! Det bør vi ikke glemme.
I øvrigt står det klart - og det er der mange talere, der har været inde på - at årsagerne til nejet er en blanding af mange ting, og at forfatningen som sådan udgør den mindste faktor af dem alle. Det handler om de nationale politikkers manglende popularitet, angst for globalisering, arbejdsløshed og også om den melding, vi har fået: I har overdrevet tingene, når det handler om lovgivning og udvidelse osv. Det eksisterende Europa er blevet udsat for kritik i den forbindelse - med rette eller ikke. Men det er blevet udsat for kritik, og det skal vi tage til efterretning. Derfor er det ualmindelig vigtigt med en periode, hvor vi tænker over tingene, hvor vi viser, at vi kan være beherskede og moderate og via relevante politikker understreger, at vi kan vinde borgernes hjerter tilbage, hvis vi fører en sådan dialog. Jeg tror, vi har brug for denne periode til at suspendere ratifikationsprocessen, så vi ikke indkasserer flere nejer på det forkerte grundlag, og på denne måde fortsætte under det østrigske rådsformandskab indtil det egnede tidspunkt - ikke som led i en mellemstatslig tilgang, men måske som led i et konvent, der gennemgår resultatet af disse overvejelser - jeg siger ikke forfatningen.
Det er efter min mening også ualmindelig vigtigt, at vi også kommer med en offensiv beskrivelse! Forfatningen betyder ikke andet for dette EU, end at borgerne bliver inddraget, at borgerne får rettigheder, at der kommer mere demokrati, at de nationale parlamenter får flere rettigheder, og at vi opnår en handleevne i denne verden, så vi kan garantere vores indre og ydre sikkerhed. Forfatningen betyder også, at vi kan understrege, at Europa ikke er en del af globaliseringsproblemet, men at Europa derimod er en del af svaret på globaliseringsproblemet, og at vi derfor kan være i stand til at vinde borgernes hjerter tilbage for vores politik. Det vil jeg gerne give os en hjertelig invitation til.
Jeg har i øvrigt endnu en bemærkning. Alt dette vil også medføre et paradigmeskifte i Tyskland. For Tyskland vil igen stå på de små landes side, hvilket er vigtigt for dette Europas identitet!
Poul Nyrup Rasmussen (PSE ).
   - Hr. rådsformand, hr. kommissionsformand, den største opgave for Det Europæiske Råd om en uge er at skabe klarhed, klarhed og klarhed. Den værste beslutning, man kan træffe om en uge, er at fortsætte, som man plejer. For det er ikke klarhed. Det er en risiko for at igangsætte en selvforstærkende nej-spiral ved adskillige folkeafstemninger. Jeg vil gerne sige, at klarhed er det fundamentale krav.
Og hr. rådsformand, jeg frygter, at hvis der ikke skabes klarhed, så bliver det reelle valg, vi står over for, at vi kan nøjes med Nice-traktaten, eller vi kan vinde lidt mere tid. Og hvis jeg skal vælge mellem at nøjes med Nice-traktaten eller få lidt mere tid til at gennemtænke, hvordan vi løser situationen, så foretrækker jeg mere tid. Vi kan ikke leve med Nice-traktaten. Vi kan ikke klare problemerne med Nice-traktaten. Vi må have den forfatningstraktat på plads. Og hvis det er nødvendigt at få mere tid, foretrækker jeg mere tid.
Hr. formand, vi kan holde alle de konventer, og vi kan fremlægge alle de traktattekster, vi kunne ønske os, men det hjælper ikke, hvis vi ikke tager fat på de reelle problemer i Europa. Igennem to år har denne Socialistiske Gruppe og Det Europæiske Socialistiske Parti, som jeg er er formand for, fremlagt klare ønsker om, at Europa får investeret i flere og nye job. At Europa samles om et samlet svar på globaliseringens trusler, som mange almindelige mennesker opfatter det som. Vores største opgave nu under det britiske formandskab, og jeg synes egentlig, at vi har fået nogle meget spændende signaler fra premierminister Tony Blair, er at forene folks behov for social tryghed med nye job i en globaliseret verden.
Og så støtter jeg gerne og meget rådsformandens og kommissionsformandens ønske om, at vi får de finansielle overslag på plads om en uge. Det vil være det allerallervigtigste signal om, at vi ikke er handlingslammede, men at vi tager folks bekymringer alvorligt. 
Andrew Duff (ALDE ).
   - Hr. formand, kommissionsformand Barroso sagde, at vi ikke skulle starte på gensidige beskyldninger. Vi bør imidlertid helt sikkert sætte spørgsmålstegn ved Det Europæiske Råds troværdighed i forbindelse med stimuleringen og håndteringen af den store debat om Europas sociale og økonomiske fremtid. Det Europæiske Råd bør og vil sandsynligvis indstille ratifikationsprocessen, men det bør ikke trække stikket ud til hele forfatningsprojektet. I stedet bør det i princippet acceptere at opstille et nyt konvent - pluralistisk, parlamentarisk og gennemsigtigt - med et bredere grundlag end i Laeken og specielt med henblik på at modernisere og opfriske del III for at bringe de fælles politikker på linje med borgernes forventninger og bekymringer. Den nye forfatning bør også bryde det stive forhold mellem første, anden og tredje del og skabe et ordentligt hierarki mellem dem, så politikkerne i del III bliver underordnet del I.
Denne gruppe og Parlamentet vil fuldt ud deltage i udarbejdelsen af et sådant konvent.
Mirosław Mariusz Piotrowski (IND/DEM ).
    -  Mine damer og herrer, udkastet til forfatningstraktaten blev massivt forkastet i Frankrig og Nederlandene i det, der blev et klart afstemningsresultat om manglende tillid til de nationale og europæiske politiske eliter. Til vores forbløffelse er der nogen, der forsøger at genoplive dokumentet. Det foreslås, at ratifikationsprocessen bør fortsætte, og forfatningsudkastet genforhandles, og der ledes endda efter retsmidler til at annullere folkeafstemningsresultatet. Foranstaltninger som disse bør anses for at være udemokratiske og arrogante og er meget tæt på at være diktatur. 
De politiske eliter bør indse, at flertallet af Europas nationer er imod, at der oprettes en bureaukratisk, Bruxelles-styret superstat, der tager monopol på social-, økonomi- og pengepolitikken. I stedet ønsker de at deltage på demokratisk vis i beslutningsprocesser og i europæisk integration, der er baseret på frit samarbejde mellem frie lande.
Regerings- eller statschefer, som ignorer deres nationers suveræne vilje, kan opdage, at nationerne betragter dem som diktatorer og behandler dem som sådan. 
Jean-Luc Dehaene (PPE-DE ).
   - Hr. formand, denne forhandling drejer sig først og fremmest om det kommende møde i Det Europæiske Råd, og jeg vil derfor også koncentrere mig herom. Det Europæiske Råd har i den aktuelle krise en ganske væsentlig opgave, nemlig især at sende signaler, som viser vejen. Og det første signal bør være, at Europa fortsat fungerer og fortsat løser sine opgaver, ikke kun indadtil, men også udadtil. Jeg glædede mig således meget over at høre kommissionsformand Barroso henvise til vores forpligtelse i forbindelse med udviklingssamarbejdet. Det væsentligste signal vil utvivlsomt være, at vi når frem til en aftale om de finansielle overslag, da de udgør den ramme, der skal sikre, at Europa kan arbejde videre i de kommende år. Om end jeg er enig med hr. Cohn-Bendit i, at de finansielle ressourcer måske ikke er tilstrækkelige til at sikre, at Europa virkelig kan udføre sit arbejde, er det dog efter min opfattelse først og fremmest væsentligt, at der nås en aftale om disse finansielle ressourcer.
Endvidere bør Det Europæiske Råd sende et signal om, hvordan vi kommer videre herfra, for de spørgsmål, vi stillede i Laeken-erklæringen, er stadigvæk ikke besvaret. Vi har stadigvæk ikke nogen ramme for det udvidede EU. Det er stadigvæk påkrævet, at Europa giver sit svar på globaliseringens udfordring, og det må og skal være et europæisk svar. Vi bør imidlertid tage i betragtning, at der er to lande, som har sagt nej, men også 10 lande, som allerede har sagt ja. Hr. Rasmussen siger, at Det Europæiske Råd bør skabe klarhed, men efter min opfattelse kan Det Europæiske Råd ikke på nuværende tidspunkt på kort sigt skabe klarhed, hertil er nejet alt for diffust.
Jeg vil derfor gerne opfordre til, at vi tager os tid til overvejelse. Men det bør ske på organiseret vis, således at der er tale om et begrænset tidsrum, og det bør på forhånd klart være bestemt, hvornår der drages konklusioner. Et år vil efter min opfattelse være passende. Det vil afgjort være at foretrække, at der bliver tale om en slags udsættelse, men ikke i det uendelige. Det bør være et klart defineret tidsrum til overvejelse, som er klart tidsbegrænset, og hvor det klart er fastsat, hvornår der skal drages konklusioner.
Jo Leinen (PSE ).
   - Hr. formand, forfatningen er ikke død, sådan som nogle siger. Forfatningen lever, og den skal også blive ved med at leve, eftersom jeg ikke har hørt om nogen plausible alternativer. Der er ikke nogen plan B med udsigt til succes. Det er også blevet tydeligt i denne debat. Vi har måske brug for mere tid. Derfor bør hvert enkelt land selv afgøre, hvornår det vil ratificere. Det er dog efter min mening helt forkert at gøre et kollektivt opråb til et stop for og en suspendering af ratifikationsprocessen. Det er da forkert!
Det må hvert enkelt land selv afgøre, vel vidende at vi måske har brug for mere tid.
Nejet i Frankrig og Nederlandene har i høj grad skadet landenes status som grundlæggere. Det har også ført til noget godt, fordi alle lande nu måske er ens. Jeg håber frem for alt, at de nye lande kommer med et kraftfuldt ja, fordi de må forstå, at en del af nejet også var rettet mod dem. Og her håber jeg for Polens og Tjekkiets vedkommende, at befolkningerne kommer med et tydeligt ja til den europæiske forfatning, fordi det er deres fremtid og også deres projekt for fremtiden i Europa.
Vi har naturligvis også brug for et svar på borgernes bekymringer. Borgerne siger: Vi ønsker mere information. Vi ønsker større deltagelse. Vi ønsker mere klarhed over det europæiske projekt, og vi ønsker mere orientering om, hvordan det skal fortsætte. Lad os dog give borgerne disse chancer! Jeg tror, at projekt D, som kommissionsformanden har talt om, er en mulig tilgang. Lad os sammen organisere en stor europæisk debat om den europæiske enheds fremtid, ikke 25 isolerede nationale debatter, men derimod en fælles debat.
Vi har brug for et instrument. Nogle siger, det skal være et nyt konvent, måske assizes, et eller andet instrument. Og dette opbrudssignal bør komme næste uge på topmødet.
Françoise Grossetête (PPE-DE ).
   - Hr. formand, Europa kunne ikke vinde forhindringsløbet. Det lykkedes ikke forfatningen at komme over alle hurdlerne. Selv om EU-forfatningen var favorit, tabte den løbet. Men tabte den løbet på grund af tekstens dårlige kvalitet? Tabte den udelukkende løbet på grund af europæiske betragtninger? Det tror jeg ikke. Jeg tror snarere, at terrænet ikke var blevet forberedt, og at forfatningen stod over for modstandere, der var dopet med løgne.
Vi er nødt til at reagere alle sammen, både Parlamentet, Kommissionen og Rådet. Hvad fortalte vælgerne os? "Beklager, vi kender ikke Europa så godt. Til gengæld er situationen i vores eget land blevet værre, så det bruger vi vores magt til at sige." De stemte på en overfladisk måde. Det ser vi resultaterne af nu, og det er vi nødt til at drage konklusionerne af. Alt for længe har visse regeringer vendt ryggen til en sand europæisk kulturs opståen. Når jeg siger dette, tænker jeg naturligvis på Frankrig. Hvor mange generationer af ministre fra alle partier har ikke været ramt af hukommelsestab, når de rejste mellem Bruxelles og deres hovedstad? De lader alle til at have huller i deres hukommelse fra det øjeblik, hvor de sidder i Ministerrådet i Bruxelles og taler på deres lands vegne, og til det øjeblik, hvor de forklarer en foranstaltning. I Bruxelles vedtager de en europæisk foranstaltning, og hvis den er populær, siger man straks, at den kan tilskrives et regeringsinitiativ. Hvis der er tale om en nødvendig, men upopulær foranstaltning, giver man til gengæld EU skylden.
Denne holdning har dog givet de værste resultater. I alt for mange år har man ikke talt om Europa. Udvidelsen er ikke blevet forklaret ordentligt. Vi har gjort tingene for hurtigt for en befolkning, der ikke er blevet forberedt, og som mener, at den snarere udholder end deltager. Hvis folk skal synes om Europa, er vi nødt til at skabe forståelse. En af de store fejltagelser i forbindelse med forfatningstraktaten var, at vi ikke afholdt en folkelig eller parlamentarisk høring på samme dag i alle medlemsstaterne. Lad os dog huske, at 10 lande har stemt ja, og det er ved at medtage Europa-debatten i alle de nationale politiske spørgsmål, at vi kan afværge den populistiske orkan, som raser i vores lande i øjeblikket. 
Richard Corbett (PSE ).
   - Hr. formand, en fortsættelse af ratifikationsprocessen i de resterende medlemsstater vil vise, at forfatningen har støtte fra et flertal af EU's medlemsstater og befolkninger. Men på nogle områder er det en risikabel strategi. Man risikerer flere nejer, man risikerer at give indtryk af, at vi fortsætter uanfægtet uden at lytte, og selvfølgelig rejser det også spørgsmålet, hvorvidt man let kan bede franskmændene eller hollænderne om uden videre at stemme om den samme tekst én gang til. Der skal også ske noget andet.
Det Europæiske Råd skal også nå til enighed om, hvordan man fortsætter. Det nytter ikke noget, at nogle lande fortsætter med ratifikationen, mens andre har erklæret teksten for død. Der er brug for en fælles overenskomst. Jeg mener, at den overenskomst skal omfatte en tænkepause med plads til yderligere debat og tilpasning i to faser. Først på nationalt plan. De lande, der har sagt nej, eller som risikerer at sige nej, skal kunne tænke sig om og fortælle resten af EU, hvordan de ønsker at fortsætte og med hvilke justeringer. Dernæst på europæisk plan. Vi skal gøre dette til en europæisk debat og ikke blot endnu en hurtig regeringskonference bag lukkede døre, men en offentlig debat.
Derfor synes jeg ikke, at det nødvendigvis er en dårlig idé at indkalde et nyt konvent med en ny formand. Det mødes trods alt offentligt. Det inddrager de nationale parlamentarikere. Det inddrager folk fra regeringspartier såvel som oppositionspartier. Det vil være den bedste fremgangsmåde. Det ville få langt større offentlig opmærksomhed end det foregående konvent.
Der er ikke nogen let vej fremad. Vi skal finde en vej, fordi vi ikke har råd til at miste de reformer, der er indeholdt i forfatningen. Vi har brug for et mere effektivt og mere demokratisk EU.
Giorgos Dimitrakopoulos (PPE-DE ).
   - Hr. formand, drøftelserne på Det Europæiske Råd næste uge vil desværre finde sted i skyggen af de to nejstemmer til den europæiske forfatning. To nejstemmer, som får os til at konkludere, at vi nu har brug for at afholde en grundlæggende fælles debat om Europas fremtid. I denne debat skal vi - hvis vi har forstået den besked, som franskmændene og hollænderne har sendt os - undersøge alle de politiske, økonomiske, sociale og kulturelle spørgsmål, som vedrører - og de skal vedrøre - EU-borgerne.
Konklusionerne på denne debat vil formentlig få os til at efterprøve de politikker, som EU har vedtaget og fulgt indtil nu, både inden for EU og med EU's eksterne forbindelser. Vi bør ikke blive bange for idéen om eller muligheden for at efterprøve politikkerne. Derimod omfatter den europæiske integration som en dynamisk proces også behovet for at efterprøve politikkerne, når og hvis det bliver nødvendigt. 
Jeg har en fornemmelse af, at vi i dag mere end nogensinde før skal være tro mod den europæiske idé. Netop fordi vi skal være tro mod den europæiske idé, er tiden måske kommet til at efterprøve og redefinere indholdet. 
Enrique Barón Crespo (PSE ).
   - Hr. formand, hr. formand for Rådet, fru kommissær, mine damer og herrer, hvorfor beklager vi os så meget over, at politik er blevet en del af det europæiske liv? Vi ved alle sammen, at politik ikke er en lang, rolig flod, og at den nogle gange også kan være en rivende strøm.
For det første vil jeg sige, at denne proces bør fortsætte, for vi er alle sammen lige, vi har alle sammen ret til at udtale os, og desuden har vores foregangsmænd, schweizerne, udtalt sig til fordel for EU ved en folkeafstemning, hvor de har besluttet at tiltræde Schengen.
For det andet er et nej lige så godt som et ja, men et nej er ikke en vetoret, og de, der har sagt nej, må sige, hvad de ønsker at gøre. Ønsker de at fortsætte sammen med os, eller ønsker de at forlade os? Det skal de og ikke vi sige.
Eftersom jeg er den første taler fra et land, som har stemt ja ved en folkeafstemning, vil jeg give nogle råd.
For det første afholdt vi i Spanien en folkeafstemning om den europæiske forfatning, og jeg vil rose alle de partier i oppositionen, der talte om Europa og ikke om vores nationale problemer.
For det andet skal der tales om Europa, og der skal tales positivt. Som hr. Zapatero sagde under kampagnen, er det at tale positivt om Europa et massekonstruktionsvåben. Vi har helt klart været taknemmelige over den "Marshallplan", som vi har fået fra Europa, og vi har forsøgt at skabe håb. For her bliver der talt meget om problemer og beklagelser, men det er vores pligt at skabe håb og løsninger på borgernes problemer, ikke at beklage os.
Jeg må sige, at det naturligvis bør overvejes, hvad der skal gøres, men vi må ikke stoppe op. Hvis vi stopper op, vil nej-sigerne hævde, at de har vundet, og det er en risiko, som vi ikke kan løbe.
Til sidst vil jeg sige til rådsformanden, at Rådet skal tilføje to ting på sin liste: Euroen skal forsvares, og der skal gøres en aktiv indsats for Doha-runden, hvor globaliseringen skal diskuteres i år.
Josef Zieleniec (PPE-DE ).
   - Hr. formand, Det Europæiske Råds topmøde i næste uge bliver et af de vigtigste i historien for den europæiske integration. Vi indser alle, at en ødelagt forfatning vil efterlade Europa, som det var inden ratifikationsprocessen. Hvis vi vil undgå, at Europa skal sidde fast i en langsigtet krise, skal Rådet være energisk og gå forrest.
Vi har to muligheder nu. Hvis den franske præsident og den nederlandske premierminister siger, at de vil præsentere dokumentet til godkendelse igen, skal vi fortsætte med integration. Hvis de ikke kan det, skal vi skabe et politisk grundlag ved at adskille den første og anden del af forfatningen fra de enkelte fælles politikker. Konventet, som jeg var medlem af, kom frem til den beslutning, at hvis EU skulle opnå effektiv reform, ville det ikke alene være nødt til at skabe forbindelser mellem institutionerne og indarbejde chartret om grundlæggende rettigheder, men også konsolidere de nuværende aftaler, herunder politikkerne. Hverken konventet eller den efterfølgende regeringskonference havde dog den politiske vilje til at skille disse to problemer ad. 
Vi er her, hr. formand, fordi Frankrig og Nederlandene afviste forfatningen. Debatten i disse lande viste utilfredshed med mange nuværende europæiske politikker og ikke utilfredshed med den institutionelle løsning, som forfatningen ville have medført. Borgerne blev tvunget til at tage stilling til begge spørgsmål på en gang. Det Europæiske Råd bør derfor træffe uafhængige beslutninger om at adskille de konstitutionelle rammer i kapitel 1 og 2 og fremlæggelse til ratifikation.
Den første og anden del af forfatningen er et afbalanceret dokument, som der blev opnået enighed om både på konventet og regeringskonferencen. Alt afhænger nu af, om Det Europæiske Råd kan finde viljen til at tage et modigt skridt fremad. Hvis vi ikke kan det, risikerer vi, at den akutte krise, som vi står over for med hensyn til ratifikationen af forfatningen, bliver til en kronisk krise, der påvirker hele integrationsprojektet. 
Genowefa Grabowska (PSE ).
    -  Hr. formand, mine damer og herrer, ratifikation er en løbende proces og er enhver stats ret og pligt. Derfor må processen ikke standses, blot fordi to lande har sagt nej. 
Jeg opfordrer de parlamentsmedlemmer, der i dag har krævet, at ratifikationen stopper, til at respektere den enkelte stats demokrati og suveræne ret til at træffe selvstændige beslutninger på dette punkt. Som polsk statsborger har jeg også et ord at skulle have sagt om sagen. Jeg har noget at sige om forfatningen, og jeg mener ikke, at nogen bør fratage mig denne ret eller fortælle mig, at Frankrig og Nederlandene allerede har truffet beslutning på mine vegne og på vegne af alle polakker. Intet kunne være mindre sandt.
Stadig med folkeafstemningsresultatet i tankerne er min anden bemærkning, at polakkerne i høj grad har været forskrækket over debattens tone og retning i disse lande. Jeg henviser ikke kun til den allestedsnærværelse legendariske polske blikkenslager. Debatten, som rent faktisk kun lejlighedsvis omhandlede den europæiske forfatning, fik os til at stille os selv det følgende vigtige spørgsmål: Hvis folkeafstemningen havde fundet sted inden udvidelsen, ville vi, og med vi mener jeg de 10 nye medlemsstater, stadig have tiltrådt EU? Har vi tiltrådt et EU, der er baseret på solidaritet, eller et selvisk EU, der låser døren? Jeg håber på at få svaret på disse spørgsmål efter det kommende topmøde, som jeg tror vil komme ind på livet af denne meget vanskelige situation. 
Stanisław Jałowiecki (PPE-DE ).
    -  Hr. formand, vi er blevet oversvømmet af en mængde analyser, fortolkninger og spekulationer lige siden folkeafstemningerne i Frankrig og Nederlandene. Et ofte gentaget krav er, at sejren for nejsiden i disse lande var en offentlig protest mod den seneste EU-udvidelse, og at de mislykkede folkeafstemninger er en form for straf for det, der skete for et år siden. 
I samme tråd er konklusionen på dette, at udvidelsen skal standses, og at vi derfor må vente, indtil EU har "fordøjet" de nye medlemsstater, på samme måde som en kvælerslange kan sluge og fordøje en kanin. Folk har allerede rejst tvivl både her i Parlamentet og andre steder om, hvorvidt beslutningen om at lade Bulgarien og Rumænien tiltræde EU den 1. januar 2007 var et klogt træk. Der sættes åbenlyst spørgsmålstegn ved beslutningen om at indlede forhandlinger med Tyrkiet i oktober, og Ukraines europæiske ambitioner afskrives. 
Naturligvis kan ingen forbydes at udtrykke disse og lignende holdninger. Det vil dog være en alvorlig fejltagelse, hvis de dannede grundlag for restriktive politiske beslutninger, og det er der mindst tre årsager til.
For det første må vi ikke unddrage os vores forpligtelser over for borgerne i EU's kandidatlande. Jeg vil gerne minde Parlamentet om, at vi ikke kun skal overholde principperne, når det passer os, og når de under alle omstændigheder er overflødige, men også når vi støder på vanskeligheder i forbindelse hermed. For det andet har alle udvidelser indtil nu været en økonomisk succes. For det tredje er det ikke meningen, at EU skal være en elite og en medlemsklub. Det bør være det helt modsatte, nemlig et åbent område med demokrati, respekt for menneskerettigheder og mindretal samt fredelige metoder til konfliktløsning. 
Efter min mening er det sidste punkt af særlig betydning, da det repræsenterer både EU's kerne og mission. Hvis ikke denne mission fuldføres, bliver der ikke alene gjort en ende på forfatningstraktaten, men også på selve EU. 
Libor Rouček (PSE ).
   - Mine damer og herrer, opbygningen af Europa og Europas integration har altid været, er og vil fortsat være en meget vanskelig proces, hvor to skridt frem ofte efterfølges af et skridt tilbage. I de seneste år har vi taget to skridt frem - se bare den enestående og vellykkede udvidelse af EU, der omfattede 10 nye medlemsstater. Udfaldet af folkeafstemningen i Frankrig og Nederlandene er naturligvis et skridt tilbage. Det er en enorm skuffelse, og jeg er selv skuffet, da jeg kommer fra en af de nye medlemsstater. 
Hverken i Frankrig eller i Nederlandene betyder det dog en ende på integrationsprocessen, og jeg er overbevist om, at det ikke nødvendigvis betyder en ende på den europæiske forfatning. Jeg tror og forventer, at Det Europæiske Råd vil sende en klar besked om, at de andre medlemsstater også bør få lov til at udtrykke deres syn på den europæiske forfatningstraktat. 
Stillingen indtil nu er 10 lande for og to imod. Jeg synes, at befolkningen i Polen, Den Tjekkiske Republik, Luxembourg og Danmark bør have ret til og mulighed for at tilkendegive, om de ønsker den europæiske forfatningstraktat, og først derefter på det grundlag, som det står i forfatningen, bør Rådet til næste år beslutte, hvad der skal ske med dokumentet. 
Jeg har en bemærkning mere til de finansielle overslag. Jeg tror, at der indgås et kompromis den 16. og 17. juni, som giver Europa mulighed for at komme videre ved hjælp af finansielle ressourcer, som naturligvis er nødvendige, hvis vi skal nå vores mål og indfri vores ambitioner. 
Hartmut Nassauer (PPE-DE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, retligt set er denne traktat - som alle ved - mislykkedes. Politisk set er nødvendigheden af at sætte den i kraft større end nogensinde før. Derfor må vi spørge os selv, hvordan vi kan fremme idéerne i traktaten. Set ud fra dette aspekt vil jeg gerne spørge, hvor klogt det er at blive ved med at udsætte traktaten for en række offentlige henrettelser i form af folkeafstemninger nu. Så er det efter min mening betydeligt klogere, hvis vi indlægger en tænkepause for at give traktaten en chance.
Denne pause skal bruges til at afklare nogle spørgsmål. Nu og her er tiden ikke inde til svar og patentrecepter, tiden er inde til at stille spørgsmål. Et af spørgsmålene er: Er vi i Europa måske nået til grænsen for integration? Er vi ikke på vej til, at stadig flere kompetenceområder overføres fra medlemsstaterne til Unionen med henblik på at regulere dem i en demokratisk set noget tvivlsom eller i hvert fald ugennemsigtig og meget bureaukratisk procedure, som ingen borgere kan gennemskue?
Kommissionen burde engang prøve at gennemgå de mange direktivforslag, man har liggende, og finde blot et eneste, der skelner omhyggeligt mellem det, der skal reguleres på europæisk plan, og det, man bør overlade til medlemsstaternes og deres regioners regulering. Jeg vil vædde på, at der ikke findes et eneste direktiv, hvor denne form for subsidiaritetskultur bliver plejet. Sådanne spørgsmål må vi tage fat i.
Det andet spørgsmål lyder: Er vi måske nået til grænsen for udvidelse? Der er ingen, der ved, hvor langt den udvidede Union skal gå: Ukraine, Belarus, Marokko, Israel - det er alt sammen allerede blevet diskuteret. Denne grænseløshed skaber usikkerhed, og usikkerhed skaber afvisning. Det er også derfor, vælgerne har sagt nej. Set ud fra dette aspekt begik Unionen en historisk fejl, da den gav Tyrkiet kandidatstatus, og det er vi nødt til at tænke grundigt over.
Nicola Zingaretti (PSE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, først vil jeg gerne sige, at det, der sker nu, bør give os en lektion for fremtiden. Denne ratificeringsmetode har vist sig at være en fejltagelse, og det havde været bedre, hvis folkeafstemningen var blevet holdt den samme dag. Hvis vi havde været modigere, havde vi ikke stået i denne situation i dag.
På rådsmødet i juni skal man nu - sådan som det blev nævnt - lytte til signalerne fra nej'et ved folkeafstemningen og finde en udvej. Det bliver dog stadig tydeligere, at der er to mulige løsninger. Den første - og det hørte vi også her i salen - er mindre Europa, nemlig at man slår bak, sætter tempoet ned og standser udvidelsen. Hertil kommer det galskab med euroen, som jeg også har hørt i Italien. Den anden mulige løsning er at tage en ny udfordring op, hvor man foreslår mere Europa - eller med andre ord et virkeligt Europa. Men hvis vi gerne vil have, at den anden løsning bliver valgt - og det vil jeg gerne - er vi nødt til at skabe fornyelse og ændringer, og vi er nødt til at indse, at vi nu betaler prisen for Nice-forsinkelserne, Lissabon-forsinkelserne og de knappe ressourcer, som ikke står mål med vores ambitioner.
Derfor er det rigtigt at fortsætte fremad og at pege på den nationale egoismes ansvar. Dette chok skal dog få os til resolut at tage de uløste problemer op, og så kan vi i Europa igen virkelig håbe på, at vi på ny kan tage den angst, usikkerhed og ængstelse op, som de europæiske borgere føler i dag. 
Othmar Karas (PPE-DE ).
   - Hr. formand, det handler faktisk altid om spørgsmålet: nationalpopulisme eller europæisk, socialt, solidarisk ansvar? Derfor kunne jeg godt tænke mig, at Rådet tog mottoet "selvransagelse, ikke pludselige ændringer".
Jeg forlanger af Dem, at De udarbejder en adfærdskodeks for alle, der er indenrigspolitisk udøvende og europapolitisk lovgivende, så der kan blive sat en stopper for placeringen af skyld og dobbeltmoralen. Vi må sige det samme i Bruxelles som hjemme. Man må tage sin del af ansvaret i stedet for at placere skylden. Man må informere i stedet for at ignorere borgernes spørgsmål og angst.
Jeg forventer af Dem, at De ud over at udarbejde denne adfærdskodeks giver startskuddet til en tænkepause, der er tidsbegrænset, og at De udarbejder en informations- og kommunikationsstrategi, der indleder en demokratisk debat med borgerne, så ratifikationsprocessen kan fortsættes.
Jacques Toubon (PPE-DE ).
   - Hr. formand, den situation, vi er i nu, kaldes en krise. Det ville være forgæves og farligt at benægte det. Men selv om vi er klarsynede, behøver vi ikke at gestikulere. Lad os ikke give op! Hvad forfatningen angår, må hvert land beslutte sig efter sine egne forfatningsmæssige regler. Imens dette sker, bør vi overveje konsekvenserne af, at der tydeligvis ikke er nogen enstemmig ratificering, så vi hurtigst muligt når til en ny konsensus om det politiske Europa, som vi ikke må give afkald på.
Det, som europæerne gav udtryk for med deres stemme eller deres holdning - og som bør analyseres nærmere - nødvendiggør først og fremmest en ændring i de europæiske politikker og i den måde, de føres på. Europa skal ud af den skizofreni, som det fungerer i til daglig. Beslutningerne er overstatslige, men debatterne er rent nationale. Debatten i de enkelte lande bør efterhånden - sådan som det var tilfældet med folkeafstemningskampagnen i Frankrig - dreje sig om de fælles udfordringer og Europas interesser.
Hr. formand, Det Europæiske Råd skal nu stabilisere systemet, som det er, og vise, at det har forstået budskabet fuldstændigt. For mig betyder det først og fremmest, at vi skal overtale Centralbanken til at sætte renten ned, eftersom det er en betingelse for væksten - vi risikerer at dø af den monetære stivhed - indgå en politisk aftale om de finansielle overslag, stryge visse lovgivningsforslag, der ikke opfylder et reelt behov, føre en ægte industri- og forskningspolitik, gøre snak til beslutninger og beslutningerne til handling, når det gælder asyl- og indvandringsområdet, retlige anliggender og den fælles politik, og udsætte indledningen af optagelsesforhandlingerne med Tyrkiet, idet vi medtager udsigten til et privilegeret partnerskab i forhandlingsmandatet.
Hr. formand, vi kan overvinde krisen og fortsætte fremad, hvis vi er demokratiske. Lad os føre den EU-politik, som befolkningerne beder os om! 
Reinhard Rack (PPE-DE ).
   - Hr. formand, rigtig mange mennesker i Europa er utilfredse. De føler sig overbebyrdede af for mange love og usikre på centrale områder: på arbejdsmarkedet, i de forskellige sociale sikkerhedssystemer og med hensyn til følelsen af subjektiv sikkerhed. Borgerne reagerer, hvor og hvordan de kan. De siger nej til det politiske ved valg, og de siger nej ved folkeafstemningerne om den europæiske forfatning.
Politikerne skal reagere med ro og kløgt i denne situation, ikke med hverken ellerhurtige løsninger og overdrevne reaktioner. Det ville under alle omstændigheder være forfejlet at gøre forfatningen til syndebuk. Det er ikke den, der er problemet, men derimod måden at finde en bedre løsning på vores problemer i Europa og med Europa. Man bør derfor overveje nøje i den europæiske politik, hvordan vi kan klare denne situation.
Jeg tilslutter mig dem, der vil suspendere ratifikationsprocessen for en bestemt periode. På denne måde ville man kunne stoppe den negative dominoeffekt. Men så bør beslutningsprocessen igangsættes igen, måske endda således at den bliver koordineret tidsmæssigt, og der træffes en fælles afgørelse om forfatningen. Jeg kunne godt tænke mig, at vi fik en uge til Europa i juli.
Íñigo Méndez de Vigo (PPE-DE ).
   - Hr. formand, for mig er indlægget i dag hverken behageligt eller let. Jeg har tænkt meget over, hvad min gruppes og Parlamentets holdning til ratificeringsprocessen bør være.
Jeg mener, at Europa altid har gjort fremskridt på grundlag af enighed. I dag må jeg konstatere - som det er blevet sagt her - at der ikke er enighed om at fortsætte, selv om 10 medlemsstater har ratificeret forfatningen, og selv om mange europæere har sagt ja til den. Jeg må konstatere, at det ikke er forfatningens indhold, der bliver diskuteret, men den politiske situation. Derfor mener jeg, at det værste, vi kan gøre, er ikke at se sandheden i øjnene og ikke at fæstne os ved det, som befolkningen ønsker. Befolkningen beder os om at lytte og diskutere, den ønsker en dialog.
Jeg mener i dag ligesom i går - måske endnu mere end i går - at forfatningen er nødvendig for Europa, og da jeg mener, at den er nødvendig og skal reddes, er det mest logisk, at ratificeringsprocessen udskydes. Det er PPE-DE-Gruppens holdning.
Jeg mener, at hvis stats- og regeringscheferne enstemmigt beslutter dette, får vi alle sammen et stykke tid - måske et år indtil det østrigske formandskabs afslutning - til at overveje, hvad vi skal gøre med forfatningen, hvordan vi skal forklare befolkningen disse ting, og hvordan vi genoptager forbindelsen med den.
Det er på disse vanskelige og ubehagelige tidspunkter, hvor menneskers betydning bliver indlysende, at vi ikke bare må sætte os med hænderne i skødet og se, hvad der sker, men skal gøre det, som vi tror er det bedste for at gennemføre det, som vi mener er nødvendigt.
Jeg mener, at forfatningen er nødvendig. Og da dette er en vanskelig og pinefuld situation, mener min gruppe, som har overvejet det nøje, at en udskydelse for øjeblikket er den bedste mulighed.
Nicolas Schmit,
    Hr. formand, først vil jeg gerne takke alle parlamentsmedlemmerne for deres bemærkninger og gode råd og for de synspunkter, som de gav udtryk for. Jeg vil starte med at lykønske Parlamentet og sige, at det skal holde ud! Hvis der blev holdt en ny afstemning om forfatningen i dag, ville man se, at forfatningen ikke er død her i Parlamentet, men særdeles levende. Det er vores alle sammens opgave. Det er en meget vanskelig opgave, men det er en opgave, som vi skal fuldføre på en beslutsom og stædig måde.
Alle de, som var medlemmer af konventet, havde på en måde gjort sig nogle illusioner, for faktisk troede vi ærligt talt, at dette konvent havde en direkte og stærk forbindelse til den europæiske befolkning og til det, som vores medborgere tænker og ønsker. Vores formål med at ændre metoden var at udarbejde en tekst, en traktat og til sidst en forfatning. I dag må vi konstatere, at selv om konventet havde nogle meget store fordele, levede det ikke helt op til disse forventninger og nyskabelser.
Den første konklusion, som jeg vil drage, er, at den demokratiske debat, der er blevet indledt i Europa, og som er opstået efter denne form for krise - hvis betydning dog heller ikke må overdrives på nuværende tidspunkt - under alle omstændigheder skal fortsætte. Derfor vil jeg gerne gentage, at hvad enten der skal holdes en pause eller ej - og dette vigtige spørgsmål vil jeg lade gå videre til Det Europæiske Råds formand, som jeg ligeledes vil underrette om de forskellige holdninger og analyser, der kom til udtryk under Deres debat - skal de overvejelser, vi gør os, ikke kun være af rent diplomatisk karakter. Det er ikke den måde, vi kommer ud af den nuværende krise på.
Hvad enten der skal holdes pause eller ej, må vi endelig ikke gøre den nuværende - og yderst reelle - forvirring mere kaotisk. Vi skal træffe en klar beslutning sammen med befolkningerne og fortælle dem, hvilken udvej vi har, og hvilken udvej der efter vores mening er den rigtige. Jeg er enig i, at det er op til de enkelte suveræne nationer - og som luxembourger føler jeg mig direkte berørt, eftersom vores folkeafstemning finder sted om kort tid, nemlig den 10. juli - at beslutte, om de straks ønsker at fortsætte, som om intet var hændt. Det er en mulighed. Måske er det den vej, vi skal gå. Under alle omstændigheder skal vi, hvis vi træffer en beslutning, træffe en klar beslutning, der ikke bærer præg af forvirring.
Den demokratiske debat skal også omfatte de europæiske lande og parlamenter. Den skal finde sted med vores bærende kræfter og med arbejdsmarkedets parter. Vi skal indhente den tid, som vi mistede for længe siden. Der skal finde en europæisk debat sted, som er i tråd med de nationale debatter. Jeg kender ikke trylleformularen i dag, men det er den eneste måde at komme stærkere ud af denne udfordring på. Jeg er helt enig med kommissionsformanden i, at vi er nødt til at finde en ny politisk konsensus, ikke mindst her i Parlamentet, men også i medlemsstaterne. Vi skal satse på Europa, men Europa skal også være genstand for en grundlæggende konsensus mellem alle demokrater og mellem alle dem, som mener, at Europa er løsningen og ikke problemet. Derfor skal vi først være enige om det væsentlige, og herefter kan vi så indlede og afholde en politisk debat om, hvilken retning vi skal gå i.
Jeg tror, at man vil lytte til Dem, når De deltager i Det Europæiske Råd, hr. formand, eftersom De har afholdt en yderst nyttig debat. Jeg mener, at Deres budskab vil gøre tingene klarere for dem, der skal træffe en beslutning i næste uge. Jeg vil gerne takke Dem endnu en gang, for selv om De ikke er kommet med løsningen, har De måske vist os vejen til en løsning.
José Manuel Barroso,
    Hr. formand, jeg vil også gerne starte med at lykønske Parlamentet. Jeg mener faktisk, at vi har haft en fornuftig debat. Det var mit indtryk, at man på trods af de forskellige holdninger trods alt gjorde en ærlig indsats for at indrømme, at der er et problem, og for at analysere det på en seriøs og ansvarlig måde. Efter denne debat står det dog lige så klart, at der ikke er nogen nemme løsninger, og at vi alle er klar over, at der er tale om et yderst komplekst problem.
Selv om situationen er kompleks og vanskelig, er vi nødt til at acceptere en sandhed, som har været gældende i politik lige siden antikken, nemlig at vi skal gå forsigtigt frem. Jeg ved godt, at vi i dag lever i et samfund, hvor vi på grund af mediernes indflydelse er underlagt et nyheds- og uopsættelighedsdiktatur, men vi er ansvarlige politikere, og vi er nødt til at udvise forsigtighed, hvilket også er en vigtig politisk dyd. Derfor er vi måske nødt til at give os selv den tid og de betingelser, der er nødvendige for en god og grundig analyse og for en god debat og en fælles løsning.
Jeg tror dog, at man kan drage visse konklusioner af debatten i dag. Jeg har konstateret - hvilket blev understreget lige før i de konklusioner, som rådsformanden nåede frem til - at man er positivt indstillet over for idéen om en mere uddybende dialog på europæisk plan og på nationalt plan, en dialog, som går længere end blot til de politiske institutioner. Hvis vi kan blive enige om dette princip, er det en vigtig idé, som betyder, at Europa ikke lader hånt om det negative resultat i to så vigtige lande som Frankrig og Nederlandene, at Europa lytter, og at institutionerne og politikerne lytter og ønsker at forstå, hvad der sker, og at komme med nogle løsninger. Jeg tror, at der var ret bred enighed om denne idé, når alt kommer til alt. Jeg mener også at kunne sige, at der var enighed om, at ansvaret skal fordeles mellem alle aktører, og at vi er nødt til at samarbejde for at finde en ny konsensus, så Europa kan udvikle sig.
Der er således også en tredje idé, som man vist mere eller mindre er enig om, nemlig at vi skal undgå lammelse. Vi har et institutionelt problem. Der var selvfølgelig ingen, som gik ind for en lammelse i det europæiske projekt, eller som sagde, at EU skal standse på grund af dette, og at vi ikke skal arbejde videre med de programmer, der interesserer borgerne, når det gælder vækst, beskæftigelse, bekæmpelse af usikkerhed og bekæmpelse af kriminalitet.
Vi skal fortsætte. Borgerne forventer nogle konkrete svar, som ikke blot omfatter institutionsdebatten og forfatningsdiskussionerne. Hvis vi siger ja til dette, hvis vi siger ja til ikke at lamme Europa, og hvis vi siger ja til en ægte europæisk debat og en anerkendelse af, at vi deler ansvaret for en ny konsensus i Europa, har vi ret til at forvente, at Det Europæiske Råd finder denne nye dynamiske konsensus og på ny bekræfter sin vilje til at nå videre med vores fælles sag, men det er også nødvendigt - uafhængigt af de nye visioner for Europa, som vi har brug for - med konkrete løsninger på de konkrete problemer.
Hvad er det første konkrete problem, som vi står over for? Det er EU-budgettet og behovet for at finde en konsensus og et kompromis om de finansielle overslag. Jeg tror, at det ville være et meget stærkt signal, som Det Europæiske Råd kunne sende til alle europæerne, nemlig et signal om, at Europa ikke giver op! Der er naturligvis nogle vanskeligheder, men jeg vil gerne gentage, at vi er i stand til at overvinde disse vanskeligheder. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Pedro Guerreiro (GUE/NGL ),
   Masken er faldet!
Efter nejsejrene over den såkaldte europæiske forfatning i Frankrig og Nederlandene står det klart, at de politiske kræfter, der altid sammen har ledet EU (højrefløjen og "socialisterne"), og de interesser, som de repræsenterer (de store økonomisk-finansielle gruppers), kun afholder folkeafstemninger, så befolkningerne kan sige ja til det, som disse kræfter og interesser ønsker.
Forvirringen i geledderne er stor.
Nogle vil fortsætte "ratificeringen" for derved at påtvinge de genstridige nye folkeafstemninger (indtil de siger ja), andre, der har folkeafstemninger forude, og som kan forvente flere nejer, vil først - og kun af den grund - gerne vide, hvordan man skal komme uden om det franske og det nederlandske nej.
Der er ikke rigtig nogen, der har lyst til at sidde med den varme kartoffel, indtil man finder den trylleformular, der kan redde den "europæiske forfatning" i hel eller delvis skikkelse. Derfor har man brug for tid.
I Portugal vil Socialistpartiet, Det Socialdemokratiske Parti og Folkepartiet, selv om de er overhalet af begivenhederne, stadig spille den farce, som det bliver at gennemføre en folkeafstemning om den såkaldte europæiske forfatning - der nu to gange er forkastet - samme dag som kommunevalget, men uden at sikre de nødvendige betingelser for en åben og oplysende debat.
Der er derfor kun ét svar. Den "europæiske forfatning" skal begraves én gang for alle!


Formanden.
   - Jeg byder præsidenten for Republikken Moldova, hr. Voronin, og den delegation, der ledsager ham, velkommen.
Mine damer og herrer, når Rumænien tiltræder EU, vil Moldova som bekendt blive Unionens direkte nabo. Derfor arbejder Unionen aktivt på at styrke forbindelserne med Moldova, hvilket jeg har sagt før, hr. præsident. Handlingsplanen mellem EU og Moldova, som vi for nylig iværksatte, er et godt instrument til at forbedre disse forbindelser.
Hr. præsident, jeg ønsker Dem et udbytterigt besøg i Parlamentet.
Formanden.
   - Vi går over til afstemningen.

Jens-Peter Bonde (IND/DEM ).
   - Hr. formand, vi er 90 medlemmer, som har underskrevet en mistillidsdagsorden til Kommissionen, fordi det var den eneste mulighed ...
Formanden.
   - Hr. Bonde, jeg har frataget Dem ordet, for dette er ikke tidspunktet for erklæringer. Hvis De har et indlæg til forretningsordenen, så vær venlig at sige, hvilken artikel De påberåber Dem.
Jens-Peter Bonde (IND/DEM ).
   - Hr. formand, jeg har en bemærkning til forretningsordenen. Det handler om forretningsordenens artikel 100 om fortolkningen af reglerne.
Formanden.
   - Påberåber De Dem artikel 100 om fortolkning af forretningsordenen? Vent et øjeblik. 
Jens-Peter Bonde (IND/DEM ).
   - Hr. formand, vi er 90 medlemmer, som har underskrevet en mistillids ...
Formanden.
   - Hr. Bonde, De har ikke ret til at tale i henhold til artikel 100. Den vedrører ikke bemærkninger til forretningsordenen. 
Jens-Peter Bonde (IND/DEM ).
   - Hr. formand, det handler om vores fortolkning af forretningsordenen. Jeg har aftalt med generalsekretæren at komme med en forklaring på ét minut. Det er normalt nok for en gruppeleder.
Formanden.
   - Godt, hr. Bonde, fortæl mig, hvad Deres problem med artikel 100 er. 
Jens-Peter Bonde (IND/DEM ).
   - Hr. formand, problemet er, at vi er 90 medlemmer, som har underskrevet en mistillidsdagsorden til Kommissionen, fordi det var vores eneste mulighed for at få kommissionsformanden til at komme her i Parlamentet og forklare sammenhængen mellem en gave til 20-25.000 euro og en efterfølgende beslutning om 10 millioner euro i regionalhjælp til hans ven. Og vi skrev i vores mistillidsdagsorden, at vi ville trække den tilbage, hvis vi fik en rimelig forklaring.
Vi fik en forklaring, men Parlamentets formand har i mellemtiden besluttet, at vi skal stemme imod dagsordenen, imod det ønske, der står i selve dagsordenen. Og vi er tilfredse med, at man fremover skal acceptere mistillidsdagsordener fra det øjeblik, de er indleveret med 74 underskrifter, og at de så automatisk går til afstemning. Men dagsordenen er indleveret under de gamle regler, og nogen af os vælger derfor at undlade at stemme, når dagsordenen kommer til afstemning. Det betyder ikke, at vi er tilfredse med Kommissionens svar, men vi er glade for de tilsagn, som kom under debatten, og vi vil forfølge sagen i Budgetkontroludvalget og kæmpe videre for fuld åbenhed om gaver ...
Formanden.
   - Tak, hr. Bonde. Jeg må konstatere, at det ikke har noget som helst at gøre med en bemærkning til forretningsordenen. Vær venlig at sætte Dem ned, og lad være med at lave filibuster. Det, De siger, er ikke nogen bemærkning til forretningsordenen.

Reimer Böge (PPE-DE ),
   Hr. formand, kære kolleger, ved afstemningen i det midlertidige udvalg den 10. maj havde vi ca. 620 ændringsforslag til behandling og afstemning. På grundlag af de 620 ændringsforslag i det midlertidige udvalg fremlagde jeg 44 kompromisændringsforslag for udvalget, hvoraf 41 blev vedtaget.
Jeg vil gerne bede Dem tage højde for følgende ved Deres afstemning: På grund af afstemningen er det nødvendigt at foretage tre tekniske tilpasninger for at få teksten og taltabellen til at hænge sammen. Der er tale om følgende tekniske taltilpasninger: i nr. 50, 7. og 9. led. I 7. led skal beløbet 4,5 milliarder euro erstattes med beløbet 4,7 milliarder euro. Beløbet 2,5 milliarder euro i 7. led skal erstattes med beløbet 2,7 milliarder euro. I 9. led skal - og det er også af hensyn til den nødvendige tekniske tilpasning - beløbet 1,5 milliarder euro erstattes med beløbet 1,2 milliarder euro. Så vidt de nødvendige tekniske tilpasninger for at få tekst og tabel til at hænge sammen.
Så vil jeg gerne påpege, at der foreligger et ændringsforslag 6 til nr. 31. Jeg vil gerne bede om, at anden del af ændringsforslag 6, når det bliver vedtaget, bliver accepteret som et tillæg til nr. 31. Det handler om den del af ændringsforslaget, der på engelsk lyder: . Det var, hvad jeg havde at sige om dette ændringsforslag.
Endelig vil jeg gerne på grundlag af mine seneste forhandlinger bede min gruppe om - modsat stemmelisten - at følge og støtte Den Socialdemokratiske Gruppes ændringsforslag 19 i forbindelse med nr. 50, 2. led. Der er, når det kommer til stykket, kun tale om en lille nuance, der ikke ændrer ved mine hensigter som ordfører.

 - Vi noterer os Deres bemærkninger, som naturligvis vil blive indarbejdet i den tekst, der er sat til afstemning.
Lad mig sige nogle få ord om betydningen af Parlamentets afstemning om denne beslutning. Vi ved alle sammen, at de europæiske institutioner i de kommende dage har et tungt ansvar for at blive enige om Unionens prioriteringer for de kommende år og for at tilvejebringe de finansielle midler, der er nødvendige for det.
Parlamentet har givet udtryk for sin holdning, som vi netop har vedtaget med stort flertal. Under forhandlingen i går sagde kommissionsformand Barroso til os, at han, selv om der er visse uoverensstemmelser, er fortrøstningsfuld med hensyn til Parlamentets forslag, for det, vi lige har stemt for, og det, som Kommissionen foreslår, er ikke så forskelligt.
Jeg mener, at medlemsstaterne bør gøre alt for at opnå en aftale den 16.-17. juni, og jeg mener, at vi kan stole på den indsats, som det luxembourgske formandskab gør.
Minister Schmit har også sagt, at Parlamentets tilgang er realistisk og sammenhængende. Jeg mener, at vi kan anmode Rådet om også at udvise realisme, ambitioner og sammenhæng, så EU fortsat kan fungere.
Til sidst vil jeg gøre opmærksom på, at hvis der ikke var finansielle overslag, ville Unionen fungere på grundlag af den årlige budgetprocedure omhandlet i den gældende traktats artikel 272, som giver Parlamentet et meget stort spillerum. Parlamentet ville udnytte det, men da det kunne give anledning til uønskede konflikter mellem budgetmyndighedens to parter, opfordrer vi endnu en gang Rådet til at indgå en aftale, som Parlamentet kan tilslutte sig.


