Återupptagande av sessionen
Ordföranden
Jag förklarar Europaparlamentets session för återupptagen efter avbrottet den 30 april 1998.

Justering av protokoll
Ordföranden
Protokollet från sammanträdet den 30 april har delats ut.
Finns det några synpunkter?

Hardstaff
Herr ordförande! För att inte slösa med parlamentets tid lämnade jag in en skriftlig röständring. Den har inte registrerats ordentligt. Jag ber om att detta rättas till och att min röst om ändringsförslag nr 2 i Desamas betänkande ändras från " mot" till " för" .

Ordföranden
Tack, det kommer vi att göra.
(Protokollet justerades.)

Parlamentets sammansättning
Ordföranden
Jag vill informera om att Dury har utnämnts till Bryssels guvernör från och med den 1 maj 1998. Jag gratulerar henne till utnämnelsen.
(Applåder)

Den gemensamma valutan
Ordföranden
Herr rådsordförande, herr ordförande i kommissionen, ärade ledamöter! Vi deltar i dag i en helt ny unik historisk händelse. Elva länder står nu i begrepp, efter hårda ansträngningar av konvergens av sina ekonomier, att göra något så viktigt som valutan till en gemensam sak. De gör det frivilligt, med stöd av sina respektive parlament, men i enlighet med Maastrichtfördraget skall Europaparlamentet, som legitim representant inte bara för dessa elva länder utan för alla medborgare i unionen, också yttra sig. Det är i dag denna kammares uppgift att debattera ekonomi- och finansministerrådets förslag, och ratificera eller korrigera vårt yttrande om ett beslut som kommer att förändra framtiden för våra befolkningar.
Valutaunionen är ännu ett steg på den väg vi alla har givit oss in på, mot en union med allt närmare relationer mellan de europeiska folken, vilket fördraget erinrar om. Den gemensamma valutan är ett medel för att uppnå det målet. Jag önskar alla, i detta historiska ögonblick, klarhet och gott omdöme.
Det är med stor glädje jag till parlamentet välkomnar de framstående personligheter som har beslutat göra oss sällskap denna speciella dag i Europas framtid och vilka har tagit plats på åhörarläktaren, liksom massmedia som gör ett enormt arbete för att föra ut våra överläggningar till medborgarna.

Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är debatten om rådets rekommendation om medlemsstater som uppfyller de nödvändiga villkoren för införande av en gemensam valuta (artikel 109j.2 och 109j.4 i EG-fördraget) (7884/1/98 REV1 - C4-0250/98-98/0812(CNS)), och förslag till yttrande från utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik i enlighet med artikel 79a i arbetsordningen (föredragande: Von Wogau).
Fabre-Aubrespy har ordet för en ordningsfråga.

Fabre-Aubrespy
Herr ordförande! I början av denna debatt skulle jag vilja lägga fram ett förslag i en ordningsfråga med syfte att avvisa debatten på grund av otillåtlighet med tillämpning av artikel 128 i arbetsordningen. Jag gör det av procedurskäl och innehållsliga skäl.
Beträffande förfarandet erinrar jag om att artikel 109j i Fördraget om Europeiska unionen inte har respekterats och att artikel 79a i vår arbetsordning, som antogs i all hast, inte har beaktats. Av utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik har vi i dag förelagts ett förslag, som har presenterats muntligt för oss. Man begär att vi skall säga ja eller nej till rådets samtliga rekommendationer i deras helhet. Inget ändringsförslag kan läggas fram. Det är ett samtyckesförfarande och inte ett yttrande som fördraget föreskriver. Rådet har själv misstagit sig när man i sin rekommendation nämner Europaparlamentets yttrande från i torsdags, som var varken juridiskt eller politiskt det som förväntades enligt fördraget. Där ligger en institutionell omkastning, som gör att rådet inte tar sitt ansvar, inte spelar den roll som fördraget ger det och som kommer att göra att Europaparlamentet inte respekterar den debatt som tillkommer det. Jag vet att man inte vill ha den debatten. Herr ordförande, jag vill tillägga att i grund och botten...

Ordföranden
Rådets ordförande Brown har ordet.

Brown
Herr ordförande, Europaparlamentariker! Låt mig i början av denna dag av historisk betydelse för Europa å ministerrådets vägnar rikta vårt varma tack till parlamentet för dess bidrag till handhavandet av de förfaranden som leder fram till dagens beslut. Vi lyckades genom att arbeta tillsammans. Det är helt och hållet i överensstämmelse med vår kontinents demokratiska villkor och traditioner att det här parlamentet spelar en viktig roll i det historiska beslut vi tar. Jag vet att jag också talar för rådet, som sammanträder i eftermiddag, när jag talar om att det yttrande, som kommer att bli resultatet av den här förmiddagens överläggningar, kommer att värderas högt av oss alla.
För femtio år sedan, när Europeiska gemenskapens grundare började sitt arbete, var deras viktigaste prioritet att skapa arrangemang för fred i Västeuropa, att för alltid ställa urgamla strider och fiendskap åt sidan och skapa ett ramverk för samarbete och framsteg för folken i Europa. I sin visdom erkände de att varaktig fred i våra länder bara kunde grundas i folkens välstånd. Med början i Romfördraget började de att skapa den här Europeiska unionen, ett unikt experiment i mänsklighetens historia som har lagt grunden för över ett halvt sekel av fred i Västeuropa och ett välstånd för vår folk som ingen tidigare har haft.
Redan från början började grundarna att bana den väg som har lett oss till de historiska beslut om valutaunionen som vi kommer att ta i dag. I den resolution som togs vid Messinakonferensen för nästan 43 år sedan efterfrågade de nämligen en samordning av penningpolitiken för att tillåta skapandet och utvecklingen av en gemensam marknad. Nu, efter ett halvt sekel under vilket man ur krigens ruiner i Europa har rört sig närmare varandra, går Europa i dag in i en ny era. Vår ambition med att skapa en gemensam valuta för länderna i Europa i dag är att skapa ökad sysselsättning och ökat välstånd för Europas folk i morgon.
När euron införs kommer det att bli över 290 miljoner människor i Europa som använder den, 5 procent av jordens befolkning. Elva länders gemensamma valuta kommer att stå för en femtedel av världens produktion, lika mycket som Förenta staternas. Eurozonen kommer att bli en av världens största importörer och exportörer, och våra gemensamma mål - höga tillväxtnivåer och sysselsättning för alla - beror på ett kritiskt sätt på dess lyckosamma införande.
Först vill jag alltså rapportera till Europaparlamentet rekommendationerna från våra 15 medlemsstaters finansministrar till följd av deras möte i går kväll. För att Ekonomiska och monetära unionen skall bli hållbar och varaktig är de beslut vi rekommenderar baserade på överväganden om medlemsstaterna har uppfyllt såväl de rättsliga som de ekonomiska konvergenskriterierna i enlighet med Maastrichtfördraget. Vi höll enhälligt med kommissionens rekommendationer om att elva medlemsstater - Belgien, Tyskland, Spanien, Frankrike, Irland, Italien, Luxemburg, Nederländerna, Österrike, Portugal och Finland uppfyller de nödvändiga villkoren för att anta den gemensamma valutan.
(Applåder) Vi höll med om att dessa medlemsstater alla har vidtagit nödvändiga åtgärder för att se till att deras nationella lagstiftning är förenlig med fördraget och Europeiska centralbankssystemets stadga. De har alltså klarat av villkoren för rättslig konvergens. Vi höll också med om att dessa länder har uppnått en hög grad av varaktig ekonomisk konvergens, framsteg i att uppnå prisstabilitet, en hög grad av växelkursstabilitet, konvergens i de långa räntorna, och det har också skett framsteg i att få budgetunderskotten under kontroll och minska skulden, trots att EMI-rapporten sagt att ytterligare skattemässig konsolidering efterlyses för att tillmötesgå det skattemässiga kriteriet. Det är emellertid också viktigt att säga att när vi nu rekommenderar det här viktiga beslutet måste de framsteg länderna har gjort inte representera ett engångs åtagande för att uppnå målet för ett speciellt år, utan måste vara en del av ett kontinuerligt engagemang för stabilitet och disciplin.
Å ministerrådets vägnar vill jag också meddela er det viktiga uttalande som vi antog i går kväll. För att låsa fast vårt engagemang för skattemässig disciplin och ekonomisk reform lägger det nya uttalandet fram hur vi omedelbart och under den närmaste tiden skall genomföra de åtaganden som man redan åtagit sig i och med stabilitets- och tillväxtpakten, och göra det på det mest effektiva och lämpliga sättet. Det är genom att låsa fast vårt engagemang för monetär och skattemässig disciplin som valutaunionen kan bli den plattform för stabilitet på lång sikt på vilken tillväxt och sysselsättning kan byggas.
Uttalandet betonar också behovet av ekonomiska reformer. Genomförandet av ekonomiska reformer är nu fastslaget som nästa stora utmaning för Europa för att skapa sysselsättningsmöjligheter för alla, göra produkt-, arbetskrafts- och kapitalmarknader mer effektiva, förbättra sysselsättningsmarknadernas anpassningbarhet, se till att nationella utbildningssystem blir mer effektiva, försöka uppmuntra entreprenörskap, skapa bättre tillgång till kapitalmarknaderna för små och medelstora företag, förbättrra skatteeffektiviteten och undvika skadlig skattekonkurrens - allt för att skapa mer tillväxt och jobb.
Uttalandet återspeglar den vikt som vi fäster vid att ta itu med behoven hos de 18 miljoner arbetslösa om vi skall kunna göra arbetet med valutaunionen mer framgångsrikt. Uttalandet betonar hur viktigt det är att tackla arbetslösheten med välfärd, skatte- och socialförsäkringsreformer, såväl som med åtgärder för utbildning och för att göra slut på social marginalisering om vi skall ha både en framgångsrik gemensam valuta och en framgångsrik ekonomi.
(Applåder) Valutaunionen är inte bara en prestation, det är också en utmaning för att göra ekonomiska reformer som är nödvändiga för de höga tillväxt- och sysselsättningsnivåer som vi alla vill ha. Kolleger! Ekonomiska och monetära unionen har fötts ur våra gemensamma mål att skapa tillväxt och sysselsättning. Den baseras på vårt gemensamma engagemang för stabilitet på lång sikt. Den drivs nu framåt av vårt gemensamma intresse för en skattemässig disciplin och ekonomiska reformer för att säkra ett samhälle som är både företagsamt och rättvist.
Låt mig slutligen säga från detta parlament i dag att vår stora prestation, testet på vår framgång, inte kommer att finnas i uttalanden eller i dokument, eller ens i nya institutioner och förfaranden, utan det kommer att vara i form av jobb för människorna, tillväxt för människorna, välstånd för människorna - ett folkets Europa där alla har möjligheter och alla har ett bidrag att ge.
(Applåder) Detta är vår uppgift som vi alla skall arbeta tillsammans för - parlamentet och regeringarna. Detta kommer i sinom tid att bli vår insats.
(Livliga och ihållande applåder)
Santer
Herr ordförande, parlamentsledamöter! Ni har samlats här till ett extraordinärt sammanträde för att avge Europaparlamentets yttrande mellan finansministrarnas och stats- och regeringschefernas möte. Ni kommer även att ta Europaparlamentets ansvar i detta beslut utan motstycke. Euron, det är i dag, för i dag gör sig elva stater redo att ändra vår unions öde. I dag skapar européerna en verklighet av en vision lika mycket tack vare er, parlamentsledamöter, som har varit med i spelet sedan starten. Sedan månader och år tillbaka har kommissionen gjort allt för att dagens resultat skall bli lyckat. Det har varit ett viktigt mål. Därför har scenariot från Madrid blivit verklighet. Men jag måste påminna om att ingenting är uppnått i förväg. Den ekonomiska konvergensen skulle man aldrig ha trott vara möjlig i denna omfattning bara för ett år sedan. Medlemsstaterna, dvs. nationerna och folken, har ställts inför ansträngningar utan motstycke, och jag gratulerar dem till deras framgång.
Herr ordförande! Denna investering i konvergensen har varit en investering i välstånd. Aldrig har de ekonomiska villkoren varit så goda. Ansträngningarna för att uppnå konvergens har skapat en grund för tillväxt, investering och sysselsättning. Från och med i morgon kommer euron att ge den inre marknaden dess fulla betydelse genom att eliminera transaktionskostnaderna, genom att göra slut på spekulationerna, genom att förbättra öppenheten i priserna och genom att fördjupa den ekonomiska integrationen. Euron kommer att underlätta handel, investeringar och även européernas förflyttning från ett land till ett annat. Euron kommer inte bara att vara en garanti för att deras ansträngningar är oåterkalleliga, utan samtidigt en formidabel förändringskatalysator.
För det första: irreversibiliteten, för med euron finns det nämligen ingen återvändo. Den höga graden av konvergens kommer att bli en inneboende verklighet i valutaunionen. För det andra är euron en formidabel förändringskatalysator eftersmo den gör det möjligt att mobilisera den kreativa, företagsamma och förnyande andan i ett starkt Europa. I detta hänseende är euron just ett instrument, vilket jag har sagt ända sedan min utnämning till kommissionens ordförande. Den är inte ett mål i sig. Därför måste vi fortsätta vår kamp mot arbetslösheten och utslagningen på grundval av de beslut som har fattats vid toppmötet om sysselsättningen i Luxemburg och inom ramen för de sunda makroekonomiska villkor som har skapats av konvergensprocessen för Ekonomiska och monetära unionen.
Slutligen kommer euron att bli den mest påtagliga budbäraren om integration för medborgarna. Därför bör, som sagt, inte dess genomförande bäras av konsumenterna. Inga extra kostnader samt total öppenhet beträffande priser och optimal förberedelse är nödvändiga förutsättningar för att euron skall accepteras. Tack vare euron gör sig Europa vidare gällande på den finansiella och monetära världskartan. Europa vill i fortsättningen vara redo att bidra till bildandet av ett internationellt monetärt system som är i jämvikt och stabilt, ett säkert skydd i samband med kriser och en attraktionspol för våra partner. Därför är det en stark union som kommer att ta emot våra vänner och partner från Central- och Östeuropa.
Herr ordförande, parlamentsledamöter! Det är nu er sak att rösta. Er omröstning kommer att bli historisk.
(Applåder)

von Wogau
Herr ordförande, ärade damer och herrar! De beslut vi skall ta detta veckoslut är av historisk betydelse för Europeiska unionens framtid. Det gäller att besluta vilka länder som skall stå på startlinjen för den gemensamma valutan den 1 januari 1999. Vi förväntar oss också att kandidaterna för Europeiska centralbankens direktion skall utnämnas detta veckoslut. Inte minst skall viktiga preliminära avgöranden fattas, vilka har att göra med de framtida omräkningskurserna. Detta beslut skulle kunna ha stora effekter på finans- och kapitalmarknaderna. Därför var det nödvändigt att välja en tidpunkt när börserna är stängda. Av den anledningen är vi, de tre deltagande institutionerna, nämligen Ekofinrådet, Europaparlamentet och Europeiska rådet, samlade här i Bryssel detta veckoslut, för att förbereda och ta dessa beslut.
Vi skall i dag avge vårt yttrande till frågan om vilka medlemsländer som uppfyller kriterierna från Maastrichtfördraget. Här tilldelar Maastrichtfördraget Europaparlamentet en institutionell roll. Parlamentet skall höras om förslaget från ekonomi- och finansministrarna, innan stats- och regeringscheferna fattar sitt beslut. Eftersom finansministrarnas rekommendation inte kunde lämnas förrän i går kväll, var det nödvändigt att i dag, lördag förmiddag, kalla in parlamentet till ett extra sammanträde. Av det skälet var det också nödvändigt att vi beslutar med ett muntligt förfarande.
Rådets ordförande, finansminister Gordon Brown, informerade i morse utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik om att rådet accepterar Europeiska kommissionens rekommendation. Detta betyder att Europaparlamentet vid dagens beslut direkt kan referera till beslutet som vi med stor majoritet fattade i torsdags.
Europaparlamentet har i denna resolution fastslagit följande på grundval av mitt betänkande: Alltsedan Maastrichtfördraget slöts har alla medlemsstater i Europeiska unionen gjort avsevärda framsteg när det gäller konvergensen. Detta kommer till uttryck i den låga inflationstakten, de låga långa räntorna, de små valutasvängningarna och en märkbar konsolidering av de offentliga budgetarna.
Maastrichtfördraget föreskriver att endast de länder tillåts gå in i valutaunionen, som redan förfogar över en stabil valuta. Det är av särskild vikt, eftersom en stabil valuta är en grundläggande förutsättning för att en social marknadsekonomi skall ha någon framgång. Den egentliga indikatorn för penningvärdets stabilitet är inflationstakten. Centralbankerna utgår från att en inflationstakt på mindre än 2 procent i praktiken betyder ett stabilt penningvärde. Här innehåller föreliggande betänkanden glädjande nyheter. Alla elva kandidatländerna har en inflationstakt på mindre än 2 procent. Det betyder att det vid startlinjen endast står medlemsländer som nu förfogar över stabila valutor. Fyra kandidatländer hade under referensåret 1997 en inflationstakt på 1, 9 procent - Italien, Nederländerna, Portugal och Spanien. Två länder låg på 1, 5 procent - Belgien och Tyskland. Ett land hade 1, 4 procent - Luxemburg -, ett land 1, 3 procent, nämligen Frankrike. Tre länder uppnådde t.o.m. 1, 2 procent, nämligen Finland, Irland och Österrike.
I genomsnitt låg under referensåret inflationstakten i de elva kandidatländerna på 1, 5 procent. Det visar att det med tanke på valutaunionen redan nu utvecklar sig en kultur med penningvärdesstabilitet i hela Europeiska unionen. Att marknaderna räknar med en fortsättning på denna utveckling, framgår av de långfristiga räntesatserna. I alla elva kandidatländerna ligger de tydligt under referensvärdet 7, 8 procent.
Eurons stabilitet är säkrad vid dess start i januari 1999! Detta fastslår vi i överensstämmelse med alla rapporter som föreligger. De stora ansträngningarna under de gångna månaderna och åren har alltså burit frukt. Men nu gäller det att säkra för framtiden det som vi har uppnått. Alexandre Lamfalussy, den förste ordföranden i Europeiska monetära institutet, har alltid med eftertryck sagt till oss att man inte får överanstränga penningpolitikens instrument. För att långfristigt säkra valutans stabilitet måste också medlemsländernas budgetpolitik lämna sitt bidrag. Därför har vi noggrant granskat uppfyllandet av fördragets skuldkriterier. Budgetunderskotten ligger i alla kandidatländerna under 3 procent av bruttonationalprodukten, och budgetplanerna samt prognoserna låter vänta en ytterligare nedgång.
Vad gäller medlemsländernas skulder har vi i vår resolution från i torsdags fastställt att den totala skuldsättningen fortfarande är oroväckande i några länder. Här handlar det om att granska om skuldsättningen i dessa länder ligger inom det spelrum för bedömningen som Maastrichtfördraget garanterar. Det är därvid av betydelse om skulderna övervägande finansierats inom det egna landet, och om det handlar om mer kort- eller långfristiga skulder. Här kan man konstatera att de båda svårast skuldsatta länderna samtidigt har en sparkvot som ligger över genomsnittet, och att skulderna i hög grad finansieras internt. Vidare kan man konstatera en förbättring av strukturen av skuldsättningen i den riktningen, att löptiderna förlängs steg för steg, även om det går långsamt.
Dessutom har vi i utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik fört ingående samtal med finansministrarna i länderna i fråga. Här skulle jag uttryckligen vilja fastslå att finansminister Ciampis redogörelser för de stora och framgångsrika ansträngningarna för att konsolidera budgetläget i Italien väsentligen har bidragit till den positiva bedömningen från utskottets ledamöter. Utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik har uppskattat dessa fakta. Vi har kommit fram till det resultatet, att kommissionens och rådets positiva bedömning av uppfyllandet av skuldkriteriet skall godkännas för alla elva kandidatländerna. Men för att säkra dessa resultat för framtiden, har vi i vår resolution från den 30 april 1998 krävt att stabilitets- och tillväxtpakten får en strikt tillämpning i alla elva länderna. Av regeringarna i de särskilt berörda länderna förväntar vi oss också konkreta förpliktelser att fortsätta konsolideringsprocessen.
Arbetslöshetens utveckling är visserligen inte något formellt kriterium i Maastrichtfördraget, men det är ändå den största utmaning som länderna i Europeiska unionen står inför i dag. Därför har vi också tagit upp sysselsättningsfrågan i vår totala bedömning, och kräver ett konsekvent genomförande av de beslut som togs på toppmötet i Luxemburg.
Jag kommer nu till mitt munliga resolutionsförslag. På sammanträdet den 2 maj 1998 överlämnades rekommendationen från Ekofinrådet av den 1 maj 1998 i enlighet med artikel 109j.2 i fördraget till ledamöterna i utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik. I denna rekommendation kommer rådet fram till slutsatsen att följande länder uppfyller de nödvändiga villkoren för införande av den gemensamma valutan: Belgien, Tyskland, Spanien, Frankrike, Irland, Italien, Luxemburg, Nederländerna, Österrike, Portugal och Finland. Under detta icke-offentliga sammanträde har rådets ordförande, finansminister Gordon Brown, lagt fram rekommendationstexten för utskottet. I anslutning till detta ägde en debatt rum. Utskottets ledamöter kunde konstatera att det av rådet antagna förslaget motsvarar kommissionens rekommendation av den 25 mars, som parlamentet den 30 april 1998 baserade sitt godkännande yttrande på.
På denna grundval har jag bett utskottet föreslå er att godkänna rådets rekommendation av den 1 maj 1998. Mitt förslag antogs med 54 ja-röster mot 3 nej-röster och 2 nedlagda röster. På denna grundval lägger jag med detta muntliga förfarande för kammaren fram förslaget att godkänna ministerrådets rekommendation.
Pierre Werner, Valéry Giscard d'Estaing och Helmut Schmidt, Jacques Delors, François Mitterrand och Helmut Kohl, det är de framstående statsmän som på ett avgörande sätt har utformat och kommer att fortsätta att utforma det stora arbetet med den europeiska Ekonomiska och monetära unionen. Utan deras agerande skulle vi i dag inte kunna fatta dessa historiska beslut. Vi bör inte glömma de många andra, som har deltagit i detta arbete, av vilka många i dag är närvarande i denna sal.
Om ni nu röstar för mitt förslag, då uttalar vi oss för införandet av den gemensamma valutan i elva medlemsländer den 1 januari 1999. Då säger vi ja, eftersom euron utgör ett väsentligt steg från den inre marknaden till en äkta europeisk hemmamarknad. Då säger vi ja, eftersom euron visar på Europas väg in i 2000-talet, och avsevärt förbättrar det europeiska näringslivets konkurrenskraft. Då säger vi ja, eftersom den europeiska valutans historia sedan Maastrichtfördraget slöts redan visat sig vara en stabilitetspolitisk framgång. Då säger vi ja, eftersom vi i och med euron skapar en valuta av världsomfattande betydelse och stärker Europas ställning i världen. Då säger vi ja, medvetna om att detta kommer att vara det viktigaste beslutet i Europas historia, sedan skaparna av Romfördraget undertecknade detta på Capitolium år 1957. Därför skulle jag vilja uppmana er: Rösta ja!
(Livliga applåder)

Martens
Herr ordförande, herr rådsordförande, herr kommissionsordförande, ärade kolleger! Vi är alla medvetna om att det är en unik händelse som äger rum här i dag. Europaparlamentet medverkar i kärnan av ett beslut som på ett genomgripande sätt skall förändra den europeiska integrationen. Det förslag från rådet som vi skall anta är resultatet av ett mycket strängt förfarande och en mycket strikt timing som Maastrichtfördraget lagt upp. Elva medlemsstater i Europeiska unionen uppfyller de kriterier som garanterar att den gemensamma valutan kommer att vara stark och stabil och kommer att tjäna Europas och dess medborgares intressen. Denna föredömliga och för vår världsdels historia unika reform kan genomföras tack vare regeringarnas resoluta vilja. Det är också ett bevis för våra folks seger över sig själva. De har godtagit den drastiska saneringen av statsfinanserna som pant för denna framgång. Vi, PPE-gruppen, har alltid försvarat valutaunionen som ett av de viktigaste målen i den europeiska integrationen. Den är den logiska slutfasen i en gemensam marknad som fullbordas och i vilken kurssvängningarna inte längre skall störa konkurrensen. Det kan också innebära en ny fas och liksom Schumanplanen åstadkomma en verklig solidaritet mellan de deltagande länderna.
Vi vill låta parlamentet spela den roll som enligt fördraget tillkommer det i genomförandet av valutaunionen och i dess funktion. Redan den 2 april förklarade vi i vårt betänkande att vi vill ta vårt demokratiska ansvar med avseende på Europeiska centralbanken.
Vid tillsättandet av ordförande och direktion kan vi också ta vårt ansvar på allvar. Vi kan förstärka våra medborgares förtroende i centralbanken utan att röra vid dess oberoende.
Herr rådsordförande! Jag vänder mig till er och jag räknar med och jag tror att hela parlamentet räknar med att den resolution som vi antog här för två dagar sedan även kommer att infrias av rådet i dag eller i morgon, att en kandidat till ordförandeposten för Europeiska centralbanken skall utses.
(Applåder) Ärade kolleger! De elva länder som nu kommer att ingå i eurozonen är det oförskräckta Europas pionjärer. Europa kan nu inför omvärlden bevisa att det är en partner med ett kraftigt instrument av internationellt oberoende. Våra relationer med Förenta staterna, med Asien, med de övriga stormakterna kommer att ändras i grunden. Vi kan leda in våra ekonomier i en tid utan inflation och statsunderskott. Vi kan skapa hållbar sysselsättning. Vi kan säkerställa köpkraften. Vi kan i en globaliserad värld fortsätta skapa ett mänskligt Europa, vars princip är den sociala marknadsekonomin, inte bara ekonomin utan också människan och det sociala skyddet för vår befolkning.
(Applåder) Vi har berikat acquis communautaire med en gemensam valuta. Den skall fungera som en kalibreringspunkt för de länder som vill ansluta sig till Europeiska unionen. Det skall motivera dem att ordna en stabil valuta som tecken på en sanerad och mot korruption beständig ekonomi.
Eurozonen kan alltså inspirera hela världsdelen. Den kan fungera som ankare och höja Europeiska unionens ambitioner. Vi kommer till exempel inte att behöva betala för utvidgningen med ett utspätt innehåll. Reformeringen av institutionerna är nämligen nödvändig. Var och en kommer att inse det vartefter länderna i eurozonen blir allt mer knutna till varandra.
Herr rådsordförande! Jag uttalar också en önskan om att alla medlemsstater, och med impuls från er hoppas jag att även ert land tillhör dessa, inom en rimlig tidsperiod kommer att ansluta sig till den dynamiska och integrationsfrämjande eurozon som vi upprättar i dag. Jag vill å min politiska grupps vägnar framföra min uppskattning av alla de som bidragit till den gemensamma valutans tillkomst.
Jag tänker tillbaka på Pierre Werner. Jag tänker på kommissionsordförande Jaques Santer som jag i egenskap av statsminister för mitt land förhandlade fram Maastrichtfördraget tillsammans med, på kommissionär de Silguy, på Karl von Wogau och alla ledamöter av vårt utskott för ekonomi, valutafrågor och industripolitik. Jag tänker dock framför allt på de personer som är inspirationskällan till vad Time kallat: The European Union is the real political masterpiece of the twentieth century i sina artiklar om de personer som dominerat nittonhundratalet. Det är Jean Monnet. Det är Jacques Delors i skapandet av valutaunionen, men det är också president Mitterrand och den tyske förbundskanslern Helmut Kohl under inspiration av Jean Monnet.
(Applåder) Det är de som åstadkommit det politiska mästerverket. Helmut Kohl som förenat Tyskland och förankrat landet i Europa. De senaste tio årens stora symbol för skapandet av detta verkliga politiska mästerverk.
(Applåder) Det är också innebörden av det beslut vi snart skall fatta.
(Applåder)
Azzolini
Herr ordförande, herr rådsordförande och herr kommissionsordförande, mina damer och herrar! I dag, den 2 maj 1998, firar vi en historisk dag för Europa och hela världen: Eurons födelse, denna nya symbol för enhet och harmoni för Europa och för våra folk, i en anda av stabilitet, solidaritet och fred. Klaus Emmerle, som var biskop i Aquisgrana, sade vid det femte symposiet för Europas biskopar, att " enheten har alltid funnits där, som en del av Europas historia, en enhet som inte graderar skillnaderna, utan omfattar spänningarna, som bevarar skillnaderna och som i slutändan kommer att leda till en intern syntes" .
Euron är verkligen en syntes av vår strävan efter enhet. Euron är viktig som inträdesbiljett, eftersom den berättar den europeiska historien, med alla dess framgångar och problem, för hela världen, men även bär vittnesmål om vår ekonomis hälsa. Europeiska centralbanken kommer att få fullständig självständighet för att kunna garantera den monetära stabiliteten, men det kommer att bli de olika regeringarnas ekonomiska och finansiella politik som garanterar de optimala villkoren för en stabil och stark euro. Det står med andra ord utom allt tvivel att firandet av detta historiska tillfälle bara är början på en utveckling som kommer att bli ännu viktigare och svårare, som kommer att kräva en fortsatt vilja att arbeta tillsammans och i harmoni för en stark och stabil valuta av de nationella regeringarna.
Detta är de nödvändiga förutsättningarna för att stabilitetspakten, i själva verket den borgen som medlemsländerna i valutasamarbetet måste lämna som en garanti för sin verksamhet, inte skall behöva leda till oönskade böter.
Vi gläder oss åt att praktiskt taget samtliga medlemsstater har kunnat accepteras i valutaunionen. Vi vet alla vilka mirakel som vissa länder som har godkänts har måst utföra för att deras räkenskaper skulle kunna godkännas. Jag tror att beslutet att starta valutaunionen med elva deltagarländer även har dikterats av övertygelsen att de länder som strukturellt har varit mest eftersatta skulle kunna genomföra mirakel när det gäller seriösa sanerings- och utvecklingsprogram, hållbara och i högsta grad ansvarskännande, där en inflationsdrivande politik med statligt stöd och uttömning av resurserna - som, det kan vara bra att påpeka det, har varit allmänt förekommande - definitivt lämnar plats åt en politik som innebär en sund hantering av de offentliga utgifterna och ett starkt engagemang för en ekonomisk återfödelse, inte med hjälp av subventioner och understöd utan med hjälp av en försiktig budgetpolitik, produktiva investeringar, flexibilitet och vidareutbildning av arbetskraften, i dag de enda garantierna för att kunna skapa nya sysselsättningstillfällen och en verklig och solidarisk samhällssolidaritet.
Låt mig, herr ordförande, avslutningsvis uppmärksamma det faktum att det monetära Europa, marknadernas Europa, behöver ett politiskt Europa, dvs. en europeisk regering som är mer demokratisk och närmare medborgarnas vilja, för att hantera ett Europa som är bättre integrerat och med beslutsprocesser som har en tillräcklig demokratisk legitimitet.
Vi tänker i dag på vilka ansträngningar, från det ögonblick Europa grundades och fram till i dag, Europas fäder och andra arkitekter har gjort som ända tills nu har fört vidare " projekt Europa" med övertygelse och uthållighet. Det är tack vare dem och som en hyllning till dem som jag vill påstå att det berömda uttrycket " c'est l'argent qui fait la guerre " i dag, för oss, blir " c'est l'argent, l'euro, qui fait la paix " .
(Applåder)

