Återupptagande av sessionen
Talmannen
Jag förklarar Europaparlamentets session återupptagen efter avbrottet den 17 mars 2000.

Meddelande från talmannen
Talmannen
Kära kolleger! I tisdags ägde som ni vet en fruktansvärd katastrof rum i Kitzsteinhorn, nära Salzburg. Elva personer dödades i en lavin. Man vet ännu inte definitivt hur många som dödats och antalet offer kan komma att stiga under de närmaste timmarna. Jag skulle bara vilja säga att mina och våra tankar nu går till offren för katastrofen och vi tänker mycket på deras familjer.

Karas
Fru talman! I det fullständiga förhandlingsreferatet av den 16 mars återgavs ett uttalande av mig inte fullständigt. Jag skulle vilja rätta det, eftersom innehållet förvrängts. Det står där: " Därför kan jag meddela att såväl Felix Habsburg-Lothringen som Karl Ludwig Habsburg-Lothringen äger giltigt pass utan några som helst inskränkningar." Nu kommer felet: "Ingen av dem undertecknade den förklaring om avsägelse som österrikiska författningstjänsten kräver i och med att de ' distanserar sig' från furstehuset Habsburg," står det i protokollet. Det skall stå: "aldrig kommer att distansera sig".

Morgantini
Fru talman! Jag vill be er, som är vår talman, men även rådet och kommissionen, att kontakta de turkiska myndigheterna och det turkiska parlamentet med anledning av ett par problem som uppkommit under de senaste dagarna: för det första gäller det listan över parlamentsledamöter och personer som företräder olika frivilligorganisationer och som anses som icke önskvärda av den turkiska regeringen; för det andra gäller det arresteringen som för övrigt inträffade när en delegation från Europaparlamentet befann sig i Turkiet av Akin Birdal, försvarare av mänskliga rättigheter, arresterad på nytt, för övrigt vid en tidpunkt när han är vid dålig hälsa. Dessutom förekommer det en märkbar eskalering av repressionen mot journalister, något som även har noterats från annat håll.
Vi anser att det är synnerligen allvarligt att Turkiet har genomfört dessa åtgärder, som även riktas mot parlamentsledamöter. Jag skulle gärna vilja veta om det även finns listor som avser andra europeiska länder än Italien.

Talmannen
Tack fru Morgantini. Vi skall naturligtvis titta mycket noga på detta.

Barón Crespo
Fru talman! Jag vill inleda mitt anförande med något som har att göra med det som ledamot Morgantini just sade.
Jag ledde den socialistiska delegationen som besökte Turkiet där vi i måndags kväll, efter att ha talat med premiärminister Ecevit och påmint om situationen för Birdal och Zana och framfört våra synpunkter - och jag vill poängtera att vi fick ta del av den första rapport som den turkiska regeringen har diskuterat om anpassningen av den turkiska författningen och lagstiftningen till Köpenhamnskriterierna - hade ett möte i kommissionens säte i Ankara med företrädare för de icke-statliga organisationerna, och även med Birdal som deltog mycket aktivt i mötet.
På tisdagen, det vill säga i går morse, sattes Birdal i fängelse för att avtjäna det straff som den turkiska domstolen har dömt honom till. Vi uttalade i Turkiet vårt kraftfulla fördömande av det faktum att en person som Birdal, som i många år har kämpat för mänskliga rättigheter - och som dessutom har fått betala den kampen, lyckligtvis inte med sitt liv, men däremot med sin hälsa - fängslas och vi gav även uttryck för vår uppfattning - som jag utgår från inte bara är den socialistiska gruppens utan hela denna församlings uppfattning - att om Turkiet skall kunna slå in på en väg som för till goda förbindelser och ett fullvärdigt medlemskap är det givetvis nödvändigt - precis som den turkiska regeringen nu säger - att man ändrar författningen och lagstiftningen och även tillämpar en amnestilag så att personer som Zana, som sitter i fängelse och Birdal som just har placerats där, inte skall avtjäna straff för åsiktsbrott, något som lyckligtvis inte förekommer i några av våra länder.

Galeote Quecedo
Fru talman! Ni minns säkert tydligt att alla politiska grupper utan undantag på vårt senaste sammanträde här i Bryssel fördömde ETA:s mord på Fernando Buesa, socialistisk ledamot i det baskiska regionalparlamentet. Sedan dess, fru talman, har dussintals baskiska och spanska medborgare blivit utsatta för attentat, utpressning och hot under rent fascistiska former. Sanningen är den att vi nästan dagligen blir vittne till händelser som för oss tillbaka till de mörkaste minnena i Europas historia.
Jag vill, fru talman, låta dessa offer symboliseras av en spansk journalist, Carlos Herrera, och jag ber att vi som Europaparlament ger uttryck för vår solidaritet med honom, vad gäller det icke förhandlingsbara försvar vi demokrater måste göra av yttrandefriheten.
(Applåder)

Talmannen
Tack herr Galeote Quecedo. Var och en av oss minns naturligtvis den mycket rörande debatt som vi hade här i kammaren om detta ämne. Vi kan försäkra journalisten om att vår institution är fullständigt solidarisk inför en sådan totalt ovärdig handling.

Berthu
Fru talman! Jag skulle vilja delge kammaren en händelse som inträffade vid ett gemensamt sammanträde i Europaparlamentets delegation för förbindelserna med Kanada och dess kanadensiska motsvarighet, som besökte oss förra veckan. Vår delegations ordförande Sturdy kunde inte vara där just då, fru talman, men han skrev till er i förmiddags för att bekräfta det jag nu skall säga.
Det hände något som var ganska förvånande för detta slags sammanträde. Trots att det absolut inte fanns någon anledning kastade sig Den kanadensiska delegationens ordförande plötsligt in i ganska motbjudande personliga attacker mot mig, till den grad att medlemmarna i hans delegation tog ordet för att säga att de inte instämde med honom. Alla blev verkligen förvånade över denna attityd.
Den är mycket beklaglig eftersom besöket var utmärkt och vi vill behålla våra goda relationer med Kanada, efter år som, bl.a. på grund av fiskerikonflikter, varit svåra. Vi måste återupprätta dessa goda relationer och därför beklagar vi djupt denna händelse. Fru talman! Jag skulle vilja be er att kräva en förklaring till dessa uttalanden från den kanadensiska regeringen.

Talmannen
Jag förstår, herr Berthu. Det handlar faktiskt om en mycket beklaglig händelse. Jag tror mig ha förstått, precis som ni nyss sade, att medlemmarna i den kanadensiska delegationen bad om ursäkt och beklagade incidenten.

Tajani
Fru talman! I Iran inleds den 13 april en rättegång mot tretton iranska judar. Med tanke på att de anklagas för att spionera för USA och Israel som emellertid har förnekat all kännedom om de aktuella personerna kan man starkt misstänka att de tretton personerna kan komma att dömas till döden. Jag vet att ni, fru talman, på uppmaning av ett antal parlamentsledamöter, redan har ingripit genom att kräva att en delegation från Europaparlamentet skall få närvara vid rättegången. Så vitt jag vet har Irans regering ännu inte svarat, vare sig positivt eller negativt. Jag måste därför begära att ni ingriper ännu en gång, och att även kommissionen ingriper, så att den aktuella processen kan genomföras med all respekt för de mänskliga rättigheterna, och så att man inte dömer tretton människor till döden, människor som varken förstår varför eller hur; framför allt med tanke på att detta parlament flera gånger har uttalat sig mot dödsstraffet.
Jag tackar er i förväg för allt ni kommer att göra och allt det som detta parlament och Europeiska kommissionen kommer att göra för att försvara friheten och rätten att försvara sig i denna process mot tretton iranska judar.

Talmannen
Herr Tajani! Ni har fullständigt rätt. Jag gjorde ett inlägg men jag fick inget svar. Jag skall ta upp det igen, ni kan räkna med mig.

MacCormick
Morgondagens föredragningslista omfattar ämnet kloning av människor. Det är viktigt att ledamöterna i kammaren, när de förbereder sig för denna debatt, känner till att de forskare som arbetat med materialet som ledde fram till patentet kategoriskt har försäkrat att deras projekt inte har något att göra med kloning och att det aldrig varit fråga om det.
Detta påverkar inte några av de viktiga frågorna i debatten om patentbyråns beteende, men eftersom det har att göra med enskilda personers rykten, tycker jag det är rätt och riktigt att detta bör noteras av ledamöterna.
Jag bör också nämna mitt intresse i saken, eftersom jag är professor vid universitetet, just nu tjänstledig utan lön från den institution som också är berörd.

Vander Taelen
Fru talman! Jag vill helt kort reagera på det som Berthu sade alldeles nyss i samband med den pinsamma händelsen med delegationen från Kanada. När det här hände var jag tyvärr inte närvarande och jag vill därför inte uttala mig om det. Jag vill absolut inte försvara det förkastliga beteendet av den kanadensiska delegationens ordförande.
Jag vill dock påpeka att de närvarande ombuden på europeisk sida, bland andra Thyssen och jag själv, inte var direkt entusiastiska med det anförande som Berthu ansåg sig vara tvungen att hålla för Europaparlamentets räkning. I sitt anförande gav han en mycket subjektiv bild av åsikterna i Europaparlamentet och det motsätter jag mig å det starkaste. När en europeisk delegation möter en delegation från ett annat land måste en viss diplomati användas. När Berthu då tyckte det var nödvändigt att ta upp eurons totala misslyckande så ansåg jag att det var mycket opassande gentemot en potentiellt mycket viktig handelspartner.
Dessutom ansåg Berthu det också nödvändigt att tydligt uttala sig mot en utvidgning av Europeiska unionen och talade vid ett tillfälle till och med om skillnaden i, jag citerar, "värderingar mellan de länder som nu är en del av unionen och andra länder som skulle vilja vara en del av den." Sådana uttalanden gör man inte vid sådana tillfällen. Ordföranden för den kanadensiska delegationen reagerade på det här på ett sätt som jag inte vill försvara men jag tror att Berthu också måste tänka litet mer på sitt språkbruk vid sådana här sammankomster.

Talmannen
Kära kolleger! Jag vill att vi snabbt börjar med föredragningslistan. Jag tror inte att alla dessa inlägg verkligen är ordningsfrågor. Vi har emellertid två till.

Gollnisch
Fru talman! Jag skall fatta mig mycket kort. Vi delar vår kollega Galeote Quecedos kritik mot demonstrationerna med politiskt våld i Baskien. Det förefaller mig ärligare, rent intellektuellt, och mer rättvist, när det gäller fakta, att lasta dem som verkligen inspirerat till detta våld. Det är inte Benito Mussolinis doktrin som inspirerar mördarna i Baskien, det är marxismen. Det är extremvänsterns idéer, som är representerade här i kammaren. Bortsett från att de alltså åtnjuter...
(Talmannen avbröt talaren.)

Talmannen
Låt oss se om Katiforis inlägg verkligen är en ordningsfråga .

Katiforis
Fru talman! Jag skulle vilja anknyta till vad Morgantini sade om de förteckningar som finns i Turkiet. Det verkar också finnas en förteckning över grekiska medborgare, och jag ser att Turkiets utrikesdepartement har sagt att varje land kan upprätta sådana förteckningar. Jag antar naturligtvis att man avser varje land som inte tillhör Europeiska unionen...
(Talmannen avbröt talaren.)

Talmannen
Herr Katiforis! Vi skall undersöka detta, tack för ert inlägg.

Välkomsthälsning
Talmannen
Kära kolleger! Det är med stor glädje jag å parlamentets vägnar välkomnar utskottet för europafrågor vid det skotska parlamentet, lett av dess ordförande Hugh Henry, vilket tagit plats på åhörarläktaren.
(Applåder)
Det skotska parlamentet är en av de nyaste institutionerna inom Europeiska unionen eftersom det som ni vet valdes i maj 1999 och började fungera i juli samma år, och det var vår tidigare kollega fru Ewing, som jag särskilt hälsar välkommen, som öppnade det första sammanträdet i detta parlament.
(Applåder)

Föredragningslista
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är fastställande av arbetsplanen.
Beträffande onsdagen
Jag vill informera er om att kommissionens meddelande om beslut som fattats vid dagens sammanträde kommer att framföras av Byrne och kommer att gälla allmän produktsäkerhet. Rådet har bett att debatten om ljuddämpande anordningar på flygplan skall flyttas fram i föredragningslistan och tas upp direkt efter kommissionens meddelande om allmän produktsäkerhet.
Finns det några invändningar mot denna begäran?
Jag finner att så inte är fallet.
Vi beslutar alltså det.
(Gollnisch protesterade och begärde omröstning.)
Herr Gollnisch! Jag noterar detta och vi skall naturligtvis rösta. Det är er rättighet som parlamentsledamot.
Jag låter alltså frågan om att flytta fram debatten om ljuddämpande anordningar på flygplan gå till omröstning.
(Parlamentet biföll begäran.)
PSE-gruppen och Gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen begär att debatten om den muntliga frågan till kommissionen beträffande nattflyg och buller flyttas fram till aprilsessionen, för att få litet mer tid till att förbereda ärendet.
Finns det några invändningar?
(Gollnisch begärde omröstning.) Vi låter begäran från Gruppen De gröna gå till omröstning.
(Parlamentet biföll begäran.)
Beträffande torsdagen
När det gäller rådets och kommissionens uttalanden om Echelon-systemet begär utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter att omröstningen om ett förslag till gemensam resolution som avslutar debatten skall flyttas fram till aprilsessionen i Strasbourg för att göra det möjligt för grupperna att utvärdera den information de får under debatten. Jag ger ordet till Watson, ordförande i det aktuella utskottet.

Watson
frågor. (EN) Vi kommer att få höra uttalanden från kommissionen och rådets ordförandeskap i morgon om avlyssning av kommunikation. Det är en känslig fråga. Inom detta område är unionens maktbefogenheter strikt begränsade och de större politiska grupperna har inte velat ta ställning förrän de frågat ut rådet och kommissionen.
Vi ber alltså om att omröstningen skall skjutas upp till sammanträdesperioden i april och att tidsfristen för inlämnande av förslag enligt artikel 37 skall hållas öppen, så att utskottet slutligen skall kunna lägga fram ett förslag i denna fråga. Punkten finns på föredragningslistan för vårt nästa utskottssammanträde.

Gollnisch
Fru talman! Jag skulle vilja uttala mig till förmån för detta förslag. Jag måste säga att det förefaller mig mycket klokt, för om debatten äger rum inom kort förväntar vi oss information som gör det möjligt för oss att uttala oss på ett mer förnuftigt sätt i denna mycket viktiga fråga.
Jag tror för övrigt att det under alla förhållanden är klokt, fru talman, att avvakta med att uttala sig tills man har fått fullständig information, och exempelvis avvakta med att uttala sig om en fråga angående arbetsordningen tills talaren använt den talartid han tilldelats.

Talmannen
Finns det några invändningar mot Watsons begäran för utskottets räkning att skjuta upp omröstningen om resolutionen om Echelon-systemet till aprilsessionen?
Jag finner att så inte är fallet.
(Parlamentet biföll begäran.)

Allmän produktsäkerhet - BSE-tester
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är kommissionens meddelande om allmän produktsäkerhet.

Byrne
. (EN) Fru talman! Två frågor inom mitt befogenhetsområde diskuterades vid kommissionens sammanträde i förmiddags och jag har glädjen och äran att få avlägga rapport till parlamentet om dessa båda frågor.
Som ni nämnde har den första att göra med förslagen om ändringen av direktivet om allmän produktsäkerhet. Det gläder mig oerhört att kunna presentera det reviderade förslaget till direktiv om allmän produktsäkerhet som kommissionen godkänt i dag. Idén bakom direktivet är faktiskt ganska enkel. Endast säkra livsmedel eller industriprodukter skall få säljas på marknaden, och detta omfattar både europeiska produkter och importerade produkter.
De två viktigaste syftena med direktivet om allmän produktsäkerhet är, för det första att säkerställa en hög och konsekvent skyddsnivå rörande konsumenthälsan och -skyddet över hela Europa och, för det andra att se till att den inre marknaden fungerar tillfredsställande. Vi har genomfört en omfattande mönstring av genomförandet av det befintliga direktivet. Rapporten om de viktigaste slutsatserna kommer att delas ut tillsammans med det reviderade förslaget till direktiv.
Samtidigt som det allmänna förhållningssättet i direktivet är sunt, har erfarenheterna visat på en del svagheter som vi nu skall försöka rätta till. Först och främst vill vi klargöra direktivets räckvidd. Detta direktiv syftar till att tillhandahålla bestående garantier rörande produktsäkerheten för konsumenterna. Det syftar också till att fylla igen möjliga luckor i lagstiftningen på olika områden, t.ex. marknadsundersökning eller brådskande förfaranden, som sällan förutses i specifika rättsakter. Detta gäller emellertid inte när ett särskilt lagstiftningsområde täcker samma aspekter som är under övervägande.
Vi vill se till att direktivet på bästa möjliga sätt omfattar produkter som används av konsumenterna. Detta omfattar också produkter som flyttats från yrkesmässigt till personligt användande, t.ex. laserpekare, och, för det andra, produkter som används för att tillhandahålla en tjänst. Två exempel på detta är hårtorkar i en frisörsalong eller utrustning i ett gym. Vi vill ha ett effektivare system. Detta inbegriper därför ytterligare skyldigheter för tillverkare och distributörer att tillhandahålla information. Detta är förmodligen den viktigaste delen i denna ändrade grupp av bestämmelser.
Den nuvarande situationen är långt ifrån idealisk. Det är t.ex. mycket uppseendeväckande att myndigheterna i en medlemsstat informerades av Förenta staterna om en särskild produkt som var farlig, eftersom de bestämmelser som gäller i Europeiska unionen inte ser till att detta görs. Detta meddelande är obligatoriskt i Förenta staterna, men ännu så länge inte i Europeiska unionen. Denna specifika bestämmelse är utformad för att komma till rätta med denna situation.
Jag vill också se en förstärkning av medlemsstaternas marknadsövervakning. Som ni vet finns det ingen bra lag om den inte tillämpas på rätt sätt. Medlemsstaterna kommer nu att uppmanas att stärka kontrollmyndigheternas uppgifter. De kommer att uppmanas att upprätta sanktioner; de måste också utveckla länkar tillsammans med andra medlemsstater, i synnerhet genom ett nätverk av verkställande myndigheter i medlemsstaterna. Detta är också oerhört viktigt ur ett industriellt perspektiv, för att kunna se till att gemensamma bestämmelser upprätthålls mellan konkurrenterna, särskilt i samband med importerade varor.
Vi vill också förbättra varningssystemet vid brådskande frågor, ett system som används av kommissionen för att kontrollera informationen om farliga produkter och vidtagna åtgärder. Rapex, som det kallas, utvidgas till att omfatta frivilliga åtgärder som vidtagits av industrin för att dra tillbaka en produkt. Den praktiska driften av systemet kommer att förbättras. Vi kan nu också se möjligheten att öppna systemet för tredje land, i synnerhet för ansökarländerna. Vi har också för avsikt att införa bestämmelser för att förenkla förfarandena för brådskande åtgärder på gemenskapsnivå, så att vi kan vidta snabba åtgärder mot bakgrund av råd från en föreskrivande kommitté. Jag kan nämna att vi nu har infört ett exportförbud för produkter som dragits tillbaka på gemenskapsnivå.
En annan punkt som jag vill nämna för er handlar om förbättrad öppenhet. Konsumenterna visar ofta brist på förtroende, eftersom de inte vet vad som händer. Vi anser att medborgarna, i linje med kommissionens allmänna politik, har rätt att få veta vilka faktiska risker de utsätts för och vilka åtgärder som vidtagits. Begränsningar i detta fall utgör naturligtvis den yrkesmässiga tystnadsplikten i enlighet med artikel 287 i fördraget, men denna gäller naturligtvis inte när det måste ske ett hänsynstagande till folkhälsan.
Sammanfattningsvis vill jag säga att konsumenterna bör lita på att produkterna på marknaden övervakas på ett konsekvent sätt, att farliga produkter kontrolleras på ett lämpligt sätt och att information tillhandahålls. Jag anser att detta förslag till direktiv på ett effektivt sätt kan bidra till vårt gemensamma mål att säkerställa en god konsumenthälsa och ett gott konsumentskydd, och jag ser fram emot mer ingående diskussioner med parlamentsledamöterna om denna fråga i framtiden.

Whitehead
Låt mig, på min grupps vägnar, försäkra kommissionsledamoten om att dessa förslag är välkomna och bara ställa ett par frågor till honom om dem: För det första, kan han säga mer om samrådsprogrammet vad gäller ansökarländerna? Det är mycket viktigt att de länder som har för avsikt att bli medlemmar i Europeiska unionen bör få fullständigt kännedom om den föränderliga naturen hos gemenskapens regelverk och de föreskrifter som de måste följa. Kommer det att ske regelbundna samtal som de skall delta i?
För det andra, låt mig fråga om förfarandet genom vilket farliga produkter, eller produkter som anses vara farliga, avlägsnas från marknaden. Är det i detta fall så att det kommer att bli möjligt att påskynda förfarandet enligt förfarandet för brådskande åtgärder vid avlägsnande av något från marknaden när det anses vara farligt?
Låt mig till sist fråga kommissionsledamoten om de produkter som många, inklusive jag själv, diskuterat brevledes med honom; produkter som anses vara farliga, men som inte betecknas som farliga av kommissionen på detta stadium. Jag tänker t.ex. på antändbara möbler. Kommer det att ske en mer omfattande kontroll som ta hänsyn till denna typ av produkter?

Byrne
. (EN) Tack så mycket, herr Whitehead, för era stödjande ord som jag verkligen välkomnar. Låt mig säga rörande er fråga om ansökarländerna, att det pågår en diskussion som har samband med denna fråga. Min avdelning och Verheugens avdelning som, naturligtvis, är den avdelning som har mest att göra med utvidgningen, för en diskussion om denna fråga, inte bara rörande folkhälsan utan också rörande konsumentskydd. Frågor som denna specifika bestämmelse kommer vi också att koncentrera oss på.
Rörande den andra delen av er fråga, det snabba avlägsnandet av farliga varor, kan jag försäkra er om att det enligt det brådskande varningssystemet, Rapex-systemet, kommer att ske ett snabbt avlägsnande från marknaden av produkter som bedöms vara farliga.
För det tredje är jag medveten om er oro rörande antändbara möbler och andra frågor, och dessa granskas kontinuerligt.

Auroi
Herr kommissionär! Ni sade just, och det är mycket viktigt, att konsumenterna måste ha förtroende. De måste ha förtroende inom alla områden och det förefaller mig som om en rad verktyg inrättats för detta, särskilt vitboken om konsumtion och livsmedelssäkerhet.
För att i dag ge alla diskussioner om konsumenternas säkerhet större betydelse och föra Europa närmare det civila samhället, skulle inte kommissionen, som framför allt kunde uttala sig i Seattle eller i andra sammanhang och som uttryckt sin oro över matens kvalitet, om livsmedelssäkerheten, kunna ta initiativ till att arrangera ett forum som möjliggör en omfattande debatt mellan kommissionens ansvariga, regeringarnas företrädare, parlamentsledamöter å ena sidan förvisso, men också företrädare för det civila samhället, icke-statliga organisationer, konsumentorganisationer, yrkesverksamma också, så att debatten når ända fram till den europeiska medborgaren? Då skulle vi undvika att man återigen anklagar oss för att vara en sluten kammare, en kammare som inte låter medborgarna delta tillräckligt i alla debatter. Skulle ni vara positiva till att arrangera ett sådant forum?

Byrne
. (EN) Jag kan bekräfta att det finns en rad frågor under beredning som har samband med just denna fråga som ni nämnde. Min avdelning, t.ex., finslipar just nu ett ramdokument om folkhälsa, och i detta dokument finns hänvisningar till upprättandet av ett forum för folkhälsa, där frågor som rör folkhälsa, och i utvidgningen också de livsmedels- och konsumentfrågor som ni nämnde, kan diskuteras.
Jag har sysslat med frågan om att ta hänsyn till det civila samhället i de frågor som ni nämner, i synnerhet i samband med handel. Jag deltog också i WTO:s samtal i Seattle i syfte att främja de idéer som ni hänvisar till, dvs. engagemang och tillhandahållande av en röst för det civila samhället, icke-statliga organisationer och konsumenter i allmänhet vid de samtal som rör hela WTO-frågan.
Jag kan alltså försäkra er, fru Auroi, att jag engagerar mig i dessa frågor. Jag anser att det är viktigt att det finns en koppling mellan arbetet inom kommissionen och det civila samhället, och detta är naturligtvis något som det generaldirektorat som jag har förmånen att leda, måste förknippas med på ett nära sätt. Jag tar detta ansvar på allvar och vi kommer att arbeta i denna riktning.

Rübig
Fru talman! Om ett exportförbud träder i kraft för varor som är förbjudna i gemenskapen, har ni då undersökt och utvärderat hur många arbetstillfällen i Europa som därigenom går förlorade? Har ni kommit överens med fackföreningarna och arbetsgivarorganisationerna?

Byrne
. (EN) Fru talman, parlamentsledamöter! Jag måste betona att mitt ansvar ligger inom området för folkhälsa och konsumentskydd. Jag har sagt under ett flertal tillfällen, också i detta parlament, att huvudsyftet måste vara att skydda allmänheten. I situationer där det kan bli en konflikt mellan konsumentskyddet, särskilt rörande deras hälsa, och monetära frågor, måste naturligtvis folkhälsan gå först. Detta innebär inte att de hänsyn som ni nämner bör ignoreras. Det kan de inte, men i varje konfliktsituation där man måste välja mellan det ena eller det andra, måste alltid folkhälsan gå först.

Campos
Fru talman, herr kommissionär! Jag vill tacka kommissionen för det här initiativet, ett initiativ som enligt min mening är mycket viktigt. Jag vill dock be kommissionären att förklara hur man kan ta ett sådant initiativ med en gemensam jordbrukspolitik som går stick i stäv med livsmedelssäkerhet och livsmedelskvalitet? Om den gemensamma jordbrukspolitiken i huvudsak betalar för att producera och bara baseras på kvantitativa kriterier för produktionen, om jordbrukarna erhåller bidrag efter hur mycket de producerar, hur är det då möjligt att anta ett direktiv som detta utan att först anpassa jordbrukspolitiken till en kvalitativ och livsmedelssäker politik? Eller gäller det bara att stå emot en allmänhet som alltmer håller på att tappa förtroendet för livsmedelskedjan och som jordbrukspolitiken inte klarar av att förändra? Varför börjar man inte med att anpassa jordbrukspolitiken så att konsumenterna får fullt förtroende?

Byrne
. (EN) Låt mig säga att de bestämmelser som finns i denna särskilda rättsakt, som handlar om livsmedel kommer att tillämpas fram till dess den allmänna livsmedelslagen träder i kraft. Ni kommer att se att våra planer, som fastställs i vitboken om livsmedelssäkerhet, innehåller en bestämmelse som har samband med införandet av lagstiftning med hänsyn till en allmän livsmedelslag, och det finns många andra lagbestämmelser i vitboken som utformats för att skydda livsmedelssäkerheten och härmed konsumenterna.
Vid framläggandet av denna lagstiftning, kommer det, naturligtvis, bli nödvändigt att ha ingående samråd med de övriga kommissionärerna, i synnerhet med kommissionär Fischler som är ansvarig för den gemensamma jordbrukspolitiken. Jag kan försäkra er, herr Campos, att man sätter livsmedelssäkerheten högt under de diskussioner som sker på kommissionsnivå om dessa frågor. Jag menar att det inte kommer bli, inte heller kan det tillåtas att bli, någon konflikt mellan frågor som rör jordbruksutveckling och frågor som rör livsmedelssäkerhet.

Malliori
Fru talman! Även jag skulle vilja ge uttryck för min tillfredsställelse över dagens meddelande från kommissionen. Jag skulle dock vilja beröra frågan om insyn och öppenhet, för jag anser i likhet med er, herr kommissionär, att insyn och öppenhet har en direkt koppling till medborgarnas förtroende för livsmedelssäkerheten. I samband med frågan om insyn och öppenhet nämnde ni emellertid begreppet "sekretess", och jag skulle vilja fråga er var begreppet "sekretess" börjar och var det slutar, för jag anser att detta är den mest subtila frågan när det gäller att åter vinna de europeiska medborgarnas förtroende.

Byrne
. (EN) Denna specifika bestämmelse handlar om ökad öppenhet, och som jag nämnde tidigare under min presentation anser vi i kommissionen att enligt den allmänna politiska inriktningen har medborgarna rätt att känna till de faktiska risker de utsätts för, och vilka åtgärder som kan vidtas för att skydda dem.
Som jag nämnde begränsas detta av yrkesmässig tystnadsplikt eller sekretess i enlighet med artikel 287 i fördraget, förutom i fall då det finns övergripande folkhälsohänsyn. I dessa fall måste bestämmelserna i artikel 287 träda tillbaka. I dessa fall handlar både själva fördraget och den lagbestämmelse som tagits upp här i eftermiddag om just den situation som ni identifierar, och den ger lämpligt och fullständigt skydd för konsumenten och fullständig öppenhet.
Låt mig också säga att jag fullständigt håller med er om att konsumentförtroendet bäst förbättras genom tillhandahållande av fullständig information. Öppenhet är oerhört viktig i detta avseende och varje misstanke bland konsumenterna om att viss information undanhålls dem orsakar enorma skador på konsumenternas förtroende. Jag är mycket medveten om detta och delar fullständigt er åsikt att detta är en viktig fråga.

Keppelhoff-Wiechert
Fru talman, herr kommissionär! Livsmedelssäkerhet, produktsäkerhet - jag skulle vilja utvidga aspekten ytterligare. Vi känner till att köttproduktionen börjar i ladugården. Vi talar för ögonblicket om en fullständig deklaration av djurfoder. Vi upplever att djurfoderindustrin redan i förväg värjer sig mot det, eftersom man säger att det som krävs här är orealistiskt. Min fråga är: Hur skall vi kunna skydda våra jordbrukare i deras roll som producenter, om de till slut inte vet vad för slags foder de ger sina djur, och sedan eventuellt ställs till ansvar?

Byrne
. (EN) Ni frågar hur vi bäst kan skydda våra jordbrukare som producenter, när de inte vet vad det är de utfordrar sina djur med.
Det finns en gällande lagsamling som är tillämplig på djurfoder och denna fråga tas också upp i vitboken. Det finns lagbestämmelser i dokumentets bilaga som visar kommissionens avsikter vad gäller djurfoder.

Van Lancker
Fru talman! Jag skulle också vilja tacka kommissionären för detta viktiga direktiv som, som han själv säger, borde komma att återupprätta konsumenterna förtroende. Kommissionären känner väl till att allmänheten i Belgien är ordentligt skakad och att konsumenternas förtroende sjunkit på grund av dioxinkrisen och i samband med den inrättades till och med ett utredningsutskott i det belgiska parlamentet. Jag vill ställa en exakt fråga till kommissionären angående det så kallade rapid alert system. I utredningsutskottet påstods det att den belgiska regeringen, den ansvariga myndigheten, skulle ha inlett rapid alert system alldeles för långsamt. Reaktionen på det var att rapid alert system inte är helt tydligt när det gäller vilka förfaranden som skall följas och när larmet måste ske. Kan komissionären försäkra mig om att det här problemet nu kan förebyggas med dessa nya förslag?

Byrne
. (EN) Ni har helt rätt i det ni säger om de belgiska myndigheternas tillhandahållande av information i samband med dioxinfrågan. Det var avsevärda förseningar vid den tidpunkten, vilket oroade alla, inte bara kommissionen, utan uppenbarligen även parlamentet. Kommissionen tyckte att frågan var så viktig att man inledde rättsliga förfaranden mot Belgien vid EG-domstolen. Även om de andra aspekterna av just det problem som ni tar upp har lösts, håller denna rättstvist fortfarande på p.g.a. förseningen vid rapporteringen av detta specifika ärende till de behöriga myndigheterna och till Europeiska unionen.
Jag kanske kan fortsätta med den andra aspekten av min presentation till parlamentet i eftermiddag som handlar om förslaget till införande av BSE-tester, och jag har glädjen att presentera detta för parlamentet i eftermiddag.
Jag har vid ett flertal tillfällen meddelat att jag anser att de nya, snabba post-mortemtesterna är ett av de viktigaste instrumenten vi har till förfogande för att kontrollera BSE. Kommissionens tjänsteenheter har sedan september förra året arbetat på ett förslag till införande av dessa tester vid BSE-övervakning i hela gemenskapen.
För tillfället har vi tre olika tester som visat sig ge utmärkta resultat när de används för att testa djur med kliniska tecken på sjukdom efter döden. Testen ger nya möjligheter att rutinmässigt testa ett stort antal djur. Ett aktivt övervakningsprogram som genomförts i Schweiz har visat att användningen av snabba post-mortemtester på ett betydande sätt förbättrat BSE-övervakningens effektivitet, särskilt om de riktas in på djur som dör på jordbruken eller som skickats till nödslakt. Sedan 1998 finns det ett BSE-övervakningsprogram som används i gemenskapen, som grundas på undersökning av djur med kliniska symptom som pekar på att de drabbats av BSE.
Kommissionen föreslår nu detta program att ersätts med ett nytt program där varje enskild medlemsstat testar ett representativt urval av självdöda och nödslaktade djur. I jämförelse med den nuvarande övervakningen kommer urvalsvolymen att ökas med mellan 25 till 100 gånger i varje enskild medlemsstat, beroende på den totala mängden djur. Jag förväntar mig att den nya föreslagna övervakningen kommer att ge betydligt information om BSE-situationen i gemenskapen än den vi får för närvarande. Det gläder mig också att kunna meddela parlamentet att dessa specifika tester visar resultatutfallet inom 24 timmar.
Vi föreslår en test av minst 65 000 djur per år i hela gemenskapen och provtagningen kommer att börja i januari 2001. Det föreslagna beslutet i sig självt påverkar inte gemenskapsbudgeten, men detta är en fråga som kommer att diskuteras nästa vecka i den särskilda veterinärmedicinska kommittén.
Jag rekommenderar att parlamentet godkänner dessa förslag som kommissionen lade fram i eftermiddags.

Roth-Behrendt
Fru talman! Herr kommissionär! Det kan inte överraska er att jag är missnöjd. Jag har några frågor. Parlamentet kräver alltsedan tillfälliga utskottet för uppföljning av rekommendationerna beträffande BSE att man inför obligatorisk användning av BSE-tester. Jag har upprepade gånger frågat er: Anser ni inte också att ett obligatoriskt införande först i januari 2001 är långt ifrån tillräckligt och mycket för sent, när BSE-testerna har varit utvärderade i ett år? Anser ni inte också, herr Byrne, att det inte räcker att ta döda och sjuka djur, utan att ni bara får en verklig överblick, en screening så att säga, om ni beroende på BSE-status i medlemsländerna testar vart femtusende, sextusende eller tiotusende djur som skall slaktas? Herr Byrne, om detta svaga förslag från kommissionen bara beror på medlemsstaternas ovilja att godkänna ett förslag, är ni då beredd att här säga vilka medlemsstater som inte röstade för ett längre gående förslag?

Byrne
. (EN) Som jag har antytt, kommer detta specifika förslag att överlämnas till den särskilda veterinärmedicinska kommittén om ungefär en vecka och under förutsättning att det antas av kommittén kan det träda i kraft mycket snabbare än förväntat. Om det inte antas av kommittén, måste man naturligtvis följa de lämpliga förfarandena, dvs. att låta ärendet gå via rådet (jordbruk), osv.
Systemen måste naturligtvis sedan träda i kraft i medlemsstaterna för att detta skall kunna ske, så de datum jag nämnt i detta sammanhang är, så att säga, en försiktig bedömning. Det kan mycket väl bli så att det kan ske snabbare. En rad medlemsstater har dessutom redan meddelat att de har för avsikt att tillämpa sina egna tester på medlemsstatsnivå, och det kan mycket väl bli så att vi får se medlemsstater som inför dessa system inom en kortare tidsperiod.
Man måste emellertid alltid komma ihåg att ett system som detta inte bara kommer att kräva att man antar lagbestämmelser, den tekniska delen måste också utarbetas. Tester måste finnas tillgängliga för att se till att de använda systemen kontrolleras och fungerar på ett korrekt sätt. Allt detta måste ske för att se till att vi får bästa möjliga resultat av det arbete som utförts och för de utgifter som lagts ut.
Det bästa möjliga datumet, när allt detta skall ske, som jag kan förutse och den bästa bedömningen som jag kan ge rörande startdatum, med hänsyn till alla dessa faktorer, är januari 2001. Men om medlemsstaterna har möjlighet att genomföra det tidigare, är detta bara bra.

Daul
Herr talman, herr kommissionär! Ni har redan delvis svarat på den första frågan om proverna. Jag har ytterligare en fråga till er. Jag är övertygad om att gentemot konsumenten kommer producenterna att ta oss mer på allvar om vi också undanröjer riskavfallet från slakterierna och om vi har samma lagstiftning i hela gemenskapen.
Den andra punkten gäller tillämpningen år 2001, herr kommissionär. Jag tror att vi måste lägga till avskaffandet av nödslakt av sjuka djur, och att skadade djur inte kan nödslaktas. Produktionskontrollen skulle bli mycket seriösare, och det skulle även bli säkrare för konsumenten.

Byrne
. (EN) Jag håller helt med om att det finns en oro i samband med det mycket riskfyllda slaktavfallet och detta är skälet till varför jag kommer att lägga fram förslag som handlar om avlägsnande av specificerat riskmaterial. Vi känner till att det redan finns ett förslag och detta kommer nu att snabbehandlas. Jag hoppas att detta ärende kommer att behandlas i rådet (jordbruk) i eller omkring juni, och att man tar upp de farhågor som finns i sammanhanget.

Lienemann
Herr kommissionär! Vi är mycket oroade eftersom vi inte har någon känsla av att det beslut som fattats motsvarar konsumenternas oro. Så länge testerna inte är systematiska, eller är begränsade till sjuka djur eller djur som dött på gården, ger vi inte alls intrycket av en i stort sett systematisk och därmed trovärdig attityd när det gäller köttets kvalitet och den epidemiologiska politik som skulle kunna föras.
Ni sade nyss att folkhälsan går före beaktandet av sysselsättning och ekonomi. Tror ni inte att frågan om kostnaden för vaccin och pengarna har blivit viktigare än konsumenternas intressen i den här frågan?

Byrne
. (EN) Detta specifika förslag riktas mot, som ni säger, sjuka djur och djur som nödslaktats, men det riktas inte bara mot dessa. Skälet till varför det riktas mot dessa djur är att det är här sannolikheten är störst att få den bästa och mest korrekta informationen.
Man måste emellertid dessutom komma ihåg att det finns förslag som handlar om avlägsnandet av specificerat riskmaterial, vilket tillfogar ytterligare en säkerhetsnivå för konsumenten. Ni känner dessutom till de förslag som finns som handlar om kontroll av djurfoder som innehåller kött- och benmjöl.
Man måste alltså titta på alla dessa faktorer tillsammans. Det är inte bara ett förslag vi lägger fram här i eftermiddag som skall vara den enda lösningen till konsumentskyddet vad gäller nötköttskonsumtionen. Det finns ett mångfasetterat svar, det finns många frågor som är inblandade, och jag har tagit upp en rad av dem här i eftermiddag. Jag vill försäkra er att det finns en vilja att säkerställa ett maximalt konsumentskydd med hänsyn till livsmedelskonsumtionen, inklusive nötkött.

Schierhuber
Herr talman, herr kommissionär! Jag delar all den oro som föregående talare här har uttryckt. Jag som producent har störst intresse av att konsumenten äntligen åter får förtroende för produktionen av nötkreatur och får och dess produkter. Min fråga till er, herr kommissionär, är följande: Österrike har hittills, gudskelov, inte haft något enda fall av BSE. Kommer dessa kontroller också att genomföras i Österrike?

Byrne
. (EN) Ja, dessa tester kommer att genomföras i alla medlemsstater, även i Österrike. Bara genom att utföra dessa tester i alla medlemsstater kan vi få den form av säkerhet som vi tycker är nödvändig. Många av er har talat om behovet av att framför allt prioritera konsumentskyddet, livsmedelssäkerheten och folkhälsan, och under dessa omständigheter är den plan vi utarbetat grundad på det antagandet att det är nödvändigt att utföra testen över hela Europeiska unionen för att erhålla den värdefullaste och mest korrekta informationen.

Whitehead
Bara för att medlemsstaterna skall kunna koncentrera sig i frågan, kan vi fråga vad kommissionen, och naturligtvis den vetenskapliga veterinärkommittén, dragit för slutsatser om de tester som genomförts i Schweiz med hänsyn till antalet djur, antingen i siffror eller proportion, som ingått i den mänskliga näringskedjan?

Byrne
. (EN) Jag måste säga att jag inte är i stånd att läsa veterinärkommitténs tankar, men detta specifika ärende kommer att överlämnas till kommittén under nästa vecka och naturligtvis kommer mina företrädare där att framföra alla de argument som jag framfört till er i eftermiddag. Ni, herr Whitehead, är särskilt bekant med dem. Jag förväntar mig och hoppas att förslagen kommer att välkomnas i kommittén, och det kommer då inte att finnas något behov av att förslagen går vidare till rådet (jordbruk).
Men jag beklagar att jag inte är i stånd att läsa veterinärkommitténs tankar. Jag hoppas att vi får ett bra gensvar och jag anser att från de kontakter vi har haft med vissa medlemsstater, så finns det en verklig oro i samband med dessa frågor, inte minst p.g.a. upptäckten av ett enstaka fall i Danmark helt nyligen. Detta har skärpt upp koncentrationen avsevärt.

Auroi
Bara en liten fråga för att komplettera det som Daul och Lienemann redan sagt: vad skall vi göra? Skulle det inte vara klokt att också utesluta djur som i sista stund förts till slakterierna, djur som ofta är tvivelaktiga? Är det inte bättre att besluta att utesluta dem ur livsmedelskedjan?

Byrne
. Jag har förstått att dessa djur normalt avlägsnas från livsmedelskedjan.

Jackson
Min fråga till herr Byrne har samband med den färska rapporten från Livsmedels- och veterinärmedicinska byrån i Dublin om förekomsten av BSE i Frankrike. Denna rapport omfattade en period under 1999, men överlämnades till Europaparlamentet och ledamöterna för inte så värst länge sedan.
Slutsatserna i rapporten utgör en oerhört alarmerande läsning. Ett stort antal franska departement - jag tror det handlar om ca 23 departement - hade uppenbarligen inte övervakat BSE-förekomsten hos boskapen inom sina områden, även om det var departement inom vilka det fanns ett stort antal mjölkkor. Förhållandena och kontrollerna i slakterierna var sådana att man från rapporten drog slutsatsen att det är fullt möjligt i dag, den 29 mars 2000, att djur med BSE fortfarande ingår i livsmedelskedjan i Frankrike. Detta måste fylla kommissionären med stor oro.
Jag tog upp detta med den franske jordbruksministern, Glavany, när han besökte Bryssel förra veckan. Han förkastade utan vidare slutsatserna i Livsmedels- och veterinärmedicinska byråns rapport och även inspektörernas slutsatser. Jag vill veta vad kommissionen gör i detta fall. Jag inser att min fråga är mer lämpad för den kommissionär som har ansvar för jordbruksfrågor, men kommissionär Byrne är ansvarig för livsmedelssäkerheten och det är tydligt att det finns en risk vad gäller livsmedelssäkerheten i Frankrike, om Livsmedels- och veterinärmedicinska byråns slutsatser accepteras.
Låt mig därför fråga kommissionär Byrne vad han tänker göra rörande denna rapport.

Byrne
. (EN) Denna specifika rapport är resultatet av en inspektion som skedde i juni förra året. Som ett resultat av detta måste rapporten skrivas och utvärderas och sedan diskuteras med de franska myndigheterna. Detta gjordes under hösten och jag har fått försäkringar om att de frågor som man gjorde de franska myndigheterna uppmärksamma på i detta sammanhang har diskuterats på ett omfattande sätt i svaren från de franska myndigheterna.
Jag måste i samband med rapporterna från Livsmedels- och veterinärmedicinska byrån säga att jag haft diskussioner med dem om rapporterna och vi håller just nu på att granska hur rapporterna görs, hur de skrivs och vilken information de innehåller. Jag besökte ett seminarium i Dublin så sent som förra helgen, där jag diskuterade dessa frågor med chefsveterinärer inom Europeiska unionen och med Livsmedels- och veterinärmedicinska byrån.
Vi har lagt fram en rad förslag och jag är säker på att när dessa förslag träder i kraft kommer vi att ha tagit itu med medlemsstaternas oro i samband med detta, och naturligtvis också tagit hänsyn till konsumenternas oro.
Jag är säker på att de franska myndigheterna har vidtagit åtgärder. Jag vill också göra er uppmärksamma på att Glavany, den franske utrikesministern, nyligen meddelade sin avsikt se till att genomföra ca 40 000 tester av den typ som jag har diskuterat med er här i eftermiddag för att bestämma förekomsten av BSE och smittsamhetsgraden i Frankrike.

Ljuddämpande anordningar på flygplan
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om två muntliga frågor till kommissionen från följande ledamöter:
Hatzidakis, för utskottet för regionalpolitik, transport och turism om flygplan med ljuddämpande anordningar (s.k. hush kit) (B5-0018/2000),
Jackson, för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om flygplan med ljuddämpande anordningar (s.k. hush kit) (B5-0020/2000).

