Status over fredsprocessen i Mellemøsten (forhandling) 
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er redegørelse af næstformanden i Kommissionen/EU's højtstående repræsentant i udenrigsanliggender og sikkerhedspolitik om status over fredsprocessen i Mellemøsten.
Catherine Ashton
Hr. formand! Jeg er taknemmelig for muligheden for at gennemføre dagens forhandling om fredsprocessen i Mellemøsten, og jeg glæder mig til at høre de ærede medlemmers indlæg om dette. Det er efter min mening meget påtrængende og meget nødvendigt, at der skabes fremskridt i fredsprocessen.
Som vi drøftede i Parlamentet tidligere i dag, sker der hurtig forandring i vores sydlige nabolande og det bredere Mellemøsten. Vi har set historiske begivenheder i Tunesien og Egypten og stadig vold i Libyen, og vi har også kendskab til fortsatte protester i Yemen, Bahrain og andre steder. Med regionen i omvæltning er der nogen, som siger, at dette ikke er tiden til at fokusere på den fastlåste fredsproces mellem israelerne og palæstinenserne, men jeg mener det modsatte. På nuværende tidspunkt er det vigtigere end nogensinde før, at vi forsøger at standse denne konflikt som et vigtigt led i indsatsen for at skabe en fredelig og stabil region.
Dette er det budskab, som jeg har fremsat under mine besøg i regionen i januar og februar og i mine drøftelser med præsident Abbas og premierminister Netanyahu. Af hensyn til begge befolkningers sikkerhed skal der opnås enighed. Jeg mener endvidere, at EU spiller en vigtig rolle i denne proces. Rådet for udenrigsanliggender har tydeligt tilkendegivet sin holdning, senest i Rådets konklusioner fra december.
Det eneste levedygtige valg er et forhandlet resultat med hensyn til alle områder for den endelige status. Hvis vi skal opnå ægte fred, skal der være en løsning med hensyn til Jerusalems status som den fremtidige hovedstad for to stater, hvor staten Israel og en uafhængig, demokratisk, sammenhængende og levedygtig palæstinensisk stat lever side om side i fred og sikkerhed. EU's holdning til bosættelser er klar. Bosættelser er ulovlige. De udgør en hindring for freden, og de truer med at gøre en tostatsløsning umulig.
Jeg ledede Mellemøstkvartettens møde i München den 5. februar. EU deltog i mødet i et forsøg på at tilføre Mellemøstkvartetten ny kraft, og jeg mener, at det lykkedes for os. Sammen med vores partnere fra FN, USA og Rusland aftalte vi en ambitiøs tidsplan. I sidste uge mødtes Mellemøstkvartettens udsendinge i Bruxelles under ledelse af Helga Schmid, politisk direktør og vicegeneralsekretær i Tjenesten for EU's Optræden Udadtil, med de palæstinensiske forhandlere for første gang. I morgen mødes Mellemøstkvartettens udsendinge med de israelske forhandlere for første gang.
Udsendingene forbereder sig nu på de næste vigtige møder, hvor Ban Ki-moon, den russiske udenrigsminister Lavrov, udenrigsminister Clinton og jeg igen mødes. Men hvis der skal være en tostatsløsning, skal begge stater være levedygtige. Det har derfor stor betydning, at EU er den største bidragyder til palæstinenserne. Vi ønsker fortsat at støtte deres plan for opbygningen af en stat og gennemførelsen heraf, både politisk og finansielt.
I den henseende har vi allerede godkendt den første pakke på 100 mio. EUR ud af de 300 mio. EUR, der er øremærket for 2011. Midlerne til institutionsopbygning er øget yderligere for at styrke palæstinensernes kapacitet på deres vej til anerkendelse som stat. Dette arbejde er afgørende for oprettelsen af en fremtidig palæstinensisk stat og afgørende for at nå frem til en tostatsløsning.
Jeg har som bekendt besøgt Gaza to gange, og efter møder med erhvervslivet, civilsamfundet og navnlig mange børn har vi foreslået en omfattende støttepakke, som fokuserer på infrastruktur, udstyr og uddannelse til Kerem Shalom-overgangen. Dette har navnlig til formål at støtte den øgede bevægelse af varer, så eksport kan fremme den økonomiske genopretning. Under begge mine besøg i Gaza betonede jeg, at befolkningen der skulle have bedre mulighed for at udvikle økonomien og for at skabe arbejdspladser og en fremtid for deres børn. Jeg har også opfordret til løsladelsen af Gilad Shalit og gør det stadig.
Den 13. april er jeg vært for ad hoc-forbindelsesudvalget, som ledes af Norge. Vi drøfter aktuelt mulighederne for en donorkonference i juni. De er alle bekendt med, at der den 22. februar var en nyttig og produktiv udveksling af synspunkter med Israel i Associeringsrådet, hvor fredsprocessen i Mellemøsten blev drøftet sammen med andre regionale spørgsmål, herunder navnlig de aktuelle ændringer i regionen. Drøftelserne omfattede vores bilaterale forbindelser, og hvordan vi kan forbedre det videre samarbejde om den nuværende handlingsplan og i forbindelse med ønsket om en løsning.
Jeg glæder mig også over israelernes ønske om at mødes med Mellemøstkvartettens udsendinge i morgen, men jeg opfordrer indtrængende Israel til at iværksætte positive tiltag for at finde en løsning og støtte tiltag, der kan føre til direkte forhandlinger. Jeg mener som sagt, at dette er i begge befolkningers interesse i regionen, og jeg mener, at premierminister Netanyahu spiller en afgørende rolle for at hjælpe forhandlingerne i gang.
Jeg ser frem til at høre de ærede medlemmers bemærkninger, så jeg vil standse her. Jeg tror, at vi alle i Parlamentet ønsker at se denne konflikt endelig blive afsluttet, og at de to parter finder en løsning, der sikrer stabilitet til Israels befolkning og til palæstinenserne, og som også hjælper med at forbedre stabiliteten og sikkerheden i regionen. Jeg opfordrer til og håber inderligt, at dette snart vil ske.
José Ignacio Salafranca Sánchez-Neyra
Hr. formand, Baroness Ashton, mine damer og herrer! De sagde med rette, Baroness Ashton, at situationen i det sydlige Middelhav afleder opmærksomheden fra konflikten i Mellemøsten og fredsprocessen, som allerede har varet i næsten 30 år og nu tilsyneladende er gået i stå.
Som Deres besøg har vist, har de aktuelle begivenheder og den generelle situation i regionen påvirket processen. På baggrund af dette besøg vil jeg spørge Dem om Deres holdning til en række spørgsmål.
I morges drøftede vi de vanskeligheder, som FN's Sikkerhedsråd har med at nå frem til en yderligere resolution med henblik på at etablere en flyveforbudszone over Libyen. I hvilket omfang mener De, at fredsprocessen og troværdigheden af en central aktør er blevet påvirket af det pågældende lands nylige veto mod den foreslåede resolution, som fordømmer bosættelserne i de palæstinensiske territorier? Hvordan påvirker manglen på en beslutning i Sikkerhedsrådet opfattelsen af Obama-regeringens engagement i videreførelsen af denne proces?
Hvad mener De dernæst om Den Palæstinensiske Myndigheds beslutning om at afholde præsident- og parlamentsvalg inden september og Hamas' beslutning om ikke at deltage i disse valg?
Endelig vil jeg høre, hvad De mener om den palæstinensiske chefforhandlers tilbagetræden efter WikiLeaks' offentliggørelse af dokumenter, omrokeringen i Den Palæstinensiske Myndighed og de følgevirkninger, som de lækkede dokumenter har haft på den palæstinensiske side, på den israelske regering og på begge parter som helhed.
Véronique De Keyser
Hr. formand, Baroness Ashton! Vi har talt om det hele dagen. Det fantastiske håb, der er opstået efter revolutionerne i den arabiske verden, viser os, at demokrati er noget, som vi alle stræber efter, og at det ikke er noget eksklusivt. Retten til at leve frit er noget, der skal anerkendes universelt.
Dette gælder også for palæstinenserne, når de unge palæstinensere i netop dette øjeblik, navnlig i Gaza - og der er rigtig mange af dem - ikke har nogen udsigter, fremtid eller mulighed for at uddanne sig, bevæge sig omkring eller få adgang til lægehjælp eller fødevarer. Det er fuldstændig uacceptabelt. Vi deler disse følelser. Jeg tror, de deles af næsten alle.