De Vries
Herr ordförande! Cynikerna tyckte inte det var önskvärt, skeptikerna trodde inte det skulle lyckas, men det var idealisterna som fick rätt. I morgon beslutar länderna i Europeiska unionen att elva av dem skall låta sina valutor smälta samman till en gemensam europeisk valuta. Det som i går fortfarande såg ut att vara en utopi blir i morgon verklighet.
På tröskeln till ett nytt sekel är Jean Monnets modell fortfarande livs levande. Modellen för fred genom samarbete, grundad på gemensamma intressen creant d'abord une solidarité de fait . Det är modellen för självständighetsparadoxen som innebär att ekonomiskt oberoende stater vinner i makt vad de delar i självständighet.
Att euron kommer att inledas redan före sekelskiftet är mångas förtjänst. Jag vill i dag främst hylla en man som kommer att gå till historien som efterkrigstidens störste statsman i sitt land, Helmut Kohl. Med Helmut Kohl hyllar jag även de övriga tongivande politiker i Tyskland som ivrar för ett europeiskt Tyskland. Med euron knyter Tyskland oupplösligen sitt öde samman med grannländernas och ger ett oumbärligt bidrag till stabiliteten i vår världsdel. Det är lämpligt att vi i parlamentet visar respekt och tacksamhet för detta historiska val.
Jag litar på att även Förenade kungariket inom en överskådlig framtid kommer att vilja ansluta sig till euron. Jag hoppas att detsamma skall gälla för Sverige som hittills inte velat uppfylla kriterierna.
Tillsammans med denna tillbörliga stolthet är det dock lämpligt med ett varningsord. För en sund ekonomi krävs en oberoende centralbank. Enligt fördraget skall mandattiden för bankens ordförande vara åtta år. Beslutet att utse två kandidater, var och en för fyra år, är i strid med fördraget. Paris är inte värt en sådant misstag. Jag vill inte att det skall finnas några tvivel om att en kandidat som lånar sig till en sådan kompromiss inte kan räkna med Europaparlamentets stöd.
(Applåder) För en sund ekonomi krävs också sunda statsfinanser. Jag tvivlar på hållbarheten i budgetreformerna i de flesta medlemsstater. Så snart den ekonomiska tillväxten blir lägre än vad man räknat med kommer underskotten att öka, säkerligen i länder med en hög statsskuld, som till exempel Belgien. Dessutom har vi kostnaderna i samband med den åldrande befolkningen. De flesta länder i Europa finansierar pensionerna på grundval av systemet pay as you go . Pensionsförpliktelserna är egentligen en dold statsskuld. De myndigheter som inte sparar nu kommer inom kort inte att kunna betala ut sina pensioner.
Det finns få frågor som är så känsliga för européerna som risken att de skall få lägre pension än vad de har rätt till. För att pensionerna skall kunna hållas på en betalbar nivå måste bland annat de privata pensionsförsäkringarna spela en större roll. Pensionsförsäkringsföretag måste kunna utnyttja euron maximalt och kunna placera sina pengar i hela unionen.
Jag uppmanar i dag ordförande Santer och kommissionen att brådskande utarbeta förslag till gemensamma åtgärder för att lösa pensionsproblemet. Våra medlemsstaters budgetar är eurons akilleshäl. Om inte budgetarna reformeras ytterligare, finns risken att euron blir en politisk koloss på ekonomiska lerfötter.
Min tredje varning gäller återigen eurons politiska konsekvenser. För att medborgarna skall stödja sin nya valuta måste Europa lyckas sänka arbetslösheten. Europa, det vill säga medlemsstaterna, för de har de tre viktigaste instrumenten till sitt förfogande. För att arbetstillfällen skall kunna skapas måste arbetsgivarnas arbetskostnader minskas, måste arbetslösa få mer skolning och bör arbetslösa i högre grad uppmuntras att söka jobb. Dessa strukturella reformer skulle också behövas utan euron. Nu är de dock dubbelt så nödvändiga.
Pengar är en fråga om förtroende. I och med införandet av euron blir Europa för första gången en påtaglig verklighet för miljoner européer. Om de får förtroende för sin nya valuta, kan det i hög grad förstärka grunden för den europeiska integrationen. Om förtroendet dock inte växer, kommer den europeiska integrationen på sikt att hamna i allvarlig fara. Förtroende uppstår bara om kommunikationen är tillräcklig. Därför är det inte bara Europeiska centralbankens direktion som måste visa öppenhet utan även våra finansministrar. Det gäller i synnerhet på tre områden: fastläggandet av de globala ekonomiska riktlinjerna, den multilaterala övervakningen och fastställandet av ett exceptionellt underskott.
Dessa politiska beslut är för viktiga för att fattas utan ordentlig demokratisk kontroll. I medborgarnas intresse uppmanar jag därför rådet att ändå förplikta sig till förhandlingar med Europaparlamentet i var och en av dessa tre politiska huvudfrågor.
Är mina förslag utopiska som det en gång sades om förslaget till en gemensam europeisk valuta? Jag tror inte det. I mindre frågor är de europeiska länderna ofta varandras rivaler, men i de stora frågorna är de nära bundsförvanter. När det handlar om de verkliga huvudfrågorna, om fred, om välfärd och om rättvisa, sammanfaller det nationella intresset i var och en av våra medlemsstater med Europas intressen. Vid införandet av euron verkar kraften i denna stora europeiska tanke på nytt större än motståndet från en missuppfattad nationalism. Det, herr ordförande, ger skäl till hopp och säkert också skäl till en försiktig optimism.
(Applåder)
Puerta
Herr ordförande! Genom eurons födelse och beslutet om de länder som skall bli en del av den gemensamma valutan, upplever vi ett unikt tillfälle i den svåra och förhoppningsfulla processen som är det europeiska bygget. Adjektivet " historiskt" är inte överdrivet i dag, och passar väl in på beslutets betydelse och dess följder för framtiden. Gruppen Europeiska enade vänstern - Nordisk grön vänster, med sin mångfald av erfarenheter och känslor beroende på länder och partier - en mångfald som kommer att uttryckas i omröstningen - deltar i detta parlamentssammanträde med motstridiga känslor av hopp och oro, hopp och oro inför balansen mellan fördelar och risker med den gemensamma valutan.
Ur en personlig synvinkel, som sammanfaller med många kollegers ståndpunkt, kan jag uttrycka detta i en kort fras: " Euro ja, men inte så."
" Euro ja" , för att begreppet och verkligheten med en gemensam valuta innebär den logiska kulmen på den gemensamma marknaden och ett verktyg till insyn för medborgarna som konsumenter. Även för att euron betyder ett sparande på interna resurser och ett försvar mot den amerikanska dollarns och den japanska yenens aggressivitet; försvar mot den lättvindiga spekulationen med de nuvarande nationella valutorna, från den internationella finansiella marknaden. Dessutom kommer euron, utan några som helst tvivel, att psykologiskt sett uppfattas som en nyckelfaktor i Europeiska unionen, mycket mer betydelsefull än de nuvarande symbolerna och gemenskapsinstitutionerna, och detta kan, på medellång sikt innebära accepterandet och även kravet på en politisk union.
" Men inte så" , eftersom man har tvingat på oss en modell för den gemensamma valutan utifrån det obligatoriska uppfyllandet av vissa konvergenskriterier som, förutom att de är godtyckliga, skapar negativa effekter i kampen mot arbetslösheten och för medlemsstaternas socialpolitik. En av den gemensamma valutans fäder, den före detta tyske kanslern Helmut Schmidt, har skrivit att man aldrig har kunnat förklara varför det nationella budgetunderskottet inte får överstiga 3 procent av BNP, och detsamma gäller taket på 60 procents statsskuld. Enligt hans bedömning var det kriterier som kom ur en deflationistisk ideolog, vilken slår fast ekonomiska och monetära dogmer som går mycket längre än en rimlig inflationsbekämpning. Vi kan tillägga att, ovanför dessa dogmer, har de ultraliberala ekonomiska recepten lyfts upp i Europeiska unionen, och att det blir ännu allvarligare om man vill föreviga dessa kriterier genom stabilitetspakten.
Vi är också oroliga för den samtidiga födseln av en Europeisk centralbank, vilken är oavhängig politiska direktiv och utan någon verklig demokratisk kontroll och i vars natur ligger att offra den ekonomiska tillväxten och sysselsättningen för lägsta inflationsnivå.
Vi måste tydligt säga att det planerade eurorådet inte har makt att definiera bindande riktlinjer, och inte heller har Europaparlamentet tillräckliga befogenheter att utöva en effektiv demokratisk kontroll.
På det europeiska monetära området, i globaliseringssammanhang, kan också de assymmetriska ekonomiska kriserna få mycket negativa följder för de svagaste länderna, då det inte ens finns en europeisk regering för ekonomin eller en rörlig arbetskraft mellan länderna.
Det är inte otänkbart att rivaliteten mellan dollarn och euron i Europa leder till förlorade arbetstillfällen och minskade löner på grund av en falsk konkurrenskraft. Inför detta scenario finns det fortfarande de som säger att det inte är nödvändigt att dra ned på solidaritetsfonderna, och att euroländerna inte skall få bidrag ur struktur- och sammanhållningsfonderna.
Ärade kolleger, representanter för de europeiska medborgarna! Vi är inga olyckskorpar och ännu mindre euroskeptiker. Vi är övertygade Europaanhängare, men kritiska Europaanhängare med kritik från vänster. Vi betraktar det europeiska bygget som ett önskvärt, demokratiskt och progressivt projekt, som måste eftersträva solidaritet och gemensam välfärd. Men vi säger också att den nuvarande monetära modellen kan förvandlas till ett instrument för en ultraliberal politik och öka det redan existerande hotet mot välfärdsstaten och den europeiska sociala dimensionen. Som president Mitterand sade i detta parlament kan man inte skapa ett Europa mot arbetarnas intressen.
Vi påminner i dag om Europeiska rådet i Luxemburg om sysselsättningen, prioriteringen av kampen mot arbetslöshet och det stora målet ekonomisk och social sammanhållning. Vi påminner om behovet av att öka gemenskapsbudgeten för att få kapacitet till att motverka de regionala obalanser som marknaden och den gemensamma valutan kan skapa. Vi kräver en arbetsmarknadsmässig, social och skattemässig harmonisering av det europeiska monetära området. Jag uppmanar det rådets ordförandeskapet att notera detta väl.
Från vår position som vänsterpartier i Gruppen Europeiska enade vänstern, kräver vi en ny inriktning på det europeiska bygget, vilken baseras på solidaritet, medansvar och helt demokratiska institutioner. När eurons Europa föds blir det nödvändigt med en europeisk politisk union som gör medborgarnas medverkan möjlig.
För att avsluta vill jag, å mina och min grupps vägnar, hjärtligt lyckönska de elva länderna på vägen - bland dem mitt eget -, som skall dela den gemensamma valutan, dess positiva potentialer och dess risker, men vi betraktar inte britter, danskar, greker eller svenskar som mindre européer. Och det är ingen liten paradox att unionens ordförandeskap just nu är brittiskt. Framtiden är för alla och vi bör alla tillsammans delta helt och hållet i Europeiska unionen.
(Applåder)

Roth
Herr ordförande, kära kolleger! Jag, skriver Bertolt Brecht, jag, som inte älskar någonting högre än missnöjet med det som kan ändras, hatar inte heller någonting mer än det djupa missnöjet med det som är oföränderligt. Vi gröna kommer i dag att med majoritet rösta för euroförslaget. Det finns olika uppfattningar i gruppen. Vi kommer att rösta ja med majoritet, med övertygelse, men inte alls med lätt hjärta och vägledda av Brechts tankar. Vi har alltid förordat en enhetlig valuta i Europa. Men vi har också från början varnat för de ekonomiska och sociala riskerna med en monetaristisk penningpolitik. Euron kommer, det är det som inte kan ändras. Den kommer på ett bättre sätt än som befarats, och det har att göra med att missnöjet hos de sociala krafterna i Europa har lett till faktiska förändringar. Denna lust till förändring, den skulle jag också önska mig av Europaparlamentet, ty vår roll måste vara en annan än att vara statister i kulissen!
Med elva deltagare kommer euron inte att bli en delande faktor i den europeiska integrationen. Den kommer inte att skilja kärnan från periferin. Det är bra. Vi hälsar med tillfredsställelse att man använde hela tolkningsutrymmet i fördraget när man beslutade om deltagandet. Det är också bra. Men sedan får man inte börja spela på nytt, vilket valkämpen Waigel som sträng europeisk uppfostrare försökte i går igen. Alltså inga extra villkor som skulle inskränka den politiska och skattemässiga handlingsfriheten för enskilda deltagare.
I dag talar alla om en historisk dag. Överallt lägger man märke till stora mäns längtan efter att skapa historia. Jag skulle dock önska mig att dessa män också lärde något av historien. Bygget av Europeiska unionen får nämligen inte sluta på samma sätt som bygget av Babels torn. Det blev inte klart, för byggarna var förvirrade. De förstod inte längre varandra. De hade förlorat den gemensamma planen. Man började strida. Det fuskades med bygget. Byggarna försvann, och byggnaden förföll.
Vi måste veta vad och för vad vi bygger. Europeiska unionens historia är inte avslutad i dag. Den måste fortsätta, och det krävs nu samordning och omorientering av den ekonomiska politiken, stärkande av Europaparlamentets roll och demokratisk förankring av Europeiska centralbanken.
(Applåder) Bekämpning av den skadliga skattekonkurrensen med hjälp av en gemensam skattepolitik och framför allt en effektiv, en äkta sysselsättningspolitik. Stabilitet, det är mycket mer än en bokföringsvariabel. Demokrati och social rättvisa är grundförutsättningen för stabilitet.
(Applåder) Man får alltså inte bara bygga upp en valutaunion. Om man inte samtidigt upprättar en socialunion, en demokratisk union, då kommer människorna att betrakta valutaunionen som ett byggnadsverk som de måste vara rädda för. Människorna vill känna och uppleva att detta Europa är deras Europa, ett Europa som ger dem arbete, fred i området, bröd, friskt vatten, gott vin, alltså en framtid. Valutaunionen är bra, men den är med all säkerhet inte allt. Det skulle vara fatal, om den europeiska energin vore förbrukad i och med detta. I dag är inte en dag när vi skall avtäcka några monument. I dag är det taklagsfest i det europeiska huset. Nu har vi en byggnadsstomme, låt oss göra den beboelig för oss. Brown och Green talade så entusiastiskt - Pauline and Gordon - if it's so important, why the hell you do not join?
(Applåder)
Lalumière
Herr ordförande! Det är sällan som monetära frågor väcker känslor, om det inte någon gång gäller bestörtning när det uppkommer en kris. Men i dag är vi många här som känner en positiv känsla, en allvarlig men optimistisk känsla. Först och främst för att en sann politisk vilja har framträtt. Avsevärda ansträngningar har gjorts av de elva länder som är kvar till sist. Några har kompenserat sin försening, och jag hälsar med beundran våra vänner från södern. Jag glömmer inte heller de ansträngningar som har gjorts av mitt lands successiva regeringar. Andra har kunnat komma över sina fördomar och betänkligheter. Låt oss hylla Tyskland och den modiga omröstningen i förbundsdagen. Dessa ansträngningar är i sig själva ett tecken på politisk vitalitet. Det är stimulerande.
Vår grupp är även medveten om det faktum att euron även är en politisk seger på finansmarknaderna. Äntligen kommer våra länder att andas något friare, för bättre än tidigare kommer de att undkomma inflytandet från dem som spekulerar i valutor och sätter tryck på regeringar. Även om inte allt tryck utifrån är totalt uteslutet i framtiden, kommer i fortsättningen den enhetliga valutan med sin större stabilitet att medge ett bättre motstånd. Det är även en viktig politisk förpost.
Slutligen bör euron påskynda den politiska integrationen i Europeiska unionen, om man använder detta verktyg på rätt sätt. Vad beträffar institutionerna är vi bland dem som vill gå längre än de blygsamma resultaten i Amsterdamfördraget. Man kan emellertid vänta sig och hoppas att effekten av den gemensamma valutan kommer att trycka på i den riktningen, och det kommer att vara en god sak. Särskilt Europaparlamentets roll bör förstärkas, för det är parlamentet och endast det, som har den demokratiska legitimiteten för att övervaka den politiska linje som arbetet i centralbanken kommer att bedrivas.
(Applåder) Vad beträffar innehållet i flera politiska frågor som är väsentliga för våra medborgare, den ekonomiska politiken, skattepolitiken, den sociala politiken och framför allt sysselsättningen, miljöpolitiken, etc., har man anledning att tro att euron kommer att få en dubbel gynnsam effekt, stimulera till närmande, ja rentav till harmonisering av dessa politiska frågor, och tvinga de europeiska instanserna att ta sitt ansvar helt och fullt.
Följaktligen hoppas vi, nu när denna etapp med skapandet av euron är avklarad, att Europeiska rådet och ministerrådet kommer att lösa de frågor som fortfarande återstår att lösa. Jag tänker framför allt på valet av ordförande i Europeiska centralbanken. Klokheten begär, ja rent av kräver, en snabb och tydlig lösning. Det är innebörden av den omröstning som parlamentet genomförde i torsdags. Det skulle faktiskt knappast vara klokt att dela mandattiden för europeiska centralbanken förste ordförande i två delar genom att utse två successiva innehavare av posten. Det skulle vara en överträdelse av fördraget, och antagligen ett beklagligt prejudikat, just i dag när ingenting borde få fördunkla denna stora tilldragelse.
Det återstår bara att hoppas att de länder som inte har kunnat eller velat anta den gemensamma valutan snart kommer att sälla sig till oss, så att familjen blir samlad.
(Applåder)
Blokland
Herr ordförande! Under de senaste månaderna har det i tidningar och facklitteratur publicerats artiklar där det med tungt vägande argument hävdas att Europeiska unionen inte är väl förberedd på EMU. Genom ekonomins uppsving är visserligen framtidsutsikterna gynnsamma på kort sikt. Risken är dock att EMU-deltagare glömmer bort att det behövs strukturella ekonomiska reformer för att - i EMU-sammanhang - kunna motstå eventuella lågkonjunkturer. Det är ett dåligt omen att rådet i sin rekommendation inte nämner ett ord om de skyhöga statsskulderna.
Varför då EMU ändå? Är den till nytta för en höjning av välfärden, då gäller det främst för de väl fungerande ekonomierna i Västeuropa medan de central- och östeuropeiska länderna får en ställning som tredjeklassländer. Eller finns det inte något sådant som en moralisk plikt att så snabbt som möjligt släppa in dessa länder som fullvärdiga medlemsstater i unionen?
Det finns ytterligare en moralisk invändning. EMU fungerar som en hävstång för överlåtandet av befogenheter inom andra politikområden. Det gäller främst social- och skattepolitiken. Det trots de otvetydiga uttalanden som regeringscheferna gjorde i december i fjol om att ekonomisk politik och lönepolitik förblir nationella ansvarsområden. EMU leder till en oacceptabelt hög maktkoncentration hos de europeiska institutionerna, vilka är vana att bedöma de flesta politiska frågor efter deras effektivitet. Materialism och marknadstänkande är dock långt ifrån alltid till nytta för välfärden i samhället och dess medborgares välbefinnande.
Herr ordförande! Vi är för en så bred Europeisk union av självständiga, demokratiska stater som möjligt. EMU-tvångströjan sätter på sikt samarbetet under tryck och gör att mindre välbärgade länder hamnar allt för långt efter. Dessutom har medborgarna större nytta av en ledning som står dem närmare och som för en politik där det inte bara tas hänsyn till materiella intressen. Vi kommer alltså att rösta emot.

Muscardini
Herr ordförande! En oroande tanke: Kommer euron att innebära en ökning av de nitton miljoner arbetslösa som lever inom unionen? En förhoppning: Att vi skall lyckas uppnå det mål som vi har eftersträvat sedan slutet på sextiotalet, hoppet som vill bli till visshet: den gemensamma valutan måste bli utgångspunkten för att äntligen förverkliga den politiska unionen. Enbart valutan kan aldrig lösa upp de knutar som fortfarande i dag fjättrar det europeiska samhället och som gör att det fortfarande inte är möjligt att genomföra den politiska unionen. En teknisk konstruktion som euron, även om den är nödvändig och oundgänglig, kan inte ge ett uttömmande svar på problemet med arbetslösheten som kräver strategier och samordnade politiska program på gemenskapsnivå.
Jag vill tacka von Wogau för det arbete han utfört och för att han pekat på behovet av en gemensam överenskommelse i frågan om arbetslösheten. För Alleanza Nazionales räkning gläder jag mig åt att ett av de mest omstridda målen i Maastrichtfördraget har uppnåtts, men i denna högtidsdag går vår verkliga tacksamhet till de europeiska medborgarna som har accepterat svåra ekonomiska uppoffringar för att kunna uppnå ett ideal som inte får och inte kan vara enbart ekonomiskt.
Alleanza Nazionale vill påminna er alla om att grundarnas mål var den politiska unionen, den sociala och kulturella unionen, en hållbar fred som bara en ömsesidig respekt kan garantera. Av den anledningen är det viktigt med en förstärkning av sambandet mellan den ekonomiska politiken och aktiva arbetsmarknadsåtgärder och lämpliga strategier för att överbrygga de sociala och ekonomiska klyftorna mellan de olika regionerna inom unionen och av den anledningen stöder vi förslaget om att institutionalisera en parlamentarisk dialog med Europeiska centralbanken.
Men detta faktum att vi instämmer i rådets rekommendation får inte minska kammarens ansträngningar att sträva mot en politisk union, utan vilken klyftan mellan de två Europa kommer att fördjupas, klyftan mellan den gemensamma valutan och de nationella valutorna. Denna fara, som skulle kunna bli ett attentat mot vår enhet, kan bara mötas med en genomförd politisk union.
(Applåder)

Randzio-Plath
Herr ordförande! I dag är det en stor, en historisk dag. Valutaunionen kommer att förändra Europa. För första gången kommer, med den gemensamma valutan, samma valuta att användas över hela Europa, från Flensburg till Sicilien, från Dublin till Helsingfors, ett viktigt och riktigt steg på vägen mot de europeiska folkens allt fastare union. Euron kommer varje dag att upplevas som ett tecken på den europeiska integrationen. För första gången uppstår en europeisk federal auktoritet. För första gången har nationella stater frivilligt och utan tvång eller krig uppgivit sin suveränitet inom penningpolitiken. Men detta uppgivande av suveräniteten leder i verkligheten till en vinst i suveränitet för alla, eftersom Europeiska valutaunionen med 300 miljoner människor, med en bruttonationalprodukt och världshandelsandel på nästan 20 procent, vinner i suveränitet och politisk gestaltningsförmåga till nytta för Europa och dess människor, och självmedvetet kan trotsa hotet från globaliseringen.
Införandet av euron tar bort störningar från de ekonomiska förbindelserna på den inre marknaden, undanröjer riskerna med växelkurserna, höjer planeringssäkerheten, förminskar transaktionskostnaderna och leder på så vis till ett bättre utnyttjande av tillväxtutrymmet, innovationspotentialen och sysselsättningschanserna. Vi vet att vi är starkare tillsammans än var för sig. Europa är moget för euron. Euron kommer att bli en stabil och säker valuta. I Europa har äntligen en stabilitetskultur med en historiskt betraktat låg inflationstakt hävdat sig. Konvergensgraden kommer att göra valutaunionen till en stabilitetsgemenskap. I tider av förändring ser inte alla enbart med glädje, utan också med skepsis och osäkerhet, mot framtiden. Det är vår uppgift som Europaparlament att ge dessa människor information och tillförsikt, ty när allt kommer omkring behöver euron inte bara acceptans från marknaderna, utan också acceptans från människorna.
(Applåder) Vi har lärt oss av det förflutna. Ett stabilit penningvärde är en nödvändig grundval för social och politisk stabilitet. Växelkursstabilitet är en nödvändig grundförutsättning för penningvärdesstabilitet på en öppen och integrerad inre marknad. Båda dessa kan på längre sikt bara säkras med hjälp av en enhetlig penningpolitik. Den oberoende Europeiska centralbanken är ett tillräckligt villkor för detta. Men i framtiden görs penningpolitik i alla deras intresse som deltar i Ekonomiska och monetära unionen, där glädjande nog elva medlemsstater kommer att delta, och där de andra förhoppningsvis snart kommer att följa. Maastrichtfördraget förpliktar med all rätt Europeiska centralbanken att också stödja den ekonomiska politiken i Europeiska unionen. Såtillvida kommer Ekonomiska och monetära unionen att bidra till den reella ekonomiska stabilitet, som vi har ett sådant absolut behov av med tanke på investeringar, tillväxt och sysselsättning, och på det viset är valutaunionen redan ett stycke politisk union.
Vi behöver framsteg också inom sysselsättnings- och socialpolitiken. Dumpning och ojust konkurrens är inte förenligt med den europeiska gemenskapsandan och med den inre marknaden med tanke på sociala normer och miljönormer, men det är inte heller en ruinerande skattekonkurrens. Vi behöver alltså framsteg inom sysselsättningen och även inom socialpolitiken. Kommande generationer kommer att fråga oss, varför vi inte införde euron tidigare. Valutaunionen konstituerar ett nytt europeiskt samhälle. Såtillvida är valutaunionen med all rätt en viktig hävstång för Europas roll på 2000-talet. Willy Brandt sade en gång: Detta Europa tillhör oss alla. Det kommer an på oss att finna det riktiga svaret på utmaningarna i vår tid vid rätt tidpunkt. Euron kommer vid rätt tidpunkt. Låt oss göra något av denna chans. Därför tillhör den oss alla, denna euro!
(Applåder)
Christodoulou
Herr ordförande! På grund av att den främsta egenskapen för Ekonomiska och monetära unionen måste vara Europas närvaro med en stark gemensam röst och på grund av att allt har utvecklats bättre än vad vi hade kunnat förvänta oss de senaste månaderna, är det ett stort politiskt misstag att vi själva skapar problem som kan bli orsak till kritik vad gäller EMU: s trovärdighet. Detta borde utgöra det direkta politiska budskapet i detta viktiga ögonblick. Nedslående detaljerade granskningar eller frågor om nationell egoism, som frågan om centralbankens direktion, får inte göra att vi glömmer den verkliga ramen för EMU, den gemensamma vision som syftar till att fullborda Europa som naturligtvis inte får bli orsak till en uteslutning och en marginalisering av vissa stater.
Av denna anledning vill jag nu dra er uppmärksamhet till Greklands fall som, oberoende av de orsaker som gör att det inte uppfyller kriterierna - och här måste jag säga att det delvis beror på de mycket höga försvarsutgifterna - framför allt är det enda landet som står utanför EMU trots viljan att gå med. Om det kunde integreras skulle det, på grund av den relativt lilla storleken på ekonomin, inte på något sätt påverka ekonomierna i de andra medlemsstaterna negativt, men nu får det utstå alla de negativa konsekvenserna av att inte vara med. Och detta betyder i praktiken att hädanefter kommer det att behövas mycket större ansträngningar än tidigare för att lyckas med konvergensen, räntorna, valutastabiliteten, en konvergens som skulle vara mycket lättare inom ramen för EMU.
Detta påpekande betyder naturligtvis inte att inträdet i EMU skulle ske utan villkor. Och mycket riktigt har man gjort klart för den grekiska regeringen att den till sist måste vidta lämpliga strukturåtgärder med en omedelbar och konsekvent tillämpning. Men det måste emellertid parallellt finnas ett konkret och oåterkallerligt tillbakadragande av det krav som säger att Greklands inträde slutligen måste ske med samma tolkningsram som den som existerade för de första elva medlemmarna. För övrigt tror jag att då euron kommer att bli allenarådande kommer den inte att påverkas av sådana gränssituationer. Och detta för att även Greklands folk skall få delta på denna hoppets dag, och inte känna sig besvikna när de andra folken i Europa med optimism kan ta del av tillkännagivandet om det officiella deltagandet i euron.

Van Dijk
Herr ordförande! Det verkar som om man i dag inte får kritisera euron, men just av den anledningen att unionen ligger mig varmt om hjärtat vill jag ändå peka på de risker som euron medför. Den valuta som borde vara en kraftfull symbol för enandet av Europa hotar att sprida söndring. En majoritet i kammaren bad förra torsdagen om att stabilitetspakten skulle efterlevas strikt. Oklokt, herr ordförande. Den pakten ökar paradoxalt nog risken för att valutaunionen faller sönder. Det är ett recept för politisk och monetär kris så länge det inte står någon europeisk solidaritet mot de stränga budgetkraven och de drakoniska sanktionerna.
En del säger att det just är valutaunionen som skall framtvinga solidaritet på social-, miljö- och skatteområdet. Men det är tills vidare ett önsketänkande. Det finns starka motkrafter som till exempel de nettobetalare som vill klä av den europeiska budgeten, och i Nederländerna bokför de fyra största partierna redan kraftiga besparingar på medlemsavgiften.
Vår snabbis i parlamentet i dag är en meningslös applådövning. Ändå skall jag ta omröstningen på allvar, den handlar egentligen om Italien. Maastrichtfördragets författare ville avskilja Italien från kontinenten och därmed splittra unionen. Som tur är får de tji. Eftersom jag inte vill ansluta mig till de som har " spagettifobi" röstar jag i dag alltså " ja" .
Debatten om euron har handlat för mycket om bisaker. Är det fransmannen Trichet eller modelltysken Duisenberg som blir bankens ordförande. Är Italien verkligen klart för euron? Frågan om Europa verkligen är klart för euron, den frågan har tyvärr ställts för lite. Marknadens och valutans Europa måste också bli människans och miljöns Europa. Om vi inte snart på allvar börjar göra något åt den saken, skulle det kunna hända att euron ändå verkligen slutar som monopolpengar.