Jean-Marie Cavada (ALDE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, i lyset af folkeafstemningerne i de to lande, som lige har sagt nej til forfatningstraktaten, lader det til at være nødvendigt med en mere demokratisk plan. På det område, som vi beskæftiger os med i øjeblikket, er tiden inde til at bevise dette. For det første vil jeg gerne anmode om, at Rådet - sådan som det foreslås i punkt 4 i beslutningen - opfordres til med navns nævnelse at angive de nationale delegationers holdninger i forbindelse med lovgivningsprocessen i stedet for at hemmeligholde dem, også over for Parlamentets ordfører, med den mærkelige begrundelse, at man vil beskytte effektiviteten i institutionens beslutningsproces.
For det andet tager teksten sigte på at gøre Rådets forhandlinger offentlige, når udøver sin lovgivende rolle, hvilket navnlig ville gøre det muligt for os at vide, hvad Rådet mener om Europa-Parlamentets ændringsforslag. Jeg kan f.eks. konstatere, at Europa-Parlaments udtalelse om rammeafgørelsen om racisme fra 2002, dvs. for tre år siden, endnu ikke er blevet behandlet - det var den i hvert fald ikke i sidste uge - af Rådet (justitsministrene).
For det tredje tager teksten sigte på - sådan som der står i punkt 5 og 6 i beslutningen - at inddrage Europa-Parlamentet, når EU indgår internationale aftaler, eftersom disse aftaler end ikke bliver forelagt for de nationale parlamenter. Jeg minder desuden om, at Parlamentet allerede i sidste session bad om inden for rammerne af den fælles beslutningsprocedure at blive inddraget i oprettelsen af det kommende agentur for grundlæggende rettigheder.
Endelig kan vi kun beklage de katastrofale finansielle overslag for dette kapitel. Som ordfører og på vegne af det udvalg, jeg har den ære at være formand for, vil jeg bede Parlamentets formand om at forelægge disse spørgsmål for det næste Europæiske Råd og det kommende britiske formandskab. Da den nye Kommission blev udnævnt, bad vi om en ændring af reglerne for gennemsigtighed. Vi fik det svar, at det var for tidligt. I betragtning af de internationale afstemninger må jeg konstatere, at det måske er for sent. Nogen er nødt til at tage ansvaret for det.
Formanden.
   - Tak, hr. Cavada. Formandskabet vil behandle Deres anmodninger behørigt. 
Formanden.
   - Mine damer og herrer, der er to betænkninger tilbage, nemlig Gaubert-betænkningen og Bowis-betænkningen. Klokken er 13.15. Hvis og kun hvis De mener, at det er en god idé, kan vi udsætte afstemningen om disse to betænkninger til i morgen.

Bruno Gollnisch (NI ).
   - Når parlamentsmedlemmerne fra De Europæiske Højrepartiers Gruppe ikke deltog i afstemningen om mistillidsvotummet, var det ikke på grund af politisk sympati for Kommissionen, men fordi mistillidsvotummet var dårligt opstillet og uberettiget.
Vi havde så afgjort været klar til at kritisere hr. Barroso for hans politiske handlinger og navnlig for Kommissionens uvilje til at tage højde for det meget klare resultat af både det franske og det nederlandske folks afstemning. Men når man sætter spørgsmålstegn ved en persons hæderlighed, er man nødt til at være sikker i sin sag og i stand til at tage skridtet fuldt ud.
Hr. Bondes underforståede tilbagetrækning af mistillidsvotummet lige før afstemningen viser, at der ikke var noget om det. Derfor var vi bange for, at et sådant hastværk skulle gå ud over mistillidsvotummet, der bør være forbeholdt de alvorlige tilfælde, som min gruppe vil bruge det til i fremtiden. 
Jens-Peter Bonde, Hélène Goudin og Nils Lundgren (IND/DEM ),
    Vi er 90 medlemmer, som har underskrevet en mistillidsdagsorden til Kommissionen, fordi det var den eneste mulighed for at få Kommissionens formand til at komme her i Parlamentet og forklare sammenhængen mellem en feriegave til 20-25.000 euro og en efterfølgende beslutning om 10 millioner euro i regionalhjælp til sin ven, Spyros Latsis - nr. 54 på listen over verdens rigeste.
Vi skrev i vores mistillidsdagsorden, at vi ville trække den igen, hvis vi fik en rimelig forklaring.
Vi fik en forklaring, men Parlamentets formand har i mellemtiden besluttet, at vi skal stemme om dagsordenen - imod vores ønske.
Vi er tilfredse med, at man fremover skal acceptere en mistillidsdagsorden fra det øjeblik, den er indleveret med 74 underskrifter, og at den så automatisk går til afstemning.
Men dagsordenen er indleveret under de gamle regler. Nogle af os vælger derfor at undlade at stemme, når dagsordenen kommer til afstemning.
Det betyder ikke, at vi er tilfredse med Kommissionens svar. Men vi er glade for de tilsagn, som kom under debatten, og vi vil forfølge sagen i budgetkontroludvalget og kæmpe videre for fuld åbenhed om gaver og medlemskab i Kommissionens 3000 hemmelige arbejdsgrupper. 
Nigel Farage (IND/DEM ),
    Dagens afstemning om et mistillidsvotum til Kommissionen var en farce. Et stort flertal i Parlamentet valgte at klappe hr. Barroso på ryggen og rose ham for hans arbejdsindsats. Det fortæller ham og de andre kommissærer, at de kan acceptere ubegrænset gæstfrihed fra alle, uden at der kan være tale om, at de skal stå til regnskab herfor.
Forslaget om et mistillidsvotum blev kun stillet, fordi Barroso nægtede at afgive en forklaring om gæstfriheden og på grund af de største politiske gruppers stejlhed og blinde lydighed. Trods stokketaktikken og mobningen formåede vi at afholde en forhandling, hvilket er en lille sejr for gennemsigtigheden. Hr. Barrosos tavshed i det meget centrale og direkte spørgsmål om Latsis-gruppen og EU-forbindelserne viser utvivlsomt, at der ikke længere er forretningsforbindelser mellem dem.
På grund af en genfortolkning af reglerne tvinges vi imidlertid ud i dagens afstemning, hvilket aldrig har været hensigten. Nok om det. Europa-Parlamentet har måske nok tillid til hr. Barroso, men andre nyligt afholdte afstemninger derude i den virkelige verden antyder, at de europæiske folk har mistet tilliden til hans projekt.
Roger Helmer (NI ),
    Som underskriver af mistillidsvotummet ønskede jeg, som det fremgik af forslaget, at få Kommissionens formand, hr. José Manuel Barroso, til at møde op i Parlamentet for at forklare den overdådige gæstfrihed, som en græsk skibsreder havde mødt ham med. Ønsket blev opfyldt, og som de fleste underskrivere ville jeg have været meget glad for at få forslaget trukket tilbage. Det var åbenbart ikke muligt af proceduremæssige årsager.
Da jeg slet ikke ønskede en afstemning om forslaget, forekom det mig mest logisk at afstå fra at stemme.
Kartika Tamara Liotard, Erik Meijer, Esko Seppänen, Jonas Sjöstedt og Eva-Britt Svensson (GUE/NGL ),
    Embedsmænd skal have rene hænder, uanset om de er ansat i EU eller hos lokale myndigheder. De skal undgå interessekonflikter som forbindelser til virksomheder for egen vindings skyld. I tilfældet hr. Barroso, som er kommissionsformand, har der været rejst tvivl om sådanne forbindelser til virksomheder. Derfor underskrev vi et forslag om mistillidsvotum med det udtrykkelige og eneste mål at sætte gang i en debat på plenarmødet. Selv om denne debat allerede fandt sted den 25. maj, har vi endnu ikke fundet grund til at være tilfredse med hr. Barrosos svar. Vi er overbevist om, at et flertal af parlamentsmedlemmerne faktisk har gjort det for nemt for hr. Barroso at vige uden om kritikken. I mellemtiden har vi modtaget nye oplysninger om hr. Barrosos forbindelser til virksomheder. Disse oplysninger har endnu ikke været tilstrækkelige til at sende forslaget om mistillidsvotum til afstemning, men det kan meget vel ske på et senere tidspunkt. Hvis vi havde haft mulighed for at trække forslaget om mistillidsvotum tilbage eller udsætte det, ville vi have gjort det. Da det tilsyneladende ikke længere er muligt at trække forslaget tilbage, har vi besluttet at afstå fra at stemme i dag.
Luís Queiró (PPE-DE ),
    Jeg kan kun stemme imod dette forslag til mistillidsvotum.
Kommissionen og ikke mindst dens formand har ydet en stor og betydningsfuld indsats i debatten om de finansielle overslag, hvorfor det angreb, der her rettes imod ham, og som savner ethvert etisk grundlag, udelukkende har til formål at svække en fællesskabsinstitution. Holdningen hos dem, der står bag, skal ikke klandres, fordi den går imod strømmen, men fordi den kun går imod og slet ikke har noget positivt at bidrage med.
Etiske krav er kun forenelige med en ansvarlig holdning, hvilket helt tydeligt ikke er tilfældet med dette forslag til mistillidsvotum. 

Zita Pleštinská (PPE-DE ).
   - Jeg stemte for Böge-betænkningen, fordi jeg mener, at den er nødvendig for at vise EU's evne til at handle gennem sine institutioner efter de fejlslagne folkeafstemninger i Frankrig og Nederlandene.
I lighed med Rådet har Parlamentet klart fastlagt sine politiske prioriteter i forbindelse med de finansielle overslag. Takket være ordføreren er der med den største professionalisme skabt en ramme, der giver reel merværdi og definerer realistiske og acceptable finansielle tærskler, som i sidste ende vil blive omdannet til specifikke redskaber og programmer. Det er af stor betydning for de nye medlemsstater, at støtten fra Samhørighedsfonden fastholdes på 4 % af BNP, da de står til at modtage betydelig støtte til samhørigheds- og strukturforanstaltninger. Samtidig lægges der vægt på en mere rimelig fordeling af nettobetalernes bidrag i overensstemmelse med princippet om solidaritet.
Böge-betænkningen udgør et acceptabelt kompromis mellem Kommissionens gavmilde forslag og Rådets utilstrækkelige forslag. Udfordringen for Rådet består i at sørge for, at forhandlingerne om de finansielle overslag afsluttes, mens Luxembourg stadig har formandskabet, og under alle omstændigheder inden årets udgang, med enstemmig godkendelse på topmødet i juni.
Mairead McGuinness (PPE-DE ).
   - Hr. formand, med hensyn til Böge-betænkningen taler jeg for mine kolleger i den irske delegation af PPE-DE-Gruppen: fru Doyle, hr. Mitchell, hr. Coveney og hr. Higgins. Vi lykønsker hr. Böge med betænkningen, og vi er tilfredse med hovedbudskabet heri. Vi er imidlertid bekymrede over finansieringen af landbruget. Vi stemte sammen med vores spanske kolleger, så det er op til Rådet og ikke medlemsstaterne at dække et evt. underskud.
I lyset af den nylige reform af den fælles landbrugspolitik vil vores landbrugere og beboere i landdistrikterne ikke være begejstrede for Parlamentets aktuelle holdning, der foreslår samfinansiering. Jeg synes, at det udsender det forkerte signal på et tidspunkt, hvor offentlighedens tillid til Europa er vigende, og at den fælles landbrugspolitik skades af snakken om samfinansiering. Vi har derfor stemt i overensstemmelse med disse holdninger.
Gerardo Galeote Quecedo (PPE-DE ).
   - Jeg glæder mig over Europa-Parlamentets holdning til de finansielle overslag, og nu håber jeg bare, at Rådet gør sin pligt og indgår en aftale den 17. juni. Men flere medlemmer har afholdt sig fra at stemme af den principielle grund, at vi ikke kan acceptere - ikke engang hypotetisk - at aftalen fra 2002 om den fælles landbrugspolitik genåbnes. Vi ønsker, at den forbliver lukket indtil 2013 som aftalt.
Francisco Assis, Fausto Correia, Edite Estrela, Emanuel Jardim Fernandes, Joel Hasse Ferreira, Jamila Madeira og Manuel António dos Santos (PSE ),
    På baggrund af
1. den politiske konjunktur og behovet for at inddrage de forskellige europæiske aktører om at skabe en stabil finansiel ramme, der sikrer bæredygtig udvikling og øget beskæftigelse,
2. behovet for, at de europæiske institutioner klart tilkendegiver, at de vitterlig søger at løse borgernes problemer,
3. behovet for at nå frem til en aftale, som flertallet af de 453 millioner europæere kan identificere sig med, og som kan sikre enhed i mangfoldigheden,
4. det forhold, at samhørighedspolitikken repræsenterer den interne solidaritet i EU, og at det trods de eksisterende begrænsninger trods alt er blevet fulgt,
har de portugisiske socialdemokrater stemt for Böge-betænkningen om de finansielle overslag for 2007-2013. 
Charlotte Cederschiöld, Lena Ek, Christofer Fjellner, Gunnar Hökmark, Anna Ibrisagic, Cecilia Malmström og Anders Wijkman (PPE-DE ),
   En hård prioritering af EU's ressourcer har afgørende betydning, hvis vi vil gennemføre de forandringer, som Europa har brug for. Spørgsmål, som handler om udvidelsen og det at binde Unionens lande sammen, skal prioriteres på samme måde som bekæmpelsen af kriminalitet og arbejdet med at gøre EU til verdens mest konkurrencedygtige økonomi.
Støtten til de svageste regioner skal prioriteres på samme måde som ambitionen om at øge EU's forskningsbudget kraftigt. EU's rolle med hensyn til bekæmpelse af fattigdom, bekæmpelse af smitsomme sygdomme, klimaanliggender osv. skal også prioriteres. Vi accepterer ikke en forhøjelse af administrationsudgifterne med 3 % om året.
En forudsætning for at gøre Europa til en succesrig økonomi er lave skatter på arbejde og for virksomheder. Dette kræver plads i medlemslandenes finanspolitik. Vi mener derfor, at de niveauer for foranstaltninger og betalinger, som Europa-Parlamentet har fastsat, er for høje. For at reducere EU's budget vil vi gennemgå aftalen fra 2002 om landbrugsudgifterne og revidere regionalstøtten med en omprioritering til de fattigste regioner.
Af disse årsager har vi hverken stemt for eller imod i den endelige afstemning, da vi kan støtte betydelige dele af Parlamentets forslag, men ikke kan støtte det alt for høje udgiftsniveau, navnlig da fordelingen ikke er i overensstemmelse med vores prioriteringer. 
Jean-Claude Fruteau (PSE ),
    Hr. Böges betænkning repræsenterer Parlamentets forhandlingsmandat i forbindelse med de kommende finansielle overslag for 2007-2013.
Jeg stemte imod betænkningen af følgende årsager:
1. Forfatningstraktatens ratificeringsproces har vist, at nogle af befolkningerne sætter spørgsmålstegn ved de europæiske socioøkonomiske politikkers effektivitet. Jeg mener, at EU bør have et ambitiøst budget, hvor EU-organerne får de nødvendige midler til at udføre denne opgave. I hr. Böges betænkning fastsættes betalingsbevillingerne til 1,07% af BNI, og dermed lever den ikke op til denne udfordring.
2. Budgetrestriktionerne truer EU's forpligtelser over for landmændene. De truer ligeledes gennemførligheden af den fælles markedsordning for sukker, hvis reform ikke vil kunne finansieres. Jeg kan ikke acceptere, at landbruget bliver offer for den nationale egoisme, som hr. Böges betænkning afspejler.
3. Indførelsen af medfinansiering, som baner vejen for en renationalisering af den fælles landbrugspolitik, er efter min mening uacceptabel. Den markerer opgivelsen af den eneste rigtigt europæiske politik på et tidspunkt i vores historie, hvor Europa er nødt til at blive stærkere ved at forene sine kræfter. Ved at give efter for det nationale tilbagetog gør vi kløften mellem befolkningerne og Europa større. 
Hélène Goudin og Nils Lundgren (IND/DEM ),
   Lars Wohlins skriftlige indlæg til Böge-betænkningen og Hélène Goudins tale i Parlamentet den 7. juni 2005 sammenfatter på udmærket vis, hvorfor Junilisten valgte at stemme nej til betænkningen. Vi støtter den svenske regerings og de øvrige fem landes krav om, at EU's budget ikke skal overstige 1,0 % af BNI, det være sig i betalinger eller foranstaltninger. EU skal gennemføre sine foranstaltninger over for de 10 nye medlemslande, men disse udgifter bliver dækket inden for de nuværende udgiftsrammer. Forskellen mellem vores krav om 1,0 % og Europa-Parlamentets (og Kommissionens) forslag er, at EU-15 (undtagen Grækenland og Portugal) først og fremmest skal afstå fra at modtage støtte fra Samhørighedsfonden. Junilisten bifalder initiativet til samfinansiering og håber, det vil åbne op for en fremtidig renationalisering af bl.a. landbrugspolitikken. Vi støtter ligeledes tanken om en korrektionsmekanisme, som kompenserer de lande, som i den nuværende ordning står for en uforholdsmæssig stor del af EU's indtægter. Korrektionsmekanismen kan forhåbentlig også udgøre et alternativ til den engelske rabat.
Både Frankrig og Nederlandene har med deres nej til forfatningen vist, at man hellere vil have mindre end mere overstatslighed. Et svensk veto i Rådet mod et dårligt kompromis er et bedre alternativ end et nyt langtidsbudget. Et nej til betænkningen er et ja til øget subsidiaritet. 
Pedro Guerreiro (GUE/NGL ),
    Vi siger nej til Kommissionens og Europa-Parlamentets forslag til de finansielle overslag for 2007-2013, fordi de politisk og finansielt er udtryk for de mål, som den såkaldte europæiske forfatning indeholder, f.eks. konkurrencens forrang og et stærkere Fort Europa ved EU's militarisering, og fordi de slet ikke finansielt kan fremme en virkelig "økonomisk og social samhørighed", der kan besvare de sociale, økonomiske og miljømæssige udfordringer, som et udvidet EU er forbundet med.
Vi siger nej, fordi vi forkaster ethvert forsøg på, at det endnu en gang skal være de økonomisk mest udviklede lande - dvs. de store økonomisk-finansielle grupper - der drager de største politiske og økonomiske fordele af EU ved at hævde deres interesser på bekostning af Portugals og det portugisiske folks interesser.
Vi siger nej, fordi der er brug for at klart brud med EU's neoliberale politik, så vi i stedet på grundlag af et samarbejde mellem ligestillede suveræne stater fremmer bæredygtig økonomisk udvikling, beskæftigelse og indsats mod arbejdsløshed, fattigdom, social udstødelse og indkomstforskelle, hvor niveauet er alt for højt.
Vi har derfor forkastet Böge-betænkningen og underskrevet det alternative forslag til beslutning, som vores gruppe har stillet, om de finansielle overslag for 2007-2013, der omfatter forslag, som forsvarer Portugals interesser. 
Satu Hassi, Anneli Jäätteenmäki, Henrik Lax, Lasse Lehtinen, Riitta Myller, Reino Paasilinna, Esko Seppänen, Hannu Takkula, Paavo Väyrynen og Kyösti Tapio Virrankoski (ALDE ),
   Stemmeforklaringer.
Vi har stemt imod ændringsforslag 26, fordi formuleringen indebærer, at EU's nordlige dimension skal kaldes den baltiske strategi. Vi går ind for fastlæggelsen af en baltisk strategi for EU, men den bør indgå i den nordlige dimension.
Vi kunne godt have tænkt os, at de personer, som stillede ændringsforslaget, var gået med til et mundtligt ændringsforslag, som tydeligt fremhævede betydningen af den nordlige dimension og den baltiske strategi som en væsentlig del af den. 
Marie Anne Isler Béguin (Verts/ALE ),
    Natura 2000 får ikke noget budget!
Det er endnu en gang naturen, som glimrer ved sit fravær i de finansielle overslag. Under de mange forhandlinger var alle parlamentsmedlemmerne ellers enige om, at Natura 2000 er en vigtig del af EU-politikkerne, at de første erfaringer med forvaltningen af lokaliteterne havde givet positive resultater, og - bedre endnu - at de havde gjort det muligt at lægge grunden til en bæredygtig udvikling i områder med en stærk biologisk værdi. Miljøet, som før havde trange kår, viste sig nu at være et trumfkort for en ny udvikling, hvor der tages højde for værdien af den nationale naturarv. Selv om man i betænkningen nævner de 21 milliarder, der er nødvendige for forvaltningen af Natura 2000 i årene 2007-2013, er der ikke nogen budgetpost, hvor dette tal er medtaget i de planlagte udgifter. Med et ændringsforslag, der blev vedtaget af plenarforsamlingen, har man endda overført midler fra Natura 2000 til fiskeriet!
Det betyder, at ingen politik vil bidrage til indførelsen af Natura 2000. Vil det sige, at Natura 2000 bliver kvalt i fødslen i de finansielle overslag?
Det sidste håb for naturen er i øjeblikket LIFE+-fonden. Europa-Parlamentet bør indhente det forsømte ved at sætte midler af til Natura 2000 i dette finansielle instrument til miljøet. 
Timothy Kirkhope (PPE-DE ),
    Jeg og mine kolleger fra det britiske Konservative parti har stemt imod denne betænkning, fordi den ikke foreslår de økonomiske reformer, der er nødvendige, for at EU's skatteborgere får mere ud af deres penge.
Tiden er ikke inde til at bede om flere penge fra medlemsstaterne, når offentligheden opfatter EU-budgettet som et "sort hul". I stedet bør EU gøre mindre, men gøre det bedre. Følgelig støtter vi en begrænsning af medlemsstaternes EU-budgetbidrag til 1 % af bruttonationalindkomsten. EU skal forvalte de indkomne midler på en mere gennemsigtig og omkostningseffektiv måde, der er målrettet imod at stimulere økonomisk vækst og velstand i Europa.
Endelig må den britiske regering få lov til at opgive den britiske rabat til fordel for kortsigtede alternativer. I øjeblikket modtager Det Forenede Kongerige formentlig det laveste beløb pr. indbygger i EU, og med hensyn til infrastrukturstøtte og landbrugsstøtte modtager vi mindre end lande som f.eks. Frankrig og Italien. Storbritannien er allerede den næststørste bidragyder til budgettet, og uden rabatten bliver vi den største. Det er ikke et godt eksempel på valuta for pengene over for de britiske skatteydere!
Christa Klaß (PPE-DE ),
    Landbrug er mere end produktion af levnedsmidler. Derfor er det en vigtig opgave for EU at bevare landbruget i alle medlemsstater. Det styrker den økonomiske og landbrugsmæssige udvikling og er garant for et sundt natur- og kulturlandskab. Den økonomiske støtte til landmændene gennem den fælles landbrugspolitik skal også sikres fremover. Det skal afspejle sig i EU's langsigtede finansielle planlægning. Med Bulgariens og Rumæniens forestående tiltrædelse i 2007 vil den økonomiske situation blive skærpet. Der er for øjeblikket ingen planer om en forhøjelse af de finansielle midler til landbrugspolitikken, der ville tage højde for denne udvidelse. I stedet indeholder forslaget en reduktion af respektive stop for de finansielle midler. Tiltrædelsen vil betyde en yderligere reduktion af de midler, der er beregnet til landmændene i de gamle medlemsstater. Skulle de finansielle midler, der er afsat inden for landbrugspolitikken, ikke være tilstrækkelige til at dække dette behov, skal de enkelte medlemsstater inddrages. De ville få til opgave at stille det manglende beløb til rådighed til deres landmænd. Dette er ikke ensbetydende med en renationalisering af landbrugspolitikken, men snarere en langsigtet sikring af finansieringen heraf. Med henblik på at fastholde ydelserne inden for den fælles landbrugspolitik kan det fremover være nødvendigt at inddrage medlemsstaterne i omkostningerne. For det er ikke acceptabelt, at EU's udvidelse skal finansieres på bekostning af landmændene, og at landbrugsbudgettet anvendes som stenbrud for andre politikker.
Stéphane Le Foll (PSE ),
    Jeg undlader at stemme om betænkningen af følgende grunde:
Jeg går ind for et stærkere og mere politisk Europa. I sin udtalelse kan Europa-Parlamentet næppe bede om et beløb til det almindelige budget, som ligger under beløbet i Kommissionens forslag. Det er svært at få mere Europa, hvis ikke budgettet er tilstrækkeligt. Derfor er det efter min mening nødvendigt at sende et signal til stats- og regeringscheferne, der skal træffe den endelige beslutning om budgetoverslagenes niveau. Det er dem, som virkelig skal give Europa de midler, der svarer til dets ambitioner.
Medfinansieringen af den fælles landbrugspolitiks første søjle bør forkastes. Den lægger kimen til en nedbrydning af en af EU's grundlæggende politikker og går i retning af en renationalisering. Den løser absolut ikke problemet med de europæiske betalingers utilstrækkelighed, men overfører en del af udgifterne til medlemsstaterne og/eller de regionale forvaltningsenheder, uden at man sikrer sig, at disse nødvendigvis har midlerne til at afholde dem. Endelig er det en forkert løsning for dem, som nægter at træffe beslutning om en bedre fordeling af den offentlige støtte til landbruget og en mere dybtgående revidering af den fælles landbrugspolitik, der går i retning af et mere bæredygtigt landbrug. 
Kartika Tamara Liotard og Erik Meijer (GUE/NGL ),
    Som medlemmer af Det Socialistiske Parti i Nederlandene har vi ingen principielle indvendinger mod, at der åbnes mulighed for, at EU kan råde over det ved traktaterne fastlagte maksimumsbeløb på 1,26 % af bruttonationalproduktet. Penge, vi anvender i fællesskab til demokrati, miljø, offentlige tjenesteydelser, social sikkerhed og international solidaritet, er givet godt ud. Et samfund, som ikke sikrer, at det råder over de hertil fornødne midler, er bestandigt i krise. Vi har ingen sympati for dem, som vil reducere skatterne ved at lade staten træde i baggrunden, men vi ser kritisk på EU's udgifter. Der sluses helt unødvendigt penge til regioner i de rigeste medlemsstater, mange af landbrugsmidlerne går til storbønder og eksportsubsidier, katastrofefonden udvides pludselig med en terrorfond, og Europa-Parlamentet koster unødigt mange penge på grund af høje omkostningsgodtgørelser og den fortsatte pendling mellem to byer. Mange grænseoverskridende problemer, hvor EU kunne gøre en nyttig indsats, tager man ikke fat på, og mange penge forsvinder til uigennemsigtige udgifter og svig. Så længe det er situationen, ser vi ingen grund til aktivt at gå imod de kræfter, der ønsker at reducere udgifterne til 1 %, om end vi må afvise deres ofte egoistiske opfattelser og argumenter. 
Diamanto Μanolakou (GUE/NGL ),
   Det er en hån at drøfte de finansielle overslag for 2007-2013, når deres erklærede mål er at gennemføre den nye forfatningstraktat, som er blevet afvist og forkastet og er død. Befolkningen i Frankrig og Nederlandene forkastede på grundlag af deres livserfaring EU's og regeringernes politik, som medfører fattigdom, arbejdsløshed, inflation og usikkerhed gennem kapitalistiske omstruktureringer, der fremmes i de finansielle overslag for 2007-2013. Det er den retning, de går i, for at beskytte den europæiske kapital og profit og styrke landenes kapitaliststyre, undergrave græsrodsbevægelsernes rettigheder og styrke EU's militarisering, og der er naturligvis adskillige bevillinger til propaganda og til at aflede arbejdernes opmærksomhed fra deres virkelige interesser.
De interne magtkampe mellem imperialisterne tager til, bevægelsesfriheden indskrænkes, og afvisningen af den "europæiske forfatning" er et godt og optimistisk budskab.
Det positive resultat for EU's befolkning af disse folkeafstemninger, som - og det viser, at her er tale om et pseudodemokrati - De ringeagter i Deres holdning, kan ikke omgøres med en beslutning om de finansielle overslag, som Grækenlands Kommunistiske Partis parlamentariske gruppe vil stemme imod. Men det viser arbejderne, at ulydighed og manglende underkastelse er måden at forholde sig til EU's politik på, og at det er muligt at kæmpe for et Europa med fred, rettigheder for græsrodsbevægelser og socialisme. 
Eluned Morgan (PSE ),
    Jeg vil gerne gøre opmærksom på, at jeg ønsker at bevare den britiske rabatordning. Den bør bibeholdes, indtil der foretages en radikal nedskæring af landbrugsstøtten.
Luís Queiró (PPE-DE ),
    Jeg har undladt at stemme for denne betænkning, fordi dens forslag ligger imellem det, som jeg går ind for (Kommissionens forslag), og den holdning, der ligger længere væk fra de mål, som jeg hylder (1 % af BNP-målet).
Det forslag, som betænkningen rummer, fjerner sig fra Kommissionens holdning (både den nuværende og Prodi-Kommissionen) og indebærer en ubegrundet og urimelig nedskæring af de samlede midler, hvilket jeg ikke kan stemme for.
Jeg kan heller ikke stemme for denne betænkning, fordi jeg konstaterer, at dens forslag er mere imødekommende end det, som rådsformandskabet har fremsat - og som det kendes i offentligheden - over for det forslag, som de seks største bidragydere til Fællesskabets budget har stillet, og som sigter på at bringe EU's budget ned på 1 % af Fællesskabets BNP.
Man skal derfor se min stemmeafgivning som en stemme for fortsatte forhandlinger, så de finansielle overslag sikrer EU's forpligtelser for samhørighed og solidaritet og kan dække det finansieringsbehov, som udvidelsen og en større vifte af beføjelser indebærer, uden at det direkte påvirker de øvrige budgetposter, navnlig bevillingerne til strukturfondene. 
Frédérique Ries (ALDE ),
    At vi skal skabe tillid og et bedre Europa i stedet for mere Europa, det er et af de centrale budskaber, som flertallet af borgerne i Frankrig og Nederlandene sendte til deres ledere i sidste uge.
Og det er ganske rigtigt en af vores hovedopgaver, nemlig at omdefinere vores projekt og selve vores identitet og at anvende de midler bedre, som vi gerne vil have til rådighed.
Man kan i dag læse, at de to gange nej paradoksalt nok øger chancerne for, at regeringerne bliver enige om de finansielle overslag, eftersom det er tydeligt, at det haster med at skabe tillid og styrke det europæiske projekt. Og jeg spørger mig selv, om dette perspektiv er en god nyhed for dem, der ligesom jeg ønsker et ambitiøst budget for at gavne fremtidens Europa.
Hvordan kan man forestille sig, at vi kan nå vores ambitioner med hensyn til forskning og udvikling, miljø, beskæftigelse og beskyttelse af de ugunstigt stillede regioner, og hvordan kan udvidelsen blive en succes, hvis "de seks næriges klub" ikke vil bringe nogen ofre? Vi kan ikke gennemføre et Europa med 25 medlemsstater med færre penge end for de 15 medlemsstaters vedkommende!
Løfter er der mange af efter de to folkeafstemninger. Man lover bl.a. et bedre Europa og et Europa med vækst og beskæftigelse. Det er tomme løfter, hvis der ikke tages højde for det i budgettet. Derfor stemte jeg for hr. Böges betænkning, som er ambitiøs, når det gælder beløbene og retningslinjerne. 
Kathy Sinnott (IND/DEM ),
    Jeg stemte imod ændringsforslag 3, fordi Lissabon-strategien oprindeligt byggede på tre grundpiller af sociale, miljømæssige og økonomiske spørgsmål. I revisionen er både den sociale og den miljømæssige pille af Lissabon-strategien blevet nedtonet til fordel for EU's konkurrenceevne. Det er en opskrift på social og økonomisk stagnation og en miljøkatastrofe.
Jeg stemte imod ændringsforslag 28, fordi det ville gøre det muligt for EU skifte standpunkt med hensyn til støtteforpligtelser over for landbrugere ved at tvinge landene ind i samfinansieringsordninger som f.eks. ordningen med en enkelt betaling pr. bedrift.
De irske landbrugere kæmper allerede for overlevelse i et økonomisk klima, der er gjort kunstigt vanskeligt. Det vil kun skabe større problemer for vores landbrugere.

Luís Queiró (PPE-DE ),
    Jeg har stemt for betænkningen, fordi jeg er enig i målene i den og finder de foreslåede løsninger effektive.
Det er i dag alment accepteret, at bekæmpelse af hvidvaskning af penge - forbrydernes forbrydelse - er en af de mest effektive måder til at bekæmpe den store organiserede kriminalitet, terrorisme eller anden, der udgør et af de alvorligste angreb på den demokratiske retsstat.
Jeg er på den baggrund enig i de målsætninger, som forordningen opstiller. Derudover mener jeg, at de valg, som det interinstitutionelle samarbejde indebærer, betyder en på én gang fornuftig, afbalanceret og potentielt effektiv løsning. 

Jan Andersson (PSE ),
   De nuværende bestemmelser om punktafgifter er undertiden utydelige og vanskelige at anvende. Det fører til unødigt merarbejde for privatpersoner og virksomheder. Derfor bifalder vi Kommissionens gennemgang af reglerne om punktafgiftspligtige varer. Samtidig forholder vi os kritisk til flere af Kommissionens løsningsforslag. Derfor valgte vi i dag at stemme mod Europa-Parlamentets lovgivningsmæssige beslutning, som for en stor dels vedkommende også støtter de dårligere dele af Kommissionens forslag.
Efter vores mening er det kun de varer, som en privatperson selv transporterer, der skal betragtes som privat indførsel og dermed undtages fra beskatning i hjemlandet. Både tobak og alkohol skal kunne undtages fra den generelle bestemmelse om, at punktafgifter skal betales i det medlemsland, hvor varer, der opbevares til eget brug, forbruges. Baggrunden for vores holdning er, at tobak og alkohol forringer folkesundheden. Disse produkter bør derfor ikke behandles som hvilke som helst varer.
Vi er også modstandere af, at privatpersoner selv skal kunne transportere store mængder fyringsolie. Vi mener, man bør kunne have særskilte punktafgifter på varer, som skader vores miljø. På den måde kan man styre menneskers valg, så de bliver mere miljøvenlige. Desuden bliver trafik og transport mere sikre, hvis de varetages professionelt.
Jan Andersson, Anna Hedh, Ewa Hedkvist Petersen, Inger Segelström og Åsa Westlund (PSE ),
   De nuværende bestemmelser om punktafgifter er undertiden utydelige og vanskelige at anvende. Det fører til unødigt merarbejde for privatpersoner og virksomheder. Derfor bifalder vi Kommissionens gennemgang af reglerne om punktafgiftspligtige varer. Samtidig forholder vi os kritisk til flere af Kommissionens løsningsforslag. Derfor valgte vi i dag at stemme mod Europa-Parlamentets lovgivningsmæssige beslutning, som for en stor dels vedkommende også støtter de dårligere dele af Kommissionens forslag.
Efter vores mening er det kun de varer, som en privatperson selv transporterer, der skal betragtes som privat indførsel og dermed undtages fra beskatning i hjemlandet. Både tobak og alkohol skal kunne undtages fra den generelle bestemmelse om, at punktafgifter skal betales i det medlemsland, hvor varer, der opbevares til eget brug, forbruges. Baggrunden for vores holdning er, at tobak og alkohol forringer folkesundheden. Disse produkter bør derfor ikke behandles som hvilke som helst varer.
Vi er også modstandere af, at privatpersoner selv skal kunne transportere store mængder fyringsolie. Vi mener, man bør kunne have særskilte punktafgifter på varer, som skader vores miljø. På den måde kan man styre menneskers valg, så de bliver mere miljøvenlige. Desuden bliver trafik og transport mere sikre, hvis de varetages professionelt.
Lena Ek, Cecilia Malmström og Anders Wijkman (PPE-DE ),
   I dag har jeg af folkesundhedsmæssige årsager valgt ikke at støtte Rosati-betænkningen om ændring af direktivet om den generelle ordning for punktafgiftspligtige varer såsom alkohol og tobak. Hverken Kommissionens forslag eller Europa-Parlamentets betænkning tager vare på folkesundheden i den udstrækning, som efter min mening er ønskværdig. Hvis vejledende niveauer anvendes rigtigt og sammen med andre foranstaltninger, kan de spille en vigtig rolle, når det handler om at afgøre, om varer opbevares i kommercielt øjemed eller med henblik på eget brug. De vejledende niveuaer bør derfor fastholdes, hvis vi ønsker at begrænse alkoholens skadelige påvirkninger og arbejde for at mindske det samlede alkoholforbrug. Desuden burde man vedtage særskilte foranstaltninger med henblik på at harmonisere punktafgiftsniveauerne med den udtrykkelige målsætning at mindske tobaks- og alkoholskaderne.
Hélène Goudin og Nils Lundgren (IND/DEM ),
   Både Kommissionen og Europa-Parlamentet vil med dette forslag i praksis afskaffe mulighederne for begrænsede kvoter for indførsel af alkohol og tobak. Junilisten vælger derfor at stemme hverken for eller imod udvalgets ændringsforslag, da et nej ville betyde støtte til Kommissionens forslag. Den svenske, finske og danske regering ønsker i stedet, at de vejledende niveauer skal halveres og betragtes som maksimumsgrænser for privat indførsel. Junilisten støtter dermed den svenske, finske og danske regerings holdning i Rådet. Heldigvis er der her tale om et område, hvor Sverige stadig har vetoret i Rådet, hvorfor forslaget ikke bør udgøre en trussel mod den nuværende lovgivning.
Luís Queiró (PPE-DE ),
    Skønt jeg forstår de bekymringer, som den foreliggende problematik giver anledning til, navnlig med hensyn til et så følsomt spørgsmål som beskatning, er jeg netop i denne sag tilhænger af en mere liberaliserende løsning, der i højere grad fremmer gennemførelsen af det indre marked. Det gælder endnu mere, da det klart fremgår, at det ikke drejer sig om kommercielle aktiviteter, men om forbrugeraktiviteter. 
Peter Skinner (PSE ),
    Jeg vil gerne oplyse formanden om, at EPLP undlod at stemme ved den endelige afstemning vedrørende ovennævnte betænkning.
EPLP mener, at selv om et indre marked for produkter, der købes af enkeltpersoner, er vigtigt, er der andre spørgsmål, der påvirker beslutninger vedrørende punktafgifter.
I denne betænkning om fjernkøb ses der også helt bort fra den beslægtede e-handel.
For det andet skal medlemsstaterne have lov til selv at fastsætte deres punktafgifter. En fuldstændig harmonisering krænker denne rettighed.
For det tredje er minimale vejledende mængder en fornuftig retningslinje i Det Forende Kongerige for det personlige forbrug, og det hjælper de britiske myndigheder med at bekæmpe svindel. 

Carlos Coelho (PPE-DE ),
    Vi er ved at indlede anden fase af skabelsen af et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed. Når vi skal virkeliggøre borgernes ønsker - større frihed og større sikkerhed - er det vigtigt at finde en balance ikke blot juridisk, men især politisk og institutionelt.
Det gælder særlig tre væsentlige spørgsmål:
- Troværdighed. Jeg er klar over de vanskeligheder og forsinkelser, der har været på forskellige områder, hvilket viser, at der stadig skal gøres meget for at øge tilliden mellem medlemsstaterne. Jeg er derimod uenig i, at den bedste vej at gå er at udvikle initiativer uden for fællesskabsrammen som Schengen+ (mellem syv medlemsstater), fordi det underminerer udviklingen af gensidig tillid mellem alle medlemsstaterne.
- Legitimitet. Man må beklage den beskedne legitimitet. Parlamentet bør retteligen inddrages i lovgivningsarbejdet.
- Effektivitet. Mål, prioriteter og ansvar må defineres klart, og overlapning og spredt indsats og energi må undgås.
Endelig har bevarelsen af den nuværende lovgivningssituation under afventning af ratificeringen af forfatningstraktaten øget det eksisterende demokratiske underskud. Der er flere forhold, der ikke har været genstand for behandling, men som burde være blevet det, f.eks. den demokratiske kontrol med Europol og Eurojust. 
Hélène Goudin og Nils Lundgren (IND/DEM ),
   Junilisten mener, at politisamarbejdet og retssamarbejdet skal være mellemstatsligt, at strafferetten ikke skal harmoniseres på EU-niveau, og at der ikke bør oprettes en europæisk anklagemyndighed. Asyl- og indvandringspolitikken skal fortsat være national med henblik på at undgå dannelse af et Fort Europa. Desuden bør medlemsstaterne selv bestemme, hvordan deres demokratiske institutioner skal udformes - med udgangspunkt i overholdelse af Københavnskriterierne og den europæiske menneskerettighedskonvention om menneskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder.
Vi kan derfor ikke støtte beslutningen.
Luís Queiró (PPE-DE ),
    Et stort åbent område uden grænser med fri bevægelighed som sit vigtigste kendemærke fordrer som sit modstykke øget samarbejde og tillid mellem de forskellige medlemsstater, såvel deres politiske myndigheder som deres politi- og retsmyndigheder.
Jeg mener ikke, at alle betænkningens forslag er lige uomgængelige, nødvendige, nyttige eller ønskelige. Jeg har dog stemt for, fordi jeg er enig i den bærende tanke, at det uden samarbejde, tillid og en vis fællesskabsdimension i visse dele af de interne politikområder ikke kan lade sig gøre at nå de mål, der ligger i området med frihed, sikkerhed og retfærdighed, navnlig det meget vigtige mål at forebygge og bekæmpe kriminalitet og terrorisme. 
Britta Thomsen (PSE ),
    De danske socialdemokrater i Europa-Parlamentet har i dag stemt for resolutionen om et område for frihed, sikkerhed og retfærdighed. Vi er dog opmærksomme på, at dele af resolution vedrører et område, der er omfattet af EF-traktatens afsnit IV, og derfor ikke gælder for Danmark, jf. Protokollen om Danmarks stilling. 

Philip Claeys (NI ).
   - Hr. formand, Moraes-betænkningen er endnu et eksempel på et dokument, som er fuldt af gode hensigter, som imidlertid i praksis giver resultater, som er stik imod hensigterne. Man taler altid om racisme og diskrimination uden præcist at definere termerne. Det bliver naturligvis problematisk, når termerne dukker op i forbindelse med strafferetten som her foreslået. Det var således baggrunden for, at det største politiske parti i Belgien kunne dømmes bl.a. på basis af en tekst om omskæring af kvinder. Dommeren fandt, at teksten ikke blev offentliggjort for at forbedre muslimske kvinders situation, men for at stigmatisere islam. Dermed stækkes ytringsfriheden, problemerne bliver tabubelagt, og det løser naturligvis ingen problemer.
I betænkningen tales der om "stærkt racistiske, antisemitiske, islamofobiske og homofobiske udtalelser og handlinger fra fremtrædende politikere og regeringsmedlemmers side". Realiteten er imidlertid, at næsten alle antisemitiske episoder kan tilskrives muslimske indvandrere. Realiteten er, at den såkaldte diskrimination ofte skyldes indvandrernes manglende parathed til integration. Realiteten er, at den oprindelige befolkning aldrig på demokratisk vis er blevet spurgt, om den vil leve i et multikulturelt land. Det er påtrængende nødvendigt, at det forhold ændres. 
James Hugh Allister (NI ),
    Jeg stemte imod Moraes-betænkningen, fordi jeg ikke kunne acceptere afsnit 22 og 24. Jeg kan ikke acceptere, at man fremmer ægteskabelige rettigheder og andre rettigheder for par af samme køn. Efter min mening har medlemsstaterne ret til ikke at anerkende sådanne partnerskaber på lige fod med heteroseksuelle forhold. Jeg går stærkt ind for, at familieenheden baseres på det naturlige forhold mellem to mennesker af forskelligt køn, og jeg sætter pris på de deraf følgende fordele for børnene. 
Adam Jerzy Bielan (UEN ),
     Nogle af bestemmelserne om seksuelle mindretals rettigheder i den endelige udgave af Moraes-betænkningen om beskyttelse af mindretal rummer en indbygget fare, da de alt for vide begreber, som anvendes i betænkningen, kan medføre en for bred fortolkning af disse rettigheder.
Formuleringen af punkt 24, der opfordrer Kommissionen til at fjerne hindringer for gifte eller retligt anerkendte homoseksuelle pars fri bevægelighed inden for EU, kan give anledning til anerkendelse af visse juridiske rettigheder for homoseksuelle par. Kun få EU-medlemsstater anerkender disse rettigheder.
Det vil være uberettiget indblanding i visse EU-medlemsstaters familieretslige forhold. Eftersom dette retsområde ligger uden for integrationsforanstaltningernes rammer, er en sådan indblanding uacceptabel.
Trosskolers rettigheder kan blive indskrænket på grundlag af punkt 22, hvis de blev forpligtet til at ansætte homoseksuelle og medtage homoseksualitet i deres seksualundervisning. Det kunne være i modstrid med disse skolers moral, overbevisning og mission. Et godt eksempel på et direktiv, hvori sådanne spørgsmål ikke nævnes, er direktivet om ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv (2000/78/EF).
Trods opfordringer dertil undlod Parlamentet at indsætte en bestemmelse, der understreger forældres ret til at opdrage deres børn i forhold til en religion efter eget valg. Denne formulering af forældres ret er almindeligt anerkendt inden for international ret.
I lyset af disse beslutninger fra Parlamentets side har jeg valgt at stemme imod betænkningen og beslutningsforslaget. 
Carlos Coelho (PPE-DE ),
    Det er afgørende, at vi benytter en sammenhængende og integreret tilgang i bekæmpelsen af diskrimination og fremmedhad og drager størst mulig fordel af udveksling af erfaringer og bedste praksis. Ligebehandling og respekt for mangfoldighed er i hele samfundets interesse.
Vi har vedtaget en række direktiver for at sikre alle en effektiv juridisk beskyttelse imod enhver form for diskrimination. At have skabt dette stærke regelværk til bekæmpelse af diskrimination er imidlertid én ting. Det store problem, der står tilbage, er at sørge for, at det også gennemføres med den fornødne effektivitet.
Mindretalsbeskyttelse er meget vigtig, især efter den seneste udvidelse, hvor der er kommet et større antal medlemsstater med betydelig kulturel og sproglig mangfoldighed. Det er afgørende, at Fællesskabets lovgivning og politikområder støtter disse medlemsstaters indsats, så de kan finde løsninger på de problemer, som mindretallene møder, og fremme deres integration og deltagelse.
Alle former for diskrimination må fordømmes, men vi kan ikke pålægge nogen medlemsstat at ændre sin lovgivning, så der indføres forhold, som kolliderer med dens moralske og kulturelle traditioner. Subsidiaritetsprincippet og de delte beføjelser mellem EU og medlemsstaterne på menneskerettighedsområdet skal respekteres. 
Hélène Goudin og Nils Lundgren (IND/DEM ),
   Det er vigtigt med en effektiv antidiskrimineringspolitik på samme måde som en velfungerende beskyttelse af mindretal. Der er dog tale om anliggender, som det i overensstemmelse med Københavnskriterierne er op til hver enkelt medlemsstat at overholde, og de bør således ikke afgøres på EU-plan.
Junilisten mener, det er Europarådet og EF-Domstolen, som bør varetage henholdsvis den politiske og den juridiske kontrol.
Stavros Lambrinidis (PSE ),
   Den Panhellenske Socialistiske Bevægelses gruppe i Europa-Parlamentet vil stemme for Moraes-betænkningen. Som det hedder i betænkningen, er ligebehandling en grundlæggende rettighed.
Samtidig bemærker gruppen, at Unionens medlemsstater har forskellige definitioner på etniske, nationale og religiøse mindretal og grupper inden for deres grænser ud fra deres lovgivning og/eller internationale konventioner. Medlemsstaternes forfatningsmæssige og retlige struktur og de relevante bestemmelser i international ret anfægtes eller berøres ikke under nogen omstændigheder af denne betænkning. 
Marcin Libicki og Konrad Szymański (UEN ),
    Formuleringen af punkt 24, der opfordrer Kommissionen til at fjerne hindringer for gifte eller retligt anerkendte homoseksuelle pars fri bevægelighed inden for EU, kan give anledning til anerkendelse af visse juridiske rettigheder for homoseksuelle par. Kun få EU-medlemsstater anerkender disse rettigheder.
Det vil være uberettiget indblanding i visse EU-medlemsstaters familieretsforhold. Eftersom dette retsområde ligger uden for integrationsforanstaltningernes rammer, er en sådan indblanding uacceptabel.
Trosskolers rettigheder kan blive indskrænket på grundlag af punkt 22, hvis de blev forpligtet til at ansætte homoseksuelle og medtage homoseksualitet i deres seksualundervisning. Det kunne være i modstrid med disse skolers moral, overbevisning og mission. Et godt eksempel på et direktiv, hvori sådanne spørgsmål ikke nævnes, er direktivet om ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv (2000/78/EF).
Trods opfordringer dertil undlod Parlamentet at indsætte en bestemmelse, der understreger forældres ret til at opdrage deres børn i forhold til en religion efter eget valg. Denne formulering af forældres ret er almindeligt anerkendt inden for international ret.
I lyset af disse beslutninger fra Parlamentets side har jeg valgt at stemme imod betænkningen og beslutningsforslaget. 
Athanasios Pafilis (GUE/NGL ),
   Betænkningen om beskyttelse af mindretal og anti-diskriminationspolitikker i et udvidet Europa indeholder det hele undtagen den grundlæggende kendsgerning, at diskrimination i EU mod kvinder, unge, etniske mindretal, handicappede osv. dels er en følge af EU's antigræsrodspolitik og ufølsomme politikker, dels er meget dybt forankret og klassebaseret. Den går ikke på tværs af det sociale skel - den berører hovedsagelig de fattige græsrodssegmenter af samfundet. Betænkningen omhandler adskillige former for diskrimination på arbejdspladsen mod kvinder og unge, men forbigår den høje arbejdsløshed og de umenneskelige, fleksible beskæftigelsesformer, som hovedsagelig anvendes i forbindelse med kvinder og unge som følge af strategier af Lissabon-typen, i stilhed. Den forbigår den skandaløse diskrimination mod det russiske mindretal i de baltiske stater i stilhed, selv om Grækenlands Kommunistiske Parti gentagne gange har bragt problemet op i Europa-Parlamentet.
De diskriminerede må ikke føre sig selv bag lyset. Kun de kan, i samarbejde med en konsekvent arbejderbevægelse og de kæmpende græsrodsbevægelser, sætte en stopper for deres egen marginalisering og udelukkelse fra de sociale og politiske rettigheder, som kapitalismen og dens politiske repræsentanter har frataget dem. 
Luís Queiró (PPE-DE ),
    Mindretalsbeskyttelse og antidiskriminationspolitik svinger ofte mellem to yderpunkter, hvor der enten er alt for lidt, så der ikke ydes tilstrækkelig beskyttelse, eller er alt for meget, så der indføres ordninger, der går klart ud over deres formål og bliver til modeller, som ikke bør påtvinges medlemsstaterne, og som jeg ofte personligt er imod.
Det er lige præcis det, der er sket med den foreliggende betænkning. Min gruppe har stillet en række en ændringsforslag, der ville have gjort betænkningen acceptabel, men desværre er de ikke blevet vedtaget, hvorfor jeg stemmer imod den.
Jeg gentager, at det er min opfattelse, at såvel for meget som for lidt er skadeligt på dette område. Retten til at være forskellig bør ikke forveksles med tvangsmæssig ligestilling af det, der er forskelligt. Det er ikke det samme, og det giver ikke samme resultat. 


Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er redegørelser fra Rådet og Kommissionen om reformen af FN. 
Nicolas Schmit,
    Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, som jeg sagde i morges, er et af punkterne på Det Europæiske Råds dagsorden reformen af FN og navnlig topmødet i september i år, hvor denne reform forhåbentlig bliver konkret. EU lægger stor vægt på reformen, hvilket vi allerede har haft lejlighed til at tale om og understrege. Vi har gentagne gange givet udtryk for vores støtte til rapporten fra FN's generalsekretær, Kofi Annan, som blev fremlagt den 21. marts, og til de forberedende rapporter, som den bygger på. Disse rapporter er i tråd med den generelle filosofi, der er beskrevet i den europæiske sikkerhedsstrategi, og de giver nogle lovende muligheder, som går i retning af en stærkere og mere effektiv multilateralisme.
EU støtter det globale koncept med kollektiv sikkerhed, som generalsekretæren foreslår, og EU anerkender, at det ikke kun er krig, internationale konflikter, civil vold, organiseret kriminalitet, terrorisme og masseødelæggelsesvåben, der truer freden og sikkerheden, men også fattigdom, underudvikling, dødelige epidemier og en forringelse af miljøet, ikke mindst den globale opvarmning. EU giver udtryk for sin principielle enighed i den forslagspakke, som generalsekretæren har fremlagt, men beholder en åben indfaldsvinkel. EU agter at spille en ledende rolle i den proces, som fører til topmødet i september.
EU mener, at der bør gøres en betydelig indsats, så vi under topmødet når de bedst mulige resultater for et bredt spektrum af områder. Det er af afgørende betydning, at vi finder en fornuftig balance mellem de tre vigtige målsætninger, som generalsekretæren beskrev, nemlig udvikling, sikkerhed og menneskerettigheder. Udfordringen er så at nå en vis kritisk masse af reformer, hvor der er en sammenhængende indfaldsvinkel for varigheden, idet muligheden for yderligere fremskridt dog stadig står åben. I EU er vi vant til sådanne indfaldsvinkler, hvor man går frem i etaper og overgangsfaser.
Hvad udviklingen angår, er EU helt enig i generalsekretærens analyse, når det gælder de forskellige berørte områders indbyrdes afhængighed. EU vil også klart understrege, at udvikling er et mål i sig selv og ikke blot en måde at skabe sikkerhed på. EU er fast besluttet på at iværksætte millenniumerklæringen, og EU fremhæver forbindelsen mellem millenniummålsætningernes opnåelse og gennemførelsen af resultaterne fra FN's konferencer og internationale topmøder på det økonomiske, sociale og miljømæssige område og på andre områder. Jeg behøver ikke at minde om de målsætninger, som vi fastsatte på det sidste Råd (almindelige anliggender) for en stigning i udviklingsstøtten frem til 2015.
EU ønsker, at der i topmødets konklusioner tages behørigt højde for et antal spørgsmål, der er særligt vigtige for opnåelsen af millenniummålsætningerne. Vi lægger ligeledes stor vægt på en fælles og solidarisk bekæmpelse af aids. Vi vil i fællesskab gøre os nogle overvejelser om forbindelsen mellem miljømæssig bæredygtighed, sikkerhed og afskaffelse af fattigdom.
Hvad de forskellige sikkerhedsaspekter angår, støtter EU kraftigt forslaget om at oprette en fredsbevarelseskommission. Det er en prioritet for EU, og det er vigtigt, at man når til en aftale i den forbindelse på topmødet i september. Dette forslag udfylder nemlig et tomrum. Ved overgangen fra en situation med krig til en situation med varig fred kunne denne fredsbevarelseskommission være med til at fremme FN's planlægningsaktiviteter til fordel for en varig genopbygning, alt imens man styrker de institutioner, der sikrer retsstaten og god regeringsførelse. Samtidig kunne den spille en ikke ubetydelig rolle i forebyggelsen af nye konflikter, hvilket ofte er et vigtigt aspekt, når det gælder om at skabe varig fred. Denne fredsbevarelseskommission skulle være et permanent organ, der kunne bistå Sikkerhedsrådet og ECOSOC alt afhængig af konfliktens faser.
Tilknytningen til ECOSOC er særligt vigtig for udviklingsdimensionen. Kommissionen skulle desuden bidrage til at sikre sammenhængen i genopbygnings- og fredsbevarelsesstrategierne.
Hvad bekæmpelsen af terrorisme angår, støtter EU den globale strategi, som generalsekretæren både foreslog i sin rapport og i sin tale i Madrid. Vi skal holde fast på, at terrorisme under alle omstændigheder er uacceptabelt, uanset hvilke årsager der ligger bag. EU minder om, at de fem hovedpunkter i den indfaldsvinkel, generalsekretæren foreslår, er i tråd med den strategi, som EU har ført siden attentaterne den 11. september 2001, og som blev bekræftet efter de tragiske begivenheder i Madrid.
EU støtter ligeledes generalsekretærens henstillinger med hensyn til ikkespredning og nedrustning. Disse henstillinger svarer overordnet set til indfaldsvinklen i den europæiske strategi mod spredning af masseødelæggelsesvåben. Eftersom vi kun kan nå resultater ved hjælp af en fælles indsats, er EU rede til at tage initiativer i den forbindelse i en multilateral sammenhæng og til at tage disse spørgsmål op inden for rammerne af sine regelmæssige kontakter og en politisk dialog for at overbevise sine partnere om, at de også skal følge disse henstillinger.
EU betragter spredningen af masseødelæggelsesvåben som den alvorligste og mest umiddelbare trussel for freden og den internationale stabilitet. De generelle garantiaftaler og tillægsprotokollerne burde i dag være almindeligt gældende for kontrollen på det nukleare område. Det er i øvrigt nødvendigt, at vi snarest muligt afslutter forhandlingerne om en traktat om et ophør med fremstillingen af fissilt materiale. EU har ligeledes til hensigt at deltage aktivt i udarbejdelsen af bindende internationale instrumenter, som kan regulere mærkning, sporing og ulovlig mellemhandel med lette våben og håndvåben, hvilket vi allerede har haft lejlighed til at nævne i forbindelse med Parlamentets arbejde.
EU gentager sit ønske om, at vedtagelsen af princippet om ansvaret for beskyttelse bliver en af hovedprioriteterne på topmødet. Krænkelser af menneskerettighederne, ustraffethed og manglende respekt for retsstaten står på listen over de væsentligste faktorer, som truer freden og sikkerheden, og som samtidig bremser udviklingsprocessen. EU støtter generalsekretærens indsats for at få vedtaget og gennemført princippet om ansvaret for at beskytte de potentielle eller reelle ofre for folkedrab, krigsforbrydelser, forbrydelser mod menneskeheden og andre massive krænkelser af menneskerettighederne.
Endelig mener EU med hensyn til magtanvendelse, at det koncept og de kriterier, som generalsekretæren foreslår, er et godt udgangspunkt, som alle parter burde være villige til at arbejde ud fra. De foreslåede kriterier er snarere af politisk end af juridisk karakter, og de burde være et udtryk for en bred international konsensus, som medlemmerne af Sikkerhedsrådet kan bruge som rettesnor i deres drøftelser om en evt. magtanvendelse.
Jeg sætter pris på den store betydning, som man tillægger menneskerettighederne og retsstaten i generalsekretærens rapport. EU støtter ethvert forslag, der tager sigte på at styrke demokratiet og give menneskerettighederne en central plads i FN-systemet. Vi lægger vægt på nødvendigheden af at styrke menneskerettighedssystemet, navnlig ved at medtage menneskerettighederne i FN-systemets samlede aktiviteter, hvilket ville styrke FN's permanente reaktionsevne over for krænkelser af menneskerettighederne.
Vi støtter ligeledes opfordringen til en styrkelse af FN's Højkommissariat for Menneskerettigheder og tilstrækkelige finansielle midler til at øge dets muligheder for at udføre sit mandat. EU giver således udtryk for sin enighed i oprettelsen af et menneskerettighedsråd, som bliver et permanent organ, eftersom dette organ kan være med til at give menneskerettighederne en større plads i FN-systemet.
60 år efter krigen og efter FN's oprettelse er tiden nu inde til at sætte nyt skub i multilateralismen og foretage en reform af FN-systemet, som er absolut nødvendigt for verdens sikkerhed, alle landes harmoniske udvikling og fredsbevarelse. Jeg tror, at det er en chance, som vi får. EU skal spille en aktiv rolle i denne reform, og jeg regner med, at Parlamentet støtter Rådet og Kommissionen i dette forehavende. 
Joe Borg,
    Hr. formand, jeg glæder mig over muligheden for at diskutere reformen af FN inden det afgørende FN-topmøde i september. Jeg lykønsker ordføreren hr. Laschet med betænkningen.
FN-topmødet, der afholdes på FN's 60-årsfødselsdag i september 2005, er en mulighed, der ikke må forpasses. Topmødet repræsenterer en mulighed for at træffe beslutninger, der kan effektivisere De Forenede Nationer og sætte det i stand til bedre at håndtere udfordringerne i det 21. århundrede.
I de seneste tre uger har både kommissionsformand Barroso og kommissær Ferrero-Waldner været i New York, hvor de havde konstruktive samtaler om topmødeforberedelserne med FN's generalsekretær Kofi Annan, vicegeneralsekretær Louise Fréchette og formanden for FN's generalforsamling, ambassadør Ping. Under disse samtaler fremhævede alle parter behovet for et uafbrudt og stærkt EU-lederskab under forberedelserne af topmødet, for at der kan skabes væsentlige resultater til september.
Kommissionen, formandskabet og medlemsstaterne rækker således hånden ud til partnere i både New York og hovedstæder overalt i verden. Det vil også være meget nyttigt, hvis Parlamentet gør en aktiv indsats for at mobilisere andre parlamenter i hele verden i topmødedagsordenen.
Den 3. juni modtog vi et resultatudkast for topmødet, der giver os et godt udgangspunkt, men som ikke desto mindre kræver et stærkt EU-input, hvis vi skal skabe bemærkelsesværdige resultater på topmødet til september. Jeg er glad for at se, at synspunkterne i Parlamentets beslutning på mange områder er sammenfaldende med Kommissionens.
Som det fremgår af FN-generalsekretærens rapport og understreges i Parlamentets beslutning, skal man straks se nærmere på, hvordan man kan arbejde videre hen imod millenniumudviklingsmålene. Der er behov for et alvorligt løft i den fælles indsats for at nå millenniumudviklingsmålene i 2015.
Den 24. maj tilsluttede Det Europæiske Råd sig Kommissionens ambitiøse forslag om kollektivt at nå op på 0,56 % af BNI til ODA i 2010 og 0,7 % i 2015. Det er et vigtigt fremskridt for den internationale solidaritet og et klart signal om EU's engagement i et vellykket topmøde. Vi håber, at det vil være et kraftigt incitament for andre til at følge vores eksempel.
Jeg vil gerne kommentere et par af de aktuelle FN-reformforslag, der er særligt interessante for at styrke FN's effektivitet. Kommissionen har været aktivt involveret i diskussionerne om den foreslåede fredsskabende kommission, der kunne udfylde den aktuelle kløft, der findes i FN's institutionelle maskineri med hensyn til at håndtere perioden fra en konflikts afslutning og frem til en langsigtet bæredygtig udvikling.
Jeg glæder mig over beslutningens støtte til den fredsskabende kommission. Kommissionen støtter så bredt et mandat som muligt til den fredsskabende kommission inklusive støtte til demokrati, velfungerende institutioner og retsstatsprincipper. Dens arbejde skal konsolidere freden og forhindre udbrud af nye konflikter. Hvad angår medlemskab, bør både FN's Sikkerhedsråd og ECOSOC-medlemskabet være repræsenteret sammen med væsentlige donorer og bidragydere til fredskabelse, internationale finansieringsinstitutioner og centrale FN-agenturer, -fonde og -programmer.
Fællesskabets mangeårige, verdensomspændende og vedvarende fredsskabende indsats er velkendt. Jeg er derfor glad for at kunne oplyse, at EU under forberedelserne til topmødet har besluttet at presse på for at få fællesskabsdeltagelse i alle den fredsskabende kommissions møder. Jeg håber, at Parlamentet også kan støtte denne holdning.
Kommissionen glæder sig meget over FN-generalsekretærens forslag vedrørende menneskerettigheder. Det er nødvendigt med en gennemgribende reform af den nuværende FN-menneskerettighedskonstruktion inklusive en udskiftning af den hensygnende FN-menneskerettighedskommission med et stående menneskerettighedsråd, hvis systemet skal gøres mere effektivt og troværdigt.
Det ultimative mål er beskyttelse og fremme af menneskerettigheder på verdensplan. Jeg er derfor glad for at se, at vi er enige om det foreslåede menneskerettighedsråd. Forslaget om, at generalforsamlingen skal vælge menneskerettighedsrådet, bør udvide en ejerskabsfølelse til det bredere FN-samfund. Ejerskabsfølelsen skal imidlertid afbalanceres af ansvar, og generalsekretærens synspunkt om, at stater, der ønsker medlemskab af menneskerettighedsrådet, skal have et "solidt og velkendt engagement i menneskerettighedsarbejdet", er et kærkomment krav, også i lyset af forpligtelserne ved et medlemskab af dette råd.
Spørgsmålet om en reform af Sikkerhedsrådet er naturligvis et af de vigtige elementer i den aktuelle forhandling om reformen af FN. Jeg har med interesse noteret mig beslutningens forslag om oprettelse af et "EU-sæde". Mens en reform af Sikkerhedsrådet naturligvis er et meget vigtigt spørgsmål, må det ikke bremse reformprocessen for de andre FN-institutioner eller andre vigtige områder, hvor der er behov for fremskridt. Jeg vil opfordre FN's medlemsstater til at sikre, at vi undgår en sådan lammelse.
Kommissionen støtter fuldt ud en bedre miljøintegration i hele FN-systemet, herunder oprettelsen af en FN-miljøorganisation, og den er glad for at se, at EU samles om dette.
Afslutningsvis vil jeg udtrykke min tilfredshed med den grad af enighed, der findes mellem os om mange af de centrale emner. Jeg vil også fremhæve Kommissionens målsætning om at fortsætte arbejdet for gode resultater til september samt målsætningen om at sikre en gennemførelse af resultaterne af topmødet. 
Armin Laschet,
   Hr. formand, hr. minister Schmit, hr. kommissær Borg, mine damer og herrer, kære kolleger, trods alle de kriser, EU gennemlever og diskuterer for øjeblikket, er bekendelsen til en effektiv multilateralisme og til et stærkt FN en bekendelse, som forener Parlamentet i et stort flertal, og også Rådet og Kommissionen. I New York til september bør EU sende det klare signal, at vi ønsker reformer og mere velfungerende institutioner, og vi opmuntrer Kofi Annan til at fortsætte ad denne vej.
Efter min mening er det også et typisk eksempel, som man kan anføre over for borgere, der mener, man måske igen kunne løse flere ting på nationalstatsligt plan. De udfordringer, vi står over for, kan imidlertid kun løses på globalt plan. Hvis man vil bekæmpe terrorismen, hvis man vil bekæmpe problemet med stater, der bryder sammen, hvis man vil bekæmpe globale klimaforandringer og arbejde for menneskerettigheder og demokrati i verden, så har man brug for et stærkt FN.
Derfor har Parlamentets Udenrigsudvalg i den betænkning, der bliver fremlagt i plenarforsamlingen i morgen, begrænset sig til at reagere på forslagene fra . Vi har ikke udarbejdet nogen ny FN-betænkning - den vedtog vi sidste år - vi kommer derimod konkret ind på forslagene fra . Og i den forbindelse er emnet kollektiv sikkerhed vigtigt for os. Forebyggende foranstaltninger, bevidsthed og fælles ansvar er de principper, der skal være bærende for reformen af FN.
Et andet vigtigt punkt er en ny udviklingspolitik. Og det er fint i tråd med femårsjubilæet i år for millenniumudviklingsmålene fra 2000.
Dernæst kommer fornyede institutioner, bedre repræsentation og større effektivitet. Her har vi endnu en gang gentaget vores krav om en europæisk plads. Vi ved, det ikke er realistisk at opnå det inden september. Men vi ønsker mere Europa, også selv om vi ikke får en europæisk plads. Hvis der kommer nye pladser - uanset i hvilken form - ønsker vi, at disse pladser bliver givet til EU, og at EU udnævner dets repræsentanter, der så kan repræsentere Europa i Sikkerhedsrådet. Det ville være et lille signal i den rigtige retning.
FN's generalsekretær kan ikke reformere FN, det skal staterne gøre. Derfor lyder vores appel til Det Europæiske Råd: Slut Dem sammen som stater, og støt Kofi Annan i hans reformprogram.
Jo Leinen,
   Hr. formand, kære kolleger, globaliseringen af økonomien har også brug for en globalisering af politikken. Styrkelsen af FN er det rigtige svar på de udfordringer, verdenssamfundet står over for i det 21. århundre. Det glæder mig, at vi i vid udstrækning er blevet enige herom i Parlamentet, og vil gerne takke hr. Laschet for hans betænkning. Vi ser ens på tingene på tværs af partigrænserne.
Socialdemokraterne har lagt vægt på, at reformen ikke begrænses til institutionerne, men også har til formål at styrke FN's opgaver og missioner. Gennemførelse af udviklingsmålene, millenniumudviklingsmålene, er en af de fremragende målsætninger for de kommende år. Det skal lykkes for os at halvere fattigdommen, analfabetismen og de store sygdomme inden 2015. På den måde vil vi også komme til at yde et bidrag til fred og stabilitet i verden.
Vi har brug for en styrkelse af FN's rolle i forbindelse med fredsmissioner og konfliktstyring. Der foreligger forskellige forslag, lige fra en konvention til bekæmpelse af terrorisme til en uddelegation af rettighederne i kapitel VII i FN's charter til anerkendte regionalorganisationer, Den Afrikanske Union eller Den Europæiske Union. Hvorfor skal befolkningerne ikke selv bilægge konflikterne på deres kontinent, før de blå hjelme kommer dertil fra andre kontinenter?
Nu kommer jeg til styrkelsen af institutionerne. Her udgør Sikkerhedsrådet det vanskelige emne. Vi er enige om, at Europa skal have en plads på lang sigt. Måske bliver der allerede nu fundet en mekanisme i forbindelse med de ikke-permanente medlemmer, med hvilken Det Europæiske Råd giver medlemsstaterne mandat til at varetage denne opgave, på vegne af EU og efter samråd med institutionerne.
Vi har også brug for en demokratisering af FN. En parlamentarisk forsamling i FN er endnu et krav. Lad os gribe chancen, den kommer sjældent. Nu skal pakken pakkes op!
Alexander Lambsdorff,
   Hr. formand, mine damer og herrer, kære kolleger, 2004 var et meget vanskeligt år for verdensorganisationen. 2005 bliver derfor så meget desto mere det afgørende år for FN. Viljen til en grundlæggende fornyelse af organisationen er så stor som aldrig før, men en reform har heller aldrig været så nødvendig. Det glæder mig - og her tilslutter jeg mig hr. Leinen og hr. Laschet - at der er bred enighed på dette punkt. Der er generel tilslutning til, at vi skal gennemføre millenniumudviklingsmålene. Der er også generel tilslutning til målet om at opnå "bedre synergieffekter" mellem konfliktforebyggende foranstaltninger og fredsskabende og -bevarende foranstaltninger. Vi er enige om, at dette kræver bedre og flere ressourcer, en hurtigere reaktionsevne og klare regler for indsats i kriseområder. I forbindelse med akutte trusler såsom udbredelse af masseødelæggelsesvåben er der foruden klart definerede og internationalt anerkendte regler også brug for politisk vilje til at handle. Den folkeretsnorm, der er ved at blive udarbejdet, og ifølge hvilken vi har en forpligtelse til at beskytte andre, er et meget vigtigt fremskridt på området.
Den vanskeligste forhindring bliver reformen af FN's organer. Generalforsamlingen skal blive mere produktiv. Den skal igen kunne påtage sig væsentlige diskussioner og føre færre indholdsløse debatter, der gentager sig år efter år, og som ikke fører til nogen konkrete resultater. ECOSOC skal håndtere sine opgaver væsentligt bedre.
Sikkerhedsrådet skal også reformeres. Udenrigsudvalget traf en afgørelse herom den 24. juni og fremlagde den for Parlamentet. Vi er enige om, at vores fælles vision er en permanent plads. Men vi ved også, at de retlige og institutionelle rammebetingelser for en sådan plads, især efter fiaskoerne med folkeafstemningerne, ikke kan komme på plads inden midten af september i år. Skal reformen udskydes af den grund? Nej! Verden venter ikke på EU. Derfor skal reformen støttes af alle EU-medlemsstater af hensyn til FN og af hensyn til multilateralismen, også selv om det ikke er alle, der kan få en plads til september.
Den mekanisme, hr. Laschet kom ind på, og som vi har udviklet i fællesskab, består i, at de europæiske pladser varetages i nøje afstemning med Unionen. I øvrigt mener jeg, at denne forhandling - især efter fiaskoen med den franske folkeafstemning - bør føres i Bruxelles og ikke Strasbourg.
Frithjof Schmidt,
   Hr. formand, kære kolleger, der er en historisk mulighed for at opnå en grundlæggende reform af FN. Europa kan og skal spille en vigtig rolle i den forbindelse. Derfor er det rigtig godt, at der er et stort flertal her i Parlamentet for at støtte betænkningen om reformen af FN og den rapport fra Kofi Annan, der er baseret herpå. Verdenspolitisk set handler det om at gennemføre denne rapport og opnå denne reform. Det glædede mig meget at høre, at også Rådet og Kommissionen arbejder i den retning.
I forbindelse med reformen er der fire store, centrale punkter, hvor vi skal komme videre. Det første punkt er en reform og udvidelse af FN's Sikkerhedsråd og en klar og entydig definition af FN's magtmonopol. I forbindelse med diskussionen om udvidelsen ville det være rigtig godt, hvis det lykkedes os at opnå en europæisk plads i Sikkerhedsrådet og skabe en virkelig strukturel forandring i repræsentationen af europæisk politik.
Det andet punkt er udbygningen af den internationale udviklingspolitik hen imod en virkelig international strukturpolitik. Det centrale instrument til dette formål er en styrkelse og opgradering af FN's Økonomiske og Sociale Råd, ECOSOC. Og i samarbejde med De 20 kunne man her virkelig lægge kimen og grundlaget for et nyt verdensøkonomisk råd, der kan have en betydelig indvirkning på verdensøkonomien i form af en bæredygtig politik.
Det tredje punkt er, at vi har brug for en transformation af FN's miljøprogrammer hen imod en ægte FN-miljøorganisation, der er bæredygtig og velorganiseret. Det er en stor opgave.
Det fjerde vigtige punkt er en opgradering af den hidtidige Menneskerettighedskommission til et permanent menneskerettighedsråd, der vælges af Generalforsamlingen.
Sikkerhedspolitik, udviklingspolitik, miljøpolitik, menneskerettighedspolitik, det er inden for disse fire søjler, vi skal gøre fremskridt.
Luisa Morgantini,
    Hr. formand, kære kolleger, FN fylder 60 år er således yngre end mig, men jeg håber virkelig, at FN bliver ældre end mig og os alle sammen, og at FN vil være synonym med udvikling, demokrati og retfærdighed for verdens befolkninger.
Anden Verdenskrigs ødelæggelser, rædslerne i forbindelse med nazisternes uhørte holocaust, flere millioner civiles og soldaters død samt den ustraffede forbrydelse, som atombomben over Hiroshima og Nagasaki var, gav næring til et håb og en forpligtelse, nemlig De Forenede Nationers folk, som var overbevist om, at de havde et instrument til at forhindre, at der ville finde flere krige sted. Det er efterhånden længe siden. FN har mistet sin effektivitet, og de største lande har sørget for at undergrave organet - tænk blot på de forebyggende og humanitære krige, der i virkeligheden blot var forsøg med ødelæggende våben og nærmest masseødelæggelsesvåben.
Det er absolut nødvendigt med en reform eller snarere en omlægning af FN. Organisationen skal igen være i stand til at bevare freden ved hjælp af retfærdighed, fremme nedrustning, bekæmpe fattigdom og styrke demokratiet. At styrke demokratiet er også ensbetydende med at sikre gennemsigtighed og inddragelse af ikke bare landenes regeringer, men også befolkningerne og civilsamfundet.
Hr. Laschets betænkning er vigtig, og det gælder også Parlamentets evne til at gøre en indsats for at styrke og koordinere FN. Jeg er enig i hans forslag, nemlig en større indsats for menneskerettighederne, beskyttelse af naturen og miljøet, bekæmpelse af fattigdom og en styrkelse af Det Økonomiske og Sociale Råd (ECOSOC). Alle disse foranstaltninger er af afgørende betydning, også for at nå millenniumudviklingsmålene. Hr. Laschet talte om "behovsfrihed", nødvendigheden af at støtte Kofi Annan og naturligvis også en resolut genoptagelse af Boutros Boutros-Ghalis fredsplan fra 1992.
Endelig vil jeg understrege et fundamentalt spørgsmål, nemlig at Sikkerhedsrådet er håbløst forældet og udemokratisk, hvilket vetoretten er et symbol på. Jeg mener, at det er vigtigt at arbejde for, at det bliver afskaffet, og at EU bliver repræsenteret med én stemme sammen med de andre kontinenter. 
Paul Marie Coûteaux,
    Hr. formand, vi er i en ret forbavsende situation, eftersom vi her i eftermiddag drøfter et forslag, der ikke har noget indhold, i et forum, som ikke har legitimitet til at drøfte dette forslag. Lad mig gå let hen over forslagets indholdsløshed, nemlig en reform af FN. Da jeg fik den ære at tjene mit land inden for FN's rammer - det var i 1992 - talte man allerede om en reform af FN. Det er et luftkastel! Den eneste realitet er, at FN bygger på et Sikkerhedsråd, der består af fem permanente medlemmer, som i øvrigt allerede har ført FN så langt, som det kunne gå, hvilket ofte har været godt og undertiden dårligt. Hvad Europa angår, er det repræsenteret af ikke-permanente medlemmer, som sidder der på skift, og af to stormagter, som har vetoret, nemlig Storbritannien og Frankrig. Man kan i øvrigt ikke få øje på nogen anden mulig struktur.
Men der er noget, som er meget værre. Parlamentet har ingen beføjelse til at drøfte dette spørgsmål og heller ikke til at sende - som hr. Laschet lidt latterligt siger - et budskab til New York. Det har ingen betydning. Den franske delegation fra Gruppen for Selvstændighed og Demokrati vil i øvrigt ikke deltage i afstemningen i morgen som protest mod Parlamentets ønske om at lade, som om det kan blandet sig i noget, der udelukkende vedrører landene, og - værre endnu - som om der ikke havde fundet nogen folkeafstemning sted, dvs. som om forfatningen ikke var død.
Jeg vil formelt advare Dem imod et kollektivt embedsmisbrug, nemlig at vi opfører os, som om vi en dag får en forfatning, som om vi en dag får en fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik, og som om vi en dag får en europæisk udenrigsminister. Det får vi aldrig! Det ønsker folket ikke. Og hvis De vil tvinge det igennem, så baserer De Europas opbygning på et kup, som gør alle vores beslutninger ulovlige, og som vil fremkalde en passende - og uden tvivl voldelig - reaktion fra de europæiske befolkninger. 
Roberta Angelilli,
    Hr. formand, kære kolleger, midt i juni starter offensiven fra den såkaldte G4, som agter at stille Generalforsamlingen et forslag til resolution, der vil øge antallet af permanente medlemmer til 11 og således lade de andre 180 medlemmer af FN slås om de ikke-permanente sæder. Vedtagelsen af dette forslag vil gøre uligheden mellem FN's medlemsstater større og rejse spørgsmålet om en udvidelse af vetoretten, hvilket risikerer at lamme Sikkerhedsrådet. På europæisk plan ville Tysklands optagelse i Sikkerhedsrådet til gengæld være ensbetydende med et definitivt farvel til det projekt, hvor vi giver Europa en seriøs og effektiv udenrigspolitik.
Italien, som altid har været fortaler for et fælles sæde til EU, står nu i spidsen for UFC-bevægelsen, der er modstander af G4-forslaget og ønsker en omstrukturering af Sikkerhedsrådet på regional basis. Kun med en sådan reform ville EU få den rolle, som tilkommer det på internationalt plan. Vi er nødt til at gå bort fra den nationale egoisme, hvis EU skal have en troværdig politisk fremtid. 
Jas Gawronski (PPE-DE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, vi er alle klar over, at det er absolut nødvendigt med en reform af FN og navnlig af Sikkerhedsrådet. Hvis en reform skal være effektiv, er det nødvendigt, at så mange lande som muligt er enige om den, at den nyder godt af en bred konsensus, at den afspejler regionalismens stadig større betydning i de internationale forbindelser, og at den ikke er forhastet.
Vi er modstandere af initiativer til en reform af Sikkerhedsrådet ligesom det, der kommer fra den såkaldte G4-gruppe, som fru Angelilli nævnte. Sådanne initiativer ville ende med at svække FN's hovedorgan og fastfryse det i dets nuværende vanskeligheder. Vi mener, at alle lande bør have ret til at deltage i Sikkerhedsrådet via regelmæssige valg, som sikrer, at de forskellige regionale situationer er repræsenteret. Ud fra denne tankegang har vi anmodet om en opdelt afstemning om punkt 19, 20 og 21, så vi fjerner nogle uklarheder fra hr. Laschets ellers udmærkede betænkning.
Man taler meget - også her i Parlamentet - om et europæisk sæde. Hvis det skal være en realitet, er det dog nødvendigt med en fælles europæisk udenrigspolitik, og den forekommer mig, at vi stadig er meget langt fra at have nået denne målsætning. Desuden er der ingen tvivl om, at de to gange nej til forfatningen i de sidste par dage har gjort forløbet endnu vanskeligere. Vi får sikkert et europæisk sæde en dag, men vi udelukker allerede nu muligheden for at give et land permanent mandat til at repræsentere EU, da dette ville føre til en diskrimination af de andre lande, selv om Italien i dette tilfælde ville opfylde alle betingelser for at kunne opstille som kandidat.
FN er for tiden ramt af pinlige afsløringer og skandaler, som går ud over dets omdømme. Så når vi taler om reformer, bør vi ikke kun tænke på Sikkerhedsrådet, men også - sådan som man med rette gør i betænkningen - på FN som helhed. FN har i mange år været magtesløst og lammet som følge af konkurrencen mellem supermagterne og bør nu tilføres ny energi og nyt liv. 
Michel Rocard (PSE ).
   - Hr. formand, som fransk statsborger er jeg nødt til at starte min tale med at afvise de udtalelser, som en af mine medborgere netop kom med. Et forfatningsudkasts død betyder ikke enden på alle de traktater, som forbinder os! Europa har gjort en tilstrækkelig indsats til, at det har ret til at sende fælles budskaber. Bravo, hr. Laschet, De har udarbejdet en god betænkning! Hvis der er noget, som er embedsmisbrug - det var det ord, som man brugte - så er det at bruge sin løn som medlem af Europa-Parlamentet på at komme og spytte i suppen og benægte den indsats, vi har gjort i de sidste 60 år.
Hr. formand, hr. minister, hr. kommissær, jeg kan godt lide hr. Laschets betænkning. I denne krisetid for Europa er jeg glad for at se et af de sjældne øjeblikke med enighed mellem Rådet, Kommissionen og Parlamentet. Jeg glæder mig over at kunne give udtryk for min tilfredshed med en betænkning udarbejdet af et parlamentsmedlem, der har lyttet lidt mere til sine kolleger end sædvanligt, og jeg skammer mig over, at vi kun er 25 på mødet, hvilket næppe øger vores forhandlingers troværdighed.
Hr. formand, jeg vil bede Dem videregive et budskab til formandskabet. Vi kan godt forsøge at foretage en reform af FN, men vi burde hellere starte med en reform hos os selv! Jeg kan bevidne, at vores fraværende kolleger - vores over 700 kolleger - ikke holder siesta, men arbejder på deres kontorer. Vores arbejde er dårligt tilrettelagt. Vi burde holde en eller to store plenarforhandlinger om måneden her i Parlamentet og så lade resten være udvalgsarbejde. Vores forhandlinger bør være værdige. På to minutter kan man hverken foretage en analyse eller fremlægge en begrundelse.
Jeg vil derfor sige, hr. rådsformand - idet jeg undskylder, at jeg repræsenterer et Parlament, som jeg i grunden skammer mig lidt over - at min største bekymring er, at De, når de forsvarer denne gode betænkning og det fornuftige stykke arbejde, som vi i Europa udfører i fællesskab, måske tager fejl af målet. Der er for mange ansvarsområder og for mange mål. Det er rigtigt, at Europa med rette ønsker et sæde i Sikkerhedsrådet. Det er rigtigt, at tiden ikke er moden, og at det næppe er muligt i dag. Jeg vil råde Dem til ikke at beskæftige Dem for meget med det og til at fokusere på det, som reelt er muligt, og som har et nyttigt omfang, samt på de aspekter, hvor vores arbejde og navnlig hr. Laschets betænkning er nyskabende. Jeg kan nævne artikel 2 og kapitel VII om overladelsen af retten til at påberåbe sig chartret til de regionale organisationer. Det er en stor nyhed. Jeg kan også nævne Formynderskabsrådets omdannelse til et råd for stater i opløsning. Endelig vil jeg nævne indførelsen i artikel 17 af en henvisning til globale offentlige goder. Eftersom jeg har overskredet min taletid, stopper jeg her.
Alt dette er latterligt, og vi siger alle næsten de samme ting. Sats ikke på det forkerte mål. Fokuser på de nyskabende elementer - og kun på dem - så har vi gjort et godt stykke arbejde.
Raül Romeva i Rueda (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, ligesom mine kolleger mener jeg - som det er tilfældet med EU - at hvis FN ikke eksisterede, ville det være nødvendigt at opfinde det. Det er en kendsgerning. Og det er også rigtigt, at det er nødvendigt at reformere FN, ligesom vi gør det med EU.
I det konkrete tilfælde med FN står det klart, at der kræves en gennemgribende og omgående reform, især fordi medlemsstaterne for øjeblikket udsætter det for en dobbelt begrænsning, nemlig for det første en budgetmæssig begrænsning og for det andet en politisk begrænsning. Rapporterne fra højniveaupanelet og fra generalsekretæren, Kofi Annan, er efter min mening - og her er jeg enig med hr. Laschet - et glimrende udgangspunkt for analyse og debat, og derfor opfordrer jeg også Kommissionen og Rådet til at tage dem behørigt i betragtning.
Det er vigtigt at huske demonstrationerne mod krig og især dem, der fik os til at tvivle på betydningen af en krig i Irak. Jeg mener, at denne reform er mere nødvendig end nogensinde nu, hvor militærudgifterne på verdensplan er nået op på 1 milliard amerikanske dollars om året, og staterne samtidig ikke giver penge til millenniummålene.
Michael Henry Nattrass (IND/DEM ).
   - Hr. formand, ifølge den nylige Brok-betænkning bør EU som helhed spille en vigtig rolle i FN. Ifølge PPE-DE-Gruppens ændringsforslag til betænkningen skal EU garanteres en plads i FN's Sikkerhedsråd. Ordet "garanteres" er uforeneligt med FN-højniveaupanelets synspunkt om, at ingen ændring i sammensætning af Sikkerhedsrådet skal anses for permanent fremover. Det er ikke det, som eurofanatikerne ønsker at høre. De ønsker, at EU skal overtage Frankrigs og Det Forenede Kongeriges pladser. Men selv i hr. Broks betænkning indrømmes det, at en øget EU-rolle afhænger af den nye forfatningstraktats ikrafttræden. Forfatningen er død. EU har ikke nogen status som juridisk person. Europa er ikke en nation, og derfor har EU ingen plads i De Forenede Nationer.
Nirj Deva (PPE-DE ).
   - Hr. formand, vi må aldrig glemme, at den kollektive interesse er den nationale interesse - specielt i en verden fuld af terrorisme.
En af FN's vigtigste funktioner er bistandsarbejdet i de mindre udviklede lande. Korruption og manglende gennemsigtighed svækker offentlighedens støtte. Der er behov for en grundlæggende reform af FN's levering af bistand. For første gang har internetteknologien gjort det muligt at skabe gennemsigtighed i fundraising af midler til international bistand i donorlandene samt i leveringen af bistand i modtagerlandene. Vi skal kunne se, hvordan bistanden bruges, mursten for mursten. Et større engagement af borgerne via internettet vil skabe fornyet drivkraft for en effektiv levering af bistand og for at holde regeringer, FN og andre ngo'er ansvarlige.
Civile stridigheder og grove menneskerettighedskrænkelser er de største hindringer for FN's udviklingsmål. Én borgerkrig kan ødelægge årtiers udviklingsarbejde. Det er derfor afgørende vigtigt, at vi fuldt ud støtter de internationale straffedomstoles arbejde og gør det klart, at alle, der begår forbrydelser imod menneskeheden, vil blive holdt personligt ansvarlige for deres handlinger.
FN skal kunne forgribe og forhindre begivenheder. Det skal være en fredsskaber og en fredsbevarende faktor. Den 24. februar 2005 vedtog Europa-Parlamentet en enstemmig beslutning med et krav om, at Nigeria skulle overgive Liberias tidligere præsident, der stod anklaget for krigsforbrydelser af FN's særlige domstol for Sierra Leone, til FN's internationale domstol. Hvorfor har FN's Sikkerhedsråd ikke forstærket dette krav med en obligatorisk resolution i henhold til kapitel VII? FN's Menneskerettighedskommission skal erstattes af et stærkere menneskerettighedsråd, hvortil lande med dårlige menneskerettighedssituationer formenes adgang.
Endelig skal FN vende tilbage til sine rødder. Det skal reformere et stillestående bureaukrati. Det skal fjerne et dårligt fungerende udvalg. Det skal fokusere på en aktiv parlamentarisk forsamling i FN, på god forvaltningspraksis og på en demokratifremmende enhed. Det skal blive de tre søjler: fred og sikkerhed, retfærdighed og menneskerettigheder samt udvikling.
Alexandra Dobolyi (PSE ).
   - Allerførst vil jeg gerne komplimentere både hr. Laschet for hans fremragende betænkning og den FN-arbejdsgruppe, som også har bidraget til den. Der er ingen vej uden om en reform af FN, da det er den eneste multilaterale organisation, som er i stand til at imødegå den nye æras udfordringer effektivt og med succes. En del af denne reformproces vil omfatte en revurdering af antallet af medlemmer i Sikkerhedsrådet og Sikkerhedsrådets rolle og midler samt en tilpasning af dem i henhold til de nye udfordringer. Sikkerhedsrådets problemer kan kun løses ved en integreret tilgang, som tager højde for økonomiske, sociale, udviklingsmæssige, sikkerhedsmæssige og menneskerettighedsrelaterede dimensioner.
Vi må ikke glemme, at reformen af FN og de fælles sikkerhedsmæssige og institutionelle reformer, der skal fremme virkeliggørelsen af millenniumudviklingsmålene, supplerer hinanden nøje. Jeg glæder mig derfor over udviklingsministrenes beslutning om at tilvejebringe ressourcer til dette formål. En vellykket virkeliggørelse af millenniumudviklingsmålene er afgørende for Europa i en globaliseret verden. Nedbringelse af fattigdom, effektiv udryddelse af sult og opfyldelse af behovet for drikkevand er alle livsvigtige faktorer, og bestræbelserne på at finde løsninger må ikke udsættes. Farerne er overhængende og komplekse. En vellykket gennemførelse af reformer er mere påkrævet end nogensinde før. 
Hélène Flautre (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, i min korte tale vil jeg koncentrere mig om et meget vigtigt spørgsmål, nemlig reformen af FN's menneskerettighedsprogram. Jeg glæder mig virkelig over, at der - ikke blot her i Parlamentet, men også i Kommissionen og Rådet - er ved blive fastlagt nogle overordnede retningslinjer for reformen af FN's instrumenter til en vurdering af menneskerettighederne, og at de oven i købet er i tråd med det igangværende arbejde, dvs. den pakke, som FN's generalsekretær har foreslået, og den handlingsplan, som højkommissæren Louise Arbour netop har forelagt for Kofi Annan. Det er nogle yderst interessante retningslinjer, der i øvrigt også er medtaget i hr. Laschets efter min mening glimrende betænkning.
Omdannelsen til et permanent råd er så afgjort en revolution i FN's menneskerettighedssystem. Hvorfor er det en revolution? Det er det, fordi vi dermed får et organ, som lægger et permanent pres på de lande, der krænker menneskerettighederne, og som vi sagde lige før, er disse krænkelser en permanent trussel for sikkerheden, udviklingen og freden. Denne reform er yderst vigtig. Hvad forøgelsen af midlerne til Højkommissariatet angår, tror jeg, at vi alle sammen er enige.
Jeg tror ligeledes, at vi skal kigge på indholdet af dette råds aktiviteter og dets måde at arbejde på. Ud fra dette synspunkt er henvisningen i Europa-Parlamentets betænkning til en gruppeevaluering - dvs. en evaluering foretaget af de andre lande - som er et gennemsigtigt, retfærdigt og ligeligt evalueringssystem i alle lande, der har til formål at hindre dobbelte standarder, efter min mening helt afgørende. 
Hélène Goudin (IND/DEM ).
   - Hr. formand, EU's medlemslande har forskellige holdninger til, hvordan FN-systemet skal reformeres. Lad medlemslandene diskutere dette med de øvrige FN-medlemmer. Denne diskussion skal ikke føres inden for rammerne af EU's samarbejde, men i en bredere international sammenhæng. Det er åbenbart, at en EU-strategi for en reform af FN-systemet i høj grad tager sigte på at værne om europæiske interesser frem for globale interesser.
Ifølge beslutningsforslaget er målet, at EU-landene på sigt skal tale med én stemme i Sikkerhedsrådet. Vi forholder os negativt til dette forslag. Det er tydeligt, at de europæiske lande har forskellige udenrigspolitiske holdninger. Dette fremkom ikke mindst i forbindelse med Irak-krigen. Frankrig og Storbritannien er eksempler på lande, som ofte har forskellige holdninger i udenrigspolitiske anliggender. Vil det overhovedet være muligt at tale med én stemme i Sikkerhedsrådet? Vil små landes stemmer, såsom Sveriges, overhovedet blive hørt?
Francisco José Millán Mon (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil indlede med at takke hr. Laschet for det arbejde, han har udført. Det er vanskeligt at opnå bred enighed mellem de forskellige grupper og delegationer i et spørgsmål så komplekst som reformen af FN. Denne reform omfatter mange vigtige emner.
Jeg vil begrænse mig til tre aspekter. For det første nødvendigheden af en effektiv multilateralisme for at løse det internationale samfunds problemer. Hverken et enkelt land eller en enkelt gruppe af lande kan sige det hele, det er nødvendigt med en multilateral tilgang, og multilateralisme kræver repræsentative og effektive institutioner. Derfor er en reform af FN vigtig og nødvendig.
For det andet reformen af FN's Sikkerhedsråd, som er et organ, der er helt afgørende for opretholdelsen af international fred og sikkerhed. Dets repræsentativitet skal øges, og dets funktion skal forbedres, men jeg mener ikke, at den bedste løsning er den såkaldte model A, dvs. en forøgelse af antallet af permanente medlemmer, hvilket jeg betragter som lidt utidssvarende.
Et afgørende mål, som fremgår klart af hr. Laschets betænkning, er, at EU som sådan får plads i FN's Sikkerhedsråd. Dette mål er helt i tråd med idéen om en fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik og bliver det i endnu højere grad, hvis forfatningstraktaten træder i kraft. Hvis den model, der ender med at vinde frem i New York, er den med nye permanente medlemmer, bør den nye plads efter min mening tilfalde EU.
Jeg finder det naturligvis påfaldende, at man ikke i Rådet drøfter dette emne, når man taler så meget om en fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik og om en fremtidig udenrigsminister. EU's tilstedeværelse i FN's Sikkerhedsråd drøftes ikke i Rådet, og i dag har Rådets repræsentant, som måske ikke lytter til mig, heller ikke bragt dette emne på bane.
På grund af den store betydning, som reformen af FN og navnlig af Sikkerhedsrådet har, skal vedtagelsen af den efter min opfattelse ske på grundlag af størst mulig enighed. En reform af dette omfang bør ikke finde sted med kun to tredjedeles flertal, for det er ikke klogt. Der kræves større enighed.
For det tredje glæder jeg mig over den betydning, som bekæmpelse af terrorisme tillægges i betænkningen, og her vil jeg ikke blot fremhæve resolution 1373, men også betydningen af at tage sig af ofrene for terrorisme. Resolution 1566 var et første skridt i den retning.
Der skal fortsat forbedres og gøres fremskridt på det område.
Panagiotis Beglitis (PSE ).
   - Hr. formand, efterkrigstidens magtbalance, der afspejledes institutionelt i FN, er nu ændret radikalt. Nye internationale problemer og udfordringer truer verdensfreden og stabiliteten. Det internationale system styres af det almægtige USA og landets ensidige opfattelse af, hvordan internationale problemer skal løses. FN's legitimerende rolle er blevet mindsket, og organisationens kraft og troværdighed er blevet svækket i betænkelig grad. Menneskeheden har brug for et nyt demokratisk, multilateralt system, som repræsenterer den aktuelle geografiske og politiske virkelighed. Derfor er reformen af FN en forudsætning for at opnå en verden med fred, frihed, demokrati, vækst og retfærdighed.
FN's generalsekretærs rapport og forslag til reformer er et modigt svar på vor tids udfordringer. Hr. Laschets betænkning går også i denne retning. Ingen reform vil dog opfylde sit formål, hvis ikke FN genvinder sin tabte troværdighed med hensyn til anvendelsen af FN-resolutioner. Centrale resolutioner om fred og stabilitet er ikke blevet anvendt, angiveligt af hensyn til den nuværende internationale økonomiske situation og stormagternes interesser. Indtil videre har vi set en selektiv anvendelse af FN's resolutioner, og jeg synes, det er en væsentlig udeladelse i hr. Laschets betænkning.
Marie Anne Isler Béguin (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, Kofi Annan har udtalt, at miljøødelæggelser, vandmangel og klimaændringernes konsekvenser i dag kræver flere ofre end terrorattentater. De forslag til en reform af FN, der vedrører miljøet, er ganske vist blevet nævnt, men er endnu ikke på højde med de udfordringer, som vores planet står over for. Det er dog reelt FN's ansvar at tilrettelægge midlerne til at bekæmpe de katastrofer, der kan forudsiges, og som vil gøre millioner af mennesker til miljøflygtninge.
Hvem vil tage imod indbyggerne i de nationer, hvis land er blevet opslugt af havet? Hvilken instans vil forsvare naturen i WTO's handelsbeslutninger? WTO har allerede vist, hvor ringe betydning det tillægger miljøødelæggelserne.
Fordi miljøet ikke er en vare, fordi miljøbestemmelserne bør gå forud for handelen, og fordi der bør skabes klarhed omkring de juridiske forbindelser ved løsningen af konflikter mellem WTO og de multilaterale miljøaftaler inden for selve FN-systemet, skal FN's miljøprogram gøres til en verdensmiljøorganisation, som forsvarer vores fælles gode, nemlig jorden. Med en international institutionel anerkendelse vil ingen længere kunne fralægge sig sit ansvar over for jorden og de kommende generationer.
Formanden.
   - Som afslutning på forhandlingen har jeg modtaget et beslutningsforslag(1), jf. forretningsordenens artikel 103, stk. 2.
Joe Borg,
    Hr. formand, jeg har tidligere sagt, at vi deler mange af Europa-Parlamentets synspunkter vedrørende reformen af FN. Vi er alle enige om, at et stærkt og effektivt FN ikke kun er til fordel for EU, men også for det internationale samfund som helhed betragtet.
Vi kan støtte mange af forslagene i generalsekretærens rapport. Som tidligere nævnt prioriterer vi en opfyldelse af millenniumudviklingsmålene. Vi er også indstillet på at skabe fremskridt inden for postkonflikt-situationer, og derfor støtter vi forslaget om en fredsskabende kommission som et instrument til at udfylde en kløft mellem postkonflikt-situationer og en bæredygtig fred på lang sigt.
Vores menneskerettighedsforpligtelse er urokkelig, og de aktuelle forslag om et menneskerettighedsråd vil få vores fulde støtte. Vi støtter også oprettelsen af en FN-miljøorganisation, der yderligere vil konsolidere vores handlingers centrale fokus på det miljømæssige område.
Med hensyn til klimaændring mener vi, at topmødet skal opfordre til et forstærket samarbejde for at nå målene fra FN's konvention om klimaændringer. Topmødet bør endossere FN-generalsekretærens forslag om at sikre en samordnet global indsats for at mildne klimaændringerne og udvikle mere omfattende internationale rammer for klimaændringer i tiden efter 2012.
Kommissionen tilslutter sig fuldt ud indholdet af FN-generalsekretærens rapport om forslaget om en omfattende konvention om terrorisme, og den opfordrer medlemsstaterne til at vedtage en definition på terrorisme.
FN's generalsekretær fremhæver med rette i sin rapport, at akkumuleringen og spredningen af håndvåben og lette våben fortsat truer den internationale sikkerhed, menneskers sikkerhed og den socioøkonomiske stabilitet. Topmødet skal gentage FN-generalsekretærens appel om enighed om den juridisk bindende konvention om markedsføring og sporing af håndvåben og fremme forhandlingerne om et instrument vedrørende ulovlig formidling og forsyning af våben. Kommissionen håber endvidere, at topmødet vi bevirke, at der indledes forhandlinger om en international traktat om handel med våben.
Med hensyn til forslaget om at oprette en demokratifond, kunne det godt skabe merværdi. Det ville gøre en reel forskel, hvis den blev brugt til i fællesskab at identificere nøgleprioriteter og den generelle programmering samt til at give politisk rådgivning til de berettigede lande, der ønsker at styrke den demokratiske praksis. Nu skal der arbejdes på at skabe enighed om de nærmere bestemmelser vedrørende denne fond.
Kommissionen fremhæver behovet for at genskabe generalforsamlingens politiske statur og forsvare dens rolle som den vigtigste universelle beslutningstagende myndighed. Kommissionen er også særligt interesseret i ECOSOC-reformen. Vi støtter en gennemgribende reform, der skal gøre organet mere operationelt, og vi ser gerne en styrkelse af dens rolle inden for alle tre søjler af den bæredygtige udvikling.
Nogle medlemmer kom ind på spørgsmålet om en reform af Sikkerhedsrådet. Det er bestemt et vigtigt og centralt spørgsmål. Det bør imidlertid ikke være et emne, der hindrer vores muligheder for at træffe foranstaltninger på en lang række andre områder, som jeg har fremhævet. Jeg har atter noteret mig Deres gentagne bøn om, at EU får en plads i Sikkerhedsrådet.
Afslutningsvis vil jeg sige, at reformen af FN ikke er en øvelse i institutionelle ændringer bare for øvelsens skyld. Vores mål er at forbedre denne globale organisations evne til at møde udfordringerne i det 21. århundrede med henblik på at opfylde ambitionerne hos De Forenede Nationers folk. Et forsøg på at konsolidere de områder, hvor der er enighed mellem Parlamentet, Rådet og Kommissionen, forbedrer yderligere vores chancer for at skabe ordentlige resultater i reformen af dette vigtige organ.