Jeg spørger dog mig selv, og jeg kan ikke forstå, lad mig understrege det, hvad EU forsøger at opnå i sin associeringsaftale. De talte om det. Jeg har læst protokollen fra associeringsaftalen igen og igen. Selv om EU i mange henseender har taget afstand fra krænkelsen af folkeretten, som De påpegede tidligere, har vi tilvejebragt en række positive incitamenter - De kalder dem positive incitamenter - inden for landbrug, fiskeri, miljøet, politi, retligt samarbejde, transport, rumsamarbejde og udvidet forskningssamarbejde samt i en ACCA-aftale uden garantier og intet til gengæld.
De havde inviteret israelerne til Mellemøstkvartettens møde, men de kom ikke. Jeg vil derfor ikke kritisere Dem, Baroness Ashton. Jeg er bekendt med Deres indsats, og De yder en stor indsats på dette område. Jeg vil ikke en gang fortælle Dem, at disse positive incitamenter ikke virker. Jeg vil derimod spørge Dem, om vi i dag stadig har ret til at udøve andre former for pres end sanktioner. Har vi ret til at tilvejebringe økonomiske og handelsmæssige incitamenter, når så mange menneskerettigheder og så mange aspekter af folkeretten hele tiden krænkes? Det mener jeg ikke, og jeg mener desuden, at dette er en politisk fejl i lyset af de revolutioner, der i dag finder sted i den arabiske verden.
Annemie Neyts-Uyttebroeck
Hr. formand, fru højtstående repræsentant! På min gruppes vegne vil jeg først sige, at vi ikke kunne være mere enige i Deres indledning, i de mål, De har fremsat, og i Deres indsats for at løsne op for det, De selv kaldte den "fastlåste" fredsproces.
Jeg mener, den er fastlåst, og at der skal løsnes op for den, så vi kan se et vist fremskridt. I sidste uge havde Parlamentet den ære at lytte til den israelske viceudenrigsminister, der fremlagde sin sag for os. Han opfordrede os på den ene side til ikke konstant at fokusere på det, der sker i de besatte palæstinensiske områder, og på den anden side i stedet for skifte fokus med hensyn til det, vi kan gøre sammen, Israel og EU.
Det ville være nemmere for os, hvis vi kunne se nogle seriøse tegn på, at Israel reelt er villig til at puste nyt liv i fredsprocessen.
Jeg kan ikke undgå at føle, at Israel mener, at uroen i en række arabiske lande givet det mere råderum. Ligesom fru De Keyser er jeg bange for, at dette kan vise sig at være en stor politisk fejl. Israel burde i stedet bruge de aktuelle begivenheder til at sætte skub i processen og forsøge at indgå en fredsaftale så hurtigt som muligt.
Margrete Auken
for Verts/ALE-Gruppen. - (DA) Hr. formand! Og tak til fru Ashton for talen, som jeg er lidt skuffet over. Jeg er ganske enig med fru Ashton i, at det netop er nu - i denne historiske situation - at Palæstina-Israel-sagen trænger sig på. Men hvorfor blev der ikke sagt et eneste ord om anerkendelsen af Palæstina til september?
Vi ved alle sammen godt, at tiden nu er ved at udløbe. Vi ved alle sammen godt, at netop denne sag trænger sig på, og vi har hårdt brug for at høre fra netop EU's fornemste repræsentant, at det er det, vi arbejder for. Vi var mange, der var stolte og rettede ryggen, da vi for nylig fik en samlet EU-position i Sikkerhedsrådet. Det var fremragende, og tak for det! Det havde også god virkning! Der afgives mange flotte erklæringer på højt niveau - oppe i det luftlag sker der meget. Det frygtelige er så, at vi, når vi fra det høje luftlag kommer ned på jorden - til virkeligheden - oplever forfærdelige vanskeligheder.
Som fru De Kaiser også nævnte, oplevede vi, at EU accepterede den yderligere opgradering af forholdet til Israel. Man kaldte det bare teknisk for at undgå konflikterne med Parlamentet, men hvad meget værre er: De israelske bosættelser ekspanderer som aldrig før! Belejringen af Gaza er overhovedet ikke hævet, og desværre nævner fru Ashton nu udelukkende Kerem Shalom i stedet for at tale om åbenhed over for alle parter. Dette er faktisk en meget alvorlig sag. Hvorfor hører vi ikke om andet end penge? Vi har betalt og betalt, og det er vigtigt. Vi har betalt til Salam Fayyad, men hvis vi ikke giver ham chancen for at få sin stat, er det hele jo forgæves.
Lad mig slutte med at sige, at EU's troværdighed i denne historiske situation nu virkelig står på spil! Hvis ikke vi faktisk forstår at sætte handling bag de mange flotte ord, hvor er så vores troværdighed henne i forhold til resten af de nordafrikanske og arabiske lande? Det viser sig hver eneste gang, at når det kommer til stykket, så har vi - ja - i bedste fald penge at betale med men skrider ellers ikke til politisk handling.
Struan Stevenson
Hr. formand, Baroness Ashton! Jeg er dybt foruroliget over udviklingen af situationen i Irak. Den nylige opstand i landet - hvor befolkningen demonstrerede, navnlig unge, der ikke kan få arbejde, og som oplever en sammenstyrtet økonomi, fortsat mangel på sikkerhed og sekteriske drab - blev brutalt undertrykt. 29 personer blev dræbt, og hundredvis blev såret. Der er nu tegn på, at Ayad Allawi, hvis parti al-Iraqiya vandt valget i marts, vil trække sig ud af koalitionen, fordi premierminister Nouri al-Maliki har svigtet de mange løfter, han gav al-Iraqiya i koalitionsaftalen.
Hvis det sker, er vi tilbage ved udgangspunktet med en sekterisk regering, der støttes af måde al-Hakim og Muqtada al-Sadr på Teherans nåde, og vi har en destabiliseret situation, hvor det parti, der vandt valget, ikke længere er med i regeringen. Dette kan ikke accepteres, når vi taler om Mellemøstens fremtid.
Kyriacos Triantaphyllides
Hr. formand! Efter det, der er blevet sagt i dag, vil jeg benytte lejligheden til at kommentere EU's standpunkt i de begivenheder, der udspiller sig omkring os i den arabiske verden. Dette standpunkt forveksler stagnation med stabilitet. Det er et forkasteligt standpunkt, fordi det ikke har kunnet imødekomme kravene fra befolkningen i området om frihed og social retfærdighed. EU kan dog handle på en anden måde. Det kan handle korrekt. Det sås tydeligt i forbindelse med Palæstina, i hvert med hensyn til den såkaldte "opbygning af staten". Selv om det igen ikke er lykkedes for EU at udsende et stærkt politisk budskab i den arabiske konflikt, har det støttet regeringen under præsident Abbas og premierminister Fayyad i de sidste to eller tre år, og de har derfor kunnet opbygge de nødvendige institutioner, så premierminister Fayyad næste september kan anmode FN om at anerkende den uafhængige palæstinensiske stat, og når regeringen gør det, håber jeg, at EU vil støtte anmodningen.
EU kan spille en tilsvarende rolle i landene i området. Jeg håber og beder til, at EU gør det, og jeg opfordrer EU til at forhandle og indgå aftaler med hvert af disse lande, hvis borgere kræver forandring, og til sammen med repræsentanterne for disse borgere at fastlægge de sektorer, hvor EU kan yde finansiel og anden bistand, ved at udveksle ekspertise og ved at udforme fælles programmer for den sociale og økonomiske udvikling i området. På den måde vil EU også opfylde de målsætninger, det har anført i sin naboskabspolitik.
Bastiaan Belder
Hr. formand, fru højtstående repræsentant! Jeg støtter to punkter i Deres indledning. De talte om direkte forhandlinger. I sidste uge havde jeg det privilegium at deltage i omfattende drøftelser med repræsentanter for den israelske regering og det israelske parlament, Knesset. Man skal have tillid til og tro på sine samtalepartnere, og de siger, at de ønsker direkte forhandlinger med Den Palæstinensiske Myndighed. Jeg vil derfor anmode Dem om at bruge hele Deres diplomatiske snilde til at få disse direkte forhandlinger i stand. De skal få begge parter i konflikten til at sætte sig ved bordet, hvis De vil opnå fred. På baggrund af begivenhederne, hvor de arabiske masser kræver ansvarlige regeringer, kan vi konkludere, at momentum til at skabe et gennembrud nu er til stede.
