Förberedelserna inför Europeiska rådets möte (25-26 mars 2010) (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är rådets och kommissionens uttalande om förberedelserna inför Europeiska rådets möte (den 25-26 mars 2010).
Diego López Garrido
Herr talman! Under de första månaderna av 2010 upplever vi en ovanligt stark dynamik i Europeiska unionen, mitt i den allvarligaste ekonomiska kris vi har upplevt på 80 år. Samtidigt genomför vi ett nytt fördrag, Lissabonfördraget, inrättar nya institutioner, och genomför en mycket bred omorganisation av regleringen av våra ekonomiska system.
Detta sker på ett ibland oordnat sätt, där vi bemöter stora utmaningar efter hand, just nu t.ex. det grekiska finansiella systemets situation. EU bemöter emellertid denna situation genom att inrätta nya ekonomiska verktyg inom alla områden.
Därför kan man ibland inte se skogen för alla träd, men ett helt nytt sätt att hantera 2000-talets ytterst komplexa ekonomi håller på att skapas och det görs genom ett europeiskt synsätt.
Vi gjorde detta när vi bemötte den mycket allvarliga krisen, och det skedde en omedelbar reaktion genom ett tillskott av offentliga pengar i EU:s ekonomier, vilket ledde till stora underskott.
Vi gjorde detta genom att genomföra - och vi är här i parlamentet för att godkänna den - en fullständig reform av tillsynen av det finansiella systemet.
Vi gjorde detta genom att samordna den ekonomiska politiken. Kommissionen har angett att den kommer att lägga fram ett förslag om samordningen av den ekonomiska politiken, i huvudsak inom euroområdet. Dessutom agerar EU mycket beslutsamt och tydligt för att stödja den finansiella stabiliteten i euroområdet. Detta politiska åtagande antogs den 11 februari för att konsolidera och stötta den finansiella stabiliteten i euroområdet.
Det finns ett annat alternativ som naturligtvis ingår i denna uppsättning frågor, dvs. åtagandet om en ny strategi för tillväxt och skapande av högkvalitativa arbetstillfällen. Det är Europeiska rådets viktigaste arbetstema vid mötet nu i helgen, en strategi som kommissionen utformar och vidareutvecklar i dokumentet av den 3 mars och som stats- och regeringscheferna kommer att behandla vid Europeiska rådets vårmöte, främst när det gäller de så kallade strategiska målen. Det är dessa strategiska mål som kommissionen angav i sitt dokument, t.ex. frågorna om sysselsättning, investeringar i forskning och utveckling, klimatförändringen och energi, avbruten skolgång, utbildning i allmänhet samt fattigdom. Europeiska rådet kommer dessutom även att behandla frågan om styrning, som vi anser vara en av bristerna i den så kallade Lissabonstrategin. Rådet vill att denna fråga ska lösas genom politiskt ledarskap och att kommissionen övervakar att medlemsstaterna infriar de åtaganden de har ingått. Detta kommer naturligtvis att ske i nära samarbete med parlamentet, som kommer att övervaka hela processen, och självklart EU-institutionerna i stort.
Detta kommer i stort sett att vara målet för Europeiska rådets möte denna helg, inklusive den lika viktiga frågan om kampen mot klimatförändringen, där EU fortsätter att vara en ledare. EU behåller sitt världsledarskap i kampen mot klimatförändringen, och vi måste göra detta, vi måste fortsätta att hålla fast vid detta ledarskap. Det finns dessutom ett kvantifierat åtagande om den så kallade snabbstarten. Låt oss därför hoppas att Europeiska rådet kommer att lägga upp ramarna och bekräfta detta åtagande för att hjälpa utvecklingsländerna att bekämpa klimatförändringen även under de närmaste åren. Ett generellt åtagande av de utvecklade länderna om att samarbeta med de mindre utvecklade länderna så att vi alla samlas till den mycket viktiga Cancún-konferensen med bästa möjliga förutsättningar. Vid denna konferens måste EU - och jag upprepar detta - hålla fast vid det ledarskap som vi har nu, utan vilket Köpenhamnsöverenskommelsen, som vi i och för sig anser vara olämplig, säkerligen inte skulle ha nåtts över huvud taget.
Medlemsstaterna har enhälligt bekräftat att de är fullständigt eniga om detta mål och de kommer entydigt att arbeta för rättsligt bindande åtaganden vid Cancún-konferensen i Mexiko.
