Indvandrerkvindernes rolle og placering i EU (forhandling) 
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning af Rodi Kratsa-Tsagaropoulou for Udvalget om Kvinders Rettigheder og Ligestilling om indvandrerkvindernes rolle og placering i EU.
Rodi Kratsa-Tsagaropoulou 
ordfører. - (EL) Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Formålet med den betænkning, som jeg har haft den ære at udarbejde på vegne af Udvalget om Kvinders Rettigheder, er at bidrage til at uddybe debatten og vores politiske indsats inden for indvandring ved at tilføje det parameter, der hedder kvindelige indvandrere.
Det er et parameter, der får større og større betydning i betragtning af, at man i det udvidede EU kan iagttage en vedvarende stigning i antallet af kvinder fra forskellige områder i verden, der kommer som indvandrere enten alene, som selvstændige økonomiske indvandrere, eller i forbindelse med hele familiens flytning eller af andre årsager, og de udgør op mod 54 % af samtlige indvandrere - men vi har ikke helt præcise statistikker på området.
Vi er alle klar over i dag, at vores mål med hensyn til udvikling og social samhørighed hænger direkte sammen med forvaltningen af indvandrerstrømmene, hvor vi sørger for, at indvandrerne værdsættes og integreres i vores samfund. Derfor er "feminiseringen", hvis jeg må bruge det udtryk, af indvandringen en ny udfordring, som må undersøges og tages i betragtning i alle vores politikker. Kvindelige indvandrere kan, enten på personligt plan eller som medlemmer af deres familie, tilføre vores samfund og de samfund, de kommer fra, en merværdi.
Vores betænkning omtaler de problemer, som indvandrerkvinderne møder. Disse problemer drejer sig om diskrimination på arbejdsmarkedet og i uddannelsessystemet, mere konkret i forbindelse med anerkendelsen af deres eksamensbeviser og erhvervskvalifikationer, og det er problemer, der medfører arbejdsløshed og fattigdom. Betænkningen omtaler også tilfælde, hvor der sker krænkelser af menneskerettighederne, f.eks. i form af vold og seksuelt misbrug, spørgsmål, som Europa-Parlamentet gentagne gange har drøftet og fordømt.
Vi vil også gerne kaste lys over problemer, som rammer kvinder i bestemte indvandrersamfund, hvor de er ofre for kulturelle og religiøse stereotype opfattelser med det resultat, at de marginaliseres. Endnu værre er tvangsægteskaberne og æresforbrydelserne.
Dér, hvor vores betænkning og beslutningsforslag gerne vil hen, er for det første at opnå en beskyttelse af indvandrerkvinders rettigheder, for det andet at forbedre deres adgang til arbejdsmarkedet og det sociale liv. Dette betyder først og fremmest gennemførelse af EU's acquis, så man fjerner diskrimination, forebygger menneskehandel og sikrer familiesammenføring og kvinders rettigheder som ledsagende familiemedlemmer.
Betænkningen anerkender medlemsstaternes ret til at bestemme, hvor mange indvandrere de vil have ind i landet, og hvilke regler der skal gælde. Inden for rammerne af den nationale lovgivning styrker vi således respekten for kvinders rettigheder, deres familiemæssige rettigheder og især børnenes rettigheder i henhold til internationale konventioner og protokoller.
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Vi erkender, at integration er en kompliceret, interaktiv proces. Sideløbende med disse rammer for modtagelsen og for respekten for indvandrerkvinders rettigheder, som vi bør gennemføre ved hjælp af en god koordinering og udnyttelse af alle vores politikker, bør vi have et seriøst samarbejde med oprindelseslandene og indvandrersamfund i vores lande, så vi kan forberede en hensigtsmæssig integration af indvandrerne og især indvandrerkvinderne, da det er dem, der kender mindst til deres rettigheder og de fordele og forpligtelser, der følger af disse rettigheder. Det drejer sig om sproget, om myndigheder, vores værdier, mulighederne for en erhvervskarriere og deres børns muligheder inden for uddannelsessystemet. Herved opnår vi bedre vores mål om udvikling og velstand, og vi vinder kampen for solidaritet og retfærdighed i hele verden samt beskyttelse af menneskerettighederne.
Jeg vil gerne takke alle de politiske grupper, som med deres indsats har beriget mit arbejde og medvirket til, at vi kan fremlægge et beslutningsforslag, der er sammenhængende, der respekterer subsidiaritetsprincippet og Fællesskabets og den internationale retsorden og indeholder en modig og dybtgående tilgang til de reelle problemer og udfordringer.
Franco Frattini
Hr. formand! Jeg vil gerne rette en varm tak til ordføreren for denne betænkning.