Dernæst glædede det mig, at De omtalte den triste skæbne, der er overgået Gilad Shalit, som nu har været indespærret i næsten fem år. For præcis en uge siden talte jeg med hans far i Jerusalems centrum, og han ville vide, om Europa stadig var bekymret for hans søn. De gav mig svaret. Jeg håber, De fortsat vil arbejde for at genforene far og søn så hurtigt som muligt.
Hans-Gert Pöttering
(DE) Hr. formand, Baroness Ashton, mine damer og herrer! Den arabiske verden er på kanten af grundlæggende forandring. Mennesker kæmper for deres værdighed. De ønsker at leve i frihed, i et demokrati og i en retsstat ligesom os. Det er vores politiske og moralske pligt at give vores fulde og dedikerede støtte til alle, der er involveret i denne sag i den arabiske verden.
Jeg var i Cairo sidste weekend og mødte mange unge mennesker på Tahrirpladsen. De unge menneskers åbenhed, tillid, mod og optimisme i Cairo gjorde dybt indtryk på mig. Egypten og andre arabiske lande har nu mulighed for at skabe en demokratisk udvikling.
Det er også en mulighed for Israel - for at det ikke længere er det eneste demokrati i Mellemøsten ud over Libanon. Den forandring, der finder sted i Arabien, skal udnyttes som en mulighed til at skabe fred mellem Israel og Palæstina. Vi skal afstå fra ethvert tiltag, der kan være en hindring for denne fred. Israels bosættelser er derfor en provokation mod palæstinenserne, og Hamas' raketter er derfor en provokation mod israelerne. Begge dele skal standses. Der kan skabes frem mellem Israel og Palæstina - to stater, der lever fredeligt og som gode naboer inden for sikre grænser.
Tiden er ikke til ubeslutsomhed og tentative forhandlinger. Tiden er inde til at vise mod, beslutsomhed og målrettethed, der passer for en statsmand. Tiden er inde til fred i Mellemøsten. Tiden er inde til demokrati i de arabiske lande.
Hannes Swoboda
(DE) Hr. formand! Lad os være ærlige. Tilstanden uden krig, for vi kan ikke tale om fred i Mellemøsten, har i det mindste sat diktatorerne og de autoritære regimer i stand til at bevare kontrollen over deres egne befolkninger og indgå en ikkeangrebspagt med Israel, og den har sat Israel i stand til at gøre det samme. Som vi har set, er sådanne afstivninger skrøbelige og kan pludselige bryde sammen. Nu er de brudt sammen.
Det glæder mig, at Israel ikke har grebet ind i de interne arabiske anliggender. Ikkeindgriben er dog ikke nok. Som hr. Pöttering sagde, skal vi udnytte denne mulighed. Dvs. Israel skal udnytte muligheden for at slutte varig fred med demokratiske stater, en fred, der ikke afhænger af nogle få diktatorer, men som er baseret på befolkningens sande vilje til at indgå fred. Her er bosættelserne ikke kun en torn i øjet, som de altid har været, men også en hindring. Når viceudenrigsministeren, som allerede er blevet citeret her, endvidere under drøftelserne i Bruxelles udtaler, at palæstinenserne under ingen omstændigheder fratages nye områder, er dette ordkløveri og oven i købet kynisk. Bosættelserne skal standses. Jeg beklager dybt, at amerikanerne brugte deres vetoret her, da de derved beviste, at de ikke reelt har nogen interesse i fredsprocessen.
En kort bemærkning om valgene, som nogle medlemmer allerede har rejst spørgsmål om. Jeg håber, vi anerkender valgene. Vi skal anerkende valgene og resultatet af dem som et demokratisk skridt. Det betyder ikke, at vi skal anerkende enhver politik, der gennemføres som resultat af valgene. Vi må dog ikke gentage fejlen ved at afgøre, hvem der er den gode vinder, og hvem der er den onde vinder af valgene. Vi skal i stedet anerkende den demokratiske udvikling.
Eftersom vi alle er enige om det, vil jeg afslutte med en gentagelse. Jeg håber, De vil intensivere bestræbelserne på at få løsladt hr. Shalit, så dette problem endelig kan blive løst. Ligesom bosættelserne er en hindring for en meningsfuld dialog, er den fortsatte fængsling af hr. Shalit også en hindring. Jeg håber, vi kan tage fat om begge problemer, så vi endelig kan indlede meningsfulde og konstruktive fredsforhandlinger i Mellemøsten.
Alexander Graf Lambsdorff
(DE) Hr. formand! Kontrasten er slående! Den revolution, den forandring, der finder sted i den arabiske verden, fascinerer os alle. Vi forsøger at hjælpe. Vi har i dag drøftet Libyen. I de seneste dage og uger har vi drøftet Egypten og Tunesien. Men samtidig er fredsprocessen gået i stå. På den baggrund skal vi klart vedkende, at De, Baroness Ashton, gjorde os en tjeneste, da De fik et møde i Mellemøstkvartetten i stand. At skabe bevægelse nu, hvor regionen er præget af dyb usikkerhed, og hvor der hersker dyb usikkerhed i Israel, var et særdeles positivt tiltag. Det vil jeg sige meget klart. De udsættes ofte for kritik i Parlamentet. Derfor er ros måske også på sin plads.
Hvad angår indholdet, tror jeg ikke, at Israel er skeptisk modstander af demokrati i de arabiske lande. Det skyldes blot, at vi endnu ikke har set afslutningen på disse forandringer. Når og hvis landene bliver demokratiske, er jeg helt enig med hr. Pöttering og hr. Swoboda i, at det endelig vil være muligt også at få gang i fredsprocessen i Mellemøsten. Bosættelserne skal standses. Det gælder under alle omstændigheder, og det samme gælder det sofisteri, de forsvares med. Det er alle grupper i Parlamentet enige i.
I forbindelse med opstanden i den arabiske verden har vi også oplevet protester mod Hamasregimet på Gazastriben. Situationen i de palæstinensiske områder er på ingen måde enkel. Demokratisering skal også gennemføres her. I øjeblikket har vi heldigvis en moderat og konservativ partner på Vestbredden, men det er absolut ikke tilfældet på Gazastriben.
Nicole Kiil-Nielsen
(FR) Hr. formand, Baroness Ashton! Jeg har bemærket en mærkelig tendens i EU. Trods erklæringer, der kritiserer Israels krænkelser af menneskerettighederne, arbejder medlemsstaterne og Kommissionen utrætteligt for at styrke de politiske og økonomiske forbindelser med Israel uden nogen form for betingelser.
Den 22. februar opgraderede EU faktisk sin associeringsaftale med Israel og gav tilsagn om at ville intensivere samarbejdet i en række umiddelbart tekniske aftaler på forskellige områder, som f.eks. konkurrence, adgang til offentlige udbud, Israels integration i det europæiske forskningsrum og i europæiske agenturer, som f.eks. Europol og Den Europæiske Rumorganisation, osv.
Den 31. januar godkendte Kommissionen overførslen af EU-borgeres personoplysninger til Israel, et land, der mistænkes for at have brugt EU-borgeres pas til at gennemføre et udenretsligt drab i Dubai sidste år.
Israel, som allerede deltager i mere end 800 projekter med europæiske universiteter og virksomheder, vil modtage mere end 500 mio. EUR i støtte i 2013. Blandt støttemodtagerne er våbenproducenterne Elbit og Israel Aerospace Industries, som fremstiller de droner og fly, der bruges mod Gazas befolkning.
I Associeringsrådet glædede EU sig over de nye foranstaltninger vedrørende Gaza og Vestbredden, som hr. Netanyahu annoncerede.
Kan De, Baroness Ashton, oplyse, hvad denne lempelse består af, når hundredvis af lastbilchauffører netop i dette øjeblik protesterer i Gaza mod lukningen af Karniovergangen? Hvordan agter hr. Netanyahu at standse den lynhurtige kolonisering af Jerusalem og Vestbredden?
Jeg ville sætte pris på, at De, Baroness Ashton, udsendte et opmuntrende budskab om håb til alle de kvinder, der demonstrerede i Palæstinas gader i går, og som sætter deres lid til EU.
Patrick Le Hyaric
(FR) Hr. formand, Baroness Ashton! Revolutionerne i den arabiske verden er i overensstemmelse med palæstinensernes håb. Der er dog én forskel, idet palæstinenserne ikke kæmper mod deres leder, men mod en ekstern magt, som dominerer dem, ydmyger dem, plyndrer dem, koloniserer dem, fængsler dem, stjæler deres land og deres boliger, bygger mure og indfører en blokade mod Gaza, og som samtidig lader 1 mio. af deres medborgere leve i flygtningelejre i strid med folkeretten.