Berthu
Herr ordförande, mina kära kolleger! Genom att ge sitt definitiva medgivande till övergången till den gemensamma valutan kanske vissa av er tror att ni röstar för Europeiska unionen? I verkligheten kommer det emellertid att bli en röst för en upplösning av unionen. Den gemensamma valutan, liksom den konvergens- och sammanslagningsideologi som följer med den, vill tvinga enhetliga lagar på folk som är klart olika med sina egna traditioner, sin frihet, sin demokrati och sitt nationella oberoende.
Genom att tvinga sig på denna mångskiftande natur som utgör Europas rikedom, och som man i stället borde låta komma till uttryck, kommer sammanslagningsideologin att väcka djupgående konflikter till liv under kommande år. I stället för att göra Europa starkare kommer den tvärtom att vända Europa inåt mot interna konflikter under minst ett decennium, och slutligen försvaga Europa jämfört med de stora parterna i världen. Den kommer även att försvåra tillväxt och sysselsättning genom att hindra varje land att fastställa en ekonomisk politik som är anpassad efter den egna specifika karaktären. Den kommer slutligen att underordna de nationella demokratierna utan makt och ersätta dem med något likvärdigt på europeisk nivå.
Om ni går med på övergången till en gemensam valuta på de rådande villkoren, kommer ni att rösta igenom en veritabel lag med fullmakt till ett kollegium av internationella experter och bankfolk som kommer att få demokratin i Europa att gå baklänges. I dag har folken i Europa inte informerats hederligt om de yttersta målen med den gemensamma valutan. Om ni lyckas tvinga fram dessa villkor, skulle det bli ett dystert förebud för våra friheter på tröskeln till det tjugoförsta århundradet.
Men det kommer inte att bli så. Vi tror att folken vid de första tillämpningarna av euron kommer att inse fällan, där man har stängt in dem. De kommer snabbt att förstå att euron är Europas fiende. Kommer vi att kunna börja förverkliga vårt ideal: ett Europa med nationella friheter och demokratier som kallar sig " nationernas Europa" ?
(Applåder)

Le Pen
Herr ordförande, parlamentsledamöter! Vi upplever förvisso ett stort ögonblick, brådskande hitkallade en lördag för att faktiskt bekräfta elva av våra valutors död. Det är just därför som denna handling är viktig, och framför allt för att dessa valutor är sammanfattningen av det arbete som har utförts av de folk som har skapat dem, och som man inte har frågat till råds. Men våra folk som är ägarna till sina valutor är uteslutna från detta beslut om expropriering. Dubbelt uteslutna till och med, nu och för alltid.
Uteslutning nu, eftersom er röst här i Europaparlamentet som representerar Europas folk inte längre har någon större juridisk betydelse än ett samtal i en välinformerad krets. Uteslutningen av våra europeiska medborgare är emellertid även permanent, fastän de är självständiga. Förvaltningen av euron som står i begrepp att födas, anförtros Europeiska centralbanken, vars direktion i sitt hus i Frankfurt inte tar emot order från någon och inte kontrolleras av någon, bortsett från ett vagt och påhängt euroråd, som bara kommer att lyda under en ledning med ett dussintal höga tjänstemän. Euron styrs oligarkiskt.
Folket är uteslutet, vilket inte kommer att passera utan förstörelse. Förstörelse i första hand av solidariteten som finns inom nationerna. I ett Europa utan gränser där produkter och människor rör sig fritt kommer en gemensam valuta att belöna de billigaste produkterna, som alltså har tillverkats till de lägsta sociala kostnaderna.
Därför innebär Europa lägre sociala minimigränser, mindre socialt skydd och mindre solidaritet. Eurons Europa det är kapitalets, genom kapitalet och för kapitalet. Genom att i ännu högre grad slå sönder våra samhällen med tjugo miljoner arbetslösa kommer Europa att förstöra våra nationers frihet. Vi vet att målet är en gemensam ekonomisk och budgetmässig politik med en gemensam regering, vilket innebär att våra nationsstater kommer att försvinna.
Men en valuta är något levande, där slår ett folks hjärta. Att vilja avskaffa det, det är som att göra om det offer som Abraham gjorde med sin son Isak, men Gud var där för att hejda hans arm. Kommer han att kunna hejda omröstningen i det ögonblick som vi röstar för offret? Jag önskar det, men ni kommer att bära ett vanärande märke av blod från våra elva nationer, som ni har låtit försvinna, och historien kommer att säga om er: " Ruont in servitudinem."
(Livliga applåder längst till höger)

Donnelly, Alan
Herr ordförande! Jag tackar finansministern och Ekofinrådet för deras rekommendationer som Europaparlamentet ivrigt stöder. Jag säger också till hela kammaren att detta är en viktig läxa för resten av världen om vad som kan åstadkommas i Europa när den politiska viljan finns. Det är ett fantastiskt exempel för våra medborgare och för resten av världen. Det är av just denna anledning som de längst ut på högerkanten i det här parlamentet är så rädda när Europas politiska vilja talar som den har gjort i dag.
Ekofinrådets ordförande talade om våra medborgare, behovet av att skapa jobb, behovet av att ta itu med social utslagning och fattigdom. Vad vi vill ha, herr ordförande, är inte högtidliga uttalanden från rådet. Vi vill ha ett detaljerat arbete som utförs om valutaunionen och som följs upp av ett detaljerat arbete som tar itu med social utslagning och arbetslöshet. Detta är den starkaste signal som vi skickar till våra medborgare, att den här processen är till för dem och inte för kapitalmarknaderna. Den här eftermiddagen förväntar vi oss ett extremt starkt åtagande från rådet om att vi kommer att få se, i synnerhet med de breda ekonomiska riktlinjerna, rätt sätt att tackla arbetslösheten i Europa.
Naturligtvis vill vi uppnå stabilitet i Europeiska unionen. Vi ser det här som ett sätt att tackla arbetslösheten i Europa, som ett sätt att stärka den inre marknaden i Europeiska unionen. Men den måste kompletteras med kompensatoriska åtgärder för att öka utbildningen, för att ge unga människor en chans, för att se till att Europeiska unionens perifera regioner är involverade och drar nytta av den här processen. Det är på den grundvalen som Europeiska unionens medborgare kommer att bedöma den här processen, inte bara huruvida centralbanken kan upprätthålla prisstabiliteten, utan om den kan skapa investeringsledd tillväxt och nya jobb för våra medborgare.
En annan viktig sak som man måste ta itu med - och jag hoppas att rådets ordförande kan tala om detta i dag - är hela frågan om politisk samordning. Jag tittade på deklarationen i dag och för mig bekräftar den att Ekofinrådet är det organ som är ansvarigt för ekonomisk samordning i Europeiska unionen. Detta är mycket viktigt. Informella organisationer borde inte få ha med ekonomisk samordning att göra. Vi välkomnar ert uttalande i dag, men var snälla och ta steg framåt vad gäller de här andra frågorna på dagordningen, i synnerhet frågan om arbetslösheten.
(Applåder)

Hoppenstedt
Herr ordförande, mina högt ärade damer och herrar! Det historiska ögonblicket i dag har rönt tillräcklig uppskattning. Jag skulle emellertid än en gång vilja tacka de många människor som inte står i rampljuset och som har hjälpt till att göra detta historiska veckoslut möjligt, och där tar vi naturligtvis också med de många tolkarna i sina bås. Euron kommer att bli en stark euro, i trots mot negativa budskap som t.ex. det som kanslerkandidaten från Hannover/Niedersachsen gav när han sade att euron är ett sjukligt, för tidigt fött barn. Här kommer euron till världen efter flera års diet och ett spänstigt och konsekvent hälsoprogram. De därmed förbundna överenskommelserna om stabilitet som avtalats och i går än en gång bekräftades och underströks i Ekofinrådet, hjälper eurotelningen att breda ut sig och se klart framåt och inte förlora målet ur sikte därför att den alltför länge dignar under höga statsskulder.
Euron kan nu, försedd med den nödvändiga kapaciteten, vinna medborgarnas förtroende. Därför kommer det inte längre att vara läge för alla dem som har orsakat förvirring genom sina obetänkta yttranden. Budskapet under de närmaste månaderna borde i den målinriktade informationsstrategins tecken framför allt framföras med hjälp av elektroniska media, där de återstående frågorna från medborgarna skall besvaras. Alla medlemsstater borde vara på det klara med att inte bara de stora och medelstora företagen från och med 1999 skall använda euron som giromedel, utan att också staten måste föregå med gott exempel. Den måste ta med euron i sin organisation och så snabbt som möjligt integrera den i det dagliga livet och därigenom i medvetandet.
Konsumenten har rätt till insyn, insyn framför allt i förhållandet mellan nationell valuta och euron. Detta borde den frivilliga dubbla prisangivelsen från 1999 till slutet av 2002 bidra till, varigenom möjligen dyra övergångsscenarier under det första halvåret kommer att undvikas. Stoppljusen kommer i dag den 2 maj att slå över till " Kör" för euron. Vi kommer som europeiskt folkparti i Europaparlamentet att i enlighet med våra uppgifter vederbörligen följa de klart utstakade målen in i en bra framtid.
(Applåder)

Lukas
Herr ordförande! Europaparlamentet kommer i dag antagligen att med stor majoritet rösta ja till en för tidig födsel. En baby med namnet euro kommer att se dagens ljus vid en tidpunkt då viktiga förutsättningar för dess harmoniska uppväxt och funktion ännu inte är uppfyllda. Eftersom vi anser att det är fel att medvetet sätta i gång en för tidig födsel, som inte är absolut nödvändig, kommer vi i FPÖ att rösta emot det. Med detta uttalar jag mig dock inte mot euro-babyn som sådan. Det ligger i de europeiska medborgarnas intresse att denna för tidiga födsel inte blir ett missfall. Från och med nu måste allting satsas på att med största eftertryck driva fram de fortfarande återstående harmoniseringsstegen, så att valutaunionen får ett sunt fundament.
I egenskap av någon som i dag kommer att rösta emot det, skulle jag vilja förplikta mig till att delta i dessa ansträngningar, och vill uppmana alla kolleger, som också kommer att rösta mot, att inte se för mycket tillbaka, utan att ta itu med vår nya valutas framtid på ett konstruktivt sätt...
(Ordföranden avbröt talaren på grund av överskriden talartid.)

Medina Ortega
Herr ordförande! De spanska socialisterna gratulerar till att vi har nått fram till detta ögonblick. Under de nästan 14 år som Spanien hade en socialdemokratisk regering under Felipe González, gick vi inte bara med i Europeiska unionen, utan samarbetade dessutom intensivt i det europeiska bygget. Konkret, är namnet på Spaniens huvudstad, Madrid, förbunden med euron åtminstone vid två viktiga tillfällen: Europeiska rådet i Madrid i juli 1989 godkände Delorsplanen om Ekonomiska och monetära unionen, och den 15 december 1995 skapade faktiskt Europeiska rådet i Madrid denna nya valuta.
I överensstämmelse med detta, arbetade den spanska socialistregeringen med att fixera konvergenskriterierna, och konkret under 1994 underställde dåvarande ekonomi- och finansministern, Pedro Solbes, den spanska ekonomin konvergensplanen. Bytet av regering 1996 förändrade inte den spanska politikens inriktning, den nuvarande regeringen fortsätter denna politik, därför lyckönskar jag den och, därför har vi alla skäl att gratulera till att vi har gått in i en ny etapp av det europeiska bygget.

Herman
Herr ordförande, kära kolleger! Den väg som ledde till euron var ofruktbar från början och belamrad med hinder. Det har krävts stor fasthet, mycket mod för att komma hit där vi nu är. Tack till alla skådespelare i denna föreställning. Jag nämner dem inte alla på mina två minuter. Historien kommer att bevara deras namn.
Denna dag är emellertid bara en dag när ridån går upp. Det återstår fortfarande mycket att göra för att frukterna skall överträffa blommornas löfte. För att euron skall gynnas av det klimat av förtroende som den kräver, måste rådet göra slut på detta gräl från en annan tid. Från det ögonblick då man medger att det bara finns en valuta, då det bara finns en valutapolitik och då centralbanken skall vara oberoende, hur skall man tolka detta psykodrama med nationalistiska dunster för att få veta om den ansvarige kommer att vara en fransman, en nederländare, en finländare, eller vad det kan vara fråga om. Vad betyder denne kandidats nationalitet om han bara är kompetent, trovärdig och självständig. Detta oskick är ett uttryck för vetorätten, en sådan utpressningsmakt, som fortfarande existerar i dag, kan inte längre tolereras när det handlar om utnämningar av innehavare av viktiga poster. Man bör minnas det i morgon när det kommer att handla om att ändra fördragen före utvidgningen.
En annan uppgift som väntar rådet är samordningen av den ekonomiska politiken, som fortfarande är nationell och den monetära politiken som är federal. Det som fördraget innehåller i detta avseende är inte tillräckligt, och framför allt tyder det uppträdande som rådet har uppvisat hittills att det skulle ha behövts en knuff från annat håll, inte minst parlamentet.
Mitt sista påpekande är att Europa måste tala med en enda röst, eftersom vi bara har en gemensam politik gentemot den yttre världen och i de stora internationella organisationerna.

Moretti
Herr ordförande! Var är Europa? Var finns det verkliga Europa som ni så ofta lyfter fram som det enda botemedlet på de stora problem som drabbat de europeiska folken, framför allt arbetslösheten och den organiserade kriminaliteten? De allsmäktiga regeringarna har nedkommit med euron, men man vill inte konstruera ett människornas Europa, regionernas Europa, ett federalt Europa, folkens Europa.
I dag firar vi storkapitalets seger, de ekonomiska potentaternas seger som, uppbackade av en desinformationskampanj låter medborgarna och de små företagen betala eurons enorma kostnader. De små och medelstora företagens livskraft kvävs för varje dag allt mer av en teknokrati som blir allt enväldigare, understödd av det storkapital som styr i detta Europa. Det är verkligen inte dessa ekonomiska teorier som kommer att lösa de stora problemen i Europa. Ännu en gång har man glömt det verkliga ursprunget och den verkliga grunden för denna union, oberoendet, kommunerna och regionerna.
I dag dör drömmen om det federala Europa!

Colajanni
Herr ordförande! Jag tycker tvärtom mot föregående talare. Europeiska unionen tar i dag ett avgörande politiskt steg för kontinentens framtid och visar vägen för andra stora regioner i världen, en gemenskapens väg, en väg som innebär att man besegrar den nationalism som kan bli en grogrund för konflikter och krig. Detta blir vårt viktigaste bidrag till en ny världsordning.
Vi är stolta över att Italien har visat sådan fast tro när det gäller detta företag. Vi tackar italienarna som har förstått och accepterat detta svåra prov och de styrande som har varit trovärdiga och beslutsamma. I dag kan Italien, efter att ha vandrat i mörker under flera decennier, spela en viktig roll i unionens framtid. Vi kommer att beslutsamt lämna vårt bidrag till att unionen skall få en verklig gemensam ekonomisk politik och starka representativa institutioner. I dag är Europa mer trovärdigt som exempel på en övernationell union. Den kommer att bli än trovärdigare inför de europeiska medborgarna om den använder euron till att lösa problemen med arbetslösheten och de miljontals ungdomarnas framtid på denna kontinent.

Peijs
Herr ordförande! Vi står vid en vändpunkt i Europas historia. Införandet av euron är symbolen för slopandet av murar mellan länder, för viljan att vilja arbeta tillsammans, det första tecknet på enhet som medborgarna varje dag kommer att ha i sina händer.
Efter andra världskriget och även tidigare har det gjorts försök att koppla Europas valutor till varandra, först indirekt till dollarn, senare i valutaormen och det monetära systemet. På grund av centralbankernas motstridiga reaktioner tvingades länder ibland att lämna systemet. Euron gör nu slut på euroländernas nationella valutapolitik och på decennier av justeringar av valutakursen, på oenighet om vilken strategi som skall följas för valutapolitiken.
Nu är tiden inne för intensivare samarbete och samordning av den ekonomiska politiken. Jag vill här och nu uppmana Europeiska rådet att inte byta ut oenighet om valutapolitiken mot oenighet om centralbankschefen. Det kommer att skada Europa outsägligt om bilden av en harmonisk övergång till den nya valutan störs av strävandet efter nationella intressen.
Jag avvisar ett uppskjutande av valet eftersom det är av största vikt att Europeiska centralbanken kan starta omedelbart för att se till att det egna huset är i ordning till den 1 juli, och att banken har full kraft att på ett adekvat sätt ta sig an den svåra uppgiften med den europeiska valutapolitiken. Kandidaturen till ordförandeposten i EMI, som är centralbankens föregångare, ger kontinuitet i övergången från EMI till centralbanken. Det var skälet till att Alexander Lamfalussy lämnade Europeiska monetära institutet i förtid. Jag uppmanar rådet att hålla fast vid den linjen.
Slutligen tillönskar jag i den europeiska medborgarens intresse euron en stabil och säker existens även vid ekonomiskt dåligt väder.

Fourçans
Kära kolleger! Nu är vi där. Våra fötter trampar på det förlovade landet. Euron kommer att existera. Och konvergenskriterierna? Tänk tillbaka på de olycksprofeter som hävdade att kriterierna skulle rikta ett dödligt hugg mot våra ekonomier. Det var tvärtemot vad som hände. De har åstadkommit villkor som är oundgängliga för tillväxt och för en hög och hållbar sysselsättningsnivå.
Euron är alltså här. Nu måste vi se till att den fungerar. Med andra ord måste den förvaltas väl. I detta avseende kan man lita på Europeiska centralbanken och dess män, av vilken nationalitet de nu är. ECB skall vara och kommer att vara självständig, det kan inte upprepas tillräckligt. Vilket inte innebär att dess direktion skall sväva ovanför folk i allmänhet. Utan att ifrågasätta deras självständighet måste de underordna sig en klart identifierad demokratisk kontroll, i vilken vårt parlament bör ha en central roll att spela.
Men euron blir en framgång först om man även lyckas samordna vår ekonomiska politik på ett bättre sätt. Därför är eurorådets betydelse inte bara, menar jag, att utgöra något slags motvikt mot centralbanken utan att definiera de gemensamma målen för den ekonomiska politiken.
När detta väl är sagt, är det på sin plats med en varning: Det handlar inte om att bedra opinionen och att inbilla våra förtjusta befolkningar att euron som genom en förtrollning kommer att klara av alla våra arbetslöshetsproblem. Eller ännu värre, att den kommer att leda till lycka och välstånd för alla och envar. Vad beträffar arbetslösheten måste man vara tydlig. Låt oss för enkelhetens skull säga att dess utveckling beror till en fjärdedel på europeiska åtgärder och till tre fjärdedelar på nationella åtgärder. Men den gemensamma valutan kommer att bli ett viktigt verktyg. Den kommer att medföra gynnsamma villkor för genomförandet av nationella strukturella reformer, som kommer att bli oundvikliga, det är jag övertygad om.
Tillåt mig avslutningsvis en önskan, nämligen den att euron kommer att förstärka vår känsla av tillhörighet till ett enda folk, det europeiska folket, och det kommer den att göra. Den kommer att göra det utan att sudda ut våra nationella och regionala särdrag, som även de utgör en del av vår rikedom.

Avgerinos
Herr ordförande! PASOK: s representanter i Europaparlamentet välkomnar den historiska betydelsen av dagens beslut som tillkännager starten för den gemensamma valutan. Vi tror på visionen om det enade Europa, utan etniskt hat, utan konflikter, ett Europa som stöder sig på ett ömsesidigt förtroende, på förståelse, på en politisk union mellan folken. Inrättandet av den gemensamma valutan utgör ett avgörande steg i riktning mot en fördjupning av det europeiska enandet. Därför har det vårt stöd.
Vi gör oss emellertid inga illusioner. Men enbart samarbetet mellan medlemsstaterna på politisk nivå och den gemensamma valutan löser inte de ekonomiska problem som tynger ned de europeiska arbetstagarna. Det löser inte problemet med arbetslösheten, fattigdomen, marginaliseringen. Det absorberar inte av sig själv diskrimineringen på arbetsplatserna vad gäller kön och ålder. Det räcker inte för att främja en verklig konvergens mellan mer eller mindre rika europeiska samhällen. Låt oss alltså starta uppbyggnaden av en social politik och låt den gemensamma valutan betjäna den. Låt den rådande ekonomin stå till helhetens tjänst. Låt en ny stor epok se dagens ljus, för ett socialt Europa, ett nytt stort hopp, till inspiration för alla medborgare.

Areitio Toledo
Herr ordförande! Detta är en hoppets dag. Pengar har varit ett vanligt motiv till konflikter mellan stater och folk. I dag förvandlar Europa dem till ett motiv till enighet mellan medborgarna. Processen har varit lång och svår. Ansträngningarna från medborgarnas och regeringarnas sida har varit stor de senaste åren av konvergens. Den spanska regeringen har varit exemplarisk och avgörande för att euron i dag skall födas med elva medlemmar.
I morgon - och jag använder era ord, herr ordförande - kommer medborgarna att känna Europa i sina fickor, och detta är vårt stora ansvar: att valutan - ett påtagligt uttryck för ett enat Europa - har den trovärdighet, stabilitet och soliditet som är nödvändig och som vi eftersträvar för Europa. För att det skall bli så, denna historiska dag som inleder en ny etapp i det europeiska bygget, bör detta parlament upprepa en trefaldig förbindelse till medborgarna: för det första: att övervaka oavhängigheten och effektiviteten i Europeiska centralbanken; för det andra, kräva en samordning av den ekonomiska politiken för skapande av sysselsättning och, slutligen, stärka solidariteten och sammanhållningen mellan medborgarna och unionens regioner. Om detta sker, kommer vi att överlämna till våra barn, inte bara en gemensam valuta utan garantier för en framtid i fred, det verkliga skälet till det europeiska bygget.

Marinho
Herr ordförande! Bekräftandet, som den stora majoriteten av portugiserna önskat, av att Portugal finns med bland de elva länder som skapar euron, är en stolthet för hela mitt land och stärker de band som sedan tolv år förbinder oss med Europeiska unionen.
För första gången under detta sekel, som ett resultat av den demokrati som erövrades för inte mycket mer än två sekel sedan och i ett djupt och väl genomfört val av en legitim integration i Europa, går Portugal i täten, tillsammans med de för närvarande mest avancerade länderna och befolkningarna på vår kontinent. Det var en stor utmaning och inte en mindre ansträngning. Men det var mödan värt för vi nådde vårt mål på utsatt tid. Portugal, i händerna på sin regering och premiärminister António Guterres, når med stöd av den stora majoriteten portugiser, fram till hjärtat av det europeiska bygget.
Men historien slutar inte här. Vi upplever i dag den första dagen på en gammal dröm om ett enat Europa. Med samma beslutsamhet som vi valde Europa, med samma stränghet vi lyckades uppfylla konvergenskriterierna, kommer Portugal att genom stabiliteten i sin politik fortsätta att vara en faktor i eurons trovärdighet. Portugiserna, herr ordförande, behöver fortfarande Europa. Europa kan, från och med i dag, mer än någonsin, räkna med portugisernas entusiasm, övertygelse och arbete.

Berès
Herr ordförande! Alla kommer att förstå att jag i detta ögonblick vill hylla Jacques Delors och François Mitterand, vilkas europeiska plan i hög grad har bidragit till den etapp som unionen just gör sig beredd att slutföra. I dag är euron möjlig för Europa, de europeiska folken har accepterat de nödvändiga ansträngningarna för att deras länder skulle återfå en delad självständighet, en ny frihet.
Denna självständighet får en mening först när den används. Därför måste det finnas en kollektiv politisk vilja. Vi bör inte fiffla med Ekonomiska och monetära unionens mål, och underkasta den marknadens logik. Vi behöver gå den väg som heter samordning av den ekonomiska politiken. För detta måste vi ha en ekonomisk styrning med demokratisk kontroll i vilken vårt parlament bör vara huvudaktör. Nästa reform av våra institutioner bör inte förbise detta.
Övergången till euron visar på den gemenskapliga metodens livskraft. Samma beslutsamhet skall användas i morgon för att skapa en politisk union, ett socialt och solidariskt Europa. Euron ger Europa chansen till en ny start. Det vilar nu på de politiska ansvariga att göra bruk av denna nyförvärvade självständighet.
(Applåder)

Castagnetti
Herr ordförande! I dag överlämnar vi till efterkrigsgenerationen, som har levat på en delad kontinent, frukten av en utopi som har blivit verklighet, och till de nya generationerna en anledning att anstränga sig och att hoppas inför framtiden, en konkret myt, som Alcide De Gasperi sade. En valuta föds som kommer att förändra världen, som verkar vara på väg mot en monetär bipolarism. Vi lägger grunden, i relationerna mellan den europeiska centralbanken och den nationella bankerna, till en ny europeisk federalism. Vi rekonstruerar ett etiskt nätverk i det europeiska samhället kring starka värden som ansvarskännande och samhällsansvar, det som krävs av den nya valutan, och framför anar vi spåren av den väg vi skall gå i framtiden: efter den monetära unionen kommer den ekonomiska. Att tillsammans, varje år, diskutera valen i den ekonomiska politiken innebär att skapa politik. Det krävs nu nya europeiska institutioner, mer effektiva, mer öppna, mer beslutsmässiga.
För bara tre år sedan, herr ordförande, trodde man att valutaunionen bara skulle omfatta fem länder. I dag omfattar den elva, tack vare deras starka prestationer, inte minst de ansträngningar som gjorts i mitt eget land som, tack vara att man lyckats hitta en tro på sig själv och de europeiska ambitionerna, har lyckats utvidga det område som den nya valutan kommer att omfatta och att ge denna dag den historiska betydelse den förtjänar.
(Applåder)

Metten
Herr ordförande! Hur många i Europa är medvetna om den historiska karaktären hos det steg vi tar i dag. Det beslut som vi fattar i dag om att inleda en Ekonomisk och monetär union med elva medlemsstater, kommer nämligen att förändra Europa mer djupgående än varje annat beslut sedan bildandet av EEG år 1957. Vi får dock inte missta oss: det räcker inte med en valuta och en valutapolitik. EMU kan endast bli en framgång om det ekonomiska samarbetet förbättras i grunden. EMU kan bara accepteras och näras av vår befolkning om den inte bara ger mer stabilitet utan även mer tillväxt och sysselsättning. Därför är euron inte bara the finish på ett stort projekt utan måste också vara början på ett ännu större projekt att med gemensamma krafter minska arbetslösheten i Europa. Låt oss därför verkligen påbörja detta nya, ekonomiska och sociala projekt redan i dag.
(Applåder)

Porto
Herr ordförande! Detta är en mycket betydelsefull dag för Europa och världen, genom det beslut som kommer att vara en avgörande faktor för framsteg och ett närmande mellan människor och befolkningar.
När de nödvändiga villkoren uppfyllts kommer euron att vara stark och trovärdig genom att den antagits av de flesta länder i unionen, såväl i norr som i söder. Tiden kommer att visa att det inte fanns några berättigade skäl att frukta den hos dem som föredrar att begränsa den inledningsvis till ett område nära ramområdet, eftersom frånvaron av spekulation mellan våra valutor de senaste månaderna - när en sådan fortfarande har kunnat äga rum - är ett otvetydigt bevis på det ömsesidiga förtroende som redan har skapats. Det är en annan styrkebild som ges av en valuta som inte splittrar: tvärtom börjar den redan att förena alla européer som arbetar med samma process.
För Portugal utgör anslutningen till euron, genom det klara uppfyllandet av Maastrichtkriterierna, ett otvetydigt bevis på vår förmåga och enighet om en vandring som inleddes med den förra regeringen och fortsätter med den nuvarande, och därmed representerar en stor del av befolkningen, med en fortsatt betydande tillväxt och bland de lägsta arbetslöshetsnivåerna på vår kontinent. Nu dock med växande krav på strukturreformer som inte längre kan skjutas upp.
När man deltar i en oåterkallelig och önskvärd process för ett öppnande utåt, i en värld där de länder där portugisiska talas, vilka vi är så tätt förbundna med, får allt större betydelse, gläder vi oss åt att vara bland de första deltagarna i en valuta som inte är en valuta emot någon, utan tvärtom, en valuta som, i Europa och utanför, kommer att bli en viktig faktor för stabilitet och framsteg.

Lööw
Herr ordförande! Vi känner alla till att tveksamheten till den monetära unionen är stor i mitt hemland, Sverige. Jag tror dock att alla, både vi som tror på euron som en logisk följd av en gemensam marknad, och som ett sätt att stärka den ekonomiska politiken i Europa, och de som är tveksamma eller rentav motståndare till hela idén, ändå är överens om att detta är ett historiskt beslut i dag. Vi kan också vara överens om att det är ett viktigt beslut, inte bara för de länder vars anslutning vi snart skall rösta om, utan att det också i hög grad är ett beslut som angår oss alla som av olika skäl står utanför.
Jag vill här i dag gärna säga att även för oss som inte är med från början är det viktigt att euron nu blir framgångsrik, att den faktiskt blir en plattform för tillväxt och sysselsättning. Jag hoppas att mitt land ändå skall kunna bidra till denna politik för tillväxt och sysselsättning, även om vi väljer att nu stå utanför EMU.

Stenzel
Herr ordförande! Sällan har någon födsel emotsetts med så blandade känslor som eurons. Men den är varken en för tidig födsel eller ett missfall. För ett land som Österrike, som i två decennier har varit bunden till den tyska marken, är det bara klokt att tillsammans med den gå in i valutaunionen. Vi är också lättade över att Italien är med där, vars valutasvängningar under de senaste åren har orsakat oss stora förluster. En stor inre marknad kan bara fungera om den har en gemensam valuta. Men euron i sig själv är inte någon tillräcklig garanti. Dess värde måste säkras på ett varaktigt sätt. Europeiska pengar förpliktar till en europeisk stabilitetskultur, inte minst med tanke på social säkerhet och arbete i Europa. Euron måste förtjäna vårt förtroende. Konflikten om vem som skall stå i spetsen för Europeiska centralbanken har redan skadat detta förtroende.
Föräldrarna bör inte slåss redan innan barnet föds. Bara om euron tjänar som politiskt kitt förtjänar detta veckoslut i Bryssel att gå till hävderna som ett historiskt veckoslut.
(Applåder)

Swoboda
Herr ordförande, herr rådsordförande, herr kommissionär, mina damer och herrar! Euron är det hittills starkaste bandet för att hålla Europas stater samman och binda dem till varandra. Som österrikare är jag stolt över att vårt land deltar i valutaunionen redan från början, och jag är glad över att våra huvudsakliga handelspartner, särskilt Tyskland och Italien, också är med från början. Ändå kommer det att behövas mycket inlevelseförmåga när vi skall visa vår befolkning att det är ett gemensamt Europa, ett medborgarnas Europa, som vi vill befästa i och med införandet av euron. Hit hör framför allt stabiliseringen och omsorgen om arbetsplatserna. Vi måste visa att 20 miljoner arbetslösa faktiskt är oacceptabelt för oss. Vi måste dag för dag bevisa att vi har sparat, så att vi har ett sundare och mer prestationsdugligt statligt system, som kan bedriva en målinriktad sysselsättningspolitik.
Företagarna på vår kontinent måste med hjälp av en omgestaltning av skattesystemet stimuleras att skapa arbetsplatser. Vi har redan euron och valutaunionen i våra huvuden. Men många av våra medborgare har den ännu inte i sina hjärtan. Det är vår uppgift, som vi måste utföra under de närmaste åren.
(Applåder)

Ilaskivi
Herr ordförande! I dag får medborgarna i elva av unionens medlemsländer intimare förbindelser med varandra än förut. Den gemensamma valutan innebär inte bara en ny dimension i det ekonomiska samarbetet, den har även politiska och säkerhetspolitiska aspekter.
Jag är stolt över att Finland, trots att det nämns sist på listan av de anslutande länderna, är ett av de tre anslutande länderna som uppfyller alla de ursprungliga konvergenskriterierna. Detta är resultat av den målmedvetna och exemplariska ekonomiska politik som bedrivits i Finland.
Härnäst kommer direktionen för Europeiska centralbanken att väljas. Jag hoppas att den skall representera en vidsynt ekonomisk politik. Jag hoppas också att jämställdhetsfrågan kommer att beaktas. Finland har en utmärkt kandidat som väl fyller båda villkoren: Finlands banks nuvarande generaldirektör, ekonomie doktor Sirkka Hämäläinen.