Jackson
- (EN) Herr talman! Jag ser med stort intresse fram emot kommissionärens genmäle till denna debatt. Den första frågan man vill ställa är: Hade The Financial Times rätt i morse när man förutspådde att kommissionsledamoten kommer att besvara vår fråga genom att säga att endast en del av bullerförordningen kommer att träda i kraft den 4 maj, dvs. den del som rör Europeiska unionen. Vi tror att kommissionären kommer att säga att den del som rör tredje land, som skall träda i kraft fr.o.m. år 2002, inte kommer att träda i kraft, utan istället kommer att skjutas upp.
Det är utskottet för miljö som är ansvarigt utskott i Europaparlamentet för den ursprungliga förordningen om flygplansbuller och vi har med viss bestörtning tagit del av Förenta staternas ovilja att acceptera Europeiska unionens rätt att se till att förordningen träder i kraft i rätt tid.
Bakgrunden till detta är, menar vi, ständiga undanflykter från Förenta staternas förvaltning, vars inställning gett oss otillräckliga garantier att de är villiga att förhandla på ett seriöst sätt genom Internationella civila luftfartsorganisationen (ICAO) för att hitta en lösning på våra problem. Utskottet för miljö betonar att vi har all rätt, p.g.a. väldigt många europeiska flygplatsers närhet till befolkningscentrum, att försöka få en lägre bullernivå från flygplan som landar i Europa, utan hänsyn tagen till varifrån de kommer och vilket flygbolag de tillhör.
Utan tvekan måste vi européer kunna lagstifta som vi önskar för att skydda den europeiska befolkningen och ge dem högsta möjliga standarder för bullerskydd. För att säga det rent ut: Hur skall vi kunna förklara situationen för den europeiska befolkningen om de, efter år 2002, fortfarande hör bullriga gamla flygplan från tredje land i vårt luftrum som är utrustade med bullerskydd som vi anser vara otillräckliga?
Detta är naturligtvis en besvärlig fråga att diskutera på ett förnuftigt sätt när det är valår i Förenta staterna. Vi kan förstå att amerikanska politiker har ett litet handlingsutrymme. Jag tror emellertid att kommissionären kan meddela oss att det börjar ljusna och att vi kan hitta en väg framåt som gör båda sidor nöjda, och som banar väg för förnuftiga förhandlingar som till sist ger oss en global lösning.
Den första kompromissen som lades fram för ett tag sedan, ansågs vara alltför osäker av många parlamentsledamöter. Som ett resultat skulle Europeiska unionen skjutit upp hela förordningen och då hade Förenta staterna upphävt sitt klagomål till ICAO, och förhandlingarna hade alltså kunnat fortsätta. Eller hade de? Risken var, ansåg vi, att Europeiska unionen inte hade fått igenom någonting.
Vi ser fram emot vad kommissionären har att säga och jag måste understryka att det är mycket viktigt att hon tillfredsställer utskottet för miljö och parlamentet, inte minst därför att om hon ber oss att skjuta upp genomförandet av någon del av förordningen, måste det gå genom detta parlament via medbeslutandeförfarandet.

Blokland
Herr talman! Som föredragande för utskottet för miljö har jag de senaste veckorna varit tvungen att fördjupa mig i en allt för långt gången konflikt mellan Förenta staterna och Europeiska unionen.
Vad är då kärnan i problemet? År 1977 träffades en internationell överenskommelse om att byta ut gamla och bullriga flygplan mot modernare och tystare flygplan. Eländet började när Förenta staterna ensidigt beslöt att utfasningen av flygplanen skulle ske snabbare. I sig är det alldeles utmärkt men för att minska de höga kostnaderna för detta något så har Förenta staterna utrustat föråldrade och bullriga flygplan med dyra ljuddämparsystem, så kallade "hush kits". Det var dock inte något annat än ett dyrt konstgrepp eftersom det av undersökningar som genomförts på flygplatserna framgår att de flygplan som utrustats med sådana system fortfarande förorsakar relativt mycket buller. Det kommer sig bland annat av att normerna fastställs med utgångspunkt från olastade flygplan. Dessutom var det aldrig meningen med överenskommelsen från år 1977 att förlänga de aktuella flygplanens livslängd på ett konstgjort sätt, inte heller att flytta flygplan från kapitel 2 till kapitel 3.
Förordningen är viktig för att bullerproblemet skall tas på allvar. Hårda och konkreta avtal mellan Förenta staterna och Europeiska unionen är dock att föredra. För att uppnå det bör vi sluta ett avtal med Förenta staterna, i vilket vi anger en konkret tidsplan för utfasningen av de bullrigaste kapitel 3-flygplanen, inbegripet flygplan utrustade med en "hush kit". Samtidigt bör vi komma överens om internationella normer för nya kapitel 4-flygplan. Dessutom måste vi förhindra att flygplan som tjänat ut i Amerika säljs vidare till andra länder, varifrån dessa bullriga flygplan kan användas för flygningar till Europa. Om det absolut inte går på något annat sätt måste vi utarbeta våra egna europeiska normer men den lösningen är endast second best .
För övrigt är väl ett kärnproblem i konflikten mellan Förenta staterna och Europeiska unionen att det tydligen inte längre finns någon förtroendegrund. Det visar sig i de beskyllningar åt båda håll som hela tiden görs. Det förtroendet måste återfinnas, i stället för att underblåsa den misstro som finns.
Med anledning av detta vill jag fråga rådet och kommissionen hur det tänker ta sig an det här. Syftet med den här resolutionen från utskottet för miljö är att fastställa Europaparlamentets ståndpunkt. Vi måste komma ur det här dödläget. Viljan verkar finnas på båda sidor, nu behövs bara resultaten.

Hatzidakis
Herr talman! Anledningen till att jag ställt denna fråga är att förordning 925/99 om minskning av buller från flygplan bör träda i kraft mycket snart, och samtidigt pågår fortfarande överläggningar mellan De Palacio och den amerikanska sidan, som besväras av denna förordning och begär att den skall dras tillbaka, trots att den godkänts såväl av rådet som av parlamentet.
Denna förordning antogs naturligtvis för att skydda både miljön och medborgarna. Samtidigt verkar denna förordning vara till förfång för den amerikanska industrins intressen. För att visa god vilja har rådet och parlamentet skjutit upp tidpunkten för förordningens ikraftträdande ett år. Trots vår positiva hållning har amerikanerna visat förakt i synnerhet för Europaparlamentet och begär, som jag sade tidigare, att förordningen skall dras tillbaka, och som en liten eftergift har de talat om att den skall skjutas upp på obestämd tid.
Som bekant har De Palacio fått ministerrådets fullmakt att förhandla med den amerikanska parten. Jag betvivlar inte att dessa överläggningar varit både långvariga och svåra. Det verkade i ett skede som om man hade nått viss framgång, visserligen långt ifrån tillräcklig, men även denna lilla framgång har omintetgjorts under de senaste dagarna, då den amerikanska parten har vänt sig till ICAO, i enlighet med artikel 84 i Chicagofördraget, och kritiserat Europeiska unionen för denna förordning, vilken, som jag sade, har till syfte att skydda miljön.
Jag vill klargöra följande: vi vill inte framkalla någon konflikt med amerikanerna, vi vill inte ha något handelskrig, vi vill inte ha några problem i våra relationer, vi betraktar dem som allierade och vänner, men, som de nog själva också inser, "it takes two to tango".
Min ståndpunkt är alltså följande:
för det första, vår strategi måste vara att arbeta för ett globalt avtal, som syftar till att införa mycket strängare regler när det gäller buller från flygplan,
för det andra, om det inte blir något avtal, är det uppenbart att Europeiska unionen måste agera på egen hand,
för det tredje, det är enligt min mening helt oacceptabelt att Förenta Staterna kräver att förordningen skall dras tillbaka eller att dess ikraftträdande skall skjutas upp på obestämd tid,
för det fjärde, jag noterar med tillfredsställelse de steg som tagits i kommittén Aviation Environment Protection i riktning mot ett successivt utbyte av de flygplan med hög bullernivå som är i trafik i dag,
för det femte, jag motsätter mig att man ytterligare skjuter upp förordningens ikraftträdande när det gäller medlemsstaternas flygplan. Jag anser nämligen att det är en sak som gäller vår interna politik, och vi kan ju inte anse att amerikanerna har någon behörighet i frågan om vad vi skall göra med våra egna flygplan.
för det sjätte, jag är beredd att ompröva förordning 925/99 om flygplan från tredje land, under förutsättning att man inom ICAO kan komma fram till ett avtal om nya regler.
Och med litet god vilja kan detta avtal bli verklighet. Till dess finns det emellertid ingen anledning att bevilja uppskov för flygplan från tredje land, av den mycket enkla anledningen att förordningen om dessa flygplan träder i kraft år 2002. Mot den bakgrunden kan jag inte förstå varför amerikanerna ständigt talar om uppskov för vår egen förordning. Vi anser naturligtvis också att amerikanerna måste ta tillbaka sin anmälan till ICAO i enlighet med artikel 84 i Chicagokonventionen, för denna anmälan är förödande för samarbetet på flygets område.
Avslutningsvis, herr talman, skall jag göra två påpekanden: Det första påpekandet är följande: det måste klart framgå vem som förhandlar från amerikansk sida. Vi vet att De Palacio förhandlar för vår räkning, och hittills har hon skött sitt uppdrag mycket bra. Det är oklart vem som förhandlar för den amerikanska sidan. Detta bidrar till att amerikanerna inte intar någon fast hållning, vilket också försvårar våra egna ansträngningar. Det andra påpekandet är följande: amerikanerna måste förstå att Europaparlamentet inte är samma organ som det var förut, under tidigare decennier. Det är numera ett starkt organ. De måste alltså förstå att de, förutom med rådet, också måste diskutera med parlamentet och ta parlamentets ståndpunkter på mycket stort allvar, för utan parlamentet kan man inte göra några framsteg. Om de vill att vi skall hjälpa dem, måste de alltså först själva hjälpa oss, de måste själva först bidra till framsteg genom att visa god vilja. Utifrån dessa tankar skulle jag alltså vilja fråga kommissionären och rådet vilken deras inställning är.

De Palacio
Herr talman, mina damer och herrar! En sak är klar: den 4 maj träder förordningen "hush kits" i kraft i Europeiska unionen. Det är det enda som är helt klart. Sedan får vi utifrån det se hur vi kan fortsätta förhandla med Förenta staterna.
Syftet med denna förordning är uppenbart: förverkligandet av det som beslutades i ICAO, det vill säga att de flygplan som landar på våra flygplatser verkligen uppfyller ICAO:s normer för ljuddämpande anordningar. Det är allt förordningen kräver, men jag anser att våra ambitioner måste vara högre än så. De aktuella normerna är, som ledamot Blokland påpekar, från 1978. Sedan dess har det skett stora framsteg inom den internationella luftfartstekniken. I dag ligger bullernivån för dagens flygplan i förhållande till de gamla flygplanen i vissa fall på 1 till 20, 1 till 40 eller till och med 1 till 50.
Därför handlar det om att fastställa nya internationella normer för bullernivåer inom ramen för ICAO. I det fallet måste vi samarbeta med amerikanarna som dessutom är våra allierade och våra vänner.
Det faktum att förordningen snart träder i kraft innebär inte att vi inte behöver fortsätta förhandla med amerikanarna i syfte att förbättra bullernormerna inom ramen för ICAO. Vad kan vi då förhandla om? Vi kan förhandla om två saker:
Ett: att vi försöker skapa bättre internationella normer inom ramen för ICAO, att vi samarbetar inom ramen för ICAO och att vi eftersträvar ett gemensamt mål som innebär ytterligare sänkningar av bullret på flygplatserna, så att vi därigenom uppnår en bättre bullernivå genom att tillämpa den moderna tekniken under en period av phasing out av de flygplan som bullrar mest i och med införandet av ett kapitel 4.
Två: att amerikanarna i ICAO ger avkall på sina krav enligt artikel 84 och att vi - detta kan vi förhandla om - ger upp den del av förordningen som gäller flygbolag i tredje land; under inga förhållanden de europeiska flygbolagen, och därför träder de bestämmelserna i kraft den 4 maj. Det vill säga, vad de europeiska flygbolagen beträffar finns det inte mycket att tillägga, det är bara flygbolagen i tredje land som vi kan förhandla om - och där har vi tid på oss fram till år 2002 - och det handlar om att upphäva den delen. När vi lyckas upprätta ett nytt avtal inom ICAO:s ramar kommer gemenskapslagstiftningen givetvis att anpassas till ICAO:s nya normer som under alla omständigheter kommer att vara bättre än normerna i den nuvarande förordningen.
Mina damer och herrar, ledamot Hatzidakis frågade vilka vi förhandlar med och Jackson påminde om mötet de har haft med transportminister Slater. Jag har förvandlat med åtskilliga personer inom Förenta staternas förvaltning. Enda problemet är att det som saknas - och jag hoppas att vi får det en dag - inte bara är förhandlingar utan även en bekräftelse på att de preliminära avtal som uppnås av förhandlaren i fråga också stöds av Förenta staternas förvaltning.
Jag har under hela processens gång gett er detaljerad och fullt genomblickbar information. Jag skall därför inte bli långrandig och gå in på de olika etapperna, för de känner ni redan till. Den senaste etappen ägde rum i måndags, med Slater. Det är möjligt att ett avtal kommer att upprättas på de grunder som jag har lagt fram för er. Vi kommer att fortsätta sträva mot det. Därför, fru Jackson, stämmer inte det som står i Financial Times riktigt, tvärtom. Endast om vi uppnår ett avtal på de övriga punkterna kommer jag att vända mig till parlamentet för att be er stödja ett uppskjutande vad beträffar flygbolagen i tredje land, för att upphäva förordningens effekter i detta konkreta avseende.
Jag hoppas att vi alla gemensamt kommer att få till stånd ett sådant avtal.

Coelho
- (PT) Herr talman, ärade kolleger! Jag har precis lyssnat till kommissionärens anförande och jag skulle vilja informera Europaparlamentet om att rådet i går höll ett möte med transportministrarna där den här frågan givetvis diskuterades och där man enhälligt gav sitt fulla stöd för kommissionärens oklanderliga sätt att arbeta och förhandla med Amerikas förenta stater.
Jag vill därför ansluta mig till det som kommissionären fick tillfälle att säga om kommissionens strategi för att utveckla den här frågan. Dessutom vill jag informera ledamöterna om att vi i enlighet med såväl ordförandeskapet i rådet som kommissionen diskuterade den här frågan i ett vidare perspektiv, något som på ett mycket viktigt sätt berör Europas framtid och som vi trodde att vi skulle ta upp här i dag i parlamentet: flygtransport och miljö och hur vi skall klara av utmaningen om en hållbar utveckling. I går i rådet fick vi också höra kommissionen uttala sig om detta, och för mig är det ett måste att frågan om "hush kits" sätts in i en mera global strategi för byggandet av ett annorlunda Europa.
Herr talman, tillåt mig att i all hast redovisa för gårdagens slutsatser i rådet och där frågan om "hush kits" finns med.
För det första utvecklingen och införlivandet inom kort av internationella normer för buller för att förutse övergångsbestämmelserna för ett gradvis indragande av de flygplan som förorsakar mest buller, ett beslut som skall fattas vid mötet i Icau år 2001. Detta borde stilla den oro som finns i regioner med höga miljökrav och som har stora problem med buller.
För det andra inrättandet av ekonomiska incitament för att reducera flygtrafikens påverkan på miljön samtidigt som man måste försöka undvika en snedvriden konkurrens, vilket är en naturlig följd av överenskommelser om perifer lokalisering och frivilliga avtal med industrin.
För det tredje den framtida utvecklingen, i enlighet med subsidiaritetsprincipen, för en hållbar utveckling av flygplatser, flygplatser som skall ses som ett objektivt underlag för de åtgärder som behöriga myndigheter vidtar samtidigt som behovet hos dem som lever nära en flygplats måste beaktas. Rådet har tolkat detta som att de åtgärder som skall vidtas simultant måste säkerställa upprätthållandet av en hög säkerhetsnivå, en lojal konkurrens, ett effektivt transportsystem samt en rättvis tillgång till transportservicen, samtidigt måste olika förhållanden i medlemsländer och regioner i unionen beaktas, i synnerhet villkoren för den ekonomiska och sociala sammanhållningen. Det är bland dessa principer som vi menar att frågan om "hush kits" hör hemma, annars kanske vi begränsar oss till ett enda problem, ett allvarligt problem, det är sant, ett problem som vi bestämt måste ta itu med. Vi måste vara orubbliga, kommissionen är orubblig och kommissionären säger här att förordningen skall träda i kraft den 4 maj. Vi måste dock vara realistiska och skapa förutsättningar för de förhandlingar som kommissionären står i begrepp att inleda så att de blir framgångsrika. Därför beslutade rådet enhälligt i går att se till att den flexibilitet som behövs finns att tillgå, så att en överenskommelse kan nås. Förhandla är att kompromissa, förhandla är inte tvång. Förenta staterna kan inte utöva tvång, och lika litet kan Europeiska unionen utöva tvång. Ordförandeskapet är övertygad om att resultat kommer att nås och vi vill än en gång inför parlamentet visa vårt totala förtroende för kommissionärens arbete. Jag är också övertygad om att det tillvägagångssätt som väljs kommer att ha parlamentets stöd, vilket är grundläggande, så att vi en gång för alla kan lösa det här problemet.

Oomen-Ruijten
Herr talman! Den förordning som vi behandlar i dag är redan från den 29 april förra året. Parlamentet uttalade sig då enhälligt för den här förordningen. Syftet med förordningen var att ta fram föreskrifter i Europeiska unionen så att nya miljökrav även skulle gälla civila överljudsflygplan.
Jag kan därför inte heller dölja att jag förra året redan hade stora svårigheter med uppskjutandet av förordningen, ett uppskjutande genom de av EU föreslagna åtgärderna som förresten kom till på begäran av Förenta staternas regering under hot om ett officiellt klagomål.
De förhandlingar om den här förordningen, som inleddes på begäran av de amerikanska myndigheterna, blev långa och svåra. I det här sammanhanget vill jag gratulera den behöriga kommissionären, de Palacio. Hon har fullgjort sin uppgift på ett utmärkt sätt och varit mycket handlingskraftig. Det vill säga: ingen blockad från vårt håll men däremot en absolut gemensam vilja till reglering, till vilket jag vill anmärka att i alla fall Förenta staterna redan har två år mer på sig för utfasningen.
Jag, och flera parlamentsledamöter kommer att hålla med mig, kan inte sälja till mina väljare eller till gräsrötterna att vi i våra egna medlemsstater ger ut tiotals miljoner gulden på att riva och isolera bostäder runt om de civila flygplatserna utan att det sker någon effektiv bekämpning vid källan. Jag tycker att det är oacceptabelt att de europeiska medborgarna fortfarande skall utsättas för skadliga bullernivåer, skadliga både för ekonomin och för hälsan. Därför kommer PPE-gruppen att stå som en man och kvinna bakom vår egen resolution och alltså även bakom de Palacios politik. Jag uppmanar för övrigt myndigheterna i Förenta staterna att ta vår europeiska lagstiftning på allvar.
Jag blev litet orolig när jag hörde rådets ordförande säga att man i går skapat nya villkor. Jag undrar: vad menar han egentligen? Det är det ena eller det andra. Vi låter nu förordningen börja gälla. Det finns inte heller något annat sätt att nu hitta på något annat. Det går absolut inte eftersom den har antagits. Förra året gick det redan till på ett felaktigt sätt när det gäller lagstiftningen. Om Europaparlamentet då hade vänt sig till domstolen skulle det fått rätt. Jag har en känsla av det görs en litet tillbakadragande, kringgående rörelse som i varje fal inte är godtagbar i den här frågan. Vi måste stödja vår kommissionär och vi måste respektera den lagstiftning som vi själva har antagit.

Roth-Behrendt
Herr talman! Jag skulle ju gärna vilja börja mitt tal med titeln från en Shakespeare-pjäs, "Mycket väsen för ingenting", men tyvärr vore det fullständigt olämpligt. Det är ju mycket väsen om en hel massa. Hur ogärna jag än makar undan sakerna litet mer till sitt rätta sammanhang och då kanske avlägsnar mig något från rådets ordförande, så måste jag säga att vi här inte talar om miljö - det gör jag ju annars gärna, som ni vet - utan vi talar här om hälsa! Det vi talar om i dag har inte särskilt mycket att göra med lagstiftning om transport eller miljö, utan här skall vi ta fram en lagstiftning som skall skydda människorna. Alla forskare i hela världen, för övrigt också i USA, har under de senaste åren fastslagit att buller gör människorna sjuka. Buller gör människorna sjuka och skadar därigenom inte bara människorna själva och belastar dem, utan det skadar också det allmänna, nämligen samhällsekonomin. Det är något som många av oss här också alltid vill ta fasta på. Därför har vi tagit fram denna lagstiftning. Det är den enda anledningen. Det vill vi hålla i minnet, fastän vi annars naturligtvis vill integrera transportpolitik på andra politiska områden, och omvänt vill integrera miljöpolitik på transportområdet.
Lagstiftningen har trätt i kraft, det har alla här i dag sagt, och det har också kommissionsledamoten lyckligtvis än en gång tydligt klargjort. De senaste gångerna jag lyssnade till er, fru Palacio Vallelersundi, var jag mycket förtjust i det synnerligen klara, mycket logiska och mycket beslutsamma sätt som ni lade fram det på. Jag är mycket positiv till det, och jag gratulerar er också till det.
Lagstiftningen har trätt i kraft, och därför var jag förvånad över vad rådet (transport) i går sysslade med. Det skall nämligen i grund och botten inte syssla med något alls, såvida det inte vill lägga fram en ny lagstiftning för oss. Men det vill man uppenbarligen inte. Palacio Vallelersundi sade tidigare att det kan hända att hon någon gång kommer att behöva parlamentets stöd för den andra delen av förordningen, nämligen den del som gäller tredje land och därmed också Förenta staterna respektive Sydamerika eller de östeuropeiska länderna, alltså alla länder utanför Europeiska unionen. Det är den del som skall träda i kraft i april 2002. Om ni alltså kommer till oss, fru Palacio Vallelersundi, och vill att vi skall skjuta upp denna del, då tror jag att det krävs mer än vad ni för ögonblicket har till hands, och det vet ni också. Om ni går tillbaka och förhandlar, så måste en sak vara klar, och jag hoppas och tror att denna kammare är relativt ense i denna fråga: Det måste stå klart att vi i ett uttalande har entydiga normer.
Vi måste vara ense om och ha klart för oss vart vi vill komma. Var slutar vägen? Här köpslår jag inte om något halvt år, men jag vill ha klara mål, och vi måste ha en klar tidtabell. Om det inte - och det säger jag nu fullkomligt off the record, om detta överhuvud taget är möjligt i en debatt där det förs protokoll - om det inte skulle bli fråga om april 2002 utan september 2002 eller rent av januari 2003, så vore jag den sista som skulle ställa till bråk om detta, men jag vill ha en klar och bindande tidtabell som alla deltagare måste hålla sig till, även USA. När vi har allt detta, då vill jag att det i september behandlas av generalförsamlingen för Internationella civila luftfartsorganisationen (ICAO).
Om det har behandlats i september nästa år, har vi fortfarande tillräckligt med tid för att upphäva bestämmelserna. Jag är inte beredd att utan de villkor, som jag just har formulerat för er, överväga ett upphävande. Men om ni ändå kommer med detta, så är det möjligt, men då måste det gå genom det normala lagstiftningsförfarandet, och då måste ni ha stöd från parlamentet - det måste även Amerikas förenta stater förstå - och då kan vi kanske vid dagens slut ändå återigen sluta med ett stycke av Shakespeare, när vi säger: Inget väsen om ingenting!

Sterckx
Herr talman, herr rådsordförande, fru kommissionär! Egentligen tycker jag att det är synd att ni måste lägga ner så mycket tid och så mycket energi på det här ärendet. Vi sitter ju hela tiden, som Blokland sade, och tittar bakåt mot regler från sjuttiotalet i stället för att se framåt. Det tycker jag är mycket tråkigt. Vi måste få den nya normen så snabbt som möjligt, det är viktigt för oss, och vad vi saknar är åtaganden från amerikanernas sida. Det är i alla fall klart.
Det ser vi inget av och det är det som gör oss så misstänksamma. Vi har fått det så ofta. De har så ofta halvt om halvt sagt att de skulle göra det och sedan dragit sig tillbaka igen, hela tiden på nytt. Det är tydligt att den misstänksamheten grundar sig på amerikanernas ovilja att engagera sig för något som måste komma. Först när de gör det även skriftligen kan vi i unionen medverka till att rensa upp situationen. Jag tror att vi inte får vända på saker och ting.
I går hade vi ett samtal med Slater, den amerikanske transportministern. Mitt intryck av det sammanträdet var att även Slater anser, precis som vi, att dessa "hush kits" egentligen är en bisak som står i vägen för mycket viktigare saker och som vi måste få ur världen så snabbt som möjligt, men även hos dem är misstroendet enormt stort. Jag tror alltså att det måste komma ett tydligt tecken, i första hand från deras sida. De måste tala om för oss att de vill ha en lösning, inte vid ett slutet sammanträde någonstans utan på en officiell handling. Att be oss utfärda ensidiga förordningar går inte. Deras åtagande för framtiden sammanhänger med ett eventuellt uppskjutande från vår sida. Deras klagomål till den internationella organisationen för civil luftfart är egentligen en onödig utpressning. Jag tycker att de måste ta tillbaka det. Hatzidakis sade ta tillbaka, ni sade skjuta upp. Jag har lagt fram ett ändringsförslag för att tydligt säga ta tillbaka. Jag tycker att det måste vara litet skarpare formulerat än det som vi nu har. Något som jag dock tycker är beundransvärt, fru kommissionär, är att ni just nu intar samma ståndpunkt som parlamentet och tydligen även som rådet. Jag tror att det ger oss en starkare ställning gentemot amerikanerna och vi måste göra allt för att behålla den så långt som möjligt.

De Roo
Herr talman, kolleger! Ett amerikanskt företag, Pratt and Whitney, producerar så kallade "hush kits". Det är ljuddämpare på gamla och även snuskiga flygplan som framför allt köps av utvecklingsländer och av östeuropeiska länder. Parlamentet och rådet har beslutat att det efter den 4 maj inte får landa fler sådana bullerspridare från Amerika på europeiska flygfält än vad som nu är fallet. Tydligen har det här enda flygplansföretaget så stor lobbykraft att regeringen Clinton följer den slaviskt. Den amerikanska regeringen har hotat med att Concorde inte längre får landa i USA om Europa inte upphäver det här beslutet.
De femton transportministrarna och Europeiska kommissionen under ledning av kommissionär de Palacio blev så chockade av det hotet att de ville göra eftergifter till amerikanerna. Lyckligtvis har parlamentet medbeslutanderätt när det gäller miljö. Det är skälet till att dessa eftergifter inte blivit av.
Europeiska kommissionen gjorde, under påtryckningar från parlamentet, inte tillräckliga eftergifter till den amerikanska regeringen. Därför beslöt regeringen Clinton förra veckan att anklaga Europa i den övergripande organisationen för den internationella civila luftfarten. Det är ett stort fel. Egentligen skulle USA kunna sparka ut Europa ur den organisationen. Det behöver vi dock inte alls vara rädda för eftersom vi då mycket lättare kan genomföra strängare miljönormer. Så farligt blir det väl inte när det kommer till kritan. Så långt kommer det inte att gå. Efter det amerikanska presidentvalet kommer diskussionerna att kunna föras i en lugnare ton.
Min grupps politiska slutsats är att Europa måste föra sin egen politik när det gäller buller och miljöföroreningar från flygplan, både nya och gamla. Den europeiska inställningen måste vi förhandla igenom med amerikanerna, särskilt med hänsyn till de världsomspännande förhandlingarna i september 2001.
Om en kompromiss då träffats med amerikanerna så kan problemet "hush kits", det lilla problemet "hush kits", även lösas i en total kompromiss.

Meijer
Herr talman! I Europa vill vi bli av med bullret runt flygplatserna. Att hålla bullriga flygplan borta är ett medel för att uppnå det målet. Därför har vi mycket riktigt ställt upp regler för det, regler som är bättre än de i andra delar av världen och som innebär en brytning med den gamla eran av Tupolev, Concorde och gamla bullerflygplan med ljuddämpare.
I Amerika är vinstintressena fortfarande mycket viktigare än människorna och deras miljö. Den vinsten kan bland annat göras genom att man fortsätter flyga med gamla, bullriga flygplan eller genom att sälja dessa flygplan i andra hand till blivande medlemsstater i Europeiska unionen. I efterskott måste vi konstatera att Europa för ett år sedan gav Amerika en felaktig signal. Vi trodde att ett uppskjutande av våra åtgärder skulle bidra till ett snabbt avtal om ljuddämpning på världsnivå. Amerikanerna trodde däremot att vi inte längre tog så allvarligt på det här och att vi tillsvidare skulle nöja oss med mindre stränga bullernormer.
Under tiden har vi lärt oss att ett snabbt och enkelt avtal inte kommer att bli av. Det finns ingen plats för snabba amerikanska tillmötesgåenden detta valår. Om vi till varje pris vill förhindra ett handelskrig så lockar vi just fram det i stället.
Vi kan nu välja mellan att göra eftergifter till Förenta staterna eller hålla fast vid våra tidigare stränga krav. Det är ingen skam om Europeiska unionen fortsätter ställa strängare krav än USA och ICAO på världsnivå. Jag beklagar att vissa personer i inledningen till denna debatt på nytt väckt intrycket att det är viktigare att komma fram till en överenskommelse med USA än att skydda miljön. Förhoppningsvis hindrar eventuella missförstånd som det kan ha givit upphov till inte att vi skapar klarhet vid omröstningen i morgon. Europa måste vara berett att diskutera med Amerika om snabba gemensamma stränga miljönormer men inte att medge fördröjningar eller att falla till föga för kortsiktighet.

Speroni
Herr talman! Jag anser att kommissionären, fru De Palacio intar en helt korrekt position när hon hävdar Europas intressen gentemot USA. Detta är inte första gången som vi har andra åsikter, andra lagar och regler än vad man har i USA: tänk till exempel på genetiskt modifierade organismer. Om vi verkligen vill hävda vårt oberoende, måste vi göra det på alla områden, även detta.
Alltnog. Jag anser att detta inte handlar om vilka anordningar man monterar på planen för att dämpa bullret det finns redan standardiserade rutiner för att mäta bullret från flygplansmotorer ; det viktiga är i stället att planen inte överskrider de gränsvärden som finns. Om de sedan uppnår detta med modifierade efterbrännkammare eller med andra bullerdämpande anordningar, är inte det viktiga: det som är viktigt är att de gränsvärden som lagts fast för att skydda medborgarna respekteras och att de upprätthålls av de ansvariga myndigheterna.

Jarzembowski
Herr talman, fru vice ordförande, herr rådsordförande! Det gläder mig att vi i dag tillsammans kan slå fast - efter alla diskussioner under de senaste månaderna - att alla tre institutionerna - de båda lagstiftande institutionerna och myndigheten som lägger fram förslag, kommissionen - är av den uppfattningen att förordningen naturligtvis måste träda i kraft i maj i år. Någonting annat vore inte heller möjligt, ty det finns ju ingen lagstiftningsprocess som är så snabb att man i maj ännu skulle kunna ändra någonting. Men det som är avgörande är vår uppfattning att vi måste skydda befolkningen kring flygplatserna, och amerikanernas intressen är i varje fall hittills inte berörda. Enskilda intressen från amerikanska företags sida kan vara berörda, men förordningen träder ju i kraft först år 2002 för flygplan som är registrerade i tredje land. Därför måste vi vara litet försiktiga med vad vi säger och välja våra formuleringar mycket noggrant, herr rådsordförande!
Jag undrar om vi bör upphäva denna förordning, i den mån den gäller flygplan från tredje land. Den har ju inte alls trätt i kraft! Den står visserligen i lagen, men den kommer inte att träda i kraft förrän i maj 2002. Varför skall vi alltså upphäva den? Enligt min åsikt bör vi börja med ett lagstiftningsförfarande, nämligen i slutet av året. När man i ICAO:s arbetsinstanser har enats om allmänna normer, kan vi börja införliva dessa allmänna normer i vår förordning, i den mån detta gäller flygplan från tredje land år 2002. Om det då under lagstiftningsprocessen, som pågår ett halvt eller ett år, sedan i september kommer en signal om att dessa normer också har godkänts i det skicket vid ICAO:s plenarförsamling, kan vi avsluta lagstiftningsförfarandet i god tid före maj 2002. Detta var också den fråga som min kollega ställde. Vi bör inte påbörja lagstiftningsprocessen under stickordet "upphävande", utan under stickordet "anpassning till de nya, gemensamt överenskomna normerna". Därför, tror jag, måste Slater sätta till litet smör till fisken, som vi säger i Hamburg. Han bör inte bara säga att han vill komma överens med oss, utan han bör också, som vice ordföranden alltid har krävt, säga vilken kvalitet han kan tänka sig på överenskommelsen om bullerminskningen. På den grundvalen, fru vice ordförande, har ni i fortsättningen vårt fulla stöd!
Vi beundrar er, ty rådet har ju alltid angripit er och sagt att ni genast skulle lägga fram ett lagstiftningsförslag och ge med er gentemot amerikanerna. Ni sade helt riktigt att amerikanerna är våra vänner, men vi ger inte efter för utpressning när det handlar om vårt eget miljöskydd. Behåll den inställningen, fru vice ordförande! Om amerikanerna går oss till mötes i sak, alltså när det gäller normerna för reducering av bullret, står möjligheten öppen för oss att i princip börja med lagstiftningsförfarandet i morgon. Men jag skulle rekommendera att man avvaktar de första arbetsresultaten från ICAO:s arbetsgrupp om bullerskyddsbestämmelser. Sedan kan vi påbörja ett bra lagstiftningsförfarande, i alla medborgares intresse, eftersom vi vill ha allmänna normer som är strängare än de hittillsvarande!

Read
Herr talman! Roth-Behrendt citerade Shakespeare i sitt bidrag och jag skulle vilja citera ur Hamlets monolog: "månn' ädlare att lida och fördraga ett bittert ödes styng och pilar eller att ta till vapen mot ett hav av kval och göra slut på dem med ens." Som ordförande för delegationen för förbindelserna med Förenta staterna här i detta parlament, är jag alltför medveten om de många styng och pilar från ett bittert öde som blir följden av handelstvisterna mellan Europeiska unionen och Amerikas förenta stater. Men när jag nu sagt detta, är det viktigt att få rätt proportion på varje enskild handelstvist. Alla vill vi välkomna de små tecknen på framsteg som kommer efter sammanträdena mellan utrikesminister Slater och ambassadör Morningstar. Jag säger detta samtidigt som jag är fullständigt medveten om de enorma krav som kongressen utsätts för under ett valår. Jag vill inte vara för kritisk, som parlamentariker känner vi alltför väl till kraven från väljarkåren, men det är värt att säga kraven i Förenta staterna inte i så hög grad kommer från medborgarna, från väljarna, utan från uppbackare från stora företag av båda partierna och båda kampanjerna, och det är en oerhörd skillnad.
Kommissionären och andra har redovisat grunden för möjliga diskussioner. Jag går inte igenom alla dessa igen, utan säger bara att det finns ett behov inte bara av en tidtabell för en överenskommelse rörande stränga bullerstandarder, utan också för att komma överens om en tidtabell inom vilken de skall genomföras. Roth-Berendt har nämnt ett mål som jag instämmer i.
Jag vill också helt kort ta upp en annan fråga, eftersom denna tvist belyser behovet av tidigare och mer rättframma diskussioner om de många frågor det råder oenighet om. Delegationen för förbindelserna med Förenta staterna håller på att planera, som ni säkert känner till, en transatlantisk dialog mellan lagstiftare med hjälp av videokonferensteknik, så att vi kan diskutera och förstå - det är tydligt att amerikanerna behöver förstå - vilka maktbefogenheter detta parlament har, de positiva maktbefogenheterna såväl som de negativa, och också vikten av att våra gemensamma förhandlingar sker vid rätt tidpunkt. Båda sidor behöver lära sig mer, men jag hoppas verkligen att det t.o.m. på detta sena stadium kan läggas fram någon form av resolution.

Lucas
Herr talman! Jag stöder kraftfullt de resolutioner som ligger på våra bord framför oss. Jag gör inte detta enbart p.g.a. själva bullerskyddsfrågans betydelse, även om ingen bör undervärdera bullrets enorma störningsgrad och dess mycket verkliga och betydande hälsoeffekter, utan också därför att den upprättar en princip genom vilken Europa fastställer sina egna regionala standarder. Frågan om ljuddämpning ses också av många som ett första fall av hur det nya parlamentet och den nya kommissionen kommer att hantera luftfartsfrågor i framtiden.
Det är mycket tydligt att ICAO:s standarder måste betraktas som ett golv och inte ett tak. Det borde vara mycket möjligt och helt riktigt att gå längre än dem. Detta är ett känsligt fall, eftersom det handlar om hur vi hanterar svåra beslut om hur man kan börja se till att en djupt ohållbar bransch blir litet mindre skadlig. Det handlar om hur vi tillämpar Amsterdamfördraget när det gäller att integrera frågor om hållbarhet i alla politikområden, också de mycket komplicerade frågorna.
Jag undrar om vi kan använda denna konflikt och dessa förhandlingar med Förenta staterna till att inleda en bredare diskussion om en förebyggande global miljöpolitik om lufttransporter på ett mer allmänt sätt. Ljuddämpande anordningar, s.k. hush kits, är viktiga, men buller är bara en aspekt av de miljöskador som luftfarten åsamkar. Den är den snabbast växande källan till utsläpp av växthusgaser och vi vet att den är djupt ohållbar. Vi måste rikta våra blickar mot en ny politisk konstruktion för att ta itu med alla dessa frågor.

Doyle
Herr talman! Jag har problem med ursprunget rörande förordning 925 från 1999, vilken hänvisas till i resolutionen på våra bord. Den röstades igenom under förra parlamentsperioden utan någon debatt. Detta strider mot principen om icke-diskriminering. Det strider mot de grundläggande villkorskraven enligt artikel 253 i fördraget, genom att det inte finns någon som helst förklaring i förordningen till användningen av genomströmningsförhållandet i en flygmotor som ett kriterium när det redan finns en internationellt godkänd certifiering av buller- och utsläppsstandarder. Det strider mot proportionalitetsprincipen och, framför allt, mot WTO:s bestämmelser enligt vilka det krävs en tillämpning av prestationsstandarder, inte utformningsstandarder som är fallet i denna förordning.
Vem hade intresse av att, i denna snabbt antagna rättsakt, avvika från utprovade förfaranden och metoden att använda objektiva prestationskriterier för miljöstandarder? Denna lagstiftning avfärdar det förslag som lades fram av Airbus vid ett möte som arrangerades av Airbus i Toulouse den 29 och 30 september och den 1 oktober 1997, i praktiken kommersiellt sponsrad lagstiftning. Vid detta möte upplystes de närvarande ledamöterna av Europeiska luftfartsorganisationen (ECAC) av sin juridiske rådgivare att de inte kunde fortsätta enligt ICAO-avtalet, vilket begärts av Airbus, så Airbus övertalade kommissionen att lagstifta där ECAC inte kunde göra det.
Vi har nu en lagstiftning som kan skapa ytterligare ett transatlantiskt handelskrig - men det är en annan sak - som inte respekterar bästa miljömetoder med prestationskriterier och som - vilken överraskning! - utesluter flygplan som använder en modern amerikansktillverkad motor, samtidigt som den tillåter en fortsatt användning av Rolls Royce-motorer som lämpligt nog har ett genomströmningsförhållande som är 3.1.
Just det, herr talman, bullret påverkar 20 procent av vår befolkning och 0,01 procent härrör från flygplan. Jag stöder fullständigt nödvändiga standarder för att skydda hälsan och livskvaliteten för våra medborgare. Strängast möjliga kriterier för att minska bullret och utsläpp från flygplan, kan emellertid endast erhållas genom att använda prestationskriterier och inte utformningskriterier, som är kommersiellt sponsrade och snabbehandlade i konkurrenslagstiftningen.
Jag säger det rent ut, kolleger: Miljölagstiftning som baseras på utformningskriterier har inga prejudikat och detta på goda grunder. Jag uppmanar vänligen att kommissionären, i redbarhetens namn, fullständigt tar reda på ursprunget till ifrågavarande förordning, för att säkerställa konsekvenserna av dess avfärdande på luftfartsindustrin i världen. Jag bryr mig inte om, om det är Amerika, Europa, Kina eller mars - "i världen" är opartiskt.
Den bör framför allt i så hög grad som möjligt uppfylla de viktiga miljömål man avser att uppfylla. Jag stöder fullständigt förordningens mål och vi måste komma överens om en tidtabell för genomförande av bullerstandarder, men den måste grundas på objektiva prestationskriterier och inte utformningskriterier. Denna kammares integritet kräver detaljerade svar på frågor som väcker allvarliga tvivel om aspekterna av en förordning på vilken förslaget framför oss är grundat och om vilket vi skall rösta om i morgon.

Lienemann
Herr talman, kära kolleger! Jag tror att Doyle inte tittat på bakgrunden till denna verklighet eftersom vi flera gånger diskuterat detta ärende i kammaren. Fru Doyle! Jag kan inte tänka mig att det endast är ett enhälligt råd och en i stort sett enhällig kammare som fattat ett beslut om att försvara Airbus. Nej, det bor tusentals invånare i närheten av flygplatser och de utsätts för avsevärda olägenheter. Det är uppenbart att förordningen skyddar dem på bästa sätt i den nuvarande situationen och den nuvarande internationella lagstiftningen.
För det andra, fru kommissionär, herr rådsföreträdare, är min lärdom av att det hela skjuts upp ett år att det inte varit till någon nytta, av den enkla anledningen att de amerikanska intressena - och när jag talar om amerikanska intressen avser jag intressena hos en del av den amerikanska industrin - tydligen är intressen som inte syftar till en allmän förbättring av normerna, och ännu mindre när det gäller hush kits. De kommer bara att ändra sig på två villkor: för det första genom påtryckningar från Europeiska unionen, och för det andra genom påtryckningar från den allmänna opinionen, eftersom Förenta staterna tyvärr är ett stort territorium och kring flygplatserna är olägenheterna mindre än i de områden som flygtrafiken passerar i Europa, som genom sin geografiska belägenhet berörs mer. Den amerikanska opinionen kommer även den bara att ändras i större utsträckning om vi varnar den i egenskap av européer.
Jag beklagar att detta uppskjutande på ett år av våra partner uppfattas som en viss tveksamhet i vår ståndpunkt.
Fru kommissionär, herr rådsföreträdare! Jag tillåter mig därför att säga att vi är mycket måna om denna stramhet i förhandlingen. Det finns ingen som helst anledning att skjuta upp förordningen. Vi kan i bästa fall revidera den och vi kan bara göra det i ett enda fall: nämligen om ett internationellt avtal gör det möjligt att förbättra situationen och upprätta ett generellt ramavtal. Helhetsram betyder inte att "blanda bort korten", eftersom jag kände en viss oro när jag lyssnade till rådet. Är vi verkligen alla överens om att ramavtalet motsvarar bullernormerna och inte syftar till att öppna ett alltför stort område, som skulle leda till att godkänna ett antal kompromisser här, på bekostnad av jag vet inte vilken miljöförstöring, som sannolikt förtjänar vår uppmärksamhet men som inte motiverar ett övergivande?

Ortuondo Larrea
Herr talman, fru kommissionär! Som ni vet bor jag i Bilbao, en stad i Baskien som i likhet med andra europeiska städer har en hög befolkningstäthet. Vår flygplats ligger alldeles i närheten av bostadsområden och vi är i likhet med 20 procent av de europeiska medborgarna utsatta för en nivå på bullret från flygplanen som enligt hälsoexperterna är oacceptabel. Europeiska unionen antog den 29 april 1999 en rådsförordning i syfte att kontrollera och minska det buller som orsakas av motorerna i underljudsplan, genom att begränsa tiden för användningen av ljuddämpande anordningar, som inte löser hela problemet och genom att uppmuntra bolagen att förnya sina flotta med den nya generationens flygplan som innebär mindre föroreningar.
Det gillade de mäktiga amerikanska bolagen som tillverkar flygplan, men det är även till deras nackdel, eftersom de samtidigt är investerare och ägare till tusentals flygplan som hyrs ut genom leasing till alla världens länder, flygplan som är omoderna och därför skulle vara svåra att använda i Europa. Den europeiska förordningen uppskattas inte av de nordamerikanska tillverkarna av ljuddämpande anordningar för flygplan, så kallade hush kits och därför har Förenta staterna förvarnat om handelsåtgärder, ekonomiska åtgärder, osv. mot Europeiska unionen om vi inte skjuter upp ikraftträdandet av våra bestämmelser.
Enligt min uppfattning bör vi vara flexibla, vi bör göra en dialog och förståelse möjlig, men det förutsätter att Förenta staterna accepterar vissa ståndpunkter. Förenta staterna bör lova att på ICAO:s nästa möte anta nya och striktare normer för flyplansbuller, och att återta sina krav och hot om tvångsåtgärder. Endast under sådana omständigheter kan vi godta ett uppskjutande av vår förordning för tredje land.

Blokland
Herr talman! Den brittiske ledamoten talade nyss med Bowes talartid. Jag skulle gärna vilja ge henne de handlingar som jag fått av kommissionär de Palacio och som motbevisar hennes berättelse, så att hon kan gå igenom handlingarna igen och inte misskreditera hela parlamentet.

Talmannen
Herr Blokland! Jag tror att ni hade kunnat göra detta utan att faktiskt meddela parlamentet, men det gör detsamma.

Bowe
Herr talman! I likhet med de flesta andra talare här, ser jag absolut inga som helst skäl till någon form av omedelbart uppskjutande eller brådskande uppskjutande av de s.k. hush kit-förordningarna. Det finns förordningar, det var vi som antog dem. Jag var här under den första behandlingen i parlamentet i Strasbourg. Det var inte många av oss här, betydligt färre än i dag, när vi först och främst presenterade dessa förordningar.
Förordningarna är bra. De kommer att bli användbara och de kommer att bli till nytta för befolkningen i Europa. Detta innebär emellertid inte att man inte bör förhandla. Jag hade turen att få möjlighet att tala med statssekreterare Slater i går, tillsammans med en rad av mina kolleger. De verkar vara resonliga personer som är villiga att diskutera förnuftigt om en bättre, långsiktig lösning. Vi vet att det finns bättre långsiktiga lösningar, eftersom vår förordning endast är tillämplig i Europa. Även om den kan få vissa konsekvenser för tredje land i en inte alltför avlägsen framtid, kommer vi inte att få några världsomspännande effekter.
Ert mål, fru Palacio, är att erhålla denna världsomspännande effekt. Ert mål är att vara helt säker på att, vilket avtal det än blir med amerikanerna, så säkerställer detta nya kontroller av flygplansbuller utanför ICAO inom en fastställd tidsperiod. Det är inte bara en fråga om att avtala om kontroller och nivåer, utan också om en tidtabell för genomförandet som gör oss i detta parlament nöjda och glada. Det är detta mandat vi ger er här i dag. Det är detta vi vill att ni återkommer med någon gång framöver.
Under tiden skall vi emellertid verkställa och genomföra bestämmelserna på det sätt vi förväntar oss att de skall verkställas och genomföras. Säg till amerikanerna att om de vill samtala i en atmosfär som genomsyras av förtrolighet och god vilja, är det första de kan göra att skjuta upp sitt klagomål enligt artikel 84 i ICAO. De behöver inte dra tillbaka det, de behöver inte ta bort det, de behöver bara se till att det inte finns på dagordningen för nästa sammanträde. Föreslå detta, fru Palacio. Inled förhandlingarna och återkom till oss med en skälig kompromiss.