Jeg har hørt Deres forklaringer, Baroness Ashton, men EU skal være fastere og mere aktiv. De arabiske befolkninger holder øje med os. Omfattende ændringer finder sted i Mellemøsten. Der kræves også omfattende ændringer i den israelske regering, som skal respektere de lovfæstede universelle værdier. Brug alle de ressourcer, De råder over, herunder udfordring af associeringsaftalerne. Jeg er enig med Deres bemærkning om Gilad Shalit, men jeg har allerede spurgt, hvordan De agter at sikre løsladelsen af en ung fransk-palæstinenser, Salah Hamouri, som rådner op i et israelsk fængsel uden grund.
Endelig bør De gennemføre en stærk politisk handling, en politisk handling af allerstørste betydning. De bør nemlig sikre, at EU officielt og omgående anerkender den palæstinensiske stat inden for grænserne fra 1967 med det østlige Jerusalem som hovedstad.
Fiorello Provera
(IT) Hr. formand, mine damer og herrer! EU er den største finansielle bidragyder til Den Palæstinensiske Myndighed og yder omkring 1 mia. EUR om året, og alligevel er Europas politiske rolle i fredsprocessen stadig marginal.
Denne betydelige finansielle bistand giver os ret til at kræve, at Den Palæstinensiske Myndighed igen sætter sig ved forhandlingsbordet. Med hensyn til spørgsmålet om anerkendelse af Palæstina skal vi tale klart. Problemet med fredelig sameksistens med Israel vil ikke blive løst gennem gensidig anerkendelse af den palæstinensiske stat, som desuden endnu ikke har erklæret sin egen uafhængighed.
Den Palæstinensiske Myndighed skal i stedet igen påtage sig en aktiv rolle, sætte sig ved forhandlingsbordet og løse de aktuelle stridspunkter, navnlig vedrørende sikre grænser, Jerusalems status og flygtningespørgsmålet. Selv en delvis aftale vil styrke de moderate kræfter på begge sider og mindske ekstremismens indflydelse.
Diane Dodds
(EN) Hr. formand! Forandringens vinde blæser gennem Mellemøsten med løfte om demokratisering, og ingen sand demokrat kan nægte, at befolkningerne i Egypten, Tunesien og nu Libyen fortjener både frihed og demokrati.
Jeg er også helt enig med den højtstående repræsentant i, at disse begivenheder ikke bortleder opmærksomheden fra fredsprocessen, men kræver, at vi ændrer vores fokus i den forbindelse. Under mine nylige besøg i området mødte jeg en israelsk befolkning, der forståeligt nok var nervøs. Tidligere erfaringer har vist, at politiske tomrum udfyldes af Hamas og Hezbollah.
I denne situation skal vi overveje, hvordan vi bedst kan hjælpe - både i fredsprocessen og i forbindelse med stabiliteten i regionen.
Anerkendelse af Israels behov for sikkerhed og gyldigheden af aftaler med nabolande er vigtige hjørnesten. Vi skal også erkende, at naboskabspolitikken er slået fejl. Vi bruger i øjeblikket 1,5 mia. EUR på denne politik. Vi skal vurdere de håndgribelige fordele ved den. Hvad angår Egypten, hvor tusindvis af mennesker hvert år kommer ind på arbejdsmarkedet uden økonomisk fremtid og uden håb, burde vi måske erkende, at spiren til yderligere revolution allerede er lagt der.
Francisco José Millán Mon
(ES) Hr. formand! Som det er anført i Mellemøstkvartettens erklæring fra München, ønsker vi alle, at forhandlingerne mellem Israel og Palæstina afsluttes i september 2011 gennem en aftalt løsning for de to stater, der vil skabe fred og sikkerhed. Udsigterne er desværre ikke rosenrøde. Der er kun seks måneder tilbage, og forhandlingerne er gået i stå på grund af spørgsmålet om bosættelser.
Tabet af værdifuld tid vil efter min mening ikke gavne Israel, og det vil ikke bidrage til indsatsen for at finde en vellykket løsning. På den ene side bekymrer det mig, at det vil blive endnu vanskeligere at finde moderate ledere i Palæstina, der politisk har tilstrækkelig opbakning til at kunne indgå aftaler med Israel, hvilket ikke er en nem opgave. Hvis bosættelserne opretholdes, vil det på den anden side blive endnu vanskeligere at skabe en levedygtig palæstinensisk stat.
Jeg mener ligesom Baroness Ashton, at fredsprocessen ikke må standses på grund af de politiske omvæltninger i regionen. Hvis de nuværende begivenheder resulterer i demokratiske regeringer, som vi alle håber, regeringer, der vil lytte til befolkningen, vil klimaet i regionen blive endnu mindre gunstigt for Israel. Israel risikerer at blive endnu mere isoleret og komme under endnu større pres fra nogle af sine arabiske naboer.
Endelig vil det være en fordel for alle, herunder Israel, hvis parterne når frem til en løsning så hurtigt som muligt. Jeg opfordrer derfor EU til at bidrage aktivt til at genstarte fredsprocessen i tæt samarbejde med USA og de andre medlemmer af Mellemøstkvartetten.
Jeg håber, der vil blive afholdt et møde i Mellemøstkvartetten, som anført i erklæringen fra München. Vil et sådant møde blive afholdt, Baroness Ashton?
Proinsias De Rossa
(EN) Hr. formand! Den nuværende situation i regionen rummer både risiko og håb. For mig er udviklingen af demokratiske bevægelser blandt Israels naboer en anledning til fejring. Vi skal afvise den racistiske stereotyp, der betragter dem som en trussel.
Jeg ledede Parlamentets delegation til Gaza og Vestbredden i december 2010. Den mest hjertegribende oplevelse var en lille dreng, der tog sit legetøj med i skole hver dag, fordi han ikke var sikker på, at hans hjem og familie stadig ville være der, når han kom hjem.
Denne drengs forældre ønsker fred. Alle medlemmer af PLC, som vi mødte både på Vestbredden og i Gaza, ønsker sikre israelske og palæstinensiske grænser baseret på den grønne linje fra 1967. De ønsker også at bosættelserne standses. Det er uforståeligt, at premierminister Netanyahu har afvist appellerne fra alle Israels allierede om at standse bosættelserne. Blot standse dem. Ikke afvikle dem. Blot standse dem.
Det er nødvendigt, at disse bosættelser standses, inden seriøse forhandlinger kan indledes. Jeg appellerer til fru Ashton om at sikre, at denne appel igen rettes til de israelske myndigheder. Stop bosættelserne, og få forhandlingerne i gang.
Vi skal støtte præsident Abbas' og premierminister Fayyads indsats for fredeligt at lede den palæstinensiske befolkning hen imod en palæstinensisk stat. Vi kender ikke konsekvenserne, hvis vi ikke snart gør det.
Chris Davies
(EN) Hr. formand! Der findes ingen større ven af Israel i EU end Tyskland, så det er ganske overraskende at læse, at kansler Merkel har råbt ad premierminister Netanyahu, at han intet har gjort for at fremme freden, og at han skal give hende nogle resultater. Ganske overraskende!
Hun har naturligvis ret. Israel har søgt at vinde tid. De taler om forhandlinger, fordi forholdene hele tiden ændres i området, og fordi det med tiden bliver vanskelige og vanskeligere at opnå en tostatsløsning.
De har, fru højtstående repræsentant, beføjelserne til at gøre en forskel. Her er EU's redegørelse fra den sidste måned af associeringsaftalen: seks sider med fordømmelse af Israels menneskerettighedskrænkelser, ulovlige handlinger og overtrædelser - og alligevel en konklusion, der angiver, at vi ønsker tættere samarbejde med Israel.
Hvad handler det om? Er det overraskende, at palæstinenserne mener, at EU er dobbeltmoralsk? De sætter Deres lid til behagelig dialog. Men Israel mener blot, at vi er svage, svage, svage. Indtil De bruger Deres magt, indtil De rejser Dem og bruger ét ord over for israelerne, som de ikke er vant til at høre, vil intet ændre sig. Dette ord er "nej".
