Justering av protokoll
Ordföranden
Protokollet från gårdagens sammanträde har delats ut.
Finns det några synpunkter?

Kellett-Bowman
Herr ordförande! Vi är vana vid att protokollet är i två delar. Denna morgon är det i fyra. Hur skall vi veta när vi har fått hela uppsättningen?

Ordföranden
Det får vi överlämna till ledamöternas intelligens.

Wijsenbeek
Herr ordförande! I protokollet från i går, halvvägs ner på sidan 19, står det: Wijsenbeek hade ordet och återkom till det inlägg han hade gjort på förmiddagen i början av sammanträdet, del 1.1 och berättar hur han tillbringat sin tid tills sammanträdet återupptogs" . Nederländskan är här hur som helst inte korrekt men det handlar alltså om att jag ännu inte fått något svar från presidiet om det verkligen är riktigt att presidiet i fortsättningen med hjälp av filmkamera kommer att registrera när parlamentets ledamöter kommer in och när de lämnar parlamentet. Kan ni samtidigt tala om ifall detta är i enlighet med lagstiftningen i Europa med avseende på rätten till privatlivets helgd och kan ni samtidigt tala om för ledamöterna - för ni vill som presidium kontrollera hur vi använder vår tid - hur mycket extra personal det kommer att kosta och hur mycket det kostar skattebetalarna så att vi kan göra vissa avvägningar.
Jag tror att vi i vår egenskap av ledamöter har rätt till ett svar på den frågan från presidiet och ni får av oss inget carte blanche att ordna så att man spionerar på oss och övervakar oss från morgon till kväll.

Ordföranden
Tack så mycket herr Wijsenbeek. Som vanligt har jag ingen aning om vad ni talar om.

Posselt
Herr ordförande! Kollegan Liese fastställde i går under debatten om bananfrågan diskrepansen mellan ett föreliggande förslag och ett inlämnat förslag, varvid det handlade om tre ord, som fattades. Jag ville bara fråga er om denna fråga har klarats upp.

Ordföranden
Jag har förstått att det fortfarande undersöks.

Macartney
Herr ordförande! I går fattades ett mycket viktigt beslut. Eftersom ingen ledamot från Wales är närvarande, vill jag åta mig att lyckönska walesarna till utövandet av sin demokratiska rätt till självbestämmande. Vi ser fram emot den dag då Wales och Skottland går framåt tillsammans.
(Applåder)

Ordföranden
Jag skriver under lyckönskningen till walesarna. Det är förmodligen lika bra att inga walesare är här med tanke på hur knapp marginalen blev.
(Protokollet justerades.)

Corrie
Herr ordförande! Jag vill ta upp en annan sak. När jag reser hit varje vecka skall jag igenom Charles de Gaulle i Paris. Tre gånger detta år har jag blivit vägrad tillträde till Terminal D med min laissez-passer . Man har sagt mig att det inte är något officiellt dokument.Sista gången, förra måndagen, blev jag faktiskt förd till sidan och fick inte passera innan jag visade upp mitt nationella pass. Nog vet väl fransmännen att vi har en union och att vi har en laissez-passer som ger oss rätten att resa var vi vill i de 15 länderna.
(Applåder) Kan jag be ert kansli att i så fall skriva till de franska immigrationsmyndigheterna och framhålla att detta är ett dokument som låter oss att passera så att vi kan slippa besvärligheter av det här slaget i framtiden.

Ordföranden
Jag är av precis samma åsikt. Som ni vet brukade jag ta samma flyg som ni. Jag slutade med den för att jag blev så förbaskat irriterad av besvärligheterna på flygplatsen i Paris.

Gillis
Kan jag ber er inkludera Frankfurt?
Jag reser via flygplatsen i Frankfurt och där har tullen kallat våra europeiska pass ett skämt.
(Skratt)
Ordföranden
All right. Det var Paris och Frankfurt och jag tyckte jag hörde någon nämna Amsterdam. Resten av er får ta det skriftligt.

von Habsburg
Herr ordförande! Jag vill också be er instruera de tyska myndigheterna att erkänna europeisk pass, för ibland har man faktiskt stora svårigheter - tråkigt nog också på flygplatsen i München - som över lag är den bästa flygplatsen i världen.
Det vore en god idé att ha en allmän förordning så att alla dessa länder känner igen det europeiska passet.

Ordföranden
Tack, herr von Habsburg.

OMRÖSTNING
Graefe zu Baringdorf
Herr ordförande, ärade kolleger! Jag skulle å Gruppen De grönas grupps vägnar i enlighet med Artikel 129 vilja begära återremittering till utskottet med följande motivering: Vi har just antagit ändringsförslaget nr 22 från Gruppen de Gröna. I det uttrycks att vi inte i något fall vill ha en hundraprocentig finansiering. I går sade Fischler, i det han föregrep denna omröstning, att han inte accepterar detta hundraprocentiga återtagande och att han insisterar på det. Nu är emellertid det intressanta att stimuleringen av försäljningen, som det handlar om för oss och också för föredraganden, endast finansieras med 60 och 80 %. Det som befrämjas till 100 %, är det tekniska införandet, alltså logistiken för införandet av märkningen i industrin. För denna kategori har man beräknat 100 %. Nu har kommissionen inte skrivit detta i själva artikeln, utan har placerat detta uteslutande i finansbilagan. Här står nu de 100 %, som vi överhuvud taget inte kan förändra.
Jag talade i går också med Fischler. Han gjorde det klart att det väl här föreligger en informationslucka hos kommissionen, att detta inte är deras avsikt. Följaktligen måste vi återremittera det, så att överläggningarna i kommissionen går åt rätt håll och de följer våra förslag. Jag ber därför kollegerna rösta ja till vårt förslag.

Hardstaff
Herr ordförande! Jag vill motsätta mig att detta hänvisas tillbaka. Det är redan nu fördröjt. Begäran var ursprungligen om brådskande förfarande med begäran om att det skulle gå igenom i juli så att programmet kan komma igång.
Detta är något som kommer att spara gemenskapen pengar. Om vi satsar pengar på att försäkra att folk äter vårt nötkött, sparar vi en hel del på förvaring och intervention i det långa loppet. Det var idén med det hela. Kommissionen är mycket angelägen att komma i gång med detta för att spara gemenskapens budget. Jag vill inte att det skall försenas mer.

Papayannakis
Herr ordförande! Jag är för en återremittering. Fischler vägrade i går systematiskt och envist att svara på frågor eller klargöra följande: det har avslöjats för parlamentets undersökningssutskott att det finns vissa juridiska luckor och att det är möjligt att lagstiftningen gällande djurs identifierande, vilken vi sakta men säkert har dragit upp linjerna för under ett års tid, märkning av djur och återupprättandet av konsumenternas förtroende, fullt lagligt kan överträdas. Han gav ingen förklaring och förband sig inte att förbättra situationen. På grund av detta, bör bestämmelsen remitteras så att kommissionen kan tänka över den mer och så att parlamentet kan utföra sitt arbete gentemot medborgarna och konsumenterna på ett bättre sätt.
(Parlamentet beslutade att inte återförvisa betänkandet till utskottet.)
(Parlamentet antog resolutionen.)