Nicolas Schmit,
    Hr. formand, Kommissionen skal have tak for, at den hurtigt trådte i stedet for mig under mit korte fravær. Jeg tror, at Rådet noterer sig de idéer og forslag, som Parlamentet kom med under forhandlingen, men også i dette udkast til betænkning. Formandskabet vil naturligvis lade de vigtige aspekter af denne forhandling gå videre til det kommende formandskab, eftersom EU er nødt til at fastlægge en klar holdning med henblik på topmødet i september.
Jeg tror - sådan som mange af Dem sagde - at FN er et væsentligt element i en globaliseret verden. For at kunne løse verdens problemer i dag har vi brug for et stærkt og effektivt multilateralt system. Derfor må denne reform ikke kun omfatte nogle få elementer eller enkelte nationale interesser. EU har de bedste kort på hånden - eller burde have de bedste kort på hånden - når det gælder om at vise, at multilateralisme er løsningen på de problemer, som ikke kan løses på et rent nationalt grundlag.
Jeg vil også gerne vende tilbage til forslaget om en fond til fordel for demokratiet. Det er nødvendigt med en gennemgribende reform af FN's menneskerettighedssystem. Alt for ofte har der - hvilket vi har haft lejlighed til at drøfte flere gange - været en næsten absurd udvikling i Menneskerettighedskommissionen. Derfor er det absolut nødvendigt med en reform, så beskyttelsen af menneskerettighederne inden for FN-systemet igen får større troværdighed. På dette område mener jeg ligeledes, at EU kan gå forrest, når det gælder reformen, og når det gælder om at fremme den og nå til positive løsninger og konklusioner.
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted torsdag kl. 12.00. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er redegørelser fra Rådet og Kommissionen om transatlantiske forbindelser. 
Nicolas Schmit,
    Hr. formand, for et par måneder siden havde vi en debat om styrkelsen af de transatlantiske forbindelser. Den fandt sted efter præsident Bushs besøg i EU-institutionerne og efter det, som man kan kalde en saltvandsindsprøjtning til disse forbindelser.
Vi befinder os i øjeblikket i forberedelsesfasen til det kommende Euro-Atlantiske topmøde, der finder sted i slutningen af denne måned. Det er vigtigt, at man på dette topmøde opnår konkrete resultater, så genoptagelsen af den dialog, der blev skabt under præsident Bushs besøg, bliver til virkelighed. Derfor vil jeg gerne nævne nogle punkter, som efter min mening er særligt vigtige i forbindelse med styrkelsen af de transatlantiske forbindelser.
Først er der Iran-spørgsmålet, som var et vigtigt punkt på dagsordenen under præsident Bushs besøg. Amerikanerne støttede ikke blot det europæiske initiativ, men gik også med til at indlede forhandlinger med Iran om landets optagelse i Verdenshandelsorganisationen, og Irans optagelse i WTO er i dag en integreret del af den europæiske strategi. Jeg tror således, at vi i dette yderst følsomme og delikate spørgsmål har vist, at et samarbejde mellem USA og Europa kan føre til en løsning og ikke mindst munde ud i en konsekvent strategi, der i øvrigt først og fremmest er en europæisk strategi.
EU og USA vil i fællesskab tilrettelægge og stå i spidsen for en konference om genopbygningen af Irak, som jeg talte om i morges. Denne beslutning blev bekendtgjort under præsident Bushs besøg. Med denne bekendtgørelse fik vi lejlighed til at vise, at vi har har lagt uoverensstemmelserne om Irak bag os. USA og EU har de samme målsætninger i landet, nemlig at hjælpe den irakiske regering med den enorme genopbygningsindsats og ikke mindst at styrke sikkerheden. Konferencen bliver holdt på ministerniveau med over 80 delegationer, hvoraf mange kommer fra det berørte område. Den irakiske regering, som kommer i centrum ved denne konference, får således lejlighed til at fremlægge sine forslag og drøfte de økonomiske, politiske og sikkerhedsmæssige aspekter sammen med det internationale samfund, som er repræsenteret på denne konference.
Hvad Sudan angår, ønsker EU ikke blot, at de, der har begået forbrydelser mod menneskeheden, bliver straffet, men også, at dette sker ved Den Internationale Straffedomstols mellemkomst. EU er som bekendt en af denne domstols største støtter. Sudan udgør efter vores mening et vigtigt fortilfælde. Det er lige præcis den slags situationer, som domstolen er blevet oprettet til. Man kunne derimod frygte et negativt fortilfælde, som det ville være svært at komme bort fra i fremtiden, hvis denne situation ikke blev indbragt for Den Internationale Straffedomstol. Efter flere ugers heftige forhandlinger har vi fundet en løsning, som er acceptabel for alle, og som gør det muligt at indbringe situationen i Sudan for Den Internationale Straffedomstol uden et amerikansk veto. I den sammenhæng har EU ligeledes udøvet en yderst positiv indflydelse inden for rammerne af de transatlantiske forbindelser og samtidig muliggjort en mere effektiv multilateral indsats.
Den politiske dialog mellem EU og USA er blevet hyppigere og mere strategisk, også når det gælder de økonomiske anliggender. Det skal dog understreges, at der stadig er store problemer. Vi kender alle Boeing- og Airbus-sagen, og vi håber, at vi i forbindelse med det kommende topmøde når til en tilfredsstillende løsning, så denne sag ikke når op på WTO-plan og dermed går ud over fremtiden for de Euro-Atlantiske forbindelser.
Vi har desuden indledt en strategisk dialog om Asien. Det er rigtigt, at drøftelserne om ophævelsen af våbenembargoen mod Kina viste en manglende debat om de strategiske ændringer i Asien. Indledningen af denne dialog skal således vise vores fælles interesser og hjælpe EU med at styrke sine egne strategiske overvejelser på dette vigtige område, som nu både får politisk og ikke mindst økonomisk indflydelse. I USA's kongres er der for nylig blevet oprettet en caucus om EU. Vi håber, at De vil benytte Dem af denne lejlighed og drage fordel af Deres amerikanske kollegers interesse for EU. Dialogen mellem lovgiverne er vigtig, og den bør styrkes, ikke mindst i betragtning af senatets indflydelse på det udenrigspolitiske område. Derfor tror jeg, at udviklingen af forbindelser mellem Europa-Parlamentet og USA's kongres er en yderst vigtig målsætning.
Hr. formand, disse eksempler viser, hvor godt det transatlantiske samarbejde har været i de sidste par måneder. Det er væsentligt, at vi samarbejder med vores amerikanske partnere om de udfordringer, som vi står over for. Og de forskellige eksempler viser, at vi kan overvinde uoverensstemmelserne og anlægge fælles indfaldsvinkler. Derfor er der vigtige forberedelser i gang med henblik på det kommende topmøde mellem EU og USA, der finder sted den 21. juni i Washington. Vi forventer, at det bliver et betydningsfuldt og strategisk topmøde, eftersom der vil være fokus på vigtige spørgsmål, når det gælder de internationale forbindelser.
I starten af denne måned mødte trojkaen USA's udenrigsminister, fru Rice, i dette øjemed. Vi arbejder på flere udkast til erklæringer, nemlig om Mellemøsten, international fred og sikkerhed samt fremme af friheden, demokratiet, retsstaten og menneskerettighederne, men også Afrika, miljøet og de økonomiske forbindelser. Ligesom sidste år vil vi bruge disse erklæringer som arbejdsgrundlag. Under topmødet vil vi behandle de vigtigste strategiske spørgsmål, navnlig Mellemøsten og Østeuropa, Balkanlandene og situationen i Kosovo, men også reformen af FN, som vi lige har talt om. Vi kan kun foretage en reform af FN med USA's støtte, og vi ved, at dette spørgsmål langtfra er løst endnu. Ligesom os støtter amerikanerne selvfølgelig de forslag, der tager sigte på at oprette en kommission for fredsskabelse, men vi skal nu give denne kommission et mere konkret og ikke mindst operativt indhold. EU er som sagt ambitiøs, når det gælder de økonomiske forbindelser.
Det næste EU-formandskab - som ikke længere er vores - vil informere Dem om resultaterne af dette topmøde. Jeg er sikker på, at den saltvandsindsprøjtning, som de transatlantiske forbindelser fik under præsident Bushs besøg, vil kunne fortsættes på dette topmøde, og jeg er sikker på, at vi kan nå konkrete resultater, der skaber et solidt grundlag for de transatlantiske forbindelser i fremtiden, da de er af afgørende betydning for EU.
Joe Borg,
   Ærede medlemmer, tak fordi De har givet mig denne mulighed for at tale til Parlamentet kort før vores årlige topmøde mellem EU og USA, der finder sted i Washington den 20. juni. Jeg vil gerne begynde med at sige, at vi deler mange af de synspunkter, der kommer til udtryk i Deres beslutningsforslag, og glæder os over Parlamentets støtte til styrkelsen af de transatlantiske forbindelser.
De transatlantiske forbindelser er ved et vendepunkt. Vi er vidner til en æra med transatlantisk enhed. Det blev for ganske nylig bekræftet af Condoleezza Rice, da hun sagde, at vi sætter alliancen til at arbejde i stedet for at læne os tilbage og analysere den tilstand, den befinder sig i. Det er en betimelig og glædelig udvikling. Som globale partnere må EU og USA føre an, når det gælder opbygningen af en velstående og sikker verden samt fremme af demokrati, menneskerettigheder og lov og orden. Vi må arbejde sammen på at skabe en fælles strategi, der kan håndtere de globale problemer overalt, hvor det er muligt. Det er det budskab, vores ledere uden tvivl vil forsøge at viderebringe ved det kommende topmøde i juni.
Hr. Bushs succesrige besøg i Bruxelles i februar var et tegn på den amerikanske regerings ønske om at strække hånden frem til Europa og arbejde sammen i partnerskab med EU. Det var et vigtigt signal om, at vi har lagt de holdningsmæssige problemer, der opstod på grund af Irak, bag os, og at vi er parat til at arbejde konstruktivt sammen som allierede. USA indtager i stigende grad en mere åben holdning til EU og lytter mere omhyggeligt til vores bekymringer. Selv når vi er uenige, er vi ved at lære, hvordan vi bedst kan snakke os igennem denne uenighed. Et godt eksempel er den nyligt åbnede strategiske dialog mellem EU og USA om Østasien, et forum hvor man kan drøfte udfordringerne til sikkerheden i regionen, herunder dem, der har at gøre med styrkelsen af Kina. Koordinationen fortsætter også med hensyn til reformer af FN, selv om der her stadig er meget arbejde tilbage.
Topmødet den 20. juni mellem EU og USA vil fokusere på tre globale temaer: fremme af demokratisk styre og menneskerettigheder i hele verden, forøgelse af den økonomiske velstand for vores borgere og støtte til sikkerhed og udvikling. Jeg vil gerne sige et par ord om hvert af disse punkter.
At fremme demokrati og frihed er essensen i præsident Bushs udenrigspolitik i hans anden embedsperiode. EU's udenrigspolitik, der har et fast udgangspunkt i principperne om FN og den europæiske sikkerhedsstrategi, sigter også mod at fremme demokrati sammen med menneskerettigheder og lov og orden. Fremme af demokrati er stadig en afgørende faktor i hele Mellemøsten og i Middelhavsregionen, hvor det transatlantiske samarbejde er vokset betydeligt i det sidste år.
Kort efter vores topmøde i Washington vil vi og USA i fællesskab være værter for en international konference om Irak i Bruxelles. Det er et vigtigt signal om samlet international støtte til regeringen og folket i den vanskelige opgave, de har med at arbejde frem mod stabilisering og genopbygning. Herudover har vi været i daglig kontakt om valgprocessen i Libanon, og sammen vil vi fortsat støtte det libanesiske folk, mens de er ved at konsolidere demokratiet. I Israel og Palæstina forstærkes vores fælles holdning inden for kvartetten også.
Med hensyn til økonomisk velstand har EU og USA de mest integrerede økonomier i verden, og har fordele af det mest omfattende handels- og investeringssamarbejde. Men vi kan gøre mere, og det vil vi gerne. For at komme videre med denne dagsorden har vi brugt ni måneder til at rådføre os med alle interesserede om de hindringer, de har mødt, og sammenfattet resultatet i den meddelelse fra Kommissionen, der for nylig er offentliggjort, (et stærkere partnerskab mellem EU og USA og et mere åbent marked for det 21. århundrede). Denne meddelelse indeholder en række pragmatiske forslag, der skal sætte mere liv i gensidig handel og investeringer mellem EU og USA og således fremme konkurrencedygtighed, vækst og arbejdspladser på begge sider af Atlanten.
Der er tre grundlæggende elementer i vores forslag. For det første at regulere det transatlantiske marked, sådan at vi medtager områder som tjenesteydelser, investeringer, indkøb og konkurrence, for det andet at fremme viden og fornyelse og for det tredje at skabe bedre og sikrere grænser for hurtigere handel og investeringer.
Med hensyn til samarbejdet om reglerne, går idéen ud på at finde måder, hvorpå regeringsmyndighederne kan få kontakt med hinanden på et meget tidligt tidspunkt for at undgå unødvendige konflikter og omkostninger og for at fremme konvergens.
Det andet element, der vedrører fremme af viden og innovation, er afgørende for at skabe økonomisk vækst og arbejdspladser. Ny teknologi, i særdeleshed e-handel, styring af internettet og mobiltelefontjenester, har vakt betydelig interesse blandt de involverede, der er spurgt til råds.
Det tredje element i vores pakke går ud på at ramme den rigtige balance mellem forøgede sikkerhedskrav og fortsættelse af åbne handelsforbindelser og passagertransport.
Vores meddelelse tager også fat på den samlede struktur og på målene for de transatlantiske forbindelser. Det spørgsmål, vi tager fat på, er, hvad den politiske profil i vores forbindelser bør være 10 år efter underskrivelsen af den nye transatlantiske dagsorden i 1995 og 15 år efter den transatlantiske erklæring af 1990. Det centrale er, at vi må sikre os, at struktur og mål for de transatlantiske forbindelser bliver tilpasset til dagens udfordringer.
Vi vil også gerne se lovgivere - medlemmer af Europa-Parlamentet og USA's kongres - knytte stærkere bånd. Af denne grund foreslår vi en styrkelse af den transatlantiske lovgiverdialog og oprettelse af en fuldt udviklet transatlantisk forsamling. Kommissionen er parat til at hjælpe, hvis det er nødvendigt, men et initiativ af denne art må naturligvis først og fremmest komme fra Parlamentet og USA's kongres.
At støtte sikkerhed og udvikling er det tredje tema for topmødet. Da vi fortsætter med at finde foranstaltninger, der kan forøge den sikkerhed, vores borgere har over for terrorisme og stadig videre udbredelse af masseødelæggelsesvåben, er det værd at huske, at sådanne fænomener har haft mange flere ofre hinsides vores grænser end inden for dem. Det styrker vores beslutning om at arbejde sammen med USA om at sprede fordelene ved sikkerhed i alle sine facetter og overalt at hjælpe med at få folk befriet fra terrorismens og voldens daglige tyranni.
EU og USA bør kombinere deres kunnen og erfaring inden for konfliktforebyggelse og krisestyring og anvende alle de civile og militære redskaber, vi har til rådighed. Vi bør rent rutinemæssigt rådslå om den nuværende og mulige fremtidige kriser. Vi bør styrke samarbejdet ved hjælp til folk efter en konflikt og til genopbygning. Vi bør forberede os gennem fælles træning og øvelser, og vi bør arbejde på at forbedre de internationale muligheder for at reagere på kriser og forhindre, at fremtidige kriser bryder ud. EU er ivrig efter at samarbejde med USA om krisestyring, både civil og militær.
Vi erkender også behovet for at gøre noget ved fattigdom, sygdom, korruption og ustabilitet, som terrorister forsøger at udnytte og intensivere. Vores fælles dagsorden bør prioritere millenniumudviklingsmålene højt.
Afslutningsvis glæder Kommissionen sig over Parlamentets beslutningsforslag, og som jeg allerede har antydet, er vi stort set enige i det. Vi indtager en ambitiøs fremadskuende holdning til udviklingen af vores forbindelser med USA og arbejder aktivt på de områder, der nævnes i beslutningsforslaget.
Vi har en dagsorden foran os, der er fuld af udfordringer. Vi ser frem til Deres støtte, og støtte fra USA's kongres, for at få den gennemført.
Elmar Brok,
   Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. kommissær, i disse dage, hvor EU vakler, bør vi efter min mening understrege, at de transatlantiske forbindelser har stor betydning for os, og at netop en forbedring af disse forbindelser i mange henseender også hjælper os til at tydeliggøre vores handleevne. Topmødet har stor betydning, idet det både løser bestemte spørgsmål og igangsætter bestemte processer.
Det er vigtigt at nå frem til nogle hurtigere løsninger og aftaler, hvad angår de økonomiske spørgsmål, fordi de to store demokratier på begge sider af Atlanten økonomisk set stadig er de stærke kræfter i verden. Hvis de kan skabe nogle vækstimpulser, hvilket er meget vigtigt for bekæmpelsen af arbejdsløshed og en bedre situation i verden generelt, bør dette finde sted inden for rammerne af et multilateralt koncept.
Det er også vigtigt med henblik på den generelle politiske situation. Når vi ser, at der er udviklinger her i verden, der ikke er fundet nogen løsning på, og som medfører risici og pres, ved vi, at demokratierne kun kan finde løsninger i fællesskab, og det ikke kun i NATO-regi, men derimod på grundlag af det, EU i mellemtiden har oparbejdet af kompetencer inden for udenrigs- og sikkerhedspolitik, inden for rets- og indenrigspolitik og også inden for den økonomisk-politiske dimension.
Nu skal vi også sætte det ind i et egnet koncept. Her kan den transatlantiske partnerskabsaftale, som vi har foreslået, spille en afgørende rolle med henblik på at skabe nogle rammer, inden for hvilke vi kan udvikle denne politik på fornuftig vis fremover.
Jeg læste med interesse i Kommissionens meddelelse, at der ikke er politisk opbakning - bortset fra måske i den amerikanske kongres og i Europa-Parlamentet. Men det lader ikke til at være relevant for Kommissionen, at støtten kommer fra de to huse.
Man burde overveje, om man ikke kunne tage et modigt skridt fremad og ikke kun prøve at finde løsninger i småtingsafdelingen, men på topmødet opfordre til at undersøge i de næste 12 måneder, hvordan vi kan komme videre på disse områder.
USA har aftaler med næsten alle her i verden, EU har aftaler med næsten alle her i verden, men der foreligger ingen aftale mellem USA og EU. Det burde vi tænke over, så vi kan få dette til at fungere bedre, og så vi ikke i 30 år går rundt og tror, at Airbus Boeing-striden var det centrale i vores handlinger og vores diskussioner.
Jan Marinus Wiersma,
   Hr. formand, vi håber også, EU vil vise sig i stand til at optræde i enighed over for USA på det kommende topmøde, til trods for at der med det nederlandske og det franske nej er skabt usikkerhed om forfatningstraktatens fremtid. Verden er ikke gået i stå, og nogle af de spørgsmål, hvor det er af stor betydning, at der er enighed mellem USA og EU, kan ikke vente, indtil vi har løst vores interne problemer.
Der er uomtvisteligt sket en forbedring af klimaet mellem USA og Europa. Det er ikke ensbetydende med, at al uenighed er ryddet af vejen. EU bør sørge for at få formidlet de emner, der ønskes rejst over for USA. Det fælles beslutningsforslag, som vi vedtager i morgen, indeholder en lang liste over emner, som efter vores opfattelse bør sættes på dagsordenen. Jeg vil fremhæve tre forhold.
For det første er der spørgsmålet om, hvordan vi håndterer globaliseringen. Det er ikke muligt på to minutter at sammenfatte den diskussion, men det er klart, at EU og USA i forening har en økonomisk styrke, som giver os både stor indflydelse og stort ansvar. Hvordan inddrager vi spørgsmål om fair handel, miljø og en stærkere social dimension i vores tilgang til den økonomiske globalisering?
For det andet er jeg, set i lyset af at konferencen om revision af ikkespredningstraktaten slog fejl, stærkt bekymret for spredningen af nuklear våbenteknologi. De deltagende lande nåede reelt ikke til enighed om noget, til trods for det langvarige og grundige forberedelsesarbejde. Det skyldes ikke mindst USA's holdning. Traktaten, som udgør retsgrundlaget for ikkespredningsordningen og dermed udgør en nødvendig forudsætning, er muligvis stærkt svækket. Det er ikke muligt at overskue konsekvenserne heraf. Jeg anmoder derfor om, at EU's medlemsstater og USA snarest træffer foranstaltninger, som kan bidrage til at genskabe tilliden til ikkespredningstraktaten.
Nært forbundet hermed er, for det tredje, reformen af FN, som vil blive drøftet til efteråret. Det glæder mig at konstatere, at også rådsformanden er sig bevidst, at dette punkt på dagsordenen er væsentligt. Der er bred enighed om, at der er behov for reformer, men USA's holdning er indtil videre uklar. Jeg ser dette emne som en prøve på USA's tanker om det multilaterale system og i virkeligheden om hele FN-systemets fremtid. Jeg håber inderligt, at EU kan opnå tilsagn fra USA om en konstruktiv holdning. 
Annemie Neyts-Uyttebroeck,
   Hr. formand, de transatlantiske forbindelser nåede et lavpunkt under EU's foregående valgperiode og under den foregående amerikanske regering, men der synes nu at være opklaring på vej. Præsident Bushs besøg i EU og i flere medlemsstater synes at indvarsle nye tider. Vi ville naturligvis gerne have taget imod præsident Bush her i Europa-Parlamentet, men vi har endnu ikke opgivet håbet om at se ham her.
Vigtigere er det imidlertid, at betingelserne synes at være opfyldt for at bringe en vanskelig periode for forbindelserne mellem EU og USA til ophør og lægge fundamentet for et fornyet samarbejde, som bør bero på gensidig respekt, ligeværdighed og fast vilje til at se den fælles indsats inden for rammerne af det multilaterale perspektiv i FN, Verdenshandelsorganisationen og NATO. Det er indlysende, at vi må undgå ensidige initiativer, som kan føre til alvorlige handelskonflikter.
Det forhold, at vi selv efter folkeafstemningerne i Frankrig og Nederlandene befinder os i en tid præget af besindelse og måske korrektion, bør ikke påvirke forløbet af det kommende topmøde i negativ retning. 10 år efter fastlæggelsen af den nye transatlantiske dialog er det på tide, at denne udvides. Den udvidede dialog bør også åbne mulighed for, at vi kan give udtryk for vores bekymring over de uacceptable forhold i Guantánamo-fængslet og over begrænsningen af den personlige frihed og krænkelsen af privatlivets fred, som kan blive konsekvensen af ensidige fredsinitiativer. Både USA og EU lægger stor vægt på global udbredelse af demokrati, velfærd og menneskerettigheder, men vi har ikke altid samme opfattelse af, hvordan det skal ske. Vores opfattelse er imidlertid ikke af den grund underordnet.
Vi står over for meget store udfordringer, hvad angår bekæmpelse af fattigdommen i verden, bekæmpelse af dødbringende sygdomme, fred i Mellemøsten og fredelig løsning af konflikter, der betegnes som fastlåste. Det er mit håb, at amerikanere og europæere i fællesskab kan etablere et effektivt samarbejde. 
Cem Özdemir,
   Hr. formand, mine damer og herrer, min gruppe bifalder også udtrykkeligt, at tingene tilsyneladende igen er tilbage på rette vej efter den istid, der har præget det transatlantiske forhold i en periode. Efter min mening må de to transatlantiske partnere forstå, i hvor høj grad de har brug for hinanden, hvis de vil beskytte og gennemføre de samme værdier i verden. I denne forbindelse er det transatlantiske topmøde meget vigtigt, fordi det forhåbentlig vil bidrage til fremskridt.
Jeg vil også gerne understrege, hvor meget det glæder mig, at vores amerikanske venner ikke har været skadefro efter nejet til EU-forfatningen i Frankrig og Nederlandene. Der er sikkert flere, der havde forventet en anden reaktion. Det skal man helt sikkert opfatte som noget positivt.
Alligevel udviser det fremlagte beslutningsforslag også visse mangler, hvorfor min gruppe har stillet nogle ændringsforslag. Jeg vil nu præsentere dem kort. Det handler f.eks. om klimabeskyttelse. Så sent som i dag har vi kunnet læse hos nyhedsbureauerne, at det heller ikke er lykkedes Tony Blair at få USA til at gøre indrømmelser, hvad angår klimabeskyttelse. Vores amerikanske venner blokerer desværre stadig for en effektiv klimabeskyttelse, og netop nu mærker vi, hvor udtalt sammenhængen er mellem bekæmpelse af fattigdom og klimabeskyttelse.
Endelig er der emnet menneskerettigheder og international ret. Den amerikanske senator Biden har endnu en gang understreget, hvor vigtigt det er for vores amerikanske venners anseelse, at Guantánamo-fangelejren bliver lukket. Vi har nu igen læst om mytteriet blandt fangerne i Abu Ghraib. Begge disse lejre, men også de øvrige illegale lejre rundt om i verden, må og skal lukkes, da de er en skamplet og er i strid med USA's værdier.
Det er efter min mening meget, meget vigtigt at erkende, at vi, hvis vi ønsker at bekæmpe fattigdommen, ikke må deltage i nye kapløb om investeringer i oprustning. Det må ikke være et symbol på vores tid, at man sætter nye rekorder inden for oprustningsbudgettet. Vi må i stedet gøre alt for at leve op til vores ansvar i verden.
Vittorio Agnoletto,
    Hr. formand, kære kolleger, det forekommer mig, at både Rådets og Kommissionens redegørelser og i øvrigt også i det forslag, som størstedelen af de politiske grupper har stillet, tager sigte på, at vi skal rette os efter USA for enhver pris, også selv om vi tilsidesætter principper, som EU altid har bygget på.
Her tænker jeg f.eks. på respekten for menneskerettighederne. Guantánamo-sagen er ikke et isoleret tilfælde, hvilket vi f.eks. kan se af situationen i Abu Grahib - den er der ingen, som har omtalt overhovedet - og den amerikanske efterretningstjenestes bortførelser af frie borgere på EU's område, hvilket de større europæiske aviser har dokumenteret. Vi lukker øjnene, og vi udtaler os ikke på nogen måde i den forbindelse. Desuden er der ikke nogen henvisning til en fordømmelse af forebyggende krig, som er helt i strid med international ret. Endelig opbygger man de transatlantiske forbindelser via en fortsat lovprisning af enhver form for liberalisme og sågar - det hørte jeg Kommissionens repræsentant sige - via forslaget om at lade tjenesteydelserne være genstand for de transatlantiske forbindelser, selv om de hidtil - heldigvis - har været undtaget fra WTO-aftalerne og stadig bliver betragtet som tjenesteydelser, der giver adgang til rettigheder, og ikke som varer, der skal skabe profit. 
Bastiaan Belder,
   Hr. formand, som det vil være Rådet bekendt, er Europa-Parlamentet fortsat imod planerne om at hæve våbenembargoen mod Folkerepublikken Kina på grund af menneskerettighedssituationen. Jeg henviser til punkt 7 i det fælles beslutningsforslag. Jeg støtter denne holdning, om end jeg finder den for snæver. Den lader den svækkede militære balance i Taiwan og den almindelige regionale stabilitet i Østasien ganske ude af betragtning. Denne geopolitiske udvikling er netop baggrunden for USA's bekymring over Europas mulige ophævelse af våbenembargoen mod Kina.
Hvis Bruxelles, sådan som det tegner til, på det korte sigt lader Washington stå alene med ansvaret for fred og sikkerhed i Fjernøsten, truer en ny, fremtidig krise de transatlantiske forbindelser efter Irak. Det er mit håb, at Rådet modbeviser dette dystre scenario på topmødet mellem EU og USA den 20. juni. Hvordan kan det gøre det? Ved at gøre fælles sag med USA, når det drejer sig om at tage et ansvar, ved at tage et reelt ansvar for den geopolitiske stabilitet i Asien. Det skylder EU at gøre som Kinas vigtigste handelspartner. 
Marcin Libicki,
    Hr. formand, det primære grundlag for relationerne mellem EU og USA bør være sund økonomisk konkurrence. EU kan kun høste fordelene ved denne konkurrence, hvis den europæiske økonomi ikke holdes tilbage af forskellige sære idéer vedrørende staten, samfundet og skattesystemet. På samme måde vil vi kun høste fordelene ved samarbejdet med USA, hvis samarbejdet er baseret på en USA-venlig udenrigspolitik.
USA fungerer som en stabiliserende kraft i den globale politik. Uden den ville verden blive én stor slagmark. Den antiamerikanske holdning, som især franske politikere ofte giver udtryk for, virker ikke fremmende på naborelationerne mellem Europa og USA.
For to år siden sagde præsident Chirac til de lande, som støttede USA's intervention i Irak, at de havde forpasset en god lejlighed til at tie. Nu, hvor præsident Chirac og hans forgænger, hr. Giscard d'Estaing, har kastet Europa ud i dyb forvirring som følge af den for tidlige støtte til forfatningen og dermed har knust visionen om fremtidige fælles europæiske politikker, er det vores tur til at sige til den franske præsident, at han har forpasset en god lejlighed til at tie, eller på hans modersmål: "" 
Philip Claeys (NI ).
   - Hr. formand, vi har flere gange drøftet de transatlantiske forbindelser. I januar var der en forhandling, som mundede ud i en beslutning, i slutningen af juni afholdes et topmøde i Washington mellem EU og USA osv. Det er alt sammen både nyttigt og interessant, men situationen er fortsat den, at de transatlantiske forbindelser lader en del tilbage at ønske. Det er først og fremmest et spørgsmål om mentalitetsændring. Vi er eksempelvis alle enige om, at indsatsen til bekæmpelse af terrorisme på den ene side og fremme af demokrati i verden på den anden side kun kan lykkes, hvis vi styrker partnerskabet med USA, og det sker på basis af de vestlige værdier, vi er fælles om.
Når det drejer sig om at udmønte principperne i praksis, går det dog undertiden galt. Et godt eksempel herpå er Det Europæiske Råds planer om at ophæve våbenembargoen mod Kina. USA's modstand mod planerne er helt berettiget. Det giver ikke mening at hykle vilje til demokratisering i resten af verden, når vi i praksis gør det stik modsatte ved at efterkomme det kinesiske styres ønsker, uagtet at dette styre er lige så diktatorisk nu som dengang, man knuste opstanden på Tiananmen-pladsen. Vi må således som europæere undertiden gribe i egen barm.
Jeg har i denne mødeperiode allerede i flere forhandlinger hørt situationen i Guantánamo Bay omtalt. Jeg skal på ingen måde benægte, at vi står med et problem her, men konstant at fremhæve dette spørgsmål vidner om et vist hykleri fra vores side, ikke mindst hvis vi tager den mangelfulde europæiske indsats til bekæmpelse af terrorisme i betragtning.
Vi har al grund til at glæde os over det positive forløb af henholdsvis præsident Bushs og Condoleezza Rices besøg i Europa. Vi bør gå videre i den retning, men når vi taler om respekt, er det vigtigt, at den går begge veje. 
João de Deus Pinheiro (PPE-DE ).
   - Jeg vil først gerne takke redegørelsens forfattere, fordi de har formået at skabe noget, der ikke er almindeligt, nemlig et dokument, der kan være til stor nytte ved topmødet i Washington den 20. juni.
Dernæst vil jeg komme ind på to punkter. Det første for at bemærke, at feltet for de strategiske operationer under den kolde krig lå i Europa, og at trusselsbilledet på de to sider af Atlanten var det samme, men at disse forhold har ændret sig med den kolde krigs ophør, den tyske genforening, Sovjetunionens sammenbrud og den 11. september. Feltet for de strategiske operationer er blevet et andet, men især trusselsbilledet er blevet anderledes på de to sider af Atlanten. Hvis billedet er forskelligt, må strategierne og de operative metoder også blive forskellige.
Mens vi i Europa har udviklet det multilaterale begreb "softpower", der betjener sig af diplomati og økonomiske sanktioner eller måske politiske sanktioner, har USA især efter den 11. september udviklet "hardpower" og unilateralisme, altså en opfattelse, der siger "med de andre, hvis muligt, alene, hvis nødvendigt". Dermed har de to sider af Atlanten fjernet sig betydeligt fra hinanden i deres begreber og i deres trusselsbillede.
Det gøres så nu forsøg på en tilnærmelse, så "softpower" bliver mindre "soft", og så "hardpower" bliver mindre "hard", men især på at samstemme og supplere trusselsbilledet og måderne at bekæmpe truslerne på. Det er det vigtigste formål med ethvert transatlantisk topmøde.
Til dette formål kan vi lægge et andet, der angår de handelsmæssige forhold, dog ikke kun på det bilaterale plan, men især med henblik på et koordineret angreb i relation til globaliseringen og WTO. Det er fuldstændig uacceptabelt, at fænomener som social og miljømæssig dumping, der koster arbejdspladser i Europa og er udtryk for unfair konkurrence, frit kan blive ved med at foregå til vores skade. Medmindre EU og USA forener deres styrker på dette punkt, bliver det meget svært at undgå disse fænomener, og følgen bliver før eller senere en ikke mindre ukontrolleret protektionisme. 
Hannes Swoboda (PSE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, det drejer sig først og fremmest om to ting. Det handler på den ene side om, at USA og Europa også bruger den rigdom, de har skabt, til at hjælpe de fattige i verden med at opnå en lignende velstand. Jeg tror, at netop det britiske formandskab har nogle planer på dette område for den kommende tid, og at vi også kan yde et bidrag i denne forbindelse - også selv om vi har en anden opfattelse på det ene eller det andet område.
Det handler også om, at vi ikke alene er stolte over det demokrati og den frihed, vi har udviklet i vores lande, men også tilbyder andre disse udviklingsinstrumenter. Jeg siger helt bevidst ikke "påtvinger", men "tilbyder", sådan som vi selv har gjort det her i Europa, i Østeuropa og i Balkanlandene - jeg siger også sådan, fordi jeg hører, at en stor gruppe makedonske gæster er til stede - og sådan som vi helt sikkert også vil gøre det i mellemøstregionen.
Mellemøsten er jo en meget prekær og vigtig region for os. Vi - amerikanere og europæere - er enige om, at demokrati og udvikling - især den frie udvikling - er nødvendig for alle borgere i disse lande og fredsskabende. Derfor er samarbejdet mellem Europa og USA særligt vigtigt. Jeg vil dog gerne understrege endnu en gang, at konceptet skal bestå i, at folk selv udvikler denne frihed og dette demokrati i deres lande og ikke har følelsen af, at det er noget, der bliver påtvunget dem.
Det er også vigtigt, at vi i fællesskab forhindrer, at der opstår nye farer og risici - se f.eks. på Iran. Men også her er jeg en klar fortaler for forhandlinger i stedet for trusler. Jeg håber, vi i fællesskab opnår succes gennem forhandlinger.
Nicholson of Winterbourne (ALDE ).
   - Hr. formand, det er virkelig godt at høre Rådet og Kommissionen gentage så bestemt, at EU er forpligtet på at forny det transatlantiske samarbejde. Der er mange arbejdsområder, hvor de værdier, som de to parter deler, er direkte sammenfaldende. USA har for nylig taget føringen ved åbent at tilskynde til etablering af demokrati på Den Arabiske Halvø. EU har etableret det enestående Euro-Middelhavs-partnerskab - et mere stilfærdigt og dybtgående arbejde, der hjælper med til at etablere lov og orden, og en lovgivning baseret på rettigheder i Nordafrika og det østlige Middelhav.
Dialog mellem disse to nøgleaktører er ikke nok. Hele vores verden er nu sønderrevet af konflikt og usikkerhed, fra masseødelæggelsesvåben, der så beklageligt findes, til fortsat folkemord i forskellige lande. Vores borgere og verdens borgere er i fare. Samarbejde i fuldt omfang mellem EU og USA, såvel som med andre vigtige demokratier såsom Indien, er en nødvendig forudsætning for fred.
Jaromír Kohlíček (GUE/NGL ).
   - Mine damer og herrer, terrorisme, terrorisme og atter terrorisme, demokrati og fælles værdier. Det er altid de samme vendinger, vi hører i forbindelse med vores storebror, der holder øje med os fra den anden side af Atlanten og fra rummet, og som overvåger os fra baser i Tyskland, Italien, Ungarn og Tyrkiet, fra afrikanske, asiatiske og latinamerikanske lande, fra atomdrevne ubåde, fra pilotløse fly og fra Gud ved, hvilke andre steder. Vi bør derfor begynde at arbejde på en beslutning om gensidigt fordelagtige, afbalancerede og fremadskuende relationer.
Vi skal dog passe på med følsomme emner. De umenneskelige og nedværdigende forhold i visse amerikanske fængsler skal holdes hemmelige. Det er meget vigtigt at komme med højlydte erklæringer om samarbejdet i kampen mod terrorisme og biologisk terror og at forsøge at afsløre, hvordan terrorismen finansieres. Hvad nævner vi ikke i vores beslutning? Kilderne til moderne våben til terrororganisationer, samarbejdet om at fjerne atomvåben fra Mellemøsten og sætte en stopper for støtten til terrorister i Centralasien, Kaukasus samt Vest- og Centralafrika. Det er bestemt ikke let at fortælle en stærkere partner sin mening åbent og ligeud. Vi kan dog kritisere Tyrkiet og Rusland og måske endda Bangladesh.
De er utvivlsomt klar over, at læse- og skrivefærdigheder samt universel sygeforsikring er blandt den europæiske civilisations værdier. Hvor er det ærgerligt, at vores partner ikke anerkender de samme værdier. Hvem af Dem, mine damer og herrer, vil foreslå disse fælles værdier i den næste beslutning? Ved De ikke, at der er flere millioner analfabeter på den anden side af dammen, og at der endnu ikke er gennemført universel sygeforsikring? Ifølge offentlige undersøgelser er termonuklear fusion en ganske almindelig opgave for civilisationen, der bør løses i fællesskab. Hvis vi er allierede, bør vi ikke afholde os fra at påpege disse opgaver og opfordre vores partner til at løse dem. 
Adam Jerzy Bielan (UEN ).
    -  Hr. formand, 60-årsdagen for Anden Verdenskrigs afslutning, som vi fejrede for nylig, mindede os om den historiske betydning af den hjælp, vi fik af USA. Europa var på daværende tidspunkt svagt, både økonomisk og militært, og uden denne hjælp havde det ikke været muligt at besejre nazisterne eller yde i det mindste nogen modstand mod det kommunistiske diktatur.
Som forholdene er i dag, er EU ikke i stand til at garantere sin egen sikkerhed uden det militære og politiske samarbejde med USA. Tidligere tilfælde, hvor vi har gjort fælles sag - her er f.eks. Irak, Bosnien og Kosovo i 1990'erne og senere Afghanistan gode eksempler - viser, hvordan vores fremtidige militære og politiske samarbejde bør se ud. Betydningen af dette samarbejde er let at få øje på i Central- og Østeuropa, og NATO's udvidelse er et bevis på, at regionen anses for en troværdig partner.
Følelsen af sikkerhed er særlig vigtig for de lande, hvis historie har budt på store lidelser, f.eks. Estland, Litauen, Letland og Polen. Disse lande var frataget deres suverænitet i mange årtier, fordi de ikke havde en partner, der var parat til uden tøven at optræde som deres allierede.
Det økonomiske samarbejde er naturligvis en integreret del af et harmonisk politisk samarbejde. Det er af afgørende interesse for Europa, at en økonomisk krig med USA undgås, og vi er trods alt verdens to største handelspartnere i øjeblikket. Det bør være den holdning, Parlamentet indtager op til topmødet i juni, og vi bør sende et klart budskab om, at vores politik støttes af troværdige partnere, der deler vores værdier. 
Ryszard Czarnecki (NI ).
    -  Hr. formand, jeg agter ikke at følge hr. Kohlíčeks eksempel og drøfte analfabetisme i USA eller dvæle ved det forhold, at Amerika har en tvivlsom fortid på visse områder. I stedet vil jeg gerne sige, at Europa og Amerika tilhører samme familie. Medlemmer af samme familie har ofte forskellige holdninger, men en familie bør altid gøre fælles front. Vores holdninger til Irak kan sagtens være forskellige, og det er de bestemt også, men rent strategisk er vi allierede.
Antiamerikansk hysteri er ikke i Europas interesse, og det er ikke i USA's interesse at behandle Europa som en lillebror. Vi står i dag foran to opgaver, som skal løses i fællesskab. Den første er kampen mod terrorisme, og den anden er at finde en fredelig løsning på konflikten i Mellemøsten. Vi må ikke glemme, at Asien får større og større betydning som politisk og økonomisk magt i skyggen af den bizarre kappestrid mellem Amerika og Europa, og deraf bør vi drage følgende konklusioner: I stedet for at føre en meningsløs økonomisk krig har vi brug for et tæt samarbejde. Vi kan sagtens have grund til at klage over USA's økonomiske perfektionisme, men vi bør stadig være mere fleksible med hensyn til økonomiske spørgsmål.
Vi må aldrig glemme, at de øvrige kontinenter er gladest, når de ser os slås. Jeg tror, at de nye EU-medlemsstater, især mit eget land, Polen, ved, præcis hvad jeg mener. 
James Elles (PPE-DE ).
   - Hr. formand, atmosfæren har ændret sig betragteligt, siden George W. Bush besøgte Bruxelles for nogle få måneder siden, men det er interessant, at dette endnu ikke er erkendt i den internationale presse. Det ville være rart, hr. rådsformand, hvis De, når De er i Washington med Kommissionen, kunne vise, at vi kan gøre virkelige fremskridt i forholdet mellem EU og USA. Det er klart, at der er en lang række spørgsmål af politisk og sikkerhedsmæssig art på denne dagsorden, som De har nævnt, særligt de politiske udfordringer, der drejer sig om demokrati, menneskerettigheder og lov og orden. Det ville være godt, hr. rådsformand, hvis De ville høre på mit indlæg, for jeg vil gerne henlede Deres opmærksomhed på et spørgsmål inden for det økonomiske område. Det er gennem økonomien, at vi må styre dette forhold. Det er der, erhvervslivet ønsker, at de tilbageværende barrierer for handel og investeringer skal fjernes. Det er der, en OECD-rapport, der blev offentliggjort i denne uge, viser, at hvis vi går ind for vækst og fjerner disse barrierer, så kunne vi som følge heraf få en tilvækst på 2-3 % i BNP pr. indbygger i Europa.
Jeg vil derfor gerne have, at topmødet skal formulere en ambitiøs dagsorden, en vision for, hvordan disse tilbageværende hindringer reduceres og fjernes, så vi får en køreplan med klare frister, så vi vil være i stand til ikke alene at stimulere økonomien, men også at tilnærme Europa og USA til hinanden. For at gøre det, må De have samarbejde fra Parlamentet. De har talt om samarbejdet mellem Parlamentet og USA's kongres, den væsentlige støtte her i Parlamentet til denne idé, og også til en bredere ramme om partnerskabet mellem USA og Europa.
Det er op til Dem, til hr. Juncker som rådsformand og til hr. Barroso at føre an og sikre, at vi ikke går glip af denne mulighed for et styrket europæisk-amerikansk forhold, der ikke kun vil være godt bilateralt, men også vil sætte os i stand til at se de multilaterale, globale udfordringer i øjnene, et forhold, uden hvilket disse problemer ikke kan løses. 
Erika Mann (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil fortsætte med det, hr. Elles og hr. Swoboda var inde på, nemlig det punkt, at begge parter, Europa og USA, har et stort ansvar i verden, og at vi kun i fællesskab kan opnå, at de andre lande, som det går dårligere for, bliver integreret i verdensøkonomien.
Kommissionen, som fortjener en stor lykønskning med sin erklæring, har taget et modigt skridt. Vi har været gennem en politisk vanskelig fase, og det stod i lang tid uklart, hvad vi overhovedet kan opnå under forberedelserne til det aktuelle topmøde. Der har været skriftlige og mundtlige erklæringer, som bringer os et skridt videre. Der er navnlig tale om forslag med hensyn til samarbejde inden for regulering af specifikke aftaler, inden for nye teknologier og navnlig inden for forskning og sikkerhed.
Det er alt sammen rigtige og vigtige punkter. Det glæder mig især, at Kommissionen for første gang har turdet tage ordene "transatlantisk marked" i sin mund og også finde en formulering dertil - godt nok en lidt kryptisk, men det er den rigtige vej. Vi har fra Parlamentets side været inde på det flere gange i vores beslutninger. Det er meget klogt, at vi anerkender virkeligheden af det, vi allerede har i dag, nemlig et integreret marked. Hr. Elles kom ind på OECD-undersøgelsen, der i øvrigt ikke kun taler for, at vi opnår vækst, hvis vi kun fremmer integrationen af markedet i Europa yderligere - i øvrigt vil Europa ifølge undersøgelsen profitere mere heraf end USA - vi skal derimod også gøre det i resten af verden. Det er et vigtigt punkt! Hvis vi profiterer af det, vil de andre lande også profitere af det. For så vidt bør denne undersøgelse tages nøje til efterretning.
Jeg vil dog gerne komme med en stor lykønskning med den undersøgelse, som Kommissionen har iværksat. Den er vellykket og vil bringe os videre.
Nu kommer jeg til det sidste punkt. Også her har Kommissionen taget fat i et forslag fra Parlamentet, nemlig at vi bør have et tættere samarbejde inden for den parlamentariske udveksling. Hr. Evans kommer ind på det senere. Det er et vigtigt punkt, og jeg foreslår, at vi drøfter alle de punkter, som Kommissionen foreslår her, og som forhåbentlig bliver taget op på topmødet, nærmere som led i den parlamentariske udveksling.
Bogdan Klich (PPE-DE ).
    -  Hr. formand, vi er vidne til en reel forbedring af samarbejdsklimaet mellem Europa og Amerika, og det er godt nyt for os i Europa, som er Amerikas venner. Man kan kun håbe, at det vil fortsætte.
Der er dog flere hindringer, som skal overvindes. En af de væsentligste, som vi står over for i øjeblikket, er USA's indrejserestriktioner mod borgere fra visse EU-medlemsstater, eller med andre ord visumrestriktioner. Mange i Europa finder denne form for praksis diskriminerende, ikke mindst fordi der er tale om forskelsbehandling af EU-medlemsstater. Denne holdning er særlig udbredt i befolkningen i f.eks. mit eget land, Polen, og de øvrige centraleuropæiske lande, hvis borgere stadig skal have visum for at komme ind i USA.
Jeg vil også gerne minde Parlamentet om, at de ændringer, vi gennemførte for nylig i forbindelse med gensidighedsmekanismen, betyder, at EU's visumpolitik koordineres på fællesskabsplan. Det er nu Kommissionen, og ikke medlemsstaterne eller Rådet, der træffer beslutning om eventuelle sanktioner over for tredjelande. Det er således også Kommissionens pligt at sikre, at alle borgere og alle EU-medlemsstater har lige rettigheder. Jeg håber, at dette spørgsmål bliver rejst på det kommende topmøde.
Det andet spørgsmål, jeg gerne vil tale om, er behovet for samarbejde mellem EU og USA til fremme af demokrati og menneskerettigheder, især i det tidligere sovjetiske område. Her må Europa og Amerika tale med én stemme, som de gjorde under orangerevolutionen, eller da dr. Condoleezza Rice og Javier Solana for nylig fremsatte en erklæring om støtte til den belarussiske opposition. Det er dog ikke nok med pæne ord - der er behov for fælles handling. Det er uheldigt, at Europa halter bag efter Amerika på dette område. Vi er mindre fleksible end amerikanerne og for langsomme og bureaukratiske med hensyn til, hvordan vi handler. Det gælder især i Kommissionens tilfælde.
Jeg mener, at vi bør fokusere på at sikre, at EU og Amerika taler med én stemme og handler i fællesskab i forbindelse med spørgsmål, der vedrører fremme af demokrati og menneskerettigheder. 
Józef Pinior (PSE ).
    -  Hr. formand, et af de vigtigste aspekter af de transatlantiske relationer er samarbejdet mellem EU og USA til fremme af demokrati og menneskerettigheder rundt om i verden. Genopblomstringen af demokratiet i Østeuropa, Mellemøsten, Kaukasus, Centralasien og Afrika betyder, at EU og USA er nødt til at koordinere deres indsats for at fremme demokratiske værdier, overvåge frie valg, tilskynde til dannelsen af politiske partier, fagforeninger og uafhængige civilsamfundsorganisationer samt forsvare mediefriheden.
I denne nye globale æra har vi brug for en ny vision om en international politisk orden baseret på demokrati og menneskerettigheder. På nuværende tidspunkt skal både USA og EU undgå en gentagelse af det folkedrab og den etniske udrensning, der har fundet sted for øjnene af hele verden.
Der er behov for en ny aftale for at nå dette mål. Formålet bør være et tættere samarbejde mellem EU og USA til fremme af frihed, fred og sikkerhed. Hvor det er nødvendigt, bør den også give mulighed for fælles forebyggende foranstaltninger, så menneskelige og miljømæssige katastrofer undgås. 