Jeg er i det store og hele enig i hendes betragtninger, ikke mindst når det gælder adgangen til beskæftigelse. Jeg tror, at kvinders rolle kan bidrage til, at der i Europa bliver indført en udviklings- og beskæftigelsespolitik, som virkelig er harmonisk og fuldstændig. Dette er som bekendt en af målsætningerne i Lissabon-strategien, og det er navnlig et middel til at sikre, at kvinder integreres fuldstændigt i samfundet, og at de virkelig bliver uafhængige. Derfor er jeg helt enig i, at beskæftigelsen er et centralt spørgsmål.
Jeg er også enig i, at indvandrerkvinders integration er et centralt spørgsmål, og det er først og fremmest vigtigt, at de lærer sproget. At lære sproget i det land, hvor man bor, er af afgørende betydning for integrationen af både mænd, kvinder, unge og børn. Hvad kvinderne angår, kan vi navnlig konstatere, at man er bagud med at sikre en reel beherskelse af værtslandets sprog, og det er en faktor, der forsinker og vanskeliggør integrationen.
Som ordføreren med rette minder om, er integrationsspørgsmålet forbundet med en absolut nødvendig interkulturel og interreligiøs dialog. Jeg mener, at EU bygger på en absolut værdi, nemlig respekt for alle kvinders og mænds værdighed, og derfor kan vi under ingen omstændigheder acceptere krænkelser af den menneskelige værdighed - og i dette tilfælde kvinders værdighed - som går i den helt modsatte retning af en integration.
Jeg er bekymret over, at kvinder f.eks. er tvunget til at bære symboler på en undertrykkelse af deres status som kvinder, såsom det slør, der dækker hele ansigtet og ikke gør det muligt for dem at blive set. Det er symboler, som desværre ikke er særligt forenelige med integration, og som får os til at tænke på kvindeundertrykkelse.
Det er ligeledes absurd, at man i nogle europæiske lande begår de såkaldte "æresdrab", som jeg snarere ville kalde "vanæresdrab". Jeg vil naturligvis arbejde stærkt for initiativer, der tager sigte på at afskaffe disse forbrydelser, hvor straffen efter min mening bør skærpes og ikke mildnes, når man på et sådant grundlag krænker absolutte værdier som menneskers liv, fysiske integritet og værdighed.
Hvad angår gennemførelsen af EU-direktivet om familiesammenføring, har vi til hensigt at lægge særlig vægt på bekæmpelsen af tvangsægteskaber. Det er et andet spørgsmål, som jeg vil arbejde med. Som De ved, er der tale om et direktiv, som er bindende for medlemsstaterne. I den nationale gennemførelse af direktivet vil jeg være særligt opmærksom på de former for vold inden for familien, som tvangsægteskaber og flerkoneri udgør - hvilket ikke er tilladt i henhold til EU's og medlemsstaternes lovgivning - og på at give kvinderne nogle garantier i tilfælde af separation eller skilsmisse, så de ikke bliver andenrangsborgere, når ægteskabet går i stykker.
Når det gælder direktiverne om asylansøgere og flygtninge, er der efter min mening et aspekt, som bør understreges. Den diskrimination, som kvinder udsættes for på grund af deres køn, skal for første gang være en tilstrækkelig begrundelse for, at der kan opnås flygtningestatus. Det, at en kvinde udsættes for vold inden for familien eller for kønslemlæstelse - eller at hun risikerer at blive udsat for et tvangsægteskab - bør efter min opfattelse i sig selv være tilstrækkelig grund til, at en kvinde kan opnå flygtningestatus, hvis hun kan bevise, at hun er udsat for sådanne risici.
Endelig vil jeg gerne endnu en gang give min ærlige mening til kende over for ordføreren med hensyn til et aspekt, hvor jeg har mine tvivl, nemlig en fuld ligestilling af kvinderne, uanset om de er illegale indvandrere eller lovlige indvandrere. Jeg mener, at det er et område, hvor alle skal sikres de absolutte rettigheder uanset status. Det er klart, at retten til sundhedspleje, nødvendig medicinsk behandling og en minimumslevestandard ikke kan nægtes, blot fordi man i en kort periode, hvor man måske venter på at blive hjemsendt, opholder sig ulovligt i et land.
Der er så afgjort et grundlag af fælles rettigheder, men jeg mener ikke, at vi bør sammenblande de to ting yderligere. Den illegale indvandring er underlagt visse regler og behandles på en særlig måde. Den lovlige indvandring er noget andet. Ved at sidestille de to former for indvandring fuldstændigt sender vi et farligt signal, og det arbejder vi naturligvis med i øjeblikket, så vi når frem til en harmonisk EU-politik for både illegal indvandring og lovlig indvandring.
Amalia Sartori
Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg giver med glæde udtryk for min støtte til fru Kratsa-Tsagaropoulous betænkning, selv om det ikke er uden en vis bitterhed, eftersom vi sidste weekend endnu en gang hørte en dramatisk nyhed, der vedrører kvinders vilkår, nemlig steningen af en kvinde i Baghdad lørdag den 21. oktober.