Graefe zu Baringdorf
Herr ordförande! Vi har förlorat omröstningen om återremittering till utskottet. Problemet kvarstår. Vi har i vart fall fått igenom, att denna rapport behandlas enligt artikel 129a, och det betyder, att detta betänkande går till en andra behandling. Tills dess kommer vi uppmärksamt att följa upp, om kommissionen i det avseendet klarlägger sin synbara osäkerhet om att den hundraprocentiga finansieringen för industrin tas tillbaka.
Införandet av märkning gäller inte bara industrin, utan den gäller också jordbruken, men bönderna får inte öre för sina prestationer. Jag tycker också detta är förnuftigt, för att nu en gång säga det klart ut. Jag vill inte ha något stöd alls. Men om den ena sidan måste genomföra och även finansiellt bekosta en självklarhet, nämligen upplysning om och spårbarhet för nötkött för förbrukarna, då är det meningslöst att belöna den andra sidan, nämligen industrin, och det till och med upp till 100 %!
Det måste medges, att uppbyggnaden av logistik i slakthusen för denna märkning inte är obetydlig, men att finansiera detta med 100 %, det är nog nästan omoraliskt; och om man sedan enbart skriver det i finansbilagan, då ser det ut som lobbyarbete, som samarbete mellan administrationen och lobbyisterna för köttindustrin, som sedan inte tar upp det i den parlamentariska processen, utan så gott som tvingar på oss det bakifrån. Det måste vi beslutsamt tillbakavisa. Vi vill behandla det här i parlamentet, och jag hoppas, att det också kommer att ske i den andra behandlingen.

Jové Peres
Herr ordförande! I min grupps namn vill jag först och främst tillstå att Hardstaff och föredragandena av yttrande, Papayannakis och Giansily, gjort ett utmärkt arbete. Och jag vill också uttrycka att min grupp anser det vara absolut nödvändigt att vidta åtgärder för att korrekt information till konsumenterna, genom en korrekt märkning sker.
Dock bör detta betänkande av Hardstaff - som jag sade är alldeles utmärkt - ses i sitt sammanhang. Det har kommit till på grund av BSE-krisen. Såväl i undersökningskommittén om BSE som i utskottet för uppföljning av BSE har brister upptäckts som kan dra udden av detta lagstiftningsinitiativ. Det går inte att undvika att se att en lucka finns i lagen när det gäller att identifiera nötköttet. För närvarande finns ingenting som förbjuder utelämnandet av identifieringshandlingar avseende köttets ursprung, och detta ger upphov till allvarliga problem. De existerande bristerna i regleringen avseende identifikation och kontroll kan ge upphov till effekter som strider mot de önskade.
Eftersom det inte finns garantier att kommissionen ska korrigera dessa brister omedelbart, har min grupp röstat emot lagstiftningsförslaget i syfte att pressa kommissionen att genomföra de korrigeringar som är nödvändiga i förordningen och i kontrollerna.

Andersson, Hulthén och Waidelich
Vi vill tacka föredraganden för ett väl genomarbetat betänkande. Vi har dock avstått från att rösta på de ändringsförslag som gäller förslaget till informationskampanj för att främja konsumtionen av nötkött. Enligt vår mening kan konsumenterna själva avgöra vilken sorts livsmedel de önskar konsumera.
Att subventionera kampanjer för en viss sorts kött är olämpligt. Kampanjer för olika typer av produkter bör bekostas av livsmedelsbranschen och inte genom gemensamma medel. Vi anser att det vore att föredra att låta marknadens prismekanism skapa en fungerande balans i nötköttssektorn genom att utbudet får möta det pris som efterfrågan i konsumentledet medger.

Poisson
Med hänsyn till konsumenternas misstänksamhet mot nötkött, var den bästa och mest effektiva strategin att bevisa produkternas ursprung och utveckla informationsvägarna.
I Frankrike till exempel, trots vissa medlemsstaters anklagelser om protektionism, har det utvecklats en informationskampanj genom olika reklammedium på försäljningsställen, som finansierats av branschen. Denna strategi har otvivelaktigt gjort det möjligt att undvika det värsta, i ett läge då marknaden var extremt oroad. Mellan 60 och 70 % av de franska konsumenter som tillfrågades, uppgav att de kände sig lugnade av att logotyperna fanns. Initiativet ledde alltså till att konsumtionsminskningen bara blev i genomsnitt 15 % under andra kvartalet av år 1996, medan en minskning på över 30 % följde efter att BSE-krisen tillkännagavs.
Kommissionens förslag går alldeles uppenbart i rätt riktning men jag är rädd att Hardstaffs betänkande leder till en förenkling av produkterna genom att stödja en allmän information. Det finns risk för att nötkött av god kvalitet bestraffas mycket hårt, eftersom det skulle omfattas av ett stort europeiskt varumärke, utan närmare precision.
Jag vill dock starkt betona vikten av att nötköttet identifieras och kan spåras.
Konsumentinformationen kommer att vara grundläggande och nödvändig för att bidra till en nylansering på en marknad som redan lidit för mycket och som har slagit hårt mot producenter och tillverkningskedjan.Man får inte glömma i detta ärende att det är konsumenten som sitter med trumf på hand.

Schnellhardt
Låt mig inledningsvis fastställa att alla inblandade är ense om målet: Det handlar om att återställa konsumenternas förtroende för säkerheten med och kvaliteten hos nötkött.
Men vi är uppenbarligen oeniga om på vilket sätt detta skall uppnås. Kommissionen, som föreslår ett finansiellt stöd både för försäljningsbefrämjande åtgärder och för informationskampanjer om märkning av nötkött, tycks här i denna kammare erhålla majoritetsstöd för detta.
Jag anser dock detta förslag vara felaktigt, eftersom det inte entydigt lägger fast tillräckliga tyngdpunkter. Förvirringen och misstroendet hos konsumenterna har dock i främsta hand uppstått därigenom, att ursprunget för nötkött och nötköttsprodukter på den europeiska inre marknaden tillräckligt ofta varit outrett respektiveomöjligt at sätta sig in i. Just därför har de nya bestämmelserna om märkning av nötkött och registrering av nötboskap en så avgörande betydelse. Endast genom märkning och registrering kan förbrukaren vinna klarhet i ursprunget hos nötkött, och endast därigenom skapas förtroende.
Jag håller det för absolut tillrådligt, att lägga vikten för alla politiska bemödanden vid detta. Denna vilja kom på sin tid klart till uttryck vid behandlingen av märkningsföreskrifterna här i denna kammare. I dagens debatt suddas den tyvärr ut. För när vi uttalar oss för ett samtidigt och balanserat finansiellt stöd för både avsättningsbefrämjande åtgärder och till informationskampanjer om nötköttsmärkning, så försummar vi att också här ge en klar politisk signal, vilket annars är så viktigt för oss vid bemästrandet av BSE och dess följder: Hälsan och förbrukarskyddet har företräde i den europeiska politiken, säkringen av jordbruksmarknaderna är bara möjlig när denna första prioritet har garanterats. Säkert är genomförandet av avsättningsbefrämjande åtgärder nödvändigt. Vi bör dock koncentrera våra hur som helst begränsade medel på det som vi politiskt och ekonomiskt anser har företräde, och det är skapandet av konsumentförtroende genom upplysning om nötköttets ursprung.