David Campbell Bannerman
(EN) Hr. formand! Mens gode indbyggere i Libyen bombes og terroriseres af hr. Gaddafi, har EU støttet projekter for Libyen, som f.eks. "forbedring af respekten for den internationale humanitære lovgivning". Det er indlysende, at dette ikke har virket. Imens kræver Baroness Ashton her endnu flere ressourcer i tillæg til de næsten 3 mia. EUR, der allerede er afsat til Tjenesten for EU's Optræden Udadtil. I stedet for at lade sig synke endnu længere ned i denne opblæste, overflødige og umættelige EU-udenrigstjeneste og Det Europæiske Forsvarsagentur burde Det Forenede Kongerige bruge de 48 mio. GBP, som vi betaler om dagen for vores medlemskab af EU, på vores egne nationale forsvarsinteresser.
Den libyske krise har vist værdien af at have hangarskibe med hurtige jetfly stationeret ud for krisezoner. Jeg håber David Cameron vil komme til fornuft og vil beholde både hangarskibet HMS Ark Royal og et minimumsantal Harrierjetfly i drift. Under Falklandskrisen beholdte fru Thatcher med vellykket resultat Ark Royals søsterskib, HMS Invincible, i drift. Vi bør gøre det samme med Ark Royal.
Cristian Dan Preda
(RO) Hr. formand! Jeg vil først nævne de meget skeptiske og pessimistiske røster, der for nylig - siden opstandene i Middelhavsområdet - har tilkendegivet, at fredsprocessen i Mellemøsten er i fare for at blive en form for indirekte offer. Hvis denne fortolkning holder stik, vil processen blive endnu mere fastlåst end i dag, og det vil skabe yderligere uro. Der er dog efter min mening ikke grund til at være så pessimistisk.
Jeg mener faktisk, at disse nylige begivenheder viser os behovet for betydeligt fremskridt i fredsprocessen. I den henseende har vi brug for europæisk lederskab, primært så september 2011-fristen for opnåelse af en aftale kan overholdes. I den henseende vil jeg rose den højtstående repræsentant for hendes engagement og indsats i de seneste måneder.
For at gennemføre tostatsløsningen og fremme den globale arabisk-israelske fredssag skal vi igen føre de to parter til forhandlingsbordet, og Mellemøstkvartettens separate samråd med de israelske og palæstinensiske forhandlere markerer det første skridt. Vi skal tage endnu et skridt. Den aktuelle situation med revolution i Middelhavsområdet kan efter min mening sætte fornyet skub i fredsprocessen. Vi skal dog omhyggeligt sikre, at de aktuelle forandringer ikke fører til fornyet gennemgang af de løfter, som landene i regionen tidligere har givet med hensyn til Israel.
David-Maria Sassoli
(IT) Hr. formand, mine damer og herrer! Middelhavsområdet optræder igen på dramatisk vis på den globale politiske dagsorden, og Europa har konstateret, at det i sandhed er meget svagt.
Vi formåede ikke at skabe en naboskabspolitik sammen med Mellemøsten og Maghreb. Vi støttede ikke et frihandelsområde eller en fælles immigrationspolitik, og begivenhederne i Nordafrika påvirker Mellemøsten, hvor fredsprocessen er gået i stå. Europa skal hjælpe Israel og palæstinenserne med at få gang i forhandlingerne på grundlag af forslag, som nu støttes af både Rådet og Parlamentet, Baroness Ashton!
De igangværende forandringer påvirker også Israel, og ved at investere i forandring kan vi skabe sikkerhed og fred. Europa skal lægge pres på Israel for at få landet til at svække grebet om de besatte områder og opgive bosættelsespolitikken, hvilket er en forudsætning for at genoptage forhandlingerne. Som vi i øjeblikket oplever, er ingen upåvirkelig, når ønsket om frihed eksploderer på denne måde.
Hvis der opstår yderligere forsinkelser i løsningen af konflikten, risikerer vi at svigte de israelske og palæstinensiske håb om en retfærdig løsning, og vi bringer fremtiden for et så skrøbeligt område i Middelhavet og Mellemøsten i fare.
Marielle De Sarnez
(FR) Hr. formand! Alle kan se, at situationen ændres i Mellemøsten med den demokratiske bølge, der skyller gennem Maghreb og Mashreq via Egypten.
Israel og de palæstinensiske ledere bør betragte den historiske opstand i de arabiske lande som en mulighed og ikke som en risiko. Jeg er faktisk overbevist om, at den pludselige tilsynekomst af demokratiske bevægelser ved grænserne af Israel og de palæstinensiske områder er en chance, som begge parter skal gribe.
I dag skal både israelere og palæstinensere indse, at verden omkring dem er i forandring, og at det er på tide, at også de forandres. Tiden er derfor inde til, at Europa gennemtvinger en dialog, åbner reelle forhandlinger og lancerer en ægte fredsproces med henblik på at finde en varig løsning, hvor de to nationer kan leve fredeligt side om side.
På dette meget afgørende tidspunkt er det dog uforståeligt og upassende, hvis EU trækker sin særlige udsending til Mellemøsten tilbage. Jeg vil bede Dem beskrive baggrunden for dette, Baroness Ashton.
Krzysztof Lisek
(PL) Hr. formand! Som medlem af Parlamentet har jeg i de seneste måneder haft mulighed for at besøge en række lande i Mellemøsten, herunder Syrien, Den Palæstinensiske Myndighed og Israel. En af regionens ledere bad mig opfordre Europas ledere til at engagere sig mere, fordi det vil være en politisk bedrift af et format, som Nobels fredspris uddeles for, hvis dette engagement lykkes. Jeg retter disse ord mod fru Ashton. Alvorligt talt sagde alle ledere dog det samme til mig, nemlig at EU skal engagere sig mere i processen i Mellemøsten. USA er f.eks. underlagt visse politiske begrænsninger, mens vores engagement skal omfatte samarbejde med en partner, som f.eks. USA, om ikke andet så på grund af de strategiske forbindelser mellem USA og Israel. Vi bør dernæst alle, også fru Ashton, udnytte enhver mulighed, som EU har. I sidste uge blev der f.eks. afholdt et fælles møde mellem den polske og israelske regering i form af et mellemstatsligt samråd. Premierministeren, hr. Tusk og udenrigsministeren, hr. Sikorski, var i Israel. Vi skal udnytte sådanne muligheder bedst muligt.
Ioan Mircea Paşcu
(EN) Hr. formand! Problemet med Mellemøsten, som altid har været kompliceret, er på det seneste blevet endnu mere kompliceret. Det sikreste ville naturligvis være, hvis alle ventede og så tiden an.
På den palæstinensiske side er det et spørgsmål om, hvem der kan få vægtskålen til at tippe til deres fordel: Hamas, som støttes af Iran og vinder frem på Vestbredden - mest sandsynlig - eller Fatah, som fastholder sin tilstedeværelse i Gaza - mindre sandsynlig. Dernæst kan Jordan, et vigtigt land præget af uro, ødelægge hele fredsprocessen. Hvad angår Israel, er der tilsyneladende to retninger: en, som går ind for at genoptage forhandlinger med forslag, der kan skabe gennembrud, og den anden, som går ind for den samme "vent og se"politik.
Med vision og vilje til at vælge den rigtige vej ved hver af disse skilleveje er der en chance for, at den nuværende stilstand kan overvindes, selv om det i øjeblikket langt fra ser sådan ud.
Marietta Giannakou
(EL) Hr. formand! Jeg er enig med den højtstående repræsentants bemærkning om, at tiden er inde til seriøs indgriben og egentlige forhandlinger i Mellemøsten, for det første fordi ingen ved, hvad der herefter vil ske i Nordafrika, og for det andet fordi det er klart, at situationen mellem Israel og Palæstina bruges som undskyldning for terrorisme og spændinger i hele verden og navnlig til at skabe spændinger i den muslimske verden.
Fredsprocessen kræver derfor omgående indgriben, indgriben af Dem, Baroness Ashton, og af en særlig udsending. Dette vil også give Europa chancen for at finde ud af, om det virkelig kan gribe ind og spille den rolle, som USA tidligere spillede, men med andre resultater.
Finansiel støtte er naturligvis nødvendig, men der kræves særlig regulering og overvågning, fordi vi alle ved, hvad der skete med finansiel støtte i gamle dage. Der er naturligvis også det vigtige spørgsmål om demokratisering, fordi fredsprocessen helt sikkert vil blive en meget vanskelig proces uden socialt demokrati. En særlig forhandler med et særligt team, der kan hjælpe på vejen mod egentlig demokratisering og forfatningsmæssig orden, vil have stor betydning, og det er mit indtryk fra Baroness Ashtons bemærkninger, at hun vil arbejde i denne retning.