Stats- och regeringscheferna kommer i stort sett behandla dessa frågor. Det är också möjligt - beroende på vad som sker just nu, om EU-institutionerna i allmänhet reder ut hur vi ska hantera krisen när det gäller det så kallade grekiska fallet - att de kommer att behandla frågan om den finansiella situationen i Grekland och refinansieringen av landets offentliga skuld. Den frågan kommer utan tvivel också att tas upp, eftersom den ingår i ett politiskt åtagande som Europeiska unionen antog den 11 februari på stats- och regeringschefsnivå. Det är ett politiskt åtagande att stödja den finansiella stabiliteten i euroområdet, i den bemärkelsen att om det är nödvändigt att vidta särskilda åtgärder för att upprätthålla den finansiella stabiliteten, kommer vi att göra det.
Det är den principen som kommer att vara mycket närvarande vid helgens möte i Europeiska rådet.
José Manuel Barroso
Herr talman! Det är verkligen ett mycket lämpligt och lägligt tillfälle för oss att mötas här i dag - en dag före Europeiska rådets viktiga vårmöte. Vi har utmanande uppgifter framför oss. I det sammanhanget är Europaparlamentets friska och starka stöd mycket viktigt. I det här sammanhanget vill jag tacka och gratulera parlamentet till er resolution om framtidsstrategin EU 2020, som ni antog i Strasbourg för två veckor sedan med brett partistöd.
Jag vill även passa på att tacka det spanska rådsordförandeskapet för dess stöd för EU 2020-strategin. Det stödet utrycktes tydligt vid sammanträdena i de olika formationerna av ministerrådet.
Men nu till Europeiska rådets möte. Jag anser att Europeiska rådet måste göra två saker vid alla möten. Det måste visa att man tillgodoser de befintliga behoven, och det måste arbeta med EU:s långsiktiga strategiska ram och långsiktiga strategiska mål.
Krisen medför flera överhängande problem för samhällena, arbetstagarna och företagen inom EU. Och som vi vet, är de offentliga finanserna på nationell nivå utsatta för en belastning utan motstycke. Europeiska unionen måste naturligtvis hantera dessa frågor, däribland den finansiella stabiliteten. Jag kommer tillbaka till den frågan lite senare.
EU får inte heller göra misstaget att åsidosätta det absolut nödvändiga behovet av att arbeta för att åstadkomma en långsiktig förändring. Det är därför Europeiska rådet kommer att behandla två av våra mest uppenbara långsiktiga utmaningar: vår ekonomiska framtid och klimatförändringen.
Vi har redan diskuterat EU 2020-strategin tillsammans här i parlamentet. Ert bidrag och engagemang kommer att vara oumbärligt när vi infriar våra ambitioner om en smart, hållbar och integrerande tillväxt. Så även det kommer att bli ett bidrag till Europeiska rådets möte.
Vår ambitionsnivå måste sättas i linje med omfattningen av de uppgifter som väntar oss. Vi måste visa att vi har visionen och sammanhållningen för att agera. Och vi måste kunna förmedla det budskapet, visa medborgarna att våra åtgärder kommer att göra skillnad där det behövs. Det är därför jag anser att det är så viktigt att Europeiska rådet enas om tydliga mål vid mötet i veckan.
De mål som kommissionen har lagt fram är noggrant utvalda. De handlar om behovet av att öka sysselsättningen, investera mer i forskning och innovation, att uppfylla våra klimat- och energimål för 2020, att förbättra våra utbildningssystem och bekämpa fattigdomen.
Med dessa fem huvudmål sätter vi fingret på saker som människor kan relatera till, och visar att EU kan genomföra reformer på områden som alla vet är viktiga. Detta handlar även om politisk vilja att ta itu med komplicerade problem.
Målen måste naturligtvis vara uppnåeliga. De kräver även en extra insats jämfört med status quo, att våra medlemsstater inser att det krävs förändringar, och jag kommer att till Europeiska rådet försöka förmedla denna känsla av att det är bråttom att ta itu med EU:s ekonomiska situation nu och behovet av reformer för att öka hållbarhet och integration i EU:s ekonomi och samhälle.