Souchet
Som min kollega Edouard des Places sade under debatten, förkastar vår grupp de flesta av föredragandens ändringsförslag. För närvarande är det faktiskt bara det kvalitetskött som både har en hälsomässig garanti och en smakgaranti, organoleptisk garanti, som kan få stöd från Europeiska unionen i syfte att finansiera främjande åtgärder.
Vad föreslår föredraganden? I sitt betänkande och i sina ändringsförslag vill Hardstaff att allt nötkött skall kunna åtnjuta gemenskapsstöd för främjande av produktionen.
Dessa förslag gynnar inte kvalitetsköttet. Jag vet personligen att Förenade kungariket vill att nötköttsblockaden snabbt skall hävas. Hur skulle konsumenterna reagera på detta?Jag har ett starkt intryck av att Hardstaff vill att gemenskapsstöd skall ges för främjande att brittiskt kött. På grund av nötköttets negativa image vill Hardstaff naturligtvis att främjandet skall vara allmänt och detta kan inte accepteras.

Den inre marknadens agromonetära ordning
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A4-0261/97) av Hallam för utskottet för jordbruk och landsbygdsutveckling om rapporten från kommissionen till rådet och Europaparlamentet om den inre marknadens agromonetära ordning: den 1 juli 1995 till 30 juni 1996 (KOM(96)0636 - C4-0026/97).

Hallam
Herr ordförande! Jag är glad att se så många ledamöter här i dag, det visar vilken vikt man lägger vid detta ämne.
Jag vill i korthet beskriva vad som avses med den agromonetära ordningen. I princip är den ett sätt att försäkra att våra jordbrukare har en viss stabilitet när de planerar sina affärer. Ett av problemen just nu är att denna livlina - om jag får använda en sådan liknelse - ibland är rätt lång och ibland rätt kort beroende på fluktuationerna på penningmarknaden.
Parlamentet har tidigare helt riktigt bett kommissionen att få viss information om hur detta system fungerar. Resultatet är ett betänkande - det vi nu har framför oss - som omfattar perioden mellan juli 1995 och juni 1996. Betänkandet innehåller information om beviljandet av kompensationsstöd, en utvärdering av den ekonomiska och finansiella effekten och förslag till hur ordningen skulle kunna se ut i framtiden. Helt riktigt säger kommissionen att det för tillfället vore svårt att göra stora ändringar i den agromonetära ordningen just inför den europeiska monetära unionen. Detta är alltså en sak som vi i något skede måste diskutera.
Utskottet för jordbruk och landsbygdsutveckling studerade rapporten. Vi kom överens om att vi inte kan göra några dramatiska ändringar i detta skede men att reformer behövs 1998 när vi närmar oss EMU - om vi nu närmar oss EMU. Vi har alltså tagit tillfället i akt att komma med ett antal förslag.
För det första vill vi ha en enklare ordning och vi vill försäkra oss om att folk förstår precis hur systemet fungerar. För det andra vill vi säkerställa att det finns ett tak och ett golv och att variationen mellan dem inte får vara särskilt stor.
Jordbrukare i min valkrets har förlorat närmare 20 % av sin förtjänst under de så kallade gröna punden under det senaste året. Det finns redan för många variabler inom jordbruket som det är och det är väsentligt att vi ser till att de variabler, som vi kan kontrollera, inte har en så stor fluktuationsbredd.
Och slutligen vill jag ha en agromonetär ordning som är självfinansierad: när den stiger och när den sjunker innebär det att det kan ske en viss utjämning av pengarna. Det betyder att folket i Europa får valuta för sina skattepengar.
Mina vänner, jag undrar om vi kommer att föra denna diskussion om tio år. Det kan gott hända att EMU gör att händelserna kommer i kapp oss och att vi kommer fram till ett tillstånd där alla jordbrukare kan få samma stöd i samma paket var de än bor inom Europeiska unionen. Jag vill försäkra jordbruksbefolkningen - inte bara i mitt valdistrikt utan i varje hörn av Europeiska unionen - att detta parlament känner till de svårigheter jordbrukaren möter och att detta parlament kommer att göra sitt bästa för att tjäna sina konsumenter så effektivt som möjligt, till ett hyfsat pris och på ett sätt som ger dem möjligheter för en förhållandevis god livsstil.
(Applåder)

Mayer
Herr ordförande, mina högt ärade damer och herrar! I går talade jag något längre under ledning av den högt ärade ordföranden Fontaine. I dag skall jag fatta mig något kortare.
Under gångna år har det visat sig, att paritetsförändringar i valutorna flera gånger och under flera år har lett till dispyter och också till en höggradig snedvridning av konkurrensen. Jordbruken i medlemsländerna har på något sätt varit tvungna att utjämna detta. Utjämningsbestämmelserna var inte tillräckliga. I rapporteringsperioden 1995-7-01 till 1996-6-30, alltså ett räkenskapsår för jordbruket, förekom det knappast några valutasvängningar, och om det var några, så var de egentligen av motsatt slag mot tidigare.
Jag skulle vilja gratulera föredraganden, Hallam, till hans rapport. Redan i utskottet härskade vittgående enighet; detta får jag påpeka i dag. Också i dag blir det fråga om ett godkännande. Vi vill tydligt understryka kraven att fortsätta med ansträngningarna till förenkling och ökning av öppenheten, men framför allt också till att införa nya bestämmelser 1998, även om valutaunionen, utvidgningen av unionen, naturligtvis WTO-rundan och framför allt också diskussionen kring Agenda 2000 står för dörren och sätter sinnena i rörelse. Det var allt för i dag om detta.