Willockx
Herr ordförande, bästa kolleger! Denna helg är ett historiskt ögonblick för enandet av Europa. Införandet av euron är slutpunkten på en lång process, men samtidigt en ny historisk början. Införandet av euron ger i sig stora möjligheter, inte bara rent ekonomiskt utan även med avseende på sysselsättningen. De låga växlingskostnaderna, de stabila priserna och den ränteutveckling som blir resultatet, fungerar tillväxtfrämjande. Det gäller nu att kraftigt flankera införandet av euron, inte bara med en samordning av medlemsstaternas ekonomiska politik utan även med en frivillig ekonomisk ledning av Europa självt.
Det gläder oss att det den senaste tiden, sedan regeringsskiftena i Frankrike och i Storbritannien, tagits steg i rätt riktning. Det kommer ett första embryo till den ekonomiska regeringen. Vi måste nu fortsätta på denna väg. Sysselsättning måste verkligen bli den centrala målsättningen för Europa. Dessutom måste vi använda införandet av euron som en kofot, en kofot för en bättre skattemässig, social och ekologisk samordning. Det behövs för att garantera att eurons mervärde på ett maximalt sätt bidrar till ett Europa som är mer värt att leva i för alla dess invånare.

McCartin
Herr ordförande! Jag är glad över att ha möjligheten att tala i denna historiska debatt. Europeiska unionen har tagit ett stort steg mot politisk såväl som ekonomisk integration i dag. Euron kommer, förhoppningsvis, att bli symbolen för vårt oberoende och en sporre för Europeiska unionens länder mot än mer samarbete. Jag vill ge ett erkännande till Karl von Wogaus ansträningar, hans utskottet och, faktiskt, parlamentet för deras engagemang för projektet under årens lopp. Vi måste också ge ett erkännande till föbundskansler Kohls ledarskap. Utan hans styrka och hans visioner skulle vi aldrig ha kommit dit vi är i dag.
Vid detta historiska tillfälle vill jag säga att jag hoppas att alla medlemsstater kommer att gå med i den gemensamma valutan inom kort. Jag har ett särskilt uppskattningens ord för det irländska parlamentet för dess pragmatiska och förnuftiga inställning till det här projektet. När Irland gick med i Europeiska unionen hade det 59 procent av det som var medel för gemenskapen. I dag ligger vi på gemenskapens medel. Det europeiska ramverket har varit bra för Irland. Det kommer att bli ännu bättre med den gemensamma valutan, och det kommer att bli bra för alla små medlemsstater. Vi behöver den mer än de stora länderna.
(Applåder)

Sindal
Herr ordförande! Danmark har visat att man kombinera strävandena efter att säkerställa en solid ekonomi med en sänkning av arbetslösheten. Detta måste vara målsättningen för EU. En dag som denna bör vi påminna varandra om att Ekonomiska och monetära unionen skall vara ett medborgarnas projekt. Sysselsättningen handlar inte bara om ekonomiska incitament, utan också om att utbilda arbetsstyrkan. Det råder inget tvivel om att euron kommer att få mycket stort inflytande, inte bara på de elva deltagarländerna, utan också på de länder som ser på från åskådarplats. Danmark kommer utan tvivel att kunna glädja sig åt en lyckad start av EMU: s tredje etapp. Vi kommer snart att ha en omröstning om Amsterdamfördraget i Danmark. Låt mig slå fast att det danska undantaget från EMU ligger fast till 100 procent. Det är det danska folkets beslut. Men å de danska socialdemokraternas vägnar vill jag gärna önska de elva länderna all framgång med euron. Vi röstar för. Det danska undantaget hindrar inte andra från att delta.

Reding
Herr ordförande! Kontroversen kring ordförandeskapet för Europeiska centralbanken är verkligen inte viktig. Denna historiska dag när européerna konsoliderar sitt gemensamma öde, är det bara genomförandet av euron som bör intressera oss.
Luxemburgarna är stolta över att under alla dessa årtionden ha bidragit till skapandet av den gemensamma valutan. De är till och med dess upphov. Jag hänvisar här till Wernerplanen från början av 1970-talet, i vilken den förre luxemburgske premiärministern uppfann de element som utgjorde den framtida gemensamma valutan, element som till slut tjänade till att skapa euron.
Den gemensamma valutan representerar ekonomiskt förnuft för oss, ett effektivt medel för att stärka Europas position i en globaliserad värld, och framför allt ett instrument för att göra unionen oåterkallelig, för att konsolidera freden för framtida generationer. Herr ordförande, tillsammans med det luxemburgska folket är jag rörd och stolt över att i dag kunna delta i detta bidrag utan motstycke till de europeiska folkens historia.
(Applåder)

Myller
Herr ordförande! När vi fattar beslut för Europas och européernas framtid befinner vi oss i samma situation som den ryske författaren till " Krig och fred" Leo Tolstoj - mitt i en kedja av dynamiska händelser. Vi begriper stundens historiska betydelse, men vi måste konstatera att vi inte ännu ser dess helhet. Även händelser som blir historiska utvecklas steg för steg, händelse för händelse, stund för stund. Den totala händelsen kan ses först när den har blivit verklighet och förvandlats till det förflutna. I egenskap av nytt medlemsland, och efter den ekonomiska krisen i början av 90-tale, t är Finland tack vare en beslutsam politik med i en central position i utformningen av Europas framtid. Besluten har varit medvetna och fattats på grundval av befintliga fakta och bästa möjliga prognoser.

Fayot
Herr ordförande! Jag känner en stor lycka över att se ett monetärt Europa. Valutaunionen är en ny fördjupning av den europeiska integrationen och ytterligare en garanti mot den aggressiva nationalism som har inneburit så mycket ont för mitt land, liksom för hela Europa under detta århundrade, och som riskerar att återvända. Det bästa medlet att bekämpa denna aggressiva nationalism är att tillsammans garantera vårt ekonomiska och sociala välstånd. Euron kommer att bidra till det, om vi har den politiska viljan.
Som medborgare i ett litet land är jag övertygad om att euron kommer att låta oss delta i en starkare gemensam monetär självständighet än om vi var och en stannar i vårt hörn. Därför måste man vädja till de stater som visar motvilja mot att gå med i det monetära Europa. Genom att stanna utanför blir de svagare och de försvagar oss. Brittiska, svenska, danska och grekiska vänner, anslut er till oss snarast. Det är bra för er, det är bra för oss, det är bra för alla!
(Applåder)

Malone
Herr ordförande! De irländska socialdemokraterna är mycket glada över att vi har kommit fram till detta tillfälle. Som de andra talarna har sagt är det förmodligen det mest historiska tillfället i Europa under de senaste 40 åren. Jag tror att euron kommer att lyckas. I mitt bidrag vill jag dock dra uppmärksamheten till en sak som jag anser att man inte har tagit itu med på ett tillräckligt sätt. Jag hänvisar till artikel 109m i Maastrichtfördraget som ser till att skötseln av växelkurserna måste göras i det gemensammas intresse. Enligt min åsikt har kommissionen och rådet ännu inte tagit itu med den här frågan i tillräcklig utsträckning.
Det ligger ett åliggande på alla medlemsstater, men i synnerhet på dem som har beslutat att inte delta i EMU från början. Naturligtvis hänvisar jag till Förenade kungariket, Sverige och Danmark. De måste sköta sina valutor i det gemensammas intresse. Detta är livsviktigt för mitt eget land, Irland, och för Finland. Jag skulle hoppas att Förenade kungariket inte tillåts att ägna sig åt plötsliga devalveringar av pundet. Kanske rådets ordförande kan lugna oss på den punkten.

David
Herr ordförande! Å den brittiska labourdelegationens vägnar välkomnar jag varmt det här historiska beslutet. Europa har gått en lång väg under de senaste 40 åren, men dagens beslut är utan tvivel ett av det viktigaste som någonsin tagits. Europa håller på att starta ett nytt kapitel i sin utveckling. I dag ser vi skapandet av ett Europa med allt närmare samarbete, ett Europa med verklig fred och stabilitet och ett Europa med större ekonomiskt välstånd. Jag är stolt över det faktum att det här beslutet togs under det brittiska ordförandeskapet. Jag är lika stolt över att den brittiska regeringen är den första brittiska regering som har ett principfast engagemang för Förenade kungarikets medlemskap i den gemensamma valutan.
Jag är säker på att euron kommer att bli en stark och framgångsrik valuta, och jag är säker på att de brittiska och de europeiska ekonomierna kommer att arbeta ännu mer tillsammans och därmed öppna dörren för Förenade kungarikets deltagande i detta väldiga europeiska företag. Låt oss i dag gå framåt tillsammans, enade i vårt delade engagemang för att försäkra att euron fungerar till gagn för alla våra folk.
(Applåder)

Brown
Herr ordförande! Det har varit ett privilegium, inte bara som en av femton finansministrar, utan som medborgare i Europa, att ha varit här i parlamentet i dag för att lyssna på nästan 50 tal till stöd för finansministrarnas rekommendationer. Jag vill först uttrycka min erkänsla för den vältalighet, den passion, det engagemang och den historiekänsla som kommit till uttryck i den här debatten under förmiddagen. Jag skulle vilja ge en försäkran om att parlamentets rättigheter och ansvar inte bara kommer att erkännas i dag, utan i allt vi gör i framtiden.
(Applåder) Jag vill förena mig med alla dem som har tackat kommissionen, Europeiska monetära institutet och tacka parlamentets personal för det snabba och välordnade sätt på vilket vi har kommit fram till att ta det här historiska beslutet i dag. Jag vill också tacka alla de som under de senaste 50 åren, när tullunionen blev gemensam marknad, när den gemensamma marknaden blev inre marknad, och nu när den inre marknaden blir gemensam valuta, har bidragit med sina visioner om det som nu är en bedrift som erkänns över hela världen.
(Applåder) Som svar på de punkter som tagits upp i den här debatten, kan jag tala om för parlamentet att inte bara var finansministrarnas beslut som vi i dag anbefaller enhälligt, utan vi följde, som vi också kommer att följa våra förpliktelser i fördragen både i bokstav och anda. Jag kan också tala om att med skapandet av eurorådet har inte bara Ekofinrådets - finansministrarna i de femton medlemsstaterna - samordnande roll erkänts, utan stärkts på det sätt som vi kommer att granska och övervaka ekonomisk politik i hela gemenskapen.
Jag fick en fråga om Europeiska centralbanken. Jag kan rapportera för parlamentet att framgång görs, och att jag tror att vi snart kommer att kunna rapportera till er om de framsteg som görs. Låt mig också säga, vilket nästa alla talare har gjort, att de beslut som vi anbefaller i dag inte bara är slutet på en process med förhandlingar och överenskommelser, de är också början till en ny utmaning för vår kontinent. Jag skulle vilja hålla med nästan alla som talat om att den gemensamma valutan vi skapar inte skapas för sin egen skull, utan för ett syfte. Syftet är skapandet av högre nivåer på tillväxten, sysselsättningen och välståndet över hela vår kontinent.
(Applåder) Det är av den här anledningen som finansministrarna anser att åtgärdsplanerna för sysselsättning och de nya riktlinjerna för reform som jag lägger fram för er i dag är så viktiga. Låt mig säga en sak till. Besluten som vi tar visar ett Europa som inte bara är mer enat inom sig, men som också är mer kapabel att se utåt, att vara internationalistiskt och svara på ett generöst sätt mot de fattigas behov i hela världen.
Slutligen är vi medvetna om våra gemensamma intressen och våra sammankopplade öden. Vi är tillsammans beslutsamma att främja de delade målen genom disciplin och reform Vi är resoluta i vårt stöd till tillväxt och sysselsättning för att uppnå välstånd för alla. Vi medvetna om behoven hos de arbetslösa och de som är socialt utslagna. Låt oss på den grundvalen tillsammans gå framåt på ett bestämt sätt med tillförsikt inför framtiden och låt oss i dag, med samma vision som visats under de senaste 50 åren av de människor som grundade Europeiska unionen, närma oss de stora utmaningar som vi inte bara kommer att ta itu med tillsammans, utan också möta tillsammans.
(Livliga och ihållande applåder)
Ordföranden
Jag förklarar debatten avslutad.
Innan vi går över till omröstningen vill jag tacka alla tjänstemän i vårt parlament och andra gemenskapsinstitutioner som, med sitt arbete dessa lediga dagar, har gjort det möjligt för oss att kunna fatta detta beslut på ett adekvat sätt.
(Applåder) Vår omröstning om rådets rekommendation om de medlemsstater som uppfyller de nödvändiga villkoren för införande av en gemensam valuta (artikel 109j.2 och 109j.4 i EG-fördraget) (C4-0250/98) och förslag till yttrande från utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik i enlighet med artikel 79b i Europaparlamentets arbetsordning baseras på följande:
Ekofinrådets rekommendation av den 1 maj om de medlemsstater som uppfyller de nödvändiga villkoren för införande av en gemensam valuta, -Europeiska rådets utlåtande i enlighet med artikel 109j.2 och 109j.4 i EG-fördraget, -artikel 79b i arbetsordningen, -det muntligen framlagda förslaget från utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik.Gollnisch har ordet för en ordningsfråga.

Gollnisch
Herr ordförande! Jag skall fatta mig kort. Vi har lyssnat till den mycket gripande pläderingen från rådets ordförande, som jag tror är brittisk minister, och man kan bara vara förvånad när man lyssnar på denna gripande plädering, att regeringen...

Ordföranden
Herr Gollnisch, det är ingen ordningsfråga. Jag beklagar, ni fortsätter debatten som är avslutad.
(Applåder) Vi skall nu genomföra omröstningen.
(Parlamentet godkände rekommendationen och avgav med den sitt yttrande om texten.)
(Parlamentet hälsade omröstningsresultatet med livliga och ihållande applåder.)
Ordföranden
Jag skall vidarebefordra parlamentets yttrande till Europeiska rådet, samt kommissionen.
(Därefter gick man vidare till att underteckna brevet med vidarebefordran av yttrandet i närvaro av Brown, rådets ordförande, Santer, kommissionens ordförande, von Wogau, ordförande för utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik och föredragande, samt Randzio-Plath, ordförande för underutskottet för monetära frågor.)

Garosci
Fru ordförande, kära kolleger! Vi har i dag kunnat föra det fartyg i hamn som för med sig alla de omistliga produkter som krävs för att förverkliga den gemensamma valutan: tilliten, stabiliteten, den gemensamma ansträngningen, den kollektiva logik som överträffar den individuella. Som i alla fartyg som har gjort en lång resa har vi även fört med oss ett och annat smittämne, som osäkerheten och tvivlet, men som vi nu är på väg att besegra med den utmärkta medicin som kallas hoppet. För första gången sedan det romerska imperiets dagar använder européerna en gemensam valuta, från Irland till Medelhavet. Förtjänsten för allt detta, även om det fortfarande återstår mycket att göra, tillfaller inte bara oss eller en tillfällig politik från någon av medlemsstaternas regeringar, utan framför allt de uppoffringar som gjorts av arbetarna och de olika yrkeskategorierna och samtliga medborgare.
Vår grupp stöder dessa ansträngningar och röstar för, med undantag av någon kollega som, av personliga skäl, har röstat annorlunda. Vi har i dagens dokument sett en sammanfattning av det arbete som har utförts under alla dessa år av parlamentet och alla de europeiska institutionerna. Efter euron måste vi nu skapa Europa. Vi måste göra allt för att bekämpa de stora problemen inom gemenskapen: arbetslösheten, orättvisorna, våldet, miljön, kulturell tillväxt och personlig frihet. Vi måste se till att alla medborgare förstår att Europa i dag är en gemensam valuta, men att det i morgon kommer att vara en politisk union, tack vare valutan.
I dag har vi förverkligat den gemensamma valutan. Det är mycket, väldigt mycket, men inte allt. De europeiska medborgarna förväntar sig nu stora och viktiga saker av oss. De begär att vi skall kämpa för att vi även inom det sociala området skall uppnå de resultat som vi nu har uppnått på det ekonomiska, så att vi skall kunna hjälpa till att lösa de stora vardagsproblemen. Men i dag kan vi under tiden lugnt säga det som redan Gandhi sade: " Ett steg i taget räcker för mig."

Hautala
Fru ordförande! En stor majoritet inom Gröna gruppen har röstat för att elva länder i början av nästa år skall starta euroområdet. Den breda basen är också viktig för euroområdet eftersom det inte får klyva Europeiska unionen.
Det är världens största utmaning att skapa stabilitet när kapitalrörelserna är fria och globala. Euron måste användas för att i samarbete med andra stora valutor skapa en global stabilitet, men samtidigt är det viktigt att förstärka demokratin inom Europeiska unionen. Medborgarna måste betydligt bättre än i dag kunna påverka unionen för att klyftan mellan medborgarna och beslutsfattarna inte ytterligare skall vidgas.
Dessa politiska möjligheter får ändå inte hindra oss att inse att eurons ekonomiska effekter i stor utsträckning är oöverskådliga. Det behövs riskmedvetenhet och gemensamt ansvar. De olika nationalekonomierna är fortfarande mycket olika och deras ekonomiska utveckling osynkroniserad. Dessa chocker och kriser som kan drabba ett enskilt medlemsland måste i fortsättningen kunna utjämnas även med hjälp av åtgärder på unionsnivån. De offentliga finansernas sanering skall inte mera påskyndas eftersom det skulle skapa oro i samhället och betydligt försvåra sysselsättningsläget.
Penningpolitiken måste vara öppen och motiverad. Europaparlamentet har en betydelsefull uppgift i att få Europeiska centralbanken att öppet motivera sina beslut och att få den att över huvud taget motivera dem. Euron skall användas för att skapa ett socialt Europa och unionen borde avsäga sig sådana nyliberala inriktningar som försvårar byggandet av ett socialt Europa.

Bonde
Fru ordförande! Jag är i samma situation som dem som stod på kajen och vinkade farväl till det stolta skeppet Titanic, som garanterat inte kunde sjunka. Jag hoppas att man inte grälar så mycket på kommandobryggan att skeppet sjunker. Om det skall sjunka är det emellertid bättre att det sjunker nu, när passagerarna fortfarande kan simma i land och använda sina nationella valutor som livboj. Den riktigt farofyllda färden börjar år 2002, då man tar av sig dessa livbojar. Då kan det uppkomma ett farligt myteri, med gräl och det som värre är, mellan t.ex. Frankrike och Tyskland. Euron är ett farligt experiment, som till slut kan omvandla den nödvändiga internationella samarbetet till hat, och min grupp har röstat nej i dag.
I övrigt vill jag gärna lyckönska de elva euroländerna till att de har lyckats bortse från all ekonomisk teori. I vilken lärobok står det att en valutaunion fungerar bäst när den bara handlar om ekonomi- och valutapolitik? Var i hela världen står det skrivet att valutakursen skall vara konstant när konkurrensförmågan förbättras eller försämras? Jag hoppas, för de elva ländernas skull, att experimentet lyckas. Det har trots allt större chanser att lyckas än den kinesiska kulturrevolutionen, där man satte sig över ekonomins lagar. Allt förnuft säger dock att EMU i sin nuvarande utformning antingen lider skeppsbrott vid mötet med marknadskrafterna, eller måste följas upp av en politisk union med en gemensam regering för att föra inkomstpolitik, finanspolitik och all annan ekonomisk politik i exakta doser till gagn för människorna i Europa. Kom ihåg: En gemensam valuta är inte livets mål, utan på sin höjd ett verktyg för att göra människorna lyckliga. Då valutaunionen antogs hade vi tolv miljoner arbetslösa. Vi har nu mer än arton miljoner utan jobb, så om valutaunionen skall kallas en framgång är det måttstocken det är fel på.

Van Bladel
Fru ordförande! De nederländska ledamöterna i Gruppen Union för Europa är för euron men har röstat emot. För euron, eftersom den historiska nödvändigheten är tydlig för oss. Mot euron, eftersom villkoren för en stabil euro på kort sikt inte uppfyllts i tillräckligt hög grad, och det inte finns några tvingande sanktioner för att hålla sig till kriterierna. Att skjuta upp euron skulle vara det bästa. Därför vill vi i vårt land ändå ha en folkomröstning, annars riskerar de äldre som byggt upp detta Europa att komma i kläm och hotar stödet för en möjlig ytterligare integrering av europeisk politik att försvinna. Inget av de traditionella politiska partierna i Nederländerna har gjort euron till en viktig fråga vid de kommande valen på onsdag. Det är ett mycket dåligt förebud för ett demokratiskt Europa. Det vill vi absolut inte bidra till.

Ripa di Meana
Fru ordförande! Amsterdamfördraget har förpassat de europeiska institutionerna till historien, till att börja med ett parlament utan definitiv och slutgiltig makt. De monetära integralisterna säger att den gemensamma valutan är den enda vägen att gå om vi vill föregripa den europeiska politiska enheten. Denna maktfullkomliga ortodoxi odlar den naiva förhoppningen att man inifrån skall kunna lösa upp nationalstaterna. Men historien lär oss att det alltid är de politiska enheterna som bestämmer valutan och inte tvärtom. I dag föreslår man inte att den europeiska staten skall prägla valutan, utan att valutan skall prägla den europeiska staten. Europeiska unionen går fram med en övernationell centralbank, i frånvaron av en politisk union, utan en gemensam budgetpolitisk. De monetära integrationssträvandena har sedan länge demonstrerat sina begränsningar: en hög ungdomsarbetslöshet, ingen gemensam ekonomisk politik, överallt kriser i socialpolitiken, stagnation inom miljöpolitiken, nyfattigdom, marginalisering av de svagaste grupperna.
Man säger att den gemensamma valutan är en nödvändighet med tanke på globaliseringen. Men är den inte lika mycket bestämd av behovet av att skapa ett regionalt block för att konkurrera med USA och Japan?
Den europeiska utvecklingen går med andra ord baklänges. I stället för att gå vidare från avtal mellan stater mot en europeisk konstitution, väljer man den gemensamma valutan utslängd i ett tomrum. Detta är ett hasardspel som medför mycket höga risker utan att erbjuda några garantier eller motprestationer.
Jag har under flera år arbetat för ett annorlunda Europa, och jag kan inte rösta för något som jag anser vara ett auktoritärt och ologiskt äventyr.

Farassino
Fru ordförande, kära kolleger! Min uppfattning avviker från den som min grupp presenterat, eftersom jag personligen anser att inget av problemen i samband med den gemensamma valutan, i denna fas av historien, utgör en verklig samvetsfråga. Följaktligen kan jag, i min egenskap av Europaparlamentariker som alltid har haft ett folkens Europa och ett regionernas Europa som personlig ledstjärna, inte annat än hälsa tillkomsten av den gemensamma valutan med tillfredsställelse, det första verkliga grundskottet mot de centralistiska nationalstaternas suveränitet, de nationalstater som är fiender till all självständighet.
Det är så jag ser det uppdrag jag högtidligen har mottagit från mina väljare i Piemonte, Val d'Aosta, Ligurien och Lombardiet, de väljare som verkligen tror på den politiska och kulturella självständigheten.
Med detta vill jag motivera min personliga positiva röst, som avviker från den förklaring som talesmannen för min grupp avgivit.

Macartney
Herr ordförande! I likhet med mina kolleger i den här kammaren, skulle jag vilja ansluta mig till den allmänna glädjen denna historiska dag. Men min glädje har en anstrykning av sorg eftersom mitt eget land, Skottland, inte kommer att delta i detta historiska steg framåt för Europa. Som skotte skulle jag vilja få till protokollet att jag tror att de flesta i Skottland skulle ha stött ett steg mot en gemensam europeisk valuta om det hade fått chansen i en folkomröstning.
Ni kanske frågar varför Skottland inte går framåt. Bonde drog en parallell till Titanic . Vi är som livbåten som satt fast på Titanic . Olyckligtvis har regeringen i London styrt i alldeles fel riktning, och jag tycker att det är ironiskt att ett år efter den dag som Brown och Blair trädde in på Downing Street så firar de genom att än en gång missa euro-båten. Detta är dock en tillfällig avvikelse, och med tillförsikt förutspår jag att det skotska parlamentet inom kort kommer att rösta om att gå med i den europeiska valutan och Skottland kommer, tillsammans med resten av Europa, gå framåt mot vårt gemensamma öde.

Mann, Thomas
Fru ordförande! I dag blir en vision till verklighet. Euron kommer att bli en ny symbol för Europas enhet. Den skapar de nödvändiga förutsättningarna för mer investeringar, solid tillväxt, hållbara arbetsplatser. Arbetstagarna, alltså den stora majoriteten av vår europeiska befolkning, kommer att dra nytta av att inflationstakten är låg, att de offentliga skulderna fortsätter att minska, att de långa räntorna sjunker och att svängningarna i växelkurserna uteblir. Europeiska kommissionen skall först tillkännage sin rekommendation rörande de elva medlemsstaterna för euroområdet för oss, Europaparlamentet. I förrgår lämnade vi vårt yttrande, som vi just nu också har gjort. Jag vill här och nu tacka den tyske förbundskanslern, Helmut Kohl, för hans ihärdighet och för hans förmåga att på ett tidigt stadium ha satt i gång euro-projektet. Han behöll tålamodet och lät sig aldrig irriteras av tveksamma personer och osakliga kritiker. Denna hållning är grunden för berättigat förtroende för euron och för en stabil framtid för Europa.

Nordmann
Fru ordförande! Jag tackar er för att ni låter en liberal röst understryka den historiska betydelsen av vår omröstning och av detta inträde i euron som genom valet av en stabil valuta representerar ett val av samhälle och ett sorts superbt adjö till det tjugonde århundradet, i slutet av denna stora och olycksbringande parentes som inleddes med det första världskriget, under vilket århundrade valutafluktuationer och förluster av riktmärken har gått sida vid sida och till priset av en sammanhållning som grundar sig på förtroende i det sociala kontrakt som valutan representerar.
Så även valet av makten, med kapacitet att ingripa i världens affärer, en kapacitet som världskrigen hade urholkat, och som motsvarar det val som general de Gaulle hade velat göra med en återgång till guldmyntfoten. Visst kommer instrumentet att vara ett annat. I stället för ett materiell myntfot kommer vi att ha en enhet som grundas på avtal som styrs av regler för förvaltningen, men målen är desamma: Att undanhålla monopolet över en väsentlig funktion av allmänt intresse från en priviligierad aktörs godtycke.
Låt oss alltså, fru ordförande, hylla general de Gaulle och Raymond Poincaré för denna gemensamma, paradoxala och postuma seger.

Fabre-Aubrespy
Fru ordförande! Undantagsvis, och av respekt för er, för mina kolleger och för de tjänstemän som är här och som väntar, denna dag när man har ställt höga krav på dem, ber jag er om tillåtelse att göra min röstförklaring skriftligt.

Sjöstedt
Fru ordförande! Som svensk är jag lättad över att få stå kvar på kajen när Titanic, som Bonde talade om, seglar iväg. Som europé beklagar jag dock att arbetare, kvinnor och socialt utsatta från elva länder tvingas följa med som tredjeklasspassagerare på denna riskabla resa.
När EMU-skeppet nu seglar iväg, är rodret fastlåst; kaptenen får inte ta något råd, vare sig av besättning eller passagerare. EMU låser oss vid en dogmatisk monetärism, en lagfäst högerpolitik. Priset för den politiken betalas redan nu av arbetslösa och växande klasskillnader.
EMU är ekonomiskt riskabelt, demokratiskt undermåligt och förverkligas av politiska motiv: drömmen om en europeisk superstat, en dröm som inte delas av stora delar av unionens befolkning.

Eriksson
Fru ordförande! Efter alla de stora ord och löften om EMU: s förträfflighet som har framförts här i dag tar jag nu ordet för att framföra synpunkter från de många miljoner medborgare som inte alls har tillfrågats och inte heller kommer att tillfrågas, vare sig av politiska eller mediala företrädare.
Å mina egna, mitt partis och våra väljares vägnar har jag i dag röstat nej, även om Sverige har valt att just nu stå utanför. Jag tror att jag därmed har röstat för flera miljoner kvinnor, arbetslösa och fattiga i Europa som tryckts ned av den i dag förda ekonomiska politiken, den politik som nu fastslås vara den enda för Europa, nyliberalismen. Jag beklagar denna historiska händelse.

Fassa
Fru ordförande! När jag nu förklarar min positiva röst till förmån för rådets rekommendation kan jag inte undvika att ange tre skäl. För det första tror jag att den gemensamma valutan utgör ett första viktigt steg mot att skapa en verklig europeisk suveränitet, bortom den som en gång bara formulerades av de enskilda staterna. För det andra tror jag eurons Europa är ett viktig instrument för att kunna skapa ett federalt Europa - det Europa som bland andra Altiero Spinelli ville se - öppet även för en aktiv medverkan från folken och deras regioner. För det tredje utgör den gemensamma valutan det viktigaste svaret på alla försök som i dag görs, även i mitt land, att förstöra Europa. De nyfödda nationalstaterna och neonationalismen förlorar inget tillfälle att utnyttja alla svårigheter, ofta ekonomiska, som uppkommer under konstruktionsarbetet. Låt oss med andra ord lägga all neonationalistisk egoism åt sidan, inte bara för den nya valutans skull, utan även för att uppnå en ny politik, och framför allt för att skapa ett nytt europeiskt samhälle.

Ojala
Fru ordförande! I den föregående omröstningen röstade jag " ja" . Det är dock viktigt att man inte gör ytterligare åtstramningar i den med EMU förknippade stabilitets- och tillväxtpakten utan man måste tvärtom skapa utrymme för ekonomisk rörlighet för att förbättra sysselsättningen och skapa ett socialt Europa. Sysselsättningsmålen, som EU: s medlemsländer antog i Luxemburgmötet, måste bli lika starka kriterier jämte EMU-kriterierna. Vill man få de europeiska medborgarnas godkännande till EMU måste den jättelika arbetslösheten fås ned. EMU-projektet måste befrämja medborgarnas välstånd och sysselsättning. Utvecklingen av den inre marknaden får inte lämnas åt marknadskrafterna. Det är viktigt att välståndet och sysselsättningen fördelas rättvist mellan medborgarna.

Seillier
Fru ordförande! Vägen till helvetet är kantad av goda avsikter. Det är inte fråga om att ifrågasätta alla våra kollegors avsikter i dag, men trots den kommunistiska erfarenheten ser jag med sorg att marxismen triumferar i Europa. Jag tror inte, jag accepterar inte att de monetära och ekonomiska infrastrukturerna är avgörande för det som Marx kallade politiska och andra överbyggnader. Vi har även i dag varit med om en smärtlindring för stunden och inte ett sökande efter medicin för den katastrofala situation på alla plan som råder i våra olika länder i Europa.
För vad är valutastabilitet när den sociala stabiliteten inte existerar, när vi upplever en upplösning av våra samhällen? Jag vädjar om en djupgående omvärdering av ekonomin som vetenskap, som inte är en vetenskap som andra, som är en humanistisk vetenskap, genom en förnyad kontakt med Europas stora intellektuella och humanistiska arv. I dag har vi upplevt ett nederlag för tanken, den ekonomiska tanken, den politiska tanken.