Det verkligt viktiga är de åtgärder som varje medlemsstat kommer att vidta för att öka sin tillväxt och råda bot på de brister som vi alla vet finns. Vi behöver nationella åtgärder för att lösa nationella problem, lösningar som är avpassade efter de nationella förhållandena och med full respekt för subsidiaritetsprincipen, men som utformas inom en europeisk ram.
Om det finns något vi kan lära oss av finanskrisen är det att vi alla är beroende av varandra i världen. Därför kan vi inte godta principerna om ömsesidigt beroende globalt, men förkasta dem när de diskuteras på EU-nivå.
I vårt dokument ”flaggskeppsinitiativ” efterlyser vi även en gemensam ram, som stöds och bör främjas genom särskilda EU-åtgärder.
Dessa flaggskeppsförslag kommer att visa att vi på EU-nivå agerar inom avgörande och viktiga områden, t.ex. den digitala agendan, innovation, resurseffektivitet och industripolitik - och i vissa fall kommer detta naturligtvis även att bidra till att nå mål på nationell nivå.
Det vi föreslår är en nystart. Tack vare Lissabonfördraget kan vi satsa på ett nytt grepp för ekonomisk samordning, en förstärkt ekonomisk styrning av EU - som ger den nödvändiga friheten att fastställa mål på nationell nivå, men som skapar en stark EU-dimension och använder de instrument som finns tillgängliga på EU-nivå för att sätta fart på ekonomin. Att godkänna detta nya tillvägagångssätt kommer att bli det verkliga testet för Europeiska rådet.
Jag känner mig uppmuntrad av resultaten från Europeiska rådets informella möte. Jag hoppas att EU-ledarna kommer att finnas där och säga ja när det är dags att svara mot dessa utmaningar i en gemensam anda.
När det gäller klimatförändringen vet jag att parlamentet delar min övertygelse om att det är en fråga som inte kan hållas på sparlåga. Vi måste se till att den finns kvar högt uppe på dagordningen.
EU har gått i täten, och det gör vi fortfarande - det är bara vi som tydligt har backat upp minskningsåtagandena med mekanismer för att skapa resultat och vi är de största biståndsgivarna till utvecklingsländerna på klimatområdet. Vi måste därför upphöra med vår självrannsakan om Köpenhamnskonferensen och återigen ta initiativet.
Vi behöver en tydlig, enhetlig och långtgående ståndpunkt. Därför har kommissionen lagt fram ett meddelande där vi beskriver de åtgärder som behövs för att blåsa nytt liv i de internationella förhandlingarna. Samtidigt har kommissionsledamot Connie Hedegaard inlett en rad samråd med våra viktigaste partner.
Vi måste alltså göra en allvarlig insats för att nå framsteg vid Cancún-konferensen - och bygga vidare på det mycket konkreta innehållet i Köpehamnsöverenskommelsen. Vi måste behålla Kyoto på dagordningen, men klargöra att Kyotoavtalet endast kan behandlas mot bakgrund av ett globalt avtal, och inte innan dess. Vi bör öka den utåtriktade verksamheten och skapa förtroende, främst bland utvecklingsländerna naturligtvis - vilket är skälet till att det är så viktigt att våra vädjanden om en snabb finansiering hörsammas.
Naturligtvis kommer vi samtidigt att fortsätta att genomföra vårt 20-20-20-paket, särskilt genom att visa att det är förenligt med det ekonomiska moderniseringsarbete och det reformarbete som stakas ut i EU 2020-strategin.
Dessa två områden visar tydligt att européerna litar på att EU:s politiska ledarskap kommer att agera. Om vi har viljan att agera djärvt är jag övertygad om att vi kan visa att EU har ett avgörande inflytande genom att bygga upp rätt framtid för våra medborgare.
Det är i samma anda som jag vid Europeiska rådets möte kommer att redogöra för några av de stora utmaningarna för det G20-möte som kommer att hållas i Kanada i juni. Vi får aldrig glömma att en del av dessa frågor är EU-frågor, men att de även måste hanteras på global nivå.
Finansiell stabilitet och den ekonomiska och finansiella situationen i Grekland står inte på den formella dagordningen för detta möte i Europeiska rådet. Men uppriktigt sagt kan jag inte se hur det är möjligt att stats- och regeringscheferna, särskilt dem från euroområdet, inte kommer att diskutera denna fråga. Jag vill därför ange vår ståndpunkt i detta avseende.