Rosado Fernandes
Herr ordförande, fru kommissionär! Trots att vi, och jag skulle här vilja tacka vår kollega Hallam för den entusiasm han visat under debatten om denna för alla Europas jordbrukare så viktiga fråga, oavsett om de kommer från norr eller söder, fastställer kommissionens teser om nuvarande agromonetära ordning, ger detta ingen grundläggande ändring av gällande avtal eller förenkling av ordningen utan att först diskutera systemet i sin helhet, dvs. ta bort avgifterna för jordbruksomställningen och omdefiniera de möjliga valen i nuvarande ordning, och vi anser därför att det är nödvändigt att göra vissa reflektioner.
För det första är det troligt att den agromonetära ordningen kommer att revideras i efterhand, det är nu inte första gången det inträffar, och då enbart med införandet av euron för ögonen, som de facto blivit en idealisk europé. Det vill säga att det under hela perioden fram till detta datum bibehålls en mer än välgrundad rädsla och en risk för en betydande utökning av EUGFJ: s kostnader, med en farlig instabilitet på växelmarknaderna.
En reducerad betydelse för euron under den första tillämpningsfasen skulle ge betydande svårigheter för jordbruksproduktionen, vars balans stöds av en komplex, det här vet vi alla, och integrerad gemensam konstruktion vars betydelse är resultatet av ett varaktigt, svårt och konfliktfyllt politiskt samråd. De följder som är kopplade till ett sådant scenario har alltså fastställts med uttalad känslighet och rädsla av världens jordbrukare, i en sektor som sannolikt kommer att drabbas av de negativa följderna av en försvagning av de europeiska strukturerna, framför allt efter att ha märkt av de svårigheter som följt av alltför hårda monetära konvergenskriterier.
Den agromonetära rapport som presenterades av kommissionen i slutet av 1996 bekräftade fullt ut misstankarna om avvikelser i de viktiga finansiella flödena, som drog med nästan 28 % av den förbättrade basnivån för jordbruket avkastning. En situation med dessa dimensioner för Europeiska unionens budget skulle i praktiken kompromettera reformeringen av den gemensamma jordbrukspolitiken och göra det fullständigt omöjligt att fortsätta på det sätt man borde med de nödvändiga förbättringarna av marknadsstrukturerna och marknadsorganisationerna i medelhavskulturerna.

Mulder
Herr ordförande! Även jag skulle vilja börja med att gratulera Hallam till hans betänkande. Om jag har läst betänkandet ordentligt så har jag mellan raderna förstått att han redan är långt före sin regering och sitt parti för han pläderar redan nu för att alla länder i Europeiska unionen skall utgöra en del av EMU. Jag tycker det är ett modigt ställningstagande för en medlem av Labourpartiet.
I första hand tror jag vi kan konstatera att den nuvarande agromonetära ordningen har fungerat utmärkt sedan switch-over -mekanismen avskaffades. Kostnaderna är betydligt lägre och just nu är skillnaden mellan den gröna kursen och den vanliga kursen ungefär två procent. Med lite tur kommer den under nästa år att bli ännu mindre. Men då måste det väl till lite tur.
Jag undrar om kommisionen gör tillräckliga förberedelser för avskaffandet av den gröna kursen när EMU nu kommer. För vad borde då ske? Kommer bönderna att kompenseras eller kommer priserna tillfälligt att höjas så att bönderna i Europa inte ska behöva lida för det? Jag tror att om finansministrarna redan nu har klargjort att vissa kurser kommer att kopplas samman i maj så är det också bra för Europas bönder att veta vad som kommer att hända med mekanismen med gröna kurser. Kommer de också att kopplas samman? Det betyder i så fall automatiskt att den nuvarande ordningen blir överflödig. Det stora frågan kommer att vara: vad händer med de länder och de valutor som inte deltar i EMU: Kommer en liknande ordning att tillämpas, osv.? Den viktiga punkten är också - och det tar jag upp eftersom jag är föredragande för jordbruksbudgeten för 1998 - i hela jordbruksbudgeten för 1998 har inte en enda åtgärd vidtagits för den här typen av eventualiteter. Jag undrar också om detta är bra. Visserligen är det så att en del med största sannolikhet kommer att ske först efter den 15 oktober 1998 men om valutorna kopplas samman i maj, då kan det också hända något med den gröna ecun och jag tror att kommissionen måste vara förberedd på det.
Jag skulle också gärna vilja veta hur kommissionen ser på det som Hallam just tillkännagivit: just nu finns det en övre gräns på 5 % innan åtgärder vidtas och en undre gräns på 2 %. Går det att få dem lika: till exempel båda på 3 % eller båda på 5 %, eller vad man vill, så att vissa saker i framtiden, efter att EMU kommit, blir budgetneutrala?

Souchet
Herr ordförande, kära kolleger! Föreliggande rapport från kommissionen är en följd av ett åtagande som togs under rådet (jordbruk) i juni 1995. Jag citerar: "att utarbeta en årlig rapport som analyserar växelkursfluktuationernas och den nuvarande agromonetära ordningens konsekvenser för den gemensamma jordbrukspolitiken och den inre marknaden, jämte lämpliga förslag på hur eventuella svårigheter kan avhjälpas" . Delarna A och B beskriver monetära och agromonetära händelser under perioden 1995-1996, inklusive beviljandet av kompensationsstöd. Formuleringen i stycke A i ingressen, så som den föreslagits i ändringsförslag 1 motsvarar väl det stycke som citerats i kommissionens rapport. Vi röstar alltså för detta ändringsförslag. Del C behandlar de ekonomiska konsekvenserna för jordbruksmarknaden och för jordbrukarnas inkomst, del D utvärderar den agromonetära ordningens inverkan på gemenskapens regelverk.
I sin årliga rapport om den agromonetära ordningen föreslår kommissionen i grund och botten att den gröna omräkningskursen för importavgifter avskaffas, med målsättningen att förenkla de agromonetära reglerna. Hallams utkast till initiativbetänkande innehöll detta förslag. I den nuvarande ordningen finns det två omräkningskurser för beräkning av importavgifterna. Tullens omräkningskurs och den gröna omräkningskursen, den så kallade jordbruksomräkningskursen. Vi vill alla ha en förenkling av detta system, men i motsats till föredragandens initiativförslag, bör denna förenkling enligt vår åsikt, inte ske genom att man endast använder tullens omräkningskurs, utan tvärtom genom att man systematiskt använder den gröna omräkningskursen.
Den gröna omräkningskursen är faktiskt överlägsen tullens omräkningskurs. Skillnaden i omräkningskurs mellan dessa båda kurser kan uppgå till 5 %. Kommissionens förslag, liksom föredragandens, tenderar följaktligen att minska gemenskapsskyddet. Alla här vet att i detta mycket komplicerade internationella sammanhang, är gemenskapspreferensen ständigt hotad och ofta ifrågasatt både av det faktum att det finns avtal med WTO och att åtskilliga avtal slutits mellan Europeiska unionen och tredje länder. Det är alltså särskilt viktigt att bevara största möjliga skydd och alltså att behålla den gröna kursen. Denna gröna kurs kommer att fortsätta användas för bidrag och för priserna på den inre marknaden, oberoende av vilket omräkningssystem som väljs för beräkning av importavgifterna. Den verkliga förenklingen är faktiskt den som jag tillsammans med min kollega Edouard des Places lade fram, och som antogs i utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling. Den verkliga förenklingen är att använda den gröna kursen för beräkning av importavgifter, vilket redan sker vid beräkning av bidrag och priser på den inre marknaden. Övriga ändringsförslag som vi genom min kollega Edouard des Places lade fram inför utskottet, och som alla antogs, gör att vi kan stödja ert förslag till resolution i sin helhet, förutom när det gäller stycke A i ingressen, där vi föredrar formuleringen i ändringsförslag 1.
Herr ordförande! Sammanfattningsvis vill vi alla att de europeiska företagens administrativa börda skall lättas. Vår inställning skiljer sig från kommissionens på en särskild punkt, nämligen den att vi i högsta möjliga mån vill bevara gemenskapspreferensen. Att kommissionen väljer en enda omräkningskurs för importavgifter visar att den systematiskt håller fast vid den lösning som sämst bevarar den europeiska jordbruksekonomins intressen. Varken något internationellt avtal eller något juridiskt åtagande tvingar kommissionen att föreslå tullens kurs, i stället för den gröna kursen för beräkning av importavgifter. Men varför gör då kommissionen detta? På grund av sådana förslag och efter att ha läst Agenda 2000 frågar jag mig, liksom många jordbrukare, om kommissionen verkligen vill bevara den enda verkliga integrerade gemenskapspolitiken som finns och som till stor del utgör unionens legitimitet, nämligen den gemensamma jordbrukspolitiken.