Ephremidis
Fru ordförande! Vi två parlamentsledamöter från grekiska kommunistpartiet röstade mot eftersom vi anser det välgrundat även utifrån det vi har hört här i dag om att euron, EMU, helt enkelt kommer att fördjupa och ställa exploateringen av arbetstagarna i Europa och de som står utanför på sin spets, på bekostnad av vissa regioner i Europa. Det handlar inte om att med en enda person minska de 25 miljoner arbetslösa eller de 50 miljoner som går hungriga. För om detta har existerat i så många år är det inte för att euron och EMU inte fanns. Orsakerna är andra och detta kommer att fortsätta att existera och förvärras med de redskap som EMU och euron utgör.
För det andra, fru ordförande, röstade vi emot för att det existerar en dubbel antidemokratisk provokation. Ni säger alla att det ni röstade fram gäller nuet och framtiden för Europa och de europeiska folken. Men detta skedde i deras frånvaro, de har inte uttryckt sin åsikt. Ni undvek, som katten kring het gröt, en folkomröstning där folken i Europa hade kunnat uttrycka sin åsikt. Och eftersom, fru ordförande, många ord har sagts om historien och historiska steg, ber jag att ni låter mig, med anledning av det resultat som ni har uppnått, referera till det som kvarstår i historien, till Cambronne. Detta är er seger. Och på grund av denna er seger, ni segrare i denna omröstning, när ni en dag står inför en storm av folkliga revolter kommer ni att säga: " ve segrarna" .

Dell'Alba
Fru ordförande! På denna historiska dag, även vad gäller mitt lands inträde i den gemensamma valutan, kan jag inte undvika att varna och påminna om att i Italien förekommer fortfarande det som vi kallar den italienska " pesten" . Sekreteraren i det demokratiska vänsterpartiet, Massimo D'Alema, sade för ett par dagar sedan: " I Italien finns det ingen pressfrihet." Men hans parti, fru ordförande, framför allt hans parti, undertrycker informationsfriheten i Italien, undertrycker möjligheterna för till exempel en radiokanal, som Radio Radicale, att fortsätta utöva sin institutionella uppgift som är att garantera direktsändningar från parlamentet, direktsändningar från vårt lands demokratiska liv. Ett land som visserligen kommer med i valutasamarbetet, men där Marco Pannella, vår före detta kollega, och tusentals andra personer i detta nu genomför en hungerstrejk för att garantera denna informationsfrihet som vi i dag förnekas, som förnekas landet - något som verkligen oroar oss - och därför varnar vi nu kollegerna i Europaparlamentet: Italien är med i valutasamarbetet, men den italienska " pesten" , åtminstone i detta avseende, riskerar att återkomma i europeisk skepnad.

Ribeiro
Fru ordförande! Ledamöterna i det portugisiska kommunistiska partiet, uttalar, med den högtidlighet som tillfället kräver, men som euforin för att imponera på allmänheten inte möjliggör, att:
partiets röst är ett sammanhängande uttryck för en ståndpunkt emot detta projekt, det sätt det drivits fram på och de intressen det tjänar. Det är inte en röst emot prisstabilitet, balanserad budget eller skuldkontroll, mekanismer och instrument. Det är däremot en röst emot att använda dessa för att införa strategier som ackumulerar rikedom, förvärrar arbetslösheten, skärper asymmetri och ojämlikhet, skapar mer och ny fattigdom och social utslagning, minskar den nationella suveräniteten och ökar det demokratiska underskottet, -det är också en röst mot skapandet av en inre kärna för ECB: s direktion, vilket ger privilegier åt geografiskt-monetära områden och delar inflytandet mellan stora anhängarfamiljer, i en uppenbar polarisering av institutionens makt som kommer att betinga all politik i medlemsstaterna, -efter detta steg, kommer vi att fortsätta att bekämpa de redan reella och de förväntade negativa följderna som de skapade mekanismerna och instrumenten innebär. Vi kommer likaledes att bidra till att dess fördelar förstärks, -vi beklagar slutligen, att parlamentet har förlorat tillfället att skapa sig en trovärdighet som demokratisk institution, genom att ge efter för pompa och ståt och en situation med en ritual av bekräftelse och fastställande av vad som presenterats.
Ahlqvist och Theorin
Vi har valt att rösta nej vid denna omröstning. Skälen härtill är följande:
Det är inte vår sak att besluta om vilka länder som skall gå med i EMU. De länder som skall ingå i EMU måste själva avgöra detta.
EMU innebär ökad överstatlighet och inskränker friheten för de enskilda länderna att föra den ekonomiska politik som de vill. EMU innebär därmed de facto en inskränkning i demokratin. Att överlåta beslutandemakten över penningpolitiken till ett centraliserat ECB innebär att ett viktigt ekonomiskt-politiskt medel tas från de nationella parlamenten. I realiteten innebär det emellertid att de nationella parlamenten även avsäger sig rätten att besluta över finans- och skattepolitiken, eftersom dessa inte lämpligen kan vara motstridiga.
EMU utgör ett storskaligt riskprojekt, vars konsekvenser vi ännu inte med säkerhet kan överblicka, men som innebär att de svagaste i samhället har mest att förlora om det inte lyckas.
Ytterligare ett starkt skäl till vårt ställningstagande är att det i de flesta av EU: s medlemsstater finns en stor tveksamhet till EMU. Opinionsundersökningar visar att stora delar av befolkningen är mot EMU, särskilt i Sverige. Politiker har ansvar att leda och övertyga folk, men även att lyssna på medborgarna. Detta är ett alldeles för viktigt beslut för att det skall hastas igenom.
Vi anser att målsättningen med konvergenskriterierna inte ensidigt skall fokusera på prisstabilitet och tillväxt, utan att även omtanke om den enskilda människan bör tas i form av ett arbetslöshetskriterium samt sociala kriterier.

Amadeo
Delegationen från Alleanza Nazionale uttrycker sin tillfredsställelse med eurons födelse och för att Italien har kommit med, men samtidigt vill vi stryka under att italienarna visserligen kommer med och tänker stanna i euro-familjen, men utan undergivenhet av något slag och utan att stå med " mössan i hand" .
I dag är det inte bara vår regering och de krafter som har stött den som firar det uppnådda målet, utan hela landet, och därmed också oppositionen. En opposition som, även om den har värderat de strategier som tillämpats för att komma med i den gemensamma valutan olika och även om den anser det hade varit bättre att första förstärka den politiska och institutionella unionen i Europa, aldrig har satt käppar i hjulet när det gäller saneringen av den italienska ekonomin - och även om vi hade föredragit att saneringen skulle ske genom strukturreformer och hållbara nedskärningar i onödiga utgifter, har vi aldrig bedrivit obstruktionspolitik i de två grenarna av parlamentet och aldrig, framför allt, utnyttjat det höjda skattetrycket som ett argument för att ingjuta motvilja och likgiltighet gentemot det europeiska konstruktionsarbetet i landet.
Det är Italien som helhet som i dag går in i eurosamarbetet, utan de sprickor och den öppna fientlighet som i stället på ett farligt sätt har slagit rot i några av unionens medlemsstater. Frankrike är faktiskt i praktiken kluvet på mitten, med den extrema vänstern och den extrema högern förenade i motståndet mot den gemensamma valutan och till och med center-högerpartierna visar tecken på osäkerhet.
I Tyskland avvisar kommunistpartiet och extremhögern euron och det finns även kritiker bland socialdemokraterna. Fientliga är den österrikiska högern, den spanska extremvänstern och den portugisiska. Lika negativa är en del av den politiska klassen och den allmänna opinionen i England, för att inte tala om den storm av euroskepticism som skakar Danmark.
Det europeiska konstruktionsarbetet - framför allt när detta oundvikligen skall kompletteras med en politisk union och därmed med en gemensam utrikes- och säkerhetspolitik - kan inte undvara den italienska entusiasmen och enheten.
Också av dessa anledningar kommer Italien med i eurosamarbetet, inte genom köksingången, utan genom huvudentrén. Även av andra anledningar bör de övertygade europavännerna glädja sig över att Italien deltar i eurosamarbetet från start.

Anttila och Ryynänen
Vi röstade i parlamentets plenarmöte mot finansministrarnas EMU-rekommendation. Vi är enligt ståndpunkten av Centern i Finland motståndare till att skapa EMU enligt den aktuella modellen och att Finland ansluter sig till dess första fas. Som motivering vill vi framföra följande:
1.Finland är till sin ekonomiska struktur ett mycket annorlunda land, som har en större konjunkturkänslighet än de övriga länderna i Europeiska unionen. När Finland i EMU förlorar den självständiga penningpolitiken och de finanspolitiska möjligheterna blir begränsade behövs nya medel mot konjunkturstörningar. EMU förstärker en sådan utveckling av världsekonomin där produktionen och kunnandet koncentreras till befolkningscentra. I Finland, som är EU: s mest avsides belägna land, håller strukturen hos länens ekonomier redan på att bli ensidigare, vilket medför problem för den regionala ekonomin vid konjunkturstörningar. Som motvikt till centraliseringen borde den nationella regionalpolitiken förstärkas.2.I Finland är man illa förberedd att möta den hårdnande konkurrens och de strukturförändringar som EMU för med sig. Anslutningen innebär också för Finland en risk som man inte borde ta i en situation där det råder massarbetslöshet och då statsekonomin är kraftigt skuldsatt. Risktagandet skulle förutsätta reformering av de ekonomiska strukturerna för att stimulera företagsamhet och sysselsättning.3.Elva länders valutaunion av den föreslagna modellen är inte fördelaktig för Finland. Det är ingen bra grund för stabiliteten i EMU att man håller på att glida ifrån Maastrichtkriterierna. När Sverige, Danmark och Storbritannien stannar utanför Ekonomiska och monetära unionen blir valutaområdet ogynnsamt för Finland. Därför kan riskerna bli större än fördelarna.4.Människornas välstånd och sysselsättning borde bättre ha beaktats i EMU. EMU enligt den aktuella modellen vore ett hot mot det nordiska välfärdssamhället, mot den offentliga sektorns balanserande roll och mot såväl den regionala som den sociala jämställdheten.
Marinho, Torres Couto, Apolinário, Barros Moura, Campos, Candal, Correia, Torres Marques, Lage, Moniz
Euron kommer att träda i kraft den 1 januari 1999. Det är en visshet som kategoriskt tar udden av de negativa förutsägelser som många har gjort.
Portugal klarade, tvärtemot alla förutsägelser från dem som inte satsade ett nickel på landets möjligheter, på ett briljant sätt alla prov. Landet befinner sig i frontlinjen bland de grundande länderna, och deltar med stolthet i detta ögonblick, en verklig milstolpe i Europas historia, och signalerar således att vi inte vill åldras och ge upp. Tvärtemot, också mot dem som, på ett arrogant sätt, hårdnackat har garanterat att för att komma med i euron skulle det vara nödvändigt att offra medborgarnas omedelbara intressen och, samtidigt, förutsåg de en nationell produktionskris. Portugal dementerade under eurons slutspurt alla akademiska teorier och idéer som framförts: Den ekonomiska tillväxten i landet ökade, portugisernas levnadsstandard förbättrades och exportkapaciteten höjdes.
Allt detta uppnåddes för att den stora majoriteten av portugiser identifierade sig med det stora projektet, för att arbetstagarna och företagarna förstod att utnyttja den positiva konjunkturen och för att, i rättvisans namn, den socialistiska regeringen på ett skickligt sätt kunde kombinera expansionen i de interna strävandena med de statliga investeringarna och satsade på privata initiativ, vilka blivit mer dynamiska genom sänkta räntor. Allt detta genomfört i ett lugnt samhällsklimat och i en solidaritet för vilket införandet av en garanterad minimiavkastning var den största symbolen.
Från och med nu kommer kritikerna av integrationen och skeptikerna att förändra sina tal. Faktum är faktum. De börjar redan uttrycka tvivel på den portugisiska ekonomins förmåga att klara av konkurrensen inom valutaunionen och på den gemensamma marknaden. De förutsäger eller gissar kriser på den nationella horisonten.
Man kan inte påstå att det inte kommer att uppstå problem eller svårigheter. Dock, på samma sätt som landet visade sig kapapabelt att genomföra de oväntade prestationer som det gjorde, kommer det också, i samma dynamiska anda, att kunna utnyttja de möjligheter som det har framför sig, att än snabbare närma sig genomsnittsrikedomen och kraven på konkurrenskraft från våra europartner, med vilka vi inleder denna unika väg i nutidshistorien. En väg som inte ger, snarare kräver, en intensifiering av den politiska och sociala dimensionen i den europeiska integrationen. Det politiska Europa har nu ordet, den demokratiska funktionen i Europeiska unionen och medborgarnas medverkan har prioritet.
Vi, som alltid har slagits för och drömt om detta ögonblick, och många gånger, i tysthet, har fruktat att lyckan av att få se det uppfyllt inte skulle höra till oss, vet att erkänna vilka som har visat vägen och gjort det möjligt. Vi upplever en historiskt händelse i Europas historia, en inledning och inte ett slut, och vi är medvetna om att i denna nya etapp av det europeiska projektet, kommer denna institution att vara kallad till ett större inflytande i Europas öden.

Banotti
Jag är full av hopp inför eurons framgång. Detta är den mest historiska dagen sedan kriget slutade. Den gemensamma valutan kommer att ha djupgående ekonomiska konsekvenser, och en del av dem kommer utan tvivel att bli svåra - men framför allt kommer den att ha en djup symbolisk betydelse för alla Europas folk, både de som är del av processen och de som är utanför.
Det har varit en långsam resa, men på den resan har vi lärt känna varandra och lärt oss att respektera varandra och har oundvikligen kommit närmare varandra - jag är så stolt över att mitt land står i första ledet.
Detta är på grund av på varandra följande irländska regeringars försiktiga ledning - det bådar gott för framtiden för Europas yngsta befolkning.
Vi måste se till att dessa unga människor fortsätter att värdera den stora visionen och de stora prestationerna hos de forna ledarna i Europa.
Vi å vår sida måste återupprepa skälen för Europa i varje generation.
Eurons ankomst är fyrtornet för det nya årtusendet.

Barros Moura
I detta ögonblick, genom en fråga om öppenhet och politiskt ansvar, vill jag ta på mig och uttryckligt grunda den ståndpunkt jag intog angående skapandet av den gemensamma valutan.
Jag har, från första stund, stött Maastrichtfördraget under formuleringen " Ja, mer " ! Jag stödde den gemensamma valutan och Portugals deltagande med de förutsedda villkoren och uppgifterna. Jag gläder mig åt regeringen António Guterres politiska inriktning, vilken har skapat förutsättningarna för att ansträngningarna från hela det portugisiska samhället skulle krönas med framgång. Jag gläder mig åt att ha deltagit aktivt i denna förändring av de historiska förhållandena, av vilka vi i Portugal, trots svårigheterna, kan vänta oss mer öppenhet, modernisering och utveckling.
Jag anser att denna kvalitativa förändring av EU kräver en förstärkt politisk och social integration, på federal nivå, vilka kan garantera demokratin och samordningen av den ekonomiska politiken, en autentisk " ekonomisk regering" som gör det möjligt att övervinna de olyckliga effekterna av nyliberalismen, bekämpa arbetslösheten och bevarar den europeiska sociala modellen genom att reformera den. Den kräver således, en europeisk skattepolitik och en budget i EU som garanterar den ekonomiska och sociala sammanhållningen. Den kräver slutligen, en utrikes- och försvarspolitik som garanterar Europas självständighet, utvecklingsstödet, de mänskliga rättigheterna och freden.
Denna politiska dimension är inte en automatisk följd av euron. Den kräver politisk vilja och kamp från demokrater och progressiva krafter i Europa.

Berthu
I de europeiska frågorna finns det en stående lag: Man lägger fram vackra principer för ratificering, principer som man framhåller fördelarna med. Medborgarna upptäcker nackdelarna för sent, och bland dem finns fakturan.
Den gemensamma valutan kommer att följa denna lag rigoröst. Under debatten sade kommissionens ordföranden Jacques Santer nyss att " med euron är det inte längre möjligt att gå tillbaka" . Ordföranden för Europaparlamentet, José-Maria Gil Robles, förklarade för sin del att euron ledde in oss " på en väg utan återvändo mot integrering" . Än i denna dag har alla som har talat för euron - dvs. majoriteten - överträffat sig själva i nya krav på temat: " för att dra full nytta av fördelarna av valutaunionen är det nödvändigt att gå längre i konvergensen av besluten" . Europaparlamentarikern Karl von Wogau, ordförande i utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik, har just bekräftat att med euron kommer man att tvingas övergå från den " gemensamma marknaden" till " hemmamarknaden" , dvs. en omvandling av medlemsstaterna till enkla regioner i en europeisk stat.
Vi ser alltså den kompletta fakturan för euron avteckna sig: I framtiden kommer man att lasta båten med fler förluster av självständighet genom att varje år lägga till nya överföringar, som man kommer att framställa som oundgängliga för en god funktion av det som de redan har samtyckt till. Det kommer aldrig att bli något slut. Slutet på denna onda cirkel skulle i teorin vara nationernas upphörande.
Då kommer man att se att den totala fakturan för euron har blivit gigantisk: Folken kommer att ha avstått från sin självständiga makt att välja sitt öde till förmån för internationella organ långt borta, vilka är likgiltiga för medborgarnas konkreta behov och omöjliga att störta på demokratisk väg. I stället kommer dessa folk att inse att man har givit dem några ynkliga brödsmulor: några tiotal punkters sänkning av BNP i transaktionskostnader, och andra föregivna fördelar som i verkligheten kommer att visa sig vara reducerade eller illusoriska.
För övrigt börjar ett stort antal löften redan att tonas ned. Jag skall bara citera ett exempel, men ett viktigt: Hur många officiella argumentationer har inte publicerats under de senaste åren som försäkrar att euron skulle gynna tillväxten och sysselsättningen! Men allt eftersom man närmar sig datum för slutlig tillämpning av euron, och när förespråkarna har känslan av att folken är definitivt fast, då säger man oss till sist att man inte får räkna för mycket med nya arbeten. Det var innebörden i ett uttalande nyligen av förbundskansler Kohl, och alla europeiska federalister har ställt in sig på denna linje. Skälen till denna vändning är uppenbara: Federalisterna börjar frukta de förkastelsereaktioner som skapas av det falska hopp som man har väckt.
De gör rätt i att vara på sin vakt. I dag kommer euron att lanseras mot folken eller utan dem, eller så kommer man att än en gång stödja sig på ett samtycke som har framtvingats genom bedrägeri. När folken inser omfattningen av den totala fakturan kommer besvikelsen att bli häftig.

Buffetaut
Elva medlemsstater har tillåtits delta i euron. Det fanns för övrigt ingen spänning, de berörda regeringarna hade omsorgsfullt undvikit varje rådfrågning av folket i samband med den sista etappen mot den gemensamma valutan. Var och en kände till listan över länder som rådet skulle acceptera, och parlamentets omröstning var vunnen på förhand.
Några anmärkningar faller sig naturliga för att fastställa datum. Konvergenskriterierna har manipulerats lite för att man skulle lyckas acceptera elva stater i den gemensamma valutan, för sju skulle inte ha kommit i fråga om man hade hållit fast vid de ursprungliga kriterierna. Rådet stödde sig på mycket formella konvergenskriterier, som dessutom var förfalskade genom att man medvetet struntade i divergenskriterier som var mycket djupgående och som motsvarar nationernas ekonomiska, sociala och psykologiska verklighet.
Kommissionen, denna bastardinstitution utan verkligt politiskt ansvar, kommer att i stabilitetspaktens namn utöva en högdragen kontroll över den ekonomiska poltiken i de stater som deltar i euron med makt att utdöma böter av dem.
Slutligen kommer Europeiska centralbanken enligt rådet självt och Europaparlamentet att utrustas med monetär självständighet utan kontroll och ansvar. Den självständiga banken med absolut makt, en innovation utanför det vanliga i historien om folkstyre!
Dessa fakta sätter ett oroande sigill på lanseringen av euron, och våra regeringar och kolleger borde utan tvivel känna en betydligt mindre självgod optimism. Men politiken är det verkligas konst. Man måste vända sig mot framtiden. Morgondagens kamp kommer att stå om den demokratiska kontrollen av Europeiska unionen. Det är mer än någonsin nödvändigt att slå larm, ett " SOS demokrati" .
Det Europa som man har byggt åt oss utan insyn för folken riskerar att döda den europeiska idén. Man måste styra debatten mot en institutionell reform genom att kräva ett slut på kommissionens stora makt, och återföra den till en rent administrativ roll.
Rådet bör ta initiativ till europeiska texter och utöva den exekutiva makten. De nationella parlamenten bör engageras på ett tidigt stadium i lagstiftningsarbetet tillsammans med Europaparlamentet. Vi bör ovillkorligen ta itu med att säkra ett öppet och demokratiskt europeiskt samarbete under den allmänna opinionens kontroll.
Europa skapas inte mot nationerna, utan med dem, till våra folks lycka och fred.

Burenstam Linder, Carlsson, Cederschiöld, Stenmarck och Virgin
Den svenska PPE- delegationen har i Europaparlamentet arbetat på att befrämja EMU-projektet och har i dag stött besluten om vilka länder som skall ingå i kretsen av de första medlemmarna i den monetära unionen.
Vi beklagar att den svenska socialdemokratiska regeringen, trots sina fördragsenliga förpliktelser, inte har verkat för att Sverige skall kunna ingå i denna grupp.
Vi verkar för att inom Sverige skapa ökad förståelse för den stora betydelse som EMU kommer att ha för Europas framtid. Den svenska opinionen har också utvecklats i positiv riktning. Det är vår förhoppning att Sverige snart skall bli medlem av EMU.

Chichester
Genom att rösta mot förslaget om att elva länder uppfyller de nödvändiga villkoren för tredje etappen av Ekonomiska och monetära unionen och att den skall starta den 1 januari 1999, motsätter jag mig inte deras rätt att gå fram. Detta är naturligtvis deras förmånsrätt och val.
Min principiella anledning till att rösta nej är min övertygelse om att villkoren i fördraget inte har uppfyllts och att de elva länderna kommer att fortsätta på grundval av felaktiga, förfuskade konvergenskriterier, vilket antyddes i utskottet för ekonomi-, valutafrågor och industripolitiks betänkande om införandet av den gemensamma valutan. I synnerhet hänvisar jag till de punkter i betänkandet som ströks och därför tystades ned av en majoritet i parlamentet.
Min röst är också en protest mot de franska myndigheternas försök att kullkasta de principer som finns i fördraget om den föreslagna centralbankens oberoende, både genom att försöka underkasta det en överdriven politisk inblandning och genom att föra fram sin egen kandidat som ordförande för ECB, i elfte timmen, mot de andra medlemsstaternas konsensus. Denna åtgärd, tillsammans med rykten om det hemliga avtalet om att förkorta mandattiden för den ECB: s förste ordförande, måste på ett allvarligt sätt underminera förtroendet hos marknaderna och i resten av världen.
Jag har åtskilliga andra reservationer om den gemensamma valutan och Förenade kungarikets möjligheter till deltagande vid något framtida datum, något som jag tror delas av många av mina väljare, i synnerhet småföretagare och egenföretagare i Devon, vilka för det mesta bara ser kostnaderna och nackdelarna med det här projektet, men jag tänker inte rada upp dem nu, eftersom det inte är frågan om medlemskap för Förenade kungariket som tas under övervägande för tillfället.
Det finns emellertid ett respektabelt argument att brittiska Europaparlamentariker antingen borde lägga ned sin röst eller avstå från att delta i omröstningen, eftersom det med vårt undantag inte är fråga om att Förenade kungariket blir en av de ursprungliga medlemmarna i EMU. Enligt min åsikt är det vid det här tillfället, vid den här viktiga omröstningen, desto viktigare att vi brittiska Europaparlamentariker utövar vår rätt att rösta i parlamentet och uttrycka vad vi bedömer vara våra väljares åsikter.
Slutligen inser jag att min nej-röst mycket väl kan vara en av bara ett litet antal avvikande röster. I den samförståndskoalitionsaktiga politiska stil, skapat av det proportionella valsystem till Europaparlamentet är dominerande, finns det en tendens till en otålig tolerans av de åsikter som går emot majoriteten, eftersom majoriteten måste ha rätt och hur kan någon säga emot. Detta är inte bra för demokratin, enligt mitt sätt att se det, och det är ännu en anledning till att jag röstar nej, så att jag inte blir en liten småsten i maskineriet.

Cassidy
Förenade kungariket kommer att få det bästa av två världar. De av dess medborgare som kommer att vilja använda euron kommer att kunna det. De som inte vill behöver inte. De kan fortsätta att använda vår nationella valuta.
Londons City, i synnerhet bankerna och dess termins- och optionshandlare kommer att på ett lönande sätt handla med euro som de nu handlar med ecu. Kunder hos en del brittiska företag kräver att dessa skall ange sina priser i euro. Andra insisterar på att deras leverantörer gör samma sak. Brittiska semesterfirare som reser i eurozonen kommer också att använda den.
Men för de som inte är i affärsvärlden och för de som inte firar semester utomlands (majoriteten av mina landsmän hör till den senare gruppen) kommer ingenting att ändras.
Jag kunde inte rösta för finansministrarnas rekommendation eftersom de tillåter " fusk" med de italienska och belgiska statsskulderna och ignorerar helt Europeiska monetära institutets varningar om den hotande pensionskrisen, speciellt i Frankrike, Tyskland, och Spanien.
Att rösta mot skulle vara oförskämt mot de elva suveräna stater som har beslutat sig för att gå med i euron.
Eftersom Förenade kungariket kommer att ha det bästa av båda världar, avstår jag alltså.

Caudron
I dag, den 2 maj 1998, är det med entusiasm och rörelse som jag röstar för euron!
Jag är Europa-federalist sedan barndomen, jag röstar utan baktankar eller förbehåll för detta nödvändiga federalistiska verktyg som en gemensam valuta är, vår gemensamma valuta: euron. Men för mig är det inte en etapp och inte heller ett mål i sig. Mycket snabbt kommer vi bakom den gemensamma valutan att behöva det politiska Europa, det sociala Europa, medborgarnas Europa och Europa mot arbetslösheten. Det är den brännande frågan under de fem år som öppnar sig framför oss. Ingenting får hejda längre, allt måste accelerera.
För den socialist som jag är existerar systemet endast för att gå i denna riktning på villkor att man först vill ha det, därefter att göra allt för att nå det. Det är en väsentlig politisk kamp och jag är optimistisk om våra chanser att vinna.
Jag upprepar att det är därför som omröstningen för euron i dag är ett betydelsefullt ögonblick. Det är resultatet av stridbara européers agerande som man måste tacka.
Det är framför allt en ny utgångspunkt.

Crowley
Jag skulle vilja få till denna kammares protokoll mitt fulla stöd för eurons införande och välkomna besluten från Ekofinrådet om inbegripandet av elva deltagande länder.
Vi har nu möjligheten att försäkra att den finansiella instabiliteten från det förflutna kan överlämnas till historiens arkiv. Detta är dock inte att säga att det inte kommer att bli några problem. Det råder fortfarande en enorm brist på information till konsumenterna trots de enorma summor pengar som satsas på att marknadsföra euron. Denna situation kan inte tillåtas fortsätta. Information och förståelse är livsviktiga för att samla det nödvändiga stödet från allmänheten för valutan och detta kan inte lämnas åt slumpen.
Det finns andra problem som i synnerhet kommer att drabba detaljhandelssektorn. De nödvändiga ändringarna i tekniskt avseende får inte innebära tyngande administrativa eller ekonomiska bördor för denna sektor, regeringarna måste ge stöd, antingen i skattelättnader eller i ekonomiska termer.
Slutligen får inte det nuvarande grälet om ordförandeskapet för Europeiska centralbanken avleda uppmärksamheten från de nödvändiga operativa villkoren för den banken. Det kommer att bli regionala skillnaderi hela den europeiska ekonomin och interventionen får inte uteslutas från början.
Denna dag kommer att bli starten på en ny början där vi kommer att få se större ekonomisk stabilitet, ytterligare ekonomisk tillväxt och en ljusare horiston för framtida generationer.

Cushnahan
Jag känner mig hedrad över att gå vara närvarande här i dag och vara med om att ta det här historiska beslutet. Inrättandet av den gemensamma valutan kommer att bli en betydande förmån för det land jag representerar och för hela Europa. Vi kan se framtiden än med förnyad tillförsikt. Detta är speciellt viktigt eftersom vi exporterar mer än 70 procent av det vi tillverkar. Denna aktivitet kommer i framtiden att äga rum mot en bakgrund av ekonomisk, finansiell och valutastabilitet. Irländska och europeisk medborgare kommer också att gagnas på grund av att lägre inflation, lägre räntor, lägre amorteringar, billigare konsumtionsvaror etc. kommer att bli följden. Inom eurozonen är också dagarna med besväret med och överdrivna kostnader för valutatransaktioner räknade.
Jag är stolt över att mitt land klarar av kriterierna och är med i den första vågen av deltagare i den gemensamma valutan. Min glädje dämpas dock av det faktum att Förenade kungariket inte är med oss. Detta skulle kunna skapa problem för vår ekonomi, men det har också fundamentala följder för förbindelserna mellan Irlands båda delar.
Många av oss hade hoppats att Europa skulle sörja för ramverket för att försona Irlands båda delar. Att Förenade kungariket står utanför skapar beklagligt nog en stärkt ekonomisk gräns på vår ö. Jag hoppas verkligen att det mod som den brittiska regeringen visat både vad gäller Europa och även Nordirland kommer att kulminera i ett beslut om att gå med i den gemensamma valutan och att ju förr de tar det här beslutet desto bättre.

Daskalaki
Jag röstade " ja" till euron eftersom jag tror att detta är ett historiskt ögonblick i den europeiska konstruktionen och såsom sakerna har utformat sig betyder ett " ja" till euron också ett ja till Europa. Även om kriterierna från Maastricht inte blev det som kom att motsvara de europeiska folkens strävan skulle ett " nej" i denna stund betyda ett förnekande av allt som Europas folk har offrat för att nå fram till den här dagen. Det skulle betyda ett förnekande av allt det som i synnerhet det grekiska folket har offrat när de nu, enligt överenskommelsen, ser fram emot den 1 januari 2001, för att möta den gemensamma valutan tillsammans med de andra staterna, som de sistnämnda redan har åtagit sig att göra. Men detta kommer också att betyda en farlig isolering för dem.
Slutligen betyder ett " ja" till euron också ett " nej" till de antieuropeiska röster som hörs i Europa från extremhögern och från ett håll inom vänstern, ja till ett Europa som byggdes för att marginalisera extrema ideologier.

Delcroix
Euron är ett verktyg. Det är ett väsentligt verktyg för att undvika att de negativa effekter som följer med födelsen av den stora europeiska marknaden inte fortsätter att härja.
Illojal konkurrens, konkurrenshämmande devalveringar, utlokalisering av företag till områden med lägre skatt eller löner och reducerade sociala avgifter, en massiv arbetslöshet har undergrävt medborgarnas förtroende för den europeiska konstruktionen.
Euron kommer att bidra till att reducera de divergenser som upplevs sedan godkännandet av Enhetsakten. Men det kommer inte att räcka. Andra åtgärder kommer att behöva vidtas i snabb följd, om inte illojal konkurrens, som inte längre kan finna näring i växelkursernas fluktuationer, kommer att söka sig andra former som anställer ny förödelse.
Man måste utan avbrott driva arbetet för att balansera Europa ännu mer för att återställa Europas folkliga legitimitet.
Jag gläder mig åt att med min första röst under detta extraordinära samarbete kunna godkänna mitt lands deltagande i euron.