Alle er sikkert klar over, at det kun er ved at give kvinder ligestilling i hele verden, at man også kan gøre noget ved de store problemer, som verden står over for i dag. Ud fra dette synspunkt og med denne overbevisning - dvs. overbevisningen om den værdi og rolle, som kvinder kan have nu og i fremtiden, når det gælder om at skabe fredelig sameksistens på verdensplan - satte jeg pris på fru Kratsa-Tsagaropoulous arbejde, hvor der navnlig tages hensyn til det faktum, at kvinder er en særlig form for indvandrere.
Vi ville helst have, at det ikke var tilfældet, men sådan er det. I en verden, hvor der stadig er en klar opdeling - og for en stor del af verden er der stadig tale om en opdeling i pligter og rettigheder - tror jeg, at ligebehandling af indvandrerkvinder og -mænd ville være forkert, eftersom det altid er forkert at behandle forskellige situationer på samme måde.
Derfor er det nødvendigt, at vi i EU er særligt opmærksomme på kvinders indvandring, og at vi også tager højde for de aspekter, der ikke kendetegner mænds indvandring. Jeg tror, at man er opmærksom på dette i fru Kratsa-Tsagaropoulous betænkning, og derfor støtter jeg den.
Marie-Line Reynaud
for PSE-Gruppen. - (FR) Hr. formand! Jeg vil gerne udtrykke min oprigtige tak til fru Kratsa for hendes engagement og samarbejdsvilje. Jeg mener, at denne initiativbetænkning er en af de vigtigste betænkninger om kvinders rettigheder, som vi har skullet tage stilling til i denne valgperiode.
Vores regeringer har alt for længe ignoreret indvandrerkvindernes situation, på trods af at antallet vokser, og at de fleste indvandrere til EU er kvinder. Det er kvinderne, der knytter de første bånd mellem deres familier og de nationale borgere i samfundsmæssig og integrationsmæssig henseende. I denne betænkning udstikkes en lang række retningslinjer, der skal sætte en stopper for de to former for forskelsbehandling, som disse kvinder lider under, dvs. forskelsbehandling på grund af race og køn.
Det glæder mig især, at betænkningen indeholder en række bestemmelser vedrørende ulovlige kvindelige indvandrere, da de udgør en undergruppe, der er frataget deres rettigheder og således er blevet så meget desto mere sårbare. Det er derfor afgørende, at disse kvinder, uanset i hvilken medlemsstat de er bosiddende, kan drage fordel af grundlæggende rettigheder som f.eks. adgang til akut lægebehandling, retshjælp og skoler til deres børn, hvilket de kan i mit hjemland.
Endelig glæder det mig, at denne betænkning behandler et andet spørgsmål, som jeg lægger særlig vægt på, nemlig den status, der tildeles de kvinder, der ankommer til EU i forbindelse med familiesammenføringer. Disse kvinder har ofte kun lovlig status gennem deres ægtefælle, og de sættes således i et stærkt afhængighedsforhold. Der stilles i betænkningen krav om, at kvinder får selvstændig og uafhængig status så hurtigt som muligt, og frem for alt om, at de automatisk beholder denne status, hvis forbindelsen til deres ægtefælle afbrydes.
Jeg håber derfor, at denne betænkning vil blive vedtaget med et stort flertal i Parlamentet, og at de ambitiøse forslag ikke vil gå upåagtet hen.
Hiltrud Breyer
Hr. formand, mine damer og herrer! Fru Kratsa-Tsagaropoulous betænkning - mange tak for den - giver kvinders rettigheder godt med vind i sejlene, navnlig indvandrerkvinders rettigheder, og det var sandelig også på tide.
Alt for længe har vi tolereret en kulturel relativisme over for indvandrerkvinderne. Det glæder mig at se, at betænkningen indeholder mange af de ting, som vi har presset på for, f.eks. kravet om indberetning af tilfælde af skamferinger af kønsorganer og sanktioner eller straffe i tilfælde af tvangsægteskaber, hvilket burde have været en realitet for længe siden. Jeg håber også, at vi kan få gjort sprogkurser obligatoriske for indvandrerkvinder, for sprog er en vigtig komponent med henblik på integration, og uden dem vil de ikke kunne gøre brug af deres rettigheder.
Vi må sætte en stopper for det forhold, at piger fra familier, der er migreret til Europa, bliver fritaget for seksualundervisning eller idræt, som er obligatorisk for alle andre, og at nogle af dem sågar bliver taget ud af skolen, eller det bliver forbudt dem at gå der. Her må vi være meget stålsatte og tage bladet fra munden.
Vi betragter det som meget vigtigt, at kvinder får en retlig status, der er uafhængig af mandens, og her vil jeg gerne henvende mig til kommissær Frattini personligt. For nylig bad jeg ham i en skriftlig forespørgsel om at meddele mig, om han delte min bekymring over, at der i flere medlemsstater er afsagt en række domme, hvor man nærmest støtter polygami og giver tilsagn om statsstøtte.