Hardstaff
Herr ordförande! Också jag vill gratulera vår kollega David Hallam till det utomordentliga betänkande som han har åstadkommit och som faktiskt ger en viss klarhet i ett väldigt komplicerat system, det system enligt vilket den agromonetära ordningen fungerar. Sedan jag läst hans betänkande tycker jag att jag förstår det mycket bättre.
Jag vill också försäkra mina kolleger att han inte har skrivit min text nu och jag inte skrev hans i går när han talade om mitt betänkande. Komplimangen är mycket uppriktigt menad.
En av anledningarna att välkomna detta betänkande är att jordbrukarna har så många osäkra faktorer att tänka på i sitt arbete. Ett ordentligt oväder eller två-tre veckor av torka vid fel tidpunkt kan avgöra om hela årets arbete går med vinst eller förlust.
Fluktuationer i växelkurserna lägger till ytterligare ett riskelement i planeringen för framtiden. Syftet med den agromonetära ordningen är att ge en viss gardering mot detta. Men såsom det sägs i betänkandet balanserar uppgång och nedgång i kurserna inte nödvändigtvis och justeringar behövs för att sörja för att jordbrukarna i någon grupp av länder inte blir lidande genom sådana monetära rörelser.
Jag välkomnar varmt herr Hallams betänkande som rekommenderar maximal stabilitet på slutrakan inför introduktionen av euron. Vi vill ha bara de minsta möjliga ändringarna i det existerande systemet, det som behövs för att hålla den finansiella balansen inom jordbrukssektorn under denna övergångsperiod. Jag tror att jordbrukarna i hela Europa kommer att välkomna dessa rekommendationer eftersom osäkerheten är deras värsta problem i en bransch där planering på sikt är absolut nödvändig.

McCartin
Herr ordförande! Också jag vill tacka Hallam för hans betänkande och hans heroiska ansträngningar för att belysta ett mycket komplicerat ämne. Jag hörde en gång en f.d. medlem av ministerådet säga att han informellt frågat alla finansministrar kring bordet: " Vad är NAC?" . Inte en enda minister kunde svara. De var tvungna att vända sig till någon i kommissionen. Hallam har gjort mycket bättre ifrån sig.
En sak i början av betänkandets första stycke vill jag invända emot. Där sägs det ungefär att det råder en avsevärd osäkerhet kring hela frågan om EMU. Bland oss här får det inte råda någon tvekan om EMU. Parlamentet måste acceptera att EMU kommer att fortskrida enligt tidtabellen. I mitten av nästa år kommer vi i själva verket att ha en europeisk monetär union som omfattar kanske 80 % av hela ekonomin i våra 15 stater, och det bör vi utgå ifrån.
En annan sak som jag vill ta upp är att herr Hallam tycks antyda att vi kanske fortsätter med detta system när den monetära unionen har införts. Även om det inte kostar gemenskapens budget något, ger det en del jordbrukare i områden med en stark valuta pengar på bekostnad av jordbrukare i länder med svaga valutor. Jag kan inte samtycka till att det finns något behov av detta.
Jag tror att vi kommer att ha en monetär union i mitten av nästa år. När kurserna väl är fastställda blir hela det agromonetära systemet totalt överflödigt. Ungefärligen 80 % av ekonomin inom Europeiska unionen kommer att omfattas av systemet och det kommer att finnas en eller ett par länder som vill in men som har alltför svaga valutor. Det vore väldigt fel att föreslå att skatt borde tas ut av de jordbrukare som exporterar från sådana länder, om deras stater blir tvungna att gå med på en devalvering av sina valutor.
Å andra sidan kan jag inte acceptera att länder med starka valutor och som kan bli med i Europeiska unionen men som inte är villiga att ansluta sig skall ges möjlighet att subventionera den nominella prissänkning som blir följden om deras valutor skrivs upp i förhållande till euron. Det vore att erbjuda dessa länder ett slags incentiv att inte delta i den monetära unionen ifall de har starka valutor om de är kvalificerade att ansluta sig.
Jag anser att vi skall utgå från att vi kommer att använda euron från den dag växelkurserna är etablerade. Från och med detta blir hela ordningen överflödig och jordbrukare inom systemet har absolut säkerhet medan jordbrukare utanför systemet får lov att handskas med problemen på samma sätt som andra sektorer av näringslivet - tillverkare, industrier, servicenäringar, importörer och exportörer. De växlar sina pengar till den kurs som euron ger dem. Det finns inget behov av något annat system. Jag kan förstå varför det fanns ett politiskt tryck i länder som Tyskland och Holland där valutorna gick upp mycket snabbt. Det fanns ett politiskt tryck att göra vissa eftergifter.
Jag minns att jag 1992 skrev ett betänkande där parlamentet förkastade switch-over-systemet. Systemet kom faktiskt att kosta den europeiska budgeten en del. Min grupp delade inte min åsikt den gången. Men systemet kom att kosta någonting av storleksordningen 7 miljarder ecu i den europeiska budgeten. Jag var emot systemet därför att det gav upphov till oplanerade ökningar i jordbrukarnas inkomster, sådant som de inte sökte och inte väntade sig. Om vi nu hade dessa sju miljarder att satsa på landsbygdens utveckling inom ramen får vår jordbrukspolitik, kunde pengarna användas för att nå sociala och ekonomiska mål som ligger de flesta här närmare hjärtat.

