Løsningsmodeller for indførelse af en europæisk aftaleret for forbrugerne og erhvervslivet (kortfattet forelæggelse) 
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning af Diana Wallis for Retsudvalget om løsningsmodeller for indførelse af en europæisk aftaleret for forbrugerne og erhvervslivet.
Diana Wallis
Hr. formand! Vi har talt om europæisk aftaleret i over ti år. Nu er tiden inde til at handle, og hvis der nogensinde har været et tidspunkt, hvor det indre marked har haft brug for et skub i form af yderligere transaktioner, så er det nu.
Retsudvalget går ind for et valgfrit instrument, en ny EU-aftalelov for alle borgere og virksomheder. Vi mener, at det ville kunne hjælpe. Men vi har sagt, at der vil være strenge kriterier for næste skridt. Der skal være en høj grad af forbrugerbeskyttelse, højere end i mange af vores medlemsstater. Den skal være let og brugervenlig for SMV'er. Den skal give dem et æreskendemærke med henblik på gennemførelse af deres forretninger under denne valgfrie aftale, og det må ikke ske på bekostning af national lov.
Processen skal være evidensbaseret, effektevalueret og med fuld parlamentarisk inddragelse, og på det grundlag er tiden som sagt ikke længere inde til at tale, og vi må gøre fremskridt. Der er dem, der er nervøse og siger, lad os blot bruge tanken om en værktøjskasse. Må jeg sige til dem, der har denne opfattelse, at de skal være meget forsigtige, for jeg har mistanke om, at en værktøjskasse uden et valgfrit instrument potentielt rent faktisk vil gribe endnu mere ind i national lovgivning end en værktøjskasse med et valgfrit instrument, der er frivilligt, respekterer parternes uafhængighed og ikke skader den nationale lovgivning.
Lad os, efterhånden som vi gør fremskridt, se noget, der medfører forebyggende retfærdighed for EU-borgere og små virksomheder. Det giver os virkelig et instrument, der betyder retfærdighed for vækst. Ikke mere snak, lad os nu komme videre.
Raffaele Baldassarre
(IT) Hr. formand, fru kommissær! Allerførst vil jeg gerne lykønske ordføreren, fru Wallis, med hendes arbejde og indholdet af hendes betænkning, som jeg er helt enig i.
Jeg mener, at kun et valgfrit instrument, der vedtages ved hjælp af en forordning, i tilstrækkelig grad kan opfylde målene med hele reformen af den europæiske aftalelovgivning. Desuden bør et valgfrit instrument hverken harmonisere eller erstatte national aftalelovgivning, men snarere fungere parallelt med den som et alternativ instrument, der giver de kontraherende parter valgfrihed.
Derfor er jeg ikke enig i de forlag, der er blevet fremsat af dem, som foretrækker at begrænse dette instruments anvendelsesområde, så det kun gælder e-handelsaftaler, da dette ville skabe en kunstig og først og fremmest unødvendig sondring mellem onlinetransaktioner og direkte personlige transaktioner.
Det er vores opgave som lovgivere ikke at begrænse forordningens retlige karakter på grundlag af spekulation eller markedsprognoser, men i stedet garantere retssikkerhed og fastsætte grundlaget for et fælles juridisk sprog på handelsområdet.
Evelyn Regner
(DE) Hr. formand, kommissær Reding! Visionen om en europæisk aftaleret er helt klart en dejlig vision. I sidste ende skal den dog medføre noget positivt for de europæiske borgere, ellers er tanken om en europæisk aftaleret ganske enkelt kunst for kunstens skyld. Hvorfor starter betænkningen med de mest sårbare parter her, nemlig forbrugerne? Nøgleelementet i fru Wallis' betænkning, henstillingen om det valgfrie instrument, er et urimeligt krav til forbrugerne for at sige det mildt. Det er forvirrende for dem, og rent praktisk vil det aldrig være forbrugerne selv, som er i stand til at afgøre, hvilket lands aftaleret, der i sidste ende bruges, men snarere deres modparter i spørgsmålet, navnlig de store virksomheder.