Lena Kolarska-Bobińska
(PL) Hr. formand, fru Ashton! Da jeg talte med politikere i Mellemøsten, hørte jeg dem ofte sige, at EU er en betaler, ikke en aktør. Det blev også sagt, at EU bør være en aktør og ikke kun en betaler, fordi EU er den eneste institution i Mellemøstkvartetten, som alle har tillid til. Nogle har tillid til Rusland, mens den anden side i konflikten er mere åben over for USA. EU er forudbestemt til sin rolle. Det blev sagt, at EU ikke har en fælles politik, fordi medlemsstaterne har meget forskellige holdninger til parterne i konflikten og midlerne til at løse disse problemer. Vi har nu en enestående mulighed, fordi vi har fru Ashton, vi har Tjenesten for EU's Optræden Udadtil, og vi kan skabe en fælles politik vedrørende konflikten.
I denne uge udsendte Kommissionen et nyt dokument om hjælp til landene i Middelhavsområdet med titlen "Et partnerskab for demokrati og fælles velstand med det sydlige Middelhavsområde". Vi bør undersøge vores politik vedrørende Mellemøsten og det østlige Europa og udnytte disse erfaringer, som derefter kan bruges i udviklingen af den nye politik over for landene i Middelhavsområdet. EU har ydet hjælp til institutioner i Polen og 10 andre medlemsstater. Det har hjulpet civilsamfundet i Mellemøsten. Lad os nu udnytte disse erfaringer i udviklingen af den nye politik.
Cristiana Muscardini
(IT) Hr. formand, Baroness Ashton, mine damer og herrer! Hvis vi skal skabe fred, skal alle parter først påtage sig visse forpligtelser begyndende med anerkendelsen af Israel i alle henseender - hvilket visse lande ikke gør - og derfor skal alle lande i området give grundlæggende og vigtige garantier med henblik på at skabe forbindelser baseret på gensidig respekt.
Hvis handelspolitikken i dag er blevet en ny form for udenrigspolitik, skal vi forsøge at foreslå og opnå løsninger gennem demokratiske midler og gennem handelsaftaler. Det er ikke længere acceptabelt, at EU finansierer projekter som hidtil, der hverken skaber de resultater, midlerne blev bevilget til, eller sikrer den mindste forbedring i den demokratiske proces og i fredsprocessen.
Vi kan ikke lade Israel stå alene, og den palæstinensiske befolkning har ret til en stat. Vi skal dog også iværksætte økonomiske foranstaltninger med observationscentre, som kan overvåge anvendelsen af vores støtte.
Den nye situation, der er opstået i de seneste måneder, som involverer et større geografisk område, tvinger endelig Europa til at træffe stærkere og mere målrettede politiske foranstaltninger og til at samarbejde tættere med unge, der kan hjælpe med at opbygge det sikrere og mere demokratiske samfund, som vi stadig ikke har kunnet skabe, for de nye generationer.
Pino Arlacchi
(EN) Hr. formand! Efter at have lyttet til Baroness Ashtons redegørelse har jeg to spørgsmål til hendes evaluering af indvirkningen af de aktuelle begivenheder i Nordafrika på fredsprocessen i Mellemøsten.
Mener De, Baroness Ashton, ikke, har vi har en ny mulighed, eftersom den globale platform for menneskerettigheder nu er meget højere og tolerancetærsklen i Mellemøsten for klare krænkelser af folkeretten og menneskerettigheder, som f.eks. Gaza og bosættelserne, er meget lavere?
Jeg vil dernæst spørge, om De ikke mener, at der nu er svagere begrundelse for psykologien bag en belejret fæstning i Israel, som tidligere var drivkraften bag landets udenrigspolitik, fordi truslen fra det, der nu er ved at blive demokratiske lande, er meget mindre, og fordi demokratier ikke går i krig mod hinanden? Yder alle disse faktorer ikke et betydeligt bidrag til en potentiel afspænding i Mellemøsten?
Charles Tannock
(EN) Hr. formand! EU er medlem af Mellemøstkvartetten, men der sker desværre ikke betydeligt fremskridt i fredsprocessen mellem Israel og palæstinenserne i øjeblikket. Stilstanden vil sandsynligvis vare, så længe der er så stor uro og usikkerhed i den arabiske verden. Fra Israels synspunkt - og jeg bekræfter, at jeg er næstformand i "European Friends of Israel" - afleder den uforudsigelige situation i Egypten opmærksomheden fra fredsprocessen.
Jeg glæder mig over den egyptiske militærregerings løfte om at overholde fredsaftalen fra 1979 med Israel. Lad os håbe, at Det Muslimske Broderskab ikke sejrer i Cairo. Uanset hvad der sker, skal vi sikre, at fremtidig EU-støtte til Egypten gøres betinget af overholdelsen af fredsaftalen med Israel. Den kendsgerning, at en del af den mulige fremtidige palæstinensiske stat vil blive ledet af Hamas, som stadig ønsker Israels udslettelse, er bestemt den største hindring for fred.
Iran udgør også en trussel mod Israels eksistens. Fred i regionen vil aldrig være mulig, så længe Teheran finansierer og væbner Hezbollahs fanatikere i Libanon. Jeg kan derfor forstå Israels nylige bekymringer over to iranske krigsskibes gennemsejling af Suezkanalen på vej mod Syrien. Dette blev tilladt for første gang siden 1979. Egyptens tilnærmelse af Iran er bestemt en meget bekymrende udvikling. Jeg ønsker derfor på enhver måde den højtstående repræsentant held og lykke på dette diplomatiske minefelt, som ligger forud.
Jaroslav Paška
(SK) Hr. formand! Fredsprocessen i Mellemøsten gennemgår efter min mening i øjeblikket en udholdenhedsprøve. Den arabiske verden er i forandring, og få kan forudsige, hvilken form for regeringer eller regimer der vil komme til magten i de arabiske lande.
Situationen er blevet yderligere kompliceret, efter at den israelske regering igen har provokeret den arabiske verden ved at opføre nye bosættelser i de palæstinensiske områder. På et sådant tidspunkt har vi efter min opfattelse kun én mulighed, nemlig intensivt engagement på alle fronter.
Vi skal overbevise vores israelske venner om, at de skal afstå fra enhver handling, der kan fremprovokere unødvendig vrede i den arabiske befolkning. Vi skal dog samtidig forsigtigt gennem tæt samarbejde med den arabiske verden og navnlig med lande, der i øjeblikket er ved at afgøre deres fremtidige retning, søge at støtte anstændige, demokratiske politiske kræfter, der kan løse alle stridigheder på en fredelig og professionel måde uden fordomme og had.
Vi ved, at vejen til mere fred i Mellemøsten ikke er let, men jeg håber, at den israelske regering nu har indset, at dette er en af de sidste chancer for en fredelig og pragmatisk løsning på dets forbindelser med Palæstina.
Hannes Swoboda
(DE) Hr. formand! Hr. Tannock omtalte iranske skibe, der sejlede gennem Suezkanalen. Jeg har et spørgsmål til den højtstående repræsentant, Baroness Ashton. Er det helt sikkert, at Egypten slet ikke i henhold til folkeretten havde mulighed for at nægte skibene ret til gennemsejling, hvis det havde ønsket det? Jeg vil blot vide, om det var baseret på folkeretten, eller om der er tale om en politisk sammenhæng.
Catherine Ashton
Hr. formand! Jeg vil forsøge at besvare så mange af spørgsmålene i forhandlingen som muligt, men der er - som altid, når vi drøfter fredsprocessen i Mellemøsten - forståelse for sagens hastende karakter og et stærkt ønske i Parlamentet om fremskridt. Jeg vil sige, at dette afspejles til fulde i min indsats for at se, hvad vi kan opnå som EU.
Jeg ønsker bestemt, at vi ikke nogensinde igen beskrives som "en betaler, ikke en aktør". Jeg er træt af det. Jeg har hørt det tilstrækkelig mange gange. Jeg kritiserer ikke Parlamentets medlemmer for at sige det. Det er intet andet end en karikatur af EU's rolle, men det afspejler, hvordan vi historisk er blevet opfattet. Jeg har i år arbejdet virkelig hårdt for at ændre dette, ikke mindst i regionen, og jeg vil komme tilbage til det om et øjeblik.