Daskalaki
Herr ordförande! Jag skulle till att börja med vilja gratulera Hallam till detta betänkande om en väldigt känslig fråga. Även jag, som många andra kolleger här, hyser dock oro gällande vissa av kommissionens förslag.
Kommissionens förslag om den inre marknadens agromonetära ordning är i huvudsak riktigt. Föredraganden understryker helt riktigt att det i detta stadium inte är möjligt att föreslå viktiga reformer, då den ekonomiska och monetära unionens tredje fas kommer att ändra dessa.
Jag skulle dock vilja tillägga, speciellt vad gäller fjärde stycket i förslagets första punkt gällande ett skyddsnät med övre och lägre tak i lokal valuta, att detta inte kan vara mer än högst ± 2-3 %, och det verkar som om samma punkts femte stycke skapar fler problem än det avser lösa. Enligt vår uppfattning vore det bra om detta helt togs bort. En sådan möjlighet till omfördelning av unionsmedel, som här föreslås, leder lätt till att länder vars ekonomi är stark leker valutalekar med länder vars ekonomi är svagare, då de senare inte kommer att kunna reagera. Dessutom begränsar det den nationella ekonomiska politikens fria utövande av medlemsstater vilka befinner sig i en fas före EMU, då detta stycke i praktiken innebär ett system för straff och belöning. När ett land med svagare ekonomi tvingas till devalvering av sin valuta i syfte att uppnå en uppgång eller flexiblare exporter, då kommer Europeiska unionen med detta system och bestraffar jordbrukaren. Den tar alltså dessa andelar och ger dem till de starkare, och på detta sätt fortsätts förmodligen en ond cirkel.
Kommissionen betonar att det finns många valutafluktuationer, men anger att starka valutor har undervärderats emedan det fanns tendenser till övervärdering av andra. Detta kan vara fallet, men är inte tillräckligt för att vi skall vidta sådana åtgärder. I sitt orsaksmässiga betänkandes slutsatser instämmer föredraganden i Kommissionens slutsatser att gemenskapen på något sätt måste upphöra att säkerställa jordbrukarnas inkomst, som den gör i dag. "Gemenskapen bör inte säkerställa" - anger han - "att jordbrukarna får mer stöd både när en valuta minskar i värde och när den ökar i värde" . Denna tanke har kanske en bokföringsmässig grund. Det är uppenbart att Kommissionens kriterier än en gång är bokföringsmässiga, nationalekonomiska. I praktiken utför dock jordbrukarna ett väldigt hårt arbete, obestämbart, beroende på en mängd externa risker som inte bara är väderförhållanden och naturkatastrofer utan, som angavs här i dag, också teknokraters beslut på europeisk nivå.

Virrankoski
Herr ordförande! David Hallams betänkande om hur den agromonetära ordningen har fungerat 1995-1996 ger en mycket tydlig bild av systemet. Tack för det. Syftet med den gröna ecuns ordning är att förverkliga två av målen i artikel 39 i EU: s grundfördrag: att försäkra jordbruksbefolkningen om en skälig levnadsstandard och att stabilisera marknaderna. Denna basuppgift har ordningen klarat mycket väl. Detta har hjälpts av att valutorna i EU: s medlemsstater har varit rätt stabila i förhållande till varandra. Några valutakriser av det slag som sågs i början av årtiondet har inte förekommit.
I framtiden måste den agromonetära ordningen anpassa sig till två stora utmaningar: det eventuella genomförandet av EMU: s tredje fas och jordbruksnäringens sikte på världsmarknaden. Övergången till en gemensam valuta från början av 1999 skulle ge skötseln av den gemensamma jordbrukspolitiken en viss stadga. De medlemsstater som är med i den gemensamma valutan har då inte längre några inbördes fluktuationer vad gäller finansieringen. Däremot måste frågan om de stater som eventuellt står utanför EMU lösas. Sådana viktiga jordbruksländer som åtminstone enligt den offentliga debatten torde stå utanför är England, Danmark och Sverige, kanske finns det också andra. Några planer på en ny ordning framför kommissionen inte. En modifikation av ordningen börjar dock bli aktuell, vilket konstateras i många av inläggen.
En annan fråga är att jordbruksproduktionen allt mer riktar in sig på en världsmarknad. Grundprincipen för jordbrukspolitiken enligt Agenda 2000 är att anpassa det jordbrukspolitiska stödets nivå till världsmarknadspriserna. Världsmarknaden behärskas emellertid i rätt hög grad av den amerikanska dollarn. Under det senaste året har dollarn stärkts i förhållande till exempelvis ecun med över tjugo procent. Detta torde åtminstone delvis bero på den osäkerhet man ute i världen känner inför den nya gemensamma valutan. Eftersom det kan hända att den nya eurons kurs särskilt i början är instabil, kan det också bli stora variationer i de priser som jordbruksprodukterna betingar på världsmarknaden, när de omräknas till euro. Detta skulle i sin tur snabbt återspeglas i EU: s inre priser och jordbruksstöd, med snabba fluktuationer som följd. De inre kopplingarna i Agenda 2000 till världsmarknadspriserna och den vägen till US-dollarn måste grundligt tänkas igenom. Det gäller att se till att priserna på jordbruksprodukter och variationerna i jordbruksstöden inte ökar, utan snarare minskar, när euron blir verklighet.