Benoît Hamon (PSE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, i vores beslutningsforslag nævner vi de millenniummålsætninger, som FN har fastlagt. Det er USA's og EU's fælles ansvar at gennemføre dette program, som er absolut nødvendigt for at reducere fattigdommen i verden.
Det er nemlig USA og EU, som sammen styrer Bretton Woods-institutionerne. Dette fælles ansvar består navnlig i den tradition og den stiltiende aftale, som giver europæerne ledelsen af Den Internationale Valutafond og amerikanerne ledelsen af Verdensbanken.
Vi skal huske, at FMI blev oprettet for at bevare stabiliteten i det internationale monetære system. I dag spiller FMI en helt anden rolle. Alle udviklingslande afhænger nemlig af FMI og af FMI's finansieringer og velvilje, hvis de skal have de lån, som er nødvendige for deres bæredygtige udvikling. Vi kan ikke lukke øjnene for resultatet af denne politik. Når man ser bort fra, at FMI til dels ikke har udført sin opgave med at overvåge verdens økonomiske stabilitet, eftersom organet ikke har forudsagt - eller eftersom det ligefrem har fremprovokeret - en række regionale og internationale kriser, skal vi sammen med USA vurdere de negative konsekvenser af de betingelser, der bygger på Washingtons konsensus, og som FMI pålægger de lande, der anmoder om organets hjælp.
Endelig er det i forbindelse med den globale reform af det multilaterale system nødvendigt, at man på dagsordenen for de transatlantiske drøftelser medtager en genintegration af Bretton Woods-institutionerne i FN-systemet. 
Nicolas Schmit,
    Hr. formand, forhandlingen viste, at der er en lang række udfordringer, som USA og EU skal tage op i fællesskab og på en solidarisk måde. Vi er også klar over, at der stadig er mange problemer med at fastlægge nogle mere samordnede holdninger. Disse problemer blev nævnt.
Hvad den globale opvarmning angår, er vores holdninger stadig meget langt fra hinanden, og vi ved, at Kyoto-aftalen er dømt til at blive en fiasko uden USA's medvirken. Det er således noget, som vi skal drøfte med amerikanerne, så vi endelig får dem til at tilslutte sig denne multilaterale indfaldsvinkel for den globale opvarmning.
Reformen af FN-systemet er et andet vanskeligt problem, og der bliver ikke nogen sand reform af FN-systemet uden USA's støtte. Med hensyn til udviklingspolitikken - man var til dels inde på dette i forbindelse med Bretton Woods-institutionerne - kan amerikanerne sammen med europæerne virkelig ændre kurs og bevæge sig i retning af millenniummålsætningerne, så der skabes en ny dynamik. Der skal stadig gøres en stort stykke arbejde på alle disse områder.
Vi har til gengæld gjort betydelige fremskridt, når det gælder håndteringen af større kriser og alvorlige internationale problemer såsom Mellemøsten, Iran og Sudan. Det er områder, hvor der er sket fremskridt takket være Europas og USA's fælles indsats for at finde en løsning. Jeg noterede mig også en bemærkning, som flere af Dem kom med, nemlig at vi måske alligevel skulle overveje at udvikle rammen for de transatlantiske forbindelser. Det er lidt mærkeligt, at to partnere, som principielt er så tæt på hinanden, ikke anvender en ramme, men reelt baserer deres forbindelser og samarbejde på en simpel erklæring. Er årsagen den, at de netop er så nære partnere? Dette spørgsmål bør måske uddybes nærmere. Jeg tror dog, at vi i fremtiden er nødt til seriøst at overveje, om ikke det er på tide at give de transatlantiske forbindelser en mere veldefineret og præcis ramme.
Det fremgår under alle omstændigheder af Deres forhandlinger, at det kommende topmøde er et vigtigt møde, hvor vi skal konsolidere de fremskridt, der er sket, og fortsat arbejde videre med vores forbindelser på de områder, hvor det endnu ikke er lykkedes os at finde et fælles grundlag, og hvor vi ligeledes skal konsolidere den forbedring af de transatlantiske forbindelser, som vi har konstateret siden årets begyndelse. Det luxembourgske formandskab lægger under alle omstændigheder meget stor vægt på dette topmøde, og vi vil have, at det bliver en succes - en succes for Europa. Det er vigtigt, for Europa skal også vise amerikanerne, at det stadig er handlekraftigt, og at de interne problemer ikke går ud over Europas handlekraft på den internationale scene.
Joe Borg,
   Hr. formand, som jeg allerede har sagt, er der en ny villighed til at styrke forbindelserne mellem EU og USA. Den kommer fra begge sider af Atlanten.
På det politiske område har vi set samarbejde om spørgsmål som Irak, Iran, Sudan, det sydlige Kaukasus, Centralasien og Belarus, for ikke at glemme hele Mellemøsten og Middelhavsområdet.
På den økonomiske front er meget allerede på plads, men det er klart, at der kan gøres mere, og vi arbejder sammen på at bevæge os i den retning. Det er sandt, at der opstår vanskeligheder på handelsområdet, men det er også sandt, at vores vanskeligheder forhåbentlig oftere kan løses via dialog.
Hvad angår spørgsmålet om Boeing og Airbus er det uheldigt, at USA i sidste uge besluttede at forlade forhandlingsbordet og anmode om en formel forligsprocedure i WTO om de påståede subsidier, som Airbus skulle have fået. Til gengæld besluttede vi at genoptage sagen i WTO om de subsidier, der blev givet til Boeing. Den løsning, som kommissær Mandelson har foretrukket, siden han tiltrådte i november sidste år, har været at løse uenigheden gennem forhandlinger. En forhandlet løsning kan stadig i sidste instans blive nået efter kendelserne i WTO, men på dette tidspunkt må Kommissionen beskytte Airbus' interesser mod Boeing. Til trods for den beklagelige optrapning af denne uenighed, er jeg sikker på, at udviklingen i den senere tid ikke vil påvirke vores bilaterale og multilaterale samarbejde.
Hvad angår spørgsmålet om sikkerhedsforanstaltninger, har både EU og USA taget mange skridt til øget sikkerhed. Men vi må prøve at minimere deres konsekvenser for handelen og rejselivet ved at udvikle globale sikkerhedsnormer og forøge samarbejdet mellem vores toldvæsener.
På dette punkt vil jeg gerne takke fru Mann for hendes udtrykkelige støtte til Kommissionens meddelelse og den undersøgelse af forholdet mellem EU og USA, som vi bestilte.
Som svar på Deres gentagne opfordringer til, at et transatlantisk marked skal realiseres inden udgangen af 2015, er Kommissionen i høj grad enig i målet om yderligere at forbedre de allerede blomstrende bilaterale økonomiske forbindelser mellem EU og USA. Faktisk har Kommissionen gennem det transatlantiske økonomiske partnerskab af 1998 og den positive økonomiske dagsorden af 2002 forfulgt samme mål, nemlig at få udpeget og muligvis elimineret hindringerne, særlig når det gælder lovgivning, og sikre, at dette forhold fungerer gnidningsløst. På samme måde er formålet med den meddelelse, der er offentliggjort for nylig, at sætte gang i handel og investeringer mellem EU og USA, og oprettelsen af et forum for samarbejde på lovgivningsområdet, som der lægges op til i denne meddelelse, vil tage fat på lovgivningsmæssige hindringer. Et transatlantisk marked er allerede en økonomisk realitet, mens elimineringen af hindringer for handel og investeringer er en proces i rivende udvikling, og vi er ved at bevæge os i den retning.
Med hensyn til globaliseringen agter vi på topmødet mellem EU og USA at forpligte os til at afslutte dagsordenen for udviklingsrunden i Doha inden for det næste år.
Med hensyn til visa til borgerne fra de 10 medlemslande, der ikke indgår i USA's visa -program, kan jeg forsikre Dem for, at vi fortsat på alle niveauer tilskynder USA til at anerkende de nye økonomiske, sociale og politiske realiteter i de 10 medlemsstater, som indtrådte i Unionen sidste år, og som bør behandles på samme måde som andre medlemsstater.
Vi glæder os i denne forbindelse over den nye plan for visum til USA for Polen og den planlagte udvidelse heraf til de andre medlemsstater, der blev optaget ved sidste udvidelse. Det er et vigtigt skridt i den rigtige retning.
Med hensyn til klimaforandringer forhandler vi med USA om en miljøerklæring. Vi ville gerne have en håndfast forpligtelse til at arbejde frem imod en langsigtet international ordning for klimaforandringer efter 2012. Vi vil derfor arbejde for igen at puste nyt liv i dialogen på højt plan mellem EU og USA om miljøet.
Med hensyn til Deres opfordring til en samarbejdsaftale mellem EU og USA erkender jeg, at vi har traktatregulerede forbindelser med flertallet af tredjeverdenslande rundt omkring på kloden, men alligevel ikke har en sådan aftale med vores vigtigste partner. Fordi vi allerede har et solidt samarbejde, ser vi intet behov for en transatlantisk aftale, som ville involvere lange formelle forhandlinger uden at ændre meget i substansen. Man må også understrege, at de transatlantiske vanskeligheder i fortiden har været politiske og ikke institutionelle. Udarbejdelsen og forsvaret af konsekvente EU-holdninger over for USA afhænger ikke af en traktatbaseret struktur.
Når det er sagt, er der meget, der taler for at se på de eksisterende strukturer igen og ændre og modernisere den nye transatlantiske dagsorden fra 1995 for at tilpasse den til de aktuelle behov.
Endelig og afslutningsvis vil jeg gerne igen understrege, at De er helt centrale aktører i denne strategiske alliance, og at vi stoler på Deres støtte til gennemførelsen af vores fælles dagsorden. Meddelelsen tilskynder til etablering af en transatlantisk forsamling. En sådan forsamling kunne afholdes i forbindelse med topmødet.
Formanden.
   - Jeg har modtaget fem beslutningsforslag(1), jf. forretningsordenens artikel 103, stk. 2.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted torsdag kl. 12.00. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er redegørelser fra Rådet og Kommissionen om situationen i Usbekistan. 
Nicolas Schmit,
    Hr. formand, mine damer og herrer, situationen i Usbekistan er stadig meget alvorlig, idet præsident Karimov fortsat modsætter sig en international undersøgelse af de tragiske begivenheder, der fandt sted for nylig. Ifølge forskellige rapporter er der stadig over 500 usbekiske flygtninge i Kirgisistan.
EU's indsats er i øjeblikket rettet mod to målsætninger, nemlig at lægge pres på præsident Karimov, så det bliver muligt at foretage en international undersøgelse, og at hjælpe flygtningene i Kirgisistan. På længere sigt må vi dog ikke glemme, at det er nødvendigt at fremme demokratiet, retsstaten og menneskerettighederne i området, og at de interne reformer i Usbekistan skal fortsættes.
Ved starten på begivenhederne i Andijan offentliggjorde formandskabet en erklæring, dateret den 14. maj 2005, hvor det gav udtryk for sin alvorlige bekymring over denne situation og opfordrede parterne til at undlade at bruge vold og til at finde en fredelig løsning. Rådet har fulgt udviklingen i Usbekistan på meget nært hold og har behandlet dette spørgsmål på højeste plan. Den 23. maj 2005 vedtog det konklusionerne om situationen i det østlige Usbekistan. Disse konklusioner sendte et presserende, klart og relevant budskab til de usbekiske myndigheder. Rådet gav her udtryk for sin stærke bekymring over den seneste udvikling i det østlige Usbekistan og fordømte skarpt de usbekiske sikkerhedsstyrkers overdrevne og uforholdsmæssige brug af magt.
Rådet anmodede indtrængende de usbekiske myndigheder om at overholde deres internationale forpligtelser med hensyn til demokratiet, retsstaten og menneskerettighederne. Det anmodede dem ligeledes om at give de humanitære organisationer og andre internationale organisationer umiddelbar og uhindret adgang til det pågældende område. Rådet understregede desuden nødvendigheden af at gøre noget ved de grundlæggende årsager til ustabiliteten i landet ved hjælp af gennemgribende interne reformer, som de usbekiske myndigheder skal foretage. Rådet vil samordne sin indsats med OSCE og andre internationale aktører såsom Den Russiske Føderation og USA med henblik på at støtte reformprocessen. 
Rådets budskab til de usbekiske myndigheder er således klart, nemlig at vi er rede til at hjælpe dem, men kun på betingelse af, at der findes en fredelig og varig løsning på den aktuelle situation, og at de foretager de interne reformer, som tager højde for de dybereliggende årsager til ustabiliteten i landet. Den 1. juni 2005 henvendte det lokale britiske formandskab i Tashkent sig til den usbekiske udenrigsminister, hr. Ganiev, for at få ham til at bede de usbekiske myndigheder om at tage deres afvisning af en uafhængig international undersøgelse op til fornyet overvejelse og for at minde ham om landets internationale forpligtelser. De usbekiske myndigheders opfordring til EU-ambassadørerne i Tashkent om at holde sig til den nationale undersøgelse af begivenhederne i Andijan, som Usbekistans statsanklager og parlament har gennemført, er ikke acceptabel som et gyldigt alternativ til en uafhængig international undersøgelse. Generalsekretæren og den højtstående repræsentant, hr. Solana, besluttede at sende sin personlige repræsentant for menneskerettighederne, hr. Matthiessen, til Kirgisistan og Usbekistan. Hans mission måtte opgives, da de usbekiske myndigheder nægtede at give ham visum. Rådet betragter denne episode som en meget skuffende og endda bekymrende udvikling i forbindelserne mellem EU og Usbekistan.
Selv om præsident Karimov fortsat afviser anmodningen om en uafhængig international undersøgelse af begivenhederne i Andijan, vil Rådet blive ved med at insistere på dette, og det vil sammen med OSCE, FN og andre internationale organisationer koordinere gennemførelsesprocedurerne for en sådan undersøgelse, såfremt de usbekiske myndigheder skulle ændre holdning. På baggrund af de usbekiske myndigheders svar og resultaterne af en evt. undersøgelse vil Rådet træffe passende foranstaltninger.
Joe Borg,
   Hr. formand, Kommissionen går fuldt ind for Rådets erklæring, som klart og umisforståeligt formulerer vores bekymring over de begivenheder, der for nylig har fundet sted i Usbekistan. Vi blev chokerede over det rystende tab af menneskeliv. Vi er bekymrede over den deraf følgende bevægelse af folk bort fra volden over grænsen til Kirgisistan og over rapporterne om overdreven og umådeholden brug af magt fra de usbekiske sikkerhedsstyrkers side.
Det er klart for Kommissionen, at det usbekiske folk omgående trænger til at arbejde sig frem mod en fredelig og bæredygtig løsning på den nuværende situation. Kommissionen noterer sig det forslag, som de usbekiske myndigheder har stillet i forbindelse med den internationale undersøgelse i brevet af 31. maj fra præsident Karimov til USA's udenrigsminister, Condoleezza Rice, hvoraf en kopi blev sendt til hr. Ferrero-Waldner. Det er af afgørende betydning, at de usbekiske myndigheder straks tillader en fuldt uafhængig international undersøgelse af de begivenheder, der lige har fundet sted. Kommissionen finder det vigtigt, at dialogen bliver opretholdt, og at det er muligt for diplomatiske udsendinge at sende budskaber til Usbekistan.
Selv før de chokerende begivenheder for nylig arbejdede Kommissionen på at støtte den skrøbelige reformproces i Usbekistan. Vi må være realistiske med hensyn til, hvad der kan nås, men jeg tror, at f.eks. samarbejdet med det usbekiske parlament om at hjælpe med til at skabe en moderne lovgivende magt er afgørende for at forbedre det usbekiske folks vilkår.
Hvad vi har set i Usbekistan i de seneste uger, efter begivenhederne i Andijan - ikke bare det chokerende tab af menneskeliv, men myndighedernes reaktion på den internationale kritik og det angreb på menneskerettighedsgrupper og fortalere herfor, der har fundet sted - understreger kun, hvor vigtigt det er at holde reformprocessen i live. Dette vil være det værst tænkelige øjeblik at trække sig ud på eller isolere landet. Med samtidig betyder det ikke, at alt kan gå videre som sædvanligt.
Kommissionen har allerede sendt en embedsmandsdelegation til Usbekistan for at undersøge, hvad mere vi kan gøre for at støtte reformerne og, hvad der er meget vigtigt, for at forbedre levevilkårene i Ferganadalen. I de kommende uger vil vi færdiggøre de forslag, der skal gennemføres under Tacis-programmet. Vores nuværende program til reduktion af fattigdom for Ferganadalen fungerer i alle de tre lande - Usbekistan, Kirgisistan og Tadsjikistan - som dalen er delt imellem. Der er inden for vores nuværende ressourcer et vist spillerum, der gør det muligt at gøre mere, og Kommissionen er besluttet på, at man ikke skal forspilde denne mulighed.
I mellemtiden vil vi fortsætte med at arbejde på det tekniske bistandsprogram under Tacis for at fremme sociale og økonomiske reformer, både på regeringsplan og på græsrodsplan i det civile samfund.
Samtidig med at vi presser på for at få en helt uafhængig undersøgelse af de begivenheder, der allerede har fundet sted, må vi ikke glemme at holde øje med, hvordan de, der deltog i urolighederne, bliver behandlet. Det er klart, at myndighederne betragter alle deltagerne som kriminelle. I denne forbindelse ser Kommissionen på en række projekter, herunder forbedring af fængselsforvaltningen og behandling af arresterede.
Kommissionen er tilfreds med samarbejdet mellem myndighederne i Kirgisistan - som har stået over for en meget vanskelig humanitær situation - og FN's flygtningehøjkommissær. Vi glæder os derfor over beslutningen for nylig om at flytte asylansøgerne, som der i øjeblikket er 475 af, væk fra grænseområdet.
Albert Jan Maat,
   Jeg hilser rådsformandens og kommissær Borgs reaktion velkommen. Begge giver udtryk for, at de vil skærpe det politiske pres på regeringen i Usbekistan, og at man i højere grad vil yde målrettet bistand til flygtningene fra Usbekistan. Det kan imidlertid ikke skjule, at voldseksplosionen og opstanden i Usbekistan er en følge af kombinationen af ekstrem fattigdom, stærk politisk undertrykkelse fra statens side og islamisk fundamentalisme. Den brutalitet, hvormed den usbekiske regering har reageret, har bevirket, at der ulmer et oprør i Usbekistan. EU kan ikke fortsat forholde sig afventende i den forbindelse, for vi har solide forbindelser til Usbekistan. Det gælder også Europa-Parlamentet. Vi har jo dog også en delegation for forbindelserne med Centralasien. EU bruger årligt 10 millioner euro til bistand til Usbekistan, hvilket også omfatter et beløb til det usbekiske parlament. Jeg stillede et ændringsforslag imod denne bistand i forbindelse med budgettet for 2005 og foreslog, at en del af budgettet blev indefrosset. Ændringsforslaget blev desværre forkastet med en stemmes flertal. Det er besynderligt, i betragtning af at de fleste politiske partier i Usbekistan fik forbud mod at deltage i parlamentsvalget.
Der er nu behov for, at EU øger presset for at få gennemført reformer og få forbedret den lovmæssige struktur. Endvidere bør al bistand, som går via regeringen eller parlamentet, indefryses. EU's midler bør ikke anvendes til at finansiere undertrykkelse udøvet af staten. Civilsamfundet og ngo'erne bør støttes, og pressefriheden og religionsfriheden bør sikres. Det er dog helt urimeligt, at bl.a. kirker møder voldsomme hindringer og chikaneres, til trods for at de ikke har noget som helst at gøre med religiøs fundamentalisme, endsige terrorisme eller andet. På længere sigt bør det politiske pres føre til øget politisk frihed og nyvalg. Det er af afgørende betydning for Usbekistan, som i dag er ludfattigt, men et land med stigende økonomisk vækst. Det er afgørende for stabiliteten i regionen, at økonomisk vækst følges af sandt demokrati og ytringsfrihed. 
Bernadette Bourzai,
    Hr. formand, kære kolleger, jeg støtter Parlamentets beslutningsforslag, som gentager Rådets holdning af 23. og 24. maj i år. Jeg vil ikke endnu en gang gøre rede for begivenhederne i Usbekistan for nylig, men jeg vil igen understrege nødvendigheden af, at Europa-Parlamentet reagerer hurtigt og beslutsomt på denne dramatiske situation for lokalbefolkningen og navnlig for flygtningene.
Hvad de tragiske begivenheder i Andijan angår, vil jeg først og fremmest pointere, at det er tvingende nødvendigt at nedsætte et internationalt undersøgelsesudvalg hurtigst muligt for at opklare, hvad der skete, og for at stille Karimov-regeringen til ansvar. EU skal ligeledes sammen med ngo'erne og Flygtningehøjkommissariatet sikre, at flygtningene ved den kirgisiske grænse bliver behandlet ordentligt.
Europa-Parlamentet skal også få Usbekistan til at foretage nogle grundlæggende reformer, så landet kommer til at gå i retning af et reelt demokrati og en økonomisk udvikling, der kommer alle borgerne til gode. De udbredte vilkårlige fængslinger og brugen af tortur og henrettelser skal definitivt stoppe. Respekten for ytringsfriheden og pressefriheden, men også for ngo'erne, er ligeledes betingelser for, at vores partnerskabs- og samarbejdsaftaler kan fungere gnidningsløst.
Jeg vil også gerne understrege, at det usbekiske folks demonstrationer og forvirring har rødder i de ringe økonomiske og sociale forhold, fattigdommen og magtesløsheden over for korruption. Skal vi føre en gulerods- eller en stokkepolitik? Hvis Tacis-programmet skal fortsætte - med en omhyggelig overvågning af midlernes tildeling - må vi minde Karimov-regeringen om, at partnerskabs- og samarbejdsaftalerne er underlagt en nøje overholdelse af klausulerne om demokrati og respekt for menneskerettighederne.
Ona Juknevičienė,
   Jeg vil nu tale som medlem af ALDE-Gruppen og formand for delegationen for Centralasien. Ærede medlemmer, jeg vil i dag opfordre Dem til at vise Deres støtte til en generel beslutning, der fordømmer de særlig voldsomme aktioner mod demonstranter i Andijan iværksat af den usbekiske præsident, Islam Karimov. Præsidenten gav ordre til nedskydning af folk, som blot ønskede ægte demokrati og reelle ændringer. Der er rent faktisk tale om en gentagelse af hændelserne på Tiananmen-pladsen, og vi må foretage en retfærdig og fyldestgørende vurdering af disse hændelser. Menneskerettighederne krænkes konstant i de centralasiatiske lande, og oppositionen og massemedierne pålægges restriktioner. Udviklingen af et civilsamfund i regionen er utilstrækkelig. Usbekistan har det strengeste autoritære styre i området. Landet mangler et uafhængigt og retfærdigt domstolssystem og har ingen ytrings- eller religionsfrihed. Oppositionspartiernes og civilsamfundets aktiviteter er forbudt, pressefriheden er ophævet, og repressalier og tortur fra militærstyrkernes side er udbredt. Selv om tulipanrevolutionen i Kirgisistan skaber et vist håb om en langsigtet demokratisk proces, giver de seneste hændelser i den usbekiske by Andijan og de efterfølgende reaktioner fra naborepublikkerne i Centralasien anledning til stor bekymring. Hændelserne i Andijan er udtryk for den usbekiske nations modstand mod undertrykkelse. Europa-Parlamentet kan ikke holde sig udenfor. Vi er nødt til at vide, hvad der er sket, og hvad der sker nu, så vi kan træffe passende foranstaltninger. Vi kræver en uafhængig undersøgelse af hændelserne. Vi opfordrer indtrængende Amerika til at afstå fra at bruge sine militære styrker i Usbekistan, da det kræver store betalinger, som grundlæggende bidrager til at styrke præsident Karimovs styre yderligere. Hr. formand, mine damer og herrer, Parlamentet bør fortsat prioritere forebyggelse af vold og blodsudgydelse. Vi må gøre alt, hvad vi kan, for at styrke civilsamfundet og ytringsfriheden.
Bart Staes,
   Hr. formand, hr. Schmit, hr. Borg, mine damer og herrer, den usbekiske hær behandlede oprørerne og demonstranterne med største brutalitet i forbindelse med begivenhederne den 13. maj. Menneskerettighedsorganisationen , som har talt med 50 vidner, hvis udsagn var samstemmende, betegner i sin rapport den blodige fremfærd som en massakre. Skyderierne var så omfattende og kendetegnet ved en sådan vilkårlighed og manglende proportionalitet, at de bedst lader sig beskrive som myrderi.
Jeg tilslutter mig fuldt ud Rådets og Kommissionens bemærkninger, ikke mindst hr. Borgs udtalelse om, at vi ikke kan fortsætte, som om intet var hændt, som om der kan være tale om . EU bør sende et stærkt signal til dette diktatoriske og stærkt autoritære styre, og jeg tilslutter mig de kolleger, som insisterer på, at det politiske pres skærpes, at reformerne fremmes, og at bistanden via regeringen eller via parlamentet indstilles, således at der kun ydes bistand via ngo'erne. Der bør virkelig iværksættes en international undersøgelse, ellers kan vi ikke blot videreføre den samarbejds- og partnerskabsaftale, vi har indgået med Usbekistan. 
Charles Tannock (PPE-DE ).
   - Hr. formand, Usbekistan er det tættest befolkede og kulturelt set det rigeste af de fem centralasiatiske, postsovjetiske nyligt uafhængige stater. Usbekistan har ingen historisk tradition for demokrati eller god regeringsførelse, eftersom de i en fjern fortid blev regeret af khanater, efterfulgt af tsarister og Sovjetrusland, kun for uventet i 1991 at opdage, at de var blevet en suveræn stat, efter at Sovjetunionen faldt fra hinanden. Det var uundgåeligt, at den dengang eksisterende usbekiske nomenklatur fyldte magttomrummet. Deraf sammensætningen af det nuværende regime.
Der kan ikke være nogen tvivl om, at præsident Karimov har styret på en autoritær måde, og at overtrædelser af menneskerettighederne har været almindelige, særlig mod den islamiske bevægelse i Usbekistan, en nær allieret til det daværende Taleban i Afghanistan, men nu stort set besejret eller erstattet af det på papiret fredelige, men stadig fundamentalistiske Hizb ut-Tahrir, som ret overraskende har kontorer i EU for at indsamle penge og rekruttere tilhængere.
Under den debat, der for nylig fandt sted om Coveney-betænkningen om menneskerettighederne, prøvede jeg at finde en balance mellem den stok, der består i at prygle løs på Usbekistan, og den gulerod, der består af mere dialog med den usbekiske præsident, hvis han fortsætter med at samarbejde i kampen mod den internationale terrorisme og lever op til sine løfter om at gøre retsvæsenet uafhængigt, give pressefrihed og straffe dem, der er ansvarlige for tortur og overtrædelser af menneskerettighederne. Desværre havde vi næppe vedtaget denne betænkning, før tragedien i Andijan indtraf. Den fulde historie er stadig temmelig usikker. Hvem var disse 23 fanger, som blev revet ud af fængslet af bevæbnede oprørere? Hvem tog civile gidsler for at forhandle med den lokale guvernør? Hvem mobiliserede mængden til at protestere? Og hvem gav ordre til, at tropperne skulle skyde uskyldige demonstranter?
Jeg beklager naturligvis dybt, at hr. Karimov har afslået en international undersøgelse, og derfor opfordrer jeg OSCE til at benytte den lidet kendte Moskva-mekanisme, der sidst blev brugt over for Turkmenistan, der også har et autoritært regime, for at få gennemført en international undersøgelse og rapportere, med eller uden usbekisk tilslutning. Efter min opfattelse er der større chance for, at denne metode giver resultat end nogen anden.
Giulietto Chiesa (ALDE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, mens jeg satte pris på redegørelserne fra Rådet og Kommissionen, vil jeg sige med det samme, at der i det fælles beslutningsforslag, som vi skal stemme om i morgen, er et uacceptabelt punkt om, at man anerkender den rolle, som Usbekistan har spillet i bekæmpelsen af international terrorisme. Jeg finder det virkelig bekymrende, at Vesten og Europa betragter Islam Karimov som en allieret, for man kan ikke betragte en mand som allieret, hvis han bruger terrorisme mod sit eget folk.
Efter min mening bør Parlamentet og Kommissionen insistere kraftigt på, at der nedsættes et internationalt undersøgelsesudvalg, som finder ud af, hvem der er ansvarlig for massakren. Jeg mener, at vi ligeledes bør bede om, at der sendes officielle internationale observatører ud i området med det formål at forhindre eller i det mindste begrænse den fortsatte undertrykkelse, anholdelser af modstandere, overfald på journalister og statens voldsterror mod civilbefolkningen.
Europa skal være i stand til at skille sig klart ud i usbekernes øjne, både når det gælder den russiske og kinesiske regerings statsårsager, og når det gælder den fuldstændigt kyniske holdning i Washington, hvor man bliver ved med at støtte Karimov med millioner af dollars til gengæld for militærbaser. 
Alojz Peterle (PPE-DE ),
   Det er ikke første gang, sådanne tragiske hændelser finder sted i Usbekistan, og vi må gøre alt, hvad vi kan, for at sikre, at de ikke gentager sig. Hvis det ikke lykkes, kan det føre til destabilisering ikke kun af Usbekistan, men af hele Centralasien.
Kravene om en uafhængig international undersøgelse har allerede været fremsat af FN's Højkommissær for Menneskerettigheder, Rådet for Den Europæiske Union og OSCE's formand. I lyset heraf kan vi naturligvis kun støtte Det Europæiske Råds beslutninger.
EU og andre, der ønsker at deltage i løsningen af dette usædvanlig komplekse og udfordrende problem, skal være helt klar over disse tragiske hændelsers årsager, forløb og konsekvenser. Efter min mening er der foruden den undersøgelse, som er blevet krævet adskillige gange, behov for en omfattende analyse af kilderne til en evt. yderligere destabilisering af Usbekistan. Jeg er overbevist om, at de usædvanlig komplekse forhold ikke kun kan tilskrives terrorisme eller religiøs fundamentalisme. Vi må ikke tillade os den luksus at stille en overfladisk diagnose, da det kan medføre fejlagtige politikker. Visse andre elementer, der kan føre til manglende stabilitet, er allerede blevet nævnt her i dag.
Det vigtigste for EU er, at vi gør alt, hvad vi kan, for at sikre, at der skabes stabilitet i Usbekistan inden for demokratiske rammer, og at der gennemføres reformer, som forenkler den interne politiske dialog og fremmer demokrati og økonomisk vækst i landet. 
Nicolas Schmit,
    Hr. formand, det er af afgørende vigtighed, at landet - som råder over meget store rigdomme, ikke mindst gas - ikke bliver destabiliseret. Det er ikke i vores interesse, og det er ikke i nogens interesse. Vi er nødt til at indrømme, at der er fundamentalistiske elementer i landet, men det må ikke være et påskud for at holde det usbekiske folk i et jerngreb, for det er, hvad der sker. Præsident Karimovs regering bruger dette skræmmebillede og denne mere eller mindre reelle trussel med fundamentalisterne til at holde sit undertrykkende regime ved magten.
Jeg tror, at vi skal fortsætte med at lægge pres på den usbekiske regering og på præsident Karimov. Vi skal tilskynde ham til at acceptere en international undersøgelse, og vi skal give klart udtryk for vores solidaritet. Den beslutning, som De nu skal vedtage, er vigtig i den forbindelse. Vi skal gøre det klart, at EU ikke tolererer de holdninger og politikker, som vi har set i de sidste par uger.
Denne solidaritet er ikke et instrument, som destabiliserer landet, men skal være et instrument, som stabiliserer landet med det formål at fremme demokratiet, da det er vores målsætning. Ethvert andet påskud - selv alvorlige spørgsmål som fundamentalismen - må efter min mening ikke forhindre os i at lægge et kraftigt pres på dette regime, som er et af de mest diktatoriske regimer i hele området.
Joe Borg,
   Hr. formand, vi må fortsat være i dialog med de usbekiske myndigheder, hvis vi skal forsøge at få reformer af menneskerettigheder og demokrati. Kommissionen er også fortsat aktiv med hensyn til menneskerettighedssituationen. Vi er i tæt kontakt med UNHCR for at få en vurdering af situationen for dem, der er flygtet til grænseområdet. ECHO overvåger situationen på stedet, og hvis det bliver nødvendigt, vil Kommissionen være i stand til hurtigt at mobilisere humanitær bistand.
Som jeg sagde i mine indledende bemærkninger, mener vi, at vi fortsat må være engagerede i Tacis-programmerne, der i alt væsentligt drejer sig om demokratiske og økonomiske reformer, da disse tager fat i roden til de problemer, der er opstået. Kommissionen har allerede bevilget 3 millioner euro i bistand til fattigdomsbekæmpelse i usbekiske enklaver på kirgisisk territorium, samarbejde på tværs af grænsen og til at undgå en eskalering af spændingen i dette meget ustabile område.
Vi vil opretholde presset på de usbekiske myndigheder for at indføre de nødvendige reformer og etablere et demokratisk samfund. Vi vil fortsætte med at opfordre til en international undersøgelse af de begivenheder, der har fundet sted for nylig, og presse præsident Karimov til at overveje sin stilling igen.
Med hensyn til spørgsmålet om partnerskabs- og samarbejdsaftaler er det vores opfattelse, at enhver suspendering af denne aftale kun vil tjene til at afbryde den institutionelle kontakt med myndighederne.
Vi er overbevist om nødvendigheden af at fastholde presset på de usbekiske myndigheder om at tillade en international undersøgelse og gøre noget virkeligt og konkret på menneskerettigheds- og demokratiområdet. Vi mener, at vi fortsat skal være engagerede i en kommunikationskanal for effektivt at råde bod på situationen.
Formanden.
   - Jeg har modtaget seks beslutningsforslag(1), jf. forretningsordenens artikel 103, stk. 2.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted torsdag kl. 12.00. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er to mundtlige forespørgsler (B6-0241/2005) og (B6-0232/2005) af Staes for Budgetkontroludvalget til Rådet og Kommissionen om samarbejde inden for budgetmyndigheden om fordelingen og den eventuelle anvendelse af de beløb, der vil blive betalt i kraft af aftalen mellem Kommissionen, medlemsstaterne og Philip Morris om bekæmpelse af svig.
Bart Staes (Verts/ALE ),
   Hr. formand, hr. Schmit, hr. Borg, mine damer og herrer, indledningsvis vil jeg gerne forklare, hvad der er baggrunden for de to spørgsmål fra Budgetkontroludvalget. Unionen og medlemsstaterne mister hvert år flere hundrede, om ikke milliarder, euro som følge af mistede afgifter, moms og toldindtægter fra salg af tobaksvarer på det sorte marked. Hver eneste container med smuglercigaretter koster de europæiske og nationale myndigheder tab af indtægter i størrelsesordenen 1,5 millioner euro. Europa-Parlamentet satte sig i perioden 1995-1996 i spidsen for indsatsen til bekæmpelse af denne form for svig, idet der blev nedsat et undersøgelsesudvalg. Udvalget, som havde Lord Tomlinson som formand og hr. Kellett-Bowman som ordfører, opregnede de problemer, der forekom i forbindelse med transit, og stillede forslag om løsninger. Undersøgelsesudvalget besøgte havnene i Antwerpen og Rotterdam og studerede nøje de teknikker, der blev anvendt i forbindelse med svig begået af kriminelle organisationer, ofte af mafiøs karakter, for at unddrage sig den normale skattepligt. Lad mig gentage, at der er tale om mafiøs praksis, som i de senere år har kostet menneskeliv, der er begået mord, tjenestemænd er blevet intimideret og bestukket, og i visse tilfælde har det vist sig, at der var politikere, som stod i ledtog med de kriminelle.
Det glimrende arbejde, der er udført af undersøgelsesudvalget, den efterforskning, der er gennemført af vores tjenester til bekæmpelse af svig UCLAF og OLAF, taskforcen om cigaretsmugling og det tætte samarbejde mellem told- og politimyndigheder medfører nu, at vigtige netværk optrævles. I november 2000 anlagde Fællesskabet civilretligt søgsmål ved retten i New York mod Philip Morris og Reynolds under anbringende af formodet engagement i cigaretsmugling i EU. 10 medlemsstater tilsluttede sig i tidsrummet fra januar til april 2001 det omhandlede søgsmål.
De kendsgerninger, der blev fremført under retsmøderne imod Philip Morris, tvang tobaksgiganten til at indgå forlig med Kommissionen. Den flerårige aftale blev underskrevet den 9. juli 2004, og den har til formål på effektiv vis at bekæmpe smugling og plagiering af cigaretter. Aftalen bringer også retstvisten mellem EU og Philip Morris til ophør. Det bestemmes ved aftalen, at Philip Morris i løbet af en periode på 12 år skal indbetale betragtelige beløb - op til 1,5 milliarder dollars - på en konto, der forvaltes af Kommissionen. Aftalen er udtryk for en ny tilgang til politikken til bekæmpelse af svig og sikrer, at Philip Morris og de europæiske myndigheder forener kræfterne og indgår i et nærmere samarbejde. Den nye tilgang vil sandsynligvis inden længe føre til lignende aftaler med de to andre vigtige tobaksgiganter British American Tobacco og Japan Tobacco.
EU's budgetmyndighed består af to grene, nemlig Ministerrådet og Europa-Parlamentet. Vi gør os som medlemmer af Europa-Parlamentet visse bekymringer om, hvordan Kommissionen og medlemsstaterne vil håndtere denne uventede, men ganske betragtelige ekstraindtægt. Højtstående tjenestemænd i Rådet har ladet forstå, at broderparten af pengene fra Philip Morris vil finde vej til medlemsstaternes kasser. Det vil ske i forholdet 10 % til Kommissionen og 90 % til de 10 medlemsstater, som tilsluttede sig søgsmålet. Kan Rådet og Kommissionen bekræfte denne fordelingsnøgle?
I denne forbindelse ser det i sandhed ud til, at medlemsstaterne opfører sig som grådige opportunister og middelmådige bogholdere. Med en fordeling som anført, 10 %-90 %, underkender man efter min opfattelse Kommissionens og OLAF's rolle. Hvad vil der ske med midlerne? I virkeligheden bør de først og fremmest anvendes til bekæmpelse af svig. Jeg er klar over, at budgetmyndigheden ikke finder det ønskeligt, at midler øremærkes til veldefinerede aktiviteter. Ikke desto mindre finder jeg det rimeligt, at Rådet og Kommissionen over for Europa-Parlamentet forpligter sig politisk til at anvende en betragtelig del af disse indtægter til bekæmpelse af svig og plagiering. Er Kommissionen parat til at stille forslag om en handlingsplan og en budgetpost til håndtering af denne problemstilling? Der kan sættes ind på mange fronter, herunder ved styrkelse af det grænseoverskridende samarbejde, flere computere ved grænserne, øget og bedre uddannelse af kontrolpersonalet, styrkelse af toldtjenesterne, investering i eftersporing og opsporing, bedre opfølgningspolitik og yderligere menneskelige ressourcer til OLAF.
Lad os derfor ikke kun fokusere på fordelingen af pengene, men også på anvendelsen af dem. Det er ikke blot et spørgsmål om, hvorvidt men også om at sikre Jeg forventer også en statusrapport fra Kommissionen, evt. for lukkede døre, vedrørende forhandlingerne med British American Tobacco og Japan Tobacco.
Kun på dette grundlag og på grundlag af de aftaler, vi indgår, kan vi fortsætte drøftelserne. Vi forventer af Rådet, at det fremlægger tanker, som rækker videre end bogholdermentaliteten, og vi forventer forslag om fornuftig anvendelse af midlerne. Hvad siger Rådet og Kommissionen hertil? 
Nicolas Schmit,
    Først vil jeg gerne minde om, at Rådet lægger meget stor vægt på beskyttelsen af EU's finansielle interesser. Jeg kan også bekræfte over for det ærede medlem, at Rådet er helt enigt i, at det er nødvendigt at styrke bekæmpelsen af alle de former for smugling, der er opstået i de senere år. I den forbindelse bør vi også glæde os over den aftale, der er indgået mellem Kommissionen, 10 medlemsstater og selskabet Philip Morris.
Hvad angår fordelingen og anvendelsen af det beløb, som De nævner, og som efter min mening er rimeligt, vil jeg minde om, at det drejer sig om en aftale, som Kommissionen og 10 medlemsstater har indgået, hvilket betyder, at Rådet som institution ikke er part i denne sag. Jeg kan dog fortælle Dem, at drøftelserne mellem Kommissionen og disse 10 medlemsstater om midlernes fordeling allerede er begyndt. Jeg kan forsikre Dem for, at Rådet som et led i det glimrende samarbejde mellem vores institutioner naturligvis vil holde Dem underrettet om udviklingen i denne sag på baggrund af de informationer, vi modtager.
De nævner spørgsmålet om allokeringen af en del af dette beløb til EU-budgettet. Såfremt en del af midlerne skal overføres til EU-budgettet, skal det tilsvarende beløb opføres som indtægter i henhold til den gældende budgetprocedure. Hvis disse midler anvendes til foranstaltninger til bekæmpelse af svig, sådan som De foreslår, vil det være Kommissionens opgave - hvis den finder det hensigtsmæssigt - at stille forslag, som Europa-Parlamentet og Rådet - der sammen udgør budgetmyndigheden - skal udtale sig om, så snart dette forslag er stillet.
Rådet har noteret sig - sådan som De understregede - at aftalen giver medlemsstaterne mulighed for at bruge disse midler på foranstaltninger til bekæmpelse af svig. Rådet vil gerne pointere, at disse midler udelukkende er de pågældende medlemsstaters ansvar, da det drejer sig om bekæmpelse af national svig, hvor der bruges midler, som hører under de nationale budgetter.
Joe Borg,
   Hr. formand, jeg vil gerne begynde med at takke Parlamentet for dets støtte og bestræbelser, der kulminerede i indgåelsen af en aftale om bekæmpelse af svig med Phillip Morris International den 9. juli 2004. Dette indbefatter betaling af 1,25 milliarder amerikanske dollars over 12 år til EU og de medlemsstater, der deltager. Aftalen understreger vigtigheden af de politikker, der er rettet mod svig, og betragtes som en væsentlig succes for Kommissionen og OLAF. 
Siden denne aftale blev undertegnet, har Kommissionen påpeget, at alle de andre medlemsstater også bør tilslutte sig den. Østrig, Irland, Malta og Polen har for nylig skrevet under, og vi håber, at de andre medlemsstater snart vil. Vi håber også oprigtigt, at Phillip Morris-aftalen kan tjene som model for en lignende aftale med andre selskaber.
Kommissionen vil på vegne af EU og de 10 medlemsstater, der indgik antikontrabande- og antikopiaftalen med Phillip Morris International, afgøre, hvordan pengene skal fordeles. Der er drøftelser i gang, og Kommissionen har gentagne gange understreget, at det er nødvendigt straks at nå en aftale om fordelingen af de beløb, der skal udbetales. I denne forbindelse er vi taknemmelige for Parlamentets støtte til at få en passende andel bevilget til Kommissionen.
Aftalen har til formål at bidrage til kampen mod smugleri og svig. Den specificerer, at pengebeløbene skal tjene som kilde til ekstra finansiering for initiativer rettet mod smuglergods og kopier. Men den indebærer ikke særlige forpligtelser for anvendelsen af dem.
I Bösch-betænkningen om kampen mod svig, der blev vedtaget så sent som i går, anmoder Parlamentet Kommissionen og medlemsstaterne om at benytte de udbetalinger, der stammer fra aftalen, til at finansiere foranstaltninger, der skal forhindre og bekæmpe smugling af cigaretter, herunder aktiviteter rettet mod kopiering.
Midler, som EU modtager under denne aftale, vil blive opført på Fællesskabets budget som ikke-øremærkede midler i overensstemmelse med bestemmelserne i den finansforordning, der gælder her. Fællesskabslovgiverne og budgetmyndigheden kan imidlertid beslutte at tage et nyt program op eller at udvide rammerne for et eksisterende.
Kommissionen mener, at Fællesskabet har ret til at få en passende andel af midlerne i henhold til principperne i Fællesskabets system vedrørende egne midler.
Kommissionen har drøftet fordelingen af midlerne med de 10 medlemsstater og er sikker på, at man snart vil nå til enighed. I december 2004 sendte hr. Kallas et brev til finansministrene, og han har indkaldt til to møder om emnet. Man er endnu ikke nået frem til en endelig aftale. Spørgsmålet om den del, som bør overføres til Fællesskabets budget, afhænger af den løsning, man finder på fordelingen af midler mellem medlemsstaterne.
Kommissionen fortsætter aktivt med at søge til sidst at nå til enighed. 
Valdis Dombrovskis,
   Hr. formand, mine damer og herrer, smugleri og unddragelse af betaling af punktafgifter er problemer, som berører alle EU-medlemsstater. Af forståelige årsager er problemet med ulovlig omsætning af punktafgiftspligtige varer særlig aktuelt. Ifølge medlemsstaternes beregninger mistede EU i 2003 ca. 200 millioner euro alene som følge af ulovlig handel med cigaretter. Tabene er langt større for medlemsstaterne. Både medlemsstaternes skattemyndigheder og Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig (OLAF) har naturligvis gjort meget for at bekæmpe den ulovlige handel med cigaretter. I den forbindelse hilses initiativet til et samarbejde på EU-plan med deltagelse af cigaretproducenterne om bekæmpelse af den ulovlige handel med cigaretter velkommen.
Samarbejdsaftalen mellem Kommissionen, en række EU-medlemsstater og Philip Morris International er det første eksempel på dette samarbejde. Ifølge aftalen skal Philip Morris International forbedre sit distributionssystem og levere mere detaljerede oplysninger til medlemsstaternes retshåndhævende myndigheder og skattemyndigheder, hvilket er nødvendigt for en effektiv bekæmpelse af den ulovlige handel med cigaretter. Desuden skal Philip Morris International over en 12-årig periode betale 1,25 milliarder amerikanske dollars til EU og medlemsstaterne. Europa-Parlamentet er af den opfattelse, at alle disse ressourcer, eller i det mindste hovedparten af dem, bør kanaliseres til bekæmpelse og forebyggelse af handel med ulovlige tobaksprodukter.
Europa-Parlamentet mener som en af EU's budgetmyndigheds grene, at Parlamentet bør medvirke til at træffe beslutning om fordeling og anvendelse af disse ressourcer. Vi mener, at de medlemsstater, som endnu ikke har tiltrådt denne aftale, især de nye medlemsstater, alvorligt bør overveje at tiltræde. Mere nøjagtige oplysninger og ekstra økonomiske ressourcer vil gøre det muligt at bekæmpe den ulovlige handel med cigaretter mere effektivt og at forbedre opkrævningen af punktafgifter. Lignende aftaler kan indgås med andre tobaksselskaber, og det er vores håb, at denne aftale kan inspirere til lignende aftaler med producenter af andre punktafgiftspligtige varer som f.eks. alkohol. 
Herbert Bösch,
   Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil gerne starte med at rette en hjertelig tak til ordføreren, vores ansvarlige mand i Budgetkontroludvalget, for dette initiativ.
Vi har, som kommissæren allerede har været inde på, især beskæftiget os med cigaretsmugling i forbindelse med en betænkning, der blev vedtaget her i Parlamentet allerede i går. Det er et af de helt store problemer, som EU p.t. står over for. Det har også noget med at gøre, at finansministrene - når de ikke har flere penge - får den glorværdige idé at hæve især tobaksafgifterne. Men samtidig får de færre penge i lommen i sidste ende, fordi der kommer illegale cigaretter til landet. Det er et rødt klæde, som medlemsstaterne - til dels meget bevidst, må jeg sige - holder op for den organiserede kriminalitet.
Vi har, som vi allerede har været inde på, en aftale, som Kommissionen og OLAF har taget initiativ til. Det er en storartet sag, men den har, som ordføreren nævnte, en akilleshæl. Der står nemlig ikke i aftalen, hvad der skal ske med pengene. Hvis der indgås sådanne aftaler fremover, skal - det er Parlamentets krav - fordelingsnøglen fastlægges.
Desuden, hr. rådsformand Schmit, er jeg også i høj grad tilhænger af, at det bliver drøftet i Rådet, hvad der skal ske med pengene. Det kan ganske enkelt ikke overlades til den enkelte medlemsstat. Vi har for store personalemæssige huller hos toldmyndighederne. Vi har for store huller, hvad angår brugen af edb i vores toldinstanser. Det er også Deres institutions pligt at lægge hovedet i blød. Vi forventer, at pengene rent faktisk bliver givet ud til formålet. Jeg vil gerne rette en tak til vores ordfører, hr. Staes, for dette initiativ.
Szabolcs Fazakas (PSE ).
   - Jeg har som min kollega, hr. Dombrovskis, også bedt om at få ordet for en kort bemærkning på vegne af de nye medlemsstater, der er berørt af dette emne. Ungarn ligger som bekendt midt i Europa eller, som vi siger, i Europas hjerte. Det betyder, at det ligger på grænsen mellem Nord og Syd og Øst og Vest og udgør en form for korsvej, der ikke kun anvendes til lovlig handel med varer, men også handel med smuglergods, herunder cigaretter, narkotika og alkohol. Allerede inden tiltrædelsen var det en vigtig opgave for os at standse og nedbringe den ulovlige handel med smuglergods, men efter udvidelsen er vi nærmest blevet en bastion, der forsvarer Europa.
Vi var derfor meget glade for at høre om denne eksemplariske og betydningsfulde aftale, der er indgået med Philip Morris International takket være Kommissionens og OLAF's målrettede indsats. Vi mener, det er meget vigtigt, at den også kan udvides til at omfatte de nye medlemsstater, selv om Kommissionen kun undertegnede aftalen på vegne af 10 medlemsstater. Det betyder, at de fordele, aftalen indebærer i forhold til bekæmpelsen af smugleri og bedrageri i form af faglig, teknisk og finansiel støtte fra EU og OLAF, nu også er tilgængelige for os. Vi er også glade for, at OLAF har erkendt vores særlige situation og taget kontakt til de ungarske myndigheder for at udvikle et gensidigt fordelagtigt samarbejde, der på samme tid beskytter både Europas og Ungarns interesser.
Joe Borg,
   Hr. formand, dette er et kompliceret og vigtigt spørgsmål. Vi har været i gang med forhandlinger med medlemsstaterne i et forsøg på at nå frem til en aftale. Endnu en gang vil jeg gerne takke Parlamentet for dets støtte til vores holdning.
De har specielt anmodet om, at de midler, der bliver bevilget i henhold til denne aftale, skal fokuseres på programmer til bekæmpelse af svig. De er, som jeg sagde i mine tidligere bemærkninger, opmærksom på, at dette er midler, der ligger uden for budgettet. Fokus for vores bestræbelser på dette punkt er fortsat indgåelse af en aftale om, hvordan midlerne skal fordeles, ikke blot blandt Kommissionen og medlemsstaterne, men også mellem medlemsstaterne selv. Forhandlingerne har været og er fortsat vanskelige, men jeg er sikker på, at vi i løbet af kort tid vil kunne løse problemet.
Hvad angår det program, midlerne skal bruges til, har Kommissionen noteret sig det relevante forslag, der utvivlsomt vil blive overvejet, når tiden er inde, så snart vi har nået en aftale om fordelingen af midlerne. Denne aftale bør så tjene til at fastlægge fordelingsnøglen for eventuelle fremtidige lignende aftaler.
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.

Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen spørgetiden (B6-0246/2005).
Vi behandler en række spørgsmål til Rådet.
Formanden.
I konklusionerne fra det luxembourgske formandskab af 22.-23. marts 2005 og i bilag I hertil indgår den europæiske ungdomspagt, hvori foreslås aktioner på tre områder.
Hvilke konkrete foranstaltninger vil der blive truffet, og hvilken metode vil Den Europæiske Union og medlemsstaterne anvende for at opnå ungdomspagtens mål under hensyntagen til behovet for solidaritet mellem generationerne?
Er der fastsat en konkret tidsfrist, inden for hvilken internationalt anerkendte metoder vil blive indarbejdet i de nationale handlingsplaner og i konkrete programmer?
Under hvilke forudsætninger vil resultaterne af gennemførelsen af ungdomspagten blive betragtet som en succes?
Nicolas Schmit,
    Rådet bekræfter, at Det Europæiske Råd den 22. og 23. marts vedtog en europæisk ungdomspagt. Det vil også snart vedtage retningslinjerne for beskæftigelse, hvor der i den generelle indledning henvises til den europæiske ungdomspagt. I retningslinje 18, der drejer sig om arbejdslivets forløb, er der desuden en henvisning til denne pagt i forbindelse med unges beskæftigelse og arbejdsløshed. Denne retningslinje bliver således genstand for den planlagte opfølning på alle retningslinjerne ud fra de nationale rapporter.
Det skal ligeledes bemærkes, at en række kvantificerede målsætninger, som er relevante for den europæiske ungdomspagt, allerede blev vedtaget i 2003 i forbindelse med beskæftigelsesstrategien. Fra nu af og indtil 2010 drejer det sig om at forkorte fristen for jobtilbud til unge arbejdsløse til seks måneder, at mindske uddannelsernes frafaldsrate til 10 % og at bringe antallet af 22-årige unge, der har modtaget undervisning på gymnasieniveau, op på 85 %.
Rådet har desuden noteret sig, at Kommissionen om meget kort tid har til hensigt at forelægge Rådet en meddelelse, der specifikt drejer sig om paften, og som får titlen "Et svar på de europæiske unges bekymringer - Gennemførelse af den europæiske ungdomspagt og fremme af et aktivt borgerskab." Jeg mener faktisk, at EU bør beskæftige sig mere med ungdommen, for resultaterne af folkeafstemningerne viser, at de unge er de første til at miste deres begejstring for Europa og til for et flertals vedkommende at stemme nej til forfatningen.
På baggrund af denne meddelelse vil Rådets organer kunne begynde at arbejde konkret på pagtens gennemførelse. Rådet er således endnu ikke i stand til at give det ærede medlem konkrete informationer om tidsplanen eller evalueringen af de fremskridt, der er sket med den europæiske ungdomspagt. 
Maria Panayotopoulos-Cassiotou (PPE-DE ).
   - Fru formand, jeg takker rådsformanden for hans svar, som var udførligt, og for hans særlige interesse for de unge, som vi alle burde være opmærksomme på.
Problemet er, om pagtens tre dele vil opnå en tilsvarende repræsentation i det næste ungdomsprogram, især den del, der vedrører muligheden for at forlige familieliv og arbejde, med andre ord de unges mulighed for at stifte familie. 
Nicolas Schmit,
    Jeg tror, at en af Lissabon-strategiens målsætninger på det sociale område og beskæftigelsesområdet er at forene familielivet med arbejdslivet. I mange lande - men ikke i alle - er det som bekendt ofte vanskeligt at forene familielivet med arbejdslivet, hvilket navnlig skyldes manglen på vuggestuer. Det er et aspekt, som allerede har været medtaget i de forskellige beskæftigelsesstrategier, men som der også bør tages højde for ved gennemførelsen af ungdomspagten.
Formanden.
Dommen i sagen mod den tyrkiske lærerorganisation, Egitim Sen, vil blive afsagt senest i slutningen af maj ved Tyrkiets Højesteret. Organisationen anklages for at overtræde den tyrkiske forfatning og true republikkens enhed gennem dens støtte til princippet om, at alle børn har ret til undervisning på deres modersmål.
Hvilke foranstaltninger vil Rådet træffe, hvis Tyrkiets Højesteret afsiger en negativ dom over Egitim Sen, og hvilke konsekvenser vil en sådan dom få for landets ønske om at blive medlem af EU?
Nicolas Schmit,
    Som det ærede medlem ved, gav Det Europæiske Råd den 16. og 17. december 2004 klart udtryk for - da det vurderede, at Tyrkiet opfyldte de politiske Københavnskriterier i tilstrækkelig grad til, at tiltrædelsesforhandlingerne kunne indledes - at Kommissionen fortsat skulle kontrollere, om den politiske reformproces blev gennemført effektivt og fuldstændigt. Kommissionen skal beskæftige sig med alle de områder, der giver anledning til bekymring, og som er nævnt i dens regelmæssige rapport og dens henstilling, herunder naturligvis ytringsfriheden og respekten for minoriteterne, og den skal rapportere til Rådet med jævne mellemrum.
På Associeringsrådet EU-Tyrkiet den 26. april i år understregede formandskabet på EU's vegne, at det er absolut nødvendigt, at Tyrkiet straks foretager de udsatte reformer og gør en kraftig indsats for disse reformers fuldstændige og effektive gennemførelse, hvilket klart indebærer, at alle rettigheder skal respekteres, navnlig ytringsfriheden
Eva-Britt Svensson (GUE/NGL ),
   Tak for svaret. Jeg må dog spørge, om højesterettens dom i Tyrkiet af den 25. maj ikke er bekymrende. Med denne dom fratager man børn deres indlysende ret til undervisning på modersmålet og en udvikling ud fra deres egen kulturelle baggrund.
Højesterettens dom er en krænkelse af menneskerettighederne og de demokratiske rettigheder. Ud over at man krænker disse rettigheder, betyder dommen også en opløsning af lærerorganisationen, som dermed også fratages retten til at repræsentere sine 200.000 medlemmer. Det er et brud på ILO-konventionen. Rådet bør oplyse Tyrkiet om, at den dør, der er blevet åbnet, vil blive lukket igen, hvis ikke menneskerettighederne respekteres.
Nicolas Schmit,
    Jeg mener, at respekten for minoriteternes rettigheder, herunder retten til at tale sit eget sprog, bør være et af de elementer, der tjener som målestok for respekten for de demokratiske kriterier, som alle de nuværende medlemsstater, men selvfølgelig også dem, der ansøger om eller ønsker at blive medlemsstat fremover, skal respektere. Jeg ved ikke, om man kan bruge det ord, som De brugte - nemlig "kriminelle" - men minoriteternes rettigheder er under alle omstændigheder også et væsentligt aspekt i vores indfaldsvinkel til Tyrkiet.
Josu Ortuondo Larrea (ALDE ).
   - Hr. formand for Rådet, EU's slogan er "forenet i mangfoldighed", og De ved udmærket, at dette Europa ikke kunne opbygges uden respekt for den sproglige og kulturelle mangfoldighed.
De har svaret os positivt ved at sige, at Rådet er bekymret, og at det følger sagen i Tyrkiet og børnenes ret til at modtage undervisning på deres modersmål, men jeg spørger Dem, om De vil gøre andet end blot at følge sagen.
Jeg mener, at Ministerrådet burde gøre noget i forhold til Tyrkiet nu - henvende sig til det - for at vi i denne sag ikke bare afventer Kommissionens næste rapport om overholdelsen af EU's regelværk.
Hr. formand for Rådet, hvad agter Rådet at gøre i denne sag? 
Nicolas Schmit,
    Jeg vil blot sige, at Tyrkiets offentlige anklager allerede har tabt to gange i dette specifikke tilfælde, og at den dom, der bliver afsagt om ikke så længe, og som utvivlsomt går i samme retning, er endelig. I de fora, hvor EU afholder drøftelser med Tyrkiet, vil alle disse specifikke tilfælde og andre mere generelle tilfælde naturligvis blive nævnt, og jeg tror, at vi fortsat skal have sådan en dialog med Tyrkiet, når det gælder spørgsmålene om ytringsfrihed, brugen af sprog og fagforeningsfrihed.
Inger Segelström (PSE ).
   - Fru formand, da denne dom blev fældet, stillede jeg Kommissionen et spørgsmål, eftersom det jo drejer sig om borgernes rettigheder og menneskerettigheder, og vi alle er forfærdede over det, der er sket. Mit spørgsmål til Rådet er: Påtænker man en samordning, i betragtning af at der er tale om et anliggende, der vedrører såvel Rådet og Kommissionen som Europa-Parlamentet? Det, der er sket, er meget graverende. Jeg vil gerne vide, om De samordner dette, eller om vi skal genoptage diskussionen, når jeg får svar fra Kommissionen.
Nicolas Schmit,
    Jeg tror, at der finder en samordning sted, men måske vil det være hensigtsmæssigt også at stille dette spørgsmål til Kommissionen. 
Formanden.
   - Da de vedrører samme emne, behandler vi under ét 
Rådet (retlige og indre anliggender) anmodede den 14. april 2005 Kommissionen om inden udgangen af 2005 at forelægge et forslag om indførelse af et system for informationsudveksling mellem nationale instanser med ansvar for immigrations- og asylpolitik med henblik på vigtige beslutninger, som en eller flere medlemsstater bliver nødsaget til at træffe.
I mellemtiden har den spanske regering ændret kriterierne for lovliggørelse af immigranter i Spanien og indført en procedure for "ekstraordinær optagelse i folkeregistret" (den såkaldte "empadronamiento por omisión").
Hvornår og på hvilken måde er Rådet blevet informeret om de nye kriterier?
Det regulariseringsprogram for indvandrere, som den spanske regering har gennemført, blev afsluttet den 7. maj og har været en stor succes med forelæggelse af omkring 700.000 ansøgninger. Formålet har været at sætte en stopper for det sorte arbejde og integrere ulovlige indvandrere i det spanske samfund. Forelæggelse af en arbejdskontrakt er derfor blevet stillet som krav for regularisering. Denne fremgangsmåde er over én kam blevet bakket op af fagforeninger, arbejdsgivere og civilsamfund. Ud over at der sættes en stopper for det sorte arbejde, og at de ulovlige indvandrere bliver integreret, har hele processen givet Spanien et enestående udgangspunkt for at deltage i og fremme fastlæggelsen af en fælles europæisk indvandringspolitik.
Støtter Rådet Spaniens succesfulde regulariseringsprogram som en metode til afskaffelse af sort arbejde og integrering af alle ulovlige indvandrere i samfundet med alle rettigheder? Har den spanske regering efter Rådets opfattelse med denne erfaring fået bedre muligheder for at bidrage til fastlæggelse af en fælles europæisk indvandringspolitik?
Nicolas Schmit,
    De ærede medlemmer henvises til det svar, som Rådet allerede har givet på en mundtlig forespørgsel om samme emne. Rådet gør det ærede medlem opmærksom på, at det henhører under de enkelte medlemsstaters kompetence at bestemme indrejseantallet af vandrende arbejdstagere.
Hvad angår den spanske regerings regulariseringsproces, som nævnes i spørgsmålet, drøftede Rådet uformelt dette på sit møde i januar 2005. Rådet minder det ærede medlem om konklusionerne vedrørende et gensidigt informationssystem, der blev vedtaget på dets møde den 14. april 2005. I disse konklusioner anmodes Kommissionen om inden udgangen af maj måned i år at fremlægge - hvilket den i øvrigt ikke har gjort - et initiativ, der tager sigte på at skabe et gensidigt informationssystem mellem de myndigheder i medlemsstaterne, som er ansvarlige for indvandrings- og asylpolitikken. Rådet vurderede, at et sådant system kunne være med til at øge den gensidige tillid og føre til en bedre samordnet indfaldsvinkel for indvandrings- og asylpolitikkerne i medlemsstaterne. Jeg opfordrer Dem derfor til at stille dette spørgsmål til Kommissionen for at finde ud af, hvorfor den ikke har stillet det forslag, som den blev bedt om i januar.
Antonio López-Istúriz White (PPE-DE ),
   Hr. formand for Rådet, mange tak for Deres kommentarer.
Jeg vil ikke fremkomme med en erklæring, men stille et klart og direkte spørgsmål: Mener De, at de beslutninger, man har truffet i Spanien om ulovlig indvandring, bidrager positivt eller negativt til den fremtidige gennemførelse af en fælles europæisk indvandringspolitik?
Nicolas Schmit,
    Jeg vil starte med at understrege, at Spanien har truffet en beslutning, som landet havde ret til at træffe. Vi er dog alle klar over, at vi gerne vil gå i retning af en bedre samordnet politik eller endog en fælles politik på området, hvilket vi endnu ikke har. Der er heller ingen tvivl om, at det er bedre, at en medlemsstat samordner sådanne beslutninger med sine partnere.
Samtidig kan jeg forstå, at denne beslutning er blevet truffet i en særlig sammenhæng, og at målsætningen netop var at integrere de mennesker, der allerede befandt sig på spansk område, mest muligt og bedst muligt. Ved at integrere dem i det spanske samfund forhindrer man dem desuden sandsynligvis i at rejse til andre medlemsstater. Derfor kan man efter min mening ikke sige, at denne beslutning er blevet truffet på bekostning af de andre medlemsstater. Vi skal dog også gøre os klart, at den eneste løsning er en bedre samordning af indvandringen på europæisk plan.
Antonio Masip Hidalgo (PSE ),
   Hr. formand for Rådet, jeg mener, at vi nu har haft en omfattende debat om disse spørgsmål vedrørende Spanien - som De helt rigtigt har sagt - der desuden har været en stor succes. Derfor vil jeg takke Dem for Deres tålmodighed og for kontinuiteten i Deres politik og tilbyde Dem spaniernes samarbejde.
Nicolas Schmit,
    Jeg tror, at tålmodighed er en dyd. Det har Parlamentet lært mig noget om. 
Formanden.
Hvad har rådsformandskabet foretaget for at fremskynde de unødigt forsinkede tiltrædelsesforhandlinger med Kroatien?
Nicolas Schmit,
    Den 7. marts 2005 bekræftede Rådet EU's løfte om Kroatiens tiltrædelse og vedtog rammerne for forhandlingerne med landet. Rådet understregede ligeledes vigtigheden af, at alle de vestlige balkanlande til fulde samarbejder med Den International Straffedomstol for det tidligere Jugoslaviens vedkommende. Det er et væsentligt krav for deres fortsatte tilnærmelse til EU. Derfor måtte indledningen af tiltrædelsesforhandlingerne med Kroatien udsættes efter drøftelser i Rådet og i mangel af en gensidig aftale.
I mellemtiden er der nedsat en arbejdsgruppe bestående af formandskabet, generalsekretæren/den højtstående repræsentant, Kommissionen og de to kommende formandskaber. Den har til opgave i tæt kontakt med domstolen og Kroatien at undersøge de foranstaltninger, som Kroatien har truffet og stadig mangler at træffe for at opnå et fuldstændigt samarbejde med domstolen.
I den sammenhæng mødtes arbejdsgruppen den 26. april 2005 med domstolen og den kroatiske part for at se på den seneste udvikling i samarbejdet mellem Kroatien og domstolen. Gruppen besluttede, at Rådets konklusioner fra december og marts stadig var gyldige, og at Rådet skulle tage spørgsmålet op igen på et passende tidspunkt ud fra den væsentlige udvikling i fremtiden og i tæt samarbejde med domstolen.
Bernd Posselt (PPE-DE ).
   - Fru formand, for det første vil jeg gerne spørge, om det luxembourgske formandskab vil sætte emnet Kroatien på dagsordenen for næste uges topmøde. For det andet vil jeg gerne spørge, hvad der er det logiske i, at man - som jeg har hørt - godt kunne gennemføre de forhandlinger med Kroatien, der var planlagt til den 17. marts, den 16. marts, men allerede nu siger, at gælder for indledningen af forhandlinger med Tyrkiet den 3. oktober. Hvorfor er der for Kroatiens vedkommende behov for enstemmighed med hensyn til indledningen af forhandlinger og for Tyrkiets vedkommende enstemmighed med hensyn til ikke-indledningen af forhandlinger? Det er der jo overhovedet ikke noget logisk i!
Nicolas Schmit,
    Først vil jeg gerne understrege, at Kroatiens samarbejde med Rådet og navnlig med den arbejdsgruppe, der er oprettet under Rådet, har været eksemplarisk, hvilket domstolen og navnlig dens anklager i øvrigt også har givet udtryk for.
Jeg tror, at beslutningen er udsat, og jeg håber, at den bliver truffet, og at den er positiv. Den vil blive truffet enstemmigt, sådan som det er tilfældet med alle beslutninger om at indlede forhandlingerne. Det er muligt, at Det Europæiske Råd også skal drøfte dette specifikke tilfælde, men jeg mener ikke, at det nytter noget at drøfte det, medmindre der er forhåbninger om, at vi kan løse dette spørgsmål hurtigt.
Formanden.
I sin henstilling af 5. juni 2001 om unge menneskers, især børns og helt unges alkoholforbrug anmodede Rådet medlemsstaterne om at træffe foranstaltninger til at begrænse produktion af og reklame for alkoholholdige drikkevarer bestemt til børn og helt unge. Nu er der gået fire år siden denne henstilling, og de foranstaltninger, der er blevet truffet, har ganske klart ikke været effektive: producenterne fortsætter med at sælge "alcopops", der tydeligt er målrettet mod unge, og der sker en fortsat stigning i forbruget af disse produkter med de hermed forbundne skadelige virkninger for folkesundheden.
Hvilke resultater er der opnået med denne henstilling, og hvilke foranstaltninger er der blevet truffet i de forskellige medlemsstater? Hvordan agter Rådet at reagere over for udbredelsen af alkoholisme blandt unge? Hvilke foranstaltninger er der planlagt på det fiskale plan med hensyn til punktafgifter på designerdrinks, og hvilke er der planlagt på det reguleringsmæssige plan for at sikre, at det af mærkningen klart fremgår, at indholdet af syntetisk alkohol og sukker er sundhedsskadeligt?
Nicolas Schmit,
    Rådet vil gerne takke fru Hennicot for den opmærksomhed, hvormed hun følger denne sag, som vedrører os alle, især dem af os, der har børn. På grund af de unges sårbarhed lægger Rådet særdeles stor vægt på at beskytte dem mod alkohol.
Som fru Hennicot nævnte, vedtog Rådet den 5. juni 2001 en henstilling, hvori det navnlig anmodede medlemsstaterne om at træffe foranstaltninger for at begrænse produktion af og reklame for alkoholholdige drikkevarer bestemt til børn og helt unge. Samme dag vedtog Rådet en række konklusioner om en strategi for reduktion af alkoholrelaterede skader. I denne forbindelse opfordrede Rådet navnlig Kommissionen til at stille forslag om en global EU-strategi på området som et supplement til de nationale politikker med en tidsplan for de forskellige aktioner.
Rådet lod sig ikke slå til tåls med denne henstilling, men da det har vist sig at være vanskeligt klart at fastslå, hvilke produkter der hører ind under betegnelsen alcopops, og at målrette de trufne foranstaltninger, har Rådet foretrukket at følge en mere overordnet politik i overensstemmelse med ovennævnte konklusioner fra 2001. Det er således blevet bekræftet, at alkohol indtager en central plads i EU's strategi om sundhed og i fællesskabsprogrammet om folkesundhed for 2003-2008, der blev vedtaget efter fælles beslutningstagning med Parlamentet i september 2002. Dette program har navnlig gjort det muligt at gennemføre projekter, der samfinansieres af Kommissionen og medlemsstaterne, og som har til formål at gennemgøre henstillingen fra 2001 og forberede en EU-forebyggelsesstrategi på alkoholområdet. Der er i denne forbindelse endvidere blevet nedsat en arbejdsgruppe bestående af eksperter fra medlemsstaterne.
I juni 2004 vedtog Rådet i øvrigt sine konklusioner om "Alkohol og unge", hvori det gentog sin opfordring til Kommissionen om i 2005 at aflægge rapport for Rådet om medlemsstaternes gennemførelse af de foreslåede foranstaltninger. I samme forbindelse støttede det også Kommissionens arbejde for at udarbejde en global strategi om alkoholforbruget og understregede, at det inden for rammerne af denne strategi ville være nødvendigt at lægge særlig stor vægt på problemet med de unges alkoholforbrug.
Endelig gentog Rådet endnu en gang denne opfordring til Kommissionen den 6. december 2004. Inden udgangen af 2005 vil Kommissionen i princippet være i stand til at forelægge en meddelelse om en global strategi om alkoholforbruget parallelt med den evalueringsrapport, der blev anmodet om i henstillingen fra 2001. Så snart Rådet har modtaget dette dokument, vil det indlede sit arbejde hurtigst muligt. Disse initiativer kan naturligvis ikke i sig selv løse det specifikke problem med alcopops. Men på lang sigt kan de gøre det muligt at gennemføre en fællesskabsramme, som har til formål at sikre bedre oplysning af alle vores borgere, især de unge, om de farer, der er forbundet med overdrevent alkoholforbrug. 
Erna Hennicot-Schoepges (PPE-DE ).
   - Jeg er taknemmelig over, at Rådet har taget spørgsmålet om alkoholisme hos unge op. Jeg mener, at de sundhedsmæssige problemer - alkohol og et højt sukkerindhold i de pågældende drikke - er særdeles alvorlige. Jeg tænker her på stigningen i antallet af diabetesramte unge og problemet med overvægt. Jeg forstår ikke, hvorfor ikke Rådet i højere grad tager fat om problemet med mærkning, for mange forældre ved ikke, at deres børn drikker alkohol, når de drikker det, de tror er limonade. 
Nicolas Schmit,
    Kommissionen, som Rådet flere gange har opfordret til at stille forslag i denne forbindelse, burde tage højde for det, fru Hennicot netop sagde. Den burde også tage højde for niveauet. Dette er et spørgsmål om forbrugerbeskyttelse, for folk skal naturligvis vide, hvad det er, de indtager. 
Mairead McGuinness (PPE-DE ).
   - Hr. rådsformand, jeg vil gerne med hensyn til sundheden påpege, at et af de store spørgsmål i forbindelse med alkoholforbrug er dets forbindelse til selvmord blandt unge. Det er et særligt problem i Irland. Det bør understreges langt mere i vores strategi.
For det andet er vi i relation til reklame bekymrede over, at legetøj bliver markedsført over for børn under børneprogrammer, men vi reklamerer også for alkohol over for dem og introducerer dem til alkohol på et meget tidligt tidspunkt, og gør det acceptabelt. Det må vi se på. Måske kunne De give mig Deres opfattelse af, om det bør medtages i Deres fremtidige strategi for alkohol og de dermed forbundne problemer.
Nicolas Schmit,
    Dette er et godt eksempel på, at medlemsstaterne skal kunne reagere hurtigt, og at de har ret til at gøre det. På dette område finder subsidiaritetsprincippet anvendelse, mens visse principper om markedets frihed ikke kan gøres gældende. Det handler ikke kun om varernes frie bevægelighed, men først og fremmest om at beskytte befolkningens sundhed. Jeg mener derfor, at Europa via eksempler som dette skal vise, at det ikke er låst fast i en ramme, som ikke tager hensyn til de virkelige bekymringer. Tak for at De stillede mig spørgsmålet, men De skal nærmere stille det til Kommissionen. 
Daniel Caspary (PPE-DE ).
   - Fru formand, jeg siger mange tak for muligheden for at stille et tillægsspørgsmål. Jeg spørger Rådet: Findes der overhovedet alkoholholdige drikkevarer, der - som ordføreren siger - dokumenterbart er specifikt beregnet på børn og unge?
Dernæst vil jeg gerne spørge, om Rådet er bekendt med, at der også findes myndige voksne, som kan lide disse drikke, og som straffes med en særlig afgift, der f.eks. allerede findes i Tyskland.
Endelig vil jeg høre, om Rådet er enig med mig i, at vi stedet for skattemæssige, centralistiske og formynderiske løsninger hellere skal oplyse børn, unge, voksne og ældre om farerne ved alkohol generelt.
Nicolas Schmit,
    Jeg mener ikke, at det, De netop sagde, er i modstrid med det, jeg forklarede for et øjeblik siden. Det er klart, at disse drikke ikke udelukkende er bestemt til børn og helt unge. Hvis man på en måde lader tvivlen komme producenterne til gode, mener jeg ikke, at disse produkter er bestemt til helt unge. Det er imidlertid sådan, at de i særlig grad tiltrækker denne befolkningsgruppe.
De nævnte de skatte- og afgiftsmæssige aspekter. Jovist, men der skal især føres en oplysningskampagne for de unge, for skatte- og afgiftsspørgsmålet er ikke en løsning i sig selv. Det er først og fremmest op til medlemsstaterne at træffe de nødvendige forholdsregler, og de skal sættes i stand til, have frihed til at træffe disse beslutninger uden efterfølgende at få problemer hermed, for teoretisk set ville de gribe ind i det frie marked og varernes frie bevægelighed. Jeg mener derfor, at Europa også på dette punkt skal vedtage en holdning om sådanne produkter. 
Formanden.
Efter sigende er det ikke alle 25 medlemsstater, der har ratificeret Rådets rammeafgørelse af 13. juni 2002 (14242/01), som vil gøre det muligt at oprette fælles efterforskningshold. Hvor mange medlemsstaters parlamenter har endnu ikke ratificeret afgørelsen, og hvornår forventer Rådet, at processen vil være afsluttet, så EU kan begynde at bekæmpe organiseret kriminalitet mere seriøst og mere effektivt?
Nicolas Schmit,
    Hidtil har 21 medlemsstater underrettet Rådets generalsekretariat om, at de har gennemført rammeafgørelsen af 13. juni 2002 om fælles efterforskningshold i national ret. Disse medlemsstater kan dermed oprette fælles efterforskningshold i overensstemmelse med rammeafgørelsen. Desuden har to medlemsstater underrettet Rådets generalsekretariat om, at deres lovforslag om gennemførelse af denne rammeafgørelse i national ret allerede er blevet forelagt eller inden for kort tid vil blive forelagt deres respektive parlamenter. En medlemsstat har underrettet Rådet om, at den har gennemført en del af rammeafgørelsen. 
Bill Newton Dunn (ALDE ).
   - Jeg er ikke særlig god til regning, men jeg får det til 24, så der er en af medlemsstaterne, som De ikke har fortalt mig noget som helst om. Hvad gør De ved den ene medlemsstat, der tilsyneladende ikke gør noget ved det?
Nicolas Schmit,
    Jeg må lige undersøge, om vi virkelig kun er oppe på 24. Jeg må undersøge, om der rent faktisk er en medlemsstat, der ikke har svaret. Jeg kan ikke give Dem svaret nu, men jeg lover at undersøge det, og jeg er sikker på, at De kan få svaret skriftligt. 
Formanden.
   - Spørgsmål nr. 8 blev trukket tilbage. 
Philip Bushill-Matthews (PPE-DE ).
   - Fru formand, jeg har en bemærkning til forretningsordenen. Der er et punkt, hvor jeg gerne vil bede om Deres vejledning. Jeg fik for et øjeblik siden fortalt af mødetjenesten, at dette spørgsmål er blevet trukket tilbage, men jeg forstår, at normalt har ethvert medlem af Parlamentet adgang til den fulde liste over spørgsmål. Hvert medlem af Parlamentet har ret til at stille tillægsspørgsmål, og alligevel forekommer der ikke at være nogen forpligtelse for den, der trækker sit spørgsmål tilbage, til at underrette alle andre medlemmer om, at han har gjort dette. Så de af os, der er kommet for at stille tillægsspørgsmål, bliver nægtet vores demokratiske ret.
Hvis det virkelig er tilfældet, vil De så ikke erklære Dem enig i, at det er nødvendigt at se på reglerne? Må jeg alternativt stille et tillægsspørgsmål til hr. Newton Dunns spørgsmål? Det er klart, at det er kriminelt, at jeg ikke kan stille et tillægsspørgsmål, og det er helt klart blevet organiseret af Socialdemokraterne!
Formanden.
   - Vi organiserer overhovedet ikke kriminalitet her i Parlamentet! Vi omgås hinanden på demokratisk, venlig og fredelig vis, hr. parlamentsmedlem! Hvad angår det tilbagetrukne spørgsmål, er reglerne helt klare: Hvis en spørger trækker spørgsmålet tilbage, så eksisterer det ikke længere. Dermed har De ikke mulighed for at stille tillægsspørgsmål. Om medlemmerne informerer hinanden, også på tværs af gruppegrænser, er et interessant emne. Jeg vil anbefale Dem at begynde med debatten med hr. Martin.
Hvis De har et tillægsspørgsmål til hr. Newton Dunns spørgsmål, vil jeg give Dem lov til at stille det, fordi der er to tillægsspørgsmål pr. spørgsmål. Altså: Spørg rådsformanden igen om organiseret kriminalitet.
Philip Bushill-Matthews (PPE-DE ).
   - Det er meget elskværdigt af Dem, fru formand, men det ville være at snyde, for mit spørgsmål drejer sig om arbejdstid, og jeg ønsker ikke at snyde.
Formanden.
   - Det er meget fair. Vi fortsætter diskussionen af, hvordan det forholder sig med medlemmernes tilbagetrukne spørgsmål.
Formanden.
I henhold til Red Barnets seneste rapport under titlen "We don't do childhood poverty - we do large roads! The EU, The Millennium Development Goals and Children" er hver anden, der lever i fattigdom i dag, et barn, og om fem år vil 25 millioner børn alene i Afrika være forældreløse på grund af HIV og aids. En af grundene, der fremhæves i rapporten, er, at politikkerne ikke er tilstrækkeligt rettet mod børn. Det er ikke lykkedes at mainstreame børns behov.
Erkender Rådet, at der er behov for at rette større fokus mod børn i beslutningsprocessen, og er der politisk vilje til at revidere fastlæggelsen af politikkerne med henblik på dette? 
Nicolas Schmit,
    Rådet er opmærksom på den dramatiske situation, millioner af børn befinder sig i i de fleste udviklingslande i almindelighed og i Afrika i særdeleshed, navnlig som følge af deres sårbarhed over for sult, vold, smitsomme sygdomme og naturligvis især over for aids, malaria og tuberkulose. 
Rådet minder om, at børn er direkte eller indirekte omfattet af de otte millenniumudviklingsmål. Rådet er af den opfattelse, at det uden en sammenhængende politik til fordel for børn i den tredje verden ikke er muligt at nå disse mål inden 2015. Rådet har lagt vægt på nødvendigheden af at rette større fokus mod børn i forbindelse med gennemførelsen af EU's udviklingspolitik i kraft af en række nye initiativer.
Rådet bekræftede den 16. december 2004 EU's faste forpligtelse til at nå millenniumudviklingsmålene. På samme møde udtrykte Rådet sin uforbeholdne støtte til det europæiske handlingsprogram til bekæmpelse af hiv/aids, malaria og tuberkulose gennem eksterne foranstaltninger. Disse foranstaltninger forelagde Kommissionen ultimo april 2005.
Der er planer om en fælles indsats fra EU og medlemsstaternes side i samarbejde med de største internationale organisationer, navnlig Unicef, samt med undervisere og forældresammenslutninger i partnerlandene. Revisionen af den fælles erklæring fra november 2000 om EU's udviklingspolitik er i fuld gang. Kommissionen forventes at komme med en meddelelse om den fremtidige udviklingspolitik i slutningen af juni. Under den udvidede høringsprocedure blev mange emner identificeret som mulige tematiske prioriteringer, herunder uden tvivl beskyttelsen af børn. Jeg skal ligeledes minde om, at Parlamentet og Rådet på EU-plan i 2004 vedtog afgørelse 803/2004 om vedtagelse af Daphne II-programmet om forebyggelse og bekæmpelse af vold, navnlig mod børn. 
Børn udgør således en vigtig brik i EU's udviklingspolitik, og Rådet har til hensigt at minde om denne prioritering både i forbindelse med forberedelsen af topmødet om virkeliggørelse af millenniumudviklingsmålene, som afholdes i New York i september 2005, og i forbindelse med formuleringen af Unionens fremtidige udviklingspolitik. 
Mairead McGuinness (PPE-DE ).
   - Hr. rådsformand, jeg takker Dem for det meget detaljerede svar. Jeg vil gerne anmode Dem om at medtage synspunkter fra dem, der ved mere om børn i udviklingslandene, end De og jeg måske gør, og som er bekymrede over, at vi ses som en Union, der koncentrerer sig mere om store infrastrukturprojekter end om børn, og måske tænke nærmere over børns behov for lægehjælp og anden bistand.
Jeg accepterer, hvad De har sagt, men jeg vil anmode Dem om mere grundigt at analysere opfattelsen hos dem, der kender til sagen.
Nicolas Schmit,
    Jeg er enig i Deres analyse. Vi skal være lydhøre over for ngo'erne. Ved formuleringen af udviklingspolitikken for de kommende år, som for EU's vedkommende består i at gennemføre millenniumudviklingsmålene, skal der helt konkret tages højde for disse aspekter. Tro mig, det luxembourgske formandskab, som forestår behandlingen af denne sag indtil månedens udgang, skal med megen omhu sørge for, at dette mål - beskyttelsen af børn - figurerer blandt de vigtigste mål for vores udviklingsstrategi. 
Vittorio Agnoletto (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, kære kolleger, jeg vil gerne tage et af de specifikke spørgsmål op, som man var inde på, nemlig aids- og hiv-spørgsmålet. Den 2. december 2004 vedtog Parlamentet en meget klar beslutning og anmodede Kommissionen og Rådet om at gribe ind, navnlig ved at forsøge at ændre de nuværende TRIPs-aftaler, som er en af hovedårsagerne til, at børn og voksne i den sydlige del af verden ikke har adgang til medicin.
Så vidt jeg ved, er der ikke sket noget på dette specifikke område - nemlig en ændring af TRIPs-aftalerne - og jeg vil gerne spørge, hvorfor der ikke er det, også i betragtning af at situationen er blevet endnu mere dramatisk her på det seneste som følge af den indiske regerings vedtagelse af TRIPs-aftalerne. 
Nicolas Schmit,
    Som jeg allerede har nævnt, har Rådet givet sin uforbeholdne støtte til det europæiske handlingsprogram for bekæmpelse af aids og andre sygdomme. Rådet har ligeledes ytret ønske om at deltage i arbejdet med spørgsmålet om livsvigtig medicin, og det har støttet de ændringer, der har til formål at sikre, at visse lægemidler til bekæmpelse af aids bliver tilgængelige for alle. Ja, der er i denne forbindelse et problem i WTO, der ikke er blevet løst. Vi er nogen af dem, der donerer flest midler til kampen mod aids, for uden disse midler ville vi ikke være i stand til at bekæmpe aids mere effektivt i udviklingslandene. Europa har i modsætning til andre mere eller mindre opfyldt sine forpligtelser. 
Eoin Ryan (UEN ).
   - Spørgsmål 9 fra min kollega fru McGuinness er meget tæt på mit eget, spørgsmål 11, og endnu en gang når vi ikke at komme til det spørgsmål. Det finder jeg meget frustrerende. Ved mange lejligheder venter vi her, og De kommer ikke til vores spørgsmål.
Vi taler om handlingsplaner for den tredje verden, særlig med hensyn til børn, men vi hører aldrig om nogen detaljerede planer eller præcise initiativer på dette område. Jeg ved, det er meget kompliceret og vanskeligt, men det er meget sjældent, vi hører nogen detaljer om, hvad der sker på stedet i disse dele af verden, og hvordan vi tackler det alvorlige problem med børn, der har hiv og aids.
Nicolas Schmit,
    Deres spørgsmål er meget relevant og yderst interessant. Jeg synes, De skal spørge Kommissionen - for det er den, der skal besvare Deres spørgsmål - hvilke konkrete og nøjagtige tiltag, der takket være EU's forskellige udviklingsbistandsprogrammer gør det muligt at bekæmpe aids og andre problemer af denne art. 
Jeg mener, at De er helt i Deres ret til at anmode Kommissionen om at gøre klart status over de konkrete tiltag i denne forbindelse. Rådet er desværre ikke i stand til at gøre det, da det er Kommissionen, der gennemfører disse programmer og tiltag. 
Formanden.
   - Jeg vil gerne påpege, at plenarforsamlingen selv vedtog i mandags, at spørgetiden skulle forkortes til en halv time, og nu er der allerede gået tre kvarter. Nu tillader jeg ikke, at flere får ordet i henhold til forretningsordenen.
Da den tid, der er afsat til spørgetiden, er udløbet, vil spørgsmål nr. 12-30 blive besvaret skriftligt(1).
Spørgetiden er afsluttet.

Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om betænkning (A6-0168/2005) af Karas for Økonomi- og Valutaudvalget om forslag til Rådets forordning om ændring af Rådets forordning (EF) nr. 1466/97 om styrkelse af overvågningen af budgetstillinger samt overvågning og samordning af økonomiske politikker (KOM(2005)0154 - C6-0119/2005 - 2005/0064(SYN))
og betænkning (A6-0158/2005) af Karas for Økonomi- og Valutaudvalget om forslag til Rådets forordning om ændring af forordning (EF) nr. 1467/97 om fremskyndelse og afklaring af gennemførelsen af proceduren i forbindelse med uforholdsmæssigt store underskud (KOM(2005)0155 - C6-0120/2005 - 2005/0061(CNS)). 
Joaquín Almunia,
    Hr. formand, mine damer og herrer, den 26. april havde jeg fornøjelsen af i udvalget af forelægge ændringerne af de to forordninger, der ligger til grund for stabilitets- og vækstpagten, som Kommissionen havde vedtaget den 20. april. Fem uger senere debatterede vi her i Parlamentet hr. Karas' betænkninger om de to forordninger, og det er endnu et bevis på, hvor samarbejdsvilligt Parlamentet har taget fat på dette vigtige spørgsmål.
I løbet af disse få uger har Parlamentet, Rådet og Kommissionen arbejdet på at afslutte lovgivningsproceduren for reform af pagten inden det luxembourgske formandskabs afslutning. Efter denne første fase af undersøgelsen af Kommissionens forslag her i Parlamentet vil vi allerede være meget tæt på en aftale, som kan være i hus - og det håber jeg - inden udgangen af juni.
Som jeg forklarede i udvalget, var vores forslag i henhold til det mandat, vi havde fået af Det Europæiske Råd - som på sin side havde støttet Økofin-Rådets rapport i marts - begrænset til de ændringer af forordningerne, der var strengt nødvendige for at gøre dem forenelige med Rådets aftale. Alligevel har flere medlemsstater under arbejdet i Rådet argumenteret for, at nogle bestemmelser bør indgå i forordningens artikler, f.eks. den årlige finanspolitiske minimumstilpasning på 0,5 % af bruttonationalproduktet for lande, som har uforholdsmæssigt store underskud, eller som skal tættere på til en budgetstilling i balance på mellemlang sigt, eller udtrykkelig opremsning af andre relevante faktorer.
Disse anmodninger har trukket debatten om visse punkter ud i nogle dage, selv om der allerede var enighed om dem i Rådet. Heldigvis er aftalen blevet fastholdt, og jeg ved, at Rådets arbejdsgruppe i dag har indgået en endelig aftale om spørgsmålet.
Parlamentet har gennem hr. Karas' betænkninger givet udtryk for sine bekymringer over visse parametre, der har indflydelse på troværdigheden af den multilaterale budgetovervågning, f.eks. kvaliteten af de nationale skatte- og afgiftsstatistikker, overvågningen af gælden og troværdigheden af de makroøkonomiske prognoser. Parlamentet forlanger med fuld ret at blive informeret regelmæssigt om procedurerne i forbindelse med uforholdsmæssigt store underskud.
Mine damer og herrer, jeg må sige til Dem, at Kommissionen deler Parlamentets bekymringer. Mange af dem indgår eller kan indgå i nogle af de forskellige elementer i den række juridiske dokumenter, der regulerer koordineringen af de økonomiske politikker i Den Økonomiske og Monetære Union. Andre bekymringer, som kommer til udtryk i nogle af ændringsforslagene i hr. Karas' betænkninger - jeg tænker konkret på overvågningen af gælden og den regelmæssige information af Parlamentet om procedurerne i forbindelse med uforholdsmæssigt store underskud - kan efter Kommissionens opfattelse udmærket integreres i pagtens forordninger.
Det sagde jeg i denne uge, i mandags, til Eurogruppens ministre, og jeg nævnte, hvordan de konkret kunne inddrages. Det er naturligvis op til Rådet at overveje disse forslag, og Rådet vil på et tidspunkt - sikkert på mandag - udtale sig formelt.
Under alle omstændigheder håber jeg, at det samarbejde, som vi har haft i disse uger, fortsætter indtil afslutningen på lovgivningsproceduren, så vi hurtigst muligt kan få en revideret stabilitets- og vækstpagt, der er tilpasset til medlemsstaternes sande økonomiske dynamik set ud fra både et politisk og et juridisk synspunkt. Den brede enighed om denne reform bidrager utvivlsomt til at styrke pagtens troværdighed og vise en utvetydig vilje til at fremme sundere offentlige finanser som en nødvendig betingelse for bæredygtig økonomisk vækst.
I går vedtog Kommissionen netop her i Strasbourg en rapport, hvor det anbefales at indlede en procedure for uforholdsmæssigt store underskud over for en medlemsstat, nemlig Italien. Det er endnu et bevis på stabilitets- og vækstpagtens gyldighed og et praktisk eksempel på den ånd, der hidrører fra reformen af pagten. Det viser også, at vi hurtigst muligt bør afslutte diskussionen om reglerne for pagtens funktion og koncentrere os om håndhævelsen af de regler og om overholdelsen af pagtens principper og retningslinjer.
Hr. formand, mine damer og herrer, lad mig til sidst understrege, at hvis der er noget, som er blevet gjort klart i forbindelse med forkastelsen af udkastet til europæisk forfatning i Frankrig og Nederlandene, er det efter min opfattelse, at det er nødvendigt at handle og opnå konkrete resultater, der giver sig udslag i håndgribelige forbedringer af borgernes velfærd, først og fremmest i form af beskæftigelse og styrkelse af vores sociale model. Derfor er det nødvendigt, at vi i de kommende uger opnår en endelig aftale om reformen af pagten, som kan være udgangspunkt for EU's energiske indsats for gøre vores økonomier mere dynamiske, skabe beskæftigelse og fastholde vores sociale samhørighed.
Alle institutionernes - Parlamentets, Rådets og Kommissionens - bestræbelser har det formål, og jeg er overbevist om, at de vil gøre det muligt at vedtage de ændrede forordninger inden månedens udgang og dermed inden det luxembourgske formandskabs afslutning.
Othmar Karas (PPE-DE ),
    Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, jeg vil godt starte med at takke de tilstedeværende for det gode samarbejde i de seneste år og i forbindelse med forberedelsen af de betænkninger, som vi forhandler om her i dag. Jeg vil gerne dele mine kommentarer op i to, således at jeg først siger noget kort om stabilitets- og vækstpagten, og dernæst vil jeg beskæftige mig med de to forordninger.
Den holdning, som mange i det offentlige liv indtager i forhold til stabilitets- og vækstpagten, der blev forankret i traktaten og underskrevet i Amsterdam i 1997, er for mig et tydeligt eksempel på mange politikeres dobbeltmoral og på det dobbeltspil, som de spiller mellem indenrigspolitik og Bruxelles. Tidligere blev den desværre også brugt som en undskyldning for at fremsætte nationalpopulistiske erklæringer i stedet for at sikre den nødvendige solidariske varetagelse af ansvar i EU.
Stabilitets- og vækstpagten er efter min mening ikke nogen besværlig pligt eller anstrengende opgave, som EU har pålagt os, men den udgør en nødvendig koordineringsramme for de nationale finanspolitikker inden for rammerne af Den Monetære Union, hvor pengepolitikken er centraliseret, men hvor budgetpolitikken varetages på nationalt plan. Der er dog én ting, som ligger fast, og det er, at de animerende strukturer for budgetpolitikken ændrede sig med Den Monetære Union. Tidligere var finansmarkedernes straffe langt mere tydelige og hårde. Hvis f.eks. Italien førte en upålidelig budgetpolitik, steg renterne øjeblikkeligt på finansmarkederne i forventning om en devaluering. Det er en kendsgerning, at regeringer ikke altid har en klar idé om, hvad finansmarkederne mener om en dårlig budgetpolitik. Den kontinuerlige kritik af straffene og sanktionerne ved afslutningen af en lang proces, er hensigtsmæssig, fordi finansmarkederne ikke længere har den samme magt som før. 
Et andet punkt er, at det desværre også er muligt at køre på frihjul og føre en usolidarisk budgetpolitik i Den Monetære Union. Derfor er en koordinering påkrævet med henblik på at aflaste pengepolitikken som helhed og sikre et lavt renteniveau. Efter min opfattelse er det hævet over enhver tvivl, at der skal være en ramme for budgetpolitikken i Den Monetære Unions medlemsstater for at forhindre uforholdsmæssigt store underskud og garantere valutaens stabilitet.
For mig at se har stabilitetspagten en konstruktionsfejl, som vi desværre ikke kan reparere, fordi den står i traktaten. Det forholder sig desværre således, at synderne gør sig til dommere, og at de ignorerer forslagene fra traktaternes vogter, dvs. Kommissionen. Det medførte et tillids- og troværdighedstab, og det var også delvist et udtryk for en usolidarisk handlemåde. Til trods herfor er euroen en succes, og til trods herfor er stabilitets- og vækstpagten en succes, for uden stabilitets- og vækstpagten havde vi ikke haft forhandlingerne om årsagerne til underskuddene, og den udgør ligeledes grundlaget for forhandlingerne her i dag og grundlaget for de nødvendige reformer og tilpasninger, der bliver gennemført.
Jeg anser det for at være en god ting, at denne ramme eksisterer, fordi vi dermed får mulighed for at tale mere indgående om underskud, årsagerne til underskuddene og underskuddenes konsekvenser i al offentlighed. Og borgerne har større tillid til euroen end til så mange andre politiske projekter i EU.
I dag handler det imidlertid ikke kun om stabilitetspagten som sådan, men om to forordningsforslag fra Kommissionen, som er baseret på Det Europæiske Råds beslutning af 22. og 23. marts. Både flertallet i udvalget og jeg som ordfører noterede os Rådets konklusioner. Vi drager ikke disse konklusioner i tvivl, men vurderer de to forordningsforslag på grundlag af principper og erklæringer.
Ved vurderingen af forordningsforslagene er det vores mål at sørge for større gennemsigtighed, at definere mere i stedet for at fortolke, og at gennemføre de lovede beslutninger i stedet for at undgå dem. Vi ønsker større gennemsigtighed og bedre definitioner.
Der gælder forskellige procedurer for disse to forordninger. I forbindelse med forordning 1466/97, som vedrører de præventive aspekter, anvendes samarbejdsproceduren, og i forbindelse med forordning 1467/97 om proceduren ved et uforholdsmæssigt stort underskud anvendes konsultationsproceduren med Kommissionen og Rådet.
Først vil jeg gerne komme ind på forordningen om de præventive aspekter, hvor vores udvalg fremsatte to centrale krav. Det ene går på forbedringen af statistikkernes kvalitet. Vi kender alle eksemplet med Grækenland, men Grækenland er ikke det eneste eksempel. Vi mener, at statistikkernes kvalitet skal sikres på nationalt plan og på fællesskabsplan for at kunne garantere både de nationale statistikkontorer og Eurostats uafhængighed, integritet og pålidelighed.
Det andet krav indebærer, at Kommissionen ikke alene skal acceptere statistikkerne, men også føre dialogen med de agerende personer og institutioner i medlemsstaten med henblik på at analysere situationen. Vi ønsker et stærkt samarbejde med ECB, fordi det ikke kan være rigtigt, at to forskellige statistikker bliver underkastet en revision, selv om de ikke er sammenlignelige, og at mulige uoverensstemmelser afføder spørgsmål fra Kommissionen til medlemsstaten. Dette samarbejde, disse sammenligninger og spørgsmål til samarbejdet mellem ECB og Kommissionen i forbindelse med evalueringen og sammenligningen af statistikker er efter vores mening vigtige.
Som det andet punkt ønsker vi, at de mellemfristede budgetmål gennemgås om ikke regelmæssigt, så i hvert fald som minimum en gang årligt, og at der desuden tages hensyn til den offentlige gældskvote. Hvad angår forordning 1467/97 vedrørende spørgsmålet om proceduren i forbindelse med uforholdsmæssigt store underskud, handler det om en klar definition af de usædvanlige forhold, fordi fortolkningen er for bred her, og der er for lidt gennemsigtighed. Vi ønsker, at der skabes europæiske minimumsstandarder for udarbejdelsen af budgetforslag. Kommissionen skal konkretisere de parametre over for medlemsstaterne, hvilket også inkluderer fælles vækstprognoser i langt højere grad, end tilfældet er det i dag. Vi kræver, at det maksimale tidsrum, før kriterierne er opfyldt igen, begrænses til tre år fra konstateringen af underskuddet. Vi mener desuden, at der skal være en specificeret liste i budgetproceduren over de relevante faktorer, der skal tages hensyn til.
Vi accepterer forslaget, som det er. Vi ønsker at gøre det mere specifikt, beregneligt og troværdigt og samtidig reducere fortolkningsspillerummet, således at det er nemmere at garantere overholdelsen heraf. Samtidig ønsker vi at bruge de to forordninger til at give pagten mere troværdighed, vinde tilliden til den tilbage og dermed give et svar på befolkningens usikkerhed om graden af den seriøsitet, som hersker i forbindelse med europæiske beslutninger. 
Alexander Radwan,
   Hr. formand, hr. kommissær, vi har allerede forhandlet om stabilitetspagten mange gange her. Jeg takker ordføreren for hans betænkning, som han baserede på Rådets beslutning og dermed afsluttede arbejdet. I den forbindelse vil jeg dog ikke lægge skjul på - og det siger jeg uden omsvøb - at jeg ikke kan forlige mig med Rådets beslutning.
En stabilitets- og vækstpagt i et område med en fælles valuta forudsætter, at de forskellige budgetpolitikker koordineres, og at de ikke divergerer for meget i forhold til hinanden. I sidste ende handler det ikke om andet end vores valutas levedygtighed. Vi havde rigeligt at gøre i de seneste dage med at drøfte de holdninger, som mange, også i stillinger med politisk ansvar, indtager hertil, og hvor det var muligt, indgik de foregående måneders forhandlinger også heri.
Vi forventer, at Kommissionen - som ordføreren sagde - præcist forklarer, hvordan Rådets beslutning vil blive fortolket i fremtidige forordninger. Hvad ligger der i ubetydelige overskridelser? Hvad ligger der i kortvarige overskridelser? Hvilke udsving vil Kommissionen acceptere fremover? Her håber og forventer jeg, at Kommissionen vil udvise strenghed, og at vi snart vil opleve, hvilken tilgang de - med det ene øje rettet mod Italien - har til den nye pagt, og om den reelt er det papir værd, som den er trykt på. Jeg håber på den nødvendige strenghed her. Jeg håber også, at Kommissionen altid vil have fingeren på pulsen med hensyn til, hvor problemerne i virkeligheden er.
Disse sammenhænge - arbejdsløshed og stabilitetspagt - er typiske for den billige politik i nationalstaterne. Vi må ikke blive overrasket, hvis størstedelen af borgerne i forbindelse med folkeafstemningerne tror på det, som nationalstaterne fremfører i Bruxelles, nemlig at euroen er skyld i arbejdsløsheden, og at vi gør bedst i at afskaffe den hurtigst muligt. Her har Kommissionen et stort ansvar med hensyn til ikke at give efter over for nationalstaternes billige argumentation, men at den derimod, hvis det er påkrævet, drager de nødvendige konklusioner og om nødvendigt går til EU-domstolen for at kæmpe for euroen, for en stærk valuta og for fremtiden.
Denne forordning og Rådets beslutning gør ikke livet lettere for Dem. De vil have et om muligt endnu større ansvar i den forbindelse. Jeg ønsker Dem held og lykke med det. 
Robert Goebbels,
   Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, den politiske situation i Unionen er for alvorlig til, at vi kan fortabe os i juridisk ordkløveri om stabilitetspagten. 25 stats- og regeringschefer har erkendt nødvendigheden af at anvende stabilitetspagten med en fleksibilitet, der gør det muligt at gennemføre konjunkturbestemte justeringer. De har vedtaget Kommissionens forslag uden ændringer og gjort det muligt at lade den nye pagt træde i kraft hurtigt.
Parlamentet skal ikke være mere helligt end paven, så vi skal holde op med at ophøje stabilitet til et dogme! Stabilitet er en nødvendighed. Ingen kan leve på klods for evigt, ikke engang amerikanerne. Men de har en mere pragmatisk indstilling til skattepolitikken, de kender underskuddene og væksten. Euroområdet befinder sig i et mere og mere udtalt dødvande.
Den økonomiske politik er ikke en eksakt videnskab. Det er ikke nok at have et afbalanceret budget for at opnå vækst og skabe flere job. Da det ikke ser ud til, at Unionen kan tilbyde andet end budgetbesparelser, gør den europæiske befolkning oprør. Det er på høje tid, at Unionen vågner op. Vi skal stimulere efterspørgslen og fremme investeringerne. Såkaldte strukturreformer, som forringer lønmodtagernes købekraft, vil ikke fylde producenternes ordrebøger. 
Stabilitetspagten blev opfundet for at forhindre staterne i euroområdet i at overbelaste kapitalmarkedet. For mange offentlige lån ville få renten til at stige, straffe de private investorer og fremme inflationen. Men det er det modsatte, der er sket. På trods af visse medlemsstaters gentagne manglende overholdelse af bestemmelserne i stabilitetspagten, er euroen blevet en stærk valuta, inflationen er lav, og rentesatserne er så lave som aldrig før. Højrefløjen synes i øvrigt at mene, at stabilitetspagten har givet et tilfredsstillende reslutat på trods af et par store landes manglende overholdelse af dens bestemmelser. PPE og de liberale har således vedtaget et ændringsforslag til min betænkning om de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik med følgende ordlyd: "der henviser til, at stabilitets- og vækstpagten har bidraget til at opretholde et lavt inflationsniveau og historisk lave rentesatser, ...". I lyset af denne trosbekendelse, som ser stort på Den Europæiske Centralbanks rolle, skulle den manglende overholdelse af stabilitetspagtens bestemmelser ikke have haft de annoncerede makroøkonomiske eftervirkninger.
Spøg til side! Sandheden er, at den økonomiske situation i Europa er langt bedre set udefra. Verdens førende eksportør, det største marked for resten af verden ... Unionen er en økonomisk kæmpe, der er yderst konkurrencedygtig. Vi kan ganske vist ikke konkurrere med kineserne, når det gælder t-shirts og jeans, men vores forbrugere nyder godt af denne gratis forbedring af deres købekraft.
På samme tid gør Europa fremskridt med hensyn til produkter med stor værditilvækst. Lad os tage bilindustrien som eksempel. Mens General Motors' og Fords obligationer styrtdykkede og blev forringet til indtog den europæiske industri ifølge de seneste statistiske oplysninger førstepladsen på verdensplan med hensyn til antallet af producerede biler: 17,2 millioner i Europa, heraf 14,6 millioner i de 15 unionslande. I USA, masseproduktionens hjemland, blev der kun produceret 4,5 millioner biler i 2003, herunder et stort antal japanske biler, der blev fremstillet i USA.
Jeg kunne komme med masser af eksempler. Min konklusion er klar. Vi skal holde op med at se så pessimistisk på Europa og give europæerne - især forbrugerne - modet tilbage! Det høje opsparingsniveau i Frankrig, Tyskland og Italien vidner om en uberettiget frygt for fremtiden. Den økonomiske politik kræver stabilitet, ja, men især vækst og psykologisk indgriben for at give borgerne fornyet tillid. Vi skal altså udsende et langt mere optimistisk budskab til vores befolkning. 
Margarita Starkevičiūtė,
   De seneste tilgængelige data viser, at de offentlige finanser i EU er en velbevaret hemmelighed, fordi vi kun har adgang til visse tal og først senere finder ud af, at de rigtige tal er helt anderledes. Det er et problem, vi bør tage os af, uanset om vi taler om et lille eller et stort land. Derfor er de forslag, Kommissionen har udarbejdet, virkelig relevante og nødvendige. Jeg må dog som repræsentant for staten Litauen, som altid har bestræbt sig på at gennemføre en streng beskatningspolitik og omkostningsbesparende foranstaltninger på den offentlige sektors bekostning for at opfylde alle EU's krav, blot beklage, at vi nu har erfaret, at vi måske ikke havde været nødt til at opfylde alle disse krav. Jeg siger dette for at forklare de nye medlemsstaters reaktion. Jeg ønsker at understrege, at vi ikke skal forvente, at vores beslutninger eller kontrolrevisioner på nogen måde sikrer gennemskuelighed angående de offentlige finanser, de forskellige datas troværdighed og den finansielle stabilitet. Det skal medlemsstaterne selv sikre. De skal sikre, at alle bestemmelser reelt implementeres. Jeg beklager derfor, at den etiske kodeks endnu ikke er blevet forelagt, og at bestemmelserne i den forslåede ændrede udgave af stabilitets- og vækstpagten antagelig ikke vil blive overholdt. Hvorfor var det så nødvendigt at gennemføre denne ændring, hvis vi alligevel efter al sandsynlighed ikke vil overholde de nye bestemmelser? Overordnet set er det ikke en dårlig ting at revidere stabilitets- og vækstpagten, eftersom erfaringerne fra mit land viser, at uforholdsmæssigt strenge reguleringer mindsker væksten og afstedkommer et vist deflatorisk pres. Derudover er det umuligt at gennemføre strukturreformer uden forhøjede udgifter. Dog må vi ikke glemme, at dette kun er muligt ved hjælp af en samordning af den økonomiske politik, som bør være fremadrettet og sikker. EU-landenes eneste mulighed er at sikre finansiel stabilitet og samordning af de økonomiske politikker og foranstaltninger, som vi understregede det under formiddagens drøftelser om forfatningen. 
Alain Lipietz,
   Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, hvis der er én ting, jeg er enig med ordføreren, hr. Karas, i, så er det, at den foreslåede reform af stabilitetspagten stadig langt fra giver Europa en økonomisk forvaltningskompetence, der giver det mulighed for at tilfredsstille alle dets nuværende og kommende generationer af borgere.
Vi er fortsat meget langt fra den situation, der er opstået i en føderation, som er langt mere integreret end vores, nemlig USA, hvor der findes et omfattende føderalt budget, hvor der findes regler for samordning af de føderale staters budget, hvor budgetpolitikken og pengepolitikken samordnes nøje i kongressen, hvor kongressen har mulighed for at påvirke valget af centralbankens formand, hvor centralbankens målsætninger rækker videre end til simpel prisstabilitet.
Når det er sagt, skal det også siges, at jeg mener, at de forslag, kommissær Almunia har stillet siden den foregående mandatperiode og frem til forslagenes vedtagelse i en forbedret udgave i Rådet, er et ekstremt positivt skridt, og vores gruppe er imod især PPE-Gruppens anmodninger om at gå et skridt tilbage til det, den tidligere kommissionsformand kaldte en stupid pagt. Vi mener, at vi har taget et stort skridt i retning af en intelligent pagt.
Hvis vi må bidrage med endnu et par elementer af rent præciserende art, foreslår vi i et af vores ændringsforslag, at uddannelsesudgifterne tilføjes som en relevant faktor, der kan retfærdiggøre et stigende underskud, på linje med forskningsudgifterne, og at udgifterne til opretholdelse af den miljømæssige balance på vores planet udtrykkeligt nævnes som en af Unionens målsætninger. Her tænker vi på de udgifter, der er forbundet med Kyoto-aftalens gennemførelse. 
Ilda Figueiredo,
   Hr. formand, vi har længe advaret mod de økonomiske og sociale følger af stabilitets- og vækstpagten og mod farerne ved den absolutte prioritering af nominal konvergens uden at tage hensyn til forholdene i de enkelte medlemsstater, deres forskellige udviklingsniveauer og budgetbehov. De irrationelle kriterier - et offentligt underskud på mindre end 3 % af BNP, en offentlig gæld på mindre end 60 %, eller de senere mål om nulunderskud - hverken havde eller har nogen økonomisk begrundelse. Vi har altid sagt, at det ville få negative følger for den økonomiske vækst og beskæftigelsen at slå ind på den vej, hvilket virkeligheden også har vist.
Muligheden for bøder og sammenkoblingen af samhørighedsfonden med stabilitets- og vækstpagten ligesom begrænsningerne på de offentlige investeringer og dermed også for den rette anvendelse af strukturfondene har forværret den økonomiske afmatning i lande med for stort underskud endnu mere. Det er en af de væsentligste årsager til det problem, der er blevet centralt i de seneste år, den såkaldte forværring af de offentlige budgetter i EU, som euroens overvurderede kurs helt sikkert også har bidraget til.
De økonomiske og sociale forhold viser, at vi har haft ret, hvilket i øvrigt også er fremgået af udtalelser fra den tidligere kommissionsformand Prodi og andre medlemmer af hans Kommissionen, som har kaldt stabilitets- og vækstpagten for "dum" og kriterierne for "middelalderlige". Derfor har vi debatten i dag, og ellers ville stabilitets- og vækstpagten heller ikke være blevet ændret trods den megen kosmetik på sidste forårstopmøde. Faktum er nu, at Rådet og Kommissionen utallige gange har givet udtryk for, at stabilitets- og vækstpagtens skal forbedres, at alle faktorer bør tages i betragtning i budgetvurderingerne, og at nulunderskud ikke er et mål i sig selv.
De fastholder imidlertid stabilitets- og vækstpagten som et fundamentalt redskab til at nå deres neoliberale politiske mål om at begrænse den offentlige sektor og statens sociale ansvar og om at fremme prisstabilitet, løntilbageholdenhed og privatisering af bl.a. socialsikringen.
Rådet bekræfter derfor stabilitets- og vækstpagtens mål og benchmarks, og at alle udgifter skal medtages, når underskuddet beregnes.
Rådet har blot vedtaget at give mere tid til især lande, der ikke opfylder målene, som Tyskland og Frankrig. De fortolkningsrammer, som Lissabon-strukturreformerne - pagtens såkaldte lissabonificering - åbner for, har ikke andet formål end at tillade de magtfulde lande at anvende de fortolkninger, der er mest hensigtsmæssige for dem, og de betyder slet ikke, at vi nu har fået en "à la carte"-pagt.
I stedet burde vi suspendere stabilitets- og vækstpagten og gøre op med de gældende økonomiske retningslinjer. Det skal vi for at få skabt de nødvendige makroøkonomiske betingelser, så der igen kan komme gang i økonomi og beskæftigelse, så der kan sættes ind imod den stigende ledighed og den udbredte fattigdom og ulighed i EU. 
John Whittaker,
   Hr. formand, jeg ved ikke, hvorfor vi har denne debat. Hr. Karas erkender, at stabilitetspagten hviler på, at medlemsstaterne skal udøve selvdisciplin. Han må et skridt videre og udlede heraf, at pagten af netop denne grund ikke kan virke. Den ville aldrig kunne virke. Så jeg beklager, at hans velmente forsøg på at få den til at virke ved at stramme definitionerne vil være forgæves.
Snarere end at foregive, at man kan nå finanspolitisk disciplin, bør vi overveje konsekvenserne, når det ikke sker. Lad mig fokusere på Italien, hvor underskuddet nu er påvist at have været over 3 %'s-grænsen i adskillige år. Gælden er på 106 % af bruttonationalproduktet, inflationen bevirker i stigende grad, at økonomien ikke kan konkurrere, og den økonomiske vækst er negativ. Den virkelige fare her er, at disse betingelser vil kulminere i en troværdig trussel fra Italien om at genindføre sin egen nationale valuta, hvilket vil sætte dem i stand til at devaluere og derved genvinde konkurrencedygtigheden uden en smertelig og langtrukken deflation. Et sådant initiativ ville få alvorlige resultater, som dem i Argentina, for Italien, men kunne ikke desto mindre ses som den bedste vej.
Men en beslutning fra Italiens side om at genindføre liren ville underminere tilliden til euroens evne til at overleve som en multinational valuta. Andre EU-lande ville så stå over for udsigten til at give den italienske regering omfattende finansiel bistand for at overtale den til at forblive inden for euroen.
Eoin Ryan,
   Hr. formand, desværre er der i stigende grad blevet sat spørgsmålstegn ved EU's troværdighed i de seneste uger. I stedet for at forsøge at konstruere en ny enighed, som hr. Barroso foreslog i sidste uge, bør vi koncentrere os om at styrke den nuværende europæiske enighed om konkurrencedygtige markeder, finanspolitisk disciplin og en hård valuta.
Fornuftig økonomi, realisme og resultater er, hvad borgerne kræver, og hvad der er brug for, for at vi kan fortsætte med at opbygge det europæiske projekt. Der er brug for økonomiske reformer for at skabe livskraftige økonomier, som det blev påvist i en række tilfælde i Europa. Hvis vi ønsker en oplyst socialpolitik i den europæiske tradition, må vi reformere vores økonomier. Eksemplerne er der, så alle kan se dem.
Den reviderede stabilitets- og vækstpagt giver flere lande mere tid til at korrigere alt for store underskud og giver lande med stærke offentlige finanser mere plads. Møntunionen kræver dette niveau af fleksibilitet, så konkurrencen på det indre marked kan blive stimuleret. Den situation, hvor alle behandles ens, har altid været et problem. Men nogle lande må skære ned på deres budgetter og andre - som mit eget, Irland - må bruge mere på infrastrukturen, fordi de har et underskud, men det er ikke tilladt under de nugældende regler. Men hvis vi giver en lillefinger, når det gælder fleksibilitet, betyder det ikke, at landene har lov til at tage hele armen, når det drejer sig om at udvide budgetunderskuddene. Nøglen ligger i en håndhævelse af reglerne. Der må altid være tillid til den finanspolitiske ramme, der understøtter EU.
Det fald, der for nylig har fundet sted i kursen på euroen, er blevet benyttet som en bekvem prygelknabe for alt det, der er sket for nylig med den europæiske forfatning. Problemet ligger ikke hos euroen. Problemet i visse lande er, at de vil undgå de barske realiteter, at verdensøkonomien er ved at ændre sig og vil fortsætte med at ændre sig. Dagens økonomiske verdensorden kræver en hel del mere en hel del hurtigere og meget billigere. Når man går tilbage til de økonomiske realiteter, vil landene enten imødekomme dette krav, eller det vil ske andre steder. Det nytter ikke at klage over det grundlæggende økonomiske princip. Det nytter ikke at sige, at vi ikke har midler til at konkurrere inden for den globale økonomi. Det har vi, og det er stabilitets- og vækstpagten. Men det, at man ikke har håndhævet disse regler, har fået alt for mange lande til at stagnere og forblive i en økonomisk periode, der ikke længere eksisterer.
Vi kan ikke fortsætte på denne måde, fordi det underminerer troværdigheden af den samlede ramme omkring ØMU'en. Følgelig har dette haft mere vidtgående konsekvenser ved at sende et præcist budskab til Europas borgere om det positive arbejde i selve EU. Det har aldrig været mere tydeligt, end det er nu. Europa lider under et troværdighedsproblem, og for at håndtere det må vi øjeblikkelig gå fra at lave regler om økonomien til at gennemføre dem. En sund økonomi, realisme og resultater er, hvad borgerne ønsker, og det er vores opgave at skaffe dette.
Sergej Kozlík (NI ).
   - Spørgsmål vedrørende øget overvågning af budgetternes tilstand, herunder spørgsmålet om fremskyndelse og klarlægning af de procedurer, der finder anvendelse i tilfælde af uforholdsmæssigt store underskud, er spørgsmål, hvor de parlamentariske institutioner, som er uafhængige og folkevalgte, både på EU-plan og medlemsstatsplan kan og bør spille rollen som vogter af de økonomiske politikkers sundhed, især hvad angår deres konsekvenser for budgettet og underskuddet. Ud fra denne synsvinkel finder jeg de ændringer, Europa-Parlamentet har stillet forslag om, positive og sætter stor pris på dem.
Men pakken af rådsdirektiver forbliver dog et åbent dokument, der i lang tid fremover vil give de nationale regeringer mulighed for at slippe uden om denne forsigtige ramme for budget og underskud og bruge mere eller mindre åbenbare former for gældsætning af deres lande og habilt dække over anvendelsen af engangsindtægter fra f.eks. privatiseringer til dækning af det offentliges løbende udgifter. En sådan fremgangsmåde opfylder selvfølgelig regeringernes umiddelbare behov. Der er følgelig stadig lang vej igen, men det er den vej, vi må gå.
Piia-Noora Kauppi (PPE-DE ).
   - Hr. formand, stabilitets- og vækstpagten dukker regelmæssigt op i debatterne om økonomien her i Parlamentet. Det er en illustration af den centrale rolle, denne aftale har inden for EU's økonomiske politik. I denne forbindelse vil jeg gerne komplimentere min kollega, hr. Karas, for hans to betænkninger om dette emne.
Betænkningens understregning af en stærkere rolle for Kommissionen, når det gælder håndhævelse af budgetdisciplin, er helt nødvendig. Særlig nu, i pagtens udvandede form, må Kommissionen håndhæve en klar og streng linje med hensyn til bestemmelserne i den. Desuden fokuserer man med rette på fraværet af Parlamentet i den beslutning, der styrer stabilitets- og vækstpagten, hvilket er en alvorlig strukturel fejl ved den økonomiske styring i Europa. Som den eneste direkte demokratisk valgte EU-institution kunne Parlamentet spille en vital rolle ved at gøre en ende på de politiske narrestreger, der foregår i Rådet, og give pagten den stærkt tiltrængte troværdighed, som mange kolleger ønsker.
Men lad os ikke narre os selv. Selv med den forbedrede institutionelle feedbackmekanisme, som denne betænkning lægger op til, er det ikke stabilitetspagten alene, der vil løfte Europa ud af sin økonomiske tornerosesøvn. Hvor nyttige disse ting end er, er det ikke et regelsæt, der vil hjælpe os med at få de offentlige finanser i Europa solidt funderet. Det, vi behøver, er økonomisk vækst og fremskridt med hensyn til konkurrencedygtighed, og disse ting kommer ikke af regler i pagten, men af fornuftige økonomiske reformer, noget som mange europæiske medlemsstater har undgået alt for længe. Så vi har en ny pagt, og, håber jeg, med hr. Karas' betænkninger, en bedre måde hvorpå vi kan få reglerne til at virke fornuftigt og ensartet. Men indtil landene får fornuftige økonomiske reformer, vil vi ofte finde, at vi befinder os i endnu en debat om den alt for overdrevne betydning af pagten. Jeg håber, at kommissæren vil gøre sit yderste for at forhindre yderligere udvanding af de forpligtelser, medlemsstaterne i enighed har påtaget sig.
Pervenche Berès (PSE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, hvis jeg ser objektivt på tingene og på det, der skete i Frankrig den 29. maj, er der blevet nævnt mange årsager, herunder udvidelsen. Personligt ser jeg de vanskeligheder, vi har med at udnytte hele det område, hele den merværdi, som Den Økonomiske og Monetære Union skulle have bibragt os, som en sand kilde til bekymring og en sand forklaring på det, der skete i mit land.
I dag drøfter vi reformen af stabilitetspagten, og jeg er enig med min kollega Piia-Noora Kauppi på dette punkt. Denne reform vil ikke give os alle de svar, vi har brug for for endelig at finde den rigtige løsning i det euroområde, der skulle fungere som lokomotiv for væksten i EU's 25 medlemsstater som helhed.
Vi skal dog acceptere, at det, De har gjort, hr. kommissær, i samråd med formanden for Eurogruppen, er et skridt i den rigtige retning. Og jeg håber, at De er enig i og kan acceptere nogle af Europa-Parlamentets ændringsforslag, så vi kan få afsluttet disse forhandlinger under det luxembourgske formandskab. Det virker på mig som om, at der, hvad angår reformen af statistikkerne, forudsigeligheden og aftalen om makroøkonomiske oplysninger, der burde gå ud for udarbejdelsen af medlemsstaternes budgetter, er visse elementer, der burde gøre det muligt at komme fremad. Men denne etape er naturligvis kun én blandt mange.
Jeg vil dog på et punkt udtrykke min uenighed med min kollega Piia-Noora Kauppi. Det kom frem flere gange under vores forhandlinger i Økonomi- og Valutaudvalget: Strukturreformen alene er ikke nok til at genskabe husholdningernes tillid, stimulere den interne efterspørgsel og virkeliggøre Lissabon-strategiens målsætninger.
Det, vi har brug for, er en større grad af samordning, og i den forbindelse beklager jeg dybt det intellektuelle maskinstop, vi har været vidne til siden overgangen til ØMU'en. Vi skal udarbejde flere instrumenter, finde andre ud over stabilitetspagten, som stadig ikke er nok "vækst-minded". Hr. kommissær, jeg ønsker Dem held og lykke med denne første etape. 
Diamanto Manolakou (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, arbejderne i EU-landene er imod de kapitalistiske omstruktureringer, der medfører faldende levestandard og øget beskæftigelse. De protesterer mod kommercialiseringen af sundhedssektoren og uddannelsessystemet og nedskæringerne inden for de resterende offentlige tjenester og privatiseringen heraf. De modsætter sig og kæmper imod de nye, ringere forsikringssystemer. De kræver - og med rette - at stabilitetspagten, der tjener som påskud for antigræsrodsmålsætninger, skal ophæves.
Den reform af stabilitetspagten, som Det Europæiske Råd vedtog den 22. og 23. marts, blev beskrevet som en slækkelse af kriterierne. Der er dog på ingen måde tale om en svækkelse af antigræsrodspolitikken. Den skaber endnu en byrde for græsrøddernes indkomst til fordel for de store virksomheder. Det er grunden til, at arbejderne ikke bør gøre sig nogen illusioner eller forhåbninger.
Den betænkning, vi behandler her i dag, går desværre heller ikke i den rigtige retning. Den tilsidesætter ikke blot arbejdernes dom, den indeholder også krav om endnu mere ugunstige betingelser for gennemførelsen af multilateral overvågning og endda for bedrageribekæmpelsesenhedernes revisioner på stedet. I betænkningen opfordres centralbankerne til at overvåge de statistiske data og opstille frister for tilpasninger til pagten, der indeholder henstillinger vedrørende uforholdsmæssige underskud og gældsætning som for Grækenlands vedkommende.
I Grækenland har regeringen brugt underskud og finansiel uforsigtighed til at gennemføre en række antigræsrodsstramninger og -programmer og således sikre endnu større fattigdom for folket.
Folkeafstemningerne i Frankrig og Nederlandene synes at blive ignoreret. Det virker som om, de aldrig har fundet sted, og alt kan fortsætte som før. Men folkeafstemningerne resulterede i et rungende nej og udgjorde en virkelige tilkendegivelse af lydighedsnægtelse og ulydighed over for EU's krav og politikker og de politiske kræfter, der støtter dem, og det tegner lovende. 
Johannes Blokland (IND/DEM ).
   - Hr. formand, på Det Europæiske Råds møde den 22. marts blev det besluttet at revidere stabilitetspagten. Rådet nåede i den forbindelse til enighed om en ny form for stabilitetspagt, og det er vores håb, at medlemsstaterne denne gang vil holde fast ved den. Jeg har altid anført, at det er til skade for den økonomiske vækst at strække stabilitetspagten, og at det endvidere svækker borgernes tillid til euroen og dermed til Unionen som sådan. Manglende offentliggørelse af ændringen af stabilitetspagten, hvad angår 3 %-grænsen, bidrager ikke til at forbedre tilliden til euroen. Medlemsstaterne får mulighed for at overskride 3 %-grænsen, men indtil nu har Rådet og Kommissionen ikke skabt klarhed over, hvordan den nye aftale vil blive udmøntet i praksis. Hvis 3 %-grænsen kan overskrides, betyder det så, at der bliver fastsat en ny grænse? Jeg beder venligst kommissær Almunia besvare dette påtrængende spørgsmål. 
José Manuel García-Margallo y Marfil (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, vi har ofte talt om stabilitetspagten, og jeg skal forsøge at resumere nogle af de ting, der er blevet sagt.
Min talsmand, hr. Radwan, har sagt noget, som jeg er enig i: Vi slås i tilbagetog. Den pagt, jeg kunne lide, var pagten fra 1996, som CDU's minister Theo Waigel underskrev, og som Deres forgænger, kommissær Solbes, forsvarede. Vi har ikke kunnet opretholde den. Rådet konstaterede, at den blev overtrådt generelt i Europa, og det kunne have gjort to ting: enten kræve, at den blev overholdt, eller eufemistisk gøre den mere fleksibel, og det er lige, hvad det har gjort.
De møder op her for at fortælle os om, hvordan forordningerne skal ændres, for at pagten kan fungere effektivt.
Hvad kunne Parlamentet gøre? Hvad kunne min gruppe gøre?
Vi kunne have lavet ændringsforslag i et forsøg på bringe pagten tilbage til sin oprindelige form. Det har vi ikke gjort, for vi har fulgt hr. Ortegas råd, og vi ønsker ikke at gøre en håbløs indsats, der kun fører til melankoli. Vi har ganske vist stillet nogle ændringsforslag, som hr. Karas har forklaret glimrende. Hensigten er at sørge for, at katastrofen ikke udvikler sig. Vores hensigt er, at De teknisk set anvender den tilfredsstillende med troværdige statistikker, vi ønsker at begrænse vilkårligheden ved at udfylde hullerne i lovgivningen, og endelig ønsker vi, at tilbagetoget ikke bliver en total katastrofe.
Det er blevet sagt her, at det ikke går godt i Europa, og det er sandt. Men når det ikke går godt, skyldes det ikke stabilitetspagten, men den manglende overholdelse af den.
Stabilitetspagten, budgettilbageholdenheden, er i næsten teologisk betydning en dyd, en nødvendig om end utilstrækkelig betingelse for vækst. De reformer, som vi ikke har været i stand til at gennemføre, er også nødvendige, som fru Kauppi har påpeget.
Parlamentet hjælper Dem. Det hjælper Dem med at begrænse regeringernes skønsmargen. Det er op til Dem at sørge for, at dette ikke bliver værre.
Udo Bullmann (PSE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, jeg vil gerne takke hr. Karas og skyggeordførerne i Parlamentet for det lovforslag, som vi forhandler om her. Med udgangspunkt i et godt samarbejde lykkedes det Dem at bringe denne vigtige diskussion ud af en tilsyneladende ideologisk debat og at sikre, at Parlamentet kan medvirke til den hårdt tiltrængte reform af stabilitet- og vækstpagten.
Hvorfor siger jeg "hårdt tiltrængte reform"? Lad os lige tænke tilbage på de økonomiske kendsgerninger. Vi konstruerede en pagt, som udelukkende levede af idéen om at skulle bekæmpe inflationen. Det er et vigtigt mål, som vi nåede i mange medlemsstater i stor udstrækning. Men den var på intet tidspunkt udviklet til en ØMU, hvor der desuden er et presserende behov for makroøkonomisk koordination, og det er der, fordi vi skal have den nødvendige fleksibilitet med henblik på også at kunne reagere passende i en økonomisk cyklus, hvad enten det drejer sig om store eller små samfundsøkonomier.
Prøv engang at sammenligne datasituationen i USA med EU's! Siden 2002 har USA været meget bedre rustet til at reagere på eksterne chokbølger som f.eks. olieprisudviklingen, på 11. september og på krisen på aktiemarkederne. Hvorfor forholder det sig sådan? Fordi den amerikanske centralbank var i stand til at være mere fleksibel, end ECB havde mulighed for. Men det skyldtes imidlertid især, at finanspolitikken havde gjort det, der var nødvendigt i den pågældende konjunkturelle situation.
Vi har brug for en mere fleksibel og bedre koordination af vores finanspolitikker, således at vi kan genoprette tilliden til den europæiske økonomi, men først og fremmest for at sikre vores arbejdspladser.
Werner Langen (PPE-DE ).
   - Hr. formand, indledningsvis vil jeg godt sige hjerteligt tak til ordføreren, hr. Karas. Det lykkedes ham nemlig at formulere et kontroversielt tema på relativt kort tid og således, at der er et bredt flertal i Parlamentet for det.
Det var ikke tale om nogen ideologisk forhandling, hr. Bullmann, men det skete i erkendelse af, at der manglede den politiske vilje til at overholde stabilitets- og vækstpagten fra 1996. Ved den første store generalprøve svigtede de to store lande, Tyskland og Frankrig, totalt, og de blev dengang assisteret af Luxembourg og Grækenland. Denne start forhindrede stabilitets- og vækstpakten i at spille den overordentligt fornuftige rolle, som man oprindelig havde planlagt.
Til syvende og sidst er den nuværende reform den næstbedste løsning, som bruger argumentet om fleksibilitet til at forhindre fremtidige overtrædelser af reglerne. Dermed kritiserer jeg også min egen regering i Tyskland. Den kendsgerning, at man indførte omkostningerne ved den europæiske enhed som et nyt kriterium, åbner døren op på vid gab for vilkårlighed og midler, hvilket i princippet betyder, at det ikke vil være muligt at indføre sanktioner fremover, selv ikke ved overskridelser på 4 % og 5 %. Det anser jeg for at være en kardinalfejl.
I betragtning af Rådets magtfulde og Parlamentets utilstrækkelige rolle i denne sag kunne Kommissionen kun reagere defensivt. Vi har haft mange forhandlinger om dette spørgsmål her i Parlamentet. Derfor er det efter min opfattelse godt, at hr. Karas netop kommer ind på disse punkter i sin betænkning. Større kompetencer til Kommissionen, stop for denne ståen til regnskab for sine gerninger og en stærkere deltagelse fra Parlamentets side - det kan vi blive enige om. Men der er ikke nogen, som vil kunne sige, at denne version af stabilitets- og vækstpagten er fremtidsorienteret, og at den kan bidrage til euroens fremtidige stabilitet. 
Poul Nyrup Rasmussen (PSE ).
   - Hr. kommissær Almunia, kære kolleger. Allerførst vil jeg sige, at jeg synes, det er et overordentligt fornuftigt forløb, som kommissær Almunia har haft, når det gælder stabilitets- og vækstpagten. Det er en fornuftig modernisering. Vi kan helt støtte den. Vi har vel så herefter den gyldne europæiske trekant med tre typer af værktøjer, vi skal have til at fungere sammen. Det ene er stabilitets- og vækstpagten, det andet er Lissabon-processen, og det tredje er "broad economic guidelines", altså de generelle økonomiske retningslinjer.
Når jeg har sagt det, hr. formand, så kan jeg ikke skjule, at vores debat i dag jo også finder sted i lyset af en folkeafstemning i Frankrig og i Nederlandene, som blandt mange andre ting også afspejler et folkeligt krav om en reel dagsorden for Europa. Og denne reelle dagsorden for Europa betyder også, at vi må sige, at vi har forstået, at det, der er brug for i Europa, er denne stabilitets- og vækstpagt, men den skaber jo ikke nye job i sig selv. Den er grundlaget for at igangsætte strukturreformer og samtidig igangsætte makroøkonomiske investeringer. Og det er denne indsats, som fordrer, at de nationale regeringer går med på tankegangen, som vi skal håndtere. Vi har med stabilitets- og vækstpagtens modernisering fået et godt værktøj, men det værktøj skal nu have nogle andre værktøjer på det nationale niveau, som kan skabe de nye arbejdspladser, vi har så hårdt brug for.
Og derfor håber jeg, kommissær Almunia, at denne pagt, som nu er kommet næsten på plads - og jeg er sikker på, at den kommer det - er det første skridt på vejen til en ny reel dagsorden, som i virkeligheden er forudsætningen for at skabe folkelig forståelse for den modernisering af traktaterne, som vi diskuterer så heftigt i disse dage. 
Ivo Strejček (PPE-DE ).
   - Jeg vil, hvis det er muligt, fremkomme med nogle få bemærkninger, selv om jeg repræsenterer den Tjekkiske Republik, som ikke er medlem af euroområdet. Det første, jeg ønsker at sige, er, at hovedårsagen til nejsidens sejr i den franske folkeafstemning for nylig var befolkningens bekymringer vedrørende deres dyre sociale systems fremtid. Frankrig er selvfølgelig medlem af euroområdet og kan derfor ikke tillade sig at overtræde vækst- og stabilitetspagtens regler på lang sigt. Det vil efter min opfattelse skabe spændinger mellem de eksisterende regler og de franske politikeres ønske om at behage store dele af deres hjemlige vælgere.
For det andet står det på kort sigt slet ikke klart, hvor målrettet og frem for alt med hvor stort politisk mod en reform af de offentlige finanser vil blive gennemført. Jeg tænker især på Frankrig, som kun vil kunne bevare kontrollen med sine finanser ved at omstrukturere de offentlige indtægter og udgifter eller med andre ord gennemføre upopulære reformer. 
I Nederlandene er situationen noget anderledes, og det er den tredje bemærkning, jeg ønsker at fremføre. Efter medlemskabet af euroområdet måtte hollænderne opgive deres stærke valuta på meget ugunstige vilkår og med en undervurderet vekselkurs. De savner givet den stærke gylden, som nu ville kunne hjælpe dem med at løse deres problemer med ubetragtelig økonomisk vækst.
For det andet oplever andre af euroområdets nøglemedlemmer, nemlig Italien og Tyskland, problemer med alt for dyre sociale systemer og en fastlåst økonomi, og de kan forvente strukturreformer, der utvivlsomt vil blive hårde.
Det er af afgørende betydning for euroens stabilitet, og jeg mener, hr. Karas' analyse af dette punkt var ret præcis, at stabilitets- og vækstpagtens regler forbliver uændrede, eller at de finder anvendelse på alle lande på ethvert givet tidspunkt. Det er grunden til, at euroområdets lande først bør opfylde de nuværende bestemmelser, der gælder for alle, og først derefter indlede drøftelser om en evt. slækkelse af disse regler. 
Benoît Hamon (PSE ).
   - Hr. formand, når vi nu taler om styring af den europæiske økonomi, kan jeg ikke dy mig for at komme med følgende bemærkning. På få dage har de franske og nederlandske borgeres fælles indsats, som har betydet en tilnærmelse af euroen og dollaren, forbedret de europæiske eksportprodukters konkurrencedygtighed mere effektivt end det, Den Europæiske Centralbank har gjort. Lad mig derfor hilse de europæiske borgeres effektivitet velkommen i stedet for Centralbankens forvisninger.
Rådets afgørelse fra marts om at reformere stabilitetspagten, som De i høj grad har inspireret, hr. kommissær Almunia, går i den rigtige retning. Men den er ikke nok til at forsikre om EU's evne til at vedtage en strategi for et varigt økonomisk opsving. Det er umuligt at adskille drøftelserne om stabilitetspagtens fremtid og dermed om samordningen af den økonomiske politik og budgetpolitikken fra drøftelserne om de finansielle overslag. Hvordan vil De reducere medlemsstaternes underskud, hvis Unionen til gengæld ikke har de budgetmidler, der givet den mulighed for at sikre den sociale samhørighed og relancere den europæiske økonomi?
Personligt tror jeg ikke, at en stram budgetpolitik i medlemsstaterne kombineret med Unionens budgetmæssige træghed gør det muligt at løfte den dobbelte udfordring, som vækst og beskæftigelse er. Lad mig derfor sige, at det er nu, i forbindelse med denne etape, at vi skal tale om at forøge og diversificere Unionens ressourcer, om det så betyder, at vi må ændre traktaterne, for at give Unionen mulighed for at optage de lån og hæve den EU-skat, som den økonomiske og politiske krise, vi befinder os i, nødvendiggør. 
Cristóbal Montoro Romero (PPE-DE ).
   - Hr. formand, tillad, at jeg stiller Parlamentet følgende spørgsmål: Ville vi have haft den aktuelle krise i EU, hvis vi havde haft en stærk økonomisk vækst og stigning i beskæftigelsen, hvis de store europæiske lande tilbød os en anden profil, hvis de fremmede hele EU og bidrog til at skabe ligevægt i verdensøkonomien? Svaret ville givetvis være nej. Der ville være ressourcer, der ville være penge til finansiering af udvidelsen, til EU's udfordringer. Men der er ikke økonomisk vækst, for der er ikke tillid. Og der er ikke tillid, fordi vi ikke er beslutsomme nok, når vi skal udøve de tillidsskabende stabilitetspolitikker.
Det er stabilitetspagtens bidrag. Hr. Almunia, reformen af den kommer på et vanskeligt tidspunkt. Det næste, der trues i EU's krise, er euroen. Derfor skal reformen af stabilitetspagten være den rigtige.
Hr. Karas har udført et glimrende stykke arbejde i forsøget på at afhjælpe et fejlagtigt forslag om stabilitetspagtens grundlæggende indhold.
Hr. Almunia har sagt til os i aften, at Kommissionen er tilfreds med Parlamentets holdning om forbedring af statistikkernes kvalitet og overvågning af gælden. Jeg ville også gerne høre hr. Almunia sige, at han er enig i afgrænsningen af de relevante faktorer, som er ekstremt vigtige, hvis stabilitetspagten ikke skal blive en kasse, der kan rumme alt, hvor vi i den sidste ende tilsidesætter reglerne. Vi er nået dertil, hvor hvert land gør, hvad der passer det for at fremme en politik for budgetstabilitet, der uden en definition af relevante faktorer praktisk talt ville være umulig.
Vi har et eksempel i EU-15: De lande, der har gjort, hvad de skulle på det budgetmæssige område, er de lande, der i dag har økonomisk vækst og beskæftigelse. Der er ingen grund til at søge efter modeller andre steder, vi skal finde de lande i EU og føre de politikker alle sammen.
Manuel António dos Santos (PSE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, borgerne synes at være temmelig enige om, at stabilitets- og vækstpagten og den fælles valuta er de egentlige årsager til den økonomiske og sociale krise, der har ramt Europa. Samtidig forstærker ansvarlige europæiske politikere af næsten alle ideologiske afskygninger den politisk korrekte retorik og fremhæver de store fordele, der er ved en restriktiv afgiftspolitik og ensidig fokus på prisstabilitet.
Denne modsigelse må der gøres noget ved, og dét er den største udfordring, som de europæiske institutioner står over for. Det Europæiske Råd og Kommissionen har for nylig søgt at finde løsninger på dilemmaet, herunder en fornyelse af pagten og de forordninger, som vi her har til behandling. Inden for sine beføjelser gør Europa-Parlamentet alt, hvad det kan, og ordføreren bør da også roses for at have udpeget nogle problemfelter under betegnelser som konstruktionsfejl, statistikkernes pålidelighed, relevante faktorer, fristerne for at rette op på underskud og styrkelse af budgetovervågningen.
Så får vi se, om disse løsninger og kommissærens påskønnelsesværdige indsats i øvrigt får den nødvendige effekt. Pangloss sagde, at vi levede i den bedste af alle verdener, men i 1755 skete det voldsomme jordskælv i Lissabon, der fik så afgørende betydning for de politiske og økonomiske forhold i 1700-tallets Europa. Det bør vi i det mindste tænke over. 
Karsten Friedrich Hoppenstedt (PPE-DE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, i grunden er der ikke mere at sige, men det gælder dog ikke alle og i særdeleshed ikke mig. Jeg vil gerne starte med at takke ordføreren, hr. Karas, hjerteligt. Han fik det bedste ud af den givne situation. Men jeg vil dog tillade mig at komme med et par kommentarer hertil.
Jeg befinder mig her på dette podium for tredje gang for at tale om stabilitetspagten. I 1997 måtte Parlamentet fremføre sin holdning til indførelsen af euroen og til stabilitetspagten, som på daværende tidspunkt var en del heraf. Det gjorde vi gerne, fordi vi var overbeviste om, at stabilitetspagten udgjorde et tillidsgrundlag for borgerne. Denne gang deltager Parlamentet, som ordføreren rigtigt sagde, kun i meget begrænset omfang i proceduren. Konsultation er noget helt andet i min begrebsverden. Valutaspørgsmål er tillidsspørgsmål, og denne tillid er svækket af opblødningen af pagten. De to såkaldte store - ordføreren kalder dem for det "jævnbyrdige makkerskab" - udløste hele opblødningsprocessen, hvilket også blev nævnt tidligere. Det er tydeligt, at store armbevægelser og store omfavninger ikke længere er nok til at overbevise EU-borgerne. De sørgelige rester af Schröders og Eichels politik i Tyskland og Chiracs politik i Frankrig trak euroen ind i hele denne negative debat.
Den betænkning, som ordføreren udarbejdede, er et fortvivlet forsøg på at redde et stykke stabilitetsfilosofi. Det skal være slut med at udvide tillidskrisen endnu mere. Den bedste løsning ville være, hvis hr. Barroso, men også hr. Juncker på vegne af Økofin, ville trække alle ændringer i forbindelse med stabilitetspagten tilbage, hvilket skal ses i lyset af den seneste udvikling.
Szabolcs Fazakas (PSE ).
   - Det er for Ungarn som for alle de nye medlemsstater et nøglekrav at opfylde konvergenskriterierne, og det er i landenes egen interesse. De enkelte lande bør i denne forbindelse tage i betragtning, at det sideløbende med EU-tiltrædelsens generelle positive økonomiske indvirkning også skaber et betydeligt midlertidigt pres på de offentlige budgetter. Der er omkostninger forbundet med at opfylde bidragsforpligtelserne og få de nye institutionelle netværk op at stå, mens væsentlige toldafgifter og andre indtægter samt gennemførelsen af nye og mere fleksible momsbestemmelser har skabt betydelige underskud. Samtidig er det ikke selve budgettet der tilgodeses gennem de projekter, der finansieres af EU, og som er så vigtige for den nationale økonomi, men de lokale myndigheder, institutioner eller virksomheder, de finder anvendelse på. Medfinansieringsbyrden påhviler ikke desto mindre de nationale budgetter. Vi ønsker at blive succesrige medlemmer af en succesrig Union, vi accepterer derfor dette midlertidige pres, men kræver, at der tages hensyn hertil, når man vurderer vores resultater. 
Joaquín Almunia,
    Hr. formand, jeg vil igen takke hr. Karas for hans betænkninger og alle de medlemmer, der har deltaget i debatten, for deres bidrag.
Jeg vil gerne tale om to af bidragene, hvor der er blevet givet udtryk for den fælles valutas, euroens, succes, som det er værd at huske på i disse dage, hvor visse erklæringer synes at sætte spørgsmålstegn ved det indlysende faktum, at euroen har skabt stabilitet, soliditet og historisk lave priser, at euroen har givet os historisk lave renter og styrker os. Det er værd at huske på, for det skal tilføjes, at hvis den stærke fælles valuta - som styrker europæerne både økonomisk og på andre måder - skal fastholdes, kræves der en finanspolitisk ramme og en stabilitets- og vækstpagt som den, der er defineret i traktaten og fastsat bestemmelser for i de forordninger, hvis delvise ændringer Parlamentet debatterer i dag.
Jeg er også enig med de medlemmer, der har reageret på visse analysers pessimisme. Det er rigtigt, at der er økonomiske vanskeligheder, at der er problemer med vækst og beskæftigelse, at borgerne ofte føler, at deres behov ikke bliver opfyldt tilfredsstillende. Men det er også rigtigt, at hvis man ser på os udefra, eller hvis man ser objektivt på de europæiske økonomiers situation, er der også grund til optimisme.
På Europgruppens møde i forgårs redegjorde direktøren for Den Internationale Valutafonds europæiske afdeling for hovedtrækkene i den rapport om økonomien i euroområdet, som den netop har udgivet, og som man kan finde på Den Internationale Valutafonds websted. Han indledte med at sige, at han er overrasket over den overdrevne pessimisme, fordi han under analysen af den europæiske økonomi har konstateret, at betingelserne er til stede for, at den kan genoprettes fuldt ud.
Der er et problem med tillid i nogle af de største europæiske økonomier, og et af målene med reformen af stabilitetspagten er netop at skabe tillid til en nødvendig ramme for finans- og budgetdisciplin og at gøre den troværdig. Derfor er denne reform afbalanceret. Der indføres nogle fleksibilitetsmekanismer, men der indføres også større krav - især i den forebyggende del, der reguleres i forordning (EF) nr. 1466/97. Det er en reform, der kræver mere gennemsigtighed, og derfor har den bidraget til vedtagelsen af beslutninger, som er vigtige for at forbedre kvaliteten af vores statistikker. Desuden vedtog Økofin-Rådet i går på Kommissionens forslag nogle meget vigtige konklusioner om de forbedringer, som man er ved at indføre i det europæiske statistiske system og navnlig i budgetstatistikkerne.
Hvis tilliden skal genoprettes, kræves der også en tydelig forklaring. I mange af Deres kommentarer, mine damer og herrer, har jeg noteret mig en forståelse for, hvad pagten og reformen af den går ud på. I andre har jeg set uvidenhed og manglende kendskab eller i visse tilfælde bare en fortolkning, der ikke svarer til virkeligheden. Man kan ikke beskylde reformen af pagten for bogstaveligt at gentage det, der står i traktaten, for det ville mindske tilliden at handle i modstrid med traktaten. Men at overholde traktaten, at gentage det, der står i traktaten om referenceværdien for det offentlige underskud, om referenceværdien for den offentlige gæld og om alle de faktorer, der skal tages i betragtning - i traktatens artikel 143 fastsættes de relevante faktorer, der skal tages i betragtning ved analyse af en situation med uforholdsmæssigt stort underskud i et land - at overholde traktaten til punkt og prikke, igen omhyggeligt at læse den traktat, der blev vedtaget for at iværksætte Den Økonomiske og Monetære Union, er en af de ting, der har størst betydning for at genoprette tilliden i euroområdet og i hele Den Økonomiske og Monetære Union.
Jeg er i hvert fald overbevist om, at den reform, vi diskuterer i dag - og som forhåbentlig træder i kraft i slutningen af denne måned - overholder reglerne, skaber klarhed og økonomisk fornuft, kræver ligebehandling og vil blive håndhævet stringent, som det blev bevist i går. Og det, den kræver af os alle sammen, er en præcis og fuldstændig forklaring på, hvad den betyder. Dermed hjælper vi de europæiske borgere og det europæiske projekt.
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted torsdag kl. 12.00. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A6-0148/2005) af Vlasto for Udvalget om Industri, Forskning og Energi om "Opfølge strukturændringer: En industripolitik for det udvidede Europa" (2004/2154(INI)).
Dominique Vlasto (PPE-DE ),
   Hr. formand, den betænkning, jeg forelægger Dem her i aften, er en bekræftelse af den genfundne ambition om en industripolitik for det udvidede Europa. Det var en absolut nødvendighed. Men vi skal gå endnu længere. Inden for industripolitikken går alt så hurtigt, og vi skal være endnu hurtigere og gå fra ambition til aktion.
I sidste uge var jeg i Shanghai sammen med delegationen fra byrådet i Marseille. Industrien er rygraden i den kinesiske udvikling. Innovation og nye teknologier er den industrielle udviklings vektorer, og den økonomiske vækst i landet er konstant. Man bliver rent ud sagt næsten svimmel af dette samfunds dynamik. Jeg ønsker naturligvis ikke en kinesisk inspireret udviklingsmodel for EU. Til gengæld så jeg gerne, at Europa fik tildelt midler til at rivalisere med de økonomiske kæmper, som USA, Kina, Indien og endnu andre er.