Jeg var meget rystet over at høre fra en kommissær med ansvar for de retlige anliggender, at polygami beskytter kvinderne. Bigami er forbudt i Europa, og jeg vil gerne have et svar fra kommissæren, for jeg kan ikke forestille mig, at han bevidst ville tillade en udtalelse om, at polygami beskytter kvinderne, mens visse former for samlivsforhold mellem personer af samme køn er forbudt.
Feleknas Uca
Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg vil gerne rette en stor tak til fru Kratsa-Tsagaropoulou for hendes omfattende betænkning, som vi i Den Europæiske Venstrefløjs Fællesgruppe/Nordisk Grønne Venstre støtter fuldt ud. Den føjer en del til de informationer, der er til rådighed om indvandrerkvinders rettigheder i EU.
Når man ved, at andelen af indvandrerkvinder nu udgør 54 %, er det fuldstændig uforståeligt og rystende at se, at de europæiske regeringers indstilling til dem afslører så stor uvidenhed, og at de gør så lidt for at imødekomme indvandrerkvinders specifikke behov.
Det ligger mig særligt meget på sinde at benytte lejligheden til at fremhæve de eklatante mangler i medlemsstaternes integrationspolitikker, hvor det forventes af indvandrerkvinder, at de tilpasser sig systemet stiltiende og uden problemer, ikke stiller nogen krav og er til størst mulig fordel for det nationale arbejdsmarked. Når lande gennem årtier lukker øjnene for de udfordringer, som indvandrere frembyder, og så skyder indvandrerne den mislykkede integration i skoene, så er det for mig at se blot endnu et tegn på uvidenhed og politisk blindhed.
Jeg ønsker at se en kønsspecifik indvandringsforvaltning, som konsekvent tager indvandrerkvindernes ret til uddannelse, sundhed, sikkerhed og uafhængighed alvorligt og sikrer, at stadig flere får mulighed for at udnytte disse rettigheder. Ellers risikerer vi at se en yderligere stigning i kvindehandel, udnyttelse af kvindelige husassistenter, social isolering af kvinder og vold i hjemmet.
Roberta Angelilli
Hr. formand, mine damer og herrer! Først vil jeg gerne lykønske ordføreren med det glimrende stykke arbejde, hun har udført, og navnlig med, at hun har understreget nogle vigtige prioriteringer for at sikre en indvandring, der især skal give sig udslag i integration, der går to veje, dvs. en social, sproglig og kulturel integration, som bygger på den gensidige respekt for rettigheder og pligter.
En af de første rettigheder, som vi skal sikre indvandrerkvinderne, er retten til at forebygge og bekæmpe æresdrab, tvangsægteskaber, kønslemlæstelse og en hvilken som helst anden form for voldelig tvang og udnyttelse. I den forbindelse har jeg på min gruppes vegne stillet et ændringsforslag, hvor vi understreger nødvendigheden af at iværksætte omfattende informationskampagner, der netop er rettet mod indvandrerkvinder, så de kan få information om deres rettigheder og om de institutioner, som de kan henvende sig til, hvis de har behov for det.
Endelig er det nødvendigt, at EU langt om længe vedtager nogle specifikke bestemmelser, så vi også opmuntrer medlemsstaterne til at udarbejde love, der udtrykkeligt forbyder visse forbrydelser og nogle af de ting, som vi allerede har drøftet. Til sidst vil jeg gerne takke kommissær Frattini for den indsats, som han også understregede her i aften, og som Kommissionen agter at gøre i disse spørgsmål.
Urszula Krupa
for IND/DEM-Gruppen. - (PL) Hr. formand! Det meget alvorlige emigrationsproblem, navnlig emigrationen af kvinder som følge af den tiltagende globalisering og den moderne tilværelses kompleksitet, bør også anskues ud fra den synsvinkel, at der sker uoprettelig skade i oprindelseslandet. Jeg er også nødt til at understrege det stigende fattigdomsproblem i lande, der udnyttes af rige og højtudviklede lande. Det kan helt sikkert være et positivt skridt at forlade sit hjemland. Ikke desto mindre afskæres udvandrerne fra et samfund, der er knyttet sammen af en fælles historie, traditioner og kultur. Et menneske, der kunne have bidraget til det fælles gode, rejser. Når den pågældende starter helt forfra i en fremmed kultur med et fremmed sprog, arbejder han eller hun til gavn for et andet samfund. Disse indvandrere bliver ofte udnyttet på grund af deres situation. Det er derfor afgørende at gennemføre den relevante lovgivning, navnlig om social beskyttelse og den enkeltes ret til at arbejde. Dette understreges i en vis grad i betænkningen. Det er også vigtigt at have et passende værdisæt, hvor der ud over ren materiel fremgang også lægges vægt på moralske værdier, og hvor det menneskelige arbejde anskues i ordets videste betydning, selv om vi i denne forbindelse ikke skal blande os i de personlige valg, der træffes af kvinder, der ønsker sig børn og at tage sig af familien.