Jeg vil begynde med Dem, hr. Salafranca, fordi De stillede mig nogle meget konkrete spørgsmål. Vi indledte med problemet om USA's veto i Sikkerhedsrådet - afstemningen med 14 stemmer mod én om forslaget om bosættelser, dvs. den resolution, der blev fremsat af Libanon, fordi de er medlem af Sikkerhedsrådet - der som bekendt skabte betydelig furore både inden for og uden for systemet. Jeg var i Mellemøsten sammen med palæstinenserne i dagene op til afstemningen. Alle EU-lande i Sikkerhedsrådet stemte imod den amerikanske holdning og for resolutionen.
Vores holdning er absolut klar. Vi står sammen og anerkender, at bosættelserne er ulovlige i henhold til folkeretten. De medlemmer, der ligesom jeg har set bosættelserne, ved, at de ikke er i nogens langsigtede interesse, og at problemet i sidste ende skal løses ved at fastlægge grænserne. Vi har foreslået grænserne fra 1967 med den nødvendige udveksling af territorium. Men parterne skal nå til enighed om dette. Vi kan ikke pålægge det, men jeg er sikker på, at der vil blive taget hensyn til befolkningernes tilværelse, og hvor de bor.
Jeg tror ikke, dette på lang sigt dramatisk har påvirket forholdet til USA, ikke mindst fordi USA ihærdigt har forklaret sin holdning - og jeg vil ikke forsøge at forklare den for dem - og fortsætter sit samarbejde med palæstinenserne. Jeg tror, at palæstinenserne har forstået den position, som USA har befundet sig i. Så der ydes stadig en enorm indsats, men jeg vil ikke på nogen måde sige, at det ikke var en vanskelig tid. Det var jeg udmærket klar over.
De spurgte mig om de palæstinensiske valg, der afholdes i september, men som Hamas har afvist at deltage i. De er bekendt med - og De har set - at premierminister Fayyad har travlt med at undersøge mulighederne for en form for forsoning. Jeg vil snart drøfte det med ham - blandt mange andre ting. Jeg er ikke sikker på, om valgene vil blive gennemført. Det afgør de. Jeg ved, de overvejer, hvad der er den bedste løsning for fremtiden.
De spurgte mig også om lækagerne fra den palæstinensiske side. De ved, at hr. Erkat, som var chefforhandler, er blevet overført til en ny stilling som seniorrådgiver for præsident Abbas, fordi lækagerne skete fra hans kontor, og han må påtage sig ansvaret for dem. Dette har haft to konsekvenser. Den ene er selvfølgelig stor bekymring over det, der foregik. Når man forsøger at nå frem til et udgangspunkt for forhandling, siges der mange ting. Mange af dem kommer ikke med i de endelige dokumenter, men de involverede - og dette er helt rigtigt og korrekt - overvejer forskellige holdninger. Der var derfor uden tvivl bekymring i både Ramallah og andre steder og på Vestbredden over det, der var blevet sagt. Der var interessant nok en tilsvarende og modsat reaktion i dele af den israelske presse, som spurgte, hvorfor de ikke deltog i dette, da de så, hvad de troede var en palæstinensisk holdning. Så det har haft den interessante effekt, at det har rejst en debat. Så måske vil dette på lang sigt - selv om jeg aldrig er tilhænger af lækager, fordi det forhindrer deltagerne i at udvikle god politik - ikke have den konsekvens, det oprindeligt kunne have haft.
Jeg vil gerne aflive denne diskussion om associeringsaftalen, hvilket er årsagen til, at jeg blev ved med at ryste på hovedet. Der er ikke sket en ændring i de eksisterede rammer og den eksisterende holdning. Fremskridtet med hensyn til associeringsaftalen afhænger af fremskridtet i fredsprocessen i Mellemøsten. Det, der blev beskrevet, var håbet om at kunne skabe disse stærkere forbindelser, fordi vi tror på en tostatsløsning, og vi tror på Israels fremtid. Vi ønsker et stærkt Israel - økonomisk, politisk osv. - ligesom vi ønsker en stærk palæstinensisk stat, men vi kan først skabe fremskridt, når der sker fremskridt i fredsprocessen i Mellemøsten. Jeg er enig med fru Neyts-Uyttebroeck i, at det er vigtigt, at vi skubber på. Det er, hvad jeg hele tiden har sagt i Israel og til Den Palæstinensiske Myndighed. Vi skal komme i gang.
Der er to grunde til det. Den ene er, at regionen er i forandring, og disse forandringer kræver det. Som hr. Arlacchi sagde, er der forandring i regionen, som kræver, at vi anerkender, at Egypten - ikke at jeg tror, at Egypten vil give Israel militære problemer, slet ikke - et demokratisk Egypten i fremtiden vil ønske igen at se på et problem lige uden for dets gadedør. Det er i begge parters interesse. Jeg er overbevist om, at det er i den israelske befolknings interesse og i lige så høj grad i den palæstinensiske befolknings interesse, at der findes en løsning nu. Dette kan være en virkelig vigtig del af en sikker og stabil region. Jeg har sagt det og vil blive ved med at sige det til alle vores partnere, herunder alle i Mellemøstkvartetten.
Vi skal, som De siger, hr. Belder, nå frem til direkte forhandlinger, men vi skal samtidig sikre, at parternes standpunkter er troværdige, og at de er troværdige over for hinanden. Det er virkelig vigtigt, at palæstinenserne kan sætte sig ved forhandlingsbordet med støtte fra Den Arabiske Liga. Jeg drøfter dette spørgsmål med Amr Moussa. Jeg mødes med ham igen i Cairo. Han forlader Den Arabiske Liga i maj, den 14. maj, tror jeg. Han stiller, så vidt jeg har forstået, op til præsidentvalget i Egypten. Det er meget vigtigt, at palæstinenserne får befolkningen med sig. Det er vigtigt for dem, og det er også vigtigt for Israel og for begge parters sikkerhed. Alt dette hænger sammen med indsatsen for at sikre, at fremskridt er kædet sammen med visheden om at kunne få befolkningen og de andre parter, der skal engageres, med.
Tak for Deres bemærkninger, hr. Lambsdorff! Mellemøstkvartetten er efter min mening en meget vigtig drivkraft, men den er ikke alt. Jeg forsøger at sikre, at vi opnår fremskridt på området. Jeg er overbevist om, at vi har spillet en vigtig rolle. Vi har spillet en overordentlig vigtig rolle i de seneste uger og måneder på den måde, som vi har formået at bevare momentum. Vi skal komme videre og blive hurtigere. Vi forsøger at udnytte mulighederne, når Mellemøstkvartettens udsendinge mødes. Da udsendingene ankom til Bruxelles i sidste uge, mødtes jeg med dem i en time for at drøfte, hvordan jeg vurderede mulighederne, og for at få dem til at forstå, hvor vigtigt det er at udnytte disse møder med israelerne og palæstinenserne. Det betyder ikke noget, hvor vi møder udsendingene. Med hensyn til palæstinenserne og israelerne kan jeg forstå, at de nogle gange er meget nervøse over det, der foregår. Så hvis vi rejser til Jerusalem for at møde den israelske forhandler, er jeg ligeglad med, hvor vi rejser hen. Lad os blot have møderne og for første gang afholde et møde mellem udsendingene og forhandlerne, så vi får chancen for at undersøge holdningerne på en måde, som vi ikke har gjort før. Det er, hvad der virkelig betyder noget for mig.
Da jeg talte om Gaza og Kerem Shalom, forsøgte jeg ikke at sige, at der kun er én overgang. Vi har i alle detaljer undersøgt hele infrastrukturen ved overgangene, fordi det forekom mig, da jeg besøgte Gaza og mødtes med navnlig erhvervsdrivende, men også talte med de unge - og jeg besøgte de sommerskoler, vi finansierer, sidste år - at noget af det vigtigste for Gaza var at få gang i økonomien igen så hurtigt som muligt. Jeg erkender, at der sker en vis bevægelse - og jeg mødes med den israelske general, som er ansvarlig for at åbne overgangen, hver gang jeg kommer, for at blive ajourført. Det erkender jeg. Men vi ville sikre, at der blev åbnet op for navnlig eksport, som er afgørende for overgangene og afgørende for økonomien, fordi det hjælper ikke at få flere varer ind, hvis der ikke er en økonomi, i så høj grad, som hvis begge dele var muligt. Det var derfor vigtigt at få det til at ske.