Staes
Herr talman! Det står helt klart att var och en har rätt till tystnad. Det är av stor betydelse för folkhälsan. Kollega Roth-Behrendt påpekade det också. Problematiken runt flygplansbullret är en viktig politisk fråga, även i mitt valdistrikt i Flandern. Vi har bland annat allvarliga problem med avseende på de mycket bullriga flygplan som landar och startar på flygplatsen i Oostende. Problemen med bullriga nattflygningar på flygplatsen i Zaventem upprör också vår befolkning.
I den här debatten vill jag betona fyra saker. För det första måste man över hela världen arbeta för att skapa strängare bullernormer för flygplan. För det andra måste man fortsätta med en gradvis avställning av de mest bullriga flygplanen. För det tredje måste vår egen förordning 925/1999 om flygplan med ljuddämpande system upprätthållas med oförminskad kraft. Det är i sig skandalöst att den blev uppskjuten med ett år på grund av de amerikanska påtryckningarna. Det är bra att Europaparlamentet visar tänderna i det avseendet. Jag är glad åt de Palacios ställningstagande och att förordningen träder i kraft den 4 maj. Det är bra. För det fjärde håller jag med kollega Sterckx i hans analys när han talar om ömsesidigt förtroende mellan Förenta staterna och Europeiska unionen. Kollega De Roo påpekade mycket riktigt det ödesdigra inflytandet från företaget Pratt and Whitney. Bollen ligger nu hos den amerikanska sidan. De måste dra tillbaka sitt klagomål, inlämnat i enlighet med artikel 84 i ICAO. Jag stöder den resolution som vi skall rösta om i morgon och jag är glad åt kommissionärens nu konstruktiva hållning.

De Palacio
Herr talman! Jag vill först av allt tacka för alla inlägg från ledamöterna och i synnerhet från Portugals transportminister, rådets tjänstgörande ordförande. I går diskuterade vi denna fråga och då fann jag ett starkt stöd i rådet, något som jag härmed vill tacka för offentligt.
Mina damer och herrar, det får inte råda några tvivel om att vi i våra ambitioner inte nöjer oss med förordningen om "hush kits", med förordningen om ljuddämpande anordningar. Syftet med förordningen om ljuddämpande anordningar är endast att sätta 1978 års bullernivå i verket och nu är det år 2000. Vi måste sträcka oss längre än så. Vi måste uppnå ett avtal inom ramen för ICAO, och en oumbärlig förutsättning för detta är Förenta staternas stöd och samarbetsvilja. Vi måste samarbeta, inte enbart med Förenta staterna utan även och framför allt med Förenta staterna.
Vi bör övervinna den reaktiva effekten, det vill säga den som sker enligt principen om åtgärdsreaktion, och övergå till kriterier som präglas av ambitioner, av förslag inför framtiden. I den bemärkelsen är det två saker vi måste tala om: på inrikesområdet om kommunikationer, om flygtransport och miljö som minister Coelho anspelade på, och som vi i går diskuterade i rådet och där många andra frågor, förutom just bullret, togs upp så som utsläpp och en rad andra saker; vad Förenta staterna beträffar måste vi försöka uppnå ett samarbete som sträcker sig utöver det som äger rum inom ramen för ICAO.
Vi måste försöka skapa ett gemensamt transatlantiskt område för flygtrafik som är ett regionalt område där vi kan uppnå en bättre integrering av marknaderna på båda sidor av Atlanten, för det är ett geografiskt område med någorlunda samma utvecklingsnivå som har den livligaste flygtrafiken i världen. Det är uppenbart att spänningarna och konflikterna i frågan "hush kits" försvårar den typen av åtgärder. Därför måste vi försöka få till stånd ett avtal som gör att vi kan lösa den konfliktsituation som för närvarande råder.
Jag vill tydligt påpeka att förordningen om ljuddämpande anordningar träder i kraft den 4 maj vad de europeiska flygbolagen beträffar. På den punkten finns det inget att tillägga. Vi har föreslagit amerikanarna att - om det är så att de anser att definitionen av bypass ratio innebär en diskriminering; så uppfattar inte vi det - kan vi söka efter en annan definition. Men Förenta staterna har inte velat gå in i den typen av diskussioner.
Förordningen träder för de europeiska bolagen i kraft den 4 maj. Om vi däremot, mina damer och herrar, lyckades få till stånd ett avtal med Förenta staterna om att tillsammans agera för att uppnå bättre nivåer och större krav beträffande bullerstörningar från flygplanen, är jag beredd att lägga fram ett förslag till parlamentet och rådet i syfte att upphäva effekterna av den nuvarande förordningen vad tredje land beträffar.
Jag anser att vi, precis som ledamot Sterckx sade, måste komma över den ömsesidiga misstron, vi måste lösa konflikter och jag tror att det är mödan värt med en sådan gest, om den från amerikanskt håll åtföljs inte bara av löften utan även av ett tillbakadragande, eller till och med upphävande, av artikel 84 inom ramen för ICAO, om vi tillsammans kan ta oss vidare för att uppnå bättre internationella normer som även skulle tillämpas här i Europa och göra det möjligt för oss att nå längre än vi för tillfället kan med hjälp av denna förordning om ljuddämpande anordningar.
Det var allt, så nu tackar jag för mig, herr talman. Jag vill än en gång ge uttryck för min tacksamhet över det stöd jag fått från er ledamöter och även mitt tack till den tjänstgörande ordföranden i rådet (transport) och till rådet (transport) i dess helhet för svaret jag fick i går.

Talmannen
Jag har erhållit ett resolutionsförslag från utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor. i enlighet med artikel 42.5 i arbetsordningen.
Jag förklarar den gemensamma debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon.

Medelhavspolitiken
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om tolv muntliga frågor om Medelhavspolitik från följande ledamöter:
Napoletano, Sakellariou, Obiols i Germà, Naïr, på PSE-gruppens vägnar, till rådet (B5-0015/2000),
Napoletano, Sakellariou, Obiols i Germà, Naïr, på PSE-gruppens vägnar, till kommissionen (B5-0016/2000),
Rutelli, på ELDR-gruppens vägnar, till rådet (B5-0202/2000),
Rutelli, på ELDR-gruppens vägnar, till kommissionen (B5-0203/2000),
Morgantini, på GUE/NGL-gruppens vägnar, till rådet (B5-0204/2000),
Morgantini, på GUE/NGL-gruppens vägnar, till kommissionen (B5-0205/2000),
Queiró, Muscardini, på UEN-gruppens vägnar, till rådet (B5-0210/2000),
Queiró, Muscardini, på UEN-gruppens vägnar, till kommissionen (B5-0211/2000),
Fiori, på PPE-DE-gruppens vägnar, till rådet (B5-0212/2000),
Fiori, på PPE-DE-gruppens vägnar, tillkommissionen (B5-0213/2000),
Bautista Ojeda, på Verts/ALE-gruppens vägnar, till rådet (B5-0214/2000),
Bautista Ojeda, på Verts/ALE-gruppens vägnar, till kommissionen (B5-0215/2000).

Rutelli
Herr talman! Europaparlamentet känner en djup frustration och stor besvikelse när det gäller genomförandet av de program och målsättningar som kom till uttryck i Barcelonaförklaringen för nästan fem år sedan. Denna besvikelse och frustration blir ännu större om vi tänker på de viktiga framsteg som gjorts inom den europeiska politiken på andra områden: jag tänker på Östeuropa, Centraleuropa och Balkan, och jag tänker också på förbindelserna med Sydamerika. Det är uppenbart för oss alla att partnerskapet Europa-Medelhavsområdet borde vrida den europeiska politiken mer i riktning mot Medelhavsområdet.
Låt mig understryka ett par punkter där vi gärna vill ha tydliga svar i denna debatt: klausulen, som ligger till grund för avtalen, om respekten för de mänskliga fri- och rättigheterna; löftet att utveckla instrument för att ratificera associationsavtalen, som fortfarande ligger i träda; utveckling och intensifiering under förutsättning att det vid nästa konferens i Kairo den 3-4 april 2000 finns de politiska förutsättningarna av nya förbindelser för att få igång en samarbetsprocess med Libyen. Låt mig också understryka, herr talman, behovet av att modernisera de ekonomiska strukturerna; behovet av att de åtgärder som skulle göra det möjligt att utveckla deltagandet i det civila samhället via nätverk mellan olika städer, hamnar, universitet, fackföreningar, företagare och frivilligorganisationer verkligen förverkligas; att Interreg-programmen utnyttjas för att främja en harmonisk utveckling av ekonomin och av territoriet, även genom en modernisering av de ekonomiska strukturerna; att Meda-programmet, som är en lika stor besvikelse som det är dyrbart, äntligen kan bära frukt.
Herr talman! Låt mig avslutningsvis säga att unionens Medelhavspolitik skulle kunna bli en av de gemensamma strategier som anges i artikel 12 i unionsfördraget inom ramen för utrikes- och säkerhetspolitiken, förutom att främja en parlamentarisk dialog genom ett särskilt program för parlamentariska kontakter.

Napoletano
Herr talman! Vår grupp, tillsammans med andra, har tagit initiativet till en debatt om Medelhavspolitiken, och jag vill inte dölja det faktum att vårt initiativ är framsprunget ur två problem.
Det första problemet är av allmän natur. Låt mig säga mycket tydligt till företrädarna för rådet och kommissionen: som grupp men jag misstänker att det inte bara är vår grupp som känner på detta sätt är vi oroliga för att Medelhavspolitiken, som 1995 stod i centrum för ett viktigt utkast, det som presenterades i Barcelona, i dag inte längre är en prioriterad politisk fråga inom unionen. Detta är med andra ett bekymmer av allmän politisk art. Vi tycker att, tillsammans med utvidgningen eller kanske i ännu högre grad än utvidgningen, med tanke på att utvidgningen redan är en strategi som har börjat genomföras så finns det i Medelhavspolitiken ett behov av en grundlig fördjupning och nytändning.
Den andra punkten gäller en principfråga. Enligt vår mening lyckades man i Barcelonaförklaringen peka ut de viktigaste punkterna i denna politik, men med tiden har några av dessa gått förlorade. Den känsla vi har ni kommer att se detta i den resolution som parlamentet kommer att rösta om är att man har gett högsta prioritet åt en idé som leder till ett fritt utbyte och som ställer andra program i bakgrunden, program som, enligt vår åsikt, borde åtfölja målet att bygga upp ett område för fritt utbyte, en målsättning som vi delar och inte bestrider. Detta innebär att vi måste återgå till de grundpelare som fanns i Barcelonaförklaringen och kanske också förstärka dem: vi avser en politik till stöd för investeringar, sysselsättning, decentraliserat samarbete, gemensam hantering av invandringen; vi tänker också på skolan, ungdomen, möjligheterna att verkligen inleda att starkt och övertygande utbyte med dessa länder och med deras medborgare.
Vi vill också understryka det faktum att associeringsavtalen även om de är viktiga och där ratificeringsprocessen måste påskyndas inte kan utgöra grundbulten i en politik som skall vara multilateral till sin natur. Och detta är en svaghet. Vi hälsar därför Europaparlamentets beslut som något viktigt, det beslut som fattas av ordförandena i de olika grupperna och som innebar att man sammankallar ett interparlamentariskt forum. Vi är överens om att stödja ett civilt forum. Vi applåderar det franska ordförandeskapets beslut att hålla Europa-Medelhavskonferensen i Marseille. Men vi anser ändå att Europa-Medelhavskonferensen inte får bli en rutinkonferens. Den politiska signal vi tillsammans skall ge och de instrument som skall användas för att genomföra den politiken måste vara sådana att vi kan få en trovärdig nytändning för denna politik.
Jag hoppas jag har varit övertygande: allt detta gör vi nämligen med stor övertygelse och passion.

Morgantini
Herr talman! Vi inom gruppen Europeiska enade vänstern ser med stor oro på det faktum att partnerskapet Europa-Medelhavsområdet är i det närmaste dött och vi finner inget som kan rättfärdiga den passivitet som kommissionen och rådet gett prov på när det gäller att åter få fart på dialogen. Och ändå har minst två av de grundläggande faktorer som orsakat dödläget i diskussionerna försvunnit: i Bryssel har en ny kommission installerats som anger som ett av sina prioriterade mål att skapa ett för Europa och Medelhavsländerna gemensamt område för fred och stabilitet i Mellanöstern, och fredsförhandlingarna mellan Israel, Palestina, Syrien och Libanon har återupptagits, om än med många svårigheter och olösta tvistefrågor på dagordningen.
Det är hög tid att det från Europa kommer en politisk signal om att återuppta dialogen med tredje partsländerna runt Medelhavet. Därför ser vi med mycket stor tillfredsställelse på idén som presenterats av det kommande franska ordförandeskapet om att organisera en ny konferens Europa-Medelhavsländerna. På dagordningen måste man emellertid ta upp konkreta frågor och inte vara så vag som den verkar bli. Däremot är vi mycket oroliga över det faktum att det från komissionen inte verkar komma några som helst signaler om intresse för att återuppta diskussionerna. Och ändå återstår det mycket att göra när det gäller att åter få liv i de tre samarbetskapitlen från Barcelona. När det gäller samarbetet i politiska frågor och säkerhetsfrågor måste en veritabel verkstad öppnas när det gäller de frågor som sammanhänger med främjandet av de mänskliga fri- och rättigheterna inom ramen för en rättsstat, i ett klimat av ömsesidig respekt: när det gäller mänskliga rättigheter kan ingen få rabatt, inte ens det civiliserade Europa.
Sedan länge har Europaparlamentet föreslagit att man inrättar en gemensam Europa-Medelhavsdomstol för mänskliga rättigheter, liknande domstolen i Strasbourg, som en konkretisering av mekanismerna för ömsesidig rådfrågning för att kunna främja möjligheterna till fredliga lösningar på konflikter och bekämpa den organiserade brottsligheten. Vi anser att den politiska dialogen bör struktureras och få formen av periodiska samråd. I det syftet föreslår vi att toppmötena mellan stats- och regeringscheferna i unionens Medelhavsländer skall ske regelbundet, vilket också skulle ge det speciella sändebudet för Mellanöstern en starkare ställning och inte bara överlämna till USA att spela den politiska roll som vi själva hoppas kunna spela. Också när det gäller den politiska dialogen anser jag att vi måste lösa de sista problemen med Libyen, ett land som borde vara en integrerad del av Barcelonaprocessen, framför allt nu när FN har lyft sanktionerna. Man har också löst tvisten med Storbritannien och USA. Det finns i dag ingen anledning att utestänga Libyen från dialogen, och därför borde det landet delta i nästa Europa-Medelhavskonferens.
När det gäller det ekonomiska och finansiella samarbetet har kommissionen en skyldighet att återuppta förhandlingarna om att underteckna handelsavtal som är socialt hållbara. I det avseendet är detta av avgörande betydelse, eftersom de ömsesidiga intressena är mycket viktiga. Samtidigt vill jag emellertid understryka att den bilaterala strategi, som kommissionen hittills har följt, inte verkar vara i stånd att svara upp mot alla Medelhavsområdets utmaningar. Det är nödvändigt när det gäller det ekonomiska samarbetet att man ger utrymme åt en multilateral och multibilateral strategi som även underlättar främjandet av utbyte mellan Medelhavsländerna och länderna söder om Medelhavet: en multilateralitet som måste få komma till uttryck även när det gäller kulturellt och socialt samarbete. Främjandet av en skillnadernas kultur, den fria existensen, mångfalden när det gäller subjekt, samexistens och dialog mellan olika religioner, i respekt för de mänskliga rättigheter som är universella, till exempel kvinnans fri- och rättigheter, sker genom program för multilateralt samarbete som måste engagera flera länder. I det avseendet är det av avgörande betydelse, vilket för övrigt är unionens uppgift, att man stöder de demokratiska organisationerna i det civila, organiserade samhället i länderna kring Medelhavet och den parlamentariska dialogen enligt exemplet Europa-Medelhavsforum.
Herr talman, herr kommissionär, herr rådsordförande! Att skapa ett Europa-Medelhavsområde för fred, ekonomisk rättvisa, medborgarskap och stabilitet är ett gemensamt behov på båda sidor av Medelhavet. Det är en stor utmaning, en utrikespolitik som vi vill se att gemenskapens institutioner verkligen anstränger sig för att förverkliga, så att unionen kan få ett kulturellt och politiskt projekt som förverkligar samlevnad och tillväxt mellan olika territoriella och kulturella verkligheter, för att lyckas, bortom myterna om svunnen storhet, att göra Medelhavet till ett verkligt fredens hav och inte ett hav med konflikter eller övergrepp eller fattiga invandrare som förlorar sina liv i hopp om att kunna nå Europa.

Muscardini
Herr talman! För att utveckla Medelhavet krävs framför allt politiska strategier som inte ger byråkratin möjligheter att hantera allt och att lura alla. Europa är bärare av viktiga värden: fred, frihet och sociala framsteg, värden som måste försvaras varje dag, just därför att de är frukten av erövringar som har krävt stora uppoffringar. De ekonomiska framstegen i Europa ifrågasätts emellertid i dag av den pågående globaliseringsprocessen som utsätter vår kontinent för allvarliga risker att drabbas av recession på grund av utmaningarna från Sydostasien - där arbetskostnaden är en tiondel av vår - från USA och från Japan. Att stänga sig inne i en inre marknad, resa barriärer och skyddsmurar är en försvarstaktik som i slutändan kommer att visa sig bli ett misslyckande. Utmaningarna från globaliseringen kan inte undvikas. Det handlar emellertid om att förstå hur man kan bemöta dem, hur man kan styra dem.
Medelhavet är i dag den viktigaste proberstenen för Europas förmåga att agera utanför sina egna gränser. Mot den bakgrunden handlar det om att utarbeta en Medelhavspolitik i en union där tyngdpunkten har förskjutits alltför långt åt nordväst och vars intresse för de södra delarna, mot Medelhavsbäckenet, blir allt mindre. Medelhavspolitiken utformas i en miljö där intressena blir allt mer varierade och där det finns latenta spänningar, och därför måste den också inrymma många olika aspekter: utvecklingen av olika initiativ inriktade mot att bevara freden, nu när fredsprocessen i Mellanöstern på nytt har väckts till liv, och i det sammanhanget vill vi också uttrycka vår tacksamhet över påvens resa som påskyndar utvecklingen av nya relationer mellan de olika religionerna, så att man kan börja förstå och hjälpa varandra; skapandet av partnerskap som engagerar Syd- och Nordeuropa, just därför att målet att göra Medelhavet till ett område för dialog, tolerans och samarbete, som en garanti för fred och stabilitet, inte kan förverkligas utan en stark politisk vilja och utan en hållbar och balanserad social och ekonomisk utveckling. Vi kan inte ignorera behovet av en ny och effektivare ekonomisk politik för utvecklingsländerna runt Medelhavet. Det har gjorts alltför många meningslösa ingripanden, samtidigt som det fortfarande saknas vattenledningar, skolor, förutsättningar för de unga med gymnasie- och universitetsexamina att starta ett nytt liv.
Därför, herr talman, återstår det fortfarande mycket arbete.

Fiori
Herr talman! Detta är en mycket viktig period för Europeiska unionen: vi förbereder oss för en utvidgning som saknar motstycke i historien och samtidigt arbetar vi med att reformera institutionerna så att vi bättre skall kunna administrera en politisk enhet av sådana dimensioner. I vårt arbete kan vi inte underskatta Medelhavsområdet: det borde spela en huvudroll i vårt politiska arbete, en viktig gräns mot vilken vi måste rikta vår uppmärksamhet. Processen för att förverkliga ett effektivt partnerskap Europa-Medelhavet som definierades i Barcelona 1995 har fortfarande inte slutförts, trots den uttryckliga viljan från regeringarna inom Europeiska unionen att inkludera Medelhavsområdet i våra prioriteringar, en strävan som vår grupp helt och fullt instämmer i. Trots de framsteg som gjorts på det bilaterala och multilaterala planet så har stabilitets- och säkerhetspakten fortfarande inte slutförts. Partnerskapet är långt ifrån att uppnå de uppställda målen. Utvecklingen av de multilaterala relationerna har inte kunnat uppvisa en konstant utveckling och det kulturella, sociala och mänskliga partnerskapet är helt klart otillräckligt. Eftersom fullbordandet av fredsprocessen är av avgörande betydelse för att partnerskapet Europa-Medelhavet skall utvecklas på ett mer harmoniskt vis, anser inte kommissionen att unionen borde agera mer beslutsamt för att främja fredsprocessen i Mellanöstern?
När det gäller det ekonomiska och finansiella partnerskapet: kan kommissionen precisera vilka åtgärder man avser att vidta i de berörda länderna för att förverkliga, förutom ett område för fritt handelsutbyte senast år 2010, målen makroekonomisk stabilitet, avreglering och privatisering, förenkling av regelverket och förstärkning av socialpolitiken? Vilka åtgärder tänker kommissionen vidta för att få till stånd en effektivare förvaltning av Meda-programmet? Vilka åtgärder tänker man vidta för att minska välståndsklyftorna, för att främja utbyggnaden av infrastrukturen och utvärdera och uppdatera handelsavtalen? Vilka konkreta åtgärder tänker kommissionen vidta för att skapa ett effektivt kulturellt, socialt och mänskligt partnerskap?
Låt oss börja om från Barcelona och åter ta upp de allmänna riktlinjerna därifrån och främja de prioriteringar som hittills har nonchalerats och stödja utvecklingen av civila fora, för att främja ett aktivt deltagande från medborgarnas sida. Låt oss med en tydlig politisk vilja väcka liv i partnerskapet för Medelhavet, utforma en ny generation av program för att undvika fragmentering och i stället garantera en bättre samordning och ett effektivare utnyttjande av resurserna.
Vår grupp tror på Medelhavet och vi vill att Medelhavsområdet för Europeiska unionen skall anta den strategiska, ekonomiska och politiska betydelse som det en gång tilldelades av historien.

Bautista Ojeda
Herr talman! En utvidgning är oumbärlig och synnerligen viktig för Europeiska unionens framtid, som enda sättet att undvika att Europa förvandlas till en blomstrande ö omgiven av fattigdom. Men om utvidgningen österut är en odiskutabel fråga, är det obegripligt att utvidgningen bara sker åt ett håll, genom att vi drar oss undan från den närliggande gränsen till Medelhavet och glömmer hur nära vi har till Maghreb-länderna, som i vissa fall åtnjuter en speciell status genom associeringen till Europeiska unionen och att det finns ett nära samband mellan vår framtid och dessa länder. Jag behöver inte påminna om de viktiga intressen som vi delar med dem på områdena jordbruk och fiske, inte heller de allvarliga immigrationsproblem som Andalusien och Marocko delar och som ger upphov till ytterligare problem.
Europeiska regioner som Andalusien, som ligger nära Maghreb-länderna, har fler gemensamma intressen och problem med dessa länder än med andra medlemsstater i unionen, och i betydligt större utsträckning än med de framtida stater som är kandidater till utvidgningen. Denna situationen ger med andra ord upphov till en hatkärlek mellan vissa gemenskapsterritorier och skapar i Maghreb-länderna onödiga spänningar, såväl ekonomiska som sociala sådana, som vi måste lösa genom att visa hela vår förhandlingsvilja och använda alla de mekanismer som finns eller som återstår att skapa, för att på nytt lansera Europa-Medelhavssamarbetet.
Därför undrar jag: tror rådet och kommissionen att inrättandet av ett organ eller ett mellanstatligt råd, med politiska företrädare för de länder som gränsar till unionen och för Europeiska unionen, kunde vara till någon nytta och möjliggöra en decentralisering av partnerskapet?

Seixas da Costa
- (PT) Herr talman, ärade kollegor! Låt mig först och främst understryka att förbindelserna med Medelhavsländerna är något som prioriteras i portugisiska ordförandeskapets arbetsprogram för detta halvår. Vi känner alla till de huvudsakliga punkter som Europeiska unionen fastställt i den här frågan, så därför tänker jag inte nämna dem igen. Däremot vill jag meddela att det med anledning av partnerskapet EU-Medelhavsområdet kommer att äga rum ett informellt möte mellan utrikesministrarna i partnerskapet EU-Medelhavsområdet den 25 och 26 maj. Målsättningen med mötet är att få till stånd en rättfram och öppen dialog om partnerskapets verksamhet och prioriteringar, först och främst kommer man att upprätta en inventering och kritiskt analysera hur vi ser på partnerskapets verksamhet - något som länderna på ömse sidor av Medelhavet kan tolka på olika sätt - så att verksamheten kan aktiveras från alla håll. Men också för att förbereda det informella utrikesministermötet Barcelona IV som kommer att äga rum i Marseille i november. Vi menar att det är viktigt att göra den här utvärderingen, inte bara för att systematiskt göra det vi gjorde i Estugarda, utan för att analysera nya prioriteringar inom vissa sektorer där samarbetet inte är så omfattande.
När det gäller inrättandet av ett frihandelsområde, som är en del i Medelhavsförbindelserna, så menar vi att detta inte bör ses som ett mål i sig, utan mer som ett sätt att förbättra medborgarnas levnadsstandard och höja inkomstnivån. I synnerhet för att minska nuvarande skillnader mellan EU:s medborgare. Inrättandet av ett sådant område kommer med all säkerhet att ge Medelhavsländerna, genom frihandelsförfarandet, en möjlighet att delta i en mera interberoende värld och därmed slippa marginaliseras i den allmänna utveckling som ger välstånd och välbefinnande.
Beträffande Meda-programmet, som är ett viktigt instrument i det här sammanhanget, så känner man fortfarande inte till totalsumman för Meda-II för perioden 2000-2006, och kommissionen meddelade att man inom kort skulle presentera ett förslag till fördelning av rubrik IV i budgeten för externa förbindelser där Meda-programmet ingår. Rådet håller på att analysera det förslag som presenterades av kommissionen i slutet av förra året för att förenkla och förbättra förfarandet i Medaförordningen och tillmötesgick därmed en begäran från våra Medelhavspartner. Såväl en del av våra partner i södra Medelhavet som en del medlemsländer och själva kommissionen - som i det här sammanhanget gjorde en konkret utvärdering av systemets effektivitet - har bekräftat att en del av systemet behövde förbättras. Vi tror att det förslag som presenterats är någonting åt det hållet.
Europaparlamentet rådfrågades för övrigt om förslaget och rådet hoppas på ett snabbt svar. Meda-programmet finansierar även skola och yrkesutbildning och uppgår för närvarande till nästan tusen miljoner euro per år. Lån från Europeiska investeringsbanken, som uppgår till motsvarande summa, går i första hand till infrastruktur och miljöprojekt.
Jag vill också säga att ett möte mellan sysselsättnings- och utbildningsexperter inom ramen för Barcelonaprocessen kommer att äga rum den 31 mars och 1 april. Man skall studera hur länderna i södra Medelhavet skall bistås när det gäller att definiera en nationell politik för sysselsättning, yrkesutbildning och utbyte av information och erfarenhet. Det främsta syftet är givetvis att bidra till ökad konkurrens, eftersom denna till stor del är beroende av befolkningens bildningsnivå.
Beträffande den höge representanten för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken, nämnd i en av frågorna till rådet, vill jag säga att Europeiska unionen lägger stor vikt vid främjandet av en sammanhängande och global politik för Medelhavsområdet. Här ämnar vi spela en aktiv roll inte bara i Barcelonaprocessen utan också i fredsprocessen ib Mellanöstern. Den höge representanten är särskilt intresserad av den här typen av frågor och deltog i verkställande ministerkommitténs senaste mötet i Moskva som gav nya impulser till den multilaterala sidan av fredsprocessen i Mellanöstern där Europeiska unionen deltar.
Andra konkreta frågor som Europeiska unionen tänker fortsätta att driva är, som ni vet, utformningen av en gemensam strategi för Medelhavet i enlighet med Europeiska rådets beslut i Köln, återupprepat av Europeiska rådet i Helsingfors. Portugisiska ordförandeskapet håller just nu på att utforma en gemensam strategi av något annan beskaffenhet än tidigare två gemensamma bilaterala strategier med Ryssland och med Ukraina, vilket jag vill uppmärksamma er på. Det är en mera horisontell gemensam strategi, multilateral, mera mångfasetterad och som vi därför menar borde gå längre än Barcelonaprocessen. Är den gemensamma strategin bara en upprepning av Barcelonaprocessen har vi inget extra att tillföra en sammanhängande politik från Europeiska unionens sida gentemot våra partner i söder. Vår idé är att bidra med denna gemensamma strategi för nya dimensioner och, i synnerhet, följa upp fredsprocessens utveckling i Mellanöstern och hur utvecklingen - på ett positivt sätt, hoppas vi -kan återspeglas i våra egna strategiska Medelhavsförbindelser.
Europeiska unionen håller också på att utarbeta ett prospekt för regionens framtid så att man står beredd när fredsförhandlingarna i Mellanöstern resulterar i fred. Man bör också analysera de frågor där Europeiska unionen håller sig särskilt väl framme när det gäller säkerhet, vatten och flyktingar.
Beträffande EU-Medelhavsstadgan för fred och stabilitet, en fråga som såväl parlamentet som rådet har uppmärksammat, utformades ett arbetsprogram efter den fullmakt som ministerkonferensen i Estugarda i april 1999 lämnade och möten för att diskutera frågan har hållits i november-, december- och marsmånad. Hittills i debatten har man koncentrerat sig på de principer som borde inkluderas i stadgan, de medel och mekanismer som står till förfogande samt de institutionella bestämmelserna. Inom kort kommer ett nytt sammanträde att äga rum här i Bryssel. Arbetet går framåt och ett betänkande om vilka framsteg som gjorts håller på att tas fram, vilket måste analyseras, låt vara informellt, vid det utrikesministermöte som skall äga rum i Lissabon under portugisiskt ordförandeskap.
Rådet kommer i det här läget inte att kunna sluta ett multilateralt avtal med tredje land, för att nu besvara en annan fråga. Europeiska unionen menar att man först och främst måste uppmuntra det spontana samarbetet mellan syd/syd, där samarbetsnivån fortfarande är mycket låg, men man måste också forcera handelsavtal mellan Medelhavsländerna för vilket tekniskt stöd redan har ställts till förfogande. Apropå detta, herr talman, låt mig nämna att många av de klagomål som riktas mot Medelhavsförfarandet och dess sätt att fungera återspeglas nästan alltid i relationerna mellan nord och syd. Utan att det uppfattas som kritik vill jag poängtera att vi här har att göra med en dimension som definierades i Barcelona: Länderna i södra Medelhavet har alla en läxa att göra i interregionala intraförbindelser, en ogjord läxa, vilket för övrigt länderna i södra Medelhavet medger. Utan ett interregionalt samarbete i södra Medelhavet kommer inte samarbetet EU-Medelhavet att bli framgångsrikt. Det är viktigt att våra partner i söder också får veta detta, annars tar vi oss inte förbi Europeiska unionens individualiserade förbindelser med vart och ett av de här länderna och vi kommer aldrig att kunna inrätta ett gemensamt område. För detta gemensamma område måste länderna i södra Medelhavet förstå att eftergifter måste göras och en konstruktiv dialog för ett intraregionalt samarbete föras.
När det gäller partnerskapet EU-Medelhavet har det franska ordförandeskapet för avsikt att fortsätta med det arbete som påbörjades redan i Haag i mars 1999 om migration och befolkningsväxling. Ett nytt sammanträde mellan höga tjänstemän skall anordnas under årets sista sex månader. Det är ett mycket känsligt ämne och vi förstår vikten av den fråga som ställdes till rådet, men för att besvara den krävs goda förberedelser.
Beträffande datumet år 2010 och beträffande den fråga som ställdes om inrättandet av en kommitté för att studera nödvändiga åtgärder, så tänker vi inte inrätta någon kommitté, däremot tänker vi så fort som möjligt avsluta avtalsförhandlingarna mellan Europeiska unionen och Medelhavsländerna. För att klara av detta måste viljan finnas hos båda parter. Associeringsavtalet med Marocko trädde i kraft den 1 mars, och ordförandeskapet hoppas att avtalet med Israel, tack vare framstegen med den nationella ratificeringen, också kan träda i kraft nu i juni. Som alla vet fortsätter förhandlingarna med Algeriet i mitten av april och förhandlingarna med Syrien, som borde ha kommit igång i slutet av mars, har precis flyttats fram till följd av regeringsbildningen. Portugisiska ordförandeskapet hoppas att vi under det här halvåret kan göra betydande framsteg.
Herr talman, när det gäller avtalen EU-Medelhavsländerna är det också viktigt att påpeka att det vi borde hoppas på är en icke systematisk tillväxt. Avtalen mellan EU och Medelhavsländerna får inte bli ett slags lanseringsstöd så att de länder som följer ingångna avtal får substantiella och kumulativa fördelar i förhållande till tidigare ingångna avtal, vilket gör att förfarandet blir något av en systematisk lek med speglar. Det är viktigt att länderna i södra Medelhavsområdet förstår att vi måste garantera en rättvis behandling och att detta inte kan göras genom att man försenar lanseringen av de förfaranden där man kan dra nytta av påföljande avtal. I synnerhet skall man inte få tillgång till gamla avtal för att se vilka fördelar man haft av tidigare avtal. Det är inte fråga om ett ackumulativt förfarande, det är fråga om ett balanserat och rättvist förfarande.
Europeiska unionen har försökt bevisa för länderna i södra Medelhavsområdet att inrättandet av den inre marknaden var något positivt. Just därför, och i linje med det jag tidigare nämnde, är vi här för att uppmuntra de här länderna så att de så mycket som möjligt försöker harmonisera sin lagstiftning med unionens. Detta är en del av det regionala programmet för industriellt samarbete inom ramen för partnerskapet EU-Medelhavsområdet. Portugisiska ordförandeskapet, tillsammans med regeringen i Cypern, har bestämt att industriministrarna den 21 och 23 juni skall träffas för en utvärdering av situationen, något som för oss är av stor vikt. Det blir det tredje sammanträdet på ministernivå mellan EU och Medelhavsländerna i den här frågan.
Parlamentets fråga om fredsprocessen i Mellanöstern är principiellt viktig. Öppenheten i fredsprocessen i Mellanöstern är inte ett självändamål för Europeiska unionen. Det som egentligen ligger till grund för ministerrådets åtgärd, enligt vår mening, är att man med vår närvaro och med våra åtgärder försöker bidra till fredsprocessen framgång. Vi har kraftfullt stött fredsprocessen, inte bara genom ett beaktansvärt ekonomiskt bistånd - ett ekonomiskt stöd som inte ligger i nivå med vad som åstadkommits i Mellanöstern, vilket jag vill klargöra, - utan också genom egna politiska initiativ och genom att konstruktivt stödja Förenta staterna och andra deltagares kraftansträngningar. Man bör dock beakta följande: Det är deltagarna i fredsprocessen i Mellanöstern som avgör om Europeiska unionen får synas och delta i nämnda fredsprocess, det dikteras inte av det intresse som en del länder kan ha av att synas. Vi kommer att göra vad vi kan för att vara behjälpliga i fredsprocessen, eftersom det är freden i sig som intresserar oss, inte att vi får synas. Här skulle jag vilja framhålla våra ansträngningar på den palestinska sidan där vi har stött genomförandet av ingångna avtal och erbjudit oss att hjälpa till vid samtalen om en bestående stadga. Beträffande Syrien är rådet fast besluten att bistå båda parter så att bilaterala förhandlingar kan återupptas, vilket för övrigt var vad som hände i december förra året. Detta skall ske genom rådets särskilda sändebud, ett arbete som har mottagits på ett mycket positivt sätt. Vi får hoppas att Syriens nya situation på det internationella planet också kan bidra till en sådan utveckling, eftersom alla parter i Mellanöstern är beroende av varandra.
Tillsammans med Förenta staterna och Ryssland, som är medfinansiärer i den multilaterala process som inleddes i Madrid 1991, har rådet arbetat för att få igång normala förhandlingar efter det tre år långa avbrottet. Detta gav upphov till ett ministermöte den 1 februari där grönt ljus gavs till de flesta multilaterala grupper som normalt brukar sätta igång sin verksamhet under våren. Som ordförande i arbetsgruppen om ekonomisk och regional utveckling, som har 53 medlemmar inom och utanför regionen, kommer rådet och kommissionen att sammankalla gruppen till den 8 och 11 maj. Europeiska unionen kommer å andra sidan att ta hand om nästkommande möte i juli.
Efter mötet den 24 januari inbjöd rådet den höge representanten för att tillsammans med det särskilda sändebudet och kommissionen mera noggrant studera de frågor som Europeiska unionen kommer att ha speciellt mycket att göra med. Frågor som bland annat berör säkerhet, vatten och flyktingar. De uppmanades också att lägga fram ett dokument om funderingarna kring regionens framtida utsikter så att Europeiska unionen är väl förberedd för den viktiga roll man skall spela så snart fred har uppnåtts.
Det civila samarbetet, en av de punkter som vi har velat framhålla, är mycket riktigt grundläggande för en utveckling av tredje kapitlet i Barcelonaprocessen. En rad saker gjordes - ett ungdomsforum har till exempel inrättats - och jag hoppas att vi under Lissabonmötet kan se vilka områden inom den tredje dimensionen som vi bör koncentrera oss på så att samhället kan göra sig gällande i den här frågan. När det gäller frågan om ekonomiskt stöd till icke-statliga organisationer verksamma inom området, så är detta givetvis avhängigt kommissionens befogenheter.
Beträffande Arabiska Maghreb-unionen så är rådet övertygad om nyttan och nödvändigheten av ett samarbete i en region där åttio miljoner invånare delar samma språk och samma religion. Därför har vi, som jag tidigare nämnde, systematiskt uppmuntrat det regionala samarbetet i Maghreb genom en politisk dialog mellan Algeriet, Tunisien och Marocko. Oberoende av den konjunkturella utvecklingen - som vi hoppas är temporär - och som kan ha påverkat relationerna inom Arabiska Maghreb-unionen på ett negativt sätt, så hoppas vi att den framtida utvecklingen blir positiv.
Beträffande förbindelserna med Libyen så har rejäla framsteg gjorts i och med lyftandet av sanktionerna, med undantag för vapenembargot, i september förra året. Rådet bekräftade sin önskan om att få se Libyen delta fullt ut i Barcelonaprocessen och man hoppas att landet utan förbehåll kan anamma Barcelonadokumenten. Ambassadörstrojkan besökte för övrigt Libyen den 26 och 27 mars, och här informerades Libyen klart och tydligt om att ett accepterande av Barcelonaprocessen skulle innebära att landet kunde ingå ett associeringsavtal med Europeiska unionen för ett frihandelsområde EU-Medelhavet år 2010. Att förhandla om ett sådant avtal med Libyen finns för närvarande inte med på dagordningen, men rådet kommer att ta upp frågan om och när den blir aktuell.
Rådet är medveten om att privata investeringar är en utmaning - något som nämndes i en tidigare fråga - och en viktig hävstång för tillväxten. Den 28 februari och 11 mars hölls på uppdrag av det portugisiska ordförandeskapet en konferens om investeringar i Medelhavsområdet. Förslaget hade först behandlats i ett forum för Medelhavet och sedan inom ramen för Barcelonaprocessen och stora delar av den privata sektorn deltog. Deltagarna framhöll det begränsade och otillräckliga investeringsflödet i Medelhavsområdet i förhållande till den potential som finns och i jämförelse med andra regioner i världen. Man erinrade också om förutsättningarna för en gynnsam investering, i synnerhet behovet av tillräckligt dimensionerade marknader som skall konkretiseras genom ett progressivt inrättande av ett frihandelsområde EU-Medelhavet.
Kommissionen informerade här om att man inrättat ett nätverk EU-Medelhavsområdet för samarbete mellan investeringsfrämjande byråer vilket, tack vare ett program för utbildning och know-how., borde leda till förnyelse och en institutionell förstärkning. Bortsett från detta beställdes en studie för att titta på befintliga hinder för utländska direktinvesteringar, vilken borde kunna ge oss tillförlitliga uppgifter i slutet av det här året.
Beträffande västra Sahara, en fråga som redan diskuterats, så stöder rådet såväl FN:s generalsekreterare som regionens särskilda representant, ambassadör Eagleton, och det särskilda sändebudet Bacon i deras arbete. Rådet har tagit del av det betänkande som presenterades av Bacon den 17 februari. Enligt betänkandet har tidsfristen gått ut vilket innebär att man ännu inte kan fastställa ett nytt datum för genomförandet av folkomröstningen. Vi är medvetna om att detta kan påverka processen på ett negativt sätt. I rådet kan vi bara glädja oss åt att den höge representanten tänker be sitt särskilda sändebud undersöka vilka sätt och medel som står till buds för att nå en godtagbar och hållbar lösning på konflikten. Från rådets sida är man beredd att bidra till ett förtroendeingivande klimat mellan alla parter så att man kan finna en lösning baserad på mänskliga rättigheter och respekt för de demokratiska principerna.
Jag skall sluta nu, herr talman, men det var en hel del frågor som jag var tvungen att besvara. Följer jag inte upp varje fråga tillräckligt mycket så kommer givetvis en del av ledamöterna att tycka att ordförandeskapet inte uppmärksammar deras frågor.
Vi har bara kommenterat några delar av den nuvarande Medelhavspolitiken, trots att frågan enligt min mening förtjänar att behandlas mera ingående. Trots att många känner sig besvikna och dras med grusade förhoppningar när det gäller lanseringen av Barcelonaprocessen 1995 - och jag är en av få som var närvarande vid lanseringen och undertecknandet av nämnda avtal - ligger det huvudsakliga ansvaret på politiska förhållanden i regionen. Förhållanden som var gynnsamma i november 1995, men som snabbt försämrades tack vare blockaden som kom att sätta spår i fredsprocessen. Vi får dock inte förglömma att Barcelonaprocessen, trots nämnda svårigheter, har gått vidare, och jag tror att det är viktigt att poängtera att det är den enda instans som vid samma bord lyckats sammanföra de arabiska länderna kring Medelhavet, Israel och Europeiska unionen, vilket i sig är ett stort framsteg. Med den nya israeliska regeringen, som vill återuppta fredsförhandlingarna, tror vi att vi än en gång har skäl att hoppas på positiva återverkningar på fredsprocessen i Mellanöstern.

Nielson
. (EN) Herr talman! Jag vill göra följande kommentarer på min kollega Chris Pattens vägnar. Kommissionen håller med om behovet av att återuppliva Barcelonaprocessen och kommer snart att presentera idéer som bör kunna göra det möjligt för oss att utveckla processen i år, särskilt mot bakgrund av toppmötet mellan Europeiska unionen och Medelhavsländerna, som förmodligen kommer att äga rum i mitten av november. Man bör kunna komma överens om texten till freds- och stabilitetsstadgan vid sammanträdet i mitten av november. Den bör vara så meningsfull och långtgående som möjligt. Jag skulle vilja se regelbundna säkerhets- och stabilitetsdiskussioner som är öppna för alla partner som är villiga att delta. Vi bör dessutom utveckla ett samarbete om narkotika, terrorism, migration, god förvaltning och konfliktförebyggande åtgärder, åtminstone med Maghreb-länderna.
Jag vill också se en förstärkt dimension av mänskliga rättigheter i partnerskapet. Vi bör ha en uppriktig och öppen dialog om den politik som regeringarna i partnerländerna måste föra för att förbättra situationen i detta avseende. vi skall använda Meda-programmet och det särskilda demokratiprogram som finns inom Meda, för att stödja positiva åtgärder, i synnerhet genom icke-statliga organisationer, för att främja respekten för mänskliga rättigheter och demokratiska friheter i regionen. Partnerskapets ekonomiska syfte är att skapa ett område med välstånd för alla genom det gradvisa upprättandet av frihandel, tillsammans med betydande ekonomiskt stöd från EU under den ekonomiska övergångsperioden och för att hjälpa våra partner att ta itu med de sociala och ekonomiska utmaningar detta för med sig.
Program som finansieras genom Meda har startats för att stödja industriell modernisering, strukturanpassningar, utveckling av den privata sektorn, fortbildning och främjande av små och medelstora företag. Alla program innehåller villkor som innebär att hänsyn tas till deras sociala konsekvenser. Jag har för avsikt att säkerställa en ännu starkare fokusering på prioriteringar under vårt ekonomiska samarbete i framtiden, särskilt genom att koncentrera mig på sektorsvisa anpassningsmöjligheter. Dessa kommer att göra det möjligt för oss fokusera på partnerskapets viktigaste mål och kommer också att förbättra utbetalningstakten från Meda-programmet.
Genomförandet av Meda har drabbats av kritik, en del berättigad, en del inte. Det är ett ungt program med specifika mål kopplade till genomförandet av frihandel med partnerländerna. De slutliga biståndsmottagarna är ofta inte partnerländerna. Detta har i sig ökat komplexiteten i samband med genomförandet.
Kommissionen har lagt fram ett förslag till ändring av Meda-förordningen för att säkerställa ett mer strategiskt förhållningssätt till programplaneringen, bättre samordning med andra givare, inklusive medlemsstaterna, och en effektivisering av förfarandena. Förslaget håller fortfarande på att diskuteras i rådet och jag fruktar att rådet - långt ifrån att stödja dessa mål - möjligen vill göra förfarandet ännu mer tungrott. Jag räknar med att parlamentet stöder våra insatser. För min del skall jag också se till att interna kommissionsförfaranden reformeras för att påskynda utbetalningarna.
Investeringar är en viktig fråga som togs upp vid den viktiga konferensen som hölls i Lissabon den 29 februari och 1 mars. Denna konferens visade att nyckeln till att öka regionernas attraktionskraft för investerarna ligger hos partnerländernas förmåga att skapa blomstrande, öppna och konkurrenskraftiga ekonomier med en säker och förutsägbar rättslig och administrativ miljö. Vi skall använda Meda till att stödja partnerländernas insatser i detta avseende.
Ett regionalt samarbete är också viktigt för att se till att regionen visar upp en enhetlig marknad. Regionala delområden för frihandel bör stödjas som ett steg mot det globala målet. Jag vill främja harmoniseringen av alla åtgärder för en gemensam marknad hos alla partnerländer - man bör komma överens om ett åtgärdsprogram senare i år - och erbjuda diagonal ursprungskumulering till de partnerländer som går med på att använda frihandel sinsemellan.
En regional infrastruktur är nödvändig för den ekonomiska utvecklingen. Meda stöder, bl.a., sammankoppling av infrastruktur vad gäller energi, transport och ny teknik. Investeringar inom dessa områden stöds huvudsakligen genom lån från Europeiska investeringsbanken, såväl som från andra givare. Jag skall även i fortsättningen se till att rätt blandning av finansiering används för att säkerställa att offentliga och privata aktörer kan spela sin lämpliga roll.
Vad gäller jordbruket, bör det ske en noggrann bedömning av alla de frågor som har samband med denna sektor när det gäller att se vad vi kan göra för att förbättra marknadstillgången i och med frihandelsmålet. Vi överväger dessutom att införa ett regionalt samarbetsprogram som fokuserar på bearbetning och bevarande, kvalitetsstandarder och djurhälsa.
Stöd till det civila samhället är nödvändigt för utvecklingen av partnerskapets mänskliga dimension. Jag försäkrar att vi stöder det civila samhället, men vad gäller de gamla decentraliserade samarbetsprogrammen, skall jag inte upprepa det gamla misstagen i samband med ekonomistyrning och förvaltning. Icke-statliga organisationer kan dra nytta av en rad program. T.ex. av Smart-programmet på miljöområdet, Kulturarvsprogrammet, programmen Euromed-Ungdom och Meda-Demokrati. Jag kommer att bedöma vad vi kan göra mer, samtidigt som vi respekterar behovet av en sund ekonomistyrning.