Esther Herranz García
(ES) Hr. formand, udvandring er nødvendig, og den er også kulturelt, økonomisk og socialt berigende for vores samfund, og det skal vi ikke benægte i dag. Det er dog også rigtigt, at den kan give os problemer, hvis vi ikke forvalter den ordentligt.
Det bør aldrig være et problem, og vi skal sikre os, at den ikke bliver det, når vi udformer disse love i alle EU's parlamenter. Men hvis parlamenterne ikke passer på, kan de skabe problemer, der bliver til racehad og racisme i vores samfund, og det er netop det, vi skal forsøge at undgå.
Der er begået en fejl i forbindelse med udarbejdelsen af denne betænkning, for det er ikke kun den lovlige udvandring, der er blevet behandlet. Tværtimod er den lovlige og den ulovlige udvandring blevet sidestillet. Det er et farligt budskab, for det kan få nogle mafiaer til at gnide sig i hænderne, når de hører om nogle af de ting, der står i betænkningen.
Demokrati, der heldigvis er den styreform, vi lever under, bygger på individets frihed, og den sikres med respekt for loven, såvel medlemsstaternes - for dette spørgsmål hører under nærhedsprincippet - som de nuværende og kommende forordninger og direktiver.
Det vigtigste er respekten for loven. Jeg er bange for, at der er nogle af de ændringsforslag, der er stillet af de radikale venstreorienterede grupper, der ikke respekterer medlemsstaternes lovgivning og går imod lighed, demokrati og individernes frihed.
Jeg vil derfor gerne bede Dem om at overveje disse ændringsforslag, der er udformet, så de tiltrækker mafiaernes opmærksomhed, blander indvandrerne sammen og tiltrækker flere ulovlige indvandrere. De kan gøre indvandrerne og alle de europæiske borgere en bjørnetjeneste på grund af kaldeeffekten, på grund af mafiaernes aktiviteter, og fordi kriterierne for udstedelse af opholdstilladelser ikke er klare.
Endelige vil jeg gerne komme med en bemærkning om omskæringer og tvangsægteskaber. Jeg beder Parlamentet og Kommissionen, der er til stede her, om, at vi, når vi taler med tredjelande og giver dem penge til samarbejde, kræver - hvis vi reelt ønsker at støtte kvinderne og deres ligestilling - at de overholder de grundlæggende minimumsrettigheder, før vi giver dem pengene.
Edite Estrela
(PT) Jeg vil gerne først takke Rodi Kratsa-Tsagaropoulou. Vi er alle enige i, at en europæisk indvandringspolitik skal tage højde for kønsaspektet og kvindernes stilling i de forskellige medlemsstater, da indvandrerkvinder udsættes for dobbelt diskrimination på grundlag af etnisk oprindelse og køn, som det allerede er blevet nævnt. Dertil kommer, at de udsættes for diskrimination i både modtagersamfundet og i deres egen samfundsgruppe.
Indvandrerkvindernes deltagelse i alle former for socialt liv i modtagerlandet er afgørende for at få dem ud af deres isolation og for, at de kan bidrage til de yngre generationers integration. For at det kan ske, skal der dog fjernes nogle barrierer, ikke mindst den sproglige. I visse indvandrermiljøer risikerer kvinderne ikke blot marginalisering, men udsættes også for tvangsægteskab og underkastes ydmygende og grusomme sædvaner som f.eks. omskæring, ligesom de risikerer at blive ofre for æresforbrydelser, som kommissær Frattini har nævnt. Medlemsstaterne må med alle midler bekæmpe disse forbrydelser, der bør være gyldig grund til at søge om asyl.
Luisa Morgantini
(IT) Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg vil gerne takke fru Kratsa-Tsagaropoulou for hendes lydhørhed og for de positive forslag om indvandrerkvindernes rolle og placering i EU, både når det gælder lovlige indvandrere og illegale indvandrere.
Disse indvandrerkvinder diskrimineres på arbejdsmarkedet, krænkes fysisk og psykisk, bruges som handelsvare til seksuel udnyttelse, fratages deres frihed og deres pas, afpresses med patriarkalske metoder og slås ihjel med æresdrab. Jeg vil dog gerne minde Dem alle sammen om, at disse kvinder i virkeligheden bruges og udnyttes af europæiske familier og europæiske arbejdsgivere. Meget ofte er de alene og har haft den sorg at måtte lade deres børn blive tilbage i de lande, hvor de er født. De arbejder som hjemmehjælpere, hvor de passer syge og gamle mennesker, og de har ingen garantier. Jeg mener, at vi bør gøre en stor indsats i den forbindelse.