Díez de Rivera Icaza
Det råder inga tvivel om att Europeiska unionen efter denna omröstning går in i en gemensam monetär politik, en mycket viktig händelse. Införandet av gemensam valuta i elva medlemsstater är en historisk milstolpe, dock förmörkad av den höga och långvariga strukturella arbetslösheten i vissa medlemsstater och även av den höga statsskulden i andra.
I dag är en dag då vi går ned från den europeiska drömmen till den medborgerliga verkligheten och samtidigt som vi gratulerar oss till detta jättekliv, kräver vi också i dag en bättre definition och genomförande av andra politikområden: social-, miljöoch skattepolitik etc., för att den gemensamma valutan verkligen skall bli en faktor för stabilitet, tillväxt och fred.

Fabre-Aubrespy
Utan fruktan för att isoleras bland förespråkarna för den s.k. historiska dagen som vårt sammanträde skulle skapa röstade jag nej för de rekommendationer som Ekofinrådet ger Europeiska rådet att uttala sig för lanseringen av den gemensamma valutan med deltagande av elva medlemsstater.
Jag gjorde det utan tvekan, för jag anser fortfarande att den gemensamma valutan utgör en stor fara för genomförandet av den europeiska konstruktionen och att den inte svarar mot medlemsstaternas ekonomiska och sociala villkor.
Genom att bilda Europeiska centralbanken, vars oberoende och självständiga karaktär man tävlar om att understryka, som kommer att fungera utan kontroll från någon demokratisk instans, och genom att påtvinga våra elva medlemsstater en stabilitets- och tillväxtpakt som definitivt kommer att beröva dem varje frihet på de ekonomiska, budgetmässiga, finansiella och sociala områdena, slår euron ett ödesdigert slag mot de europeiska nationernas självständighet.
Detta dödliga angrepp genomförs utan någon som helst demokratisk rådfrågning genom en åtgärd som man måste kalla totalitär: Debatten om fördelarna och olägenheterna med den gemensamma valutan har faktiskt aldrig ägt rum, folken i medlemsstaterna i Europeiska unionen har faktiskt inte rådfrågats, man undandrar dem för framtiden rätten att uttala sig om den större delen av den politik som direkt berör dem. Uppvaknandet riskerar att bli ganska svårt, när våra befolkningar kommer att uppleva det trauma som deras styrande försätter dem i genom att beröva dem deras respektive nationella valuta.
Vidare har den gemensamma valutan införts i ett sammanhang som fortfarande innebär stor arbetslöshet, som kräver en mobilisering av alla ekonomiska aktörer, då dessa kommer att se sig straffade genom konkreta konsekvenser av den snabba övergången till euron. Redan har den tygellösa färden med hänsyn till kriterierna från Maastricht som ofta verkställs genom att man tillgriper bokföringsmässiga eller budgetmässiga konstgrepp, har visat sig vara kostnadskrävande med hänsyn till sysselsättningen. Vi slår vad om att stabilitetspaktens pålagor i morgon dessvärre kommer att få ännu fler negativa konsekvenser.
De stora etapperna i den europeiska konstruktionen har genomförts med försiktighet och med respekt för den demokratiska viljan hos folken i våra stora och gamla nationer. Det har det inte funnits något av på det monetära området. Man borde ha valt ett europeiskt monetärt system genom att skapa en gemensam valuta som inte ersätter de nationella valutorna och som tillåter att man gör en lägesbestämning några år innan man i förekommande fall med medborgarnas goda minne planerar övergången till ytterligare en etapp, ör ett sådan beslut skulle inte ha varit oåterkalleligt.
Det val som har gjorts här i dag är framför allt ideologiskt: det är valet av den federala staten som har gjorts under tystnad och i avsaknad av varje demokratiskt och politiskt tvång. Det tar inte hänsyn till vår ekonomiska miljö. Jag kan alltså inte ge det mitt bifall med gott samvete.

Ferrer
Min röstförklaring till förmån för rådets rekommendation har inte något annat syfte än att delta i den så betydande debatten som vi precis har genomfört och som har gjort oss till privilegierade medverkande i det kapitel i den europeiska historien som vi skriver i dag.
En debatt som öppnar dörren till ett godkännande av en gemensam valuta för elva av Europeiska unionens länder den 1 januari 1999, och med den, fastställandet av en plattform för ekonomisk stabilitet med vilken vi kan uppnå en ekonomisk tillväxt som gör det möjligt att skapa sysselsättning och göra verklighet av ett av de grundläggande motiven i den europeiska integrationsprocessen: den ekonomiska och sociala välfärden för unionens medborgare. Därav stabilitetspaktens betydelse, eftersom det är genom existensen av en sund och stabil ekonomi som eurons fördelar kommer att leda till skapande av sysselsättning.
Men euron, och valutaunionen, är också, framför allt en symbol för den europeiska enheten; därav den historiska karaktären på dagens sammanträde. Den gemensamma valutan kommer nämligen att låta oss utföra ett kvalitativt hopp mot en de europeiska befolkningarnas union, som utgör basen och grunden för det europeiska bygget, då den gemensamma valutan, mer än dess obestridliga ekonomiska fördelar, mer än dess bidrag till att skapa sysselsättning, mer än de framsteg den på lång sikt oundvikligen kommer att medföra, inom beskattningsområdet, på det sociala området, särskilt inom det avgörande området av unionens politik, utan tvivel kommer att bidra till att väcka känslan av att tillhöra en och samma gemenskap, vilket är oumbärlig för att avsluta freds- och solidaritetsarbetet som de utopiska arkitekterna formgav i det europeiska bygget.

Gallagher
Jag välkomnar det faktum att Irland kommer att gå med i den gemensamma valutan som startar den 1 januari 1999. Fördelarna med en gemensam europeiska valuta för Irland är följande:
Lägre räntor, något som är goda nyheter för små och medelstora företag.-Avlägsnandet av transaktionskostnaderna, något som är goda nyheter för våra exportörer och som klart och tydligt kommer att ha inverkan på ett ökande antal turister till Irland.Institutet för ekonomi, forskning och sociala frågor i Irland har gjort en rapport som hävdar att det klart och tydligt är i Irlands intresse att gå med i det första skedet av Ekonomiska och monetära unionen inom EU. Institutet hävdade vidare att det är till förmån för den irländska ekonomin att gå med i en gemensam europeisk valuta, även om inte Förenade kungariket går med i det första skedet.
Det är absolut nödvändigt att omfattande och välfinansierade dubbelpriskampanjer genomförs i alla stormarknader och affärer innan införandet av den gemensamma europeiska valutan, så att konsumenterna och användarna av valutan är medvetna om eurosedlarnas verkliga värde jämfört med det irländska pundets värde och för att garantera att det inte uppstår någon förvirring. Bristen på information om den gemensamma europeiska valutan är en viktig fråga och man måste ta itu med den på ett omfattande sätt.
Införandet av en gemensam europeisk valuta är en verklig utmaning. De misstag som gjordes när decimalsystemet infördes 1972 kan och får inte upprepas.
Den gemensamma europeiska valutan är ett logiskt steg framåt från den inre marknaden som nyligen har slutförts inom Europeiska unionen och som resulterade i fri rörlighet för människor, tjänster, kapital och varor inom EU. Detta måste välkomnas av det irländska folket. Det är goda nyheter för vår ekonomi och goda nyheter för vår framtid.

Girão Pereira, Rosado Fernandes, Cardona
Lördagen den 2 maj 1998. Det anses i dag vara en historisk dag. För de europeiska folken, för Europeiska unionen, för världen. Den europeiska gemensamma valutan och dess motiv, medlemsstaternas vilja att ansluta sig till euron var det första skälet. Liksom med alla historiska dagar, kommer även denna att minnas. Positivt eller negativt.
Då vi alltid har medgivit att Portugal inte skulle klara av att själv upprätthålla en monetär konkurrens, så ofta icke-trovärdig, har vi på ett ansvarsfullt sätt kritiserat, i det förflutna såväl som i dagsläget, den valda vägen för godkännande av den gemensamma valutan. Om det hade kommit an på oss hade vi riktat in den på en reell konvergens av de europeiska folken, då hade vi kanske uthärdat ännu en tid, då hade vi säkert fått med oss de europeiska befolkningarna i beslutet.
Vi röstade, besegrade, mot Maastrichtfördraget i republikens parlament. Eftersom vi respekterar demokratins spelregler betraktar vi ett beslut som kommer från vårt parlament, även om vi inte instämmer i det, som lag. Om det är en lag respekterar vi den som det.
Det som i dag har föreslagits Europaparlamentet är att det skall avge sitt yttrande om ett beslut som redan är fattat - och som inte blev det här - om listan över de länder som får gå med i EMU: s tredje etapp. Då man inte, enligt vår mening, kan säga " nej" till ett konstaterande föredrar vi, portugisiska ledamöter, i dag, att framhäva det faktum att vi tillhör ett land vars befolkning, med många umbäranden, lyckades klara de flesta svårigheter för att vi i dag skall kunna medverka, här i Europaparlamentet, i resultatet av en del av dess ansträngningar. Nu hoppas vi att solidariteten, också överförd i den ekonomiska och sociala sammanhållningen, vilken för övrigt fastställts i fördragen, inte glöms bort. Från och med i dag, lördagen den 2 maj 1998.

Gutiérrez Díaz
Några medlemmar av vår grupp, bland dem ledamöterna i Nueva Izquierda y de Iniciativa per Catalunya, kommer att rösta för förslaget om vilka stater som kall gå med i den gemensamma valutan.
Vi anser att processen inleds på ett ofullständigt sätt.
Den ekonomiska politiken kräver tillsammans med den gemensamma valutan en skatteharmonisering för att kunna fungera med ett minsta mått av soliditet.
Men bortsett från det, för att skapa en rättvis union, är det, tillsammans med den ekonomiska politiken oundvikligt med en social politik och ett verkligt demokratiskt arbetssätt i institutionerna.
Inget av detta ges i nödvändigt grad.
Trots detta kommer vi att rösta ja, eftersom vi anser att lösningen för att kunna gå bra, inte är att hugga av sig det ben man har, utan anstränga sig att skyndsamt skaffa sig det man behöver.
Vi anser också att vi, med en konstruktiv ståndpunkt, kan vara mer berättigade att kräva att vi skyndsamt övervinner defekterna.
Den politiska, ekonomiska och sociala betydelsen av det uttalande vi i dag gör och som vår röst bidrar till, skulle kunna förvandlas till en simpel rökridå, det vill säga ett misslyckande, om vi inte alla på ett ansvarsfullt sätt bidrar till att i Europeiska unionen återupprätta skattemässig jämlikhet, social rättvisa och ren demokratisk legitimitet.

Hindley
Jag kommer inte att stödja yrkandet som godkänner uttalandet om att alla de länder som vill gå med i den gemensamma valutan den 1 januari nästa år faktiskt är i stånd att göra det, inte heller stöder jag yrkandet om att denna gemensam valuta är önskvärd och kan fungera med de här kriterierna och den här tidtabellen. Jag betvivlar inte allvaret hos de som röstar för; en del är mer säkra än andra, alla är medvetna om att det finns en risk, men de har avfärdat försiktiga finansiella och ekonomiska beräkningar i tron om att genom en akt av politisk vilja kan den önskade europeiska integrationen uppnås genom att tvinga fram ekonomisk konvergens genom monetär disciplin. Jag tror att det här förloppet har ödesdigra brister.
De som verkligen är ansvariga för projektet, och de står inte att finna i den här kammaren, har en felaktig tilltro till fartygets kapten som nu oåterkalleligen har stuckit till sjöss, trots de välbetänkta varningarna om att det här skeppet har brister vad gäller utformningen och strukturen, och genom att tro att goda avsikter och en gynnsam vind kommer att föra iväg projektet. De som är här flyttar bara om solstolarna och håller skenet uppe, och låtsas att de har mer inflytande än vad de verkligen har. Och om jag får fortsätta med liknelsen har den breda allmänheten hittills tackat nej till inbjudan att dela entusiasmen inför resan - enbart detta borde tjäna som en varning, vi är som demokrater menade att följa så väl som att leda.
När en del länder kvalificerar sig, men anser att det är klokt att stanna utanför, medan andra uppenbarligen inte kvalificerar sig, men kommer in, befinner vi oss i fantasins värld, där det är det politiska skenet som räknas och där den ekonomiska verkligheten inte är värt någonting.
Låt mig bestämt säga att jag inte är emot den gemensamma valutan; det finns något oundvikligt med den om den inre marknaden fungerar.
Den gemensamma valutan är emellertid inte absolut nödvändig för den inre marknaden. Anledningen till att man har en gemensam valuta är att man främjar politisk integration, och det är dårskap att försöka klämma ihop än så länge olikartade ekonomier i en enda enhet. Jag är verkligen inte emot ekonomisk integration, återigen kanske den inre marknaden kommer att skapa den, dock kommer det inte att uppstå något rättvist samhälle från sådana marknadsledda ekonomier, och jag är och förblir en socialdemokrat som tror att det enda sunda och humanistiska syftet med ekonomisk planering är att uppnå ett rättvist, hederligt och jämlikt samhälle. Jag anser att detta bara kan göras, på ett realistiskt och praktiskt sätt, genom att de befintliga nationalstaterna, med deras samlade makt som de fått i förtroende, agerar tillsammans, och inte av en " union" som fortfarande drivs av en icke-vald kommission, och med här den gemensamma valutan, av icke-valda bankirer.
Den gemensamma valuta som erbjuds kan inte uppnås utan ytterligare nedskärningar i de sociala utgifterna, något som bara ytterligare kan skada vår kontinents sociala väv - bara ytterligare skada strukturen hos den sociala välfärden som mitt parti skapades för att åstadkomma.
I bästa fall kommer den här gemensamma valutan att låsa in oss i växelkursstelheter som sett Västeuropas ekonomier karaktäriseras av låg tillväxt och hög sysselsättning.
Det är dårskap att ge upp det ekonomiska redskapet att variera växelkurserna för att förorsaka de oundvikliga skillnaderna i ekonomiska prestationer mellan länder och regioner, samt mellan de olika sektorerna i ekonomin. Det finns fortfarande flera europeiska ekonomier, och att behålla flera europeiska valutor är klokt för tillfället.
Men jag har en ytterligare och grundläggande invändning mot den här gemensamma valutan, och det är dess odemokratiska natur. Om jag verkligen hade velat få inflytande på Europas öde, då skulle jag inte ha tagit det dåraktiga steget att öppet deklarera mina politiska åsikter, och öppet be om stöd från ett politisk parti och sedan testa dessa idéer i fria demokratiska val.
Jag skulle ha blivit en försiktig, byråkratisk bankir och grävt in mig själv i den bysantinska världen av fascination för kommittéer, fått de stora och de mäktiga att lyssna på mig och absolut aldrig ha drömt om att stå som kandidat till något parlamentet. En person, eller i själva verket många, kan aldrig ha makten över en bank, eller ett kreditinstitut om inte den banken står under demokratisk kontroll. Den här centralbanken som vi håller på att upprätta trotsar öppet sekler av europeisk demokrati - jag, den valde ledamoten, förmodas anta bankens åsikt som bindande för min budget, medan banken inte är tvungen att bry sig om mitt demokratiska mandat.
Alla de parlamentet som röstar " ja" förnekar år av ansträngningar, strävan och beslutsamhet om att göra den ekonomiska makten ansvarig. Det skall inte jag göra, jag skall rösta " nej" , inte å ett negativt sätt, utan för att ha en principfast plattform för att argumentera för ett annorlunda Europa, ett som sätter beständig välfärd före termporär och vilseledd monetär ortodoxi.

Hyland
I egenskap av irländsk Europaparlamentariker välkomnar jag den gemensamma valutan, som är ytterligare ett steg på vägen mot europeisk integration.
Jag är särskilt stolt över mitt lands framgång med att möta alla aspekter av konvergenskriterierna.
Irland har visat vad som kan uppnås genom planerade ekonomiska mål och engagemang för deras genomförande.
EMU: s strikta finanspolitik skapar den långsiktiga ekonomiska basen för fortsatt tillväxt och kommer att förhindra den politiska frestelsen på kort sikt att basera beslut på grundval av politisk popularitet.
På lång sikt kommer parlamentets beslut i dag att bli en betydande faktor när det gäller att ta itu ned arbetslösheten och konsolidera EU: s ekonomiska bas för att möta världshandelns utmaningar.

Imaz San Miguel
PNV röstar för euron. Av ekonomiska skäl, men också för dess politiska följder.
Euron kommer att konsolidera den inre marknaden, utplåna växlingskostnader mellan de europeiska valutorna, hjälpa till att förbättra konkurrenskraften i våra företag, och den kommer att öka stabiliteten och kan gynna investeringar och sysselsättning.
Även för konsumenterna kommer den att innebär ett bättre utbud, mer öppenhet i priserna och lägre kostnader för resor i Europa.
Euron för oss in i ett positivt scenario av konkurrenskraft, men tvingar oss att vara vaksamma på de som kan få större svårigheter. Det kräver mer territoriell solidaritet i Europeiska unionen och en förstärkning av den sociala sammanhållningen mellan våra samhällen.
Men euron inleder framför allt en politisk process. Utövandet av den monetära makten i Europa, skulle kräva en större samordning av den ekonomiska politiken, och innebär en accelererad europeisk integration. Det är en god nyhet för oss som förordar ett federalt Europa.
Dessutom försvagar integrationsprocessen staternas roll och öppnar en historisk möjlighet för att nationer och folk, som det baskiska, skall kunna delta på ett direkt sätt i ett enat Europa, som respekterar mångfalden i de befolkningar som det består av.

Kaklamanis
Det har nästan gått 50 år sedan den dag då Europas grundare startade sin långa resa mot ett enat Europa.
Under alla dessa år har många politiker och miljoner människor trott på och arbetat för att bygga ett Europa som skapats genom solidaritet och samarbete, kvalitet och inte kvantitet, ett mångspråkigt Europa med europeisk anda.
Och i dag, den 2 maj, knappt en dag efter arbetarrörelsens 1 maj, har rådet, tyvärr med Europaparlamentets välsignelse, begravt våra visioners Europa och lagt folkens öde i händerna på bankirerna. Med en logistisk alkemi överträdde de till och med kriterierna från Maastricht som de själva ställt upp.
Ingen har förklarat för oss enligt vilka kriterier länder som Italien och Belgien kom med i den första omgången i EMU.
Ingen har någonsin förklarat för oss hur man skulle kunna " se ljuset i andra änden av tunneln" med tanke på arbetslösheten och fattigdomen som har förvandlat Europa till ett " tvåtredjedels samhälle" .
Ingen har talat om för oss varför det politiska enandet av Europa offrades för bankirernas siffror och intressen, som t.ex. fransmannen Trichet som kandiderar för att bli den förste som administrerar Europeiska centralbanken och vars namn (ett sammanträffande...) betyder " fuska" på hans eget språk...
Alla de som i dag i Europaparlamentet (indirekt) och i rådet (direkt) har bidragit till den missbildade kloningen av det förenade Europa, kommer inom kort att behöva förklara detta beslut för folken.
Jag hoppas att de kommer att ha det politiska modet, alldeles innan de stundande Europavalen, att vara konsekventa och stå fast vid sina ståndpunkter och åsikter.
Alla vi som verkligen är Europa-anhängare och inte " Europa-anhängare" säger JA till politiken - den verkliga ekonomiska konvergensen och NEJ till den falska nominella " konvergensen" i Europa. På grund av detta var min ståndpunkt i Europaparlamentet negativ, något som uttrycktes genom en nedlagd röst under omröstningen.

Kreissl-Dörfler
Det är ett oomkullrunkeligt faktum att euron kommer att införas den 1 januari 1999 i elva länder i Europeiska unionen. Detta välkomnar jag uttryckligen. Om man hade infört euron i endast 6-7 kärnländer i Europeiska unionen, som den bayerske ministerpresidenten Edmund Stoiber, Europaparlamentarikern Ingo Friedrich och Theo Waigel, den tyske finansministern (alla CSU) önskar, hade jag måst rösta nej. Detta skulle nämligen oundvikligen ha lett till en delning av Europeiska unionen och till en avsolidarisering mellan befolkningarna och länderna i EU.
Men nu gäller det att inte belåtet luta sig tillbaka och överlåta den fortsatta politiken till Europeiska centralbanken. Den extremt höga arbetslösheten i EU: s medlemsstater, vilken experterna uppskattar till uppemot 34 miljoner människor, kräver en samordnad ekonomisk politik och sysselsättningspolitik inom EU. Det blotta fasthållandet vid penningvärdets stabilitet kommer att ytterligare öka arbetslösheten och leda till oanade sociala spänningar. Följden av detta skulle bli en av åternationalisering till länderna och en högervridning som vi gröna inte vill ha. Därför är det absolut nödvändigt att Europeiska centralbanken får en effektiv demokratisk förankring, så att den inte känner sig separerad från en gemensam europeisk ekonomisk, social- och arbetsmarknadspolitik och enbart känner sig ha förpliktelser som rör prisstabiliteten, hur viktig än denna är. Därför är det nödvändigt att inrätta ett ekonomiskt råd vid ECB: s sida så att ECB: s politik underkastas förpliktelser gentemot samma politiska mål som den totala europeiska politiken.
Den tyske finansministern Waigels krav att under förfarandet ändra spelreglerna och t.ex. ålägga några länder, exempelvis Italien och Belgien, speciella regler, måste avvisas. Stabilitetspakten skall inte prioriteras, och det kan inte beslutas att extra inkomster i statsbudgeten uteslutande skall användas för att amortera av statsskulden. Detta skulle avsevärt inskränka handlingsförmågan hos en regering att t.ex. lägga upp ett sysselsättningsprogram, och skall betraktas som ett otillåtet ingrepp i den nationella suveräniteten. Politiken har förpliktelser som rör allas väl och inte bara de förmögnas. Desto mer angeläget är behovet av en effektiv samordning av den makroekonomiska politiken, som gör bekämpningen av arbetslösheten till en av de viktigaste och mest angelägna uppgifterna. ECB skall därför inte uteslutande vara bunden att utöva en rigid penningpolitik, så som det krävs i Wogaus betänkande. Detta var en anledning till varför jag röstade mot Wogaus betänkande, som uteslutande vill låta människornas väl i EU underordnas en monetaristisk nyliberal politik.
Det är inte heller mitt mål att med euron bygga upp en europeisk hegemoni. Europeiska unionen borde sätta in sin förmåga och sin styrka, som säkert kommer att utökas i och med euron, på att utveckla en social, ekologisk och även solidarisk ekonomisk världsordning. Euron får inte missbrukas till att ytterligare bygga på och befästa murarna runt Europa. I betraktande av den så gärna citerade " Globalisering av världsekonomin" skulle detta vara en felaktig väg, som bara skulle leda till ytterligare spänningar och fördömanden, inte bara inom EU: s medlemsstater, utan över hela världen. En sådan penningpolitik, som de ansvariga inom CSU föreslår, bör tydligt avslås. Tillsammans med Frankrike och andra EU-länder, och även tillsammans med en ny tysk politik efter förbundsdagsvalen den 27 september, vilken åter kommer att koncentrera sig på de mer än berättigade kraven från människorna, kan euron för Europeiska unionen tjäna som ett instrument till en fördjupning och också till en öppning. Eurons framgång och stabilitet, och inte minst acceptansen från medborgarna, kommer att bero av en social och ekologiskt inriktad ekonomisk politik. Jag välkomnar uttryckligen införandet av euron, också just med tanke på den politiska förankringen av Tyskland i den Europeiska unionen; men nu gäller det att inleda de nödvändiga förändringarna.

Lienemann
Vid denna etapp kan inte omröstningen i Europaparlamentet, som uttrycker sig utan vare sig kommentarer eller ändringar, få något inflytande längre på sakernas tillstånd och på villkoren för övergången till euron.
Jag kommer att lägga ned min röst i dag. Jag skulle ha tyckt om att kunna rösta ja i detta historiska ögonblick, för jag är för den gemensamma valutan. Men den ram som föreslås medför alltför stora risker för vår demokrati och vår sociala modell, för att jag skulle kunna godkänna denna rörelse.
Euron skulle kunna vara ett fantastiskt trumfkort för våra folk, om den tillät att man påskyndar den politiska unionen och den demokratiska förstärkningen av Europa, om den gav ekonomiskt manöverutrymme som tillät att man utrotade arbetslösheten och inledde en ny era med social utveckling, om den tillät vår kontinent av gentemot den amerikanska hegemonin hävda en annan uppfattning av vår planets utveckling.
Men det är inte fallet i dag. Ramen för skapandet av euron organiserar inte bara en överföring av nationalstaternas självständighet till europeiska demokratiska instanser (vilket skulle vara positivt), men faktiskt en överlåtelse av folkens självständighet.
ECB, som kommer att vara den mest oberoende banken i världen, klart och tydligt mer allsmäktig än den amerikanska Federal Bank eller den aktuella Bundesbank, kommer att ha absolut makt utan parlamentarisk kontroll, utan att behöva genomföra en europeisk regerings politik, för i stället för att ha skapat en ekonomisk regering har Europeiska unionen berövat sig detta oundgängliga verktyg.
På så sätt har de europeiska folken fråntagits all kontroll av de monetära valen. Med stabilitetspakten från Dublin har de även berövats kontrollen över de makroekonomiska valen, som emellertid är avgörande, för livet och för framtiden.
Inte bara stabilitetspakten stänger in våra ekonomier i en monetär tvångströja utan den inför en veritabel ekonomisk konstitution som, vilket är ännu värre, berövar regeringarna eller parlamenten varje avgörande inflytande i makroekonomiska frågor och som rentav går så långt som att bestraffa de stater som går emot den.
Vad kommer valen att tjäna till om de viktiga besluten inte längre kan ändras? Jag vägrar att överlämna vårt gemensamma öde till pengarnas krafter och till dem som företräder monetaristiska dogmer.
Vissa ser i euron en etapp som för med sig en större politisk integration av Europa. Ingenting ger stöd åt ett sådant hopp. Den stora marknaden, frihandelszonen, som för närvarande fungerar som europeiskt projekt behöver inte ett politiskt starkt Europa. I värsta fall gäller motsatsen, för man kan se att den ekonomiska och finansiella sfärens ökande självständighet, genom att den befrias från varje kollektiv och demokratisk kontroll, tenderar att förvisa politiken till marginalen. För övrigt föreskrev man i Maastrichtfördraget att man skulle hålla en regeringskonferens för att stärka den politiska integrationen och förbättra institutionerna. På så sätt borde framstegen för det politiska Europa ske samtidigt som EMU förverkligas.
Man tvingas konstatera att Amsterdam inte resulterade i några signifikativa framsteg. Det politiska Europa är kraftlöst, och jämvikten mellan det monetära, ekonomiska och politiska som tillkännagavs i Maastricht har inte förverkligats.
För att besvara européernas oro inför den ökande arbetslösheten tillkännagav de europeiska instanserna skapandet av miljoner arbetstillfällen och utgivandet av en vitbok. Därefter har varken de många arbetena konkretiserats eller en bättre beskattning av kapitalet för att lätta på beskattningen av arbete.
Arbetslösheten har ökat i den europeiska zonen, och framför allt om man tänker på att de officiella arbetslöshetssiffrorna inte räknar med alla arbetssökande och inte heller de lågavlönade som utan uppehåll blir allt fler.
På så sätt har löftena från Maastricht inte hållits, särskilt om den politiska och demokratiska förstärkningen av Europa och om sysselsättningen. Ännu allvarligare är att stabilitetspakten inte lämnar länderna något manöverutrymme, den skattemässiga och sociala dumpningen, för att hålla stånd mot den hårda konkurrensen. Den aktuella ramen för övergång till euron riskerar att påskynda Europas drift mot liberalism och rättning efter den amerikanska modellen. Våra folk har inget att vinna på det, men mycket att förlora.
Jag hoppas att kraftansträngningen att genomföra ett politiskt och socialt Europa värdigt namnet, som inte kunde äga rum före övergången till euron, kan åstadkommas i framtiden. Som den förespråkare för euron jag är, kommer jag att göra det till min prioritet.
Lindqvist (ELDR), Gahrton, Holm, Lindholm och Schörling (V), skriftlig. EMU är ett centralistiskt högriskprojekt med svag folklig förankring. EMU prioriterar prisstabilitet och låg inflation. EU är inget optimalt valutaområde, och de olika medlemsländernas ekonomier är alltför olika för att genomföra en gemensam valuta. Risken är stor att EMU med sin ensidiga inriktning på inflationsbekämpning leder till ökad arbetslöshet. Skillnaderna mellan tillväxtregioner och avfolkningsbygder kan komma att förstärkas med ökade regionala obalanser som följd.
EMU leder till en stark centralisering och avdemokratisering av ekonomi-, penning- och valutapolitiken som i sin förlängning kan komma att omfatta också skatte- och finanspolitiken. Detta framgår också av betänkandet som talar om " en förstärkt samordning av skattesystem och skattesatser" .
EMU handlar om ekonomi, men är i hög grad ett politiskt projekt mot ökad överstatlighet och centralisering. EMU ökar de federala inslagen i EU i riktning mot en statsbildning - EU-staten.
EMU och den nya valutan, euron, skall styras av Europeiska centralbanken, ECB. ECB får större oberoende och makt än någon annan bank i världen. ECB: s ledamöter, som väljs på åtta år och inte kan avsättas, får ett oerhört inflytande över valuta-, ränte- och övrig ekonomisk politik som direkt påverkar människor, regioner och nationer. Den demokratiska kontrollen är svag.
Kommissionen har lagt fram en rekommendation om att införa den gemensamma valutan i elva medlemsstater den 1 januari 1999; Ekofin-rådet har ställt sig bakom denna rekommendation. Det är dessa staters val. Sveriges riksdag har beslutat att inte delta i EMU: s tredje etapp från den 1 januari 1999. Detta är ett klokt beslut. EMU är behäftad med samma ekonomiska och demokratiska brister, oavsett hur många länder som är medlemmar i valutaunionen. Mot bakgrund av ovanstående har vi röstat nej till rekommendationen.
Detta är inget ställningstagande mot enskilda länders beslut eller ekonomi, utan det grundar sig på uppfattningen om EMU-projektet som sådant.

Lucas Pires
Jag röstade för rådets beslut som utnämner grundarna till de elvas Europa, bland dem mitt land.
För Europa är detta skapandet av en kolossal identitetssymbol, en hävstång för makten i världen, och ett medel för ekonomisk utveckling, sammanhållning inom Europa och solidaritet mellan medborgarna. Den kommer att bli lösenordet för 300 miljoner människor med olika språk.
Det är dock nödvändigt att gå mot en mer gemensam skattepolitik, en mer perfekt demokratisk legitimitet, en socialpolitik som åtminstone är tillräcklig, en större rörlighet inom Europa, en mer gemensam och solidarisk budget för att övervinna eventuella asymmetriska chocker.
För mitt land betyder det att komma med på listan över grundarna av det framtida Europa och ta revansch på decennier av isolering och eftersläpning. Vårt ansvar är således större nu, men vi kommer att vara vuxna denna revolution i den europeiska historien, vilken är den viktigaste sedan inledningen av det europeiska bygget och den största garantin för dess respektive oåterkallighet.