Galeote Quecedo
Herr talman! Vid det här laget är det uppenbart att detta parlamentsinitiativ har sitt upphov i en allmän oro som har fått fäste här i parlamentet över det långsamma förfarandet och den förlamning som råder på vissa områden beträffande förverkligandet av de avtal som undertecknades inom ramen för Barcelonakonferensen för mer än fyra år sedan. Av någon anledning har dessa avtal aldrig kommit att förverkligas fullt ut.
Vi skulle säkert bli nöjda och det skulle innebära att vi tagit ett avgörande steg i rätt riktning, om denna debatt leder till att kommissionen uppmuntras till att vara mer aktiv i den nya lanseringen av Europa-Medelhavsavtalet om associering. Genom att läsa parlamentets gemensamma förslag till resolution som vi förmodligen kommer att anta i morgon, kan vi säkert finna konkreta förslag att utgå från.
Jag är säker på att vi alla är överens om den strategiska betydelsen, som är avgörande för Europeiska unionen, av planeringen för Medelhavsområdet; i politiskt avseende eftersom vårt grannskap kräver att vi upprättar förbindelser som sträcker sig utöver skapandet av ett frihandelsområde; i ekonomiskt avseende, för det råder inga tvivel om att det finns gott om möjligheter som skulle innebära ömsesidig nytta även i socialt avseende, men som vi inte utnyttjar i tillräcklig utsträckning eftersom problemen med de omfattande ekonomiska orättvisorna och det starka migrationstrycket kräver samordnade lösningar av strukturell natur och i det sammanhanget bör även säkerhetsområdet nämnas.
Mot bakgrund av detta är parlamentets upprepade, men därför inte mindre berättigade, krav på ett större bidrag från Europeiska unionen till fredsprocessen i Mellanöstern, i synnerhet sedan konfliktparterna uttryckligen har begärt detta i samband med besöket av Europarlamentets talman i området.
Vi är övertygade om att Europeiska unionens utrikespolitik och gemensamma säkerhet för att bli framgångsrik måste grunda sig på tanken om jämvikt för att svara mot utsattheten i alla medlemsstater och följaktligen hos de europeiska medborgarna.

Obiols i Germà
Herr talman, mina damer och herrar! I november är det fem år sedan Barcelonaförklaringen undertecknades. Nu är tiden inne för att utvärdera Medelhavspolitiken, de resultat som uppnåtts och även förseningarna och bristerna på området. Denna debatt och de förslag till resolution som grupperna i parlamentet har lagt fram är därför mycket ändamålsenliga initiativ.
En sådan utvärdering rymmer säkert vissa positiva aspekter. Å ena sidan - och det är inte dåligt - har processen fortsatt, trots de negativa faser som fredsprocessen i Främre Orienten har gått igenom. Alla toppmöten och sammankomster har ägt rum under alla de inblandade ländernas närvaro, däribland Syrien, Libanon och Israel. För det andra har man - om än i långsam takt - undertecknat, ratificerat och initierat en rad associeringsavtal. För det andra har man utvecklat rutiner för ett ständigt samarbete på mellanstatlig nivå och projekten har försetts med olika typer av ekonomiskt stöd från Meda-programmet.
De resultaten får dock inte innebära att vi bortser från förseningar och brister som till viss del har inneburit ett svek av det hopp och de förväntningar som uppstod till följd av den första Europa-Medelhavskonferensen i november 1995. För det första kom det inga tydliga politiska impulser när de som mest behövdes. Egentligen kan det konstateras att Medelhavspolitiken politiskt sett bör vara den främsta prioriteringen i Europeiska unionens utrikesstrategi. Utvidgningen österut leder, i strategiska och historiska termer, till en situation som inte rymmer någon mer ovisshet än den som har att göra med kalendrar, tidsrytm, kostnader och resurser; även om vissa nya regionala konflikter tillåts är det svårt att föreställa sig något annat än att utvidgningsprocessen kommer att kulminera. I stället finns det inga garantier för Medelhavets framtid. Det som till stor del kommer att bli avgörande för den politik som Europeiska unionen utvecklar är om detta område blir ett sun belt med en ny ekonomisk och social jämvikt beträffande säkerhet, utveckling och fred, eller ett slum belt,där det normala blir en stigande obalans mellan norr och söder, en snabbt växande fattigdom i söder och en progressiv uppkomst - om ni ursäktar upprepningen - av alla typer av nödlägen: våld, instabilitet, terrorism och ett okontrollerbart migrationstryck.
För det andra anser jag att den ekonomiska och finansiella aspekten har drabbats av hinder och förseningar, till följd av bristen på politisk ledning. I samband med det vill jag peka på svårigheterna att lansera Meda-programmen, den överdrivna centraliseringen, de heterogena stödkriterierna, frånvaron av gemensamma idéer om en eventuell gemensam jordbrukspolitik i Medelhavsområdet och för det tredje som en konsekvens av detta, det låga beloppet för de direkta investeringarna i söder: endast 2 procent av Europeiska unionens totala direkta externa investeringar. Det är exempel på det man kan kalla "den strategiska blindheten" i systemet Europa som helhet.
Slutsats: det krävs en ny fas med det portugisiska och franska ordförandeskapet, en brand-new start för Medelhavspolitiken som kan initiera en god cirkel på väg mot de mål som på korrekt vis uppställdes på Medelhavskonferensen i Barcelona i november 1995.

Talmannen
Tack så mycket, herr Obiols. Han tilldelades en extra minut i sin egenskap av ordförande i Maghreb-delegationen.

Gasòliba i Böhm
Herr talman, mina damer och herrar! Rådet och kommissionen bör noga lägga märke till den praktiskt taget enhälliga ståndpunkten i parlamentet för en ny lansering av unionens politik vad Medelhavsområdet beträffar, så som den fastställdes på Medelhavskonferensen i Barcelona år 1995 under det spanska ordförandeskapet och vars särdrag redan har poängterats. Å andra sidan vet vi om att diverse hinder, i huvudsak politiska sådana, har satt stopp för en korrekt tillämpning.
Jag vill bara påminna om att befolkningen söder om Medelhavet om bara några år kommer att vara större än den i norr, samtidigt som praktiskt taget hela rikedomen finns samlad norr och inte söder om Medelhavet. Om inte Europeiska unionen agerar snabbt för att återställa denna obalans, såväl ur demografisk synvinkel som ur social, ekonomisk och politisk synvinkel, kommer vi att efterlämna en explosiv situation till kommande generationer.
Det är därför en politisk prioritering att utöva ett politiskt ledarskap som åtföljs av ett ekonomiskt samarbete för att förbättra förutsättningarna för dessa folk och se till att framgång och stabilitet är får råda i hela Medelhavsområdet, för det är också Europeiska unionens framgång och stabilitet beroende av.

Cohn-Bendit
Herr talman, mina damer och herrar! I Barcelona undertecknade vi mycket högtidligt stadgan för Medelhavet och i centrum för denna stadga placerade vi rättsstaten och de mänskliga rättigheterna. Jag är mycket nöjd med att vi i den gemensamma resolutionen tog upp vår idé att be kommissionen och rådet att varje år publicera en sammanfattning över status för de mänskliga rättigheterna och rättsstaten i Medelhavsländerna.
Jag tror inte det räcker att använda de mänskliga rättigheterna och rättsstaten som argument innan man går till söndagens mässa och sedan glömma den när man går därifrån - som man glömmer många saker - utan vi måste också göra denna politik till en grundläggande beståndsdel i de bilaterala förhållandena. Därför måste vi säga till länder där de mänskliga rättigheterna inte respekteras att de bilaterala förbindelserna kan ta ett steg bakåt och till länder som utvecklas, som Marocko, eller andra länder, att de bilaterala förbindelserna kan göra framsteg.
Jag skall ta upp Tunisien till exempel, ett av de första länder vi undertecknade partnerskapsavtal med. Situationen för rättsstaten och de mänskliga rättigheterna där är en skandal. Där sitter i dag människor i fängelse för åsiktsbrott.
Den tunisiska regeringen säger att den är för en öppning av de ekonomiska förbindelserna, men vem har rätt till ett pass för att resa ut ur Tunisien? Vem har rätt att resa och alltså utnyttja Medelhavsområdet? Inte motståndarna. I dag hungerstrejkar två personer i Tunisien eftersom de vill ha ett pass för att kunna resa, bl.a. en kvinnlig förläggare, hustrun till Ksila, som var en av de personer som föreslogs till Sacharovpriset.
Jag utvecklar dessa idéer för att jag tror att vi inte bör sluta att kräva av länderna i Medelhavsområdet att de tar sitt ansvar när det gäller rättsstaten och de mänskliga rättigheterna. Det räcker inte med ett bra ekonomiskt resultat. Det räcker inte med bra resultat inom jordbruket eller något annat. Respekten för de mänskliga rättigheterna måste få företräde i vår politik, och det har den inte för närvarande. Det har den inte och det är detta vi måste ändra på, såväl parlamentet som kommissionen och rådet.

Boudjenah
Herr talman! Europa-Medelhavspartnerskapet som inleddes 1995 är ur funktion, det har man sagt. Den nysatsning som aviserats av det kommande franska ordförandeskapet för Europeiska unionen är lovande, med tanke på hur omfattande och brådskande utmaningarna är för länderna i denna region. För att kunna bemöta dem effektivt är det avgörande att verkligen beakta intressena hos befolkningarna kring vårt gemensamma hav, liksom deras aktiva deltagande i partnerskapet. Jag säger det på stående fot, det är dags för en nyorientering av Europa-Medelhavspolitiken.
Till att börja med måste målsättningen för en sådan politik vara att ta sig an de skriande skillnaderna mellan de norra och södra delarna, där befolkningen i söder fortfarande befinner sig i en explosiv ekonomisk och social situation. Fattigdom, hög andel analfabetism, massiv arbetslöshet vilket framför allt drabbar ungdomarna, mycket stora orättvisor, ökade tekniska skillnader jämfört med länderna i väst. Behoven inom infrastruktur är avsevärda, för att inte nämna utmaningarna när det gäller miljön.
En ökande klyfta kan bara ytterligare gynna den mest våldsamma nationalismen och integrismen, liksom krigen. Och den omfattande utlandsskulden, prisfallet på råvaror och planerna för strukturanpassning har redan tvingat dessa länder att föra en ödeläggande svångremspolitik och krossat deras utvecklingsförmåga. Framtidsutsikten med en frihandelszon, som ett slags regionalt multilateralt investeringsavtal, riskerar att på ett farligt sätt försämra detta dominerande förhållande. Studier visar därför att två tredjedelar av den tunisiska industrin inte kommer att överleva om gränserna öppnas.
Processens avtagande beror för övrigt lika mycket på blockeringen av fredsprocessen i Mellanöstern som på ett antal orosmoment som uttrycks allt öppnare. Ett exempel är den första fackföreningskonferensen mellan Europa och Medelhavsområdet som ägde rum för ett år sedan och där avsaknaden av en social dimension betonades. Och ändå finns förutsättningarna för att bygga nytt. Medborgare, icke-statliga organisationer och fackföreningar engagerar sig i det dagliga livet för att solidariteten mellan befolkningar skall leva och för att konkretisera en rad lokala samarbetsprojekt. Europa-Medelhavsprocessen kräver alltså en gemensam satsning som kommer alla till del för att uppnå ett område med delat välstånd, den målsättning som pekades ut i Barcelona.
De vägar som kan utforskas är många för att ta sig ur den frihandel som upphöjts till dogm och förnekats i Seattle. Det är verkligen på tiden att skriva av skulden för länderna i söder, överföra tekniken och inleda samarbete mellan offentlig service på utbildningsområdet.
Avslutningsvis skulle jag vilja säga att utöver freden i Mellanöstern, som Europeiska unionen måste fortsätta att verka för, har jag också en ivrig önskan att Europa skall spela en mycket mer aktiv roll för att folkomröstningen om självbestämmanderätt i västra Sahara, vilken är allvarligt hotad, skall äga rum enligt de villkor som fastställts under FN:s överinseende. Det handlar om trovärdigheten för en europeisk utrikespolitik.

Coûteaux
Herr talman! Medan parlamentet förlorar sig i detaljer är vi här skyldiga till att slarvigt behandla en av de grundläggande dimensionerna i Europafrågan, nämligen Medelhavet.
Genom att de två kontinenternas intressen, Europas och Afrikas, kompletterar varandra, detta stora Europa-Medelhavsområdet där Medelhavet oundvikligen är medelpunkten, får vår Medelhavspolitik en betydelse, jag skulle till och med vilja säga ett allvar, som tyvärr återspeglas mycket litet i de program som hittills bedrivits av de europeiska institutionerna och det faktum att tre fjärdedelar av de antagna programmen fortfarande inte tillämpas, vilket också är fallet med Meda.
Allt visar för övrigt att vi på detta område egentligen är omedvetna om vad som står på spel. Det är enormt mycket. Man har sagt det, men låt oss upprepa det. Om vi bara lyckas skapa en enad och broderlig enhet mellan länderna norr och söder om detta hav förblir vi i centrum av världens balans, i stället för att förpassas till utkanten av den, till förmån för, det säger sig självt, andra geostrategiska enheter: Atlanten till att börja med, Indiska oceanen och framför allt Stilla havet, på vars stränder vi endast blir alltmer av bifigurer.
Här finns en räddningspunkt, utöver den voluntarism som förutsätter - det säger jag ärligt - att vi betraktar Atlantsolidariteten eller förbindelserna med den asiatiska kontinenten som sekundär, för att koncentrera oss på privilegierade relationer - jag säger "privilegierade " i den exakta betydelsen av denna term - med den arabiska världen. Det skulle exempelvis innebära att acceptera länder som Marocko, Tunisien eller Algeriet som fullvärdiga medlemsstater i unionen.
Utan denna voluntarism har vi inte en chans att kontrollera balansen, eller snarare den ökande obalansen i världen, ingen kan kontrollera ekonomiska flöden - jag tänker särskilt på råvaror, men också på jordbruksproduktion - ingen kontrollerar demografiska flöden, vars balans kullkastas i full fart och på vår bekostnad, det vet alla, men ingen kontrollerar heller det kulturella flödet, för vi har sannolikt inga bättre allierade än våra arabiska och afrikanska partner för att motstå det man slarvigt kallar internationaliseringen, och som till mycket stor del förefaller mig vara en amerikanisering av världen.
Våra nationer kommer under nästa sekel att vara stormakter, beroende på om de tagit itu med Medelhavspartnerskapets prövning.
Det är onödigt att säga att vi är pessimistiska i det hänseendet. Till att börja med för att denna grundläggande dimension hankar sig fram i håglöshet och talens anpassade vaga förhoppningar, vilket den bleka - mycket bleka - Barcelonaprocessen vittnar om, ett miserabelt alibi för vår inneboende likgiltighet.
Pessimism också för att vår Atlantpartner, Amerikas förenta stater, fullständigt förstått att det inte finns något bättre sätt att lägga Europa under sig än att kapa de givande förbindelser Europa kan ha med sina grannländer kring Medelhavet och därför bemödar sig att på båda sidor om Medelhavet bygga upp en dunkel men effektiv mur. Händelser som Gulfkriget, utfrysningen av Libyen, och till och med av Syrien, som Washington så skickligt tvingat oss till, är bara några av de senaste illustrationerna.
Pessimism slutligen för att Europa är alltför delat på denna punkt. Alltför många stater, särskilt staterna i norra Europa, föredrar Atlantförbindelsen framför förbindelsen Europa-Arabländerna och Europa-Afrika, vilket det successiva övergivandet av den s.k. Lomépolitiken och blodbristen i Medelhavspolitiken vittnar om.
Kort sagt, i denna fråga liksom andra återstår bara nationerna, med Frankrike i främsta ledet, som förblir den största makten kring Medelhavet för att genom sin arabpolitik och sin politik för de fransktalande försöka anta denna enorma utmaning. Frankrike kommer kanske att göra det ensamt, men det blir till förmån för hela Europa.

Belder
Herr talman! Den här debatten visar att det finns många frågor kring Europeiska unionens Medelhavspolitik. Även jag har mina funderingar kring Meda och inte bara gentemot kommissionen utan likaväl gentemot dessa frågeställare. Jag har litet svårt för de slutsatser som de grunda sina frågor på. De talar om framsteg i fredsprocessen i Mellanöstern, fred på Balkan och en förbättrad situation i Maghreb. Jag önskar liksom dem att det verkligen vore fråga om strukturella förbättringar i dessa områden. Jag tycker emellertid att det är för snart att drastiskt ändra Medelhavspolitiken på grund av denna, måhända tillfälliga, utveckling. Dessutom har jag svårt med tanken att Medelhavspolitiken skulle vara fullständigt misslyckad. Under de fyra år som partnerskapet funnits till har det visst gjorts framsteg, särskilt vid slutandet av de olika associeringsavtalen.
Därmed vill jag inte ha sagt att Europaparlamentet okritiskt måste skriva under Europeiska unionens nuvarande Medelhavspolitik. Till den allra största delen kan den göras bättre. Då handlar det i första hand om en ändrad attityd. Om vi anger våra förbindelser med Medelhavsländerna med termen partnerskap, förpliktar vi oss själva att ta våra partner på allvar. Det kommer utan tvivel att leda till anspråkslösa tankar om Europas roll i diverse fredsprocesser och respekten för mänskliga rättigheter i partnerländerna. Det skall också leda till en stabilare Medelhavspolitik från EU:s sida. Partnerskap innebär att inte bara europeiska tankar kring politiskt och ekonomiskt samarbete kläs i ord utan även sådana tankar från Medelhavsländernas håll.
Det handlar dock inte enbart om den underliggande attityden. Vi måste även fästa vår uppmärksamhet på förvaltning och genomförande av Meda-programmet. De senaste åren har allvarliga brister uppmärksammats. Kommissionen lade förra året fram ändringsförslag. Inom den ramen måste vi den närmaste tiden begrunda framtiden för Medelhavspolitiken. Vid denna begrundan är tillfällig utveckling inte vårt främsta motiv utan det handlar om en långsiktigt vision. Rättvisa, jämvikt och jämlikhet är nyckelord i det sammanhanget.

Kronberger
Herr talman! Principiellt är det positivt att Medelhavsområdet återigen i större utsträckning betraktas som Europeiska unionens partner. Att man tar med Libyen betraktar jag som avgörande. Just här finns det, efter att embargot har upphört, mycket att ta igen när det gäller kommunikationen. För en månad sedan besökte jag landet och kunde där konstatera en mycket öppen stämning och ett intresse för Europa, särskilt bland unga människor. I samtal med rektorn vid universitetet och med studenter klagades det över att det fleråriga embargot har efterlämnat en sorts vanmaktstrauma och en distans till de nordliga länderna. Jag tror att vi nu alla uppmanas att satsa allt på att bevisa för människorna i alla Medelhavsländer att vi betraktar dem som fullvärdiga och jämställda partner, och erbjuda dem stöd, både för att tillsammans med dem bygga upp förtroendet och för att lösa deras sociala och ekonomiska problem. Det kommer säkert att bli till nytta för båda sidor.

Cocilovo
Herr talman! Redan den debatt som har varit i denna kammare har visat en betydande samsyn när det gäller de olika ståndpunkter som grupperats runt insikten om den betydelse som utvecklingen av partnerskapet Europa-Medelhavsområdet inom ramen för Barcelonaprocessen har för de undertecknande länderna, men också när det gäller att utforma en strategi för Europa på tröskeln till det tredje årtusendet, en strategi för fredlig samexistens i ett klimat av stabilitet och säkerhet mellan folken, och när det gäller att utveckla en plan för social och ekonomisk utveckling som samtidigt grundas på en rigorös tillämpning av grundläggande mänskliga, civila och politiska rättigheter. Allt detta är utmärkande för och anger även en riktning för den väg vi måste gå för att utveckla partnerskapet Europa-Medelhavet.
Jag, liksom de andra kolleger som har talat före mig, är övertygad om att, om det har förekommit förseningar, så kanske de inte bara har berott på tekniska orsaker, utan också på det bakomliggande kravet som jag inte kan ställa upp på att man skall reducera denna process till att skapa ett område, även om det är viktigt i sig, för fritt handelsutbyte. Utvecklingen av partnerskapet Europa-Medelhavsområdet får inte vara bara detta; det måste även förstärka, det kan det inte råda något tvivel om, en infrastruktur som bygger på betydelse av civiliserade samhällen, som bygger på utbyten inom kultur, samhällsliv, turism, idrott, på en förstärkning av de faktorer som inte direkt hänger samman med skapandet av ett område för fritt handelsutbyte utan som gör det möjligt att förstärka effekterna av ett sådant utbyte.
Som man brukar säga i mitt land men kanske inte bara i mitt land man firar inga bröllop med torkade fikon. Jag anser därför att vi, med aktivt stöd från kommissionen och rådet och med ett öppet stöd från parlamentet, även måste se till att få loss tillräckliga resurser till stöd för partnerskapet Europa-Medelhavsområdet, resurser som åtminstone står i något så när rimliga proportioner till de stora resurser som man redan i dag utnyttjar till stöd för östutvidgningen. Redan Europeiska rådet i Cannes uttalade sig för detta, något som vi inte får glömma. Vi måste hjälpa till att skapa en miljö som främjar privata investeringar: ett stöd för tekniskt bistånd som åtminstone garanterar även dessa tredje länder samma typ av stöd och hjälp som vi garanterar länderna i Central- och Östeuropa; möjligheterna till ett program för interregionalt och gränsöverskridande samarbete som kan bli ett komplement till och integreras i relationerna mellan Meda och Interreg, på samma sätt som man gör mellan kustnationerna; möjligheten, slutligen, att skapa en ny generation av program för att komma över den nuvarande splittringen och ineffektiviteten i en myriad av gemenskapsprogram som påverkar södra Medelhavsområdet och som redan i dag om vi gör en snabbanalys, upptäcker vi detta avser över sjutton olika direktorat inom kommissionen och oräkneliga mikroprojekt som förmodligen inte har avsedd effekt.
Jag har framställt konkreta förslag, bland annat därför att jag känner igen mig i inläggen från mina kolleger när det gäller de strategiska och politiska punkterna.

Terrón i Cusí
Herr talman! Jag tycker att den här debatten kommer lägligt i slutet av den femårsperiod som Meda hade planerats för, men jag tror också att vi kommer att ha tid att diskutera den nya förordning som nu är föremål för debatt här i parlamentet. Jag vill påpeka att jag hur som helst delar kommissionens oro och ser positivt på förslaget om ett förenklat förfarande. Jag hoppas att man vinner parlamentets stöd i den frågan.
Jag vill på de få sekunder jag har till mitt förfogande kort nämna två aspekter som jag anser att vi snarast måste ta oss an beträffande Meda-programmen. Först och främst det decentraliserade samarbetet och åtgärderna, till följd av Barcelonaprocessen, mellan de mest aktiva arbetsmarknadsparterna i Medelhavsländerna utanför unionen och Europeiska unionen, projekt som förutom sitt reella värde bidrar till tillväxten i dessa samhällssektorer i länderna i fråga. Jag betraktar det som nödvändigt, med tanke på att vi vill ha ett område med frihandel och framgång, att vi även beslutsamt verkar för en demokratisering av området söder om Medelhavet, att vi stöder de män och kvinnor som försöker verka i den frågan. Vi bör sätta stopp för det dåliga rykte som unionen har i dessa länder och vi bör än en gång se till att de förväntningar och ambitioner som finns där backas upp av unionen. Jag anser för övrigt att kommissionen har de mänskliga resurser och det material som krävs för att göra det.
En annan sak som oroar mig är immigrationens upptagande i förordningen. Det som oroar mig är hur man tar sig an frågan i Medelhavsområdet. Vi bör inte bara upprätta avtal som gäller klausulerna om återvändande, inte bara avsätta resurser till gränskontroller utan även, med hjälp av fantasi och nya förslag om medbestämmande för dessa länder, se till att emigrationsfrågan legaliseras, så att människor inte känner att gränserna är stängda för dem utan att de kan röra sig fritt inom detta frihandelsområde .

Sánchez García
Herr talman, herr kommissionär, herr rådsordförande! I dag är det lämpligt att ta upp en rad frågor med anknytning till Medelhavet, eftersom flera händelser av kulturellt, socialt, religiöst och politiskt slag äger rum som inte kan gå spårlöst förbi oss som från en europeisk utkikspost önskar det bästa för de länder som ligger vid Medelhavet och som dessutom under historiens lopp har haft gemensamma upplevelser med vissa europeiska folk.
Denna debatt är också lämplig med tanke på att parlamentets delegation för förbindelserna med Maghreb-länderna förra veckan besökte Marocko och Tunisien och då hade ett fullspäckat program.
Faktum är att den nuvarande situationen skiljer sig från den för några år sedan, och därför kan man skönja vissa förbättringar på konkreta områden som de mänskliga rättigheterna och - precis som på det ekonomiska området - trots vissa störningsmoment. Man kan rent allmänt urskilja en gemensam önskan att ansluta sig till de grannar i norr som bildar Europeiska unionen, eftersom de betraktar oss som en räddningsplanka när det gäller att lösa de problem de tampas med i sin vardag. Därför bör vi alla, de olika europeiska institutionerna, parlamentet, kommissionen och rådet, göra en insats för att folken söder om Medelhavet skall kunna förbättra sin tillvaro. För att klara det måste vi föra en beslutsam och modig politik som gör det möjligt att på ett framgångsrikt sätt anta de utmaningar i Medelhavsområdet som har uppstått i denna så globaliserade värld. Medelhavet och dess folk behöver oss. Vi får inte överge dem.

Piétrasanta
Herr talman! Det grundläggande ekonomiska instrumentet för att genomföra vår Medelhavspolitik, som är ett resultat av Barcelonaprocessen, är utan tvekan Meda-programmet för vilket jag är föredragande om verksamheten och vars förordning vi håller på att ändra med vår kollega Valdivielso de Cué. Jag vill fästa kollegernas uppmärksamhet på de betänkanden som diskuteras i utskottet och som kommer att överlämnas till kammaren i juni.
Jag skulle vilja betona två viktiga punkter här: för det första: Meda är ett bra program, ett ungt program som hittills lidit av bristande funktion i genomförandet. Av ett totalanslag i storleksordningen 3 500 miljoner euro för de senaste fyra åren har mindre än 30 procent i dag betalats ut: försenad betalning, kommentarer från revisionsrätten om handläggningen av ärenden, alltför långa tidsfrister. Vi måste alltså ändra förordningen, utöka kommissionens personal. Vi måste lämna förslag till parlamentet i denna riktning för en bättre handläggning av ärendena. Vidare är hela 90 procent av anslagen reserverade för bilateralt samarbete men bara 10 procent för regionalt samarbete, något som intresserar oss mycket. Vi måste alltså öka detta, göra det decentraliserade samarbetet mer dynamiskt och utnyttja det civila samhällets deltagande.
För det andra är programmets ekonomiska aspekt inte inställd på frihandel. Vi har också definitionen med ett gemensamt område för fred och stabilitet och strävan efter att folken skall närma sig varandra genom ett socialt och kulturellt partnerskap. Det syftar slutligen till att även tredje land skall respektera de mänskliga rättigheterna och i det sammanhanget har situationen i många länder inte förbättrats. Vi ber därför rådet och kommissionen att publicera en årsrapport, eller en rapport vartannat år, om de mänskliga rättigheterna i de länder som deltar i Barcelonaprocessen, vilken skulle kunna fungera som grund för att inrätta ett samarbete mellan Europeiska unionen och tredje land. Tunisien, som Cohn-Bendit talade om nyss, erhöll ensamt nära 10 procent av Medas anslag och så gott som allt har betalats ut. Vi måste ta hänsyn till detta just för att det skall vara Europeiska unionen som bestämmer inriktningen för projekten och de inte bara beslutas...
(Talmannen avbröt talaren.)

Alavanos
Herr talman! Jag vill säga att detta är en viktig debatt, men jag känner mig både trött och förvirrad, i synnerhet efter de svar vi fått från rådsordföranden, som naturligtvis har goda avsikter.
Och jag tror att man kan göra vissa konstateranden utifrån den oro som finns på alla håll. Kortfattat kan jag säga att Europeiska unionens Medelhavspolitik saknar strategi, den saknar tidsplan och målformulering, till skillnad från t.ex. Europeiska unionens Östeuropapolitik. Det finns ingen som kan sammanfatta ministerns svar på fem rader. Det är omöjligt, eftersom han svarade på alla frågor utom själva nyckelfrågorna.
För det andra saknas det enligt min mening djärvhet. Europeiska unionen har helt gått in för det fria handelsutbytet, trots att vi ser negativa ekonomiska och sociala konsekvenser i dessa områden med fritt handelsutbyte, trots att unionen skulle kunna vidta omedelbara, konkreta och effektiva åtgärder t.ex. i frågor som rör skuldsättning eller överförande av teknik, där man kan notera tveksamhet och ineffektivitet.
Den tredje punkten är att Europeiska unionen enligt min mening inte för någon självständig politik. Det kan vi se både i Mellersta Östern i förhållande till USA och mera allmänt.

Tajani
Herr talman, herr kommissionär! Jag tror inte det är möjligt att föra utvecklingen av Europa-Medelhavspolitiken framåt om man inte lyckas föra fredsprocessen i Mellanöstern framåt, och jag tror att detta är en avgörande punkt i den resolution som vi i dag diskuterar i kammaren. Men man kan fråga sig vilken roll Europeiska unionen kan och bör spela för att främja fredsprocessen. Naturligtvis kan Europeiska unionen inte ta parti för den ena av de båda parter som tvisten gäller; jag tror i stället att unionen bör spela en viktig roll när det gäller att skapa ekonomisk utveckling inom de aktuella områdena, och framför allt sikta på en ekonomisk tillväxt för befolkningarna som lever runt Israels gränser, för den politiska konflikten, förutom den religiösa, förstärks utan tvekan av en kraftig social ojämlikhet; det räcker att jämföra inkomsterna per capita för de israeliska medborgarna med inkomsterna per capita för medborgarna, för människorna som lever i kringliggande länder och inom de områden som gränsar till staten Israel. En ekonomisk tillväxt för den befolkningen skulle utan tvekan kraftigt dämpa de politiska och sociala konflikter som har lett till förödande sammandrabbningar.
Att minska spänningen är en grundläggande uppgift för Europeiska unionen. Jag stöder därför samtliga punkter i detta betänkande som understryker behovet av ekonomiska ingripanden för att stödja utvecklingen av program, utvecklingen av privata investeringar, en allt kraftigare ökning av antalet privata investerare från Europeiska unionen inom territorierna som gränsar till Israel: allt detta kommer utan tvekan att medföra en tillväxt av det ekonomiska välståndet och kraftigt dämpa de sociala konflikterna. Om vi kan göra detta, om Europeiska unionen kan göra detta, så kommer vi verkligen att ha gett ett viktigt bidrag till att förverkliga freden i Mellanöstern.

Caudron
Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! Europeiska unionens strävan efter en ambitiös Medelhavspolitik är inte ny, åtminstone inte när det gäller tal och avsiktsförklaringar, och vår debatt i kväll bekräftar detta. Från Lissabon 1992 till Cannes 1995, och framför allt i Barcelona samma år, har man hela tiden krävt att ett starkt Europa-Medelhavspartnerskap skall inrättas. Det är därför med tillfredsställelse som Europeiska unionen och tolv Medelhavsländer 1995 antog den berömda Barcelonaförklaringen.
Ambitionerna med denna förklaring i termer av ekonomi och finans, politik och säkerhet, sociala, kulturella och mänskliga frågor var mycket stora. Men andra har redan före mig sagt att besvikelsen hos våra partner sedan dess är ännu större: mycket få associeringsavtal och ännu är inga avtal egentligen genomförda, stora europeiska anslag har planerats men mycket färre har tagits i anspråk och ännu färre betalats ut, det säger alla våra partner om och om igen.
Huller om buller kritiserar de alla de tekniska svårigheterna, de politiska svårigheterna, låga direkta investeringar och alltför höga skulder hos våra partner. Resultatet av allt detta är fruktansvärt: besvikna partner, otillräcklig ekonomisk utveckling, okontrollerad invandring till Europa, ökad integrism överallt.
Det är därför nödvändigt, och alla har också sagt det här i kväll, att ge ny fart åt Barcelonaprocessen, förenkla den administrativt, acceptera att öppna våra marknader ytterligare, minska skulderna, och allt i utbyte mot nödvändiga ansträngningar från våra partner när det gäller mänskliga rättigheter, i en global Medelhavsvision som bör garantera balans och säkerhet mellan alla områden i Medelhavsområdet.
Vi har för övrigt inget annat initiativ och jag tackar i kväll rådets ordförande för all viktig och relevant information vi fått. Det är anledningen till att jag som socialist stödjer det viktigaste i förslagen i vår gemensamma resolution.

Martin, Hugues
Herrar talmän, herr kommissionär! Jag skulle i samband med denna debatt vilja betona betydelsen och effekten av påvens besök på den heliga marken. Oavsett vår tro, vår religiösa övertygelse, måste man konstatera att Johannes Paulus II:s budskap avsevärt bidrar till framstegen för freden i området. Påven beträdde mark som är fylld av fallgropar, i en situation där varje ord, varje gest, bedöms utifrån dess symboliska betydelse, men lyckades både i Jordanien och Israel och på palestinskt territorium att ta upp problem som fortfarande finns mellan gemenskaperna i rätt ton.
Den helige fadern visar oss att den religiösa dimensionen av konflikterna inte kan ignoreras och att dialogen mellan religioner precis som den politiska dialogen är en stabilitetsfaktor. Resan var ett utmärkt exempel på att förståelse är möjlig mellan alla parter. Jag ansåg i den här debatten att denne store fredsman, en oförtröttlig pilgrim, förtjänade att få sin gärning hyllad.
Jag skulle också vilja ställa två frågor till rådet och kommissionen. Den första gäller regionalt samarbete mellan länderna söder om Medelhavet, den andra gäller Europaparlamentets roll i Barcelonaprocessen.
När det till att börja med gäller regionalt samarbete - och ordförandeskapet besvarade det delvis nyss - bygger unionen sin Medelhavspolitik på Barcelonaprocessen. Detta synsätt är såväl globalt som regionalt och betraktar Medelhavsområdet som en regional enhet. Det är rimligt att tänka sig att ett samarbete mellan staterna i detta område borde vara mycket starkare.
Den andra frågan gäller Europaparlamentets roll, och man måste konstatera att den i dag är begränsad. Men som jag betonade strävar man i unionens Medelhavspolitik efter att vara global. Europaparlamentet tillfrågas i verkligheten enbart i samband med bilaterala avtal. Vi måste därför antingen närma Europaparlamentet till detta forum, enligt modellen för Gemensamma församlingen EU-AVS, eller se till att Europaparlamentet deltar mer aktivt och regelbundet i ministermötena.

Miguélez Ramos
Herr talman! Unionens Medelhavspolitik måste inte bara anta sina former utan även förses med en botten; den måste fyllas med innehåll och inte tömmas på sådant. Därför är det nödvändigt, mina damer och herrar, att upprätta politiska, ekonomiska och sociala förbindelser och fortsätta vägen fram. Vi har ett associeringsavtal med Marocko som trädde i kraft den 2 mars, och som förvandlade detta land till vår privilegierade partner. Men det finns inte utrymme för ett långtgående samarbete med Marocko utan att hänsyn tas till en verksamhet - fisket - som är avgörande för ekonomin i många europeiska regioner.
Jag vill tala om fiskeavtalet mellan Europeiska gemenskapen och Marocko som upphörde den 30 november i fjol. Såhär fyra månader senare befinner vi oss i ett vakuum. Vi har fortfarande inget datum för inledandet av förhandlingarna. Att inte förnya detta avtal skulle innebära ett steg bakåt i vår Medelhavspolitik, och för att den inte skall begränsas till en simpel retorik är det nödvändigt att vi gör framsteg i de konkreta fallen.
Medelhavspolitiken har fått sitt namn från det hav där europeiska fiskare och fiskare från Nordafrika har fiskat tillsammans i hundratals år. Kommissionen bör uppfylla sina åtaganden och inleda förhandlingarna en gång för alla.

Hernández Mollar
Om vi med denna debatt lyckas harmonisera rådets och kommissionens beaktande av Medelhavets södra havsstrands betydelse för den europeiska politiken har vi till viss del uppnått vårt mål.
Så som påpekades här har en delegation från parlamentet nyligen besökt Marocko och Tunisien. Mänskliga rättigheter, Västsahara, fiske, jordbruk, investeringar, Meda och emigration var frågor som blev föremål för uppmärksamhet från ledamöterna, myndigheterna och företrädare för det civila samhället. Resultatet blev att man begärde en större politisk inblandning från unionens sida i Medelhavsområdet. Det finns en rädsla inför utvidgningen och en känsla av att vågen lutar mer åt norr och öster än mot söder. Det skulle vara bra om de som företräder kommissionen och rådet här i dag ville kommentera detta.
Å andra sidan bör investeringarna i området främjas och, med respekt för deras särdrag, bör man samarbeta med dessa länder så att deras egna demokratiska processer framskrider liksom respekten för de mänskliga rättigheterna, samtidigt som vi accepterar den rytm som de bestämmer sig för och låter dem förstå att Europeiska unionen inte bara vill investera i den ekonomiska utvecklingen utan även investera i fred och stabilitet utifrån respekten för människors grundläggande rättigheter och det demokratiska utövandet av deras friheter.
Det är ingen enkel uppgift, och det är endast möjligt med hjälp av en dialog och inte genom konfrontation. Europeiska unionens åtgärder är fortfarande högst diffusa och komplicerade på detta område. Barcelonakonferensen visade snarare på en politisk vilja än på en verklig strategi i syfte att skapa ett verkligt Medelhavsområde, där det ekonomiska utgör en viktig del, men endast en del av en ständig dialog och ett politiskt samarbete på det sociala och kulturella området och även i försvaret av de ömsesidiga intressena för att garantera den fred och stabilitet som vi alla eftersträvar i detta område.

Bautista Ojeda
Herr talman! Jag har väntat med att begära ordet för att inte störa debatten. Det enda jag vill säga är att jag protesterar mot den tidigare talmannens sätt att fördela talartiden, för han respekterade inte den tid som avsatts för respektive grupp och hur den skulle fördelas mellan de olika ledamöterna. Den tidigare talmannen bedrev en uppenbar diskriminering till förmån för vissa ledamöter som fick längre talartid än de hade rätt till.
När vi väl har satt oss här, är alla ledamöter lika och vi måste alla respektera de normer som gäller. Och därför ber denna enkla ledamot, som inte företräder ett röstantal av multinationella mått, ändå att den tid som gruppen tilldelat honom respekteras.

Talmannen
Herr Bautista Ojeda, ert påpekande förs in i protokollet och kommer att vidarebefordras till presidiet.

Costa, Raffaele
Herr talman, ärade kolleger! Jag har med intresse tagit del av de dokument som i dag behandlas av parlamentet och jag har noterat att de krav som parlamentet framställer är krav som gäller många sektorer, kanske till och med för många: man kräver fred, något som det är riktigt att kräva den frågan har redan diskuterats nyligen man kräver hälsa, välstånd, effektiva offentliga tjänster, sociala framsteg. Men jag undrar om det är så att när man kräver att få allt något som det för övrigt är rätt att kräva, åtminstone i förebyggande syfte så uppnår man ofta mediokra resultat. Jag anser att man måste välja ut de sektorer där man, såväl bilateralt som genom ingripanden från unionen, verkligen kan arbeta i Medelhavsländerna.
Det finns vissa sektorer som, om de väljs ut med omsorg, utan tvekan skulle ge nyttiga resultat: för det första att man ser till att den lokala förvaltningen fungerar på rätt sätt genom privatiseringar, något som redan har påbörjats i vissa länder, och genom att man förser länderna med tekniska resurser; därefter att förbättra hälsan, ett område där vi redan har drabbat samman för inte så länge sedan när det gällde att utbilda personalen: den tekniska personalen lokalt och den specialiserade medicinska personalen med hjälp av de europeiska länderna; och slutligen att förstärka de delar av Meda-programmet som innebär ett intensivare utbyte av program, något som inte har skett. Jag måste också säga att, när det gäller det programmet som jag av olika anledningar har haft anledning att behandla i mitt utskott så har jag blivit besviken på grund av svårigheterna att få information och på grund av svårigheterna att redovisa informationens innehåll inför parlamentet.
Den här kommissionen har fortfarande tid: den tillsattes för bara ett par månader sedan; den har med andra ord möjlighet att såväl ta energiska initiativ när det gäller arbetet, som att mer detaljerat informera parlamentet...
(Talmannen avbröt talaren.)

Hatzidakis
Herr talman! Jag kommer osökt att tänka på den debatt vi förde här för ungefär fem år sedan, när Europeiska unionens nya Medelhavspolitik högtidligt tillkännagavs av den dåvarande kommissionen.
I dag är vi alla överens om att det som då tillkännagavs inte har förverkligats, åtminstone inte till större del. Och jag tror att förklaringen till dessa magra resultat är en kombination av dels bristande politisk vilja, dels bristfälliga ekonomiska resurser. Jag anser att vi bör lägga större vikt vid Medelhavspolitiken och därvid satsa på både demokrati och utveckling. Demokrati i länderna i södra och östra Medelhavsområdet, därför att det kommer att öka förståelsen mellan oss, och utveckling, därför att utvecklingen, bland mycket annat, kommer att leda till en minskning av den omfattande migrationsströmmen både nu och under kommande år.
Rådet och kommissionen bör alltså på alla tänkbara sätt arbeta på att på nytt främja det Europa-Medelhavs- partnerskapsförhållandet som man kom överens om under Barcelonakonferensen. Det är likaledes viktigt att på nytt satsa på Meda-programmen, men samtidigt bör man också förstärka sådana program som Meda-Demokrati och Meda-Audiovisuell men också regionala program för utbildning av journalister. Parlamentet har sedan länge föreslagit att man skall tillämpa ett program för interregionalt och mellanstatligt samarbete, som genom effektiv ekonomisk och organisatorisk samordning skall syfta till en effektiv ekonomisk och social integration av de berörda staterna på båda sidor av Medelhavet.
Jag skulle också vilja beröra en annan fråga, som ni kanske inte tycker är så viktig men som är viktig för mig personligen. Jag anser att öarna i Medelhavet, t.ex. Malta, Cypern och Kreta, måste spela en viktig och avgörande roll, för att Europa-Medelhavssamarbetet skall bli framgångsrikt, eftersom de utgör förbindelselänkar mellan de båda sidorna av Medelhavet. Eftersom dessa öar sedan gammalt har kontakter med båda sidor av Medelhavet, kan de bli centra för detta samarbete, och jag tror att vi bör ge många program inom Meda denna inriktning.

Talmannen
Jag har erhållit 6 förslag till resolution i enlighet med artikel 42.5 i arbetsordningen.
Jag förklarar härmed debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon klockan 11.00.
Jag vill passa på att säga att ministern formellt beklagar att han inte kan stanna kvar under den fortsatta debatten.

Högnivågruppen "Asyl och migration
Talmannen
Nästa punkt enligt föredragningslistan är debatten om betänkande (A5-0057/2000) av Hernández Mollar, för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor om handlingsplaner för ursprungs- och transitländer för asylsökande och migranter - högnivågruppen (C5-0159/1999 - C5-0160/1999 - C5-0161/1999 - C5-0162/1999 - C5-0163/1999 - C5-0164/1999 - C5-0165/1999 - C4-0133/1999 - 1999/2096(COS))

Hernández Mollar
Herr talman! Jag vill börja med att uttala min tacksamhet till de politiska grupperna i parlamentet som har gett sitt stöd till betänkandet i utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor, och berikat detta genom deltagandet i de intensiva debatter som vi har fört. Dessutom vill jag framhäva den positiva och samarbetsvilliga attityd som jag har mött i kommissionen som jag därför, herr kommissionär, vill tacka för personligen.
Handlingsplanerna för de sex länder som valts ut av högnivågruppen för asyl- och migrationsfrågor är, och det är viktigt anser jag, Europeiska unionens första externa åtgärd i asyl- och migrationsfrågor, och som kommissionär Vitorino så riktigt påpekade i Strasbourg, är dessa prioriterade målsättningar i medlemsstaterna och jag hoppas att de fortsätter att vara det.
Mitt betänkande, herr talman, innehåller å ena sidan de politiska gruppernas kritiska attityd till de formella aspekterna i framställningen och utarbetandet av planerna. Vi har inte kunnat göra en individuell granskning av varje enskilt fall utan har varit tvungna att begränsa oss till synpunkter av allmän karaktär och utifrån det lägga fram förslag som jag hoppas att kommissionen och rådet kommer att ta stor hänsyn till för dessa och framtida handlingsplaner.
Herr tjänstgörande rådsordförande, herr kommissionär! Verkställandet av dessa handlingsplaner är positivt redan i sig. Positivt är även kombinationen av handlingar på områden som utrikespolitik, samarbete och utveckling och antagandet av åtgärder för att reglera migrationsströmmarna. Men jag finner inget positivt i det sätt på vilket rådet inför parlamentet har lagt fram dessa planer, där man tigit som muren om urvalet och utarbetandet av dessa.
Vår oro gäller i första hand de effekter som handlingsplanerna kan få i länder som Afghanistan, Somalia och Irak, där förutom den politiska instabilitet som råder ständiga kränkningar sker av de mest grundläggande mänskliga rättigheterna. I Marocko, Albanien och Sri Lanka är det annorlunda, för där finns det bättre möjligheter till samarbete på flera olika områden, och det förekommer dessutom privilegierade situationer som i Marocko till exempel, där ett associeringsavtal nyss har trätt i kraft.
Förutom det omöjliga i att uppfylla de fastställda måldatumen för de flesta av handlingsplanerna saknas även budgetanslag för vissa av de planerade åtgärderna, och finansiella resurser saknas i över 50 procent av fallen. Därför innebär ett av våra förslag att man till år 2001 skapar en budgetpost som täcker de behoven.
Jag vill även rikta er uppmärksamhet mot den obalans som råder mellan åtgärderna för att kontrollera migrationsströmmarna och de åtgärder som gäller ett reellt utvecklingssamarbete i de utvalda länderna, däribland integreringsåtgärderna. Vi kan inte kriminalisera immigrationen, oavsett om den är av politiska eller ekonomiska skäl. Därför är det bråttom med att förverkliga det som fastställdes i Amsterdamfördraget och på toppmötet i Tammerfors, nämligen asylpolitiken som en gemenskapsfråga, liksom en rättvis och humanitär behandling av flyktingar och invandrare. De humanitära aspekterna av flyktingförläggningarna bör prioriteras och man bör dra nytta av vissa länders erfarenheter, med tanke på den regionala aspekten.
Till den ekonomiska immigrationen och samarbetet med ursprungsländerna bör läggas regleringen av arbetsmarknaden i medlemsstaterna, invandrarnas integrering i samhället och kampen mot maffior som bedriver människohandel. Det räcker inte med återvändaravtal och gränskontroller, även om sådana behövs, för att lösa problemet; åtgärder som tycks prioriteras framför de övriga i handlingsplanerna.
Jag anser dessutom att inrättandet av ett övervakningscentrum för invandring är nödvändigt, för därigenom kunde man förutom att sammanställa statistiska uppgifter, bedriva sociologiska studier av immigrationsfenomenet som kan utgöra underlag för beslutsfattandet.
Vad de mänskliga rättigheterna beträffar är det viktigt med ett utökat samarbete för att modernisera de administrativa strukturerna i vissa av de utvalda länderna, bidra till inrättandet av polisstyrkor och i synnerhet, verka för att länderna samarbetar med de icke-statliga organisationer som har en viktig funktion i samhället på det här området.
Slutligen, herr talman, hoppas jag att man i dessa och de kommande handlingsplanerna rättar till de brister som påtalas i denna resolution, att man samarbetar i större utsträckning, i synnerhet då högnivågruppen och rådet med parlamentet, och givetvis att kommissionen förses med de resurser som krävs för att verkställa planerna. Framgången med dessa planer är avgörande för Europeiska unionens framgång eller misslyckande i unionens första externa åtgärd på immigrations- och asylområdet som i dag är en så känslig fråga i det europeiska samhället.