Disse kvinder repræsenterer en stor procentdel af indvandrerne, og de udgør en stor ressource for de europæiske lande. Der er ikke kun tale om ofre, men om kvinder, som er forskellige, og som i de senere år har organiseret sig i foreninger, knyttet forbindelser og oprettet netværk med værtslandets kvinder. De beder om adgang til information, sundhedspleje og boliger. De vil spille en hovedrolle i deres eget liv, og det skal vi hjælpe dem med. Derfor skal vi sørge for mainstreaming i bekæmpelsen af diskrimination og gennemføre EU-direktiverne - som også hr. Frattini talte om - i alle medlemsstaterne. Dette gælder både modtagelsen og et aktivt medborgerskab. Indvandrerkvindernes erfaring og deres kritik af uligheden er med til at vise vejen for et demokrati, hvor der ikke er så mange forskelle.
Bogusław Rogalski
(PL) Hr. formand! Vi er i øjeblikket vidne til en masseindvandring, der er begrundet i en række forskelle forhold. Der er økonomisk migration, hvor formålet er at tjene flere penge og opnå en bedre levestandard. Det er den mest almindelige form for migration. Derudover er der migration med henblik på familiesammenføring eller med det formål at undslippe forfølgelse i oprindelseslandet.
Som følge af den teknologiske udvikling er det blevet stadig nemmere og billigere at rejse i verden i dag, så indvandringsproblemet kan kun blive større. Det er derfor vores pligt at træffe passende foranstaltninger til håndtering af det stigende antal indvandrere, navnlig i Europa. Den fornuftige, langsigtede løsning ville være at undgå forskelsbehandling af udlændinge, navnlig af kvinder, der udgør den største gruppe. Alt for mange indvandrere marginaliseres i samfundet i dag. Medlemsstaterne burde skabe bedre vilkår for integration af indvandrere i vores samfund og samtidig give dem mulighed for at bevare stoltheden over deres baggrund. Dette ville give os mulighed for at foregribe problemet med fremmedgørelse af indvandrere, der fører til frustration og til tider til voldelige optøjer og meget ofte til et liv i fattigdom.
Edit Bauer
(SK) Hr. formand! Det anføres i Kommissionens meddelelse om den demografiske udvikling i Europa, at befolkningen i den arbejdsdygtige alder vil falde dramatisk i løbet af de næste 50 år med omkring 48 millioner mennesker.
Selv hvis vi forestiller os et optimistisk scenario med en fornyet befolkningstilvækst og udviklingen af nye produktivitetskilder, vil Europa stadig have behov for en stor tilstrømning af omkring 40 millioner nye indvandrere. Dette er muligvis den alvorligste udfordring for EU.
Det anføres i den forelagte betænkning, som jeg takker fru Kratsa-Tsagaropoulou for, at indvandrerkvindernes status spiller en afgørende rolle i processen. Denne gruppe kvinder fortjener særlig opmærksomhed, ikke blot fordi de ofte udsættes for forskelsbehandling, men også fordi de har en central opgave i forbindelse med integrationen af første- og andengenerationsindvandrerne. Disse kvinders adgang til uddannelse er således af afgørende betydning. I lyset af disse udfordringer synes behovet for at udvikle fælles procedurer til integration af migranter og fælles procedurer på det indvandringspolitiske område både presserende og uundgåeligt. De forskellige strategier i de enkelte medlemsstater skaber unødig forvirring.
Udviklingen med hensyn til menneskehandel og menneskesmugling viser også, at der er et presserende behov for klare indvandringspolitikker, for gennemsigtighed, for entydige regler og for adgang til det fælles arbejdsmarked. Manglende muligheder for lovlige aktiviteter fremmer helt klart ulovlige aktiviteter, hvor ulovlige indvandrere i stort omfang udsættes for alle former for krænkelser af menneskerettighederne og lades i stikken uden den hjælp, de ellers ville have haft ret til som ofre.
Når vi fremover drøfter dette spørgsmål, er det imidlertid meget vigtigt, at vi skelner klart mellem asylpolitik, lovlig migration og ulovlig migration. Det vil skabe nye og unødvendige misforståelser, hvis vi sammenblander disse begreber.
Britta Thomsen
Hr. formand! Hr. kommissær, mine damer og herrer! Jeg vil takke ordføreren for denne meget vigtige og yderst relevante betænkning. Immigration til Europa har skiftet karakter. I dag kommer der flere kvinder end mænd, fordi der er stor efterspørgsel efter arbejdskraft inden for den operationelle service- og omsorgssektor. Imidlertid er dette arbejdsmarked også kendetegnet ved en stor grå økonomi, hvor de almindelige regler for løn, arbejdstid og arbejdsmiljø ikke gælder. Kvinderne befinder sig derfor i en meget sårbar situation uden social og økonomisk beskyttelse, og mange af dem udfylder jobfunktioner, som ikke vil give mulighed for legalisering.