Under alle omstændigheder er tiden ikke inde til at sige, at det valgfrie instrument er det sidst ord i spørgsmålet, vi bør snarere se nærmere på de øvrige muligheder også - den værktøjskasse, der blev nævnt, og aftalemodellerne.
Jaroslav Paška
(SK) Hr. formand! Jeg vil gerne takke fru Wallis for hendes modige bidrag. Jeg har ingen idé om, hvordan det vil udvikle sig, men vi er naturligvis nødt til at garantere de europæiske borgere, de europæiske detailhandlende og de europæiske forbrugere, at de nyder godt af ens regler, så de kan købe, sælge og dermed indgå forretninger på grundlag af de samme regler.
I lyset af den komplekse europæiske lovgivning og nationale lovgivning er et enkelt valgfrit system, der vil kunne gennemføres i hele EU, et tiltrækkende perspektiv, men det er sandsynligvis et Sisyfosarbejde, da vi helt klart begrænses af forskellige retssystemer, protester fra de juridiske erhverv og kompetencespørgsmål. Jeg frygter, at det vil være meget vanskeligt at etablere, men lad os give det en chance og se, hvad der sker.
Zuzana Roithová
(CS) Hr. formand, fru kommissær! Selv om frivillig aftaleret kan give anledning til juridiske problemer med hensyn til gennemførelsen af den, er det en måde at slippe af med forskellige aftaleretlige systemer på, da de er årsagen til, at mange af forbrugernes grænseoverskridende indkøb slår fejl. Det skønnes, at det gælder 60 % af dem. Desværre står iværksættere over for en række andre faldgruber. Det er ikke kun aftaleretten, der ikke er fuldt harmoniseret, men også forbrugerlovgivningen. Der er betydelige forskelle på afgiftsordninger og regnskabsstandarder. Betalinger giver ofte anledning til ekstra bankgebyrer, og den grænseoverskridende brug af digitalt indhold blokeres ofte på grund af licenser. Desuden kunne forbrugerne i 10 medlemsstater ikke finde hjemlige tilbud på mindst halvdelen af de 100 testede produkter, mens forbrugerne i 13 medlemsstater fandt, at de grænseoverskridende pristilbud var mindst 10 % lavere end i deres eget land. Jeg støtter derfor forslaget om udstedelse af juridisk bindende standardiserede frivillige aftaler oversat til alle sprog. Samtidig vil jeg gerne opfordre Kommissionen til at spille en mere aktiv rolle i løsningen af de presserende udestående spørgsmål for at sætte en stopper for fragmenteringen af det indre marked.
Viviane Reding
Hr. formand! Også jeg vil gerne takke ordføreren, fru Wallis, og Hans-Peter Mayer og Sirpa Pietikäinen for det fremragende arbejde med dette dokument.
Det står helt klart, at der er behov for at sætte skub i det indre marked i kølvandet på den globale økonomiske krise. Vi har brug for det indre marked, hvis vi ønsker vækst, jobskabelse og innovation. Hvordan ser situationen ud i øjeblikket? Kun en ud af fire virksomheder handler på tværs af grænserne, og dem, der gør, begrænser deres transaktioner til blot nogle få medlemsstater. Dette betyder, at de går glip af muligheden for at benytte det indre marked.
Hvad er konsekvenserne for forbrugerne? De høster heller ikke fordelene af det indre marked. Mange grænseoverskridende ordrer - helt op til 61 % af ordrerne på online markedet - fuldføres derfor ikke. Det betyder, at vi har et indre marked, der ikke fungerer hverken for virksomhederne eller for forbrugerne. Det er årsagen til, at Kommissionen har lanceret en høring om de politiske muligheder inden for aftaleret, som Parlamentet fremsætter sin holdning til i dag.