Coelho
- (PT) Herr talman, herr kommissionär, ärade kollegor! Först och främst vill jag tacka Hernández Mollar för det fantastiska arbete han lagt ned för att ta fram detta utmärkta betänkande. Här påpekas mycket riktigt att migration och asyl, trots att de är intimt förknippade med varandra, till naturen är två skilda ting. Andra krav ställs därmed på Europeiska unionen, låt vara att man kommer ihåg och erkänner att det i båda fallen är fördelaktigt om man angriper problemet globalt och via interpelare.
Vi vet att allt fler människor försöker förbättra sina villkor eller sin säkerhet genom att migrera och fly från krig, förföljelser, fattigdom, arbetslöshet eller kränkningar av mänskliga rättigheter. Vi vet att den illegala migrationen ökar, en migration som i de flesta fall styrs av kriminella nätverk där slående kränkningar av de mänskliga rättigheterna och ett hänsynslöst utnyttjande ofta finns med i bilden. Vi är klart för en global hantering av problemet där man måste stödja såväl demokratiseringen och rättsstatens främjande som konfliktförebyggande- och försoningsbefrämjande åtgärder, men man måste också stödja respekten för de mänskliga rättigheterna och utvecklingen av ursprungsländer, ursprungsregioner och transitländer för att bekämpa fattigdomen, förbättra livsvillkoren och öka sysselsättningsnivån.
Bortsett från Hernández Mollars kritik av kammaren, i synnerhet av parlamentets agerande och effektiviteten av detta agerande i några länder, så måste parlamentets engagemang vara seriöst och konsekvent. Vi kan inte basunera ut våra goda avsikter och inte kunna genomföra dem på grund av bristande medel. Informationskampanjer i nära samarbete med ursprungs- och transitländerna måste föras om vilka legala möjligheter att emigrera som egentligen finns. Genom att ta itu med problemet där det uppstår kan konsekvenserna minskas.
Vi måste stärka kampen mot den illegala immigrationen, vi måste garantera rättigheterna för dem som fallit offer för kriminella band, vi måste intensifiera vår kamp mot all människohandel, vi måste särskilt garantera kvinnors och barns rättigheter, och vi måste upptäcka och avslöja de kriminella grupper som sysslar med detta.
Inom unionen måste vi grundligt utvärdera situationen i de olika medlemsländerna, samtidigt måste de nationella lagstiftningarna närmas varandra beträffande tillstånd att komma in i landet och uppehållstillstånd. Den ekonomiska och demografiska utvecklingen i unionen skall därmed beaktas, liksom varje medlemslands kapacitet att ta emot invandrare samt de kulturella och historiska band som varje medlemsland har med ursprungslandet. Sammanfattningsvis samtycker vi till en gemensam europeisk asyl- och immigrationspolitik baserad på fyra pelare: ett partnerskap med ursprungsländerna, ett gemensamt europeiskt asylsystem, en rättvis behandling av dem som kommer från tredje land samt en effektivare hantering av migrationsflödet.

Terrón i Cusí
Herr talman! Jag vill som företrädare för min grupp börja med att tala om hur förvånade vi är över rådets förslag just när vi på unionsnivå håller på att - och det visar de initiativ som kommissionen har tagit och fortsätter att ta - förvandla det vi kallar tredje pelaren till gemenskapsfrågor och utveckla en politik för immigration och beskydd av medborgare från tredje land. Vår förvåning beror på att vi inte kan begripa varifrån högnivågruppen kommer och varför den består, varför rådet på detta vis lägger fram ett förslag som behandlades i Tammerfors, vilken roll kommissionen har för handlingsplanerna och vilket sambandet är mellan detta förslag och det arbete som utförts av rådets högnivågrupp och kommissionens övriga förslag om politikområden som bör utvecklas inom unionen. Jag anser att detta är viktigt och förväntar mig ett svar från rådet.
För det andra vill jag ge uttryck för en kluvenhet inför dessa handlingsplaner. Å ena sidan är det som sägs förnuftigt; det verkar förnuftigt att upprätta bilaterala förbindelser mellan Europeiska unionen och vissa av de länder där problemen med emigration är som störst; det verkar vettigt. Det gäller till exempel Marocko som jag anser att vi bör upprätta seriösa och viktiga bilaterala förbindelser med för att inom lagliga ramar behålla den immigration som sker från landet i fråga. Samma sak kan gälla Balkanländerna, där det finns självklara samtalspartner.
Å andra sidan finns det länder på listan som har regeringar som inte förtjänar att kallas så, och länder som jag inte ens tror att vi kan tala med, som Afghanistan till exempel. Jag undrar om rådet har tänkt åka till Afghanistan och säga: "God dag. Vi kommer för att tala om för er att ni måste respektera de mänskliga rättigheterna, för ni skickar alldeles för många flyktingar till oss." Det tycks naivt eller osannolikt.
Dessutom verkar det svårt och riskfyllt att ta upp den frågan med dessa länder. Jag tror att det i princip finns människor som vi inte ens bör tala med. Av den anledningen, och för att ett pelaröverskridande - det vill säga mellan den tredje och den första pelaren - inte kan ske den enkla vägen, anser jag att rådet bör rådfråga parlamentet igen om varje enskild handlingsplan som skall upprättas, i enlighet med det som fastställs i första pelaren.
Jag har tagit upp två problem: vem skall ta ansvar för handlingsplanerna? Och tillsammans med vem?
Det finns ett tredje problem: hur skall vi finansiera dessa? Inga budgetmedel är avsatta och för de åtgärder som förutsätter någon form av finansiering talar man om att ta pengar från exempelvis samarbetsprogram som Meda. Jag anser att tanken på en samutveckling och på att arbeta med dessa länder för att ta itu med emigrationen från botten är svårförenligt med tanken att försnilla medel för utvecklingssamarbetet i syfte att kontrollera de yttre gränserna.
Slutligen står verkställandet av handlingsplanerna på scoreboard. Det är bra, men jag vill påminna om att det finns en handlingsplan som har satts i verket, den för Irak, som ingen någonsin har informerat oss om.

Watson
Herr talman! Jag vill börja med att gratulera Hernandez Mollar till det utmärkta jobb han gjort i samband med detta betänkande och för samarbetsandan med vilken han försökt uppnå ett samförstånd för sina rekommendationer som alla grupper står bakom. Jag vill också gratulera kommissionen till det arbete man utfört inom detta område.
Vi står inför en rad utmaningar i en värld där krafterna bakom utvandringen och invandringen i Europa fortfarande är avsevärda. Vi står helt klart inför en situation där det råder tendenser till utflyttning från ursprungsländerna till länderna inom Europeiska unionen. Det är viktigt att vi för denna debatt med en mycket tydlig distinktion mellan asyl och illegal invandring. Det är viktigt att vi står fast vid de åtaganden som fastställts i Genèvekonventionen och ett mänskligt förhållningssätt.
Om jag får framföra ett budskap till medlemsstaterna, vill jag säga att de alltför ofta frestas att leta efter lätta vägar genom att anta ett populistiskt förhållningssätt till de s.k. problemen med asylsökande och illegal invandring. Alltför sällan tar de hänsyn till de principer de har undertecknat och försöker att ta itu med detta problem på ett seriöst sätt.
I detta betänkande anges en rad förslag till åtgärder som jag anser skall välkomnas. Man tittar i synnerhet på invandringen och de otillräckliga uppgifter som finns för närvarande. Man tittar på problemet med de handlingsplaner som utarbetats och som misslyckas med att hitta den rätta balansen mellan säkerhet och invandring. Man tittar på hur den illegala invandringen hanteras politiskt och uppmanar till koncentration på bekämpande av människosmuggling och den illegala arbetsmarknaden. Detta bör våra medlemsstater syssla med.
Föredraganden - vilket är viktigast av allt - tittar naturligtvis också på budgetar och det faktum att under hälften av de föreslagna åtgärderna har tilldelats budgetmedel, så att om vi skall ta detta på allvar måste rådet visa en vilja att tilldela en rättslig grund till de föreslagna budgetarna.
Till sist, herr talman, och på den liberala gruppens vägnar, välkomnar jag detta betänkande som vi skall rösta om i morgon.

Ceyhun
Herr talman! Handlingsplanerna från högnivågruppen "Asyl och migration" gör tyvärr knappast rättvisa åt det uppdrag man fått. Efter att noga ha läst handlingsplanerna finner man att åtgärderna för att bekämpa den illegala invandringen intar den största platsen. Men det får ju inte bara vara det som det gäller. Varken utvecklingspolitiska eller utrikespolitiska åtgärder behandlas, som borde ta upp orsakerna till flykten och utvandringen från dessa områden. Även om arbetsgruppen själv har konstaterat att kränkningar av de mänskliga rättigheterna utgör en viktig orsak till flykten, tas det inte tillräcklig hänsyn till detta i handlingsplanerna.
Låt oss se på situationen i Irak. Där är det för närvarande säkert inte så enkelt att lägga fram lämpliga förslag, som i den nuvarande politiska situationen vore möjliga att genomföra. På liknande sätt ser det ut i Afghanistan. Där är det ju tveksamt vem man överhuvud taget skall samtala med. Hos vem skall man insistera på att de mänskliga rättigheterna skall iakttas? Man kan också kritisera sättet på vilket högnivågruppen bildades och dess arbetssätt. Europaparlamentet rådfrågades varken när gruppen bildades eller när krisregionerna valdes ut. Detta sätt att agera är inte godtagbart.
Föreliggande betänkande från kollegan Hernández Mollar är mycket kritiskt till högnivågruppens arbete. Med betänkandet är det nu möjligt att utveckla ett nytt tillvägagångssätt för att bedöma högnivågruppens arbete. Av den anledningen stöder min grupp föredraganden.

Speroni
Herr talman! Av de två aspekterna när det gäller denna fråga vill jag i första hand ta upp problemet med invandringen, snarare än frågan om asylrätten, och inte specifikt i samband med de här länderna, utan problemet i allmänhet.
För det första, och tvärt emot vad många kanske tror, så finns det absolut ingen rätt att invandra: det har inte stöd i några avtal, inga internationella konventioner, och med andra ord är det fullständigt legitimt att införa regler, gränser för invandringen. Å andra sidan, när européerna på sin tid utvandrade, till exempel till USA eller Sydamerika, så gjorde de det enligt bestämda kvoter, efter att ha beviljats visering. Jag är själv barnbarn till en invandrare och jag vet därför att det fanns regler på den tiden; på samma sätt blev jag själv viserad och kontrollerad, när jag under en kort period utvandrade till ett afrikanskt land; även nyligen, när jag reste till den gemensamma församlingen AVS-Europaparlamentet, var deltagarna tvungna att ha visering och vi var tvungna att låta vaccinera oss.
De här reglerna är med andra ord grundläggande och man kan verkligen inte anklaga den som önskar att dessa regler skall finnas och respekteras vare sig för rasism eller främlingsfientlighet. Reglerna skall ta hänsyn till mottagandets förenlighet och därmed till det antal personer som det är möjligt att ta emot i Europeiska unionen, så att man undviker att få gränser som är fulla av hål, och att man även undviker att genom ideliga amnestier skapa illusionen eller kanske till och med vissheten om att det enda viktiga är att komma in i Europeiska unionen, kanske framför allt i vissa stater som Italien, som definitivt har lättare än andra att se mellan fingrarna med invandrarna: när man väl har kommit in räcker det att hålla sig lugn, kanske inte alltför lugn utan man kan till och med genomföra ett och annat brott, för förr eller senare kommer amnestin. Detta är definitivt inte godtagbart!

Hannan
Herr talman! Jag hoppas att ledamöterna förlåter mig om jag intar en avvaktande attityd och ställer en grundläggande fråga. Varför behöver Europeiska unionen en gemensam asylpolitik? Ingen kan förneka att detta är ett område inom vilket länderna kan vinna på ett samarbete, men samarbete inom asylområdet är naturligtvis inget nytt för våra hemländer. Sedan långt före undertecknandet av Romfördraget har unionens medlemsstater flätats ihop av ett komplicerat avtalsnät som omfattar asylrätt, behandling av flyktingar, principen om non-refoulement och mycket annat.
Vi får inte göra misstaget, som vi så ofta verkar göra i denna kammare, att tro att det enda alternativet till EU-åtgärder är någon form av anarki, där inga stater har samråd med andra. Alternativet till åtgärder på EU-nivå är tvärtom bilaterala och multilaterala förhandlingar mellan oberoende stater som leder fram till överenskommelser. Jag anser att sådana förhandlingar har två potentiella fördelar i jämförelse med gemenskapsåtgärder. För det första är de ofta väl beprövade och betraktas som mycket pålitliga och etablerade, för det andra kan de naturligtvis tillämpas på stater utanför Europeiska unionen.
I min egen valkrets i sydöstra England har sedan länge den lokala polisen och immigrationsmyndigheterna haft utmärkta förbindelser med sina franska och belgiska motparter. Det går i alla händelser att hävda att vi hade ett närmare samarbete med övriga medlemsstater för tio år sedan än vi har i dag, som en följd av ikraftträdandet av Dublinkonventionen och dess sidoavtal.
Hur är nu detta möjligt? Aristoteles var den som först förebådade principen om att det som ingen äger, det bryr sig ingen om. Denna regel är sannerligen lika tillämpbar när det gäller stater som när det gäller individer. För att uttrycka sig kort och koncist: En gränsvakt som ser en person som är på väg till en plats utanför hans egen gräns kan känna liten lockelse att gripa denne, och på så sätt framkalla ett asylärende inom sin egen jurisdiktion.
Enligt Förenta nationernas flyktingkommissarie, ansökte 93 000 personer om en fristad i Förenade kungariket förra året. Detta gör Förenade kungariket till den vanligaste destinationen för asylsökande i Europa; en ställning som vi delar med Tyskland. Men vad som är mest häpnadsväckande är att denna siffra har stigit i Förenade kungariket med ungefär 40 procent sedan mitten på 1990-talet, samtidigt som den i Europeiska unionen som helhet förblivit ganska stabil. Jag säger "häpnadsväckande", eftersom den stora majoriteten av sökande i min valkrets har passerat genom åtskilliga säkra länder före sin ankomst dit.
Nu är det säkert så att en verklig flyktings första prioritering är att ta sig ut ur ett specifikt land, inte att ta sig in i ett. Med uteslutande av exceptionella omständigheter, är det inte orimligt att förvänta sig att någon som flyr från förtryck skulle ansöka om asyl så snart denne anlände till ett säkert land.
Jag är stolt över Förenade kungarikets roll under årtiondenas lopp som en säker fristad för dem som flyr från orättfärdigheter och övergrepp, och jag är säker på att ledamöterna i denna kammare känner en likadan stolthet när de tänker på sina länders hedrande historia i detta sammanhang. Denna historia handlar om vår förmåga att göra skillnad mellan personer som flyttar av ekonomiska skäl och verkliga flyktingar, och när det kommer till kritan beror detta på vår beslutsamhet att säkra våra gränser mot falska asylsökande. Som samarbetande länder kan vi göra detta; som ett enskilt territorium tyder det på att vi inte kan det.

Boumediene-Thiery
Herr talman, kära kolleger! Detta betänkande visar att handlingsplanerna innehåller ett stort antal brister och missförstånd. Till att börja med kan man ifrågasätta partnerskapet, bl.a. den plats som icke-statliga organisationer fått. Deras åsikt har inte efterfrågats eller beaktats. Ett annat misstag är att behandla frågor som gäller asyl och emigration på samma sätt. Man kan inte angripa orsakerna till migrationsströmmarna utan att tala om mänskliga rättigheter. Jag skall tala om asyl.
Europa undertecknar med vissa länder avtal som innefattar klausuler om återtagande, som gör det möjligt att sända tillbaka en medborgare från ett tredje land utan att medborgarens eller landets politiska, ekonomiska eller sociala situation beaktas. Denna klausul är ett brott mot internationell rätt. Den ifrågasätter principen om icke-avvisning, utan att bry sig om ifall det handlar om ett säkert land. Hur kan man tro att personer som sänds tillbaka till vissa länder skall accepteras utan risk när de mänskliga rättigheterna, särskilt kvinnornas, överträds varje dag? Hur kan man acceptera att ha utvecklingsstödet som villkor för att underteckna avtalen?
Europa måste sluta upp med att hålla för ögonen. Den bästa lösningen för att minska migrationsströmmarna består i att bidra till dessa länders utveckling och till befolkningens välbefinnande. Det innebär att skriva av skulden för utvecklingsländerna. Detta skulle göra det möjligt att utveckla utbildningsstrukturerna och de sociala och medicinska strukturerna, till direkt förmån för befolkningen.
Det är för övrigt bättre att förbättra mottagningsstrukturer för flyktingar och asylsökande, som i dag behandlas som brottslingar som vill missbruka förfarandet. Skyddet av dem måste garanteras, särskilt tillgången till vård, sociala rättigheter och utbildning för barnen.
Skulle det inte avslutningsvis vara mer brådskande att harmonisera vår asyl- och immigrationspolitik och bygga upp en verklig gemenskapspolitik i frågan?

Evans, Robert
Herr talman! Varje enskilt land som det hänvisas till i detta betänkande är annorlunda och varje enskild plan varierar som en följd av detta. Jag uttalar mig bara om Sri Lanka, som jag har besökt. Många medborgare från detta land har sökt en fristad i London och i andra delar av Europeiska unionen.
Herr talman! I Sri Lanka har ett inbördeskrig rasat under de senaste 18 åren - under dessa 18 år har landets försvarsutgifter ständigt ökat. Dessa pengar läggs ut på ett krig som regeringen inte kan vinna - men det kan inte heller tamilerna. Enda lösningen är att sätta in medlare som kan hjälpa till med att nå fred. Europeiska unionen, med sina historiska förbindelser, skulle kunna fungera som denna medlare.
Min kollega, Anna Terrón, har sagt att detta betänkande är naivt. Jag anser att föredraganden undviker den faktiska sakfrågan och att betänkandet leder bort från den debatt som vi borde ha om Sri Lanka och de andra länderna. I betänkandet säger man att det inte finns något slut på de etniska konflikterna i Sri Lanka. Man nämner brott mot de mänskliga rättigheterna, fall där biståndsmedel inte kommit fram till de mest behövande områdena och om ekonomiskt förfall. Detta är krigets konsekvenser och föredraganden menar att vi bör ha ett närmare samarbete med Sri Lankas regering.
Det är emellertid denna regering som kontrollerar de uppgifter vi känner till och får ta del av, och vi måste vara förtänksamma. Vi känner alla till de väldokumenterade fallen av tamilangrepp på regeringstrupper. Vi har fått höra mindre om de sjukhus och skolor som förstörts och om tortyr som utförs av regeringstrupperna.
Herr talman! När föredraganden säger att vi bör undersöka vägar för att hitta en politisk lösning, håller jag med. Ingenting annat spelar någon roll. Ingenting annat kommer att lösa problemen eller minska antalet brott mot de mänskliga rättigheterna. Ingenting mindre än ett upphörande av konflikten kommer att göra slut på tamilernas elände i Sri Lanka och ingenting annat kommer att stoppa de personer som söker en fristad i Europeiska unionen. Ingenting annat kommer att stoppa folk från att fly landet. En högnivå-handlingsplan, herr talman, i vilken man inte tar hänsyn till dessa grundläggande betänkanden är, enligt min mening, inte värt papperet den är skriven på.

Cappato
Herr talman! Gratulationer till föredraganden, men inga gratulationer till Europeiska unionen för, när den behandlar problemet med de grundläggande friheterna, så gör den det genom att ta upp de repressiva aspekterna av problemen och inget annat. Jag har därför desto större anledning att vara nöjd med att man i betänkandet hänvisar till den mycket viktiga undersökning som Förenta nationerna har genomfört och som nyligen har offentliggjorts om ersättningsinvandringen, för den här undersökningen redovisar uppgifter som inte kan undgå att oroa oss och som demonstrerar den obevekliga process av åldrande och demografiskt förfall som pågår: i Europa kommer befolkningen att minska med 12 procent under 50 år om invandringen hålls på den nivå där den är i dag. Konsekvenserna av den sjunkande kvoten mellan fertilitet och dödlighet är en halvering av förhållandet mellan arbetare och pensionärer: från fyra arbetare per pensionär till mindre än två år 2050 i Europeiska unionen, vilket medför att det blir uteslutet att betala pensioner och andra sociala utgifter på grund av att skatteintäkterna försvinner.
Detta är en problemställning som inte kan elimineras av en seriös invandringspolitik, för ställda inför denna demografiska, och snart även ekonomiska, katastrof måste vi förslå en liberal, öppen invandringspolitik som tar hänsyn till de ekonomiska realiteterna och efterfrågan på arbetsmarknaden, i motsats till den slutna och protektionistiska, nationalistiska, etniska, omänskliga politik som i dag tillämpas i Europa, och vars enda resultat hittills har varit en kriminalisering av de invandrare som efterfrågas på arbetsmarknaden och att man har skickat de illegala invandrarna i brottslighetens famn, från det att deras inträde på det europeiska territoriet organiseras och till dess att de dras in i svart arbete och olagliga verksamheter.
Avslutningsvis, herr talman, medan USA förhandlar med de indiska universiteten om att få de främsta utexaminerade studenterna inom den nya tekniken, så föredrar Europa att förhandla med talibanregimen för att se hur man skall kunna skicka tillbaka några av de kvinnor som förföljs av talibanerna.

Costa, Raffaele
Herr talman, ärade kolleger! Jag måste genast få säga att jag inte håller med föregående talare från mitt eget land. Men jag vill ändå, i likhet med honom, gratulera föredraganden och även utskottet till deras grundliga arbete.
Vad är det då som framgår av detta arbete? I huvudsak att det finns en stor och viktig skillnad när det gäller rådets och parlamentets åsikter i frågan. Detta är ett läge som vi till och med skulle kunna definiera som historiskt, men som vi i dag även kan ta del av i formell mening, via ett dokument: å ena sidan rådet som hävdar en viss linje genom de enskilda medlemsstater som ingår i denna institution, och som gör sina val utifrån nationella intressen; å andra sidan gemenskapen, framför allt parlamentet, som skulle vilja se ett annat val, ett mer harmoniskt, mer sammanhängande, mer homogent val. Jag tror att den här distinktionen är viktig: i parlamentet finner man mer idealism, hopp, visioner; medlemsstaterna har större konkreta problem, de är även ansvariga inför medborgarna, som inte så lätt blir övertygade av löften och illusioner utan av en komplicerad verklighet som i många situationer har medfört i mitt eget land, liksom i många av de europeiska länderna ett fenomen som det är svårt att acceptera: en oreglerad invandring.
Jag tror därför att det är viktigt att man har såväl säkerhets- som invandringsproblemet i åtanke och invandringen är ett fenomen som uppkommer i fattiga länder som har ett behov av att lösa många problem, där individer, personer, grupper av personer, familjer, har behov av att hitta, inte bara en utkomst, utan även en helt ny verklighet och säkerhet och att gemenskapspolitiken därför måste innebära en syntes av olika faktorer.

Marinho
- (PT) Herr talman! Det åtgärdsprogram som satts igång på högsta nivå inom rådet är som vi alla vet ett prekärt instrument för att ta itu med ett gemensamt problem, ett problem som för en del bara handlar om säkerhet, för andra bara om integrering, och där det nästan alltid är omöjligt att särskilja var gränsen går mellan rätt till asyl och rätt till ekonomisk överlevnad. Jag tycker inte att den analys som åtgärdsprogrammet grundas på medför några användbara nyheter som kan rättfärdiga effektiva politiska åtgärder och därför menar jag att det är ett prekärt instrument. För det mesta rör det sig om allmänna förslag för en klassisk utrikespolitik eller ett utvecklingsstöd som bara utfaller väl när målländerna är legitima och stabila, vilket de för det mesta inte är.
Därför har det varit frestande att föreslå åtgärder som mer betonar den illegala invandringen än medborgarnas integration, som mer betonar bekämpning och kontroll än en europeisk asylpolitik och ett ordentligt temporärt skyddssystem för dem som knackar på Europas dörr, människor som oavsett skäl alltid är i stort behov av hjälp.
Så snart Europeiska unionen tar fram en egen asyl- och invandringspolitik som fortsättningsvis skall följas, så kan man faktiskt förbättra det åtgärdsprogram som antogs i Tammerfors, trots att det är en svag lösning på ett komplicerat problem. Vad som inte är acceptabelt är att balansera mellan relativ ineffektivitet och en försämrad situation vad gäller mänskliga rättigheter, samtidigt som man under täckmanteln av asylsökanden betraktar invandrarna som potentiella brottslingar. Det vore bättre om vi i stället för att betrakta dem som "fall för polisen" såg dem som fall av universell uteslutning.
Ärade kollegor, betänkandet är utmärkt och berör alla ömma punkter, men det hade varit bättre om vi hade varit här för att analysera förslag från kommissionen och inte betänkanden från regeringsexperter. Vi får hoppas att vi inom kort kan debattera de här frågorna tillsammans med kommissionär António Vitorino: Det kommer att vara startsignalen för Europas väg mot en gemensam politik grundad på jämvikt mellan säkerhet och integration och att man definitivt valt att sätta stopp för osäkerheten.

Vitorino
. (EN) Herr talman! Kommissionen vill tacka parlamentet för möjligheten att få föra denna debatt och jag vill personligen varmt gratulera föredraganden, Hernandez Mollar, till hans utmärkta betänkande och utmärkta resolutionsförslag.
Jag uppskattar att parlamentet kan stödja detta föreslagna och pelaröverskridande förhållningssätt, som - jag citerar - "kan" föra med sig positiva resultat. Jag inser att parlamentet intar ett försiktigt förhållningssätt till dessa handlingsplaner och kommissionen vill följa samma väg. Å ena sidan är kommissionen glad att se att rådets förhållningssätt till att utveckla dessa åtgärdsplaner, i det stora hela, mycket nära följer det förhållningssätt som förespråkas av kommissionen i dess meddelande om migration från 1994, vilket fick ett brett stöd i detta parlament. Å andra sidan måste man vara medveten om att dessa planer bara existerar på papperet för tillfället.
Ett genomförande av dessa planer kommer att kräva, vilket redan betonats av åtskilliga parlamentsledamöter, en kombination av väldigt olika politikområden: Politiskt samarbete, mänskliga rättigheter, rättssäkerhet och demokrati-, kommersiell, social- och utvecklingspolitik; den ekonomiska hjälpen måste passas in tillsammans med åtgärder som syftar till att nå bättre migrationsstyrning med hänsyn till folkströmmar från dessa länder och regioner. Detta är uppenbarligen ingen lätt uppgift.
Låt mig betona, och hålla med om, en rad viktiga delar i ert resolutionsförslag. Partnerskapet med de berörda tredje länderna kommer alltid att vara ett viktigt element för en sådan politiks framgång när det gäller att främja en delad utveckling. Jag stöder därför er inställning att vi kommer att behöva inleda en politisk dialog om genomförandet av handlingsplanen på en överenskommen grund av ömsesidig nytta både för unionens medlemsstater och för tredje land. Vi måste förstå att denna politiska dialog måste ta hänsyn till den mycket olikartade politiska situationen i vart och ett av de fem länderna. Jag vill därför betona den viktiga roll som icke-statliga organisationer kommer att få vid genomförandet av dessa handlingsplaner.
Vi är alla mycket medvetna om det faktum att migrationsproblemen inte kommer att lösas inom loppet av nästa månad. Vi måste komma ihåg denna mycket allvarliga begränsning när Europeiska rådet i december i år mottar den första utvärderingen av dessa handlingsplaner. Jag instämmer verkligen i er observation att Europeiska unionen bör anta en långsiktig strukturpolitik för att ta itu med migrationens orsaker, och jag håller därför med om att de tidsfrister som fastställts i handlingsplanerna är ganska optimistiska.
Handlingsplanerna kan emellertid betraktas som ett första steg för att skapa en utrikespolitik rörande Europeiska unionens migration och bör därför få en chans. Jag instämmer också i er ståndpunkt att mottagande i regionen inte friskriver unionens medlemsstater från deras plikter gentemot asylsökande i enlighet med Genèvekonventionen.
Vid genomförandet av handlingsplanerna är det oerhört viktigt att hålla balansen mellan de olika åtgärderna, så att initiativen inte bara koncentreras på de kortsiktiga försvarsåtgärderna. Kommissionen betonar att den kommer att spela en aktiv roll vid bevarandet av denna balans. Genomförandet kommer att kräva ett nära samarbete mellan rådet och dess behöriga organ, kommissionen och medlemsstaterna i överensstämmelse med deras respektive ansvar enligt fördraget.
Den viktiga roll som medlemsstaterna måste spela erkändes, för övrigt, vid rådets möte (rättsliga och inrikes frågor) måndagen den 27 mars. Ordförandeskapet har uppmanat medlemsstaterna att se till att deras politiska engagemang omvandlas till faktisk verksamhet - en begäran som kommissionen har stött.
Kommissionen är naturligtvis redo att spela den aktiva roll den förväntas spela, i synnerhet inom områden som t.ex. utveckling och ekonomiskt stöd, mänskliga rättigheter, god förvaltning och institutionsbyggande. För att kunna spela en liknande roll vid andra åtgärder, saknar kommissionen för närvarande de finansiella medlen. Jag välkomnar därför varmt er rekommendation för möjlig tilldelning av extra medel för att täcka samarbete med tredje länder inom områdena för rättsliga och inrikes frågor, särskilt i samband med invandring.
Genom dessa budgetposter skall man framförallt inte bara se till att tillhandahålla humanitärt bistånd, inklusive förbättring av de grundläggande levnadsvillkoren, som vi redan gör genom medel från ECHO, utan också olika initiativ som riktas mot ekonomisk utveckling, förbättrad respekt för de mänskliga rättigheterna, förbättring av domstolarnas oberoende, förbättring av lika möjligheter för män och kvinnor i tredje land, samt även hjälp till tredje land att införa rättsliga och praktiska mekanismer för hantering av asylsökande och flyktingar.
Herr talman! Jag noterar slutligen att ni anser att hanlingsplanerna tar för litet hänsyn till den interna politiken. Jag har emellertid förstått att det huvudsakliga syftet med handlingsplanen är att bidra till utvecklingen av unionens politik för yttre förbindelser rörande migration. Låt mig ändå försäkra er att kommissionen kommer att ta sitt ansvar vid utvecklingen av en gemensam inrikespolitik i Europeiska unionen rörande invandring och asylfrågor i enlighet med slutsatserna från toppmötet i Tammerfors.
En detaljerad redovisning av våra avsikter finns redan framlagd i poängsystemet som stöddes av rådet (rättsliga och inrikes frågor) i måndags och som överlämnats tidigare till parlamentet. Under den kommande hösten får vi ett nytt tillfälle att diskutera de viktigaste delarna i en heltäckande, gemensam invandringspolitik, när kommissionen lägger fram en reviderad version av meddelandet från 1994 för rådet och parlamentet, i syfte att ta hänsyn till den nya dynamiken, den nya sociala, politiska och ekonomiska verkligheten i den värld vi lever i, vad gäller invandringspolitik.

Talmannen
Tack så hjärtligt, herr kommissionär!
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen äger rum i morgon kl. 11.00.

Budgetriktlinjer 2001
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om följande betänkanden om budgetriktlinjerna för 2001:
A5-0070/2000 av Haug för budgetutskottet om riktlinjerna för budgetförfarandet för 2001: avdelning III - Kommissionen,
A5-0068/2000 av Ferber för budgetutskottet om riktlinjerna för budgetförfarandet för 2001: övriga avsnitt.

Haug
Herr talman, mina damer och herrar, kära kolleger! Med budgeten för år 2001 står vi inför stora utmaningar. Denna första budget under det nya årtusendet skall stärka Europas sociala och kulturella dimension och ta upp de förpliktelser som Europeiska unionen tar på sig gentemot sina medborgare och gentemot det internationella samfundet. Vad betyder det konkret, och vad förväntar vi oss av kommissionen när den kommer med sitt preliminära förslag till budget, fru kommissionär?
Naturligtvis utgår vi från att man på ett lämpligt sätt kommer att ta hänsyn till den nya eller förstärkta politik som infördes genom Amsterdamfördraget. Även om vi i budgetutskottet medvetet har avstått från att för vart och ett av dessa politiska områden ta upp detaljerade uppgifter och utsagor, betyder detta inte att de har en lägre prioritering, utan det har vi gjort uteslutande av utrymmesskäl. Vi förväntar oss alltså ett lämpligt hänsynstagande. Dessutom är förverkligandet av lika möjligheter, jämställdhet och miljövänlighet fortfarande sådant vi prioriterar, och som vi också vill se förankrat i budgeten.
För budgeten 2001 måste som hittills en central prioritering innebära att man fortsätter att aktivt kämpa mot arbetslösheten. Det betyder inte - och det säger jag än en gång uttryckligen - att man skall finansiera stora sysselsättningsprogram på europeisk nivå - det vill ingen ha! Men det vi vill ha är en strategisk impuls, som snabbt gör det möjligt för de små och medelstora företagen att utnyttja strukturerna i den nya informations- och kommunikationstekniken, och ta del av informationssamhället. Ett sådant strategiskt initiativ säkrar den internationella konkurrens- och utvecklingsförmågan och stärker därigenom de företag, där fortfarande de flesta arbetstillfällena i Europeiska unionen står att finna, och där fortfarande de flesta nya arbetstillfällena kommer att skapas. Det gläder mig att vi här också är ense med rådet, och jag är säker på att vi i den kommande budgeten sedan också i ett partnersamarbete konsekvent kan genomföra delar av de åtaganden och mål, som formulerats i Lissabon.
Vid sidan av detta centrala initiativ för budgeten 2001 bör vi när vi talar om kvaliteten på den ekonomiska och politiska integration, som vi nu har uppnått, inte glömma bort vår kulturella identitet som européer. Det innebär inte centralisering eller standardisering, inte på något sätt, utan det betyder tvärtom att man främjar den kulturella mångfalden. Med stöd från den regionala kulturindustrin säkrar vi den ekonomiska grundvalen för detta samt förmågan till utveckling.
Vidare vill vi med nästa budget motsvara kraven på en effektiv förvaltning och garantera den nödvändiga öppenheten i de europeiska finanserna. Vi stöder kommissionens bemödanden att införa en activity based budgeting. Vi stöder ansträngningarna att öppet och klart inordna kostnaderna för administration och personal i respektive budgetområde. Här måste man också sträva efter att förbättra den politiska styrningen av budgeten och förbättra genomförandet av de politiska prioriteringarna. Detta är särskilt viktigt just för parlamentet. Dessa mål kommer vi inom ramen för reformprocessen sedan också att följa uppmärksamt. En sak måste här stå klart: Försök att reducera den parlamentariska kontrollen och styrningen av budgeten kommer vi därvid inte att acceptera.
Vi står dock inför den största utmaningen när det gäller våra åtaganden för återuppbyggnaden och säkrandet av freden och stabiliteten på Balkan. Här vill jag klart och entydigt understryka följande: Vad gäller målen och nödvändigheten att ställa erforderliga medel till förfogande för detta, finns det inte någon som helst oenighet. Också Europaparlamentet står för dessa åtaganden. Vi vet att även rådet står för sina åtaganden, och i dag vid givarkonferensen har den portugisiske utrikesministern som rådets ordförande yttrat att rådet vill säkra långfristig stabilitet på Balkan, och att detta kräver flera års ansträngningar. Det betyder alltså att rådet erkänner dessa krav, dessa åtaganden. Men vi förväntar oss också av rådet att det möter dessa nya utmaningar och handlar i enlighet med det. Det vi inte kan acceptera är att vi på detta viktiga utrikespolitiska område vinner handlingsförmåga, och samtidigt förlorar handlingsförmåga genom överdrivna besparingar på andra utrikespolitiska områden.
Låt mig förtydliga det på ett otvetydigt sätt. Det interinstitutionella avtal och budgeten 2001 är visserligen två par skor, men båda paren måste passa, annars kan man inte gå i dem, och man kommer inte framåt. Jag betonar att vi inte ifrågasätter det interinstitutionella avtalet, vi står för detta avtal, men på ett konkret område, nämligen de ytterligare belastningar som orsakas av hjälpen till Balkan och vissa andra utrikespolitiska åtgärder, kräver vi att de granskas på ett sätt som verkligen tar hänsyn till kraven. Denna begäran riktas till kommissionen, det är klart, och kommissionen kommer också att lägga fram motsvarande förslag, men budskapet går också framför allt till rådet. Jag har nämligen det intrycket att man vid finansministrarnas runda, när man hör uttrycket översyn av det interinstitutionella avtalet, genast tänker på slöseri med pengar och då blir negativ. Men en revidering är ingen katastrof, utan ett helt normalt förfarande, som inte på något sätt ifrågasätter andan i avtalet.
Att dramatisera hjälper oss inte att komma vidare, och bygger bara upp onödiga fronter. Men det vi behöver för finansieringen av de omtalade åtgärderna, är flexibilitet. Utan en sådan flexibilitet går det inte. Jag vädjar alltså till rådet: Gjut inte mera olja på elden! Blockera er inte när det gäller revideringen! Lyssna till våra signaler, och arbeta gemensamt med oss på en konstruktiv lösning, som kan övervinna överdrivna ståndpunkter både här och där!
Under de senaste dagarna har man vid toppmötet i Lissabon fastslagit viktiga hållpunkter för Europas utveckling och framtida förmåga, vilka bör stödjas. Vi vill stödja dem med den kommande budgeten och koncentrera våra ansträngningar till ifrågavarande områden. Samtidigt erkänner vi som parlament nödvändigheten av en sparsam och effektiv budgethantering. De målsättningar jag nämnde, som vi liksom rådet och kommissionen i många fall har gemensamt intresse av, låter sig nu förverkligas, om vi utformar budgetförfarandet i en förtroendefull partneranda. Här gäller det under alla omständigheter att undvika att trappa upp konflikten om finansieringen av de externa åtgärderna. Låt oss alltså under de närmaste veckorna utnyttja samtalen och diskussionerna om det förslag om ett flerårigt program som kommissionen skall lägga fram, så att vi kan finna en bärkraftig lösning, som säkrar vår utrikespolitiska handlingsförmåga och inte blockerar våra inre prioriteringar!

Ferber
Herr talman, kära kolleger, högt ärade fru kommissionär! Jämfört med det som kollegan Haug lade fram, innehåller de andra institutionernas budgetar bara peanuts - det skulle en bankman kanske säga - små budgetar som inte är så betydelsefulla, inte heller politiskt sett, men de är naturligtvis inte mindre viktiga, eftersom de andra institutionerna därigenom gör sitt arbete öppet och därmed också kan godkännas av medborgarna, tror jag.
Vilka utmaningar måste vi ta hänsyn till under det kommande året när det gäller de små budgetarna? För det första, och det gäller för alla budgetar: sparsam förvaltning. När jag ser att vi enbart i Europaparlamentet räknar med en ökning om 0,07 procent i förhållande till år 2000, så har vi absolut varit sparsamma, och där tror jag inte att vi behöver skämmas! Med en budget om totalt 965 miljoner euro utnyttjar vi inte alltför mycket av de medel, som vi här har till förfogande.
Vilka är utmaningarna med the activity based budgeting? Naturligtvis är det en frågeställning som vi också måste tillämpa när det gäller de andra institutionerna, såvitt den är meningsfull. När jag ser mig omkring undrar jag vilka kostnaderna är i förhållande till de ledamöter som är närvarande. Det är inte de frågeställningarna vi avser, utan även här handlar det om öppenhet i fråga om utgifterna i budgetposterna, så att allt blir förståeligt. Vi måste göra en medellångsiktig personalplanering, eftersom vi naturligtvis står inför den stora utmaningen med utvidgningen av Europeiska unionen. Den ställer just oss i parlamentet och de andra institutionerna inför stora utmaningar när det gäller översättningstjänsten.
Vi har under de senaste åren förberett oss på detta, och redan år 2001 måste vi börja med att anta utmaningarna och även bedriva personalutveckling i enlighet med detta. Detta utmynnar också i en andra reflexion som vi måste göra. Hur skall vi här, när det gäller att värva personal, att skaffa personal, kunna arbeta tillsammans med andra institutioner? Vi kommer ju de kommande åren att ha samma tjänster som måste tillsättas, och då är det absolut meningsfullt att fundera över att också organisera sådana aktiviteter gemensamt och centralisera dem på lämpligt sätt.
Vi måste betänka att vi i och med ikraftträdandet av Amsterdamfördraget har nya utmaningar också i fråga om lagstiftningsarbetet. När jag bara tittar på kommissionens arbetsprogram, som omfattar 108 medbeslutandeförfaranden, så är det en utmaning som vi inte haft tidigare. Även under toppåren i början av 90-talet, när det handlade om att genomföra programmet för den inre marknaden, hade vi bara 30 - 50 procent av den arbetsinsats som nu föreslås av kommissionen, och därför måste vi utforma vårt arbete mer effektivt och ställa resurser till förfogande, så att vi kan utföra vårt arbete i enlighet med detta. Hit hör också det vetenskapliga förberedelsearbetet, och detta vill jag säga helt tydligt. Vi har att göra med en kommission, som förfogar över ett gemensamt forskningscentrum. Vi har att göra med 15 medlemsstater, som förfogar över nationella resurser, och här måste parlamentet naturligtvis utnyttja sina chanser som likaberättigad lagstiftare.
Jag föreslår, och här har budgetutskottet gått på min linje, att man i fråga om offentlighetsarbetet inför en förbättring, så att vi har en utgångspunkt, där medborgare som vill informera sig om parlamentets arbete också kan göra det utan att behöva vara med i en officiell besöksgrupp. Vi föreslår att vi på vissa områden visserligen föreskriver nya tjänster, men bara där detta är absolut nödvändigt. Detta kommer vi under de närmaste veckorna och månaderna att få granska mycket intensivt, eftersom vi har ett visst spelrum. Vi har utvecklat oss mycket förnuftigt inom byggnadspolitiken, vad gäller kostnaderna för Europaparlamentets byggnad, men det är ingen mening med att redan år 2001 återigen tillintetgöra dessa nyvunna utrymmen.
Vad beträffar de andra institutionerna har jag bara ett par små påpekanden. Jag tror att vi inom tolktjänsten redan i dag bör försöka arbeta mera intimt tillsammans med Ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén. Här finns det möjligheter till samarbete. Vi kommer att tvingas följa EG-domstolens arbete mycket uppmärksamt. Jag hoppas att det här, inom ramen för översynen av fördraget, kommer att utvecklas nya spelregler för EG-domstolen, som medger att man arbetar effektivt och därmed också på sikt möjliggör finansieringen av personalplaneringen. Jag vill uttryckligen berömma revisionsrätten, som inte bara kontrollerar oss strängt, utan också själv noga iakttar sina löften, och jag tror att även när det gäller ombudsmannen måste vi se till att medlen hanteras sparsamt, i synnerhet vad gäller nya tjänster.
Jag vill tacka alla som har arbetat med detta, i synnerhet vår egen förvaltning, för deras korrekta och mycket positiva bistånd, och alla kolleger, som gjorde det möjligt för oss att trots tidspressen mycket snabbt lägga fram ett ordentligt resultat för kammaren.

Bowe
Herr talman! Jag välkomnar detta förfarande i år, eftersom det är den tidigaste start vi någonsin haft och detta kommer, hoppas jag, göra det möjligt för oss att bedöma saken på ett seriösare och mer ingående sätt i takt med att förfarandet utvecklas. Så jag ser på detta som en början och inte ett slut. Låt mig börja med att säga att utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor vill upprepa kraven man ställde förra året rörande budgeten. Vi har ett ständigt och tydligt behov av att skapa en miljövänligare budget inom alla politikområden och jag vill ytterligare arbete i denna riktning i år.
Vi lägger dessutom ut mycket pengar på våra yttre förbindelser särskilt genom Phare- och Tacis-programmen, på sätt att utveckla miljöns viktiga roll och en hållbar utveckling inom de områden som ligger nära våra egna gränser. Jag vill se mer arbete från kommissionens sida som visar oss hur dessa pengar används på ett lämpligt och korrekt sätt, och hur det positiva resultatet ser ut.
Jag vill också att man skall titta mer på vad byråerna och organen gör och inta ett mer differentierat förhållningssätt till dessa, beroende på deras specifika roller och verksamhet, vilket är något som vi inte gjort tidigare. Vi vill i synnerhet bedöma de problem som uppkommer genom Amsterdamfördraget och det faktum att fördragets totala finansiella konsekvenser slår igenom först i år, vilket är något vi måste ta hänsyn till.
Utskottet vill också upprepa sitt stöd till fortsatt ekonomiskt bistånd till icke-statliga organisationers deltagande i mycket av det tekniska utskotts- och kommittéarbete som utförs av parlamentet och kommissionen. Herr talman! Låt mig till sist säga att vi fortfarande är motståndare till ekonomiskt stöd till tobaksodling, vilket fortlöpande betalas ut av kommissionen, och ju tidigare vi får möjlighet att göra något åt saken desto bättre. Detta är parlamentets inställning.