De illegale immigrantkvinder er som følge af deres sårbare situation i større fare for at blive udsat for misbrug både fysisk og psykisk, og netop på grund af deres ulovlige status er de lette ofre for misbrug og seksuel udnyttelse på arbejdspladsen. De er også i særlig høj grad i fare for at blive nægtet deres grundlæggende rettigheder, og de bliver ofre for vold og diskrimination i dagligdagen. Mange tør ikke anmelde overgreb af angst for deportation.
Det er bydende nødvendigt at sætte større fokus på immigrantkvindernes vilkår. Vi bør sikre, at medlemsstaterne i deres lovgivning tager højde for de problemer, som de kvindelige immigranter står over for. Kvinder, der er ofre for menneskehandel eller udsat for vold, bør kunne opnå midlertidig opholdstilladelse og have ret til juridisk bistand og adgang til sundhedsvæsen og socialhjælp, hvad enten de har lovligt ophold i landet eller ej.
Pia Elda Locatelli
(IT) Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg bifalder fru Kratsa-Tsagaropoulous betænkning, og her vil jeg understrege - hvilket jeg er enig med ordføreren i - at gennemførelsen i EU af direktivet om familiesammenføring er utilfredsstillende, og at det er nødvendigt at ændre direktivet med henblik på at reducere fristen for ægtefællens - og det er næsten altid kvindens - erhvervelse af en selvstændig status, ligesom det er nødvendigt, at man garanterer hende opretholdelsen af status i tilfælde af separation, skilsmisse og død.
Jeg vil også gerne understrege vigtigheden af visse fællesskabsinstrumenter, navnlig Daphne-programmet, eftersom de fylder de huller, der er i de nationale politikker, som alt for ofte er mangelfulde, når det gælder kønsaspektet, både med hensyn til politikkernes indhold og indsamlingen af data. Endelig opfordrer man i betænkningen til at medtage risikoen for kønslemlæstelse af kvinder blandt årsagerne til, at der kan søges asyl.
Det er jeg enig i, og jeg mener også, at tiden efterhånden er inde til, at der kan søges asyl af andre årsager, som vedrører undertrykkelsen af kvinders seksualitet, f.eks. homoseksualitet og sex uden for ægteskabet i de lande, hvor der er strenge straffe for en sådan adfærd. Her tænker jeg f.eks. på stening i Iran.
Emine Bozkurt
(NL) Hr. formand! Indvandrerkvinder er som gruppe ikke noget problem, men en chance, en gruppe, som ganske rigtigt er sårbar. De er sårbare, fordi de foruden som kvinder måske også som muslimer, somaliske eller marokkanske, er udsat for diskrimination. De er også sårbare over for vold i hjemmet og sårbare, fordi de måske ikke taler det lokale sprog eller er finansielt afhængige af deres ægtefæller eller far. Vi må altså støtte dem ved ikke at lade vold i hjemmet og æresforbrydelser ustraffet, men udelukkende strengere lovgivning er ikke tilstrækkeligt. Det er ikke nok, at kvinder har rettigheder på papiret. De må også kunne gøre krav på dem i praksis, for en kvinde, der er afhængig af en, som udøver vold i hjemmet, har i praksis ikke særlig meget gavn af de rettigheder, som de har på papiret.
Derfor skal vi fremme indvandrerkvinders finansielle uafhængighed ved at bekæmpe f.eks. diskrimination på arbejdsmarkedet. Større deltagelse af indvandrerkvinder på arbejdsmarkedet er godt for økonomien. En chance, som vi heller ikke må gå glip af, er den positive indflydelse, som indvandrerkvinder kan have på integreringen af deres børn i det nye samfund. Som modtagersamfund skal vi derfor være åbne over for støtte fra og kontakt med indvandrerkvinder. De hører også med, og jeg er glad for, at fru Kratsa lægger stor vægt på disse punkter i sin betænkning. Derfor vil jeg takke hende for den gode betænkning.
Teresa Riera Madurell
(ES) Hr. formand! Jeg vil gerne lykønske ordføreren og understrege en betragtning. Enhver indvandringspolitik skal tage hensyn til visse kønsspecifikke forhold, men den skal også tage hensyn til forskellene mellem emigrantsamfundene, for årsagerne til den dobbelte forskelsbehandling, som emigrantkvinderne lider under og de heraffølgende problemer, er forskellige alt afhængig af den årsag, der har fået dem til at udvandre.
Hvis de kvinder, der udvandrer udelukkende af økonomiske årsager, finder beskæftigelse, plejer det at være job på lavt niveau, og til tider drejer det sig om sort arbejde, hvilket ikke giver dem den uafhængighed eller sikkerhed, de søgte, selv om det gør det muligt for dem at komme ud blandt andre og fortsætte deres integration. Kvinder, der udvandrer på grund af familiesammenføring, plejer imidlertid at blive i deres hjem uden at få lejlighed til at lære modtagersamfundet at kende eller til at lære sproget, hvilket vanskeliggør deres integration og øger deres isolation.