Lulling
I egenskap av ledamot av utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik som har ägnat mycket tid och energi under de senaste åren åt genomförandet av den gemensamma valutan, men som inte har fått ordet under debatten, är jag angelägen om att förtydliga att jag röstade ja, trots att rådet i sin rekommendation, och särskilt i avsnitt 1, helt enkelt smusslar undan kriteriet beträffande långfristiga skulder, vilka inte fick överstiga 60 procent av BNP.
När det nu förhåller sig så inom detta område, är det ändå anmärkningsvärt, för kriteriet beträffande deltagande i växelmekanismen, som enligt min mening är mindre viktigt, beaktas faktiskt, bland annat för att konstatera att Sverige inte uppfyller villkoren. Det är sant att Sverige inte ännu vill utgöra en del av eurozonen.
Som tur är finns deklarationen från Ekofinrådet, som för övrigt är mycket säkrare beträffande ett visst antal punkter som låg mig varmt om hjärtat och som i den resolution som antogs inom ramen för vårt betänkande om konvergensen inte fann nåd hos den socialistiska gruppen. På så sätt gläder jag mig åt det faktum att stabilitetspakten kommer att träda i kraft den 1 juli, vilket detta parlaments majoritet inte har vågat skriva, att rådet erkänner att vi sitter på en bomb vad beträffar finansieringen av pensionssystemen med tanke på den demografiska situationen, att den första angelägenheten inte är att avskaffa den skattemässiga konkurrensen utan att undvika illojal och skadlig konkurrens, dvs. varken mer eller mindre än det som beslutades i Ekofinrådet den 1 december 1997.
Det är med ovanstående förtydliganden som jag har röstat ja, vilket jag gärna gjorde.

Marin
Inför mina parlamentskolleger, representanter för femton stater och över hundra regioner och historiska nationer, samhällen och folk, vill jag berätta om en historisk nation, Veneto - la Vénétie , the Veneto , das Venetland - som även den har bidragit till den europeiska ekonomins och det europeiska samhällets framsteg, och vars historiska cykler har förebådat den stora tilldragelse som vi i dag deltar i: förverkligandet av den europeiska valutan.
I dag utgör Veneto, en administrativ enhet, tillsammans med andra regioner och folk i den europeiska valmanskåren i republiken Italiens nordvästra del, en av de mest välmående och dynamiska ekonomiska och industriella motorerna i Europa.
På samma sätt som under 130 år - varav över hälften helt utan demokrati - det venetianska arbetet och påhittigheten har bidragit till den italienska valutans styrka, sedan äntligen de artificiella och kvävande barriärer som rests av dynastin Savojen och av nationalismen rivits, kommer Veneto än en gång att bli av avgörande betydelse för stabiliteten, framgången och styrkan i en valuta i vilken vi på nytt äntligen, som under de tusentals åren av oberoende, äntligen kan känna igen oss själva.
Under den förromerska tiden var venetianarna närvarande och aktiva längs många handelsvägar - på land, i floder och till sjöss - på vår kontinent, förutom i Syrien och Mindre asien, längs Östersjön och i Centraleuropa, längs bärnstensvägar och tennleder, i det nuvarande Veneto, i Latium, i Bretagne och på de brittiska öarna, på Balkan och Iberiska halvön, på Costanzasjön och i Svarta havet, hela tiden inriktade på arbete, handel och civiliserad samexistens snarare än krig, erövring och skövling.
Venetianarna ställer, vilket juden Abraham påminner om i " San Girolamo Mannis liv" av Suzanne Chantal, det allmännas intresse framför egna särintressen. Av den anledningen har de hela tiden varit benägna att konstruera, under tre årtusenden, republikanska institutioner och balanserade samhällen som därför också varit blomstrande, och bidragit till diplomatiska snarare än krigiska lösningar, federala konstitutioner snarare än feodala, fri rörlighet för varor, människor och idéer snarare än auktoritära och stelnade system. Vid tiden för trojanska kriget stod venetianarna på det attackerade folkets sida, för att, samtidigt som man försvarade trojanernas frihet, också försvara handelns frihet mellan Europa och Asien.
Lika lärorik är den venetianska monetära erfarenhet som föregår inrättandet av det första stora europeiska imperiet: medan de näraliggande keltiska, grekiska eller grekdominerade och italienska folken producerade en oändlig mängd olika mynt - en valuta per stam, klan eller by - som cirkulerade inom en snäv krets, så kämpade venetianerna under sekler, via diverse myntverk som tillhörde sinsemellan förenade städer eller samhällen, för en enda valuta i silver med ett fastställt och konstant värde, som spriddes utanför Veneto och Histrien över en stor del av den europeiska kontinenten. Ett vältaligt tecken på venetianernas förmåga att skapa ett övernationellt ekonomiskt och monetärt system med kontinentala och överkontinentala ambitioner.
I det romerska imperiet ingick venetianerna fredligt och jämlikt, liksom Spanien och Irland, Österrike och Finland har valt att gå med i den växande Europeiska unionen, och i dag i eurosamarbetet, samtidigt som de hela tiden bibehöll sin självständighet, sin handel och sitt välstånd, ett välstånd som nu delas av en växande andel av befolkningen.
Dessa handelsförbindelser avbröts aldrig helt, inte ens under hunnernas och goternas härjningar, utan de ökade gradvis i intensitet, volym och kvalitet tack vare den nya huvudstaden, Venedig, dit de venetianska republikanska och federala institutionerna koncentrerats.
Den moderna republiken Veneto, som sträcker sig från Schweiz till Svarta havet, framträder i dag inte bara som en multietnisk och multikulturell federal stat, under mer än tusen år ett centrum för social och religiös frihet och gott styre, utan också som det mest stabila och stabiliserande ekonomiska och finansiella systemet i hela Europa - fortfarande har man inte överträffat den venetianska valutans utsträckning i tid och rum - från Atlanten och bröderna Zen till Medelhavet, till de länder och marknader som blomstrat längs Marco Polos sidenvägar, till Persien och ännu längre bort.
I dag när många av de bästa egenskaperna i de venetianska institutionerna blomstrar på nytt inom Europeiska unionen har jag den stora äran att också kunna bidra, som venetianare och europé, med min röst, till det konkreta förverkligandet av den gemensamma valutan i vilken vi alla kan förenas demokratiskt, eftersom den inte bara är ett ekonomiskt instrument utan själv ett verktyg för tolerans, dialog, solidaritet som inte bara är retorik, samt civilisation.

Marset Campos
Förenade vänstern har tillräckligt starkt uttryckt sin kritik mot den nuvarande sociala ekonomiska modellen som har utvecklats de senaste åren i EU under den monetaristiska läran i Maastrichtkriterierna.
På samma sätt har vi radikalt kritiserat innehållet i stabilitetspakten som innebär en högre arbetslöshet och mer brister i välfärdsstaten.
Det behövs just en annan ekonomisk politik som placerar den fulla sysselsättningen och den sociala välfärden i centrum.
Den nuvarande modellen där euron grundas, innebär marknadens hegemoni, till men för demokratin och den politiska unionen.
I detta ögonblick, då enbart de länder som uppfyller villkoren för att ingå i euron bedöms, kan vi bara lägga ned vår röst eftersom just vår åsikt är att euron, den gemensamma valutan, så som den har införs, innebär osäkerhet för arbetarna, då man borde ha utformat den gemensamma valutan på grundval av andra parametrar inriktade på solidaritet, full sysselsättning och social välfärd.

Martinez
Nu är det gjort! Med 467 röster mot 65 har just den euromonetära sektens kyrka beslutat om elva nationers självmord.
Liran i städernas Italien, pesetan i Spanien, vars imperium sträckte sig ända hit till Bryssel, pundet i Irland med sina vilda hästar, escudon i Vasco da Gamas stora Portugal, alla dessa valutor som är nationernas sammanfattning, symbol och identitet har just avskaffats.
Kolleger! Lyssna därute, framför parlamentets bänkar, ni kan inte undgå att höra det. En orkester från den tyska armén spelar. Ni hör den med dess trummor, tromboner och cymbaler. Vad spelar de? Preussens Gloria. Inget mindre än det - musik för paradmarsch - en marsch från Fredrik den stores Preussen, just här i parlamentet, den 2 maj 1998 för att fira de nationella valutornas död och eurons tillkomst.
Vad mer vill man ha? Centralbanken i Frankfurt, paradmarsch och musik av den tyska armén, den budgetåtstramningens pakt som ålagts av Theo Waigel, euron det är en monetär Anschluss till D-marken av tio valutor, varav francen är en.
Här har man glömt allting. Våra valutor har skapats med offren från tusen och åter tusen stålarbetare, kolgruvearbetare eller textilarbetare, från Pas-de-Calais eller Lothringen till Asturien, fiskarnas offer, från Bretagne till det spanska Galicien, Europas bönders möda. Allt det är en valuta. Folkens blod och hjärta.
Att avskaffa en valuta är att avskaffa, förneka hela denna tid med svett och offer. Därför kan ni inte göra det. Genom att göra det har ni tagit er större makt än vad som tillkommer er. Ni har gått utöver våra befogenheter. Folken har rätt att överleva monetärt för sig själva. Oavsett vad Europaparlamentet gör och anser om det.

Megahy
Jag röstar emot det här förslaget för att registrera en protest mot denna illa genomtänkta, odemokratiska och ekonomiskt katastrofala plan för en gemensam valuta.
Jag vet att många människor har arbetat i åratal för att få den här valutaunionen till stånd, och deras eufori är därför förståelig. Jag tror emellertid också att de inom en inte för avlägsen framtid ångerfullt kommer att se tillbaka på denna euforiska känsla, likaväl som passagerarna på Titanic måste ha gjort när fartyget sjönk i Norra ishavet.
Vi britter har fått höra många gånger att vi borde gå med i euron i den första omgången, att vi annars kommer att missa båten. Fallet med Titanic visar dock att det finns vissa båtar som det är bäst att inte vara ombord på. Jag tror inte att det här fartyget är sjödugligt, och jag är säker på att det finns isberg vid horisonten. Som med Titanic kommer det att bli passagerarna på nedre däck som kommer att drabbas. De flesta av dem som har drivit igenom det här projektet kommer att sitta säkert i livbåtarna när euro-skeppet går mot botten. Det är arbetarna, de arbetslösa och de mest sårbara grupperna i våra samhällen som, som alltid, kommer att vara dem som drabbas när dettas läckande skepp försvinner under det kalla vattnet av ekonomisk realitet.

Moreau
Den omröstning som Europaparlamentet just har genomfört gäller våra länders framtid. Den öppnar inte en väg kantad av rosor utan full av fallgropar och offer för folken.
Introduktionen av euron markerar faktiskt en ny etapp för det ultraliberala Europa, som redan räknar nära 18 miljoner arbetslösa och 57 miljoner fattiga på sitt minuskonto. Drastiska inskränkningar kommer att göras och har redan gjorts i de nationella budgetarna på grund av konvergenskriterierna och hoten om sanktioner som föreskrivs av stabilitetspakten, vars genomförande just har förebådats. Växlingskursens enhet kommer att leda till ett enormt tryck på lönerna och till en överexploatering av arbetarna med avreglering och flexibilitet.
Europa, som domineras av finansmarknaderna, är fortfarande och alltmer det ekonomiska krigets Europa som motsätter sig en progressiv politik. Det är detta Europa som vi kritiserar, samtidigt som vi agerar för ett annat Europa. Vi vill bidra till att omorientera det europeiska bygget mot det sociala, samarbetet och mot en gemensam utveckling av jämlika och självständiga nationer, ett Europa som delar kostnader och kunskaper, ett Europa som är öppet mot världen och som grundar sina relationer på solidaritet och gemensamma intressen.
Kort sagt, ett Europa som är kapabelt att ta sig an det tjugoförsta århundradets utmaningar. Kapabelt att mobilisera resurser för att bekämpa arbetslösheten och utslagningen, att harmonisera den sociala lagstiftningen uppåt, vilket är ägnat att förekomma konflikter och att garantera varje lands säkerhet.
Med detta perspektiv är vi beslutna att skapa en bred samling, t.ex. för att ompröva stabilitetspakten och byta ut den mot en tillväxt- och sysselsättningspakt, eller för att centralbankens stadga och uppgift skall revideras, för ett verkligt monetärt samarbete med en gemensam men inte ensam valuta som grundar sig på de nationella valutorna, som skulle kunna medge utveckling av krediter till förmån för sysselsättningen, för att de offentliga tjänsterna som bidrar till den sociala sammanhållningen, skall få medlen för att genomföra sina uppgifter för det allmänna bästa.
För att existera behöver detta Europa folkens ingripande. De första stora euro-demonstrationerna har ägt rum under de två senaste åren. De visar möjligheten att utvidga konvergenserna till att motverka den ekonomiska tillbakagången, lossa de finansiella marknadernas skruvstädsgrepp, främja alternativa lösningar som svarar mot folkens oerhörda trumfkort. Sammanfattningsvis, för att äntligen demokratisera den europeiska konstruktionen.
Vi tänker ägna alla våra krafter åt det, och vår nej-röst i dag sker till förmån för konstruktionen av ett annat Europa.

Müller
Jag röstade för införandet av euron, eftersom jag är ytterst övertygad om att denna gemensamma valuta kommer att föra européerna närmare varandra, och det snabbare och mer intensivt än vad någon regeringskonferens över huvud taget skulle kunna göra.
Jag beklagar dock som tysk ledamot att införandet av euron, detta revolutionära projekt, enbart beslutats just på en regeringskonferens och inte genom en folkomröstning i mitt land.
Detta demokratiska underskott har lett till att många människor hos oss har fått alltför lite information om fördelarna med euron. Även i Tyskland borde vi ha uppbådat modet att skapa ett brett förankrat, säkert och medvetet beslut för denna integrationsprocess.
Medborgarna i Europa växer samman med Europa, om de kan uppleva att de tar en aktiv del i beslutet.
För det andra skulle jag vilja framhålla att det under överskådlig tid inte kommer att finnas något förtroende för denna nya valuta, om detta gemensamma och i framtiden också utvidgade Europa inte hålls i balans. Men balans betyder i detta sammanhang framför allt att inte ensidigt inrikta stabiliteten enbart på penningvärdesstabilitet, utan med samma engagemang också kämpa för den sociala stabiliteten.
Därför är införandet av euron inte någon slutpunkt för en politisk vision av Europa, utan tvärtom en startpunkt för mer Europa, för mer integration, för en mer effektiv samordning av den ekonomiska politiken och för ett stärkande av de sociala grundläggande rättigheterna för Europas medborgare.

Nicholson
Beslutet att gå vidare med den gemensamma valutan är förhastat och har tvingats fram av politiska skäl snarare än av omsorg om ekonomisk tillväxt och lägre arbetslöshet inom EU.
Jag är bekymrad för den effekt som detta förhastade betänkandet kommer att ha på de människor i Nordirland som jag representerar. Eftersom Maastrichtkriterierna har ignorerats i fallet med några av de elva länderna, i synnerhet Belgien och Italien, startar europrojektet själv på osäkra grunder. Införandet av euron kommer att ha lika stor effekt på de länder som står utanför projektet som på de som går med i första vågen. Min valkrets är den enda del av Förenade kungariket som har en landgräns till ett land som deltar. Därför är jag extremt oroad för att den negativa inverkan som Belgien och Italien måste ha på projektet kommer att ha återverkningar på min lokala ekonomi.
Jag är glad att Förenade kungarikets regering har antagit den förnuftiga ståndpunkten att inte delta i den första omgången. Europrojektet har potentialen att omintetgöra EU.s framgång. Den brittiska regeringen har varit klok nog att inte kasta det brittiska folket in i det okända.

Newens
Jag har varit för en gemensam europeisk valuta för att varor skall kunna köpas till samma pris över hela Europeiska unionen, för att bli av med kostnaderna för att växla pengar för att genomföra transaktioner i alla medlemsstater och för att främja handeln. En gemensam valuta skulle göra slut på möjligheterna för spekulanter att använda nationella valutor och göra stora vinster på bekostnad av vanliga medborgare, något som skett i det förflutna.
Dock har åtgärder för att skydda de mest sårbara sektorerna av folket grovt negligerats i de nuvarande förslagen.
I mina ögon är jobb lika viktiga som prisstabilitet. De restriktioner på de offentliga utgifterna och de strama tak som påtvingas budgetarna kommer att beröva medlemsstaterna finansiella medel för att hjälpa mindre konkurrenskraftiga områden som förlorar jobb och investeringar.
Vi kan se hur arbetslösheten har skjutit i höjden i Tyskland, i synnerhet i mindre konkurrenskraftiga områden sedan återföreningen och skapandet av en gemensam tysk valuta.
Mycket mer måste göras för att motverka ökande arbetslöshet och fattigdom, och jag avstod för att visa mitt djupa missnöje med den punkten.

Olsson
En successivt allt fastare sammansvetsning av Europas länder har varit huvudmålet för den europeiska integrationen alltsedan 1950-talet.
Att vi nu beslutar om en gemensam valuta och en ekonomisk och monetär union är ett av de största och viktigaste besluten i denna process. EMU är därmed ett viktigt bidrag till fredsprojektet och stärker Europeiska unionen i arbetet med utvidgningen mot Central- och Östeuropa. Beslutet markerar Europa som en enhetlig, sammanhållen och kraftfull aktör i världsekonomin.
Under debatten om EMU i Sverige och i mitt parti har jag envetet hävdat uppfattningen att Sverige borde dela ansvar för och fördelar av detta samarbete. Min övertygelse är också att Sverige, efter en viss betänketid, kommer att ansluta sig till detta historiska projekt.
Framför allt av dessa skäl ser jag det som angeläget att rösta " ja" och därmed visa min övertygelse för det europeiska samarbetet.

Orlando
Om euron skall bli ett stort gemensamt hus och inte ett ofullständigt torn som det i Babel beror på oss, på folken och på medlemsstaterna och på Europaparlamentet. Det finns naturligtvis för- och nackdelar även när det gäller euron. Det är så med allt som slutar olyckligt, men även med allt som slutar lyckligt, med ambitiösa projekt. Monetär integration, ja, men därefter genast också den juridiska och rättsliga, den militära, den som avser den ekonomiska utvecklingen och miljön och - framför allt - den sociala och den som avser arbetsmarknaden.
Två positiva faktorer: Att Portugal, Spanien, Italien och Frankrike kom med i valutasamarbetet från början innebär att vi genast kan sätta i gång att konkret och konsekvent bygga ett Europa som omfattar såväl Centraleuropa som Medelhavsområdet. Italiens deltagande har blockerat möjligheterna till secessionistisk flykt och förhindrat att ett rikt norra Italien skall kunna välja att gå sin egen väg till skada för ett Mezzogiorno som är " skyldigt" till att ha hindrat den integrationen.
I dag när ett enat Italien ingår i det europeiska systemet kan varje region tryggt - och bör även göra detta - gå sin egen väg. Och detta är något som jag hoppas att Sicilien skall göra, att Sardinien skall göra och även de övriga regionerna på de öar som jag har äran att företräda i detta Europaparlament.
Palermo kommer i juni att vara värd för Europa-Medelhavskonferensen med 27 utrikesministrar från de europeiska, afrikanska och asiatiska länderna, med all den kraft och alla de möjligheter och med all den trygghet som det innebär för Italien att ingå i valutaunionen.

Pailler
Jag valde Europa för länge sedan, ett sysselsättningens Europa, de sociala framstegens Europa, ett demokratiskt Europa, nära folken och med respekt för de nationella kulturerna, ett Europa som är kapabelt att stå emot USA: s ekonomiska hegemoni.
Om jag motsatte mig Maastrichtfördraget, vars kärna var den gemensamma valutan, var det för att jag ansåg att det inte kunde svara mot denna uppfattning av Europa. Det Europa som har byggts upp sedan dess bekräftar mina farhågor.
Även om de inte är utan intresse har deklarationerna och resolutionerna om det sociala i verkligheten inte korrigerat de tunga ultraliberala tendenserna i den europeiska konstruktionen.
Den gemensamma valutan utgör samtidigt ett slutresultat och en ny utgångspunkt för en Europeisk union som är hårdare mot de svaga och fördelaktigare för de starka.
I stället för att gynna samarbete skärper den konkurrensen mellan länder, regioner och folk. Jag överlåter ordet till Tietmeyer, ordförande för Bundesbank i Tyskland, en av eurons främsta arkitekter: " Utmaningen i dag är att skapa gynnsamma villkor för en varaktig tillväxt med investerarnas förtroende. Man måste kontrollera den offentliga budgeten, sänka skattenivån till en nivå som är uthärdlig på lång sikt, reformera det sociala skyddssystemet, bryta sönder stelheten på arbetsmarknaden så att en ny tillväxtfas uppnås på nytt, om vi anstränger oss att vara flexibla på arbetsmarknaden" .
Euron kommer att stänga inne medlemsstaternas ekonomiska och sociala politik i en tvångströja - som Tyskland ville göra ännu snävare genom Waigels förklaring i Ekofinrådet i går - utan faktisk demokratisk kontroll, varken från de nationella parlamenten eller från Europaparlamentet.
Detta Europa, grundat på den gemensamma valutan och sin stabilitetspakt, kommer att utgöra ett stort hinder för nya etapper i de förändringar som önskas av Frankrike, som röstade för en vänsterregering, och kommer att hindra varje vilja som verkligen är inriktad på omvandling.
Av alla dessa skäl har jag röstat nej till euron.
Som nyligen har understrukits av sociologen Pierre Bourdieu: " Man måste välja mellan marknadens förtroende och folkets förtroende. Den politik som syftar till att behålla marknadens förtroende förlorar folkets förtroende." För min del föredrar jag folkets förtroende och att lita på folket, för jag tror inte att striden är slut. Skärpningen av motsägelserna som är knutna till genomförandet av euron kan leda folket till att ställa andra krav, andra inriktningar för det europeiska bygget.
Jag tänker bedriva ett informations- och upplysningsarbete för att bidra till utvecklingen och samordningen av kampen på det europeiska planet med målet att placera sysselsättningen, kulturen, de sociala framstegen och demokratin i det europeiska byggets kärna.

Papayannakis
Med dagens extraordinära förfarande stängs ett kapitel som öppnades med Maastrichtfördraget. Valutaunionen är inte ännu avslutad och kommer inte att vara fullständig förrän alla medlemsstaterna i Europeiska unionen är medlemmar i EMU och jag vill tillägga att jag välkomnar att Ekofinrådet uttrycker sin övertygelse och sitt hopp om att mitt land kommer att kunna integreras i EMU den 1 januari 2001 med samma villkor som de elva länder som redan har klarat konvergenskriterierna och antagit euron.
Redan inrättandet av euron är av historisk betydelse. Det betyder fullbordandet av den unika inre marknaden som den betjänar och främjar. Den öppnar ytterst viktiga möjligheter för den avgörande roll som Europa kommer att spela i världen och inte bara för ekonomin och marknaderna. Ännu viktigare är att euron betyder att en tydlig och konkret politisk vilja kommer att råda för " sakernas naturliga gång" i ekonomin och på marknaderna! Den visar den räckvidd som den europeiska politiska viljan kommer att ha när den existerar och betjänas av både samtycke och envishet.
Jag hoppas att denna vilja även kommer att uttryckas i kampen mot arbetslösheten och den sociala utslagningen, i främjandet av en hållbar utveckling och naturligtvis på vägen mot Europeiska unionens institutionella och politiska fullbordan, grundad på den federala tanken.
Vi har nu i euron ett grundläggande arbetsredskap. Låt oss besluta oss för att använda den för att uppnå dessa mål. Med denna analys, detta hopp och dessa krav som fortfarande är krav från den europeiska radikala och ekologiska vänstern, röstar jag " ja" till förslaget om starten av euron.

Pinel
De mest devota förespråkarna för det federala Europa upprättar det ekonomiska och monetära Europa som en mirakelmedicin, och prisar dess välgörande förtjänster så fort tillfälle bjuds, och de försäkrar gärna, ofta i otid, att euron kommer att främja en större ekonomisk och social sammanhållning eller att den kommer att bidra till kampen mot arbetslösheten, medan däremot förbundskansler Kohl klart har sagt att " euron inte kommer att skapa arbetstillfällen" .
I verkligheten kommer den gemensamma valutan att förvärra obalansen mellan det centrala Europas blomstrande regioner (Benelux, Paris-bäckenet, Rhen-dalen och Rhône-dalen och Norditalien), och perifera regioner som är handikappade av de geografiska avstånden (Finland, Mezzogiorno, dvs. Syditalien, och Spanien), men även de minst befolkade landsbygdsregionerna.
När en marknad blir större, upplever man industriell specialisering av varje region, varje stad. Varje region och varje stad kommer att försöka dra sig ur leken. Lika mycket som regionerna som gynnas av moderna infrastrukturer kan hoppas att dra sig ur, lika mycket har de regioner som ligger längst från Europas ekonomiska centrum, landsbygdsregionerna, anledning att frukta Ekonomiska och monetära unionen. Dessa senare som är mindre folkrika är faktiskt mindre intressanta marknader, som de stora industrierna kommer att strunta i, så mycket mer som transportkostnaderna dit till på köpet kommer att vara högre. Man har anledning att befara att miljön kommer att bli lidande av dessa obalanser.
Strukturfonderna kommer förvisso att finnas som plåster på såren. Gemenskapens manna kommer att blidka de missnöjda. Enligt vissa framstående ekonomer, som professor Rosa, skulle strukturfonderna, om de användes effektivt, vilket är långt från fallet för närvarande, hursomhelst inte kunna " mildra de lokala skillnaderna mer än hjälp till Milano har kunnat lösa Syditaliens problem" .
Ännu en gång har det visat sig att den gemensamma valutans Europa är ett egoismens Europa, som dömer ut de svaga för vinsten för en handfull personer.

des Places
Här liksom annorstädes hör det till god ton att glädja sig åt tillkomsten av euron. Men i verkligheten kvarstår många problem, och förespråkarna för den gemensamma valutan döljer medvetet eurons negativa konsekvenser, särskilt för det europeiska jordbruket.
Det första felaktiga argumentet till förmån för euron: prisstabilitet. Först är jag angelägen om att påminna om, så som jag sagt och skrivit i mitt betänkande om jordbrukspriserna, som presenteras i sin helhet i juni, att jordbrukspriserna och jordbruksersättningarna anges i en grön ecu. Man förklarar för oss att en euro kommer att vara lika med en ecu. Kommer en grön ecu att existera? Inget svar från kommissionen. Kommer det åtminstone att existera en ersättningskoefficient? Inget svar från kommissionens sida, om det inte är att det skulle kosta gemenskapens budget 400 miljoner ecu i procentuell skillnad mellan 1 grön ecu och 1 euro. Den aktuella medelskillnaden mellan pariteten för 1 ecu och 1 euro är emellertid 2, 5 procent. En enkel multiplikation visar att kostnaden för genomförandet av euron för det europeiska jordbruket torde vara en miljard ecu, dvs. mer än 6 miljarder franc. Och det talar ingen om: varken de politiker som är ansvariga för jordbruket eller jordbrukarnas organisationer. Euron kommer alltså att vara ogynnsam för priserna och jordbrukarnas inkomster.
Det andra felaktiga argumentet till förmån för euron: avskaffandet av agromonetära åtgärder. Vid det senaste ministerrådet med jordbruksministrarna den 20 och 21 april 1998 antogs av en kvalificerad majoritet en ändring av förordning nr 724/97 som innehåller åtgärder och ersättningar inför monetära variationer som skulle påverka jordbrukarnas inkomster, och detta skulle ske för de medlemsstater som står utanför euron. De agromonetära åtgärderna skulle alltså fortsätta att gälla för de länder som står " utanför" . De brittiska jordbrukarna skulle få ett " skyddsnät" samtidigt som deras regering och många Europaparlamentariker från Förenade kungariket fortsätter att hårdnackat motsätta sig den gemensamma jordbrukspolitiken och försöker totalt avskaffa gemenskapsalternativet till förmån för en världsomfattande handel. Tvärtemot det som det stora tänkarna bakom euron har sagt oss kommer de agromonetära åtgärderna att fortsätta.
Det tredje felaktiga argumentet till förmån för euron: motvikten mot dollarn. Som framgår av den senaste rapporten från OECD om de världsomspännande utsikterna för jordbruket, upphör inte Europeiska unionens marknadsandel inom den världsomspännande exporten av spannmål, mjölkprodukter och köttprodukter att minska och kommer inte att upphöra att minska. Vi vet alla att världshandelspriserna anges i dollar och de kommer fortsättningsvis att anges i dollar. Terminsmarknaden i Chicago är kvar och kommer att finnas kvar. Ecun var en valutakorg där inte alla valutor reagerade på samma sätt gentemot dollarns fluktuationer. Ecun hade en viss stabilitet. Euron kommer att fluktuera mer. Jag påminner om att värdet av återbetalningarna beräknas för tvåveckorsperioder. De europeiska exportörerna kommer att behöva spela poker och i verkligheten vara spekulerare för att kunna fortsätta sin verksamhet. De ansvariga i kommissionen kommer inte att ta denna risk. De har nyligen visat oss detta beträffande exportcertifikat. Det kommer att bli en stor broms för den europeiska exporten. Vissa ser i dessa svårigheter möjligheten att på sikt avveckla själva principen om återbetalning och tullavgifter. De europeiska priserna kommer alltså att rätta sig efter världshandelspriserna och fördelen med gemenskapen kommer att gå helt förlorad.
Det fjärde felaktiga argumentet till förmån för euron: begränsa snedvridningarna i konkurrensen mellan medlemsstaterna. I sitt anförande den 30 april inför Europaparlamentets utskott för ekonomi, valutafrågor och industripolitik preciserade kommissionären de Silguy: " I stället för att generera en stor arbetslöshet kommer exempelvis de stater som deltar i euron att i vilka lönerna ligger lägre än medeltalet inte att kunna hoppas på att omedelbart anpassa sig till den lönenivå som gäller i de rikare staterna: först behövs en ökning av produktiviteten." De franska producenterna av frukt och grönsaker kommer att uppskatta det. De spanska jordgubbarna kommer att kunna fortsätta att ta den franska produktionens plats. Kommissionär de Silguy glömmer faktiskt att produktiviteten i makroekonomiska termer inte har samma värde som analysen av sektorns produktivitet.
Förutom dessa felaktiga argument ansluter jag mig naturligtvis till de samlade inläggen från kollegerna i min grupp och jag röstar nej till genomförandet av euron. Inom kort kommer de europeiska och franska jordbrukarna att inse att euron i verkligheten är ett verktyg för förstörandet av den gemensamma jordbrukspolitiken, den enda gemensamma politik som fungerar i dag.