Van den Berg
Herr talman! I första hand skulle jag vilja tacka för det goda samarbetet med budgetutskottet. Ett antal punkter har tagits upp. Vi står inför en genomgripande ändring i budgeten för år 2001. I första hand genom att basera de olika områdena och utgifterna på en modern verksamhetsbaserad budgetering på utgiftsområdena 1 och 2. Hemligt språk för en del men i praktiken innebär det att man vet vilka områden inom bekämpande av fattigdom som pengarna läggs på och senare kan även sådana rapporter utarbetas. Som det är i dag kan man inte se hur mycket av pengarna för bekämpande av fattigdom som går till undervisning. Det kommer det inom kort att bli ändring på.
Vi vill att mer pengar i det utgiftsområdet läggs på grundutbildning och grundläggande hälsovård och mer till länderna med de lägsta inkomsterna. Inte genom att öka det totala beloppet utan genom omfördelning så att poverty focus tas på allvar.
För det tredje vill vi att de EUF-utgifter som står utanför parlamentets budget integreras, inte för att vi vill ha något att säga till om där, det skulle vi väl vilja, utan för att man åtminstone skall kunna se hur det totala beloppet för bekämpande av fattigdom fördelas. Annars är det inte heller någon mening med en årsrapport om dessa utgifter.
Slutligen blir det tydligt i vårt handlingssätt att vi vill bunta samman de olika budgetposterna under olika headings, så att det blir lättare att få en översikt över sammanhanget i budgeten och det inte finns tiotals olika budgetposter som gör det svårt att få någon riktig insyn i budgeten. Vi vill ha öppenhet och insyn. På den punkten är vi som tur är ense med budgetutskottet. Det handlar inte så mycket om pengar utan om bättre fördelning och bättre motivering.

Avilés Perea
Herr talman! Utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor ber att budgetutskottet i sitt förslag till resolution beaktar följande:
Vi understryker vikten av en ändamålsenlig utbildning för kvinnor, som sträcker sig längre än de traditionella planerna genom att man främjar en fortlöpande utbildning, specialisering och integrering av kvinnan i företeelser som den nya tekniken, så att samhället får ett högre antal välkvalificerade kvinnor vilkas deltagande på samtliga nivåer - på företag, inom politiken och i samhället - grundar sig på kvalitativa och kvantitativa kriterier. Vi begär att man med tanke på att informationssamhället rymmer enorma möjligheter för kvinnorna, inte bara beträffande utbildning och tillgång till kunskap, utan även i form av uppkomsten av nya arbeten eller nya arbetssätt som gör arbetet mer förenligt med familjelivet, att man tillför initiativet e-Europe ytterligare en prioriterad budgetpost.
Vi poängterar nödvändigheten av att man beviljar de anslag som krävs och tillför budgeten lämpliga kommentarer om den strikta tillämpningen av principen om mainstreaming som garanterar jämställdhet mellan kvinnor och män vad gäller planering, verkställande och utvärdering av Europeiska unionens samtliga projekt och program.
Vi begär att kommissionen stöder det femte åtgärdsprogrammet för jämställdhet som har utformats i syfte att ersätta bristerna i det förra och ber att principen om jämställdhet mellan kvinnor och män skall få inverka på alla gemenskapens politikområden.
Vi begär att man skapar ett sysselsättningsprogram som särskilt riktar sig till kvinnor och följaktligen ber vi att man inför en budgetpost för att finansiera detta, främst i syfte att uppnå ett verkningsfullt införande av jämställdhet mellan kvinnor och män på arbetsmarknaden, inte bara genom åtgärder till skydd av denna jämställdhet utan även genom särskilda lösningar som möjliggör kvinnans fullständiga integrering på arbetsmarknaden utan att andra aspekter av hennes tillvaro blir lidande.
Vi poängterar hur viktigt det är, för att uppnå Europeiska unionens mål vad beträffar jämställdhet mellan kvinnor och män, att samarbeta med icke-statliga organisationer och föreningar som genom sin verksamhet utgör ett komplement till gemenskapens åtgärdsprogram.

Costa Neves
- (PT) Herr talman, ärade kollegor! Inledningen till budgetförfarandet för 2001 som det kommit till uttryck i Haugbetänkandet är utgångspunkt för debatten om Europeiska unionens budget för år 2001, något som hårt och intensivt kommer att debatteras under hela året. Jag vill understryka att föredragandens tillmötesgående gjorde det lättare att nå samstämmighet, vilket jag tackar för.
Genom att gå igenom de fyra första punkterna i resolutionsförslaget, de som identifierar Europaparlamentets politiska prioriteringar, det vill säga de som innehåller det väsentliga i respektive ståndpunkt, kan följande aspekter framhållas: Lämplig finansiering skall tas fram för såväl den nya politik som introducerades i och med Amsterdamfördraget som den politik som förstärktes tack vare detta när det gäller interna och externa åtgärder. Detta ger en klar politisk signal. Det som står i fördraget skall verkställas, det är inte några avsiktsförklaringar, vilket skulle vara ett klart bevis på politiskt hyckleri och således oacceptabelt. Det som står i fördraget skall följas.
Arbete i ett sysselsättningsskapande perspektiv tas upp och anknyts här till mycket små och små och medelstora företag samt användandet av den nya tekniken. Det är det här som är det viktiga. Det väsentliga är att skapa nya arbetstillfällen, och detta är beroende av företagarnas initiativkraft och kreativitet. Man investerar i en initiativrik kultur.
Än en gång bekräftas behovet av ett hållbart och flerårigt finansiellt stöd för återuppbyggnaden av Kosovo och Balkanregionens stabilisering inom ramen för en granskning av de finansiella utsikterna. Man avvisar därmed en sådan finansiering på bekostnad av nuvarande åtaganden, såväl inom ramen för andra externa åtgärder som genom nedskärningar i den gemensamma jordbrukspolitiken eller i annan politik. För nya behov en ny finansiering, villkoret är som alltid en rationell bedömning av behoven, ett rigoröst nyttjande av medlen, så som alltid. När det gäller Kosovo så verkar den oron vara särskilt befogad.
Man insisterar på att Europeiska unionen skall genomgå en administrativ reform, ett villkor för effektivitet, ansvar och öppenhet. I och med den här debatten så har processen satts igång. I slutet av det här året, när man slutgiltigt skall granska budgetförslaget för år 2001, borde det väsentligaste i parlamentets ståndpunkt finnas med. Om inte kommer den demokratiska legitimitet som parlamentet förlänar Europeiska unionen, särskilt vid budgetförfarandet, gå om intet, vilket skulle vara ett ofantligt bedrägeri som medborgarna intuitivt skulle känna och som man inte skulle kunna förlåta.

Gill
Herr talman! Jag vill inleda med att gratulera Ferber till de utmärkta riktlinjerna. Jag välkomnar betänkandets tydliga inriktning mot planering för utvidgningen. Betoningen på effektivitet är särskilt viktig i samband med utvidgningen. Det är viktigt t.o.m. på detta tidiga stadium att vi har en tydlig strategi för hur institutionerna kommer att reagera på anslutningen av nya medlemmar. Vi måste vara kreativa när det rör sättet att ta itu med personalfrågor och lokalkrav. Institutionerna kan inte reagera på utvidgningen genom att bara lägga till ytterligare en post här och ett kontor där. Vi vill inte se ett Lego-förhållningssätt till utvidgningen.
Det vi måste göra är att tänka om rejält när det gäller verksamhetsförvaltningen och detta innebär att alla institutioner måste undersöka alternativa vägar och helhjärtat ta till sig ny informationsteknik. Detta är särskilt viktigt i samband med språkligt stöd. Jag stöder helt och fullt Ferbers idé om att inrätta ett interinstitutionellt rekryteringskontor, eftersom jag anser att detta kommer att minska kostnaderna och konkurrensen mellan institutionerna när det gäller att locka till sig ny personal. Alla här måste inse att det finns stora begränsningar vad gäller resurser som kommer att vara tillgängliga, som ett resultat av utvidgningen och det blir konsekvenser för budgetplanen i samband med utgifter under rubrik 5.
Dessa riktlinjer handlar emellertid inte bara om utvidgning, de handlar också om den politiska inriktningen för alla institutioner nästa år. Större ansvarighet och öppenhet måste därför få högsta prioritet, eftersom medborgarna i Europa inte skiljer mellan de olika institutionerna. Alla övriga institutioner måste genomföra en grundläggande granskning enligt metoder som liknar de som föreslagits genom dagordningen för reformeringen av kommissionen, eftersom de europeiska skattebetalarna vill ha en försäkran om att de får valuta för pengarna, och detta omfattar inte bara institutionerna, utan också de politiska partierna och parlamentets ledamöter och personal. Alla förändringar måste rättfärdigas på ett tydligt sätt, samtidigt som de sker med öppenhet i åtanke.
Förbättringar och effektivitetsskapande åtgärder måste redovisas av varje institution, och jag anser att detta endast kan åstadkommas genom instrument som t.ex. verksamhetsbaserad budgetering och genom undersökning av nuvarande politik, system och förfaranden. Något av det mest ineffektiva är lokaliseringen av EU:s institutioner och om vi vill bli tagna på allvar måste vi koncentrera vårt arbete till en plats. Jag är medveten om att vi har skyldigheter enligt fördragen att använda två skilda platser, men vi bör se till att dessa inte utvidgas. Många av er känner till att Förenade kungariket är motvilligt när det rör en utvidgning av den kvalificerade majoritetsomröstningens omfattning, men i denna fråga skulle Förenade kungariket med glädje se att det fattades beslut genom kvalificerad majoritetsomröstning.
Sammanfattningsvis vill vår grupp att dessa riktlinjer inriktas på försiktighet när det gäller budgetutgifter, förbättring av effektiviteten, effektivare budgetkontroll, bättre resursanvändning och allmänna förbättringar inom tjänsteenheterna och ledningen, så jag uppmanar alla övriga institutioner att ta till sig dessa och genomföra dessa förbättringar på ett kraftfullt sätt.

Virrankoski
Herr talman, ärade kommissionär! Föredragandena av nästa års budget för den Europeiska unionen, Haug och Ferber, har avfattat sitt första betänkande. Jag vill lyckönska dem båda i deras krävande arbete. Att upprätta en budget innebär att använda av skattebetalarnas tillgångar. Arbetet är därför svårt och kräver sträng budgetdisciplin. Det finns gott om goda finansieringsobjekt men bara få nödvändiga. Med allmänna medel kan man bara finansiera nödvändiga objekt.
Förutom en stram budgetdisciplin vill vi betona följande saker: Vår grupp ger sitt fulla stöd åt kommissionär Kinnocks reformpaket. En verksamhetsbaserad budgetering och ledning utgör hörnstenarna i den här reformen. De betonar personligt ansvar, minskar byråkratin och effektiviserar arbetet. Men reformen kräver gott samarbete med personalen. Därför krävs det noggranna förberedelser inför de kommande förhandlingarna om förnyandet av tjänsteföreskrifterna. Den nuvarande tjänstestrukturen måste göras mer flexibel och tydlig för att bland annat underlätta omallokering av resurser. Reformarbetet kan också kräva tilläggsbudgetar, vilket vi uppmanar kommissionen att förbereda sig för.
I Haugs betänkande betonas kulturens betydelse som skapare av arbetsplatser. Kulturen hör i och för sig till medlemsländernas ansvarsområde. Likväl är kulturen som näringsgren ett område som utvecklas kraftigt. Därför stöder vi betänkandet i det avseendet att det betonar utvecklingen av denna sektor inom ramen för strukturåtgärderna. I den senare behandlingen av budgeten vill vi fästa uppmärksamheten vid tillgången till och finansieringen av vetenskaps- och forskaranslag, vilket tangerar bekämpandet av all slags diskriminering som omnämns i artikel 13 fördraget. Vår grupp är också av den åsikten att utgiftsområde 1 i budgetplanen - jordbruksbudgeten - inte bör användas såsom finansieringskälla i första hand för behov inom det utrikespolitiska området.
Angående Ferbers betänkande vill vi påpeka att vi inte ännu är villiga att ta ställning till enskilda detaljer, till exempel inrättandet av nya tjänster. Däremot ser vi det som nödvändigt att revideringen av tjänsteföreskrifterna genomförs i rask takt i enlighet med tidigare överenskommelser.

Buitenweg
Herr talman! Medan vårt sammanträde pågår här, hålls en konferens på en annan plats i Bryssel om återuppbyggnaden av Balkan. Föredragande Haug, som jag också vill tacka för det trevliga samarbetet, säger att kommissionen inte får ge några ekonomiska löften eller väcka några förväntningar utan förhandlingar med budgetmyndigheten. Det håller jag med om. Förhandlingar är bra och det är viktigt att veta från vilket håll vinden blåser. Det får dock inte innebära en inskränkning i Europeiska kommissionens initiativrätt. Just kommissionen skall tjäna de europeiska intressena men även under budgetförhandlingarna för år 2000 såg vi alltför ofta att budgetmyndighetens ena gren i första hand tänkte på den nationella skattkistan.
Ämnet själviskhet för mig direkt till punkt 22. Jag vet att föredragande Haug inte kommer att fälla någon tår om vi stryker den punkten. Inte min grupp heller men däremot rådet. Jag antar i alla fall att det välkomnar att vi i texten tar med att särskilda budgetbehov skall fördelas jämnt mellan alla budgetrubriker. Det leder till brister i de program som ingår i de överbelastade utgiftsområdena 2 och 3 medan den största delen av de pengar som blir över i utgiftsområde 1, bland annat på grund av ändrade valutakurser eller en väntad ändring av sockerordningen, vid årets slut kan strömma tillbaka till den nationella kassan. Jag hoppas att vi kan ändra det här och att vi tillsammans med kollegerna kan komma överens om att först avvakta kommissionens förslag.
Till sist ett par ord om vårt ändringsförslag till betänkandet av kollega Ferber. Institutionerna ombeds att inte längre diskriminera på grund av typen av långvariga relationer hos tjänstemännen. Vissa kolleger tycker att det är för detaljerat för riktlinjerna. Jag vill påpeka att vi i den här texten går in på tjänstemännens underhållsplikt och barnbidrag. Under det här året kommer med största sannolikhet ett direktiv antas i vilket diskriminering på grund av sexuell läggning förbjuds på arbetsmarknaden. Jag hoppas ni tar chansen att gå i främsta ledet i kampen för lika behandling.

Wurtz
Herr talman, fru kommissionär! Jag måste säga att jag känner mig illa till mods inför detta betänkande, särskilt efter ändringsförslagen från budgetutskottet. Haug ifrågasätts alltså inte. Ett stort antal av dessa stycken kan godtas var för sig, vissa är till och med utmärkta och min grupp kommer naturligtvis att rösta för dem. Men totalt sett, utan att ens tala om det ena eller andra stycket som faktiskt är oacceptabelt för oss, anser jag att det i betänkandet saknas denna tydliga politiska vilja, denna starka ambition, dessa bestämda val, som parlamentet i mina ögon borde uttrycka på detta stadium av budgetkampen, eftersom kampen även i år tycks bli mycket svår.
Vi minns alla det kraftprov vi tvingades inleda förra året med rådet eftersom de ville avsluta finansieringen av Kosovo genom att framför allt ta från anslagen för samarbetet med södern. En majoritet av parlamentet godtog slutligen att rösta för budgeten, genom en begränsad eftergift från rådet, men framför allt på grund av rådets åtagande att under år 2000 acceptera en revidering av budgetplanen, om det skulle visa sig att utvecklingen av situationen på Balkan medför betydligt större ekonomisk ansträngning än planerat.
Det är uppenbarligen fallet i dag. Men varken kommissionen eller rådet förefaller beslutna att respektera andan i detta åtagande, med andra ord att finansiera våra nya prioriteringar utan att äventyra de traditionella prioriteringarna. Men även om det i betänkandet erinras om denna ståndpunkt i skälen, bl.a. i skäl A, B, D, förespråkas i punkt 22, som redan tagits upp, jag citerar "en rättvis fördelning av budgetrestriktionerna i stället för en begränsad revidering av budgetplanen med ytterligare resurser". Ännu en gång planerar man att klä på Pierre genom att klä av Paul i kraft av budgetens heliga stabilitetspakt.
Jag är för min del övertygad om att vi i stället tydligt måste ställa frågan: vill vi spela en aktiv roll på kontinenten och i världen? Om svaret är ja måste vi rimligen, men bestämt, få ekonomiska medel till det. Samma resonemang gäller för andra prioriteringar som aviserats men inte genomförts, såsom de sociala frågorna eller sysselsättningen eller samarbetet med södern.
Jag önskar utöver denna omröstning att vi skall vara tillräckligt många som på nytt tar initiativet i tid, i samma anda, och att vi denna gång orkar ända fram.

Turchi
Herr talman! Låt mig först av allt tacka Haug och Ferber för deras betänkanden, grundliga och mycket detaljerade när det gäller de olika programmens inriktning. Samtidigt vill jag understryka den viktiga roll, när det gäller att få fart på sysselsättningen i Europeiska unionen, som de små och medelstora företagen spelar, de företag som till syvende och sist utgör den verkliga grogrunden för den europeiska företagsamheten; dessutom hänvisningen till kulturekonomin och den nya tekniken: när det gäller detta måste vi även ta hänsyn till det som sägs i rapporten i Lissabon, och utifrån detta kan vi, enigt min åsikt, verkligen få fart på sysselsättningen. Låt mig tillägga att man ofta nämner begreppet new economy men om vi sedan, när allt kommer omkring, inte fokuserar på det som verkligen är grundbulten i denna nya ekonomi i det här fallet kulturen och den nya tekniken så kommer vi sannerligen inte att kunna komma med några lösningar.
Låt mig dessutom, när det gäller de olika programmen, understryka behovet av att återinföra de olika katastrofer som kan inträffa inom våra nationers gränser. Och detta av vilken anledning? På så vis kan vi nämligen hjälpa de medlemsstater där det inträffar naturkatastrofer, som till exempel jordbävningar, för annars kommer människorna inte att förstå varför vi ingriper i länder som Kosovo och inte i stället i våra egna nationer. Enligt min åsikt är det viktigt att denna aspekt åter kommer med i budgeten.
Till detta vill jag göra ett polemiskt tillägg som gäller nedskärningarna inom jordbruket. Detta får, enligt min mening, inte ske rutinmässigt, som en logisk konsekvens, så att säga. Det är logiskt att vi skall finansiera ingripandet i Kosovo, som ett grundläggande politiskt mål, för att vi skall kunna komma ifrån det drama som utspelats och samtidigt visa att det finns ett politiskt mål, men vi kan inte hela tiden göra det genom att skära ner på jordbruksstödet. Jag vill också understryka att det hela tiden kommer politiska riktlinjer från rådet och kommission, just för att vi inte kan använda samma budget som vi levde med året innan och som vi, enbart tack vare ordföranden Wynns tålamod och uthållighet, äntligen lyckades avsluta: detta får inte ske igen. Låt mig slutligen understryka behovet av att omstrukturera budgeten, till exempel genom att eliminera kontoren tekniskt bistånd (BAT): där kan vi, eventuellt, finna nya resurser.

Van Dam
Herr talman! Budgeten är det allra bästa instrumentet för att göra politiska val. Vid behandlingen av riktlinjerna för år 2001 uppkommer då också frågan vilka prioriteter vi ställer för den europeiska politiken under de kommande åren. Föredraganden, Haug, anger fyra olika prioriteter, av vilka några kan kallas för dubiösa. Ännu allvarligare är det dock att hon knappas nämner de kommande årens topprioritet, nämligen utvidgningen, och i så fall endast med några få ord. Vill hon sätta skygglappar på oss? Mer Europa, mer sociala och kulturella program, mer jobb: det låter bekant från den överlevande tanken om ett genomförbart samhälle, varken de nuvarande medlemsstaterna eller anslutningsländerna är betjänta av ett svällande uppgiftspaket. Mer och mer får tanken stöd att Europeiska unionens uppgiftspaket måste diskuteras, även kommissionär Kinnock har påpekat det.
Det är utmärkt att kollega Haug vill göra ett betänkande kring det uppgiftspaketet men resultatet står tydligen redan fast för henne. Av punkt 4 framgår det ju att hon vill ha kvar alla befintliga program! Om det skulle vara utgångspunkten och hon till och med yrkar för nya tillkommande uppgifter så är en diskussion om kärnuppgifter dömd att misslyckas. Låt oss börja en sådan diskussion med öppenhet och med vilja att lära oss av fel som begåtts i det förflutna.
Det här parlamentet tog förra året i förväg upp diskussionen om de ekonomiska taken genom att angripa finansieringen av Kosovo och hela Balkan som bräckjärn för att ompröva dessa takvärden. Det är rådet inte klart för än. Vad är de ekonomiska ramarna för Agenda 2000 värda om vi redan efter ett år inte respekterar dem längre? Kommissionsordförande Prodis uttalande om att det i år måste anslås över fem miljarder euro för Balkan var minst sagt ogenomtänkt. Han väckte förväntningar utan att överlägga med budgetmyndigheten och angav lika litet var de pengarna skall komma ifrån. Varje politiker bör dock veta att nya utgifter också måste kunna täckas. Det rättas till genom två ändringsförslag, ett av dem från mig.
Vi väntar på kommissionens flerårsplanering nästa månad. En första täckning, 300 miljoner, söker han tydligen i jordbruksbudgeten. Med punkt 22 motsätter jag mig en ensidig finansiering på bekostnad av jordbruket. Agenda 2000 har ju gjort slut på den tidigare så rymliga budgeten för utgiftsområde 1. I andra utgiftsområden finns det enligt min åsikt mer utrymme; jag tänker till exempel på strukturfonderna. Som föredraganden själv sade så är den "stora, mycket stora reservoaren" även i strukturfonderna just själva taket, anslagsmålet. Föredraganden vill nästa år till och med äta upp den reservoaren på en gång! Det är inte bra, forcerad fördelning av fonderna uppmuntrar till bedrägerier och sker på bekostnad av ändamålsenligheten.
Avslutningsvis föredragande Ferbers begäran om ett kommissionsförslag angående en stadga för de politiska partierna. Det är en sak för partierna själva, oavsett det faktum att europeiska partier ökar klyftan mellan medborgarna och den europeiska politiken.

Jöns
Herr talman, kära kolleger! Utskottet för sysselsättning och socialfrågor stöder föredragandens initiativ att även detta år prioritera sysselsättningspolitiken, och att framför allt ge stöd åt små och medelstora företag när det gäller informations- och kommunikationsteknik. Men här gäller det naturligtvis också att beakta de sociala aspekterna. Därför kräver vårt utskott ett eget initiativ, som framför allt säkerställer att alla får en jämlik del av den nya tekniken. Ty det går ju inte an att som hittills bara ca 30 procent av kvinnorna har tillgång till Internet och att höginkomsttagare har tillgång till Internet tre gånger oftare än låginkomsttagare.
Den finns en annan punkt som är viktig för oss i denna budget. Den gäller den civila dialogen. För den och för de icke-statliga organisationer som deltar kräver vi att man finner en rimlig finansieringsmöjlighet för att stödja den viktiga roll de har som en röst för de missgynnade.

Langenhagen
Herr talman, fru kommissionär! Under budgetdiskussionen spelar naturligtvis sysselsättningsfrågorna en avgörande roll också i fiskeriutskottet. En sund tillväxt och en låg arbetslöshet, det önskar vi oss alla! Europa måste sätta upp ramarna, och har till detta också skapat Amsterdamfördraget. Men det egentliga ansvaret för sysselsättningen ligger, det påpekar jag inte för första gången, hos medlemsstaterna. Ett green card enbart - så som det föreskrivs i Tyskland, löser inte problemet. Det visar sig i praktiken där hemma, om ett medlemsland självt är innovativt eller om det med oskuldsfull uppsyn gömmer sig bakom EU. Det vore lättköpt och inte rätt.
Nästa år gäller det att bemästra en mängd internationella fiskeavtal och konventioner. Alla är knutna till budgeten. Ty om vi vill stanna kvar på världsmarknaden med våra produkter, behöver vi råvaror och import, och det har sitt pris. Men vi kan i fiskeriutskottet ännu inte skryta ordentligt, kära fru kommissionär, eftersom ni fortfarande undanhåller oss de analyser om kostnaderna för och nyttan med våra fiskeavtal som ni lovade oss för länge sedan. Vad har vi då att sätta emot budgetutskottets påtryckningar om sparande?
Från och med år 2002 har vi en ny fiskeripolitik i EU, ett stort och fascinerande företag av världsomspännande dimensioner. Vi tar redan i dag de nödvändiga förberedande stegen. Därför behöver vi starka riktlinjer, så som det föreslås av föredraganden, även när det gäller fisket. Senare behöver vi skäliga anslag.

Talmannen
Tack så mycket, fru Langenhagen. Jag gratulerar er för att ni har lyckats uttala er på kortare tid än planerat. Det hör till ovanligheterna.

Walter
Herr talman, fru kommissionär, ärade kolleger! Till att börja med får jag gratulera herr Ferber och fru Haug till det arbete som de har utfört. Det första året som det fullständiga budgetförfarandet är i kraft, är det säkert så att alla tar itu med det med oerhörd entusiasm. Alla vill ha sitt med, och det märker man i de mycket aktiva och livliga debatterna under de senaste dagarna och veckorna.
Unionens budget innehåller med sina 90 miljarder euro oerhört många förhoppningar från människor som förväntar sig stöd. Det är för det första jordbrukarna i vår europeiska union, som naturligtvis vill ha en rimlig lön, en rimlig avlöning för att de producerar hälsosamma livsmedel, vilket de också har förtjänat. Det gäller för de regioner i Europa som är mindre utvecklade, och som förväntar sig mycket av Europeiska unionens solidaritet, nämligen hjälp att utveckla sig, fram till ett balanserat system med en sammanhållning inom Europeiska unionen vad beträffar arbets- och levnadsvillkoren.
Det är förhoppningar från arbetslösa, som vill ha stöd från oss på sin väg tillbaka till arbetet. Det är förhoppningar från ungdomar, det är förhoppningar i hela världen, där vi som en rik europeisk kontinent, vilket vi ju är, kan lämna hjälp. Och det är förhoppningar mitt i detta Europa, där vi har en cancersvulst som kallas krig, där människor lever och bor under sämsta förhållanden, där de behöver ett perspektiv, ett hopp.
När vi fördelar dessa pengar får det under de närmaste veckorna och månaderna inte göras någon egendomlig uppgiftsfördelning, så som den vi för ögonblicket har. Det visar sig att det å ena sidan finns människor som ger löften överallt och höjer sina förslag. Jordbruksområdet skall, tvärt emot vad som här alltid sägs, ökas med nästan 5 procent eller rent av mer än 5 procent nästa år, och inte reduceras. Man bör inte skrämma jordbrukarna alltför mycket i denna europeiska union! Det får alltså inte vara så att å ena sidan människor - det betyder här rådet - utlovar pengar, lovar och höjer beloppen, och sedan kommer till oss i parlamentet och säger: Ni måste se till att de totala utgifterna hålls på låg nivå, spara alltså på alla övriga områden och säg till alla andra som har förhoppningar, att de inte får någonting! En sådan uppgiftsfördelning får det inte vara!
Det får inte heller vara så att det internationella samfundet ställer sig upp på givarkonferenser och utlovar pengar och säger till Kosovo och alla som lever på Balkan: Vi skall stödja er, ni får pengar för det som ni behöver. Hos er skall i framtiden grävmaskiner rassla med sina kedjor och inte pansarfordon! Ni måste kunna bygga upp, vi skall hjälpa er. Det får inte vara så att de lovar så mycket där och sedan kommer hit och säger: Ta nu de pengar som vi behöver för detta från dem som är mest i behov av dem. Så får det inte gå till!
Vi har sträckt ut handen. Haug har gjort det. Hon har sagt att vi är beredda att arbeta mycket öppet tillsammans med rådet och kommissionen. Vi vill visa dem att det inte måste häcklas som under de senaste årens sorgespel i en konfrontation genom hela budgetförfarandet. Vi kan arbeta tillsammans med varandra. Det bör ni veta. Fatta den utsträckta handen! Men jag vill här också säga helt tydligt - om det visar sig att man inte är beredd att samarbeta med oss, utan låter det gå till ett konfrontationsförfarande, då är detta parlament inte försvarslöst och inte maktlöst! Vi kommer också att sätta in våra krafter för de människor som sätter sitt hopp till oss, och vi kommer med säkerhet inte att göra dem besvikna! Fatta den utsträckta handen, och upprepa inte hela rasket från förra året än en gång, ty det skadar oss alla i Europa och de människor som har förväntningar på oss!

Mulder
Herr talman! Jag skulle gärna vilja börja med att önska Haug och kommissionären lycka till med hennes första budget under de många etapper hon måste gå igenom innan budgeten kan undertecknas i december.
Jag håller fullständigt med Haug när hon i inledningen berättade att hon förespråkade en sparsam budget. Det håller jag med om. Det tycker jag att vi är skyldiga våra väljare av flera skäl. Även i år kommer diskussionen att färgas av vad vi skall göra på Balkan och särskilt i Kosovo. Min inställning är ungefär samma som förra året. Jag är beredd att göra något för det men jag måste först veta precis hur mycket det kommer att kosta. Den godtyckliga siffran 5,5 miljarder som förts fram har jag ännu inte sett tillräckliga argument för.
Jag håller också med flera andra talare om att det inte får vara så att ett utgiftsområde i budgeten måste användas för att täcka dessa kostnader. Det måste komma från de budgetposter, och det kan kanske också någon gång komma från jordbruket, där det verkligen finns pengar över.
Att ändra budgetplanerna är inget mål i sig utan det kan endast ske, anser jag, i yttersta nödfall. En sista punkt som jag också skulle vilja ha sagd är något som inte är specifikt för nästa år utan för de kommande åren. I hela jordbruksbudgeten finns det en mycket liten post för utbrott av smittsamma djursjukdomar. Jag tror att om vi skulle få uppleva en ny svinpest eller en BSE-kris i Europa så skulle det vara alldeles omöjligt att betala. Jag tycker därför att kommissionen så snabbt som möjligt måste börja jobba på ett försäkringssystem för den typen av smittsamma djursjukdomar.

Fiebiger
Herr talman! Att säkra den framtida existensen har alltid varit svårt, vare sig det görs med hjälp av vitböcker, avreglering, partnerskap eller strukturanpassning. Den ekonomiska situationen avgör alltid den kommande utvecklingen. I huvuddelen av betänkandet är de stora frågorna riktigt placerade. Det som saknas i betänkandet är en utformning av innehållet. Att bekämpa arbetslösheten med hjälp av ekonomisk tillväxt är den största europeiska utmaningen. Konferensen i Lissabon har tillkännagivit inriktningen fram till år 2010. Man kan alltså förvänta sig att kommande regeringskonferenser kommer att behandla hur det skall utföras.
Jordbrukarna och yrkessammanslutningarna förväntar sig av kommissionen att den avbyråkratiserar jordbruksnäringen och godkänner sådana budgetpolitiska riktlinjer som är inriktade på strukturer som är kalkylerbara, tillförlitliga och framstegsvänliga. Med besluten från Berlin lades jordbrukspolitiken fast fram till år 2006. Yrkesgrupperna och politiken har slagits för denna ståndpunkt. Om det skulle bli nödvändigt med en tidigarelagd översyn, därför att samhällsanalysen ger andra måttstockar vid handen, så måste man göra jämförelser med siffror och fakta, och man bör bevara det som var framgångsrikt - tillförlitligheten - och inte stegvis plocka sönder Agenda 2000 till en överlevnadsformel som knappt går att känna igen.
Knappt har budgeten 2000 beslutats, så begär Schreyer en finansiell översyn och förhandsöversikt av prioriteringarna, och griper samtidigt till negativa utgifter. Utan ett återflöde av dessa medel i jordbruksbudgeten äventyras Agenda 2000, i synnerhet som man kan förvänta sig ytterligare tekniska absurditeter. Det är en politik som innebär en ungefärlig uppskattning, och grundas på ren iakttagelse. Naturligtvis måste Balkan byggas upp igen, men i sin helhet, i samhällelig solidaritet. Då - det är jag övertygad om - kommer också jordbrukarna och yrkessammanslutningarna att lämna sitt bidrag.

Souchet
Herr talman! Den allmänna besparingen i resolutionen om riktlinjerna för budgetförfarandet för år 2001 kan vi inte godkänna i det nuvarande skicket. Vi vänder oss emot den fullständiga förskingring av anslag som föreslås: ett oskäligt utnyttjande av resurser som reserverats för jordbruksutgifter under budgetrubrik 1 i budgetplanen som finansieringskälla, som skall täcka behoven av anslag inom den externa politiken. Det förefaller oss fullständigt orättvist att vilja finansiera Kosovos återuppbyggnad bakom ryggen på de europeiska jordbrukarna, och att få oss att tro att det inte finns någon annan budgetlösning än denna är ett fullständigt skandalöst bedrägeri.
Vi måste i stället behålla jordbruksutgifterna, de obligatoriska utgifterna och ändra utgifterna under andra rubriker, där det finns avsevärda marginaler. Det är alltså lämpligt att ersätta all årlig finansiering med fem och en halv miljard euro avsedda för Balkan, ett belopp som beräknats av Europeiska kommissionen, jag vet inte på vilka grunder, genom att höja taket för utgifter utanför unionen och sänka taket för jordbruksrubrikerna, med det bedrägliga motivet att anslagen inte skulle tas ut från jordbruket utan att det skulle vara lämpligt att lösgöra marginaler för år 2001 och år 2002.
Men vi vet alla att år 2003 genomförs granskningen efter halva tiden som beslutades vid toppmötet i Berlin. Ingen betvivlar att parlamentet då godkänner den tvivelaktiga tillämpning som kommissionen föreslår, och som vår grupp med kraft tillbakavisar, och att den då av många betraktas som självklar. Detta är alltså ett prejudikat som är mycket farligt för våra jordbrukare. Det är för övrigt det budskap som tydligt förmedlas av Europeiska rådet i Lissabon som otvetydigt vägrade att i sina slutsatser godkänna kommissionens strävan efter att minska jordbruksbudgetens kapacitet med 300 miljoner euro under år 2001, och lika mycket under år 2002.
Oberoende av sakfrågan godtar vi inte att man ifrågasätter besluten från toppmötet i Berlin som utgörs av detta permanenta krav på revidering av budgetplanen och de olika rubrikerna. Vi accepterar det desto mindre som Europeiska kommissionens ambitiösa program för Balkan inte är beräknat med vare sig stramhet eller precision, de existerande anslagen avsedda för Kosovo inte kan förbrukas i sin helhet och de övriga givarstaterna inte respekterar sina ekonomiska åtaganden.
Jag upprepar alltså, herr talman, att inget motiverar begäran om revidering av budgetplanen som man föreslagit oss. Därför kommer vi att säga nej till den.

Vidal-Quadras Roca
Herr talman, mina damer och herrar! Jag vill börja med att säga att vi håller med om de politiska prioriteringar som fastställts av Haug. Däremot saknar vi ett uttryckligt stöd för så pass viktiga områden som forskning och teknisk utveckling och förnyelse. Att dessa utelämnas i planeringen av unionens budget är det samma som att ge sig ut en regnig dag utan paraply. Utan ständiga och effektiva insatser på dessa områden har vi ingen konkurrenskraft, och utan konkurrenskraft har vi ingen sysselsättning. Därför har vi lämnat in ett ändringsförslag på den punkten.
En annan ändring vi föreslår, i enlighet med det man kom överens om på Europeiska rådet i Lissabon, handlar om att sysselsättningen är en av unionens främsta politiska prioriteringar de närmaste åren och ett sådant mål förvandlas garanterat, precis som ledamot Haug så riktigt påpekar, till en politik som främjar de små och medelstora företagen. Men vi får inte nöja oss med att underlätta företagens tillgång till den nya tekniken på kommunikations- och informationsområdet. Nätet är ett hjälpmedel, inte en trollstav. Utan ett fastlagt program med reformer av de grundläggande strukturer som förbättrar våra företags konkurrensförmåga kommer den digitala epoken att bli en tid av frustration för Europa. Därav vårt ändringsförslag som en påminnelse om detta så uppenbara men samtidigt fruktade faktum.
Slutligen har vi, angående det som ledamot Haug definierar som "kulturell ekonomi", påpekat att hon nämner detta bland de politiska prioriteringarna, utan att det sedan förekommer på något ställe i betänkandet. I syfte att förmildra denna metodiska svaghet har vi lagt fram ett ändringsförslag där vi utvecklar denna tänkvärda idé. Hur som helst har föredraganden, på ett vad vi betraktar som korrekt vis, fastlagt grunderna för riktlinjerna för avsnitt III i unionens budget för år 2001, och vi har glädjen att få gratulera henne till det arbetet.

Wynn
Herr talman! Jag vill framför allt koncentrera mig på revideringen och bara säga till de som gjort kommentarer där man fördömt kommissionen för förslaget att ta pengar från 1A: "Låt oss vänta och se vad det preliminära budgetförslaget omfattar", och inte avfärda allt vid denna tidpunkt. Ralf Walter nämnde på ett mycket träffande sätt att jordbruksutgifterna faktiskt kommer att öka, och om pengar tas från 1A kommer det att bli från överskotten, men låt oss vänta till det preliminära budgetförslaget läggs fram.
Vi arbetar med antaganden när vi lägger fram detta betänkande av Haug. Jag avser då bara Haugs betänkande, inte Ferbers. Jag gratulerar båda två, men i Haugs betänkande gör vi vissa antaganden om revisionen, om omstrukturering i utgiftsområde 4 och om Kosovos behov. Jag måste emellertid påminna rådet - och vi har åtminstone en beredd skribent där nere, om ingen annan gör grovjobbet för rådet för att få igenom budskapet - att det faktiskt är så att om kommissionen lägger fram det förslag vi förväntar oss, är de bundna av detta p.g.a. det interinstitutionella avtalet och måste sålunda diskutera med parlamentet hur denna revidering skall ske före den första behandlingen.
Jag har en intuitiv känsla av att det inte blir någon överenskommelse med rådet om en revidering av budgetplanen. Nåväl, om detta är fallet måste budskapet nå fram nu, tydligt och klart, att vi kommer att få samma omak med budgeten i år som vi hade förra året och ni kommer inte att vinna på det. Vi kommer att vara fast beslutna att göra vårt bästa för Balkan och Kosovo, men på samma gång kommer vi att vara lyhörda för behov inom andra politikområden som parlamentet anser vara viktiga.
Problemet med rådet är att allt rör sig kring det som avtalades i Berlin. Vi får hela tiden höra att detta är fastgjutet i betong. En av mina kolleger fram till utgången av parlamentets förra mandatperiod, Hugh McMahon, sade en gång under en debatt om skeppsbyggande: "Vi vill inte att detta skall vara fastgjutet i betong, vi vill att betongen skall vara lös", och jag antar att det vi vill just nu är att få Berlinavtalet placerat i en slags lös cement, så att ni åtminstone kan vara tillräckligt flexibla att hålla med oss om att saker och ting måste förändras.
Herr talman! Jag säger samma sak som jag gjorde i budgetutskottet i går; under budgetplanens tolv år har det skett 38 revideringar, och den totala summan medel det handlat om har uppgått till över 7 000 miljarder euro. Kosovo utgör ett av de fall där budgetplanen inte är tillräckligt flexibel, och den måste ändras och detta budskap måste föras fram, annars kommer det att bli problem.

Cauquil
Herr talman! Det krävs en viss självsäkerhet för att påstå att sysselsättningen, jag citerar, "är en konstant prioritet för de europeiska institutionerna", när Europeiska unionen har 18 miljoner arbetslösa och flera av de rikaste stora europeiska företagen just nu aviserar omfattande minskningar av antalet arbetstillfällen, utan att nämnda institutioner rör ett finger för att hindra dem.
Det är inte så att det är omöjligt att omedelbart sätta stopp för arbetslösheten, men det skulle kräva en voluntaristisk politik där man inte tvekar att gräva i de finansiella och industriella koncernernas vinster och de stora aktieägarnas personliga förmögenhet. Och hur kan man kalla det annat än hyckleri, när de europeiska institutionerna gör anspråk på att, jag citerar, "vilja utrota fattigdomen överallt" medan de låter industrikoncernerna förvärra fattigdomen till och med i Europas rikaste länder och fungerar som politiskt instrument för dessa koncerner, för att främja deras brottsliga plundring av de fattiga länderna.
Vi är medvetna om att det skulle vara lönlöst att be de europeiska institutionerna om det de inte kan ge, eftersom de precis som de europeiska nationerna är utformade för att främja vinster och representera den rika klassen. Av dessa anledningar kommer de folkvalda i Lutte ouvrière att rösta emot betänkandet från Haug.

Garriga Polledo
(PPE-DE). (ES) Herr talman! Jag gratulerar båda föredraganden till deras betänkanden som har gett upphov till en hög grad av enighet. Ferbers betänkande är en mycket djärv framställning av parlamentets nuvarande och framtida behov. Ett Europaparlament som är intresserat av den nya informationstekniken, ett Europaparlament som är medvetet om att organisationen i första hand bör kretsa kring de nya uppgifter som Amsterdamfördraget ålägger de europeiska ledamöterna. Det är ett betänkande med förslag till förändringar, och förändringar stöter alltid på motstånd på institutionerna och desto större anledning finns det att uppskatta föredragandens vilja att föra fram detta betänkande med stöd från PPE, och förhoppningsvis även från de övriga politiska grupperna i parlamentet.
Föredragande Haug har å sin sida fastställt åtaganden på viktiga områden i sitt betänkande som vi hoppas skall respekteras i omröstningen och som skärper parlamentets åtagande vad gäller sysselsättning, kultur, de nya politikområdena efter Amsterdam och inte minst skyldigheterna och rättigheterna inom budgeten. Parlamentet antog med majoritet budgetplanen som speglade den politiska balansen från Berlin, även om vi alla var medvetna om dess otillräcklighet inför oväntade yttre omständigheter. Parlamentet röstade i december månad för att behålla budgetplanen och det interinstitutionella avtalet trots att rådet den gången pressade förhandlingarna intill gränsen för det acceptabla.
I dag är rådet, parlamentet och kommissionen sammanlänkade på grund av ett avtal som har undertecknats. Ett mycket seriöst avtal. Om nya politikområden skall finansieras måste man hitta en ny finansiering. Om rådet har för avsikt att finansiera Balkanländerna på bekostnad av den aktuella externa politiken och jordbrukspolitiken, visar man inte bara sin brist på politiska visioner, utan även brist på argument inför de avtal man undertecknar.

Rübig
Herr talman, mina damer och herrar, kommissionär Schreyer! Vid utfrågningen av kommissionen sade Liikanen att fram till år 2002 kommer det att saknas ca 1,2 miljoner arbetsplatser inom e-commerce. Det är alltså en verklig utmaning att här ställa motsvarande kvantiteter och kvaliteter till förfogande.
Kommissionär Schreyer, jag skulle gärna vilja fråga om ni egentligen kan säga oss vilka budgetposter som skapar, bibehåller eller förstör företag och/eller arbetstillfällen? Finns det egentligen någon utvärdering man kan utgå från och säga vilka budgetposter som bidrar till att skapa nya arbetstillfällen? Finns det något vetenskapligt arbete eller någon dokumentation från GD IV, som en gång ägnade sig åt det? När vi har ett budgetförfarande, kan vi då konstatera om man uppnår den huvudsakliga prioriteringen, som vi nu har skapat i Europa; var uppstår det nya arbetstillfällen och var förstör vi nya arbetstillfällen?
I frågestunden i dag frågade jag kommissionen hur många arbetstillfällen som går förlorade när man avskaffar sådan produktion i Europa, som inte skall exporteras därför att den är förbjuden i Europa. Kommissionär Byrne sade helt riktigt att han prioriterar folkhälsan. I förmiddags talade vi om miljöskydd. Då sades det att miljöskyddet prioriteras. Jag tror att vi bör komma fram till ett objektivt förfarande, som säkrar nya arbetstillfällen. Till detta behöver vi framför allt också en ordentlig representation från arbetsgivarorganisationerna, i synnerhet för småföretagarna, för företagen med 0 - 10 anställda. Jag tror att detta område i framtiden också på europeisk nivå borde stödjas ännu mycket mer, eftersom det är där arbetstillfällena uppstår, det är därifrån nya produkter kommer och det är där som framtiden utformas.
Jag tror att det också innebär en chans för EU:s utvidgning. Här måste vi bemöda oss om att framför allt också införliva småföretagen. Det är en viktig funktion. Här är det nödvändigt med en social dialog. Det skulle glädja mig om vi även på detta område skulle komma med nya initiativ.

McCartin
Herr talman! Jag vill tacka föredragandena för deras arbete och säga att de hittat en skälig samförståndsnivå och utarbetat bra betänkanden. Jag vill önska den nya kommissionären lycka till under hennes första budgetperiod och säga att jag uppriktigt hoppas att vi kan få ett smidigt och effektivt förfarande, inom vilket vi alla kommer att göra vårt bästa för att fastställa en förnuftig budget på ett effektivt sätt.
Om det blir problem - och i bland blir det problem - kommer det att handla om frågan om förslaget till finansiering av underskottet i utgiftsområde 4 med pengar från jordbruksavsnittet i budgeten. Det är mer troligt att detta förslag skapar psykologiska problem på landsbygden i Europeiska unionen, än faktiska problem. Vi måste lugna jordbrukarna i unionen och säga till dem att det finns förordningar som gäller. Genom dessa förordningar beviljas medel till jordbrukarna i unionen och vad som än händer finns det ingen möjlighet för Europeiska unionen att komma undan sina skyldigheter.
Det har i vilket fall skett en minskning av intäkterna. Kommissionen gjorde ett uttalande, för perioden 2000-2006, i vilket man angav vissa perimetrar enligt vilka jordbruksutgifterna skulle fastställas. Vi får nu höra talas om nya förslag som innebär att om det sker en utvidgning får vi helt nya förslag till en helt ny politik för de nya medlemsstaterna, utan några bestämmelser om hur denna skall finansieras. Vi behöver litet mer tydlighet. Det skapas dessutom spänningar mellan institutionerna i Balkanfrågan. Ju tidigare kommissionen kan lägga fram förslag om klara och tydliga siffror, desto bättre.
Jag tycker egentligen inte att det är nödvändigt att ta några pengar från jordbruket för att kunna finansiera ett skäligt program med hjälp av de belopp som angetts - 5,5 miljarder euro - med hänsyn till unionens skyldigheter, vad medlemsstaterna kommer att skjuta till och vad som troligen kommer att krävas med tanke på situationen i Serbien. Så varför skapa en strid om ca 300 miljoner euro som jag tror vi ändå inte kommer att behöva ta från jordbruket?