Kerem Shalom er den eneste overgang, hvor vi kan gøre tre ting. Vi kan først og fremmest etablere infrastrukturen - vejen, som vil gøre det muligt at bruge den oftere. For det andet kan vi tilvejebringe udstyr, så scanning kan foretages meget hurtigere, og så der kan komme gang i strømmen af varer. For det tredje kan vi også uddanne den palæstinensiske befolkning som en del af vores mission. Det vil koste 5,3 mio. EUR. Vi kan gøre det, og vi er klar til at gå i gang. Den vigtige begrundelse er, selv om jeg naturligvis ønsker en meget større løsning for Gaza, at det er vigtigt, at vi tilbyder vores støtte til at få ting, der kan afhjælpe situationen, til at ske i en fart. Derfor min særlige reference til Kerem Shalom. Vi undersøgte Karni. Vi undersøgte andre overgange, men dette er den overgang, hvor vi kan yde et konkret bidrag nu. Vi vil forsøge at gøre det, men det ændrer ikke det grundlæggende præmis for det, vi har sagt - at overgangene skal være åbne, at borgerne skal kunne bevæge sig frit, og at de skal kunne gøre det så hurtigt som muligt.
Til hr. Campbell Bannerman vil jeg sige, at jeg ikke har noget imod, at De angriber mig, men vi skal have tallene på plads. De fleste af de penge, De beskriver - og der er faktisk endnu flere penge - bruges til eksterne udgifter. De går ikke til min tjeneste. De bruges til at opbygge demokratier, støtte menneskerettigheder, stabilitetsinstrumentet, udvikling osv., som jeg ved, at De og andre medlemmer af Deres gruppe - og formodentlig alle andre i Parlamentet - støtter 100 %. De ønsker, at vi støtter befolkningen i Egypten, befolkningen i Tunesien og befolkningen i Libyen. Jamen, dette er nogle af de penge, som vi løbende bruger forskellige steder i verden. Budgettet for Tjenesten for EU's Optræden Udadtil er 460 mio. EUR. Det finansierer 135 delegationer, det centrale personale og alt, hvad vi gør i hele verden. Det er mindre end 50 % af det britiske udenrigsministeriums budget. Hvis De vil angribe mig for det, så er det i orden, men De må ikke beskylde mig for at have milliarder af euro, som jeg på en eller anden måde bruger på en funklende bygning eller noget andet. Det er det beløb, jeg i øjeblikket har og kan bruge under det eksisterende budget. Jeg vil forsøge at bruge midlerne så godt som muligt i forhold til de ting, jeg tror på, og som Parlamentet tror på. Resten kan vi give til andre mennesker, der har brug for dem til at opnå, hvad der efter vores mening er rigtigt.
Jeg har talt for længe, men det er sandt, hr. Arlacchi, at forholdene i Mellemøsten ændres, og at betingelserne ændres. Mens vi opbygger platformen for vores indsats, er det virkelig interessant, at vi kan se på regionens potentiale - det være sig Libanon og mulighederne for, hvad der kan ske der, fredsprocessen i Mellemøsten eller begivenhederne i Egypten eller det være sig mine hyppige samtaler med den jordanske udenrigsminister. Vi taler om de muligheder, vi har der. Dette er efter min mening virkelig et tidspunkt, hvor vi kan skabe forandring.
Jeg vil lige sige noget om de forbindelser, vi har. Jeg arbejder ihærdigt med forbindelserne med Israel og palæstinenserne, og jeg taler med mange mennesker. Jeg taler fortroligt i mange timer med lederne af begge parter og med andre mennesker på møderne. Jeg sætter stor pris på disse samtaler, men jeg kan fortælle Dem, at EU respekteres af begge parter, og jeg vil sikre, at det forbliver sådan, fordi det handler om en tostatsløsning. De fortæller mig om ting, de ikke synes om. Det er jeg glad for, men jeg tror, de respekterer den holdning, vi forsøger at fastholde. Vi spiller ikke en marginal rolle. Vi spiller en realistisk rolle. Den rolle, vi kan spille, er en rolle, jeg forstår, og som jeg udnytter efter bedste evne. Jeg kan ikke gøre, hvad andre lande kan gøre. Jeg har ikke beføjelser til at gøre visse ting, men vi kan bruge vores økonomiske og politiske magt - i ordets bedste forstand - til at forsøge at støtte processens fremskridt. Jeg bruger nok mere energi på dette end på noget andet, som vi gør.
Fru Dodds spurgte, om naboskabspolitikken er slået fejl. Det er den ikke, men den hører bestemt hjemme i kategorien "kan forbedres". Jeg sagde for længe siden, at vi skal revidere denne politik. Stefan Füle og jeg har indledt arbejdet. De sidste par ugers begivenheder har vist, at vi skal gøre det. Vi skal være mere effektive og bedre til at opnå det, vi ønsker, og vi skal være fleksible og anerkende, at vi skal bruge forskellige tilgange i forskellige lande, så vi virkelig skaber resultater for befolkningerne i forhold til de værdier og forhåbninger, vi har for dem og for os selv.
Jeg har aktuelt opgraderet stillingen som særlig udsending til vicegeneralsekretær, fordi det efter min mening er vigtigt, at den særlige udsending til Mellemøstkvartetten er en person, som er helt i centrum, og som er vores politiske direktør. Jeg takker Marc Otte for hans bemærkninger. Når Helga Schmid har afsluttet denne opgave, og vi kan se, hvor vi bevæger os hen, vil jeg undersøge, hvad vi skal gøre i fremtiden for at sikre, at vores repræsentation i området er tilstrækkelig.
Endelig spurgte hr. Swoboda mig om det iranske skib. Så vidt jeg har forstået, siger iranerne, at de gennemførte en øvelsesmission som et led i deres aktiviteter for at bekæmpe pirateri ud for Somalias kyst. Det fik tilladelse til gennemsejling på det grundlag. Så vidt jeg ved - og det er de seneste oplysninger, jeg modtog, fordi vi anmodede om disse oplysninger, så snart vi hørte om hændelsen - var der ikke nogen grund til, at egypterne skulle nægte dem adgang, eftersom det drejede sig om en øvelse. Om dette er, hvad der skete, er noget helt andet.
Mange tak for denne forhandling. Jeg håber, jeg med mit svar har dækket så mange emner som muligt.
Formanden
Baroness Ashton! Vi skylder Dem stor tak, fordi De har haft en meget krævende dag. De har arbejdet meget hårdt her i dag, så vi takker for Deres deltagelse og for Deres fremragende og detaljerede svar.
Forhandlingen er afsluttet.
Skriftlige erklæringer (artikel 149)
Elena Băsescu
Situationen i Mellemøsten og Middelhavsområdet befinder sig ved en særlig omtålelig skillevej, som den højtstående repræsentant også nævnte i sin tale. Dette er efter min mening en passende anledning for EU til at fokusere på fredsprocessen i regionen. Israel er en af EU's største handelspartnere, og studerende fra hele Europa har adgang til uddannelsesinstitutioner i Israel takket være universiteternes internationale udvekslingsprogrammer.
Mellemøsten er desuden det sted, hvor fremtidens udfordringer allerede er ved at tage form. Forvaltningen af drikkevand er et eksempel på dette. De arabiske revolutioner har skabt ustabilitet i Middelhavsområdet, og de har især ramt Israel. Som følge af sådanne sikkerhedsrisici blev det besluttet at lukke en grænseovergang, så Kerem Shalom nu er den eneste helt sikre kommercielle overgang. De israelske myndigheder koncentrerer deres indsats ved denne overgang om at sikre et normalt flow af civil og kommerciel trafik. I den sammenhæng er det vigtigt, at vi så hurtigt som muligt genoptager forhandlingerne for at nå frem til en fredelig løsning. EU kan med sin deltagelse i processen uden tvivl yde den nødvendige støtte, for at dialogen kan gennemføres under optimale forhold.
Dominique Baudis
Revolutionerne i den arabiske verden må ikke aflede vores opmærksomhed fra fredsprocessen i Mellemøsten. Tværtimod er de en chance, der skal gribes. Palæstina afholder præsident- og parlamentsvalg inden sommeren, og Den Palæstinensiske Myndighed ønsker at etablere legitime institutioner og forvalte sin sikkerhed. Den igangværende opførelse af israelske bosættelser er en uretfærdighed og provokation mod palæstinenserne. I dag har vi med denne frihedens vind, der blæser i hele den arabiske verden, mulighed for at relancere forhandlingerne. EU skal tage initiativet til at relancere dem. Hvorfor ikke gøre det inden for rammerne af Middelhavsunionen?