Udnævnelsen af 2007 til "Det Europæiske År for Lige Muligheder for Alle" og 2008 til "Det Europæiske År for Interkulturel Dialog" har til formål at gøre borgere bevidste om indvandrerkvindernes altid hårde, men forskellige situation, og til at iværksætte ligestillings- og integrationspolitikker i overensstemmelse med den enkelte situation.
Franco Frattini
Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg vil blot komme med en kort bemærkning efter at have lyttet til mange indlæg, som jeg er enig i. Først vil jeg gerne sige til fru Breyer, at jeg altid har betragtet og altid vil betragte polygami som en overtrædelse af lovgivningen og som en alvorlig krænkelse af kvinders ret til at vælge frit. Jeg kan således bekræfte over for Dem, at jeg vil blive ved med at gøre en indsats i den retning.
Nogle af talerne - fru Angelilli og fru Morgantini - var inde på kommunikationsspørgsmålet. Jeg tror, at det vil være en stor hjælp, hvis vi - om jeg så må sige - i højere grad lader indvandrerkvinderne komme til orde, og hvis vi lader dem komme mere direkte til orde, også ved at føre nogle stærkere EU-politikker for at forsvare dem. At vi skal lade dem komme til orde betyder, at disse mennesker skal have nogle effektive midler, så de kan give deres mening til kende, og så man lytter til dem. I modsat fald risikerer vi rent faktisk, at også disse kvinders stemme bliver filtreret af det samfund, som de tilhører.
I mange europæiske lande ser vi tilfælde af isolering og undertrykkelse af indvandrerkvinder. Det er et af de mange områder, som jeg beskæftiger mig med, hvor jeg modtager færrest personlige klager. Hvis jeg skal sammenligne med andre områder, der vedrører beskyttelsen af de grundlæggende menneskerettigheder, er individuel vold mod kvinder i indvandrersamfund det område, hvor der modtages færrest klager over specifikke tilfælde. Hvorfor forholder det sig sådan? Det gør det, fordi man er bange for at klage over sådanne tilfælde, fordi tilfældene ikke anmeldes, og fordi kvinderne selv udsættes for vold, for at de ikke skal afsløre det misbrug, de er udsat for på medlemsstaternes frie og demokratiske område. Derfor er kommunikation et helt centralt tema.
Endelig vil jeg gøre opmærksom på, at jeg - netop med det formål at fremme integrationen - i foråret 2007 vil offentliggøre en europæisk integrationsmanual, der udkommer på alle de sprog, der tales i EU-landene, og som indeholder en beskrivelse af vellykkede integrationstilfælde i de byer, provinser og regioner, hvor disse er konstateret. Denne praktiske manual vil blive udsendt i millioner af eksemplarer, og på denne måde udbreder vi kendskabet til de positive eksempler, så de kan efterfølges. Det er eksempler, der kommer fra de lokale myndigheder. Jeg kan fortælle Dem, at det område, som jeg har færrest informationer om, netop er integrationen af indvandrerkvinder.
Derfor beder jeg Dem om i de kommende måneder at give mig konkrete eksempler - både positive og negative - hvor der kan gøres en indsats. Ellers bliver vi ved med at komme med vigtige principerklæringer uden at omsætte dem til konkret handling, sådan som jeg agter at gøre.
Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.
Skriftlig erklæring (artikel 142)
Zita Gurmai
(EN) Mange indvandrere, navnlig kvinder, udsættes for forskellige former for forskelsbehandling og risici for social udstødelse. Vores største udfordring er at finde ud af, hvordan vi integrerer dem i samfundet, hjælper dem med at få adgang til behørig uddannelse, der øger deres muligheder for beskæftigelse og for at bidrage til udviklingen af det europæiske projekt.
Et behørigt retsgrundlag er én ting. En anden ting er de relevante nationale myndigheders gennemførelse af deres retlige forpligtelser, indvandrernes vilje til at overholde grundlæggende europæiske standarder og værdier og vilje til at integrere sig i samfundet.
Vellykkede integrationspolitikker er af enorm betydning, da en øget beskæftigelse blandt indvandrere kan bidrage til opfyldelsen af Lissabon-målene for beskæftigelse.
Hvis tiltagene skal lykkes, er det en forudsætning, at der indledes en reel løbende dialog med indvandrersamfundene. Sådanne dialoger er perfekte redskaber til at overvåge integrationsprocesser, til at få mere indsigt i fælles interesser, hensigter, krav såvel som forpligtelser, til at fastlægge og i påkommende tilfælde ændre metoder og integrationsprogrammer.
Det kommende europæiske år for lige muligheder for alle i 2007 og for interkulturel dialog i 2008 vil være et godt udgangspunkt for at give indvandrersamfundene en lang række oplysninger om deres rettigheder og muligheder og samtidig informere dem om, hvad Europa forventer af dem.