Schreyer
Herr talman, mina damer och herrar ledamöter! Att i Europeiska unionens budget skildra prioriteringarna i den europeiska politiken, det är målet med denna mycket tidiga debatt om budgeten för 2001. Det är den första budget för vilken den nya kommissionen ställer upp ett preliminärt budgetförslag, och den första budget som jag som ny kommissionsledamot utarbetar från början. Jag anser att det är mycket bra att det redan nu är möjligt med ett gemensamt agerande mellan Europaparlamentet och kommissionen, och ett samförstånd om vilka prioriteringar för budgetåret 2001 som måste säkras ekonomiskt.
Nu handlar det alltså ännu inte om några konkreta siffror, ännu inte om någon input, utan nu talar vi faktiskt om en output. Vad vill vi, vilka mål vill vi uppnå eller stödja med budgeten? Jag anser att det är bra att debatten om ett budgetår börjar genom att man gör prioriteringar. I samband med att vi gör prioriteringarna för nästa budgetår kan jag konstatera att betänkandena, era prioriteringar och kommissionens prioriteringar uppvisar stor samstämmighet. Jag tror det är en god förutsättning för att vi också skall komma fram till ett bra resultat i budgetförfarandet.
Jag vill naturligtvis i kommissionens namn särskilt tacka föredragandena. Jag vill först gå in på Ferbers betänkande och här tacka för det stöd för kommissionens förslag att successivt ställa om förfarandet med föredragningen av budgeten till activity based budgeting som han uttrycker i sitt betänkande. Betänkandet innehåller också förslaget att även de andra institutionerna successivt skall följa efter detta nya tillvägagångssätt. Framför allt uttrycks också i betänkandet stöd för kommissionens förvaltningsreform, för vilket jag vill tacka så mycket. Naturligtvis skulle det glädja kommissionen om även de andra institutionerna uppmanas att å sin sida överväga vilka åtgärder till en förvaltningsreform som kunde anbefallas och vilka som kan avvecklas.
Herr Ferber, ni hänvisade i betänkandet också till andra frågor som måste lösas. Jag vill uttryckligen också nämna frågan om partifinansiering. Jag tror att detta är en fråga där det också är nödvändigt att med gemensamma åtgärder snabbt komma fram till en lösning.
Nu till Haugs betänkande. Fru Haug, jag får verkligen gratulera er till detta betänkande och till att ni lyckats koncentrera er på prioriteringarna, ty jag kan mycket väl föreställa mig att man har framfört väldigt många önskningar till er - som en julklappslista - och man har bett er ta med allt man anser är angeläget. Ni har i stället koncentrerat er på verkliga prioriteringar, och jag tror att det också är mycket värdefullt för samförståndet.
Ni betonade särskilt de utrikespolitiska uppgifterna. Dem vill jag också strax tala om. Men ni betonade också vikten av att man gör prioriteringar inom forskningsområdet - också detta är kommissionen ense med er om - och att det är nödvändigt att främja utvecklingen av en framtidsduglig ekonomi även genom budgetförslagen. På denna punkt vill jag - ni har också redan diskuterat det - gå in på resultaten från toppmötet i Lissabon. Jag tror att toppmötet i Lissabon var en framgång för Europeiska unionen totalt sett, eftersom det fanns ett samförstånd om att det nu också krävs att man med stora steg främjar området med informations- och kommunikationsteknik och dess användning, och det bör vara en gemensam angelägenhet att man överväger hur långt man i budgeten kan ta hänsyn till denna uppgift, denna prioritering.
Fru Haug, jag är i detta sammanhang också positiv till ett uttalande som ni just gjorde i ert inlägg, nämligen att det inte handlar om att konkurrera med medlemsstaternas sysselsättningsprogram, utan att vi för varje initiativ bör överväga vilken som är den speciella europeiska uppgiften, och vad vi kan främja speciellt från europeisk sida. I det sammanhanget vill jag också gå in på er fråga vilken effekt den europeiska budgeten egentligen har på sysselsättningen. Naturligtvis är programmet med strukturfonderna det viktigaste instrumentet för att främja sysselsättningen. Vi har också för den nya perioden för strukturfondsstöd än en gång fastslagit som ett övergripande mål att även i fråga om utvärderingar "före" måste det listas vilka kalkylerna och förväntningarna är, och vilka effekter dessa speciella program får på situationen på arbetsmarknaden. Jag är också mycket glad över att även min kollega Barnier säger att kommissionen här inte heller kommer att låta sig nöja med några som helst oklara fraser, utan vill ha konkreta kalkyler så att allt också blir möjligt att kontrollera.
Beträffande kommissionens prioriteringar vill jag påpeka att kommissionen vid sitt sammanträde den 23 februari diskuterade prioriteringarna och beslutade att man i budgetplanen för 2001 särskilt skall ta hänsyn till Europeiska unionens förstärkta externpolitiska engagemang, liksom det viktiga målet att främja landsbygdens utveckling, och även stödja övergången till informationssamhället.
Jag vill nu särskilt gå in på frågan om de nödvändiga utgifterna för stabilitetspakten på västra Balkan. Den spelade ju också den största rollen i debatten i dag. Med utgångspunkt från kalkylen att det under perioden fram till år 2006 behövs ekonomiska medel i storleksordningen 5,5 miljarder euro har kommissionen också dragit slutsatser för prioriteringarna i budgeten för 2001. Det har här från flera håll påpekats att kommissionen har ställts inför en utmaning. Ni har ju också begärt detta av kommissionen och rådet i ert beslut av den 16 december. Kommissionen uppmanas att i april lägga fram konkreta uppskattningar av de medel som krävs och samtidigt meddela huruvida det är nödvändigt att revidera budgetplanen.
I diskussionen om prioriteringarna i budgeten för 2001 har kommissionen kommit fram till att de erforderliga medlen inte enbart skall anskaffas genom en omfördelning inom den externa politiken. Naturligtvis har vi också frågat oss var vi kan göra omfördelningar på det externa politikområdet. Min kollega Chris Patten har påtagit sig denna uppgift, tillsammans med Nielsen. Men vi har ändå kommit fram till slutsatsen att det dessutom krävs medel som skall finansieras genom ytterligare åtgärder, vilka jag strax skall gå in på.
Jag vill nog här påpeka att man med all rätt undrar över siffran eller kalkylen 5,5 miljarder euro för tidsperioden fram till 2006. I detta sammanhang vill jag påpeka att 4,5 miljarder euro gick från budgeten till regionerna under tidsperioden 1991 - 1999. Om vi nu talar om 5,5 miljarder euro, så är det naturligtvis en väsentlig höjning, men det är inte en helt omåttlig höjning, utan den står i relation till den hittillsvarande hjälpen. Jag tror att vi alla är överens om att det ekonomiska stödet och hjälpen till regionerna måste stärkas i jämförelse med de senaste tio åren.
Jag vill nu gå in på finansieringsförslaget, i synnerhet punkt 1, omfördelning från jordbruksområdet. Det är särskilt angeläget för mig eftersom debatten här kanske orsakat mycken oro, som jag verkligen inte anser är befogad. Herr Walter, ni påpekade i ert talarinlägg att det ju inte handlar om en nedskärning av de jordbrukspolitiska utgifterna år 2001 i jämförelse med 2000, utan det handlar om vilken tillväxt som krävs. Enligt budgetplanen skulle det jämfört med budgeten 2000 vara rent teoretiskt möjligt med en ökning om 3,1 miljarder för jordbruksutgifterna, siffermässigt sett. Kommissionen kommer med ett förslag som innebär en ytterligare ökning av utgifterna för jordbruksmarknaden med 2,8 miljarder euro. Därför ber jag om att man noterar detta och inte säger att man fastställer någonting när det gäller jordbrukspolitiken, som sedan äventyrar samtliga utgifter. Jag säger än en gång helt klart, och det säger även kommissionen: Det direkta inkomststödet för jordbrukarna berörs överhuvud taget inte, utan det är totalt sett en ökning av utgifterna för jordbruksmarknaden med drygt 7 procent, och i fråga om stödet till landsbygdens utveckling rent av en ökning med 9,5 procent, det är verkligen oerhört! Jag hoppas att budgetmyndigheterna också godkänner dessa kostnader, ty jag tror att detta program för att främja landsbygdens utveckling erbjuder många möjligheter att främja nya tillvägagångssätt inom jordbrukspolitiken.
Låt mig kort säga något om en total höjning av budgetvolymen. Vi har ju redan haft tillfälle att diskutera det två gånger i budgetutskottet. Vi kommer säkert också att gemensamt med rådet mycket intensivt tvingas diskutera vilken ökningstakt som är nödvändig för utgiftssidan. Jag vill här påpeka att det redan krävs en stark ökning på utgiftssidan för att man också skall kunna betala de gamla åtaganden som ingåtts tidigare, och som naturligtvis skall betalas.
Beträffande frågan om budgetplanen vill jag också påpeka att kommissionen föreslår, vilket också är i enlighet med ansökan och Europaparlamentets uppmaning, att man i framtiden tar upp utgifterna för stöd till Cypern och Malta under rubriken utgifter för utvidgningen, alltså under rubrik 7. Jag tror att det vore en åtgärd som mycket starkt skulle tjäna till öppenhet i budgeten, och jag hoppas att rådet i detta avseende inte håller fast vid sitt första avvisande uttalande.
Låt mig än en gång komma tillbaka till budgetförfarandet för budgetåret 2000. Förra årets budgetförfarande var ju, om jag får uttrycka mig diplomatiskt, ytterst spännande. Jag hade ett bra tillfälle att också lära känna er intensivt, och jag upplevde att budgetutskottet är ett mycket robust utskott med stor uthållighet. Jag utgår från att Europaparlamentets budgetutskott också när det gäller budgeten för 2001 är beslutet att inta en mycket bestämd hållning, men utifrån denna bestämda hållning även är beredd att förhandla. Ändå önskar jag för oss alla att budgetförfarandet 2001 inte nödvändigtvis åter ställer vår uthållighet på prov, utan kanske kan förlöpa i ett större samförstånd. Jag är också övertygad om att i händelse av nya konflikter så kommer budgetutskottet att visa samma uthållighet. Jag kan försäkra er att kommissionen också återigen kommer att ställa sig till förfogande för att uppnå ett bra resultat.
(Applåder)

Talmannen
Tack, fru kommissionär.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 11.

Åtgärder för att motverka barnsexturism
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0052/2000) av Klamt, för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor om meddelandet från kommissionen till rådet, Europaparlamentet, Ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén om genomförandet av åtgärderna för att motverka barnsexturism (KOM(1999) 262 - C5-0096/1999 - 1999/2097(COS)).

Klamt
- (DE) Herr talman! Barnsexturism är inte något nationellt eller europeiskt problem, utan det är ett världsomfattande problem, som de senaste åren blivit alltmer explosivt och tilltagit i omfattning. Detta förhållande tar man hänsyn till i föreliggande resolutionsförslag. Förslaget går långt utöver en punktvis, nationell eller europeisk dimension. Den oroande ökningen av fall med sexuellt utnyttjande av barn visar att Europeiska unionen och dess medlemsstater måste sätta till alla medel som står till buds för att skydda de svagaste medlemmarna i vårt samhälle, nämligen barnen. Därför innehåller resolutionsförslaget två centrala krav.
För det första: När det gäller barnsexturism måste det räcka med enkel straffbarhet, dvs. även om den stat där brottet begås inte straffbelägger sexuellt utnyttjande, måste det trots detta vara möjligt att stämma förövarna i deras hemländer. För det andra: Man måste ta hänsyn till principen om extraterritoriellt ansvar. Vi behöver nationella lagstiftningar som överensstämmer över hela Europa, och som straffbelägger barnsexturism som utförs av unionsmedborgare, oberoende av var dådet begåtts. Europa måste ta på sig ansvaret för sina medborgare, även utanför de europeiska gränserna.
Dessa krav kan helt kort sammanfattas så: Vikten av att skydda barn är inte mindre därför att barnens hemland underlåter att ge dem det skydd de behöver. Lika litet får vi blunda för incidenter inom Europeiska unionen. Var och en av oss känner till fall i sitt eget hemland där barn utnyttjats. Rådet och kommissionen har visserligen bekräftat principen om extraterritoriellt ansvar, men dessa förslag medför att det i undantagsfall behövs dubbel straffbarhet. Det betyder att i undantagsfall vore det fortfarande möjligt att sexturister, som har utnyttjat barn, kommer undan ostraffade, eftersom landet där brottet begås inte straffbelägger utnyttjande av barn. Dessa eventuella undantagsbestämmelser tar Europaparlamentet klart avstånd från.
Medlemsstaterna måste agera energiskt mot allt som gynnar barnsexturism, eller som bagatelliserar den. För att principiellt säkra skyddet för barnen, måste aktningen för barnens rättigheter förankras i de europeiska fördragen. De hittills vidtagna åtgärderna måste granskas med tanke på sin effektivitet, och även i framtiden måste EU-medel ställas till förfogande för att bekämpa barnsexturism. De icke-statliga organisationernas roll bör därvid uttryckligen betonas. Kommissionen uppmanas att göra en sammanfattning av de nationella strafflagstiftningarna på detta område, och vid behov lägga fram lämpliga förslag för brottsrubriceringar. Alla punkter som man nu bör reglera och ta hänsyn till inom Europeiska unionen på detta område, måste beaktas på samma vis vid anslutningsförhandlingarna, i förbindelserna med tredje land och särskilt vid beslut om utnyttjande av anslag i utvecklingssamarbetet.
Medborgarnas friheter och rättigheter inbegriper rätten att slippa skadas till kropp eller själ. Detta gäller inte bara för våra barn, utan för alla barn. Det är vår uppgift att genomföra detta med alla medel som står oss till buds. Denna konsensus kan alla deltagande enas om.
Denna resolution anser jag vara ett exempel på ett konstruktivt och fruktbart samarbete över gruppernas gränser. Det vill jag tacka alla kolleger för, särskilt dem från de andra deltagande utskotten, vars yttranden jag har arbetat in i mitt betänkande. Detta är också en förklaring till att vissa ändringsförslag inte antagits av min grupp. De är redan medtagna i betänkandets text i en delvis annan formulering. Jag är övertygad om att vi här skall kunna få till stånd en bra och förnuftig resolution till skydd för barnen.

Müller, Emilia Franziska
Herr talman, mina damer och herrar! Först vill jag tacka fru Klamt för detta omfattande, grundliga betänkande, och det gläder mig att yttrandet från utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor arbetats in i betänkandet. Barnsexturism förekommer inte bara i Europa, utan över hela världen. Det sexuella utnyttjandet av barn är en tragisk och skakande realitet, och i vissa regioner i världen har detta problem under de senaste åren ytterligare förvärrats och skärpts.
Därför måste parlamentet när det överväger hur detta onda skall bekämpas gå utanför Europas gränser. Vid sidan av scenen i länderna i Fjärran östern finns det ytterligare en vid den tysk-tjeckiska gränsen. Därför måste detta problemområde också diskuteras konkret vid anslutningsförhandlingarna. Det är viktigt att klarlägga den rättsliga situationen och bortse från principen med dubbel straffbarhet. Lagarna i de länder förövarna kommer från måste vara bindande för de rättsliga åtgärderna. Förövarna får inte inbilla sig att de är i säkerhet, och att de befinner sig i ett rättslöst område. Det måste gå att bestraffa en förövare även när utnyttjandet inte är straffbelagt i det land där det ägt rum. Detta problem kan inte lösas med nationella åtgärder. Det är nödvändigt med ett gemensamt agerande från Europeiska unionens och medlemsstaternas sida, i samarbete med berört tredje land.
Barnet med sina egna, okränkbara rättigheter förtjänar vårt särskilda skydd, oavsett vilket land det lever i. Detta skydd måste garanteras både materiellt och immateriellt. Det måste ställas tillräckliga ekonomiska medel till förfogande för att bekämpa detta onda, med inriktning på offren. Skyddet av barnen måste säkras i alla Europeiska unionens medlemsstater genom de lagliga åtgärder och tillnärmningar som krävs. Inte minst bör skyddet av barnet som egen personlighet med rätt att slippa skadas till kropp eller själ också införlivas i den europeiska stadgan om de grundläggande rättigheterna.

Sacrédeus
Herr talman! Jag vill lyckönska föredraganden, Klamt, till ett fint och framgångsrikt arbete.
Svenska researrangörer blir först i världen med att aktivt motarbeta den barnsexhandel som grasserar i många så kallade turistparadis. Alla de stora i turistbranschen i Sverige har redan lovat att följa en särskild uppförandekod. När de har visat att de uppfyller kodens krav, kommer de att godkännas, certifieras.
Redan i början av april i år inleds en kampanj för att göra resenärerna medvetna om vad som är på gång. Det blir TV- och bioreklam, affischer på flygplatserna och stora annonser. Bakom uppförandekoden står den svenska grenen av ECPAT, en organisation som arbetar mot sexuell exploatering av barn. De krav som ställs på reseföretagen är bl.a. att de skall utbilda sin personal, både på hemmaplan och på resmålet, samt informera resenärerna. De skall också se till att exempelvis hotellens ägare och anställda känner till och medverkar i arbetet mot barnsexhandel. Det handlar om att nå människors samvete.
Låt mig avsluta mitt anförande med att tala om barnen - vår största gåva, det finaste vi har. De är värnlösa, oförstörda och söker trygghet. Vi måste väcka medborgarnas samveten för våra barn. Jag vill också tala om sexuallivet. Vuxensamhällets bristande opinionsbildning om både det underbara men också det ansvarsfulla med sexuallivet kan vuxensamhället inte gå ifrån. Det handlar om att visa kärlek och ömhet, om livets gåva, om att föra livet vidare, och om trohet. Vi måste väcka medborgarnas samveten om vårt kärleksliv.

Roure
Herr talman! Till att börja med vill jag naturligtvis gratulera Klamt till hennes betänkande. Det är inte bara utmärkt utan också mycket användbart. Alla kan vara överens om att barnen är världens framtid. De är en av de mest sårbara kategorierna av vår jords befolkning. Förenta nationernas konvention av den 20 november 1989 ger dem för övrigt särskilda rättigheter och alla våra åtgärder bör inspireras av erkännandet av dessa rättigheter.
Vi måste angripa en fruktansvärd farsot, nämligen sexuellt utnyttjande av barn. Det är kunder, ett ord som jag sätter inom parentes eftersom det är så förskräckligt, som köper barn för att tillfredsställa sina sexuella fantasier. Dessa kunder, som kommer från Europa, Förenta staterna och Japan, utgör kärnan av dem som utnyttjar barn. Denna ohygglighet äger rum huvudsakligen i tredje land som lider av misär. Orsakerna är ofta fattigdom och sociala olikheter, ett familjeskydd och gemenskapsskydd som inte längre fungerar, diskriminering av flickor och okunnighet. Alla dessa orsaker är en smältdegel för liv som krossas av någras lystenhet och andras avvikande beteende.
Vi kan erinra om ett gammalt japanskt ordspråk som säger: "resan är ovetande om skammen". Vad vissa inte skulle göra hemma gör de utan att skämmas i ett annat land. Det är anonymiteten, straffriheten, tillsammans med ett förakt som måste betraktas som rasistiskt, som gör att vissa uppfattar barnet som en sak som man använder, smutsar ned och sedan kastar bort. De flesta av de prostituerade barnen är en del av den stora prostitutionsmarknaden som inrättats av kopplarmaffior. Det är mycket svårt att hitta dessa barn och få loss dem ur prostitutionen. Internet används tyvärr av vissa individer som tillhandahåller detaljer om sin lumpenhet och adresser för att få tag i barn.
Vi måste reagera inför denna farsot, som är ett fruktansvärt angrepp på barnens rättigheter och de mänskliga rättigheterna och vi måste skydda dessa barn genom att angripa roten till det onda och förfölja pedofilerna. För att angripa det onda måste vi först och främst angripa fattigdomen och okunnigheten. Vi måste straffa de individer som utnyttjar barn sexuellt. I Europakonventionen om barns rättigheter anges i det första kapitlet att alla personer som inte fyllt 18 år bör betraktas som "barn". Jag föreslår att vi behåller den åldern. Alla minderåriga bör absolut skyddas. Det är en skyldighet vi har gentemot denna generation som är vår framtid och som förväntar sig skydd och respekt från oss.

Ludford
Detta betänkande och det meddelande från kommissionen som betänkandet behandlar ger två stora bidrag till utvecklingen när det gäller att minska sexuellt utnyttjande av barn genom s.k. sexturism.
Det första gäller bidraget till skapandet av ett internationellt samhälle som respekterar de mänskliga rättigheterna: På alla möjliga sätt har det skett ett ökat erkännande att Europa måste främja internationella standarder för respekt för de mänskliga rättigheterna, t.ex. rörande de internationella brottsdomstolarna för före detta Jugoslavien och Rwanda, avtalet om den internationella brottsdomstolens stadga, Pinochetfallet och interventionen i Kosovo för att stoppa den etniska rensningen - allt detta har utvecklat slagkraft.
Att säga att vi inte tillåter att våra medborgare utnyttjar barn i utlandet sexuellt, passar in i detta mönster, och den del av Klamts betänkande där hon skriver att vi måste kräva att dubbla standarder blir oacceptabla, är mycket välformulerad och särskilt värdefull. Det är inte godtagbart att våra medborgare uppför sig på ett sådant sätt utomlands som de inte skulle göra hemma.
För det andra bidrar detta betänkande till polisiärt och rättsligt samarbete i Europeiska unionen. Detta är ett bra exempel på att euroskeptikerna som motsätter sig samarbete på detta område har fel. Det är bara genom gemensamma allmänna åtgärder som vi kan lösa denna fråga, inte minst genom att komma överens om extraterritoriell tillämpning av nationell straffrätt.
Tillnärmning och ömsesidigt erkännande av nationell straffrätt, vilket inte är detsamma som harmonisering, kommer att bli ytterst användbart, precis som ett samarbete genom poliskårerna och Europol som ständigt, i likhet med parlamentet, uppmanar till korrekt parlamentarisk och rättslig kontroll. Jag gratulerar sålunda fru Klamt till ett mycket värdefullt betänkande och jag hoppas man kommer att bygga på detta i framtiden.

Ainardi
Herr talman! Inför den oroande utvecklingen av sexturismen, och mer allmänt sexuellt utnyttjande av barn i Europa och i världen, gör Klamt helt rätt i att i sitt betänkande föreslå åtgärder som står i proportion till det allvarliga problem vi möter.
Jag noterar bl.a. införlivandet av barns rättigheter i stadgan med grundläggande rättigheter, inrättandet av telefonnummer dit barn kan ringa gratis. Det är bråttom att införa en enhetlig politik för att skydda barnen. Därför stöder jag ändringsförslag 4 där man kräver att ett europeiskt centrum för försvunna barn och barn som fallit offer för sexuellt utnyttjande skall inrättas, i syfte att samordna verksamheten inom medlemsstaternas organisationer. Kommissionen måste engagera sig för att denna europeiska databas verkligen skall inrättas.
Jag vill erinra om att resolutioner redan antagits i frågan av parlamentet. Men man måste konstatera att förslagen endast delvis genomförts. Det krävs mycket effektivare bestämmelser. Jag vill också varna för den pågående utvecklingen. Det handlar inte längre enbart om sexturister som förflyttar sig till tredje land, utan nu också om barn som man tar med som kollin till Europa. Och med tanke på problemets transnationella karaktär tror jag vi måste kräva att Europol främjar nationella och transnationella undersökningar och varje år redogör för sitt arbete.

Dupuis
Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! Jag skulle också varmt vilja gratulera Klamt. Jag tycker hennes betänkande föreslår konkreta lösningar. Det var något som många av oss önskade och jag tackar henne för det. Jag tycker också att hon undviker blindskären med en viss sexfobi som förekommer i vissa demonstrationer.
Problemet är mycket allvarligt. Betänkandet är bra, och jag skulle inte vilja att en del av kammaren saboterar det, eller åtminstone amputerar det i morgon, något som jag fruktar. Det är bra att tala om problemet i tredje världen, men jag tror, vilket också redan sagts, att det också finns stora problem inom Europeiska unionen, och jag har just fått veta att den socialistiska gruppen begärt delad omröstning om viktiga delar av betänkandet. En delad omröstning, det betyder att vissa delar av texten utesluts. Den socialistiska gruppen begär framför allt att en undersökningsgrupp inte skall inrättas. Jag anser att det är mycket allvarligt.
Vi känner till, vi har redan talat om det, allvaret i situationen i vissa länder i Europeiska unionen, i Belgien framför allt. Medan jag talar till er händer äntligen något vid den belgiska statliga televisionen, RTBF, en mycket väl utförd undersökning - jag kunde tyvärr inte se hela - om den berömda Dutroux- affären. Vi får veta att de högsta myndigheterna i landet gjort allt för att undersökningen skall köra fast genom att avbryta, flytta poliser och domare, och förnedra, eller ännu värre, när det gäller offer som vittnat. Detta är mycket allvarligt och innefattar personer på allra högsta nivå, även om allt detta fortfarande döljs, helt utanför rättvisan.
Jag tror att man kan, och bör, titta på vad som händer i tredje världen, man kan och bör, och jag tackar återigen Klamt, föreslå lösningar. Jag instämmer med Ludford, vi måste tänka i termer av institutioner, i termer av internationella domstolar och redan tänka på att utvidga befogenheterna för de internationella domstolarna, men det får inte handla om exotism. Det händer mycket allvarliga saker även inom unionen.
Unionen och alltså parlamentet, som har ett ansvar på dessa punkter, enligt artikel 6 och 7, "Allvarligt och ihållande brott mot rättsstaten, de mänskliga rättigheterna och grundläggande rättigheterna", måste snarast ta sig an frågan, eftersom en berörd medlemsstat inte kan göra det i denna mycket allvarliga fråga som rör försvinnandet av hundratals, tusentals barn, och som fortfarande gäller, det vet ni, ni ser affischerna på tågstationerna, vid busshållplatserna, försvinnandet av minst 150 barn i Belgien, som inte bara våldtagits utan också dödats, offrats för njutningar som vi skulle kunna diskutera länge.

Blokland
Herr talman! I betänkandet av Klamt sägs det att barnsexturister gör sig illusioner om att missbruk av barn i ett land långt bort från Europa är mindre förkastligt eftersom det där råder en annan kultur och de etiska reglerna hemifrån inte gäller där.
Jag tror att dessa barnsexturister avsiktligt gör sig sådana illusioner för att ursäkta sitt uppförande. Det kan väl ändå inte vara så att de egna moraliska uppfattningarna plötsligt förändras när man befinner sig i ett annat land. Vi måste kritiskt ställa oss frågan hur det kommer sig. Lever de på kristna och humanistiska traditioner baserade värdena och normerna fortfarande i vårt ytliga Västeuropeiska samhälle?
Jag stöder kommissionens åtgärder för ett moraliskt medvetandegörande. Det är dock inte tillräckligt. Det handlar här om grova brott där förövarna måste dömas. Jag uppmanar rådet att utan begränsningar tillämpa extraterritorialprincipen.
För dubbel straffbarhet, som fortfarande hanteras i vissa medlemsstater, gäller att det begångna brottet blir straffbart först om det är straffbart även i det andra landet. Ironiskt nog ansluter den regeln perfekt till sexturistens illusion om att de moraliska uppfattningarna hemma inte gäller i en annan kultur. Detta måste avskaffas omedelbart.
Frågan om en rättslig grund för en europeisk barnpolitik stöder jag inte. Den diskussionen hör inte hemma i det här betänkandet om det världsomspännande problemet med barnsexturism.

Karamanou
Herr talman! Det problem som vi debatterar och som behandlas i Klamts utmärkta betänkande hör till de brännande och ständigt växande moderna problem som kräver en omedelbar lösning. Vi skall naturligtvis inte underskatta kommissionens initiativ, framför allt dess insatser för att öka medvetenheten, men dessa initiativ har visat sig otillräckliga, eftersom det sexuella utnyttjandet av barn och barnsexturismen håller på att få allt större omfattning, inte bara i de "traditionella" underutvecklade länderna, utan även inom Europeiska unionen.
Vi behöver således snarast en heltäckande och väl sammanhållen politik som gäller barnen, och det är verkligen sorgligt - som även andra kolleger påpekat - att Amsterdamfördraget inte erbjuder den nödvändiga rättsliga grunden. Det gemensamma arbetet för at skapa frihet, trygghet och rättvisa i en nära framtid, vilket förutsätter rättsligt och polisiärt samarbete för att bekämpa den internationella brottsligheten, gör att jag vågar hoppas på en effektivare bekämpning av det sexuella utnyttjandet av barn, i fråga om både utbud och efterfrågan. Därför är det viktigt att barnens rättigheter, precis så som de formuleras i FN:s konvention av den 20 november 1989, tas med i den stadga om grundläggande rättigheter i Europeiska unionen som är under utarbetande.
Vi behöver vidare en lagstiftning med extraterritoriell giltighet, så att brott begångna i utlandet bestraffas, stränga bestämmelser för att kunna ingripa mot de researrangörer och transportföretag som på ett så skändligt sätt främjar barnsexturismen. Vi behöver mera resurser för att genomföra konkreta planer, vi behöver ett närmare samarbete mellan kommissionen och turistindustrin för att fastställa uppförandekoder. Vi måste ta efter Sveriges goda exempel.
Till sist vill jag framhålla att vi måste agera för att skydda och stödja de barn som blivit sexuellt utnyttjade, liksom även de unga flyktingarna och invandrarna, som är en särskilt utsatt grupp. Sammanfattningsvis anser jag att vi måste bilda en gemensam front med en gemensam strategi på tre nivåer. För det första, när det gäller information, för det andra, när det gäller bekämpning, för det tredje, när det gäller att skydda och rehabilitera offren.

Liikanen
. (FR) Herr talman! I november 1996 antog Europeiska kommissionen sitt första meddelande om kampen mot barnsexturism. Ett år senare, i november 1997, visade en resolution från Europaparlamentet och ett uttalande från rådet (turism) på den stora institutionella konsensus som förelåg om de stora linjerna i kommissionens meddelande.
Detta stöd har sedan dess konkretiserats genom att en ny budgetpost inrättats, där medlen som ställs till förfogande är avsedda för kampanjer för att göra befolkningen i Europeiska unionen medveten om utvecklingen av barnsexturismen . Den tar sig numera uttryck i rådets slutsatser av den 21 december 1999 vilka visade på ett nytt bestämt politiskt engagemang i ett viktigt samhällsproblem, där det är vårt ansvar att finna en lösning. Om Europaparlamentet, vilket man kan hoppas, återupprepar sitt stöd till denna åtgärd, kommer samtliga aktörer i kampen mot denna farsot att i sin beslutsamhet gå stärkta ur detta. Samtidigt kommer nya framsteg i denna riktning att utgöra lika viktiga beståndsdelar för ytterligare svar på den oro som uttrycks av Europas medborgare när det gäller utvecklingen av denna farsot.
Kamts betänkande är en följd av kommissionens meddelande från maj 1999 som presenterade de åtgärder som genomförts under 1997-1998 och preciserade de operativa uppföljningarna, inför lanseringen och genomförandet av nya åtgärder.
Ni kan konstatera att gemenskapens åtgärder när det gäller kampen mot barnsexturismen fortsätter i samma takt, inom ramen för den strategi som ursprungligen fastställdes, och som dels syftar till att minska efterfrågan genom samarbete, bl. a. med turistindustrin och berörda icke-statliga organisationer, dels till att angripa roten till utbudet i de länder turisterna reser till på alla lämpliga sätt, inbegripet gemenskapens politik när det gäller yttre förbindelser och utvecklingssamarbete.
Betydelsen av denna andra del erinrade kommissionen för övrigt om redan 1998 i samband med fastställandet av strategin för stöd till utveckling av en hållbar turism i utvecklingsländerna, som skulle främja beaktandet av det specifika problemet med barnsexturismen inom ramen för en strukturerad politisk dialog med de mest drabbade länderna, bl.a. på regional nivå.
Utvecklingen av barnsexturismen är ett allvarligt brott mot själva idén med en mänsklig gemenskap samlad kring värderingar som respekt och värdighet, gemensamma tillgångar och minnen. Man kan överväga att hellre än att förse debatten om självreglering/reglering, kräver effektiviteten att man koncentrerar uppmärksamheten på strävan efter och utnyttjandet av synergieffekter mellan dessa två åtgärder som i högsta grad kompletterar varandra. Särskilt som utvecklingen av det polisiära och rättsliga samarbetet i Europa inte är utan positiva konsekvenser när det gäller att bekämpa barnsexturismen, samtidigt som framsteg gjorts när det gäller verklig självreglering, dvs. att införliva mekanismer för att kontrollera undertecknade åtaganden.
Rådets gemensamma åtgärd av den 24 februari 1997 om kampen mot människohandel och sexuellt utnyttjande av barn, som innebär att varje medlemsstat åtar sig att se över den inhemska lagstiftningen när det gäller åtgärder kring denna typ av avsiktligt beteende, är exemplarisk i detta hänseende. Det faktum att en dubbel anklagelse förblir möjlig, genom undantag, får inte dölja det grundläggande tillskottet från denna gemensamma åtgärd, nämligen bekräftelsen av principen med en extraterritoriell befogenhet som kan tillämpas på medborgare eller en person som vanligen vistas på territoriet.
Då förstår man bättre det stora intresse som lagstiftningsreformer i frågan röner, liksom deras konkreta uttryck i tillämpningen av lagarna på det dagliga livet. Därför fäster Europaparlamentet så stor betydelse vid utvärderingen av medlemsstaternas respekt för de skyldigheter som åligger dem enligt denna gemensamma åtgärd, då denna utvärdering skulle kunna vara ett tillfälle att fästa särskild betydelse vid bekämpning av barnsexturismen, och upprätta en första översikt.
I operativa termer har genomförandet av samtliga åtgärder som planerats skett i jämnt takt. Kampen mot barnsexturismen är ett tillfälle för kommissionen att mobilisera sina olika tjänster inom ramen för förstärkningen av den interna samordningen. Det är också ett tillfälle för kommissionen att intensifiera sitt samarbete med berörda nationella myndigheter, yrkessammanslutningar och icke-statliga organisationer. Andra initiativ från kommissionen, i syfte att ytterligare införliva turistindustrin, har också lett till konkreta resultat när det gäller bl.a. utarbetande och förstärkning av en uppförandekod och andra självreglerande mekanismer för turistindustrin.
Som ni förstår kan ert stöd bara uppmuntra oss att med beslutsamhet fortsätta på den inslagna vägen.

Talmannen
Tack, herr kommissionär.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 11.00.

Skadeståndsansvar för produkter med säkerhetsbrister
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0061/2000) av MacCormick för utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden om kommissionens grönbok Skadeståndsansvar för produkter med säkerhetsbrister (KOM(1999) 396 - C5-0184/1999 - 1999/2158(COS)).

MacCormick
. (EN) Det är en ära och en glädje att få möjlighet att lägga fram detta betänkande för parlamentet i dag. Det handlar om det mycket viktiga ämnet produktansvar, som Europeiska gemenskapen för första gången införde lagstiftning om så tidigt som 1985 i form av ett direktiv. Detta införlivades av medlemsstaterna på ett ganska makligt sätt, och i vissa fall kanske vi t.o.m. skulle kunna säga chockerande långsamt sätt. Det är alltså ganska nyligen vi har fått en gemensam erfarenhet i unionen av produktansvarssystemets funktionssätt, som i vilket fall inte är fullständigt enhetligt i länderna, eftersom det finns områden där olika synsätt kan tillämpas i enlighet med direktivet.
Denna lagstiftning ersätter på sätt och vis bestraffande rättvisa med skadeståndsansvar inom detta mycket viktiga rättsområde som behandlar civilrättsligt ansvar. Idén är att om en produkt med säkerhetsbrister säljs och används och på något sätt skadar en konsument, skall konsumenten ha rätt till skadestånd utan att denne måste bevisa att tillverkaren sålt en produkt med brister; det räcker att bevisa att produkten med säkerhetsbrister orsakat skadan. Detta är en mycket god idé. Den hjälper till med att sprida skaderisken rent allmänt och säkerställa skadestånd. Den garanterar naturligtvis inte produktsäkerhet i sig själv. Detta görs bättre genom andra system som reglerar olika branscher, och vi har för närvarande bra regelsystem inom de flesta av branscherna i Europeiska unionen.
Man skall dessutom inte tro att detta är den enda grund på vilken folk som skadats kan få hjälp. Vi har andra system för bestraffande rättvisa på denna sidan Atlanten, som inte har någon motsvarighet i, t.ex., Amerikas förenta stater, som har en annorlunda men något strängare produktansvarslagstiftning än vi har. Där tillämpas emellertid ett slags rättsligt lotteri, som akademiker har kallat det, eftersom många som skadas inte får någonting alls, samtidigt som andra tilldelas enorma skadeståndsbelopp. Man anser allmänt, och helt riktigt, att det är målsägarnas advokater som tjänar bäst på detta förhållande. Vi bör hålla fast vid vår egen uppfattning om social trygghet som den huvudsakliga grunden för hjälp, men även tillämpa detta produktansvarssystem.
I grönboken togs frågan upp om detta system bör utvidgas och om vissa förändringar bör göras. Detta var ett svar på debatterna i parlamentet förra året, vilka resulterade i ändringar av direktivet som innebar att detta omfattade jordbruksråvaror.
Jag tycker att det verkar som om grönboken, trots att den har startat debatten på ett bra sätt, inte helt kommer att avsluta den. Den gav en användbar sammanfattning om hur lagstiftningen har utvecklats och tillämpats, och sedan ställde intresserade parter en rad frågor som krävde svar före utgången av november förra året. Detta är ett bra sätt att ta reda på om det finns alarmerande och brådskande frågor som fordrar snabba åtgärder. Det är det dåligt sätt att utarbeta en grundlig och vetenskaplig undersökning av en viss lagstiftnings effekter på det civila samhället och på livet i vår union.
Vi behöver fler och mer ingående undersökningar för detta ändamål. Under tiden kan vi inta denna ståndpunkt, och jag föreslår i mitt betänkande att vi intar denna ståndpunkt. Om inte det framtagna materialet uppvisar ett starkt, verklighetsförankrat behov av tidiga förändringar, bör vi begrunda frågan ytterligare och mer ingående, och vi bör ha en debatt som sträcker sig utöver den debatt som utlöstes av själva grönboken. Det finns en stor mängd mycket intressant akademiskt och vetenskapligt material och det skulle kunna bli mer om det var känt att detta beaktades i egentlig mening.
Jag vet att detta förhållningssätt har gjort vissa kolleger besvikna, särskilt de som startade debatten förra året, och man har antytt att parlamentet helt enkelt skulle vända sig bort från viktiga frågor om vi lät saken bero. Jag själv skulle inte låta saken bero. Jag har därför lagt fram en del kompromissändringsförslag i vilka jag föreslår att det måste ske ytterligare och grundligare samtal om detta, där man noga tar hänsyn till de punkter som tagits upp utan att i förväg bedöma vilket som är det rätta svaret. Jag tycker inte att man skall döma i förväg. Jag själv skulle inte vilja vara en av dem som inför en "kränkningsskatt" i Europeiska unionen, en skatt som amerikanerna får vidkännas p.g.a. egna beslut.
Jag föreslår alltså att vi uppmanar kommissionen att föra ett längre och grundligare samtal om detta; inte för att påskynda åtgärder, utan för en väl avvägd bedömning. Vi har en bra lagstiftning och talesättet: "ändra inte på ett vinnande koncept, men nöj dig heller inte med detta", är tillämpligt här.

Wuermeling
Herr talman! I går, mina damer och herrar, tillerkändes nikotinoffret Leslie Whiteley av amerikansk domstol ett skadestånd om inte mindre än 44 miljoner dollar. För en vecka sedan uttalade sig Europeiska rådet i Lissabon för ett innovationens Europa. Mot denna bakgrund ställer vi oss följande fråga: Måste vi göra om vårt europeiska skadeståndsansvar? Vill vi ha amerikanska förhållanden i vårt skadeståndsansvar? Hur skall vi utforma ett skadeståndsansvar, som främjar innovationer och inte hindrar dem?
Vi är positiva till att kommissionen till att börja med har lagt fram en grönbok i denna fråga, eftersom vi anser att det är förnuftigt att man först utvärderar erfarenheterna med befintliga direktiv, innan man fattar nya beslut. Som Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokrater uttalar vi oss i rättssäkerhetens intresse för att man klart skiljer skadestånd från straffrättsliga åtgärder, vilket ju dock amerikansk rätt förhindrar. Vi vill med tanke på de små och medelstora företagen förhindra risker med skadeståndsansvar som inte går att uppskatta, och vi vill inte heller ha någon överkompensation till några få personer som lidit skada, vilken skall drabba alla konsumenter, som i slutändan naturligtvis via ett högre pris måste betala sådana skadeståndsregler. Vi vill ha en lagstiftning om skadeståndsansvar som främjar innovationer och inte för med sig risker med skadeståndsansvar, som är omöjliga att beräkna, för dem som vill föra ut nya produkter på marknaden.
Vid bedömningen av de detaljerade yttrandena om grönboken vill vi att kommissionen får fria händer att bedöma nödvändigheten av en reform av direktivet om produktansvar. Vi önskar att ni förutsättningslöst bedömer de detaljerade rapporterna.
Vi tror vid en första anblick att den nuvarande lagstiftningen om skadeståndsansvar möjliggör en rättvis utjämning mellan konsumenternas och producenternas intressen. Företagen måste, utan att skuldsätta sig, svara för skador hos konsumenten. Å andra sidan har man här emellertid räknat med en skadeståndsfrist om tio år, och en maximigräns för skadeståndsansvaret om 75 miljoner euro. Vi anser därför att man bör göra en översyn endast om man får klara bevis för att det är nödvändigt att ändra direktivet. Här krävs det försiktighet och sans. Miljoner fall berörs varje dag. Vi önskar kommissionen lycka till vid utvärderingen av resultaten i grönboken.

Gebhardt
Herr talman, kära kolleger! Vår kollega MacCormick har grundligt befattat sig med grönboken om civilrättsligt skadeståndsansvar för produkter med säkerhetsbrister. För sitt arbete och det kollegiala samarbetet skall han ha vårt tack. I min grupps namn vill jag endast göra ytterligare ett par påpekanden om erforderliga ändringsförslag, som vi redan under förberedelsearbetet i stor utsträckning har enats om med Europeiska liberala, demokratiska och reformistiska partiets grupp. Här handlar det till väsentlig del om granskningsuppdrag till er avdelning, kommissionär Bolkestein. Någon gång handlar det om bevisbördan, som enligt artikel 4 ligger enbart på den som råkat ut för skadan. Kommissionen bör, anser min grupp, granska om inte också tillräcklig bevisning och indiciebevisning kan komma i fråga på alla bevisnivåer. Detta är särskilt viktigt, eftersom produktvärlden blir alltmer komplex, och det blir allt svårare för enskilda personer som lidit skada att skaffa fram bevis på detta område.
Det handlar också om undantag från tillverkarens allmänna ansvar, framför allt den så kallade utvecklingsrisken. Det måste granskas om dessa undantagsbestämmelser är ändamålsenliga och sörjer för balans mellan tillverkare och konsument. Detta gäller särskilt i fråga om livsmedel och läkemedel. Det är svårt att inse varför enbart konsumenten skall belastas med de risker som är förbundna med de tekniska framstegen. Direktivets giltighet enbart för privat användning och konsumtion förefaller mig tvivelaktig. Kommissionen bör granska om direktivet inte bör utvidgas till varor för yrkesmässig användning. En företagares sakskador skiljer sig principiellt sett inte från en konsuments. Den olika behandlingen är mer betungande ju mindre företaget är. En tillnärmning av rätten på gemenskapsnivå skulle vara i linje med ändamålet med direktivet om produktansvar, framför allt som den klara skiljelinjen mellan privat- och arbetsliv minskar alltmer på grund av arbetsvärldens flexibilitet.
Den tidsmässiga ansvarsbegränsningen måste också övervägas. När det gäller BSE har det visat sig att en schablonmässig ansvarsbegränsning till tio år eventuellt är otillräcklig. Man skulle till exempel kunna överväga att rikta in sig på respektive produktslag. Men inte bara dessa enskilda punkter är viktiga, utan vi bör också allvarligt utnyttja alla möjligheter för att fortsätta att harmonisera produktansvaret så att vi kan uppnå ett omfattande konsumentskydd i Europeiska unionen. Om vi kompletterar MacCormicks betänkande på så vis, har Europaparlamentet utfört ett bra arbete i konsumenternas anda. Det är till detta man har valt oss.

Wallis
Herr talman! Jag vill välkomna vad som kan betraktas som ett mycket väl avvägt betänkande, som bjuder oss att lugna ned oss och granska läget innan vi ger oss på ytterligare lagstiftning inom detta område - ett uppfriskande avsteg från kammarens tendens att i bland störta sig över, eller p.g.a. påtryckningar störta sig över, komplicerad lagstiftning.
Jag vill särskilt koncentrera mina kommentarer på de frågor som tagits upp genom detta betänkande om ytterligare harmonisering av privaträtten. I vår entusiasm glömmer vi i bland bort vilket känsligt ämne harmoniseringen av privaträtten är; den berör de nationella rättstraditionerna i våra medlemsstater, rättstraditioner som skapats av vår skilda historia och av separata nationers kulturer och jurisdiktion. Professor MacCormick är naturligtvis starkt medveten om detta i Skottland, med dess eget rättsliga arv.
Jag motsätter mig inte på något sätt ytterligare harmonisering, den kan vara bra för den inre marknadens funktionssätt, men en förelagd rättsharmonisering måste övervägas noggrant och öppet, annars kan vi plötsligt inse att våra medborgare inte hunnit med under projektets gång.
Det traditionella trycket i riktning mot harmonisering har kommit från den inre marknaden, och vi kan nu lägga till strävandena, som ett resultat av toppmötet i Tammerfors, mot ett gemensamt europeiskt rättsområde.
Under harmoniseringen måste man emellertid respektera subsidiaritetsprincipen - vi har inget behov av att stressa fram en enhetlig civilrätt inom produktansvarsområdet. Vi bör vara medvetna om att enhetlighet kan kväva innovation och förhindra anpassning till lokala eller nationella förhållanden och problem. Det är en truism att gemenskapslagstiftningen kunnat dra nytta av förmågan att stödja sig på ett rikt, jämförbart material från olika rättstraditioner i våra olika medlemsstater. Det skulle vara farligt att kväva detta genom enhetlighet.
Låt mig föreslå att strävandena enligt toppmötet i Tammerfors kan uppnås på ett bättre sätt inom området för offentlig rätt genom den därför avsedda stadgan för mänskliga rättigheter, än genom ytterligare förelagd lagstiftning vilket harmoniserar med våra traditioner inom privaträtten. Forskningen verkar visa att våra traditioner har en tendens att konvergera på ett långsamt sätt. Vi kanske bör vara beredda att stödja denna konvergering och respektera den vidare harmoniseringens villkor, precis som professor MacCormick avser i sina förslag.