Reding
Valutaunionens Europa måste också vara medborgarnas Europa!
Fastän beteckningen " historisk" i dag har missbrukats mycket, är det ändå passande för att beskriva händelserna detta veckoslut. Efter tjugo livliga år gavs nu definitivt startskottet till den gemensamma valutan, euron. Det man ofta rackade ned på och kallade hjärnspöke och illusion, blir nu verklighet.
Det lilla Luxemburg har i alla tider förespråkat och befrämjat den gemensamma valutan. Redan tidigt hade man urskilt de finanstekniska och näringspolitiska fördelarna med delägarskapet i en stor, gemensam europeisk valuta. Den dåvarande luxemburgska regeringschefen Pierre Werner utarbetade redan 1969 (i den s.k. " Wernerplanen" ) de grundläggande element, som i dag utgör basen för den gemensamma valutan.
Luxemburgs näringsliv kommer att tjäna på euron: För våra mest exportorienterade företag kommer den nya valutastabiliteten att betyda en minskad finansrisk och på det viset ge besparingar, som ökar konkurrenskraften. På längre sikt kommer denna utveckling säkerligen att ha ett positivt inflytande på sysselsättningen.
Eftersom Luxemburg är förhållandevis litet, måste konsumenten i Luxemburg ständigt komma till rätta med andra valutor, och därigenom också med transaktionskostnader och med problemen med prisjämförelser. I och med euron kommer dessa problem att försvinna: inga besvärliga växlingskostnader längre, öppna prisjämförelser. Dessutom kan vi vara stolta över att vi som enda land har uppnått en överenskommelse mellan handel och konsumentskydd, som garanterar en översiktlig och korrekt övergångstid: Det kommer inte att bli några dolda prishöjningar, priserna kommer att visas både i euro och i luxemburgska franc.
Vid sidan av dessa praktiska aspekter på genomförandet får man dock inte förlora de politiska målen och konsekvenserna ur sikte. Euron är ett stort steg i riktning mot " en allt närmare sammanslutning av de europeiska folken" : De gemensamma pengarna är en stark symbol för fördjupningen av känslan att gemensamt höra till Europa. Denna fördjupning av relationerna kommer också att äga rum mellan medlemsstaterna: Valutaunionen kommer att regelrätt pressa fram nödvändigheten av gemensamma politiska beslut.
Av den anledningen är det också önskvärt att alla EU-stater förr eller senare går med i EMU, så att de kan ta del av denna process när man växer samman: Euron gör dessutom att Europa blir utan återvändo, och betyder på så vis en säkerhetsgaranti för de kommande generationerna.
Avslutningsvis återstår bara att önska att det finansiella och ekonomiska samarbetet också kommer att få sin socialpolitiska pendang, så att EMU: s Europa också blir medborgarnas Europa.

de Rose
Låt os hoppas att denna dag skrivs in i historien som historisk!
Rådet, kommissionen och Europaparlamentet kommer överens om att tillämpa en del konstiga kriterier samtidigt som man döljer vissa av dem. Detta ger upphov till en massa skriverier.
Resultat:
Elva stater i stället för femton, det är ett halvt misslyckande. Valutaunionen är inte enad.-Fientliga eller resignerade folkopinioner.Jag kan alltså inte låta bli att opponera mig mot detta för tidiga beslut som in i det sista inte har följt en verkligt demokratisk process.
Störtfloder av propaganda har fått oss att tro att det är för euron som för puddingen att " beviset ligger i ätandet" .
Nu måste man se till att den monetära processen inte drar med sig allt och på så sätt beröva staterna ett ekonomiskt manöverutrymme, vilket de inte skulle kunna rättfärdiga inför medborgarna som har gått med på många ansträngningar för hypotetiska fördelar som alltid ligger i framtiden.
Det huvudsakliga problemet i dagens Europa är arbetslösheten - 20 miljoner medborgare väntar på att få arbete - det är inte ödesbestämt, medan däremot USA samtidigt tillkännager mindre än 5 procent arbetslösa. Kunde arbetslösheten utmanövreras förnuftigt av kriterierna?
Politikernas tillfredsställelse torde inte delas av folken.

Seppänen
Euron är en politisk valuta med dåliga ekonomiska grundvalar. Den innebär ett viktigt och oåterkalleligt kallat steg i riktning mot att förvandla EU till en förbundsstat. Eftersom EMU leder till en födjupad politisk union förstärker den EU: s förbundsstatsliknande strukturer. Det är ofrånkomligt att EMU följs av en institutionell reform (avskaffande av medlemsländernas vetorätt och utökning av beslut med kvalificerad majoritet) samt av en gemensam utrikesoch säkerhetspolitik som skapar kanske oöverstiglig press mot NATO-medlemskap för de alliansfria länderna.
De flesta av EMU-länderna uppfyller inte på ett korrekt sätt Maastrichtfördragets konvergenskriterier. Kriterier som de olika ländernas parlament har ratificerat utsätts för politiskt våld när euron införs i en onaturligt snabb tidtabell innan det finns ekonomiska förutsättningar för den.
Enligt Maastrichtfördraget överförs penningpolitiken under gemenskapens beslutandemakt, men även Dublins stabilitets- eller disciplinpakt är en viktig del i EMU-processen. Den inskränker de olika ländernas ekonomiska oberoende tar av dem redskap för en egen finanspolitik. EU: s ekonomiska politik domineras av de stora medlemsländernas konjunkturcykelproblem.
För att det skulle vara motiverat att införa en gemensam valuta i olika typer av länder måste länderna likriktas och göras likadana. Det leder ofrånkomligt till Europas deflation och därigenom till fortsatt massarbetslöshet. Även om de oåterkalleliga valutakurserna vore riktiga och valutan stabil vid tidpunkten för EMU: s födelse kan införandet av euron på grund av de olika ländernas olika historia och olika strukturer skapa stora problem. Det är just ländernas olikhet som gör att EMU: s för- och nackdelar fördelas ojämnt.
EMU styrs av Europeiska centralbanken som styrs på ett odemokratiskt och oparlamentariskt sätt. ECB innebär ett långt kliv bakåt i den politiska demokratins utveckling. Det innebär helgande av marknaderna och en oåterkallelig maktöverföring från politikerna till de så kallade marknadskrafterna.
Det finns inga goda nationalekonomiska grunder för EMU. Aldrig tidigare har man fattat ett politiskt beslut som innebär att man inför en politisk valuta utan motsvarande politiska besluts-, kontroll- och ansvarsorgan.
Nu håller man inte på att bygga ett statsförbund, dvs. ett Europa med självständiga stater, utan en förbundsstat: en politisk union med överstatliga beslutsorgan. På det sättet tvingas enskilda medlemsländer med andras beslut till sådana ekonomisk-politiska eftergifter som ur fackföreningsrörelsens och den nordiska välfärdsmodellens synvinkel med största sannolikhet är ohållbara.
För de nordiska länderna innebär EMU ökad social polarisering och även ökad ojämlikhet mellan könen.

Sornosa Martínez
Min röst i enlighet med ståndpunkterna i partiet Nueva Izquierda, är för förslaget som lagts om de stater som skall gå med i den gemensamma valutan.
Jag anser att införandet av den gemensamma valutan öppnar ett nytt perspektiv i det europeiska bygget som övergår till att konsolidera en inre marknad, men som samtidigt behöver ett ekonomiskt utövande som innehåller en politik för sysselsättning och skatteharmonisering, utan att glömma bort att målet är ett solidariskt och pluralistiskt Europa.
Jag röstar för, eftersom jag anser att jag, ur medansvaret i beslutet, är berättigad att fortsätta kräva en jämlik skattepolitik som skyddas av gemenskapslagstiftningen, särskilt " Välfärdsstaten" , och fortsätta att, från och med nu, arbeta för en politisk union.

Souchet
Vi är här för att bestämma datum.
Inför den låtsade euforin och strömmar av propaganda som omger tippningen in i euron, är vi ett antal, en minoritet, som inte vill låta oss fyllas av den allmänna självgodheten, som vi anser och som våra folk upplever som ett stor politisk försyndelse mot våra nationer och mot Europa.
Apropå den gemensamma valutan hör man en oemotståndlig och oåterkallelig " historisk känsla" åberopas, som det skulle vara lönlöst att motstå. Låt oss akta oss för utopier: vi har inga ursäkter. Vi vet vart de leder.
När man har att göra med, som i dag är fallet i de elvas Europa, eller de femtons, desto mer i morgon i det stora kontinentala Europa, en grupp av olika heterogena samhällen och ekonomier, utgör införandet av en gemensam valuta, artificiellt förgylld, en spännings- och konfliktfaktor, medan däremot variationen av växelkursen mellan olika valutor utgör en fredsfaktor.
Lär oss inte senare tiders historia att artificiella konstruktioners öde är att störta samman?
Till och med de vars diplomatiska erfarenhet är begränsad vet att variationen i växelkurserna tjänar som en indikator för neutral och opersonlig förvaltning, vilket bidrar till avspänning av konflikter, en central myndighets val, förelägganden och diskrimineringar gör dem motsträviga och aktiva.
Hur kommer nationer och folk som är så olika att reagera, lika bundna till sin identitet som våra, särskilt i mellanskiktet och det folkliga skiktet, inför de sanktionsmekanismer som föreskrivs i stabilitetspakten? Hur kommer våra folk att reagera inför domar, fördömanden, straff och uteslutningar som kommer att vara personliga som direkt kommer att ifrågasätta regeringars förvaltning, regeringar som de har valt för att de skall genomföra deras vilja? Hur kommer de att reagera på dessa förelägganden som kommer från centrala och urskiljbara organ, men som befolkningarna inte identifierar sig med: Ekofinrådet och framför allt den " självständiga" Europeiska centralbanken? Kommer de inte att uppleva dem som en outhärdlig inblandning?
När de ekonomiska, sociala och kulturella beteendena inte är homogena, framstår växelkursen som en oersättlig ventil för att undvika spridningen av en lokal kris i hela det geografiska området. Stelheten med en gemensam valuta kommer den inte i stället att underlätta spridningen av lokala kriser till den grad att det direkt hotar hela Europas stabilitet i samband med en betydande konflikt?
Det är i varje fall svårt att se hur sådana spänningar skulle kunna överbryggas i frånvaron av en perfekt sammansvetsad europeisk nation som ingalunda existerar. Man ser mycket väl däremot hur dessa spänningar skulle kunna ge upphov till en upplösning av den enhet som just har åstadkommits, av Europa och av ett återuppvaknande av bortglömda motsättningar, särskilt mellan Frankrike och Tyskland. Kommer inte euron att förgifta de fransk-tyska relationerna under de kommande åren?
Det är inte ett gott tecken att ECB: s historia börjar med ett bittert gräl om dess ordförandeskap. Vad händer när meningsskiljaktigheterna inte gäller personer som delar samma filosofi, utan fastställandet av räntan som är en förutsättning för specifika ekonomiers vitalitet?
I det ögonblick när nationerna just har befriats från block som försökte upplösa dem, varför vill man ha eurozonen och med all makt skapa ett " imperium av en ny typ" , enligt Moscovicis formel i Aachen, ett nytt block, dvs. en ny splittrings- och konfrontationsfaktor i Europa? Den gemensamma valutans ekorrhjul infördes direkt av Delors rapport före Berlinmurens fall, i ett sammanhang som fortfarande präglades av blocken. Långt från att vara det nya postsovjetiska Europas kännemärke är euron tvärtom den högsta symbolen för en europeisk konstruktion som föddes i och av det kalla kriget och som inte har förmått revidera sina grundvalar och sina mål i ljuset av den nya geopolitiska given.
Att lansera euron nu är att lansera euron med stora risker. Äventyret innehåller för många hot för att det skall genomföra det med lätt hjärta. Att försöka det genom en Prometeus-liknande åtgärd med förlossningstång genom förmedling av den gemensamma valutan homogenisera de europeiska nationernas aktuella ekonomier och samhällen, det är att ta ett steg för mycket som riskerar att få hela det försonade europeiska fartyget att kantra och att göra det omöjligt med en återföring av det stora Europa som var kallat att efterträda Jaltas stympade Europa.
Europas styrka ligger i synergierna hos företagsamma nationer som tillsammans utgör det, inte i elimineringen av deras självständighet till förmån för en central makt. Det är bara läpparnas bekännelse att tala om den europeiska konstruktionen när man genom finten med den gemensamma valutan krossar själva drivfjädern till den europeiska dynamiken. Låt oss snarare säga att man ger sig ut på ett självdestruktivt äventyr.
I morgon kommer man att ställa frågor om den gemensamma valutans märkliga tillkomst. För vem begärde de nationella valutornas upphörande och skapandet av denna gemensamma valuta? Vilka folk? Var är demokratin? Vilka ekonomiska behov krävde den? Var är omsorgen om det allmänna bästa?
I verkligheten står vi inför en teknokratisk ukas som har utarbetats av en liten krets i maskopi med varandra och som blint har förmedlats av statschefer och regeringschefer som har låtit sig berövas det ansvar som deras folk hade anförtrott dem. Alla har underkastat sig arrogansen hos experter som drivs av en dröm om makt, för vilka nationernas ståndaktighet utgör ett hinder och som de då har beslutat reducera. Till följd av rådets svaghet lyser folken och deras vilja med sin frånvaro i denna debatt.
Uppfinnarna av den gemensamma valutan har i denna hittat ett överstatlighetens rena instrument utan något spår av mellanstatlighet, det avgörande instrumentet som kommer att successivt eftersträva avgörande nationella behörigheter som fortfarande består. Stabilitetspakten har just skärpts av Ekofinrådet och federalisterna förklarar att den gemensamma valutan inte kommer att kunna få full effekt, om man inte går mycket snabbt mot något utöver samarbete och konvergens. Det ekorrhjul som vi pekar ut är i full funktion.
Men denna politik motsvarar inte folkens vilja. De vill inte veta av någon europeisk konstruktion som vilar på förvirring, där den engelske finansministern just har framlagt förslag som hans regering inte ansluter sig till och där ledamöter i Europaparlamentet från länder som inte deltar i EMU röstar om skapandet av en eurozon som deras länder inte ingår i.
Folken vill inte, man kommer snart att märka ett konturlöst Europa i evig flykt framåt. Det finns trösklar som man inte bör stiga över. Godkännandet av den gemensamma valutan inför ett ekorrhjul som skulle kunna göra att folken en dag förkasta hela idén med den europeiska konstruktionen. Då kommer det tunga ansvaret för dem som lanserade och som stödde ett sådant projekt att framstå i klar belysning.
Det är för att nationerna skall kunna fortsätta att tjäna det allmänna bästa till förmån för de folk som de representerar, det är för bevarandet av Europas enhet och stabilitet, det är för en varaktig fransk-tysk vänskap som vi har avvisat Ekofinrådets rekommendation: det som vi anser vara nödvändigt att behålla, i motsats till den " ohejdbara" processen med den gemensamma valutan som man har föreslagit oss, det är folkens rätt till självbestämmande.

Spiers
Jag avstod från att rösta om rådets rekommendation.
Jag uttrycker min erkänsla för det arbete som det brittiska ordförandeskapet har utfört, under svåra omständigheter, för att garantera en smidig övergång till EMU: s tredje etapp. De elva utvalda länderna vill helt klart gå mot en gemensam valuta den 1 januari 1999, och det var nödvändigt att ordförandeskapet gjorde vad det kunde för att underlätta deras önskningar.
Icke desto mindre beklagar jag hela projektet med Ekonomiska och monetära unionen, som redan har resulterat i svåra ekonomiska vedermödor och som oundvikligen kommer att orsaka än mer omvälvning i framtiden. Den gemensamma valutan, som de flesta av dess anhängare erkänner, är ett politiskt projekt. Det är ett sätt att uppnå en politisk union.
Olyckligtvis har inte detta gjort klart för Europas medborgare. De har inte givit sitt samtycke till den ökade makt hos Europeiska unionen som oundvikligen kommer att bli ett resultat av EMU. Inte heller är EU: s strukturer sådana att de garanterar att dessa krafter kommer att kontrolleras på ett adekvat sätt.
Projektet med den gemensamma valutan har drivits av en tro, inte av förnuftet. Man har inte lyssnat på några argument mot det sedan Maastrichtfördraget. Detta är en modern " Dårarnas marsch" .
Nu när beslutet har tagits måste vi alla hoppas att den gemensamma valutan blir en framgång. Jag fruktar dock att den antingen kommer att resultera i konjunkturnedgång och arbetslöshet i de mindre konkurrenskraftiga medlemsstaterna, eller i en stor ökning av EU: s makt och budget, mot våra medborgares vilja. Jag välkomnar inget av resultaten.

Striby
Personligen har jag lagt ned min röst vid dagens historiska omröstning.
Jag värderar betydelsen av det beslut som vi just har fattat. Idén med en gemensam valuta är kanske förförisk, men jag har alltid uttryckt starka förbehåll beträffande genomförandet av ett begränsat antal medlemsstater. Jag har alltid uttryck min övertygelse att den gemensamma valutan borde vara Europeiska unionens kröning, och inte ett medel bland andra att nå dit.
Vi har just lanserat euron med endast elva länder av femton. Jag beklagar det livligt.
Den förhastade karaktären i genomförandet av euron kommer att få ekonomiskt, politiskt och socialt destabiliserande konsekvenser vars omfattning vi inte ännu kan mäta i dag.
Därför kommer jag inte att kunna omvärdera mitt ställningstagande till euron förrän den dag då alla femton medlemsstater deltar i Ekonomiska och monetära unionen.

Theonas
Eurons födelse visar vägen mot en fullbordan av utformningen av kapitalets, de multinationellas, maktfullkomlighetens och konjunkturnedgångens Europa. Arbetarnas Golgata stiger alltmer uppåt och blir bara svårare.
Ett Europa utan gränser och utan diskriminering, folkets, arbetstagarnas, samarbetets, segerns och demokratins Europa förblir en dröm för miljontals europeiska medborgare, arbetare som envist fortsätter att kämpa för sitt eget rättvisa och jämlika samhälle, för en harmonisk utveckling med människan och de humanistiska värderingarna i centrum och inte vinsten och pengarna.
Euron hindrar denna kamp, lägger ännu en grundval till exploateringssamhället och till den sociala orättvisan. Den allmänna stämningen framkallas brutalt genom den smärtstillande politik som förs av dagens ledare inom EU och i medlemsstaterna. Folkets reaktioner på det multinationella kapitalets planer kommer också att bli ännu starkare och kommer att motsätta sig att de genomförs.
Inrättandet av den gemensamma valutan beledsagas av spillrorna av den s.k. europeiska välfärdsstaten och dramatiska konsekvenser för arbetstarnas arbetsrättsliga, sociala och försäkringsrelaterade rättigheter.
Europaparlamentets hållning pekade inte på ansvaret hos alla de som har bidragit med sina beslut och sin politik till denna katastrofala verklighet utan gav tvärtom grönt ljus till de ledande staterna och regeringarna och till det berömda Ekofinrådet att fortsätta sin reaktionära och antifolkliga politik.
Stabilitetspakten, budgetdisciplinen, " låsningen" av valutans jämställdhet utgör medel för tillämpning av en överdriven monetaristisk politik som ser till att garantera kapitalets intressen och påtvinga medlemsstaterna utövandet av en ekonomisk politik som ger uttryck för dessa intressen. Det s.k. oberoendet hos Europeiska centralbankens försöker att försäkra sig om en marginalisering av folken och att låta det stora kapitalet fatta besluten inte bara utan ett besvärande ingripande från folkrörelsernas sida utan också från regeringarnas.
Exploateringen, åtstramningspolitiken, ansträngningarna för att vända upp och ned på socialförsäkringssystemet, förstörelsen av arbetsförhållandena kommer att bli ännu mer intensiva genom alla drakoniska förordningar i alla avtal och förordningar som främjar euron och förstärkningsmekanismerna för en multilateral kontroll.
När de organiserade fiestorna har bedarrat kommer den falska bilden av den europeiska enigheten och de falska visionerna snart att ersättas av den verkliga bilden av den mänskliga olyckan som kommer att invadera Europa, arbetarna, folken. De nominella konvergenskriterierna kommer att konfronteras med de verkliga skillnaderna mellan staternas ekonomier, de kommer att visa de sociala kontrasterna och den relativa och absoluta utslagningen som arbetare i hela Europa kommer att föras in i. De kommer att göra konsekvenserna av de koncentriska cirklarnas Europa och ett samhälle i otakt mer tydliga.
Vad som än sker så kommer de sociala reaktionerna att bli större så länge man bepansrar makten och kapitalets intressen. Arbetarna kommer att störta denna stabila struktur med sin kamp. De kommer att bygga sitt eget Europa. Det Europa som kommer att ha människan i centrum. Ett Europa som segrar, där man drar ömsesidiga fördelar av samarbetet, framstegen och det sociala välståndet. Socialismens Europa.

Torres Marques
Då jag är den enda portugisiska ledamot som från inledningen av parlamentsperioden varit effektiv ledamot av utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik i Europaparlamentet, hade jag tillfälle att, förutom att delta från dag till dag i detta inspirerande arbete som skapandet av euron har varit och i alla lagstiftningsåtgärder och nödvändig politik för dess införande, vara en av de ledamöter som, från 1995, utarbetade ett av de fjorton betänkanden som Europaparlamentet har godkänt i denna fråga.
Det har varit ett enormt arbete, men extremt tacksamt. Från första dagen har jag förespråkat att euron borde träda i kraft den första januari 1999, med största möjliga antalet länder, och att de politiska följderna av ett uppskjutande av en sådan åtgärd skulle vara ytterst allvarligt för den modell av EU som jag förordar och även för Europas framtid.
Euron kommer att leda till en mycket större integration av den ekonomiska, skattemässiga och sysselsättningsinriktade politiken och till behovet av att stärka den ekonomiska, sociala och regionala sammanhållningen, liksom ett uppriktigt ökat stöd till utbildning, vetenskaplig och teknisk förnyelse och i yrkesutbildning av européerna.
Denna utmaning är inte lätt, inte heller dess hinder. Men liksom Portugal klarade av att besegra dem och för första gången befinner sig bland den grupp länder som inleder en historisk vändpunkt som den vi precis har deltagit i, har också EU visat, genom politisk beslutsamhet och vilja, att det är möjligt att övervinna inre och yttre opposition mot förändringen och avancera mot skapandet av ett maktpolitiskt område i världen.
Därför röstade jag för beslutet om de elva länder som, från den 1 januari 1999, kommer att ingå i tredje etappen av EMU.

Ullmann
Jag har röstat för införandet av euron den 1 januari 1999. Jag gjorde det i övertygelsen om att detta beslut ligger i de medborgares intresse som har valt mig.
Men att denna övertygelse delas av medborgarna själva, måste åtminstone betvivlas när det gäller Förbundsrepubliken Tyskland. Europeiska unionens demokratiska underskott har resulterat i ett tungt vägande informationsunderskott. Den rikliga distributionen av glättade broschyrer kunde inte kompensera detta. Demokratisk åsiktsbildning kan inte ersättas av reklam.
Unionsmedborgarna i alla medlemsländer har inte fått veta att det nya valutaområdet är ett politiskt område, som i framtiden tvingar deras regeringar att i valuta- och ekonomiska förhandlingar tala med en röst på internationell nivå.
Jag kommer därför även i fortsättningen att engagera mig för att möjligheten till folkomröstningar i frågor som rör alla medborgare i unionen, i framtiden kommer att höra till de absolut nödvändiga demokratiska villkoren med ett medlemskap i Europeiska unionen, och därför också måste införas i Förbundsrepubliken Tyskland.

Van Dam
Det är många som talar om en historisk händelse i dag. De har rätt. Det underliga är framför allt att ett sådant genomgripande beslut kommit till på ett sådant vårdslöst sätt.
Rådet, kommissionen och parlamentet har tänjt ut anslutningskriterierna så långt att EMU startar med en för stor, heterogen grupp länder. Två av deltagarnas strukturella budgetunderskott ligger högt över 3 procent av BNP, trots konjunkturförsköningen. De olika idéerna om ekonomipolitiken och myndigheternas roll i den befinner sig ibland på kollisionskurs med varandra. I det sammanhanget är det oansvarigt att medlemsstater lämnar ifrån sig mycket viktiga politiska instrument och görs beroende av grillerna hos tillfälliga sammanslutningar i Ekofinrådet och de elva euroländernas råd.
De större politiska grupperna i Europaparlamentet dansar som leksakssnurror runt pensionsproblematiken. Vikten av att statsskulden minskas är självklar med tanke på att befolkningen blir allt äldre. Medan en punkt i resolutionen som tog upp detta ströks, verkade alla stödja ett avsnitt om detta i rådets uttalande. Vårdslöst? I varje fall föga förtroendeingivande.
Av politiska skäl är jag mot bildandet av EMU och införandet av euron. Den häpnadsväckande, ytliga vårdslösheten är emellertid ännu ett skäl att rösta emot.

Väyrynen och Virrankoski
Vi undertecknade representanter för finska Centern i Europaparlamentet ställer oss bakom vårt partis ståndpunkter som innebär motstånd mot införandet av valutaunionen och att Finland ansluter sig bland de första länderna till dess tredje etapp.
Vi motsätter oss beslutet att övergå till den tredje etappen av Ekonomiska och monetära unionen samt att Finland ansluter sig till den av både politiska och ekonomiska skäl.
Ekonomiska och monetära unionen leder till att Europeiska unionen utvecklas till en förbundsstat. Vi motsätter oss detta: Vi anser att unionen borde ha utvecklats som ett statsförbund bildat av självständiga stater.
Europeiska unionen utgör inte ett s.k. optimalt valutaområde där ett envalutasystem skulle kunna fungera med framgång.
Tidigare försök att inom EU skapa en helt enhetlig valutakurspolitik har misslyckats. Den senaste valutaomvälvningen upplevdes i början av detta årtionde då också valutakurserna i flera centrala medlemsländer förändrades. Det är ett orealistiskt antagande att ekonomierna i EU: s medlemsländer efter dessa händelser skulle ha likriktats i så hög grad att en gemensam valuta kunde framgångsrikt fungera.
När valutaunionen trots allt detta skall genomföras uppstår ett ökande behov av att vidta åtgärder för att utjämna växande regionala utvecklingsskillnader och för att stödja medlemsländer då de av konjunktur- eller strukturella skäl hamnar i särskilda ekonomiska svårigheter.
Vi motsätter oss även det till parlamentet framlagda beslutsförslaget, i synnerhet därför att Finland enligt vår mening tillsammans med Storbritannien, Danmark och Sverige borde ha stannat utanför valutaunionens tredje etapp.
Att införa en gemensam valuta är ett väldigt politiskt projekt. Länder som ansluter sig till den gemensamma valutan förlorar sin egen nationella valuta vilket på ett anmärkningsvärt sätt inskränker deras ekonomisk-politiska oberoende. Så får även Finland en valuta vars räntenivå och internationella växelkurs vi inte i verkligheten på något sätt kan påverka. De övriga ländernas ekonomiska politik och ekonomiska utveckling kommer däremot att på ett avgörande sätt påverka vår ekonomi och vårt samhälle.
Finland är ett avsides beläget land: Vi befinner oss långt ifrån EU: s huvudmarknad. Vår samhälleliga och ekonomiska struktur skiljer sig på ett avgörande sätt från förhållandena i Kärneuropas länder. Finland kommer att få lida av den gemensamma valutan både på grund av strukturella och konjunkturskäl. Man har inte skapat någon som helst beredskap för att ta hand om dessa problem när valutaunionen genomförs.

Voggenhuber
En gemensam valuta i Europeiska unionen betyder ett väldigt framsteg i den europeiska integrationen. Den gör sammanslutningen av Europa till en verklighet som alla människor kan uppleva, och grundlägger ett nytt ömsesidigt ansvar för alla länder och samhällen i unionen. En gemensam valuta kan därigenom också vara ett betydande steg mot övervinnandet av nationalismen. Euron för med sig en rad ekonomiska fördelar och skulle långsiktigt kunna bli en motvikt till dollarns globala makt. Av denna anledning har jag i dag röstat för von Wogaus betänkande om rådets rekommendation.
Det är emellertid inte i något fall motiverat för parlamentet att brista ut i jubel över valutaunionens nuvarande utvecklingsnivå. De felaktiga besluten om en ensidigt monetaristisk penningpolitik är alltför graverande, och alltför förskräckande är i detta sammanhang misslyckandet vid toppmötet i Amsterdam med att påskynda den för en valutaunion nödvändiga politiska unionen, och äntligen ge den europeiska integrationen en social och sysselsättningspolitisk dimension. Alltför skandalös är okunnigheten när det gäller den konkreta utvecklingen av valutaunionen inför massarbetslösheten, den nya fattigdomen och den allt mer orättfärdiga fördelningen av välstånd och inkomster.
Dessa felaktiga beslut belastar acceptansen av detta integrationsprojekt hos Europas medborgare, och har frammanat stora sociala risker. De gröna har eftertryckligt bjudit motstånd mot detta missbruk av den stora idén om en gemensam valuta genom den förhärskande, allt mer aggressiva nyliberala ideologin och finansmarknadernas överdrivna inflytande.
Trots dessa högst betänkliga ramvillkor noterar jag den av de etablerade politiska krafterna skapade realiteten, som på detta framskridna stadium inte längre gör det möjligt att utan oförsvarbara risker hinna ta igen de misslyckade politiska och sociala integrationsstegen före inträdet i valutaunionen.
Men jag vill inte heller förtiga att det under de senaste månaderna också har skett en positiv utveckling, genom vilken många risker avsevärt kunnat minskas. Däribland kan framför allt det beslutet räknas att påbörja valutaunionen med elva deltagare, och därigenom avvärja risken med en delning av unionen genom ett " Kärneuropa" . Användandet av de politiska spelrummen när konvergenskriterierna bedömdes vid slutredovisningen kan betraktas lika positivt som de första, om än fortfarande helt otillräckliga försöken till en samordnad ekonomisk politik, avslutandet av den ruinerande skattedumpningen och en europeisk sysselsättningspolitik.
Den försummade utbyggnaden av en politisk union, upprättandet av en europeisk demokrati och skapandet av en socialunion är dock absolut nödvändiga, och förblir den helt avgörande utmaningen för den europeiska integrationen under de närmaste fyra åren.

Wolf
Vi röstar i dag om frågan huruvida den gemensamma valutan skall införas med elva deltagarstater den 1 januari 1999.
Denna fråga kan jag med full övertygelse besvara med " ja" .
Genom deltagande av alla medlemsstater som kan och vill, är minimivillkoret uppfyllt att en social och ekologisk utformning, eller för att förtydliga det, en kursväxel gentemot den hittills dominerande nyliberala och monetaristiska konceptionen av euron, över huvud taget skall kunna genomföras.
Idén om ett reducerat Kärneuropa, som skulle ha bidragit med den materiella grundvalen till en dominans från de mäktigaste länderna, misslyckades i verkligheten - framför allt på grund av den fasta viljan hos folken i Sydeuropa att inte låta sig avskiljas, och på grund av Tysklands oförmåga att verkligen på ett trovärdigt sätt uppfylla rollen som auktoritetspolitisk dressör.
Dessutom har den franska reformregeringen, som svarade på strävandena från de sociala rörelserna i Frankrike, förändrat villkoren för den politiska diskussionen på europeisk nivå, och åtminstone öppnat de första dörrarna för att ytterligare korrigera det ursprungliga europrojektet från Maastricht.
Därför handlar det nu om att fram till den 1 januari 1999 och under de första åren av valutaunionen effektivt förverkliga dessa korrigeringar. Vi gör varken oss själva eller andra några illusioner om att detta kommer att bli enkelt. Tvärtom: En effektiv europeisk sysselsättningspolitik, en rationell samordning av den ekonomiska makropolitiken, en tillräcklig skattesamordning för att i framtiden utesluta skattedumpning, en faktisk demokratisk redovisningsplikt för ECB och Europeiska centralbankssystemet, jämte en måttfull, defensiv insats från euron på vägen mot en världsomspännande stabilisering av valutasystemet - allt detta kommer att utgöra svåra kontroverser på vägen mot ett ekologiskt, demokratiskt och socialt Europa.
Den vägen har vi ännu inte gått. Men om vi anstränger oss, kommer vi att få chansen att hålla den öppen för oss och också att verkligen gå den! Det är det som det handlar om från och med nu.

Avbrytande av sessionen
Ordföranden
Parlamentet har färdigbehandlat dagordningen. Jag förklarar Europaparlamentets session avbruten.
(Sammanträdet avslutades kl. 13.06.)