Vi har set, at det indre markeds mangler til dels skyldes forskellene mellem medlemsstaternes nationale aftaleret. Vi er enige i, at der er andre årsager til manglerne, men vores seneste Eurobarometerundersøgelser viser, at aftaleretten i tilknytning til hindringer er den første af 11 hindringer for virksomhed-til-forbruger transaktioner. Derfor må vi fjerne disse hindringer en for en begyndende nu med aftaleretten.
For resten har Parlamentet drøftet dette i 10 år, men eksterne eksperter har drøftet det i 30 år. Så alt arbejdet med at gennemføre analyser og fremsætte forslag er allerede udført. Vi har aldrig benyttet os af dette. Derfor er jeg enig med ordføreren i, at tiden er inde til at handle nu og se, hvilke positive skridt vi kan tage.
Jeg har noteret mig vurderingen i betænkningen af de politiske valgmuligheder, der fremlægges i grønbogen, og støtten til den innovative løsning med et valgfrit instrument, hvilket betyder, at der ikke vil blive gennemført nogen harmonisering, men at forbrugerne og virksomhederne vil få mulighed for at vælge et system på europæisk plan. Jeg har også set støtte til et instrument, der finder anvendelse både på virksomhed-til-forbruger og virksomhed-til-virksomhed transaktioner, og som går ind for et materielt anvendelsesområde, der omfatter salgsaftaler, aftaler om levering af digitalt indhold og nogle serviceaftaler. Jeg har noteret mig det, der er blevet sagt i Parlamentet, nemlig at ethvert fremtidigt instrument, uanset hvordan det måtte se ud, skal give forbrugerne en høj grad af beskyttelse for ikke at fratage dem den beskyttelse, de ellers ville have under national ret. Dette er en absolut nødvendig betingelse. Hvis vi ikke har den, vil vores bestræbelser slå fejl.
Hvor står vi i øjeblikket? Den 3. maj 2011 offentliggjorde Kommissionen resultaterne af en feasibilityundersøgelse foretaget af ekspertgruppen om europæisk aftaleret, og vi indbød alle de berørte aktører til at fremkomme med kommentarer. Kommissionen er ved at analysere resultaterne af den offentlige høring, og så vil den udarbejde en detaljeret konsekvensvurdering for at se, hvad der skal være det næste skridt, der i en krisetid vil være hensigtsmæssigt for at sætte skub i det indre marked og skabelse af vækst og job på det indre marked ved at udvide markederne, navnlig for SMV'erne, og for at give forbrugerne mulighed for at foretage bedre valg og gøre bedre handler.
Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted onsdag, den 8. juni kl. 12.00.
Skriftlige erklæringer (artikel 149)
Cristian Silviu Buşoi
Selv om vi har et indre marked, benytter virksomhederne og forbrugerne sig ikke i tilstrækkelig grad af de muligheder, det giver, da andelen af grænseoverskridende transaktioner fortsat er ret lav. Der kan sættes skub i det indre marked ved at fremme grænseoverskridende transaktioner, og jeg tror, at denne betænkning vil bidrage til at nå dette mål.
Vi må naturligvis respektere forskellene mellem medlemsstaternes retssystemer og subsidiaritetsprincippet, og derfor anser jeg ikke en fuldstændig harmonisering for at være den mest velegnede mulighed. På den anden side mener jeg, at en valgfri anvendelse af fælles regler for grænseoverskridende aftaler er et brugbart alternativ. Derudover mener jeg, at hvis en medlemsstat ønsker at udvide anvendelsesområdet for europæisk lovgivning til at omfatte interne transaktioner også, så skal den frit kunne gøre dette. Det er helt rigtigt, at dette ikke er løsningen på alle problemer. Der er også andre hindringer for grænseoverskridende transaktioner ud over forskellene i aftaleret f.eks. på områder som afgiftsspørgsmål, intellektuel ejendomsret eller tilgængeligheden af elektroniske betalingsformer. Jeg mener dog, at dette valgfrie instrument fortjener at blive afprøvet, da det kan fjerne noget af den administrative byrde, der i øjeblikket forhindrer SMV'er i at udvide deres virksomheder i andre medlemsstater end deres egen.