Harbour
Herr talman! Jag vill instämma med mina kolleger och varmt välkomna professor MacCormicks mycket realistiska betänkande. Vid en bedömning av hela produktansvarsfrågan måste vi säga att det befintliga direktivet verkar ha fungerat bra. Det finns inte mycket som pekar på att konsumenterna för tillfället drabbas av allvarliga nackdelar. Jag tycker verkligen att vi uppnått en mycket rättvis och skälig intressebalans.
Jag vill också nämna, i likhet med min kollega Wuermeling, att vi måste vara särskilt försiktiga när det rör utvecklingsrisker i den miljö vi just nu befinner oss i. Detta var en viktig fråga vid toppmötet i Lissabon och ny produktinnovation är en av de viktigaste aspekterna för det europeiska näringslivet. Om våra förordningar om produktansvar kväver konkurrenskraft och innovation, menar jag att konsumenterna också drabbas av stora nackdelar. Konsumenterna kommer att vara förlorare, om flödet av konkurrenskraftiga och innovativa produkter kvävs. Låt mig sålunda använda MacCormicks ord: Det finns behov av mycket klarare bevis innan vi ändrar denna lagstiftning.

Berenguer Fuster
Herr talman! Jag är rädd att jag inte håller med varken ledamot Harbour eller ledamot Wuermeling, för med tanke på att 1985 års direktiv om skadeståndsansvar utgjorde en milstolpe i försvaret av konsumenternas rättigheter och dessutom ett avsnitt där kommissionens insatser var avsevärda och av tydligt progressiv karaktär, menar jag att det å andra sidan har gått så många år sedan detta godkändes år 1985. Därför är det, enligt min uppfattning, både enastående och berömvärt att kommissionen har för avsikt att granska detta. Denna grönbok är ett första steg mot en sådan granskning. Man bör tänka på att principer som i dag betraktas som grundläggande inte infördes år 1985 och att de den gången inte kunde införas i texten i direktivet, eftersom debatten inte hade kommit så långt ännu.
Bland dessa principer kan i första hand nämnas nödvändigheten av att tillverkaren, åtminstone i vissa avseenden, åtar sig utvecklingsriskerna. Jag kommer från Spanien, ett land där det enligt konsumentlagen är tillverkaren som skall åta sig utvecklingsrisken. Det har varken lett till att försäkringsbolag eller tillverkare har gått i konkurs och inte heller hindrat de tekniska framgångarna. Nu bör inte längre konsumenten vara den enda som står för utvecklingsrisken.
Den andra principen innebär att den skadelidande befrias från bevisbördan. Vi talar här om ett objektivt ansvar och där bör den bevisbörda som tillskrivs offret reduceras till det minimala.
Den tredje principen handlar om beräkningen av skadeståndet. I direktivet förutses en sådan möjlighet, men man bör tänka på att de rättsliga instanserna brukar betrakta denna beräkning av skadeståndet som en inblandning i den lagstiftande maktens funktioner och även den frågan bör därför undersökas.

Bolkestein
Herr talman! Tack så mycket för ordet och till att börja med skulle jag vilja tacka föredraganden, MacCormick, så mycket för hans betänkande och det arbete han lagt ner. Få jag även tacka övriga ledamöter så mycket för deras kommentarer och frågor.
Herr talman, herr föredragande! Ämnet skadeståndsansvar för produkter diskuterades av parlamentet för cirka två år sedan. Kommissionen lade då fram förslaget om att tillämpa principen om skadeståndsansvar för produkter med brister som omfattas av direktiv 85/374 och även för avseende på råvaror i jordbruket och jaktprodukter. Ni minns kanske att kommissionen under den debatten i november 1998 sade att den aktuella rapporten om direktivets verkan var det bästa tillfället att tänka på en omprövning av det direktivet från 1985. Mot slutet av året kommer den rapporten att läggas fram för parlamentet och rådet. Vidare lovar kommissionen att i form av en grönbok inleda en bred diskussion med alla parter och den grönboken ligger framme för diskussion vid det här sammanträdet.
Den 29 juli förra året godkände kommissionen den nuvarande grönboken om skadeståndsansvar för produkter med säkerhetsbrister. Den grönboken var och är ämnad att hos alla berörda parter , främst näringslivet, konsumenterna, försäkringsbolagen och myndigheter, skaffa information om två frågor.
Den första frågan är hur direktivet om skadeståndsansvar från 1985 har fungerat i praktiken. Den andra frågan lyder så: i vilken mån måste det här direktivet ändras? Det dokumentet var avsett som en stimulans, som jag sade, till eftertanke och debatt. I en viktig del av grönboken uppmanas alla berörda parter att underbygga sin ståndpunkt om nödvändigheten av en omprövning med argument. I den delen tas många olika ämnen upp. Dit hör de punkter som Europaparlamentet tog upp i diskussionen för två år sedan, nämligen bevisbördan, utvecklingsriskerna, ersättningen för psykisk skada, franchise, preskriptionstiden och maximibeloppen även andra frågor som till exempel behovet av mer öppenhet och insyn, leverantörens skadeståndsansvar och möjligheterna till gottgörelse.
Det är ämnen som också, åtminstone delvis, Gebhardt tar upp. Hon tog också upp bevisbördan, utvecklingsrisk och ytterligare harmonisering på det här området samt industriell användning. De två serier av ämnen som överlappar varandra. Det är i alla fall tydligt att alla dessa ämnen måste behandlas i en rapport som kommissionen kommer att utarbeta mot slutet av året.
De förslag för en eventuell omprövning som tas upp i grönboken skall fungera som riktlinjer för en öppen diskussion. MacCormick pekade i sitt anförande också på nödvändigheten av att kommissionen fördjupar diskussionen ytterligare. Det lovar jag å kommissionens vägnar att göra men det måste naturligtvis ske tillsammans med parlamentet, tillsammans med övriga parter, kommissionen är ju naturligtvis i sig anvisad för åsikterna från samhället och från parlamentet.
Kommissionen vill alltså inte föregå eventuella framtida initiativ från kommissionen. Kommissionen uppmanar dock parterna att i sina svar basera sig på fakta. Det är också något som betonas av Harbour då han säger att endast angelägna och faktiska skäl får användas som argument för att ändra direktivet. Kommissionen håller fullständigt med Harbour om det. Vi är naturligtvis alltid beredda att överväga vår ståndpunkt på nytt i ljuset av faktiska argument, men endast i sådana fall. Det är också skälet till att kommissionen ännu en gång uppmanar ledamöterna i denna församling att inte endast ta upp principfrågor.
Det behöriga parlamentsutskottet delar min och Harbours åsikt men utskottet säger att varje omprövning av direktivet från 1985 skall baseras på obestridliga fakta. Innan några reformer vidtas måste gemenskapens lagstiftare noga bedöma effekterna av den befintliga lagstiftningen. Vid den bedömningen skall bland annat några frågor som lades fram i grönboken tas upp. Av den anledningen godkänner man ibland inte vissa försök att få kommissionen att agera. Den sista slutsatsen delas av kommissionen. Det är självklart att alla punkter som togs upp i grönboken noga kommer att analyseras i rapporten. Hittills har de kommit in cirka hundra bidrag från nationella och europeiska konsumentorganisationer, olika näringslivssektorer, myndigheter i medlemsstaterna och andra europeiska länder och vidare från institutioner som är specialiserade på skadeståndsansvar för produkter. Av dessa bidrag framgår hur stor vikt som läggs vid det här ämnet och hur rätt det är att parlamentet tar upp ämnet i kväll.
Den analys av hur direktivet fungerar som skall göras på grundval av dessa bidrag kommer att tas med i rapporten. Kommissionen skall just nu inte uttala sig i diskussionen om det verkligen är nödvändigt att ompröva direktivet från 1985. Kommissionen skall i den diskussionen låta sig ledas av den nämnda analysen. Om det verkligen visar sig att en omprövning behövs kommer kommissionen naturligtvis att utarbeta ett förslag.
Jag hoppas därför också att Europaparlamentet kan vara ense med det handlingssättet och att det resolutionsförslag som utarbetats av ansvarigt parlamentsutskott kommer att antas utan ändringar.

Talmannen
Tack, herr kommissionär.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 11.00.

Elektricitet
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0078/2000) av Turmes, för utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi om el från förnybara energikällor och den inre marknaden för el (SEK(1999)0470 - C5-0342/1999 - 2000/2002(COS)).

Turmes
. (FR) Herr talman! Ett direktiv om förnybar energi eller ett initiativbetänkande från parlamentet, varför då? Jag tror att man måste se betänkandet, liksom direktivet som är under utarbetande, inom ramen för Europeiska unionens energipolitik med dessa tre målsättningar: konkurrenskostnad, säker tillförsel, skydd av miljön.
Sedan den 29 februari i år har vi en gemensam marknad för elektricitet, men tyvärr med en snedvriden konkurrens som fortfarande är avsevärd och som tyvärr också sker på bekostnad av såväl kraftvärme från förnybar energi och energibesparing, som framtidens energiformer. Anledningen är prissättningen av energin utan att de externa kostnaderna tas med i beräkningen, med avsevärda anslag, som består såväl inom kärnenergin som energin från fossila bränslen.
Det direktiv som är under utarbetande borde enligt min uppfattning ha två målsättningar. För det första en nödvändig korrigering av en ofullständig marknad, för att skydda den ännu sköra planta som den förnybara energin utgör, och för det att andra bygga grunderna till förnybar energi så att den utvecklas i rätt riktning före år 2030, 2040, dvs. att den kan klara av större delen av Europeiska gemenskapens energimix.
Vi har många anledningar till att gå i den riktningen. För det första skyddet av miljön, men också skapandet av sysselsättning. Vi vet genom studier, med siffror till stöd, att förnybar energi skapar mer sysselsättning än traditionell energi. Vi vet att vi måste förbereda Europa för en världsmarknad med förnybar energi och vi har också geostrategiska fördelar med att minska vårt beroende jämfört med regioner som ofta har problem.
Vilka bör hörnstenarna vara i detta framtida direktiv? Det måste till att börja med grundas såväl på artiklarna i fördraget, i förhållande till den inre marknaden, som artiklarna rörande miljön. Det krävs ambitiösa och tydligt fastställda målsättningar i Europa i nivå med kommissionens vitbok, dvs. 12 procent för energin och 23 procent för elen. Efter att ha fastställt dessa målsättningar på europeisk nivå måste vi förhandla om denna typ av burden sharing mellan kommissionen och medlemsstaterna för att ömsesidigt kunna komma överens om de specifika nationella målsättningarna som blir en europeisk målsättning om man slår ihop dem.
När det gäller instrument som skall införas förespråkar vårt betänkande subsidiariteten. Jag tror att det är alltför tidigt att bedöma de olika instrument man kan kategorisera. Å ena sidan har vi systemet med garanterade priser, som fick industrin med förnybar energi att lyfta i Europa. Å andra sidan har vi systemen med trading som just uppstått i Nederländerna och Danmark, där många administrativa och tekniska problem återstår att lösa.
Vi föreslår därför att kommissionen skall utvärdera de olika instrumenten under år 2005 och att det fram till dess föreligger subsidiaritet och även anspråkslöshet från kommissionens sida när det gäller anslag till förnybar energi. Jag tror inte det tjänar något till att avbryta anslagen till den förnybara energin när kärnenergin och kolsektorn får betydligt större anslag.
En sista punkt jag vill framföra är att det krävs ett system med labelling och information om alla former av el. På en inre marknad måste konsumenten vara informerad och alla former av elektricitet måste tillhandahållas tillsammans med information, inte bara den gröna elektriciteten.
Jag tackar på förhand alla kolleger som genom gemensamt arbete bidragit till betänkandet och jag är nyfiken på kommentarerna.

Kronberger
konsumentfrågor. (DE) Herr talman! Jag vill gratulera föredraganden. Det är ett utmärkt arbete. När det gäller de förnybara energierna har vi i och för sig utmärkta grundläggande dokument, exempelvis den nämnda vitboken, med en utomordentlig argumentation. I det stora hela är alla positiva till det. Alla säger ja, vi behöver dessa nya energikällor. De är en väsentlig beståndsdel av 2000-talet, av tänkandet på 2000-talet. Men var och en vill göra det litet annorlunda, och resultatet blir mycket ofta att vi inte kommer fram till någon enhetlig linje för att uppfylla dessa mål.
Den andra punkten är problemet att vi polariserar. Å ena sidan säger vi att det finns anhängare av förnybara energikällor, ekologiskt inriktade och framtidsorienterade människor. Å andra sidan finns det energileverantörer, oljeleverantörer och oljeproducenter, och de vill ha just motsatsen. Här skapas det en fientlig hållning. Jag tror att vi bör övervinna den och erkänna att dessa förnybara energikällor har en enda fiende. Denna fiende är okunskapen om de fantastiska möjligheter som erbjuds.
För det första de ekologiska fördelarna, och för det andra fördelarna med arbetstillfällen. För det tredje: Jag tror att det som investeras på detta område varken är subvention eller stöd, utan en samhällsekonomiskt förnuftig investering. Det måste vi inse. För det fjärde: Vi måste inse att de fossila bränslena på senare tid har medfört prissvängningar som går från 10 till 30 dollar per fat. För det femte: Det finns allt fler undersökningar som säger att de faktiska fossila energikällorna är väsentligt mindre än vi i dag får kännedom om. För det sjätte: Över hela världen har vi kontroverser - vi ser det i Tjetjenien, via Gulfen till Afrika - som gäller jordens resterande resurser.
Om vi nu inser att de också för med sig fred, tar vi förmodligen ett stort steg i morgon om vi antar detta betänkande.

Mombaur
Herr talman, fru vice ordförande, mina damer och herrar, kära kolleger! Sedan 1996 har parlamentet till stor del varit överens i denna fråga. Det var parlamentet, det vill jag erinra om, som måste uppmana den förutvarande kommissionen till denna politik. Det började inte med vitboken, utan med parlamentets initiativ, det vill jag påminna om, som var föredragande på den tiden.
Vi behöver ha en betydligt högre andel av de primära energikällorna. Vi har redan kommit långt, men inte alls tillräckligt långt. Vi behöver detta av klimatorsaker och av industripolitiska orsaker, ty här gäller det att erövra en världsmarknad. Därför vill jag tacka föredraganden från utskottets sida och fastslå att 80 procent av de framlagda resolutionerna av den anledningen, helt konsekvent, också är obestridliga. För övrigt ett litet inpass: Den som är här nu i kväll, han har ju inte någon förnybar energi, utan rent av en outtömlig energi! Alltså, vi företräder frågan på ett lämpligt sätt!
Tyvärr måste jag konstatera att det också finns några påståenden i betänkandet som är oriktiga, som bryter mot fördraget eller inte kan stödjas politiskt. Saligförklarandet av systemet med inmatning är exempelvis oriktigt. Det stämmer naturligtvis att de stater, där det finns inmatningssystem, har kommit mycket långt, men det har de inte gjort på grund av inmatningssystemet, utan på grund av den finansiering som gjorts där. Dessa orsaker måste man hålla isär. Det leder också till att vi och kommissionen anser att staterna nu skall få experimentera. Tiden är inte mogen för att saligförklara ett system, och diskvalificera ett annat.
För det andra: Betänkandet motsäger fördraget på vissa ställen. Det är i synnerhet dess redogörelser för stödpolitiken. Det är riktigt att de förnybara energierna nu, och förmodligen länge än, behöver stöd att komma igång. Detta är också fullständigt korrekt och i enlighet med fördraget. Men det är säkert inte riktigt att man ger dem samma hjälp som alla andra energier, ty de bidrar ju också helt olika till energimixen, och det är ju inte alls riktigt att knyta hjälpen från den ena till fortlevnaden för den andra.
Mitt tredje påpekande gäller också en punkt, där beslutet inte är i enlighet med fördraget. Vi kan här i Europeiska unionen inte uttala några tvingande förpliktelser med adress till medlemsstaterna. Det har Europeiska unionen inte någon rättslig grundval för, ingen legitimation, och eftersom den inte har det kan den heller inte vidta några sanktioner. Rådet har för övrigt just i Lissabon också i fullt samförstånd avvisat detta när det gäller arbetsmarknaderna. Därför är det riktigt att det betraktas som ett ekonomipolitiskt ärende av gemenskapsintresse, och därför bör man ha burden sharing-förhandlingar.
Jag kan i synnerhet inte hålla med när man talar om förbannelsen med det lägsta anbudet. Ett sådant uttalande nedvärderar konsumenten och ringaktar utbudet och efterfrågan. Dessutom kan vi - det kan ni förstå - inte låta oss entusiasmeras för ny byråkrati, inte heller när den kommer i en vackert smyckad mantel från en EU-byrå. Fru vice ordförande, jag har därför tre rekommendationer till kommissionen.
För det första: I ert direktiv, vars förslag vi väntar på, bör ni föra fram användning av alla förnybara energier och om möjligt föreslå en enhetlig stödram.
För det andra: Vad gäller det ekonomiska stödet bör man skilja mellan alla och dem som behöver detta ekonomiska stöd. Det skall väl gå att skilja dem åt.
För det tredje, och detta är mycket viktigt för mig, i investerarnas intresse: Om det någon gång i stället för de för närvarande testade systemen i Europa, antingen i staterna eller i unionen, skulle komma fram ett nytt system, då får naturligtvis inte de som nu har investerat lida på grund av det. De måste skyddas på sikt! Det måste uttalas klart och tydligt både i konkurrensmyndigheten och i kommissionens energiavdelning, det önskar vi oss för marknadernas del.

Linkohr
Herr talman! Jag vill också från min grupps sida tacka Turmes så hjärtligt för det utmärkta detaljarbetet som finns i hans betänkande. Vi saknar ju inte betänkanden. Vi har haft Mombaurs betänkande och Rothes, vår tidigare kollega Bloch von Blottnitz har sammanställt ett betänkande, Ahern har sammanställt ett betänkande, och om jag minns rätt så har jag också en gång sammanställt ett betänkande om det. Det finns alltså tillräckligt med betänkanden. De är alla översatta till alla möjliga språk.
Det som det egentligen handlar om är att vi tar initiativ för att också genomföra det som beslutats. Vi har beslutat att andelen förnybara energikällor skall öka från 6 till 12 procent. Om jag minns siffrorna rätt så ligger de inte ens vid 6 procent, utan vid 5,4 procent. Jag återger i alla fall kommissionens siffror så. Hur skall man åstadkomma detta? 95 procent av de förnybara energikällorna i Europeiska unionen utgörs av biomassa och vattenkraft. Endast 5 procent utgörs av vind, solenergi, solcellsenergi osv., endast 5 procent! Det betyder att om jag nu vill fördubbla dessa siffror och när det gäller vattenkraft stöter på enkla fysikaliska gränser, eftersom man inte godtyckligt kan bygga ännu fler stora kraftverk - Alperna kan också utnyttjas endast i begränsad omfattning - då måste man se till att man får någon idé, exempelvis en bro till jordbrukspolitiken.
Då vill jag verkligen be er, fru kommissionär, att slå en bro till jordbrukspolitiken, att ingå ett förbund. När till exempel Europeiska unionen utvidgas med länder som Polen, som har stora jordbruksarealer, där en stor andel av befolkningen finns inom jordbrukssektorn, vilken under de närmaste 10 - 20 åren i hög utsträckning kommer att bli arbetslös eftersom man nämligen kommer att bedriva ett intensivt jordbruk, då har vi här ett spelrum. Då måste man visserligen fråga sig: Hur skall det finansieras? Men vi har här åtminstone ett tekniskt spelrum.
Vad beträffar de förnybara energikällorna och finansieringen av dem på nationell nivå vill jag bara säga ett par ord. Jag anser att systemen, hur olika de än är, i varje fall på medellång sikt måste göras förenliga, så att vi här faktiskt också får en europeisk marknad. För det andra måste stöden också vara sjunkande. De måste kanske inte vara radikalt sjunkande, då får vi i slutändan inte ut någonting av dem, men de måste till sin tendens vara sjunkande, så att också den bästa tekniken används, ty även i fråga om förnybara energikällor görs det hela tiden tekniska framsteg.
Jag kan mycket väl föreställa mig, och här delar jag inte Mombaurs uppfattning, att vi måste överväga sanktioner, ty annars blir det ingen mening med någonting. Vi åtog oss till exempel inom ramen för Kyoto att uppfylla bestämda kvoter. Det går inte att bestraffa någon som inte iakttar kvoterna. Om vi hade infört euron på samma vis, om inga sanktioner skulle vidtas när någon inte iakttar bestämmelserna som gäller euron, då skulle euron inte vara framgångsrik. De förnybara energierna respektive koldioxidpolitiken kommer på sikt inte heller att fungera utan sanktioner. Man kan inte godtyckligt göra åtaganden och sedan inte uppfylla dem. Jag vill här än en gång klarlägga detta: Utan sanktioner kommer denna gemensamma energipolitik, som det när allt kommer omkring är fråga om, inte att fungera. Detta är kanske obehagligt, men det kommer annars inte att fungera!

Clegg
Herr talman! Jag vill också tacka föredraganden för det oerhört samarbetsvilliga sätt som han tagit itu med detta viktiga betänkande och jag är glad att kunna delta i detta intima samkväm med entusiaster för förnybar energi så här sent på kvällen.
Jag vill ta upp tre punkter - för det första frågan om gemensamma spelregler. Vi tycker det är viktigt, om vi skall ge de förnybara energikällorna det andrum och den slagkraft de förtjänar, att det är rätt att försöka få gemensamma spelregler. Detta kräver, framför allt annat, en minskning av de oacceptabelt höga och rättsligt tveksamma statliga stöden som fortfarande riktas mot fossila energikällor i Europeiska unionen, i synnerhet till - vilket inte är försvarligt - kolindustrin i en rad stora medlemsstater. Så länge som dessa konkurrenssnedvridande stöd till fossila bränslen fortsätter, kan vi inte på ett realistiskt sätt tala om rättvisa eller gemensamma spelregler i Europeiska unionen. I detta sammanhang håller vi med föredraganden om att någon form av specialbestämmelser om statligt stöd måste finnas så länge som dessa konkurrenssnedvridande statliga stöd fortsätter på annat håll.
Vad gäller målen ställer jag mig i hög grad på Linkohrs sida. För att visa att vi menar allvar måste vi försöka skärpa förhållandena i samband med målen på något sätt, t.ex. moraliskt eller finansiellt. Vi var inte så nöjda med de tidiga versionerna från föredraganden, eftersom vi tyckte att målen fanns där för att nästan detaljstyra marknaden för förnybara energikällor. Detta är varken hållbart eller önskvärt, utan en blandning av pressen mot målen, kombinerat med konkurrens mellan effektiva branscher inom förnybar energi, tycker vi verkar vara det långsiktiga förhållningssätt vi alla bör inrikta oss mot.
Jag vill slutligen göra en vädjan på min grupps vägnar: Låt oss inte inrätta ytterligare ett kontor. I punkt 22 i detta betänkande uppmanar föredraganden till ett inrättande av ett europeiskt kontor för hållbara energikällor. Detta parlament och EU:s institutioner har inrättat en uppsjö av nya kontor över hela Europeiska unionen. Detta hjälper oss inte nödvändigtvis att följa den politik som vi vill följa - det kan faktiskt resultera i att hela politiken blir full av getton.

Ahern
Herr talman! Jag vill gratulera föredraganden till hans hårda arbete och i synnerhet till den utmärkta definitionen av förnybara energikällor. Detta direktiv bör endast syfta till att stödja nya förnybara tekniker som ännu inte är kommersiellt livskraftiga.
Direktivet behöver, som vissa talare redan nämnt, bindande mål så att medlemsstaterna och hela EU skall kunna åstadkomma en betydande ökning av andelen förnybara energikällor på energimarknaden. Jag noterar att kommissionen föreslår en granskning under år 2005, men jag uppmanar er också att be medlemsstaterna att utarbeta årsrapporter om utvecklingen i samband med uppfyllandet av målen i vitboken.
Jag vill inte heller att man genom direktivet upprättar något tak eller någon begränsning för direktstödsmekanismer som valts av de enskilda medlemsstaterna. Man bör också genom direktivet främja en rättvis och icke-diskriminerande nätverkstillgänglighet som dess viktigaste punkt. Direktivet bör också innehålla mekanismer som inte uppmuntrar, vilket redan nämnts, medlemsstaterna att använda sina konkurrenssnedvridande subventioner till traditionella energiformer, särskilt fossila bränslen och kärnkraft. Det finns många dolda subventioner till kärnkraftssektorn som getts under en lång tid, och som för länge sedan borde granskats ingående eller t.o.m. borde totalförbjudas. Att försöka säga att stöd till förnybar energi snedvrider konkurrensen när man känner till de enorma subventioner som ges till kärnkraften och de fossila bränslena i Europeiska unionen är ett fullständigt hyckleri. Jag hoppas att kommissionsledamoten verkligen tar till sig detta förhållande.
Man bör genom direktivet uttryckligen föreslå ett stöd- och fördelssystem för de små och medelstora företagen inom decentraliserad produktion och distribution av förnybara energikällor. Det bör omfatta incitament som gör det möjligt för medlemsstaterna att tydligt stödja fördelar för regionerna, särskilt för landsbygden, med hänsyn till arbetsintensiv miljövänlig produktion. Man bör framför allt genom direktivet föreslå mekanismer för internalisering av externa kostnader av traditionell energiproduktion.
Jag vill slutligen betona att det är viktigt att en del av medlemsstaternas åtgärder för att inkludera förnybar energi i energiblandningen inom elsektorn åtminstone motsvarar EU:s totala åtaganden rörande förnybar energi som gjorts i vitboken, och som godtagits av rådet och detta parlament. Jag vill i synnerhet hänvisa till den otillfredsställande genomförandegraden i Förenade kungariket, Irland och Frankrike. Vi kan tydligt se här från empiriska undersökningar, att nätverkstillgänglighet utan konkurrens är det bästa sättet för att erhålla en hög procentuell andel förnybar energi, i stället för de andra metoder som använts i dessa länder.

Gallagher
Herr talman! Jag tror att vi alla håller med om att det är rätt att utveckla de förnybara energikällorna. Om vi menar allvar i detta avseende måste vi vara beredda att tilldela medel till forskning och utveckling inom detta område, både på nationell nivå och på gemenskapsnivå.
Parlamentet röstade nyligen för att behålla och öka medelstilldelningen till Save-programmet. I mitt hemland, Irland, har totalt 125 miljoner euro avsatts för att utveckla en miljömässigt hållbar energisektor. Det gläder mig att föredraganden identifierar kopplingarna mellan frågan om förnybara energikällor och bredare politiska överväganden.
Skapandet av en inre marknad för elektricitet bör göra det möjligt för elkonsumenterna att göra faktiska val. Införandet av en viss konkurrens i alla branscher bör resultera i lägre priser för konsumenterna.
Samtidigt som det är önskvärt att skapa gemensamma spelregler kan det också bli nödvändigt att subventionera vissa energityper för att kunna främja andra mål. Det är tydligt att utvecklingen av förnybar energi är kopplad till miljömål, såväl som till sysselsättnings- och regionala utvecklingsfrågor, samt främjande av lokala initiativ. Jag vill se en utveckling av små, lokala initiativ som kan stärka utvecklingen av landsbygden genom att ge, låt säga, 20-30 arbetstillfällen per projekt. Sådana projekt bör inte bara vara öppna för näringslivet, och lokala grupper som t.ex. små, lokalt baserade kooperativ bör få hjälp med att skapa sådana lokala företag.
I detta betänkande redovisas åsikten att stöd till projekt som omfattar förnybar energi inte bör betraktas som en subvention enligt bestämmelserna om statligt stöd. Vad som är viktigt är att medlemsstaterna får fortsätta att subventionera förnybara energikällor som ännu inte är ekonomiskt livskraftiga. Förutom de uppenbara miljövinsterna och andra fördelar, kan detta faktiskt rättfärdigas ur ett konkurrensmässigt perspektiv. Det är tydligt att det finns allvarliga konkurrenssnedvridningar på energimarknaden med många dolda subventioner till både kol- och oljegenererad energi. Det skulle vara nästan omöjligt att kvantifiera dessa subventioner som legat dolda i industrin under årtionden i generatorbyggande.
Vi står fortfarande inför en betydande utmaning när det gäller att uppfylla våra åtaganden om begränsning av utsläppen av växthusgaser från energisektorn enligt Kyotoprotokollet, samtidigt som vi skall främja tillväxten inom våra ekonomier. Jag anser att, samtidigt som varje enskild medlemsstat måste arbeta för att uppnå det tolvprocentiga målet för förnybar energi, föreläggandet av ett gemensamt, obligatoriskt mål inte skulle vara till någon nytta, p.g.a. de stora skillnaderna i energimarknadens struktur mellan medlemsstaterna.
Allt jag har sagt hittills har haft en positiv klang men, för att ta upp det negativa, i betänkandet uppmanar man särskilt till att utesluta torv. Torvanläggningarna fungerar synnerligen väl i mitt hemland och ger ett viktigt bidrag till Irlands energiförsörjning. Dessutom uppmanar föredraganden med emfas till att det skall införas en energiskatt på gemenskapsnivå. Jag är helt emot detta förhållningssätt och jag förkastar denna skatt. Jag beklagar därför att jag måste säga att min slutliga röst på detta projekt allvarligt påverkas av detta.

Vidal-Quadras Roca
Herr talman! Frågan om behovet av att främja utvecklingen av förnybara energikällor är viktig varje gång vi diskuterar frågor som Kyoto-avtalet och uppfyllandet av våra åtaganden att minska utsläppen av gaser med växthuseffekt eller när vi talar om energipolitikens hållbarhet. Likaså känner vi alla till det faktum att främjandet av de förnybara energikällorna är ett av de viktigaste dragen för att uppnå det i vitboken fastställda målet om 12 procent förnybar energi år 2010. Nåväl, när vi nu är medvetna om det behovet, finns det en rad relevanta fakta att ta hänsyn till.
För det första bör det påpekas att det olämpliga med de förnybara energikällorna för närvarande är att de inte är ekonomiskt lönsamma, och därför krävs det i inledningsskedet hjälpmekanismer som gör energikällorna användbara för företagen.
För det andra bör de hjälpmekanismer som föreslås vara realistiska och samstämmiga, och i synnerhet bör de omgärdas av en lämplig och stabil rättslig ram för att uppnå önskad effekt. Varje åtgärd för en utveckling av nya projekt med investeringar i denna teknik kommer, för att kunna lanseras, att kräva en rättslig grund som gör de bestämmelser som skall följas genomblickbara.
För det tredje, det utmärkande för de förnybara energikällorna är att alla medlemsstater har olika utgångslägen, och därför bör lösningarna anpassas till dessa skillnader.
För det fjärde, vi bör inte gå till överdrift i våra begränsningar av idén om förnybara energikällor, även om det kan vara förnuftigt att införa vissa restriktioner i stödåtgärderna för de installationer, där omfånget och kapaciteten så kräver.
Avslutningsvis kan jag säga att vår kollega Turmes betänkande, som vi skall rösta om på det här sammanträdet, i tillräcklig omfattning tar upp de frågor jag finner angelägna. Betänkandets innehåll ger den nödvändiga jämvikt som gör att vi kan bedöma det som positivt, men vårt slutliga ställningstagande är beroende av resultatet i vissa kärnfrågor.
Jag vill inte avsluta utan att gratulera föredraganden till hans förmåga till dialog och till hans djärva och omfattande arbete.

Adam
Herr talman! Jag har ett intresse, dock inte ett ekonomiskt sådant, i detta projekt genom att jag är ordförande för "the Northern Energy Initiative", ett företag som är verksamt i nordöstra England, och som har ett kontor för förnybar energi vars syfte är att främja utvecklingen av förnybar energi.
I Förenade kungariket kommer en liten andel av elektriciteten från förnybara energikällor, jag tror att den ligger bland de lägsta. Trots detta har undersökningar i min hemregion uppvisat en avsevärd potential för förnybara energiprojekt: Vindkraft, inklusive offshore-anläggningar, små vattenkraftanläggningar, deponigas, avfallsförbränning, biobränslen och solenergi. Det är viktigt att ha EU-mål och nationella mål, men det är också viktigt att ha ett gemenskapsdirektiv som stöder initiativ på lokal och regional nivå, där många beslut faktiskt fattas.
Rent allmänt finns ett behov av att bygga upp en medvetenhet bland arkitekter och möjliga köpare om de tekniker som finns tillgängliga. Stöd till demonstrationsprojekt bör inkluderas i alla direktiv. Större utvecklingsprojekt misslyckas ofta med att få planeringstillstånd, i bland p.g.a. allmänhetens inställning. Mer förebyggande planeringshjälp, helst kopplad till de regionala målen för förnybar energi, och genomförbarhetsundersökningar skulle vara nyttiga tillägg till direktivet.
Tillgång till huvudnätsystemet till en skälig kostnad är avgörande. Hindret som utgörs av höga kapitalkostnader för sammankoppling av huvudnätet och avlägsna förnybara energikällor, och förhindrandet av överföringssanktioner, är andra frågor som man bör lösa med hjälp av direktivet. Jag hoppas att kommissionen tar till sig dessa punkter. Jag uppmanar er att stödja ändringsförslaget för att på så sätt stödja främjandet av förnybar energi på gemenskapens avlägsna öar. Jag är säker på att man bara förbisåg detta när man utarbetade texten. Jag måste säga att de brittiska labourledamöterna kommer att rösta mot uteslutandet av avfallsförbränning från definitionen av förnybara energikällor, under förutsättning att denna avser material som inte kan återvinnas.

Matikainen-Kallström
Herr talman! Det främsta syftet med den inre elmarknaden skall vara rent spel. Detta syfte framkommer tydligt i kommissionens beredningsdokument. Kollegan Turmes betänkande företräder dock inte i alla avseenden samma tänkesätt. Visserligen innehåller betänkandet flera goda idéer. Kommissionens målsättning att främja användandet av förnybara energikällor måste så klart understödjas. Man måste verkligen satsa på undersökningen av energikällor. Man bör dock komma ihåg att den fria elmarknaden i framtiden måste grundas på lönsam, fri konkurrens och inte på att gynna förnyelsebara energikällor på bekostnad av andra. All elektricitet måste få fritt inträde på marknaden. Harmoniseringen av beskattningen och stödsystemen är en annan fråga. Elproducenterna måste ha en möjlighet att bestämma till vilken prisnivå de är villiga att sälja. Om unionen börjar röra till den spirande elmarknaden med till exempel bestämmelser angående eldistribution, minimiprisgarantier eller kvoteringar kan vi säga adjö till den fria marknaden. Förnyelsebara energikällor kan göras konkurrenskraftigare också genom att man ökar kundernas valmöjligheter. I den här meningen är certifiering av el en idé som bör understödjas. Om vi är villiga att till exempel betala mer för el producerad med vindkraft, måste denna möjlighet vara oss förunnad.
Betänkandet koncentrerar sig onödigt mycket på definitionen av förnybar energi genom att lyfta fram torven till en särfråga. Torven kan inte definieras kommensurabelt med till exempel biogas. Därför bör man i fortsättningen klassificera torven som en energiklass för sig, så att beskattningen kan fastställas till en rimlig nivå.

Valdivielso de Cué
Herr talman! Till att börja med vill jag ge en komplimang till föredraganden för hans öppenhet till en dialog om allt som rör betänkandet och ändringsförslagen. Jag anser att vi bör betrakta alla frågor som har att göra med förnybara energikällor som mycket viktiga, med tanke på att vi vill lämna efter oss en planet som är beboelig för kommande generationer.
Det är märkligt att vi nästan håller på att begå ett successivt självmord utan att det ringer en varningsklocka om föroreningen av jordklotet, och vad kan vi göra? Jag anser att vi i första hand kan söka efter alla förnybara energikällor, utnyttja dessa, ta dessa i bruk, främja dessa och sätta in alla lämpliga stimulansåtgärder för att de skall bli användbara och till följd av det bannlysa förorenande energikällor.
Jag vet att det är enkelt att uttrycka detta och svårt att lösa, men om vi inte agerar omedelbart riskerar vi att vara skuldsatta om bara några generationer. Enligt min uppfattning borde vi börja göra en åtskillnad mellan ersättning och bidrag. Som ni vet orsakar en stor del av de traditionella energikällorna, bortsett från vattenkraft, vindkraft osv., en rad skador på miljön som många gånger är lika allvarliga som koldioxid, surt regn, oljebälten, osv. Dessa skador åtgärdas vanligen av den offentliga förvaltningen, tack vare program för återställande och bevarande av miljön. Vad gäller de förnybara energikällor som inte orsakar några skador på omgivningen, anser jag att det vore förnuftigt att kompensera dessa, åtminstone genom att inte beskatta utsläpp av vissa förorenande komponenter som koldioxid och andra.
Så länge den offentliga förvaltningen fortsätter att ta ansvar för att åtgärda de skador som orsakats av värmekraftverk och kärnkraftverk, innebär det att vi subventionerar dessa energikällor till men för de förnybara källorna.
Slutligen vill jag tala om upprättandet av rättsliga ramar som är lämpliga för denna typ av energikällor och som främjar en snabb utveckling av dessa, med hänsyn till att den del som avser de förnybara energikällorna i längden bör vara den dominerande.

Rübig
Herr talman, kommissionär Palacio Vallelersundi, mina damer och herrar! När jag sammanfattar dagens diskussion kan jag konstatera att det för oss väsentligen handlar om tre principer. För det första energikällornas hållbarhet. För det andra försörjningssäkerheten, som har en särskild effekt just på Europa, i synnerhet med tanke på den instabila politiska situationen i de länder där vi för närvarande hämtar energin för Europa. För det tredje naturligtvis lönsamheten, eftersom energi är en väsentlig beståndsdel i vår internationella konkurrenskraft, och vi därför alltid måste se till att energiförsörjningen är lönsam.
Själv kommer jag från Oberösterreich, och Oberösterreich sätter nu rekord som energisparare och energiförnyare. Vi är ett land där förnybara energikällor absolut prioriteras, och i Oberösterreich finns det en energisparagentur, som fungerar utomordentligt. Här råder subsidiaritetspricipen, och jag tror att den energisparmässa som ägde rum för några dagar sedan också organiserades av denna energisparagentur, och att därigenom behovet av utbildning och information säkerställdes för breda befolkningsskikt. Jag tror också att forskning och utveckling behöver mer stöd på detta område. Vi bör när allt kommer omkring försöka att i Europa tillämpa best practice, att alltså se efter var det finns förebilder - och vi presenterade vid denna energisparmässa i Wels en tjock katalog med best practice-modeller - och å andra sidan visa genom benchmarking var vi ligger i täten i Europa, men också var det gjorts framsteg världen över. Jag tror att denna systematik för att hantera den framtida energiförsörjningen i Europa har en alldeles särskild betydelse.

De Palacio
. (ES) Herr talman! Jag vill börja med att gratulera ledamot Turmes till det betänkande han har förberett, eftersom det kommer att vara till stor nytta i kommissionens arbete. Jag kan påminna om att kommissionen i april förra året godkände ett arbetsdokument om elektricitet från förnybara energikällor, vars huvudsakliga syfte var att presentera en fullständig sammanställning över de olika staternas stödprogram på området förnybara energikällor, liksom att framhäva vissa slutsatser och tänkbara alternativ för antagandet av gemenskapsåtgärder på området i fråga.
Den gången angav kommissionen i sitt arbetsdokument att man inte hade dragit några definitiva slutsatser och att ett slutgiltigt beslut om alla de frågor som tagits upp skulle antas mot bakgrund av de reaktioner som dokumentet gav upphov till. Därför utgör parlamentets bidrag en mycket viktig komponent i denna process. Parlamentet har alltid på ett övertygande sätt stött en aktiv politik som är inriktad på att främja de förnybara energikällorna. Jag vill ta tillfället i akt och än en gång tacka ledamot Turmes för hans insats. Det är mer än så. Precis som ledamot Linkohr påpekade måste man säga att det till viss del är parlamentet som ser till att kommissionen genomför mer konkreta åtgärder på området förnybara energikällor och att parlamentet alltid har gått i bräschen och fungerat som en drivkraft på detta område.
Vi är alla överens om att de förnybara energikällorna bör ha en avgörande roll i säkerställandet av energiförsörjningen, och bidra till minsta möjliga importberoende och efterlevnaden av de avtal som undertecknades i Kyoto. Dessutom kan de tjäna till att stödja den tekniska utvecklingen i Europeiska unionen och möjliggöra export av ren teknik till andra delar av jorden.
Jag vill påpeka att ledamot Turmes betänkande är helt i samklang med dessa åsikter. Kommissionen stöder redan produktionen av vindkraft, solenergi, biomassa, mindre vattenkraftverk, jordvärme, det vill säga alla förnybara energikällor, bortsett från de stora vattenkraftverken som vi anser att det inte är lämpligt att stödja, för de har tillräckliga resurser och rymmer dessutom vissa aspekter som är enormt negativa ur miljösynpunkt , för byggandet av en damm leder alltid till översvämningen av en dal.
Jag måste däremot tala om för ledamot Turmes att vi inte betraktar torv som en förnybar energikälla.
Altener-programmet möjliggör ett utmärkt arbete och parlamentet har alltid varit en allierad och en medarbetare i kommissionens insatser, och även - jag upprepar - en drivkraft som fört fram kommissionens förslag.
Vi står inför en viktig utmaning: att definiera de mest lämpliga mekanismerna för att stödja utvecklingen av den ekologiska elektriciteten på den inre marknaden, en unik öppen marknad för elektricitet, som är det vi eftersträvar inom Europeiska unionen.
Jag garanterar er att alla de frågor som har lyfts fram här i dag kommer att beaktas i det direktiv som skall diskuteras de närmaste dagarna.
För att uttrycka det hela mer konkret, vill jag säga att praktiskt taget alla punkter som tas upp i ledamot Turmes betänkande förtjänar vårt stöd och att de överensstämmer helt med våra analyser. Trots att det finns vissa aspekter som kan ifrågasättas är de samtidigt värda att undersöka närmare, även om de i vissa fall avvisas på grund av att de inte är genomförbara eller för att de innebär problem som är mer omfattande än de föreslagna lösningarna. Jag upprepar att betänkandet betonar vikten av målet att fördubbla, från 6 procent till 12 procent, de förnybara energikällornas andel i den interna bruttoförbrukningen av energi.
Vi hoppas att i förslaget till direktiv kunna ta med de utvalda målen för de olika länderna, individuella mål för varje enskilt land inom Europeiska unionen. Inga obligatoriska mål, men mål som åtminstone ur politisk synvinkel har en inverkan på resultaten och jag ser det som ett viktigt steg.
Jag är enig med ledamot Turmes om att de olika nationella systemen måste skyddas i samband med antagandet av detta direktiv. Det kommer vi också att göra, vilket inte innebär att det inte om fem år kan bli nödvändigt att göra en granskning av de olika systemen och satsa på dem som visar sig vara mest effektiva och har lett till en omfattande utveckling av de förnybara energikällorna i länderna i fråga.
Hur som helst presenterade jag, som ni vet, i rådet (energi) den 2 december 1999, ett frågeformulär för medlemsstaterna i syfte att få reda på hur situationen är och kunna lägga fram ett direktiv som kan vinna en tillräckligt stor enighet för att på kort tid bli färdigbehandlat, såväl i parlamentet som i rådet. Jag hoppas att resultaten av detta frågeformulär som har analyserats av tjänsteenheterna och gett upphov till ett dokument som i mitt tycke är utmärkt, gör att vi tämligen snabbt kan avsluta behandlingen i parlamentet och i rådet. Syftet med förslaget - låt oss säga det högt - är helt enkelt att stimulera elproduktionen med hjälp av förnybara energikällor inom unionen.
Jag vill påpeka att jag har lagt det ledamot Linkohr sade på minnet angående jordbrukspolitiken och möjligheten att stimulera produktion av non food. Som tidigare jordbruksminister är jag lyhörd för sådant och det är en fråga som på sätt och vis också omfattas av förslaget.
Jag vill också påpeka att det vi eftersträvar med allt detta är en energiförsörjning med bättre garantier, som är säkrare och innebär en större respekt för miljön inom unionen.
Slutligen, herr talman, har det i andra inlägg talats om amorteringar. Det nämnde även både ledamot Vidal-Quadras och ledamot Valdivielso för en stund sedan. De förnybara energikällorna kan i dag inte konkurrera med de traditionella energikällorna, i synnerhet inte då de traditionella energikällorna medför vissa externa kostnader som givetvis inte är internaliserade.
Stödet till de förnybara energikällorna måste genomdrivas. Jag tror inte att man för tillfället kan belasta de andra energikällorna - det är min teori, men jag vet att det finns andra teorier - av skäl som konkurrens och tillväxt. Men de förnybara energikällorna kan stödjas tack vare den uppenbara respekten för miljön och minskningen av utsläpp. Därför måste man garantera dem som satsar på de förnybara energikällorna att de kommer att få en rättmätig avkastning på sina investeringar. Och det är uppenbart att man måste upprätta en stabil ram som möjliggör investeringar där amorteringarna kräver ett visst antal år. Det var en av de frågeställningar som har diskuterats i kommissionen och som visade sig vara mycket komplicerad i vissa fall, vid sidan av en del andra faktorer, men i slutändan var alla i kommissionen överens om behovet av att stimulera den gröna energin.
Herr talman! Jag vill tacka föredraganden och alla talare och försäkra er om att denna stabilitetsaspekt som gör det möjligt att fatta beslut om investeringar på medellång sikt även kommer att finnas med i förslaget till direktiv som jag hoppas kunna lägga fram för er inom kort.

Talmannen
Tack, fru kommissionär.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 11.00.
(Sammanträdet avslutades kl. 23.10.)