Vores udfordring skal således frem for alt bestå i konkurrencedygtighed via innovation, investering i forskning, knowhow og viden. Kommissionen og næstformand Verheugen stiller en lang række forslag, som går i den retning. Det, vi nu venter på, er, at disse forslag bliver en politisk realitet, og det er i dette perspektiv, vi skal behandle denne betænkning og dens indhold. 
Vi mener først og fremmest, at en politik skal omfatte mål, der giver den mening, f.eks. udvikling af et stærkt europæisk industrielt grundlag, forøgelse af beskæftigelsen, særlig hos de unge, europæiske erhvervsdrivende, der går i spidsen, og som kan formidle EU's varemærke . Men den europæiske industripolitik skal også henvende sig til samtlige virksomheder og være en integreret del af Lissabon-strategien. Kommissionen holder fast ved en sektorspecifik tilgang. Det vækker grund til tilfredshed hos os, for det er vigtigt, at en del af industripolitikken gennemføres under hensyntagen til hver enkelt sektors særpræg. En effektiv politik skal imidlertid også tage hensyn til virksomhedernes art, for kun 1 % af de europæiske virksomheder er store industrikoncerner, mens det er millioner af andre små og mellemstore virksomheder, der udgør den europæiske industrisektor. Kommissionen skal gøre en reel indsats for, at de små virksomheder bliver omfattet af dens politikker.
Et andet aspekt, det er vigtigt at medtage, er den territoriale dimension. Industrien har en tiltrækningskraft på de andre økonomiske aktiviteter, der betyder, at dens placering er en udviklingsmulighed for mange regioner. Strukturfondene skal derfor støtte den industrielle udvikling, men også være et instrument til støtte for omstillingen i områder, hvor der sker virksomhedsflytninger. Vi skal komme med en specifik løsning på dette problem med virksomhedsflytninger, evaluere de udsatte sektorer, foregribe virksomhedsflytningerne og støtte omstillingen i de berørte områder. Derudover skal der tages højde for forskellene mellem de 25 EU-medlemsstater.
Endelig mener vi, at enhver politik skal være baseret på en klar og effektiv metode, og det er særdeles rigtigt, hr. næstformand, for Deres forpligtelse til bedre lovgivning. Vi forventer en metode til forenkling af lovgivningen, som tager højde for den kumulative virkning af lovgivningen på den enkelte sektor. Vi håber på en metode, der kan anvendes til at udføre konsekvensundersøgelser af de nye lovbestemmelser, som tager højde for SMV'erne, og som især gør det muligt at vurdere svarene på Kommissionens høringer. Jeg skal tilføje, at Parlamentet og Rådet også skal gøre en indsats på området, og at de bør deltage aktivt i virkeliggørelsen af målsætningen om bedre lovgivning.
Hr. næstformand, De har uden tvivl kunnet konstatere, at vores forventninger er høje. De afhænger til dels af resultatet af forhandlingerne om de finansielle overslag for en lang række industripolitiske instrumenter og af vores evne til at bruge de allerede til rådighed stående instrumenter, såsom konkurrencepolitik, uddannelse, tildeling af statsstøtte og handelspolitik. Jeg håber, at Parlamentet kan være med til at løfte denne udfordring. 
Günther Verheugen,
    Hr. formand, mine damer og herrer, den betænkning, som vi forhandler om her i dag, er fuldt ud på linje med Kommissionen overbevisninger og den politik, som vi fører, og derfor er jeg yderst taknemmelig for Parlamentets støtte.
For det første var det nødvendigt at sikre, at industripolitik igen blev anset for en politisk opgave. Vi måtte præcisere, at Europa ikke kan klare sig uden en stærk og effektiv industriel base, og at det er en misforståelse at tro, at vi vil kunne leve alene af tjenesteydelser. Det har man allerede opnået.
For det andet handler det om at sikre, at den europæiske industri på sigt vedbliver med at være konkurrencedygtig i en global konkurrence, som bliver hårdere og hårdere. Det er hovedindholdet i den nye strategi for vækst og beskæftigelse, som Kommissionen fremlagde, og som Parlamentet stemte for med stort flertal. Her handler det først og fremmest om at forbedre vores innovationsevne. Den europæiske industri kan kun overleve globalt og skabe vækst og arbejdspladser, hvis betegnelsen symboliserer et førsteklasses produkt. Vi kan ikke konkurrere på lavere sociale standarder, lavere miljøstandarder eller lavere lønninger, men derimod udelukkende på effektivitet, kvalitet og teknologiske fremskridt.
For det tredje skal vi grundigt analysere, hvor vores industri har strukturelle problemer. Jeg vil om kort tid fremlægge en meddelelse, hvor den industrielle sektor i Europa analyseres meget nøjagtigt, og hvor vi forklarer, hvilke skridt der er nødvendige for at forbedre den europæiske industri konkurrencemuligheder. Enhver kan se, at bilindustriens problemer ikke er de samme som den kemiske industris, tekstilindustriens eller maskinindustriens.
Jeg er ordføreren meget taknemmelig for, at hun pointerede problemet med de små og mellemstore virksomheder. Det er efter min opfattelse kernen i vores bestræbelser. Den europæiske økonomi lever af 25 millioner små og mellemstore virksomheders fleksibilitet og innovationsevne. Vi bør altid være os den kendsgerning bevidst, at nye arbejdspladser i Europa skabes i denne sektor - og kun i denne sektor.
Den høje produktivitetstigning i den europæiske industri vil betyde, at der i de kommende år ikke vil blive skabt nogen nye arbejdspladser i industrien. Det er udelukkende de små og mellemstore virksomheder, som skaber nye arbejdspladser, og derfor skal vi hjælpe dem med at overvinde deres strukturelle problemer, og det indebærer adgang til risikovillig kapital, adgang til viden og kunnen og innovation samt forbedrede rammebetingelser, især mindre bureaukratisk belastning af disse små og mellemstore virksomheder.
Den reguleringstæthed, som vi har opnået på mange områder i Europa, er simpelthen for meget for de små og mellemstore virksomheder. Derfor vil jeg godt komme med en melding her i dag, som er møntet på Parlamentet. Kommissionen tager projektet "bedre retsskabelse" yderst alvorligt. Hertil hører ikke kun, at vi forbedrer lovgivningens kvalitet, men også at vi vil sige nej langt hyppigere i fremtiden.
Vi vil sige nej, hvis der kommer krav fra medlemsstaternes rækker om reguleringer, som ikke er nødvendige, og vi vil også sige nej, hvis der fra Parlamentet - og det er desværre ofte tilfældet - kommer et krav om reguleringer, som vi ikke har brug for, og at Parlamentet herefter kritisererer Kommissionen, fordi den regulerer for meget. Kommissionen vil optræde i en helt ny rolle her. Vi vil sige nej, når det handler om at sætte overregulering i gang, og vi vil se, hvordan den europæiske offentlighed reagerer herpå. Jeg er spændt på det, og jeg håber på Deres medvirken heri.
En sund selvregulering på lovgivningsområdet er det, som borgerne forlanger af os i øjeblikket. Det er også det, som vores økonomi har brug for med henblik på at forbedre vores vækst- og investeringspotentiale. 
Romana Jordan Cizelj,
   Små og mellemstore virksomheder (SMV) har i forhold til store virksomheder særlige behov for konkurrencemæssig udvikling, og der bør tages særlig hensyn hertil ved udarbejdelsen af de forskellige politikker. Industripolitikken bør ikke være en undtagelse, eftersom videnbaseret industriel udvikling ikke er forbeholdt store virksomheder. Større finansielle midler til forskning giver f.eks. stadig ingen garanti for flere nyskabelser, og vi har derfor brug for den foretagsomhed, SMV'erne repræsenterer.
De små og mellemstore virksomheder udgør ikke blot den drivende kraft bag den økonomiske vækst. Vi må være klar over, at de også repræsenterer en mulighed for EU i politisk forstand. De er også bærere af et politisk budskab, eftersom afvisningen af forfatningstraktaten i Frankrig og Nederlandene bl.a. er en følge af, at Europas befolkning ikke føler de direkte følger af de europæiske institutioners arbejde og beslutninger.
Noget tilsvarende gælder også for SMV'erne, som ikke selv har tilstrækkelige ressourcer til at udnytte de fordele, EU tilbyder. I betænkningen støtter Europa-Parlamentet derfor i særdeleshed de institutionelle foranstaltninger, der styrker SMV'ernes nyskabende kapacitet. Vi går ind for, at EU skal prioritere indbyrdes forbundne processer såsom forskning, uddannelse og ophævelse af administrative krav, som i dag udgør særlige hindringer for, at de små og mellemstore virksomheder kan udnytte de muligheder, EU tilbyder.
Vi har, hr. kommissær, under udarbejdelsen af betænkningen haft et meget engageret samarbejde med flere medlemmer fra de nye medlemsstater. Vi er nemlig klar over, at industripolitikken kan udgøre en mulighed for både de geografisk større gamle medlemsstater, hvor betingelserne for at udvikle industrielle sværvægtere er til stede, og for de nye medlemsstater, som med deres dynamiske sektorer med nyskabende SMV'er repræsenterer grundlaget for høj økonomisk vækst og forbedring af Europas konkurrencedygtighed på lang sigt. 
Joan Calabuig Rull,
   Hr. formand, hr. kommissær, flere vurderinger viser, at usikkerhed, navnlig hvad angår beskæftigelse og social beskyttelse, har været en vigtig årsag til, at mange borgere har forkastet forfatningstraktaten i Frankrig og Nederlandene.
Efter at ordet industripolitik har været forsvundet i mange år, dukker det nu op igen, og det skal vi være glade for, for borgerne vil få mere stabile og bedre lønnede job, når vi fremmer en stærk industrisektor. Det er på den måde, man bidrager til at øge tilliden til det europæiske projekt.
I Kommissionens meddelelse er der en integreret tilgang, der omfatter forenkling og harmonisering af lovgivningen for at styrke det indre marked og en satsning på F[amp]U og på nødvendigheden af at fremme dens overførsel til virksomhederne. Harmoniseringen bør imidlertid også have en finansiel side.
Den europæiske industristruktur består af forskellige sektorer, fra luftfartsindustrien til tekstilindustrien, og de kræver specifikke svar. Sektoranalyser vil skabe et bedre samarbejde mellem industrien, Kommissionen og medlemsstaterne, som kan skabe nye muligheder.
Små og mellemstore virksomheder udgør 90 % af den europæiske industri og kræver særlig opmærksomhed, hvad angår adgang til finansiering og overførsel af forskning. Virksomhedsflytninger er af og til uundgåelige, og vi må forberede os på de forandringer.
Med det formål skal der udvikles en dialog, som omfatter administrationen og de sociale og økonomiske aktører og tager hensyn til de forsknings- og innovationsinstrumenter, der er til rådighed. Omstruktureringer skal naturligvis ledsages af en tilpasningsfond.
Til sidst vil jeg lykønske Kommissionen, for den har foreslået instrumenter, der er hensigtsmæssige for at styrke den europæiske konkurrenceevne, og den har gjort det inden for rammerne af Lissabon-strategien. Men hvis vi ønsker, at borgerne opfatter Unionens politikker som et instrument til at gøre fremskridt med og ikke som en trussel, må vi opretholde ligevægten mellem de tre søjler i denne strategi, dvs. den økonomiske søjle, den sociale søjle og miljøsøjlen.
Marcin Libicki,
   Hr. formand, det har været mig en fornøjelse at lytte til det, fru Vlasto og kommissær Verheugen har haft at sige. Jeg skal ikke kommentere det, der er blevet sagt her i Parlamentet i dag, men føler mig dog kaldet til at kommentere det, der er skrevet i betænkningen. Desværre må jeg sige, at det på ingen måde vil fremme en sund konkurrence, som er den frie økonomis hovedhjørnesten. I stedet er det gennemsyret af interventionistisk ideologi.
Punkt 1 har følgende ordlyd: "(Europa-Parlamentet) der glæder sig over, at Kommissionen har besluttet at prioritere industripolitikken på den europæiske dagsorden". Jeg må bede Parlamentet huske på, at der ikke findes prioriteringer i en fri økonomi. Samfundets behov dikterer alt, hvad der er nødvendigt i en sådan økonomi, og det frie marked fortæller os, hvad disse behov er. At diskutere prioriteringer for økonomien er ensbetydende med at tilsidesætte økonomien som helhed.
I punkt 2 hedder det, at "(Europa-Parlamentet støtter) fremme af en målrettet industripolitik". Jeg må med behørig respekt gøre opmærksom på, at hvis det er nødvendigt at sige, at et givet aspekt af økonomien bør være målrettet, må jeg sige, at vi har bevæget os i en meget uheldig retning. Det vil, når alt kommer til alt, indebære, at vi allerede betragter frihed som en ikke-afgørende faktor i økonomien, og en fri økonomi er grundlaget for succes.
I punkt 5 hedder det, og jeg citerer: "den sociale dialog bør bidrage til at få identificeret de mest effektive sektorer". Jeg skal erindre Parlamentet om, at en vurdering af, hvorvidt noget fungerer godt, eller om virksomhedslederne tilegner sig det sunde frie markeds principper for hurtigt, ikke hører under den sociale dialog.
Hvis vi går videre til punkt 6, står der, at "(Europa-Parlamentet) ønsker at kvinder opfordres til at uddanne sig til en erhvervskarriere". Mine damer og herrer, det er en grov krænkelse af de feministiske idealer. Det tjener ikke noget formål at tilskynde kvinder til at få en uddannelse med henblik på en karriere i industrien, eftersom de vil finde job i en hvilken som helst sektor, hvis de ønsker det. Jeg kan ikke se nogen grund til, at kvinder absolut skal arbejde med trykluftsbor.
I punkt 12 hedder det, at "EU's industripolitik bør føre til en afbalanceret udvikling, hvor den sociale samhørighed bevares". Jeg må erindre Parlamentet om, at det er den forkerte vej at tage, hvis vi ønsker at opnå konkurrencedygtighed og succes. For 130 år siden sagde den daværende britiske premierminister, at økonomernes job var at forhindre regeringen i at skade økonomien. Dengang havde briterne den hurtigste udvikling i verden.
Jeg har ikke mange forhåbninger om, at Kommissionen vil følge mit råd, men om ikke andet opfordrer jeg den til at tage mine kommentarer til efterretning. 
Leopold Józef Rutowicz (NI ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil påpege, at refrænet om fremme af Europas konkurrencedygtighed er blevet gentaget til det ulidelige i mange år. Det er på tide at gøre det klart, at virkeliggørelsen af en global økonomi er et ekstremt vanskeligt, men også afgørende, mål. Det fører os til en række konklusioner, hvoraf den vigtigste er, at der bør opstilles præcise og detaljerede gennemførelsesplaner og tidsfrister for alle områder og foranstaltninger.
Eftersom vi kun har begrænsede midler til rådighed, er det vigtigt at beslutte, hvilke mål og prioriteringer vi skal fokusere på, f.eks. udvikling af små og mellemstore virksomheder i den globale økonomi, og samtidig bevare miljøbeskyttelsen og jobsikkerheden. Vi bør især prioritere programmer til fordel for videnskab og forskning og uddannelsesforanstaltninger inden for de nye teknologier og nye generationer af produkter og tjenesteydelser såvel som produktivitet, potentielle besparelser og adgang til forskning for små og mellemstore virksomheder. 
Ján Hudacký (PPE-DE ).
   - Jeg vil først og fremmest takke ordføreren for hendes udmærkede arbejde med denne afbalancerede betænkning. Lissabon-strategien opstiller klart behovet for at forbedre den europæiske industris konkurrencedygtighed som et prioriteret område for EU. Jeg må dog erindre kommissæren om, vi også bør tage følgende aspekter i betragtning, hvis vi skal nå dette mål.
For det første bør unødvendig administration og bureaukrati inden for EU fjernes. De europæiske institutioner bør reducere og forenkle lovgivningen vedrørende virksomheder inden for den industrielle sektor, især små og mellemstore virksomheder. National lovgivning bør spille hovedrollen, mens EU's industripolitik bør begrænses til kun at omfatte den nødvendige samordning og harmonisering.
For det andet bør der lægges vægt på støtte til og fremme af små og mellemstore virksomheder inden for den industrielle sektor. De små og mellemstore virksomheder har klart bevist, at de er fleksible, hvilket er en forudsætning for at opnå tilstrækkelig og varig konkurrencedygtighed både i Europa og på det globale marked. Det er grunden til, at jeg ikke helt kan tilslutte mig en politik, der går ud på at støtte de nationale vindere. En tilgang, hvor man støtter et lille antal store, dominerende virksomheder, ville beslaglægge betydelige midler fra EU-budgettet og sandsynligvis være i modstrid med princippet om sund konkurrence, derimod ville vi ikke have nogen garanti for, at det ville få en positiv indvirkning på sådanne selskabers konkurrencedygtighed.
For det tredje har små og mellemstore virksomheder inden for den industrielle sektor behov for fornyet tilskyndelse til yderligere teknologisk udvikling, forskning og nyskabelse. De planlagte programmer såsom det syvende rammeprogram, rammeprogrammet til fordel for konkurrencedygtighed og nyskabelse og flere andre bør dog gøres lettere tilgængelige for de små og mellemstore virksomheder, end tilfældet er i dag. Der bør endvidere tildeles flere strukturmidler til de mindre udviklede regioner og de nye medlemsstater, så de bliver i stand til at opbygge passende tekniske infrastrukturer og således forbedre deres industrielle grundlag. 
Adam Gierek (PSE ).
   - Hr. formand, Vlasto-betænkningen indeholder modne og afbalancerede overvejelser, der markerer en ny fase i debatten om Europas industripolitik, som i øjeblikket befinder sig i en krise. Samtidig giver borgerne udtryk for irrationel frygt og frustrationer som i forbindelse med folkeafstemningerne i Frankrig og Nederlandene.
Udflytning er blevet et vilkår. Selv om der anføres vægtige økonomiske begrundelser for dette fænomen, er der ingen tvivl om, at det er skadeligt for vores samfund. Når vi drøfter udflytningsproblematikken, bør vi altid huske på, at denne term dækker flere forskellige forhold, herunder både flytning inden for EU, hvilket indebærer fordele i form af positiv synergi, og flytning til lande uden for EU, hvilket kun indebærer ulemper.
Det, EU har brug for, er et homogent marked for varer og tjenesteydelser, som er yderst konkurrencedygtigt globalt og meget nyskabende. Der er to måder at fremme konkurrencedygtighed på. Den første er simple mekanismer, der begrænser fordelene ved den såkaldte europæiske sociale model, og den anden er komplekse mekanismer baseret på intellektuel og social kapital, der tjener som grundlag for organisatorisk, teknologisk, teknisk og markedsmæssig fornyelse.
Europa burde følge eksemplerne fra Japan og Europa i slutningen af 1960'erne ved at sikre en tilbageflytning eller med andre ord bringe produktionsaktiviteterne og kapitalen tilbage til det fælles europæiske marked. En sådan tilbageflytning er yderst nødvendig for at beskytte den intellektuelle ejendomsret, hjælpe Europa til at genvinde sin førerposition inden for knowhow, skabe arbejdspladser og fremme den europæiske kapitals konkurrencedygtighed.
Det er alt sammen muligt, men kræver, at Europa vrister sig ud af stagnationens greb og skaber en vækst i BNP på mindst nogle procentpoint. Der findes flere metoder, der utvivlsomt vil fremme en tilbageflytning. Stik imod opfattelsen hos dem, der kun betragter den legendariske polske blikkenslager eller murer med frygt og frustration, er der bl.a. tale om en fuldstændig liberalisering af kommercielle tjenesteydelser, som de polske socialdemokrater forsvarer. Der er også tale om etablering af industrielle poler omkring centre for nyskabelse og indførelse af princippet om, at alle offentlige indkøb bør foretages inden for Europa grænser. Sidstnævnte kræver, at der udarbejdes et nyt EU-direktiv herom. 
Małgorzata Handzlik (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne takke fru Vlasto for denne betænkning. Den har stor betydning for mig, eftersom jeg i mange år selv har drevet en virksomhed inden for SMV-sektoren. De erfaringer, jeg gjorde mig på dette område, betyder, at jeg kan anlægge en konkret tilgang til spørgsmålet om europæisk konkurrencedygtighed og SMV-sektoren.
Jeg er overbevist om, at den europæiske økonomi har et akut behov for virkelig konkurrence og udvikling af større forståelse for økonomiske spørgsmål hos Europas borgere. Den første af disse opgaver er nedfældet i Lissabon-strategien som en af EU's hovedmålsætninger, der bl.a. skal tjene til at ophæve de økonomiske forskelle mellem de gamle og de nye medlemsstater. Virksomheder fra de nye medlemsstater og især disse landes SMV'er, som er både fleksible og let tilpasser sig skiftende betingelser, udgør et betydeligt økonomisk udviklingspotentiale i Europa. Flere betingelser skal dog være opfyldt, før dette potentiale kan udnyttes. En forudsætning er bl.a., at vi fjerner hindringerne for det indre marked, som der i øjeblikket er ca. 90 af, skaber et gunstigere miljø for nystartede SMV'ere og lader lønningerne være afhængige af arbejdskraftens produktivitet og effektivitet.
Jeg tror, at beskæftigelsen vil stige, hvis vi skaber et klima, der fremmer udviklingen af SMV'er, og hvis vi forenkler og fornyer lovgivningen. Liberaliseringen af markedet for tjenesteydelser vil tjene som en yderligere katalysator for økonomisk vækst i Europa og også udgøre en kilde til nye job. Derudover tror jeg, at offentlighedens kendskab til økonomiske spørgsmål bør forbedres. Folk vil først holde op med at frygte forandringer og erkende, at de er nødvendige for at forbedre deres livskvalitet, i det øjeblik de kan forstå de økonomiske mekanismer, der påvirker deres tilværelse.
Udviklingen af en videnbaseret økonomi er det eneste middel til at forbedre den europæiske økonomis konkurrencedygtighed. Det betyder investering i forskning, udvikling og virksomhedsbaseret nyskabelse, eftersom SMV'ernes udvikling kun vil kunne opnås i kølvandet på sådanne investeringer. Der er derfor behov for uddannelsessystemer, der afspejler arbejdsmarkedets behov, og for, at offentligheden tager tanken om livslang læring til sig.
Denne betænkning kan meget vel få afgørende betydning for den europæiske økonomis udvikling og skabelsen af en virkelig fri konkurrence. Jeg vil derfor stemme for den og foreslår, at SMV'erne anerkendes som økonomiens drivende kraft. 
Pier Antonio Panzeri (PSE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, det, som vi drøfter nu, er særlig vigtigt på et tidspunkt som dette, hvor en stor del af Europa befinder sig i en situation med økonomiske og sociale vanskeligheder. Disse vanskeligheder underminerer EU's konkurrenceevne og viser USA's og Japans produktivitetsforspring, et lavt investerings-, forsknings- og udviklingsniveau, et lavt innovationsniveau, navnlig på det højteknologiske område, og en flytning af forskningsaktiviteterne. Vi er nødt til at gøre noget ved alt dette. Vi har flere gange sagt, at det skal gøres ved at sætte gang i Lissabon-strategien, men denne strategi vil fortsat være virkningsløs og dø hen, hvis ikke vi foretager seriøse og kraftige investeringer i industripolitikken.
Hr. kommissær, jeg må sige, at rammeprogrammet for innovation og konkurrenceevne stadig ikke lever op til forventningerne. Det ligner en opsummering af noget, som allerede eksisterer, men vi har tværtimod brug for væsentlige nyskabelser. Vi hørte her i aften, at De vil fremlægge en ny meddelelse, og vi håber, at den indeholder de påkrævede nyskabelser. Det er nødvendigt at træffe beslutninger, når det gælder den generelle økonomiske politik, gennemførelsen af det indre marked og politikkerne for en reform af den offentlige forvaltning, skattesystemet og infrastrukturen. Herudover skal vi dog også arbejde på en styringsplan, som giver alle de eksisterende institutionsniveauer mulighed for at samarbejde på en kooperativ måde. Vi skal være bevidste om, at det er nødvendigt at investere i sektorpolitikker og horisontale politikker for at fremme de små og mellemstore virksomheder, som udgør en betydelig del af virksomhederne i EU.
Endelig skal vi opbygge og udvide de såkaldte gode cirkler, nemlig universiteter, industridistrikter og forskningslaboratorier. Her tænker jeg på de "rugekasser" for innovation, som er af afgørende betydning for industripolitikken. Vi skal med ændre ord ændre hastighed - og det skal vi gøre hurtigst muligt - hvis vi ønsker, at Europa skal blive et mere konkurrencedygtigt og dynamisk område, hvilket længe har været vores målsætning. 
Werner Langen (PPE-DE ).
   - Hr. formand, ordføreren, fru Vlasto, opnåede meget bred tilslutning i Industriudvalget. Hun belyste hvert hjørne heraf, men den tændende gnist mangler, ligesom i så mange andre af de ting, som vi vedtager her. Jeg er fuldstændig enig med hr. Libicki, når han siger, at den lovgivningsmæssige ramme stadig har brug for et grundigt serviceeftersyn. Derfor vil denne betænkning til min store beklagelse ikke have den effekt, som den egentlig fortjener.
Hr. Verheugen sagde, at Kommissionen med henblik på gennemførelsen af en bedre retsskabelse vil sige hyppigere nej i fremtiden, specielt til Parlamentet og medlemsstaterne. Han glemte at nævne Kommissionen. De kan starte her med at gennemgå de forslag, som ikke er blevet gennemført i 15 år, og det kan passende ske ved at implementere konkurrenceevne i forbrugerbeskyttelse og miljøbeskyttelse i selve Kommissionen. Det er rigeligt til at starte med, og efter min mening skal enhver europæisk foranstaltning, som kommissionsformanden engang foreslog, bestå tre test: omkostningstesten, konkurrenceevnetesten og subsidiaritetstesten. På det punkt er jeg enig med hr. Hudacký. Han sagde nemlig, at der ikke skulle ske nogen regulering inden for nationalstaternes kompetenceområder. 
Det spørgsmål, som melder sig nu, er, om Europa vil vælge konkurrence eller afskærmning. Virker det øgede konkurrencemæssige pres som et fitnessprogram for Europas økonomi, eller befinder gamle Europa sig for længst på den økonomiske sidelinje? Udfordringerne er enorme. Jeg er overbevist om, at Kerneeuropa er for mæt til den internationale konkurrence og derfor vælger afskærmning og nedgang. Det er her, vi skal starte. Europa er under konkurrencemæssigt pres fra oven og fra neden. På den ene side er vi for dyre, og på den anden side er vi ikke produktive nok til, at vi har råd til de høje omkostninger. Det vil kun blive forbedret med de nytilkomne samfundsøkonomier. De nye medlemsstater giver os denne konkurrence. Det er det vigtigste, som udvidelsen bringer med sig, dvs. mere konkurrence og dermed også en fornuftig industripolitik. Det er det, som vi har hårdt brug for, og ikke flere europæiske programmer, som ikke fører nogen vegne, og som i sidste ende tilslører den lovgivningsmæssige ramme. 
John Attard-Montalto (PSE ).
   - Hr. formand, jeg tror på tre ting: den europæiske økonomi, europæisk industri og dennes evne til at være konkurrencedygtig.
Men desværre hylder vi ofte idéen om konkurrencedygtighed, samtidig med at vi støtter initiativer, der udhuler den. F.eks. har kommissæren med rette fremhævet, at vi undertiden synes at have for mange regler, og at dette forøger bureaukratiet og produktionsomkostningerne. Sommetider er vi ikke opmærksomme på, at vi udhuler konkurrencedygtigheden med vores egne idéer og vores egen lovgivning. For nylig har vi sænket tærskelen i direktivet om arbejdstid. Det er helt klart noget, der er paradoksalt i forhold til konkurrencedygtighed.
Undertiden taler vi om investeringer i teknologiske fornyelser, og vi er afhængige af et partnerskab mellem den private og den offentlige sektor. Det er den måde, argumentet fremlægges på. Europa er ikke en ideel model for et sådant partnerskab. Vi prøver at begrænse forskningen på basis af vage moralske spørgsmål.
Endelig er der, lige så vel som man tilskynder til yderligere investeringer i fornyelse og forskning, en tendens, der går imod patenter. Vi må forstå, at vi må vælge, hvad vi vil prioritere.
Othmar Karas (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, først vil jeg gerne takke for denne vedkendelse af de små og mellemstore virksomheders betydning for arbejdspladserne og konkurrenceevnen i EU, hvilket er et forfriskende element i konkurrencepolitikken og i de industripolitiske forhandlinger. Denne vedkendelse under dagens forhandlinger viser også, at ethvert forsøg på at spille industripolitikken ud mod SMV-politikken er forkert, skadelig og i strid med realiteterne. Vi har brug for industrielle flagskibe for at være konkurrencedygtige globalt, og vi har brug for grupper, der består af små og mellemstore virksomheder og de industrielle flagskibe, således at de små og mellemstore virksomheder kan få impulser fra industriens konkurrencedygtighed.
Jeg er enig med Dem, når De siger nej til mere regulering. Men vi skal samtidig sige nej til tendenserne hen imod mere nationalisering, nej til tendenserne hen imod antieffektivitet, nej til tendenserne hen imod modløshed, nej til tendenserne hen imod populisme, nej til lovændringer, nej til antiindustrialisme og ja til mere effektivitet, ja til det indre marked, ja til de fire friheder, som hr. Langen var inde på. Udvidelsen styrker det indre marked. Det indre marked styrker konkurrenceevnen, hvilket også betyder et ja til tjenesteydelsesdirektivet. Det betyder imidlertid også et stærkere engagement i skattepolitikken. Det betyder et stærkere engagement i forbindelse med det finansielle perspektiv for forskning, uddannelse, vækst og beskæftigelse samt virksomhedsgrundlæggelser.
For mig betyder dette naturligvis også, at vi skal fremme de bedste, således at vi kan være noget for de svage. Middelmådigheden skal drives ud af Europa. Den nye form for nationalisering i vores tanker skal drives ud af vores politik. Skyldplaceringen mellem nationalstat og Europa skal uddrives for at muliggøre denne konkurrenceevne, denne innovation, denne forskning og denne vilje til at opnå mere gennem effektivitet. Her håber jeg, at dagens forhandlinger og meldinger vil blive efterfulgt af handling, for kun på den måde vil vi kunne opnå en ny dynamik i EU. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A6-0104/2005) af Adamou for Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om begrænsning af markedsføring og anvendelse af visse polycykliske aromatiske kulbrinter i blødgøringsmidler til gummi og i dæk (27. ændring af Rådets direktiv 76/769/EØF) (KOM(2004)0098 - C5-0081/2004 - 2004/0036(COD)). 
Günther Verheugen,
    Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil gerne takke medlemmerne af Parlamentet for, at de beskæftiger sig med denne vigtige, men også yderst tekniske problemstilling, og for, at de foreslog konstruktive ændringer.
I virkeligheden skal vi på alle mulige måder bestræbe os på at reducere emissionen af såkaldte polycykliske aromatiske kulbrinter med henblik på at beskytte sundheden og miljøet. Disse polycykliske aromatiske kulbrinter er grupperet som kræftfremkaldende, mutagene og reprotoksiske stoffer. I henhold til UNECE-protokollen betragtes de også som svært nedbrydelige organiske skadestoffer.
Disse særlige kulbrinter indgår imidlertid som bestanddele i strækolier, som anvendes i forbindelse med fremstillingen af dæk, hvilket forårsager problemer for sundheden og miljøet. Det er årsagen til, at Kommissionen foreslog, at der skulle indføres harmoniserede begrænsninger i markedsføringen og anvendelsen af olier, som indeholder disse PAH'er, samt af dæk, som indeholder sådanne olier.
Kommissionsforslaget vil sikre, at det indre marked for dæk bliver bevaret, og at nationale foranstaltninger, som skaber handelshindringer for den frie bevægelighed for varer, undgås. Industrien er i gang med at udvikle alternativer til de stoffer, hvis anvendelse skal begrænses. For at industrien skal have den fornødne tid til at tilpasse sig til de nye standarder, som fastsættes i dette direktiv, foreslog Kommissionen en rimelig overgangsperiode til gennemførelse af direktivet.
I den forbindelse fremlagde Parlamentet og Rådet en bæredygtig kompromispakke med ændringer vedrørende den senere gennemførelse af foranstaltninger, testkrav og annullering af unødvendige undtagelser for bestemte sektorer. Kommissionen støtter disse ændringsforslag. Jeg vil gerne opfordre Parlamentet til at vedtage forslaget ved førstebehandling sammen med ændringsforslagene, som er en del af denne kompromispakke. Dette vil vise de europæiske institutioners vilje og evne til at omgås sådanne problemer uden ugrundet ophold. 
Adamos Adamou (GUE/NGL ),
   Hr. formand, fru næstformand, vi drøfter i dag den 27. ændring af direktiv 76/769 om begrænsning af markedsføring og anvendelse af visse polycykliske aromatiske kulbrinter i blødgøringsmidler til gummi og i dæk.
Det er en vigtig udvikling, hvis man tager i betragtning, at den europæiske dækindustri producerer omkring 300 millioner dæk om året og bruger 250.000 t blødgøringsmidler til gummi, som inkorporeres i gummimassen og forbliver i det gummi, der anvendes til det endelige dæk. Disse blødgøringsmidler indeholder visse mængder polycykliske aromatiske kulbrinter, der er klassificeret som kræftfremkaldende, mutagene og reprotoksiske stoffer såvel som persistente organiske miljøgifte.
Jeg vil indledningsvis takke Kommissionen for at have taget initiativ til at udvide bilag 1 til direktiv 76/769 med polycykliske aromatiske kulbrinter til bildæk. Jeg mener, det er et rigtig godt forslag. Jeg har taget udgangspunkt i beskyttelsen af den offentlige sundhed og miljøet såvel som den offentlige sikkerhed og behovet for et velfungerende indre marked. Jeg har konsulteret både Kommissionen og Rådet såvel som bil- og olieindustrien og ikke-statslige organisationer og bestræbt mig på at udarbejde en afbalanceret betænkning, som blev ændret i overensstemmelse hermed i Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed.
De emner, vi især beskæftigede os med, var længden af overgangsperioden inden direktivets iværksættelse, metoden til måling af giftige stoffer og undtagelser fra direktivet.
Efter at have konsulteret Rådet og i samarbejde med skyggeordførerne udarbejdede vi en ændringsforslagspakke, som de fleste politiske grupper har støttet.
Jeg har, som De kan se, anbefalet de stillede ændringsforslag, således at denne sag uhindret kan afsluttes ved førstebehandlingen.
Nærmere bestemt har vi, hvad angår den overgangsperiode, der skønnes nødvendig for at udvikle nye dæktyper med blødgøringsmidler, der kun indeholder den minimale mængde af de stoffer, vi her beskæftiger os med, foreslået, at den forlænges til 1. januar 2010. Det skal i denne forbindelse bemærkes, at vi af miljømæssige hensyn valgte at bruge den fremstillingsdato, der er angivet på selve dækket. Vores begrundelse herfor er, at destruktionen af de dæk, der fortsat findes på lagrene, også er skadelig - måske endnu mere skadelig - for miljøet, og at vi selvsagt også giver industrien mulighed for at få afsat disse lagre.
Den europæiske sammenslutning af dækproducenter har skriftligt forsikret os om, at den kan anvende direktivets kriterier på alle dæktyper, herunder dæk til bilvæddeløb, fly og særlige køretøjer og klassiske biler uden fare for passagerernes sikkerhed. Vi foreslår derfor, at der ikke indrømmes undtagelser fra direktivets bestemmelser.
I dag modtog jeg tre telefaxer med protester over, at vi ikke havde indrømmet undtagelser. Jeg har talt med alle tre afsendere, som, efter min redegørelse for kompromisforslaget, øjensynlig var enige med mig. En enkelt undskyldte endog sin manglende viden.
Hvad angår metoderne til påvisning og definition af polycykliske aromatiske kulbrinter, foreslog Kommissionen at begrænse mængden af benzo()pyren, det stof, der i givet fald skulle tjene som markør for hele gruppen, til 1 mg/kg eller nedbringe indholdet af alle de opførte PAH'er til højst 10 mg/kg.
Industrien har tidligere brugt IP 346-metoden udviklet af Institute of Petroleum til påvisning af indholdet af PAC-dimethylsulfoxid-ekstrakt, som ikke må overstige 3 %. Vi har foreslået at indføje denne metode, fordi det er den, der traditionelt er blevet brugt. Så meget om blødgøringsmidler. Hvad angår indholdet af disse midler i bildæk, er der udviklet en ISO 21416-metode til påvisning af sådanne blødgøringsmidler i dæk, og det foreslås derfor, at den defineres i direktivet som en tilføjelse til Kommissionens forslag.
Endelig vedrører det sidste ændringsforslag nye slidbaner til dæk, som ikke omhandles i Kommissionens forslag. Slidbaner, der pålægges gamle dæk, må ikke markedsføres, hvis indholdet af blødgøringsmidler til gummi overstiger de anførte grænseværdier.
Jeg vil afslutningsvis takke begge skyggeordførere for deres udmærkede samarbejde og Miljøudvalgets sekretariatspersonale samt Rådet for dets konstruktive forslag og samarbejde, som har gjort det muligt for os at afslutte behandlingen af dette spørgsmål ved førstebehandlingen. 
Robert Sturdy,
   Hr. formand, jeg håber, kommissæren er færdig med at få alle til at lire samme tekst af, hvori de siger, at de har styr på bildæksfabrikanterne. Det er klart, at det har han ikke, da han ikke hører efter, hvad vi siger.
Jeg komplimenterer ordføreren for hans betænkning. Det var en vanskelig og meget teknisk betænkning, der krævede en vis dygtighed. Jeg vil også gerne komplimentere dækfabrikanterne, for i årenes løb har de forbedret færdselssikkerheden, tilgængeligheden af dæk og også dækkenes slidbaner og vejgreb. Det er derfor, jeg ved, at min medordfører havde et lille problem med årstallet 2010. Jeg ved, at han ønskede at holde fast ved det oprindelige kommissionsforslag om 2009, men at en række dæk ikke kunne ændres inden det tidspunkt, og det er grunden til, at vi valgte årstallet på dækket. Jeg er glad over at høre, at han er enig.
Det er godt, at Kommissionen og Rådet har accepteret dette, for vi har fremlagt en kompromispakke, som de kan tilslutte sig. Særlig i det nuværende klima efter den franske og nederlandske afstemning synes folk ofte at se Rådet og Kommissionen - i særdeleshed Kommissionen - som fjernt fra Parlamentet, det eneste demokratisk valgte organ, der repræsenterer vælgerne.
Hr. Adamou har med rette nævnt bilag I, og jeg er ham taknemmelig for at gennemgå alle de tekniske detaljer vedrørende noget, vi er helt enige i. Denne betænkning er en triumf for Parlamentet, og jeg er meget glad for, at vi har fremlagt en kompromispakke. Jeg er bare ked af, at kommissæren ikke kan høre, hvad vi siger, og har alt for travlt med at lægge ord i munden på folk. 
Marios Matsakis,
   Hr. formand, jeg ønsker også at takke ordføreren for hans udmærkede arbejde. Han har omhyggeligt gennemført høringer og taget hensyn til de synspunkter, der er blevet fremsat fra alle de væsentligste aktører. Derudover vil jeg rose de frugtbare bestræbelser og den effektive metode, der er anvendt til at skabe fuldstændigt og ægte samarbejde mellem skyggeordførerne for alle de væsentligste politiske grupper. Det har ført til, at vi har fundet frem til en kompromispakke med ændringsforslag, der synes at være blevet vidt og bredt accepteret af de fleste grupper i Parlamentet og af Rådet og Kommissionen.
Med hensyn til indholdet i direktivet med kompromisændringsforslagene, vil det i vid udstrækning opfylde de tilsigtede mål, dvs. så hurtigt som det er praktisk muligt at opnå en reduktion af udledningen af kræftfremkaldende dækaffald i miljøet til et acceptabelt niveau ved at begrænse markedsføringen og anvendelsen af polycyklisk aromatisk kulbrinterige blødgøringsmidler til gummi samt dæk. Det kan gøres ved at harmonisere reglerne om markedsføring og anvendelse af blødgøringsmidler til gummi samt dæk med disse giftige stoffer, hvorved vi kan bevare og forbedre betingelserne, og funktionen af det indre marked, samtidig med at vi sikrer os en høj grad af sundheds- og miljøbeskyttelse.
Endelig bør det nævnes, at der desværre har været et par direkte og indirekte forsøg fra nogle transatlantiske dækfabrikanters side på at manipulere og afspore effektivitetsbestemmelsen i direktivet. Det tjener ordføreren og skyggeordførerne til ære, at logikken og en sans for at bevare EU's høje sikkerheds- og effektivitetsnormer vandt, og at sådanne forsøg heldigvis mislykkedes.
Det er et godt eksempel, der klart viser, at enhed og sund fornuft altid kan beskytte os mod den -holdning, som undertiden fremføres af nogle få industrifolk og politikere fra USA.
Afslutningsvis vil jeg stærkt tilskynde Dem til at stemme for pakken med kompromisændringsforlag, som er blevet forelagt for Dem sammen med hr. Adamous betænkning.
Johannes Blokland,
   Hr. formand, jeg vil også gerne lykønske ordføreren med det kompromis, der er opnået. Når de fleste politiske grupper tillige med Kommissionen, Rådet og industrien i alt væsentligt er enige, må det tilskrives det grundige arbejde, hr. Adamou har udført.
I går blev jeg, og tilsyneladende også andre, kontaktet af en producent af dæk til fly, som oplyste, at det ikke ville være muligt for ham at overholde tidsfristen i 2010 på grund af de omfattende test og sikkerhedskrav, der er gældende for dæk til fly. Jeg formoder, at ordføreren og kommissæren også er blevet kontaktet, og jeg vil gerne vide, om indvendingerne har reel betydning.
Jeg vil også gerne vide, hvad kommissæren mener herom, og om producenterne af dæk til fly nu kan opfylde de krav, der følger af kompromispakken. Det var mit indtryk fra de kontakter, jeg har haft i det seneste halve år, at det skulle kunne lade sig gøre, men jeg er meget interesseret i at høre Deres reaktion herpå. 
Eija-Riitta Korhola (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg ønsker at takke ordføreren for det arbejde, han har udført til fordel for Kommissionens forslag, og det udmærkede kompromis, han har foreslået. Eftersom Kommissionens linje i vid udstrækning er acceptabel, bør Parlamentet støtte den uden at udvande den væsentligt.
Det lovgivningsmæssige forslag, vi drøfter, er en naturlig følge af det direktivforslag, Parlamentet behandlede under den foregående valgperiode, og hvori der blev opstillet grænse- og referenceværdier for urenheder i luften og PAH'er for 1996. Eftersom vi nu træffer afgørelse om opstilling af en passende tidsramme og grænseværdier for PAH-emissioner for den resterende del af miljøet, står vi over for en omfattende opgave. Der er PAH'er overalt, og de forekommer som flerkomponentblandinger. I internationale toksikologiske evalueringer er flere kræftfremkaldende forbindelser blevet påvist blandt PAH'erne. PAH'er er ikke vandopløselige, de kumuleres i fødekæden, og de genoptages i kulstofkredsløbet, når de udledes i miljøet, og forårsager således varig skade i naturen. Følgelig bør vi støtte indførelsen af fælles testprocedurer, så vi kan bringe emissionerne under kontrol hurtigst muligt.
Der er nu i lang tid blevet arbejdet med at udvikle og afprøve dæk, og de første dæk, der indeholder mindre farlige blødgøringsmidler, er allerede på markedet. Den trafik, som dækkene anvendes i, og grænseværdierne for de blødgøringsmidler, vi nu ønsker at regulere, er i sig selv problematiske ud fra et økologisk synspunkt. Emissioner fra trafikken er en af de mest almindelige og værste kilder til udbredelse af PAH'er i den luft, vi indånder. Det er især dækfragmenter, der afgiver store mængder af disse forbindelser i form af små partikler, der frigives i miljøet.
Et særligt problem i forbindelse med dæk og blødgøringsmidler er benzopyren, som desværre meget ofte anvendes i disse produkter. Denne PAH er det bedst kendte og mest kræftfremkaldende stof. Vi bør nu opstille bæredygtige grænseværdier, som kan nedbringe udledningerne af benzopyren i miljøet til et minimum, samtidig med at vi anerkender, at det er nødvendigt at bruge blødgøringsmidler i dækindustrien. 
Holger Krahmer (ALDE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, polycykliske aromatiske kulbrinter er farlige stoffer, som finder anvendelse i forbindelse med fremstillingen af dæk til forskellige køretøjer. På grund af deres toksicitet drøfter vi i dag begrænsninger i anvendelsen heraf.
Vi har et kompromis foran os, som formodentlig vil blive vedtaget med stort flertal i morgen, og det glæder mig, hvis vi netop undgår ideologiske forhandlinger om tekniske spørgsmål, og hvis vi om kort tid vil kunne vedtage slanke direktiver. Ikke desto mindre overså vi et par små, men alligevel væsentlige aspekter. Formålet med et ændringsforslag, som jeg var med til at stille, og som oprindelig blev vedtaget i Miljøudvalget, var at opnå en fristforlængelse indtil 2012 for nogle meget nødvendige tekniske applikationer. Det drejede sig her om undtagelser for pansrede køretøjer, brand- og redningskøretøjer samt andre specialkøretøjer. Antallet af applikationer er ekstremt lille, og skaderne på miljøet er ubetydelige.
Den oprindelige undtagelse for flydæk, som var tidsubegrænset, blev begravet samtidig med kompromispakken. Med hensyn hertil er Parlamentet i færd med at træffe en uansvarlig beslutning. I lufttrafikken bevæger vi os i fysiske grænseområder. Derfor skal der ikke gås på kompromis med sikkerhedsaspektet, og det skal have førsteprioritet frem for miljømæssige aspekter. Industrien kan ikke garantere, at vi vil have alternativer til rådighed fra 2010 og frem, som opfylder de specifikke og ekstremt krævende sikkerhedsstandarder for flydæk.
Jeg forstår ikke, hvordan Rådet kunne lade dette aspekt fuldstændig ude af betragtning, især da Det Europæiske Agentur for Flysikkerhed ikke blev konsulteret, og fordi der heller ikke blev foretaget nogen konsekvensvurdering. Jeg går ikke ind for mere bureaukrati, men på så sikkerhedsfølsomt et område som lufttrafikken burde man have været væsentlig mere opmærksom på risiciene, da dette er tilfældet i forbindelse med anden lovgivning på miljøområdet, hvor vi endog ofte skyder over målet.
Hr. Verheugen, jeg modtog et brev fra den europæiske cockpitforening, der repræsenterer 34.000 piloter i Europa, og som udtrykte stor bekymring over det. Det vil jeg gerne fremhæve, fordi piloterne med sikkerhed ikke er under mistanke for at bedrive lobbyisme. Jeg spørger Dem derfor, om De er vidende om dette problem. I mine øjne er kompromispakken uacceptabel, hvis der ikke bliver taget højde for dette aspekt. 
Kathy Sinnott (IND/DEM ).
   - Hr. formand, for 20 år siden advarede en fremstående patolog om, at hun aldrig havde undersøgt en cancer, som ikke indeholdt kemikalier fra benzen-familien i de aktive kræftceller. Cancer er blevet den nye sorte død. I middelalderen blev halvdelen af Europas befolkning tilintetgjort. De kendte ikke kilden til de bylder, der truede dem, og kunne ikke standse dem på deres dødbringende vej.
Der er ingen undskyldning for os. Vi ved, hvor benzener og andre polycykliske aromatiske kulbrinter kommer fra. Vi laver dæk af dem, men vi skaber dem også, når vi afbrænder affald. Den irske regering insisterer på, at der skal oprettes et netværk af affaldsforbrændere, nogle til giftigt affald i mit land, hvilket vil føre til en eksplosion af PAH'er i vores vand, vores luft, vores jord, vores planter og i cellerne hos de irske borgere, hvor benzenen og dioxinerne kan sprede ødelæggelse. Lad os straks koncentrere os om den store risiko ved PAH'er fra kilder såsom affaldsforbrændere, særlig når de brænder dæk, der indeholder PAH'er. 
Günther Verheugen,
    Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil godt starte med at tage stilling til spørgsmålene fra hr. Blokland og hr. Krahmer, som begge omhandlede det samme problem, nemlig spørgsmålet om, hvorvidt det i forbindelse med flydæk er garanteret, at kravene bliver opfyldt indtil 2010.
Hr. Blokland spurgte, om jeg var blevet kontaktet af dækproducenter, og det spørgsmål må jeg svare nej til. Det ville jeg heller ikke have rådet nogen dækproducenter til at gøre. For de havde fået det samme svar, som jeg giver Dem nu her. Kommissionen undersøgte problemet omhyggeligt, og vi er i besiddelse af en formel erklæring fra de europæiske dækproducenter om, at dette direktivs tekniske krav i forbindelse med flydæk bliver opfyldt indtil 2010. Det er således også svaret til hr. Krahmer, hvis bekymringer for flysikkerheden jeg fuldt og helt deler. Men jeg mener, at dækproducenterne er noget mere kompetente end piloterne, når det drejer sig om dækkenes sammensætning.
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er mundtlig forespørgsel (B6-0242/2005) af Gargani for Retsudvalget til Kommissionen om forordning om EF-patenter og tilknyttet lovgivning.
Klaus-Heiner Lehne (PPE-DE ),
   Hr. formand, jeg vil gerne undskylde hr. Gargani, som jeg repræsenterer her. Han måtte tage hjem til Italien på grund af et presserende familieanliggende. Da vi imidlertid er meget pressede her i dag, agter jeg ikke at tale i de næste otte minutter. Det mener jeg ikke, at dette emne kræver. Jeg vil derfor fatte mig i korthed med hensyn til formålet med dette spørgsmål.
For nogle måneder siden sad vi koordinatorer i Retsudvalget og overvejede, om det set i lyset af den kendsgerning, at vi har problemer med en hel række lovforslag, som vedrører de intellektuelle ejendomsrettigheder - jeg udtrykker det noget modereret her - ikke ville være ganske hensigtsmæssigt, hvis vi tager dette spørgsmål op igen som parlament og benytter os af lejligheden til at drøfte dette med Kommissionen - og måske også med Rådet på et senere tidspunkt - endnu en gang.
Der kan slet ikke herske nogen tvivl om, at det har afgørende betydning for den europæiske økonomi, at vi får et fælles EU-patent på sigt. Jeg husker vores beslutninger med hensyn til Lissabon-processen. Jeg husker de beslutningsforslag, som vi vedtog i den forbindelse, og de foregående års initiativer. Vi har altid haft - på tværs af grupperne - den opfattelse, at EU-patentet også har en særlig position inden for rammerne af Lissabon-processen, og at det har central betydning, hvis vi skal kunne garantere den europæiske industris konkurrenceevne i forhold til andre industriregioner i verden.
Jeg vil ikke dølge den kendsgerning, at nogle af os - og især jeg selv - er særdeles bekymrede over den måde, hvorpå tingene udvikler sig i Rådet. Vi ved, at Rådet overvejer at udarbejde et EU-patent, som skal oversættes til alle officielle sprog i EU. Det kan imidlertid ikke gennemføres i øjeblikket, fordi det kræver enstemmighed, og alle medlemsstater har endnu ikke givet deres samtykke hertil. Et sådant patent ville være ekstremt dyrt. Det ville ikke være konkurrencedygtigt, og det ville heller ikke, når det først en gang er der, kunne transformeres tilbage til et "normalt" patent. Enhver ved, at det er engelsk, som spiller den absolute hovedrolle i teknikkens verden samt i forbindelse med patenttildeling, og at oversættelserne til alle andre sprog i princippet er fuldstændig overflødige, og at de ikke fører til noget, men kun koster penge.
Når man først har skabt et sådant sprogregime, vil man aldrig kunne slippe af med det. Det er den erfaring, som man har gjort sig i EU, og det er også det scenario, som man normalt laver lovgivning ud fra i sådanne spørgsmål. På den baggrund er jeg meget bekymret over, om vi kan få og i sidste ende også får et patent, som reelt kan opfylde de specifikationer, som vi fastsatte, hvilket også omfatter Lissabon-processen.
Dertil kommer, at et ekstremt dyrt patent i sidste instans vil medføre, at de mellemstore virksomheder vil blive diskrimineret, fordi de få store virksomheder, som findes - og det vil ikke kun være de europæiske, men først og fremmest ikke-europæiske virksomheder - vil anmelde deres patenter i henhold til dette nye EU-patent med gyldighed i hele Fællesskabet, mens de små og mellemstore virksomheder - og det er immervæk 70 % eller flere af alle patentindehavere - ikke vil have råd til dette på grund af udgifterne hertil. De vil således være henvist til små og dårlige nationale patenter og bestemmelser i henhold til den europæiske patentaftale. Dette andenklasses samfund på det patentretlige område kan ikke være det, som vi ønsker at opnå i EU.
Set i lyset af de facto-blokaden i Rådet og risikoen for - hvis blokaden ophæves - at der ville dukke et dårligt patent, en dårlig patentforordning op, lyder spørgsmålet altså: Hvad påtænker Kommissionen - som jo har initiativretten og initiativmonopolet - at gennemføre af mulige nye initiativer for at få gang i disse ting igen og måske alligevel nå Lissabon-resolutionernes ambitiøse mål om et EU-patent.
Det andet emne, som bekymrer os, og som spillede en væsentlig rolle på daværende tidspunkt i betænkningen af vores kollega fra De Grønne, fru Echerer fra Østrig, er spørgsmålet om forvaltningsselskaberne. I den forrige lovgivningsperiode beskæftigede vi os på forskellig vis med forvaltningsselskaberne i Retsudvalget, både i direktiver, hvor disse spillede en rolle, og i Echerer-initiativbetænkningen. Vi nåede mere eller mindre enstemmigt frem til det resultat, at det er nødvendigt i forbindelse med anerkendelsen af forvaltningsselskaberne med hensyn til disse selskabers beslutningsprocesser og gebyrstrukturer. Formålet hermed er at opnå en større gennemsigtighed, der er til gavn for både brugerne og indehaveren af disse intellektuelle ejendomsrettigheder.
Vi ved, at der finder overvejelser sted i Kommissionen, og at der allerede har været eller vil blive gennemført en konsekvensvurdering med henblik på - hvilket Kommissionen også meddelte i sit lovgivningsprogram - at stille et konkret lovforslag i løbet af indeværende år. Jeg hører nu også fra Kommissionen, at spørgsmålet stadig står åbent om, hvorvidt det skal være en anbefaling, eller om det i givet fald skal være et direktiv. Det ville glæde mig, hvis Kommissionen ville informere os om, hvad der egentlig sker i den henseende.
Vi ved dog, at det "marked", som det handler om her, ikke har den samme størrelsesorden som i andre sager, men det har imidlertid også betydning for udviklingen af det indre marked, at vi afklarer dette spørgsmål, sørger for en rimelig gennemsigtighed i denne sektor og måske også tager initiativer med henblik på at lette den grænseoverskridende anvendelse af ophavsrettigheder. Der er nu omsider aktiviteter og overvejelser, som går i den retning. Det ville interessere os at høre, hvad Kommissionen påtænker at gøre i den forbindelse. 
Charlie McCreevy,
   Hr. formand, de væsentligste tilbageværende problemer, der indtil nu har forhindret optagelsen af Rådets fælles politiske holdning af marts 2003 i den endelige tekst til Fællesskabets patentforordning, drejede sig om tidsfristen for at finde oversættelser af påstandene i patenterne og den juridiske virkning heraf. Man har i Rådet og på bilateralt niveau gjort sig anstrengelser for at få afgjort disse ting. Til trods for væsentlig enighed mellem medlemsstaterne om dette spørgsmål under det irske formandskab har ingen af de løsninger, der har været drøftet, vundet enstemmig støtte.
Kommissionen har allerede investeret en masse tid og anstrengelser i arbejdet med denne sag. Jeg er parat til at gøre endnu et forsøg på at nå frem til en aftale om Fællesskabets patenter i fremtiden, men jeg vil kun gøre det, når jeg tror, at betingelserne er gunstige. Men parallelt med Kommissionens arbejde på denne sag har vi også brug for, at alle de, der støtter fællesskabspatentet, udtaler sig stærkt for dette initiativ.
Med hensyn til den kollektive forvaltning af copyright er mine tjenestemænd i øjeblikket ved at foretage en grundig undersøgelse af virkningerne som forberedelse til et muligt fællesskabsinitiativ. Det generelle mål med et sådant initiativ vil være at sikre en mere gennemskuelig og effektiv forvaltning af de kollektive rettigheder i Europa, på tværs af grænserne. Det skulle give kommercielle brugere, tv- og radiofolk, webcastere og andre udbydere af tjenester på internettet bedre adgang til informationer om rækkevidden af den repertoirelicens og de betingelser og satser, der skal anvendes. En mere gennemskuelig forvaltning af copyright i hele EU bør hjælpe med til at stimulere større anvendelse af indholdet af copyright, der støtter udviklingen af nye fordelagtige tjenester og den teknologi, der benyttes for at stille sådanne tjenester til rådighed.
Initiativet vil tage højde for en høring af interesserede parter og for anbefalingen i den betænkning, der blev skrevet af et tidligere medlem af Parlamentet, fru Echerer, om kollektiv forvaltning af copyright og dermed forbundne rettigheder. Der er intet, der blokerer lovgivningsprocessen på dette område.
Hvad angår et forøget samarbejde, vil enhver støtte fra Kommissionen til et sådant initiativ inden for industrielle og intellektuelle rettigheder afhænge af dets virkning på økonomien og samfundet, og den værdi, det tilfører, sammenlignet med den nuværende situation. Desuden må man tage hensyn til juridiske aspekter såsom dem, der opstår på grund af omfanget af den nuværende fællesskabskompetence. 
Manuel Medina Ortega,
   Hr. formand, Retsudvalgets spørgsmål omfatter to aspekter. Det første er det sproglige, som kommissær McCreevy har talt om, og jeg vil gerne påpege, at tingene måske ikke er helt så enkle, som min kollega, hr. Lehne, gav udtryk for.
Ud over at et sprog, som næsten har monopol, er teknologisk dominerende, blev andre sprog anerkendt i den europæiske patentkonvention, og Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked, som har hjemsted i Alicante, anerkender også andre sprog. Jeg har indtryk af, at det er muligt, at visse sprog op til et bestemt niveau kan opnå en vis anerkendelse afhængigt af udnyttelsen af patenter på de sprog og de nationale patentkontorers funktion. Derfor mener jeg, at spørgsmålet skal afklares, og at Kommissionen, som hr. Lehne sagde, uden tvivl kunne bidrage til at finde en løsning, der kan hjælpe os ud af denne blindgyde.
Hvad angår det andet aspekt om kollektive forvaltningsselskaber, kan det frygtes, at et radikalt forslag fra Kommissionen i stil med Bolkestein-direktivet om total liberalisering ender med at fjerne enhver mulighed for effektiv beskyttelse af de intellektuelle ejendomsrettigheder. For øjeblikket har vi en række nationale systemer til beskyttelse af de intellektuelle ejendomsrettigheder, og en simpel liberalisering kunne føre til, at ophavsmændene mister deres beskyttelse. Erstatningen af et system med en række nationale markeder, som er forholdsvis godt beskyttede af deres nationale forvaltningsorganer, med et system, hvor der ikke var nogen form for beskyttelse, kunne altså bringe ophavsmænd, designere og opfindere i en vanskelig situation.
Derfor vil jeg blot anmode Kommissionen om, når den udarbejder dette forslag, ikke at begå den samme fejl som ved Bolkestein-forslaget, der som bekendt har været en af de ting, som er blevet udnyttet til at argumentere imod vedtagelsen af den europæiske forfatning under folkeafstemningerne, men at forsøge at skabe et system, der forener behovet for harmonisering på dette område med beskyttelsen af den grundlæggende tjenesteydelse, som beskyttelsen af de intellektuelle ejendomsrettigheder og af kunstneriske og litterære frembringelser er.
Eva Lichtenberger,
   Hr. formand, forhandlingene om EF-patentet er ikke uvæsentlige for den europæiske økonomi. Dog er der én effekt, som ikke må undervurderes. Så længe patenter er så dyre, som de er i øjeblikket, er der meget af det nødvendige beskyttelsesformål, som ikke kan opnås, og det kan ske, at patenter i realiteten blokerer for innovationen i stedet for at fremme den. Hvis vi imidlertid kigger over på den anden side, kan vi konstatere, at nødvendigheden og plejen af mangfoldigheden er dybt forankret i beslutningsprocesserne, men også i hovederne på europæerne, og at det næppe bare sådan lige vil lykkes os at springe over denne forhindring. Derfor mener jeg, at vi i Parlamentet skal tage særligt hensyn til problemet med de små og mellemstore virksomheder. Hr. kommissær, jeg har kun hørt meget lidt fra Deres side om dette tema, for netop det hører ind under den konkurrenceevne, som har et presserende behov for vores støtte. I øjeblikket befinder vi os således i en uholdbar situation.
Det gælder naturligvis også for spørgsmålet om ophavsrettigheder. Jeg vil gerne understrege, at den hidtidige fremgangsmåde i forhold til beskyttelsen af de intellektuelle ejendomsrettigheder, især inden for kunst - den udøvende kunst, dvs. musik osv. - på internettet og set i lyset af alt det, der har været af forandringer, ikke længere er tilstrækkelig. Folk siger også, at man ikke kan kriminalisere en hel generation, som downloader alt muligt fra internettet, men ikke er bevidst om det uretmæssige heri. Desuden er vi forpligtet til at trække en skarp grænse til patentering af software, for med det uklare forhold mellem den europæiske patentaftale og de nationale retspraksisser står vi over for en problematisk situation her, og det gælder i særdeleshed for de små og mellemstore virksomheder.
Ilda Figueiredo,
   Hr. formand, det er klart, at vi bør være særdeles opmærksomme på spørgsmålet om EF-patenter og tilknyttet lovgivning, så vi undgår at opstille hindringer for innovation og skade de små og mellemstore virksomheder.
Vi mener ikke, at der bør indføres et EF-patent for enhver pris, når det også kan bringe de små og mellemstore landes interesser i fare, hvad angår både sprogordningen og de nationale institutters og patentbureauers rolle. Dertil kommer naturligvis vores bekymringer om evt. patentering på afgørende områder som liv, naturarv, software, lægemidler osv., der ofte kun er til fordel for multinationale virksomheder. Med hensyn til sprogordningen, som her er blevet nævnt, mener vi ikke, at det er rimeligt, at der kun skal benyttes visse sprog, da det er i modstrid med princippet om ikke-forskelsbehandling mellem virksomheder, ligesom det kan medføre, at der opstår et egentligt direktorium af de vigtigste sprog, som kan skabe præcedens for fremtiden og bringe brugen af alle sprog i fare.
Vi mener derfor, at det bedste forsvar for alle landenes mikrovirksomheder og små og mellemstore virksomheder er at opretholde princippet om ikke-forskelsbehandling mellem lande og virksomheder også i henseende til sprogordningen. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.