von Habsburg
Herr ordförande! Får jag först vända mig till min vän Hallam, som i början med visst berättigande sade, att han tyvärr skulle bli tvungen att föredra detta verkligen viktiga ärende inför ett mycket tomt parlament.
Jag har varit med från början; därför skulle jag vilja trösta honom och säga, att min erfarenhet är följande: På fredag är de personer här, som värnar om kvalitet; den som inte är här, värnar inte om den!
Hallams betänkande är av en orsak mycket aktuell. Det är dock faktiskt så, vilket han också har understrukit med sina överväganden, att man i dag endast kan göra någonting kortfristigt, eftersom det ju förestår en mycket stor förändring just i den totala monetära situationen. Just i den här diskussionen har det än en gång stått klart, hur viktigt det är för oss, att ha en gemensam europeisk valuta.
Jag kan bara berätta från min egen valkrets Oberbayern: Våra bönder väntar på dessa europeiska pengar, eftersom vår huvudsakliga handel äger rum med Italien och lira-kurserna den senaste tiden verkligen åkt bergoch dalbana, så att våra bönder har haft stora svårigheter. Så snart vi har en europeisk valuta, är detta inte längre möjligt. Då har vi förhoppningsvis stabilitet, och jag skulle vilja säga, att hela Hallams förslag egentligen enbart är ett övergångsförslag, som givetvis är livsviktigt.
Det är över huvud taget av helt betydande vikt i alla frågor som har med jordbruket att göra, att vi åstadkommer en övergång. Min personliga åsikt är att de långsiktiga framtidsutsikterna för jordbruket är utmärkta. Av en enkel orsak: Våra industriella samhällen far i högt tempo in i en återvändsgränd. Vi har byggt upp det mesta på icke förnybara råmaterial. Nu kommer tiden för de förnybara råmaterialen. Givetvis borde vi ha tagit fiskekrigen ad notam som en stor varning.
Fortfarande för 10 år sedan sade man oss, att havet är ett obegränsat stort utrymme, där skulle vi lösa alla problem. Vi har redan i dag svårigheter på haven med fiskekrigen mellan Europa och Kanada, mellan Europa och Afrika, mellan Frankrike och Spanien. Vi måste inse att slutet har kommit för de icke förnybara råmaterialen; de förnybara råmaterialen kommer nu från jordbruket. När man befattar sig lite grand med problemet och inte är direkt bländad av kritiken från vissa stora multinationella bolag, vet man helt säkert att det inte är framtidens melodi.
Låt oss till exempel ta drivmedlen. Förra gången åkte jag till plenarsammanträdet med en bil som drivs med naturlig olja, inte med raps, utan med en olja som framställs av gräs. Det är underbart att åka med den. Det är nu en gång ett faktum att det i dag till exempel i Tyskland görs allt för att förhindra utbyggnaden av ett nät av tankställen där man kan köpa denna olja, då den nämligen skulle vara väsentligt billigare än den som erbjuds, eftersom staten kanske ännu inte helt och hållet har utsträckt sin rovdrift till den. För oss är det viktigaste att göra allt i vår jordbrukspolitik, för att bibehålla våra lantliga strukturer till den tid, när de kommer att vara enormt behövda. Jag skulle vilja säga - i min ålder kan man tillåta sig profetior, eftersom man alltid säger sig att man inte längre finns till när ni kommer att kontrollera mig - att vi helt enkelt endast kan hoppas att man faktiskt bibehåller dessa lantliga strukturer, som också senare kommer att vara grunden för vårt jordbruk, och att vi måste göra allt, för att åstadkomma övergångsåtgärder för jordbrukarna.
I denna anda skulle jag vilja tacka Hallam på det varmaste för det han sagt, eftersom han också företräder detta perspektiv. Jag tror att vi absolut borde anta denna rapport och resolutionen.
(Applåder)

Graefe zu Baringdorf
Jag kan ansluta mig till Habsburgs ord, när det gäller vad betydelsen för den lantliga sättet att bedriva jordbruk betyder för vår europeiska kontinent. Men - Habsburg - i er ålder borde ni dock överväga, om ni inte skulle gå med i Miljöpartiet, för med era förslag är ni inte välsedd hos kristdemokraterna. Dett kristdemokratiska parti har här, och inte bara här, utan också i de nationella parlamenten, understött en politik, som går åt rakt motsatt håll, nämligen mot förstöring av de jordbruk, som Ni påminner om, och som vi sedan absolut behöver. Inom EU går en gård omkull varannan minut, och det är de mindre enheterna. Årligen försvinner 500 000 arbetsplatser inom det europeiska jordbruket. Det är en skakande balansräkning, och om man vill stoppa detta, då måste man ta fasta på era idéer, eller man måste förklara det, som alltid var grön jordbrukspolitik, understödjandet av det lantliga sättet att bedriva jordbruk, till mål för jordbrukspolitiken.
Då skulle vi inte heller behöva diskutera den rapport, som vi skall behandla här, ty, Hallam, det finns två möjligheter att övervinna detta system: Den ena möjligheten är att vi går in i valutaunionen, det har Ni ju också anfört; det andra systemet vore att gå från interventioner, statliga uppköp och exportsubventioner. Ty dessa monetära åtgärder och de utjämningsåtgärder, som här debatteras, behövs ju endast för de områden och de produkter, där en intervention görs. Det är alltså de klassiska marknadsordningsprodukterna, inte t.ex. potatis, inte t.ex. grönsaker, inte t.ex. frukt, inte hela den produktpalett med vilken vi hos oss i Baringdorf åker från vår gård till den direkta marknaden, till den direkta kontakten med producenterna och konsumenterna; de berörs överhuvud taget inte av dessa valutasvängningar.
Vi kommer inte heller i åtnjutande av utjämningsbidrag, som berör detta monetära system, utan vi hämtar våra priser på marknaden, vi får priserna tack vare kvaliteten på våra produkter och förbrukarnas medvetande, att dessa produkter har ett särskilt värde för dem. Här går vi allt mer i den riktningen, att produkternas värde inte endast mäts i förhållande till kvaliteten som produkterna har, vilken går att mäta kvantitativt, utan dessa produkter tillmäts allt mer vad jag vill kalla en extern kvalitet; att det nämligen måste finnas en landskapsstruktur, så att det inte går utför för våra gamla, så att vi bibehåller arternas mångfald, så att det finns ett landskap med jordbruk och inte, så som vi kan se det i det tidigare DDR, med företag, som var blottade på all estetik.
Europas kulturella prestationer ligger på det lantliga området och har sitt ursprung där, utan att här skryta med att bönderna skulle ha skapat denna kultur, men de utgjorde grunden för denna kultur. När vi betraktar denna grundval, skall vi inte förvånas över om Europas kultur ändrar sig. Därför har dessa monetära frågor mycket att göra med den totala utvecklingen, och därför skulle jag här vilja föreslå, att vi tar behandlingen av Agenda 2000, som står närmast på programmet och där så tveksamma försök görs att stiga ut ur detta interventionssystem i riktning mot skapande av kvalitetsprodukter för marknaden, som anledning till att i Europaparlamentet föreslå och modigt lägga fram ett utkast till en annan jordbrukspolitik, som ligger bortom den jordbruksindustriella logiken. Den som då - vilket vår grundlag och vårt liberala ekonomiska system tillåter - vill producera för världsmarknaden med hjälp av en bestämd jordbruksindustriell tillverkning, han får göra det, men då utan statligt understöd, tack. Och för dem som håller kulturen och landskapen levande, som tillverkar kvalitet, som också står i kontakt med konsumenterna, som alltså inte är ansvariga för de miljardbelopp som vi nu måste ge ut på grund av BSE, måste det finnas ett stöd.
Jordbruksbudgeten är inte för hög, jordbruket är inte för dyrt. Pengarna har bara getts ut på galet sätt, de lämnades ut mot bevarandet av strukturerna och inte för bevarandet av strukturerna. Om vi här skall våga göra ett modigt utkast och ni Habsburg, än en gång överväger detta med Miljöpartiet, då är vi på god väg, och då kommer man också att hedra ert minne. Då kommer man att säga: På sin ålders höst tog han ändå ett riktigt steg!

Bjerregaard
Fru ordförande! För det första vill jag tacka utskottet för jordbruk och landsbygdsutveckling, dess ordförande, David Hallam, och Europaparlamentets ledamöter för det stöd de ger rapporten och den agromonetära ordningen för den gemensamma marknaden under perioden 1 juli 1995 till den 30 juni 1996 och för dagens debatt här i salen. Jag är helt säker på att kommissionär Fischler ser fram emot debatten om Agenda 2000 och jordbrukspolitiken och det skall jag ska sannerligen inte börja den nu.
Jag vill komma in på en enskild fråga som utskottet för jordbruk och landsbygdsutveckling är enig om. Kommissionen menar att det är för tidigt att lägga fram förslag till en rådsförordning om anpassning av den agromonetära ordningen pga. euron. Vi vet ännu inte vilka eller hur många valutor som kommer att delta, och vi har ingen aning om vilka kurser som kommer att fastställas. Därför vet vi heller ingenting om valutaavvikelserna mellan dessa kurser och nuvarande omräkningskurser för jordbruket. Så länge det råder osäkerhet om problemets storlek är det kommissionens uppfattning att det inte tjänar något till att utarbeta ett förslag till rådsförordning.
Även om kommissionen fullt ut kan acceptera riktlinjerna i resolutionsförslaget, så tillåter jag mig att lägga fram en liten anmärkning om det första beaktandet. Jag menar att uttalandet om valutornas relativa stabilitet under några år är för allmän. Därför är jag glad över att det presenteras ett ändringsförslag till första beaktandet, som begränsar beaktandet till den period som omfattas av rapporten, alltså från den 1 juli 1995 till den 30 juni 1996. Mulder ställde några specifika frågor och jag har blivit informerad om att jordbruksnäringen också funderar på de problem som här nämnts, men också på de olika tänkbara scenarierna, så att man är uppmärksam på problemen.
Jag vill avslutningsvis säga att kommissionen är enig om de riktlinjer som presenterats i betänkandet om den framtida agromonetära ordningen, det vill säga enkelhet och insyn, ett begränsat antal ändringar för jordbrukets omräkningskurser och hanterbara omkostnader, och med dessa anmärkningar säger jag tack för den här debatten.

Ordföranden
Jag förklarar debatten avslutad.
Vi skall nu genomföra omröstningen om Hallams betänkande.

Andersson, Hulthén och Waidelich
Vi har avstått vid omröstningen om detta betänkande. Enligt vår mening är det önskvärt att förändra den inre marknadens agromonetära ordning snarast möjligt. Kostnaden på 1, 3 miljarder ecu per år är inte acceptabel. Frågan är om inte ordningen spelat ut sin roll när i dag nästan alla jordbrukare kan dra ekonomisk nytta av den. Det finns ingen balans, eftersom belopp som utbetalas till jordbrukare i länder som skriver upp sina valutor ej balanseras mot besparingar på belopp som utbetalas till jordbrukare, vilka erhåller mer i nationell valuta på grund av devalveringar.
Vi välkomnar föredragandens slutsatser om att agromonetära ordningar bör spela en mindre roll och kosta betydligt mindre än de gör nu. En besparing på detta område är önskvärd snarast möjligt.

Van Dam
Jag lyckönskar gärna föredraganden till detta förnämliga betänkande. Det lugnar mig att även han vill ha en förenkling av reglerna. Jag är överens med honom om att detta inte är rätta tillfället för stora förändringar, med tanke på osäkerheten runt EMU. På lång sikt behövs en grundlig reformering.
Kurssvängningar hör ännu inte till det förflutna. Vi måste sträva mot en ordning som finansierar sig själv. Villkoren i punkt 1 d i förslaget till resolution tar inte bort systemets icke-tidsbegränsade karaktär.
Det icke-tidsbegränsade systemet kan dock tätas med en assymmetrisk ordning. Ersättningar till jordbrukare i devalverande länder kan frysas i den nationella valutan, medan ersättningarna för de revalverande länderna fastställs i ecu.
Jordbrukarna i de revalverande länderna kan sedan kompenseras med de besparingarna. Så kan de agromonetära kompensationerna ske utan inverkan på budgeten.
Redan vid ombildningen av ordningen år 1995 påpekade parlamentet risken för att medlemsstater skulle behöva vara med och betala kompensationen för revalveringen av gröna kurser. Av kommissionens årsrapport framgår att Luxemburg, Tyskland och Belgien gav sina bönder extra kompensation. Bland andra Nederländerna, Danmark och Österrike betalade inte ut sin del av kompensationen.
På så vis behandlades producenter i likartade situationer olika, beroende på vilket land de var verksamma i. En europeisk jordbruksmarknad tål inte sådant. Vid omprövning av den agromonetära ordningen måste därför möjligheten till nationell kompensation försvinna.
Redan år 1969 släppte rådet en enhetlig marknad och enhetliga priser, en av grundprinciperna i den gemensamma jordbrukspolitiken. Måhända innebär etapp III av EMU upprättelse för denna princip på en viktig del av den europeiska jordbruksmarknaden. Villkoret är dock att växelkursen är stabil. På grund av de makroekonomiska skillnaderna mellan medlemsstaterna kan vi därför inte heller förvänta oss det före år 1998.
Vi får verkligen hoppas att Europeiska centralbanken från början för en solid valutapolitik som är inriktad på prisstabilitet. Nationella valutor utanför EMU-området kommer då att ha en tendens till devalvering gentemot euron, säkerligen när länder från Central- och Östeuropa ansluter sig.
Jag vill härmed visa att budgetproblemen fortsätter att finnas sä länge kommissionen inte kan täta hålet. Därför ber jag kommissionen att allvarligt överväga mitt förslag till en förbättrad agromonetär ordning.
Kommissionen vill vänta med att ompröva ordningen till 1 januari 1999. Rådet (ekofin) har nu beslutat fastställa både listan med EMU-deltagare och de bilaterala pariteterna mellan dessa länder i maj nästa år. Man kan vänta sig att det då uppstår skillnader med de inbördes pariteterna enligt den gröna medelkursen. Vad tänker kommissionen göra då? Blir det en plötslig anpassning eller en etappvis sådan?
Rådets (ekofin) beslut begär av kommisionen att den strax efter maj 1998 lägger fram en omprövning av den agromonetära ordningen. Kan kommissionen utlova när de skall lägga fram ett sådant förslag?
(Parlamentet antog resolutionen.)

Ordföranden
Jag gratulerar Hallam och jag glädjer mig åt, herr föredragande, att vi har haft så många kolleger närvarande vid presentationen av ert betänkande. Det var något nytt en fredag förmiddag.

Avbrytande av sessionen
Ordföranden
Jag förklarar Europaparlamentets session avbruten.
(Sammanträdet avslutades kl. 10.10.)