Grekland arbetar för närvarande med att korrigera sitt alltför stora statliga underskott. Att kraftigt få ned underskottet är avgörande, och Grekland har vidtagit åtgärder i detta syfte. Grekland vidtar särskilt åtgärder för att minska sitt underskott detta år med 4 procent av BNP. Sådana budgetansträngningar är i linje med det handlingssätt som kommissionen och rådet rekommenderar, vilket rådet slog fast den 16 mars. Grekland måste fortsätta med sina budgetansträngningar, eftersom det är det enda sättet att garantera en varaktig minskning av kostnaderna för skuldfinansieringen.
Angående den ekonomiska och finansiella situationen i Grekland angavs det vid stats- och regeringschefernas möte den 11 februari att, och jag citerar: ”Medlemsstaterna i euroområdet kommer vid behov att vidta beslutsamma och samordnade åtgärder för att säkra den finansiella stabiliteten i hela euroområdet.”
Kommissionen anser att det nu är lämpligt att inom euroområdet inrätta instrument för samordnade åtgärder, som kan användas för att hjälpa Grekland om så blir nödvändigt. Det bör klargöras att inrättandet av en sådan mekanism inte innebär att mekanismen kommer att aktiveras automatiskt. Inrättandet av en sådan mekanism är också en fråga om ansvar och solidaritet.
Solidariteten är dubbelriktad. Grekland gör för närvarande en ekonomisk insats, och genom att stödja denna hjälper vi inte bara Grekland, utan hela euroområdet. Ramen för samordnade åtgärder ska ses som ett säkerhetsnät som endast ska användas när alla andra medel för att undvika en kris har uttömts, först och främst utrymmet för åtgärder på nationell nivå.
Förutom de tekniska aspekterna måste eventuella lösningar bidra till att förstärka och förbättra enigheten och sammanhållningen i euroområdet och ledningen av detta. Världsekonomin behöver stabilitet. Euroområdet är en stabiliserande pol och det är viktigt att dess förmåga att skapa stabilitet förstärks ytterligare. Vi måste kanske tillgripa mellanstatliga instrument för vissa frågor, men de måste arbetas in i en gemensam europeisk ram.
Det är min fasta övertygelse att vårt svar på särskilda utmaningar även kommer att bli ett test för EU-ledarna och deras åtagande för EU och den monetära unionen. Det som står på spel är den grundläggande principen om finansiell stabilitet, som är central för euron, och euron är en av det europeiska projektets och det europeiska byggandets viktigaste skapelser hittills.
Jag hoppas att den här frågan kommer att lösas i en anda av ansvarskänsla och solidaritet. Det är den europeiska modellen.
(Applåder)
Joseph Daul
Herr talman, herr López Garrido, herr kommissionsordförande, mina damer och herrar! Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) förväntar sig att Europeiska rådet entydigt kommer att bekräfta den europeiska solidariteten, samtidigt som man ser till att alla tar sitt ansvar.
PPE-gruppen förväntar sig även att stats- och regeringscheferna enas om en färdplan för att föra ut EU ur krisen. I vilken utsträckning är de villiga att samarbeta, och vilka linjer är de ovilliga att korsa? Anser de att återhämtningen av tillväxten och sysselsättningen beror på verkliga gemensamma åtgärder, med de resurser som det kräver, eller föredrar de att agera på egen hand när det gäller innovation, utbildning, stöd till små och medelstora företag och kampen mot arbetslöshet och fattigdom, med alltför välkända konsekvenser?
Jag vill påminna er om att våra medlemsstater år 2000 alla anslöt sig till Lissabonstrategins prioriteringar. Men de utrustade sig inte med de nödvändiga resurserna, de tog inte målen på allvar, och därför släpar vi nu efter många år, och allt vi har sagt skulle hända har också hänt, men utanför EU.
Min grupp förväntar sig därför att Europeiska rådet kommer att gå från ord till handling och allvarligt överväga våra gemensamma ekonomiska mål på grundval av kommissionens förslag till EU 2020-strategi, som parlamentet kommer att lägga fram en ändrad version av i juni.
Jag kommer tillbaka till solidariteten, som det har talats mycket om i några veckor vid det här laget, och som faktiskt är A och O i den europeiska integrationen, från inrättandet av den gemensamma marknaden till ett gemensamt försvar, via euron. Vi har gett prov på denna solidaritet sedan finanskrisen bröt ut, och vi får inte förneka våra grekiska vänner denna solidaritet, eller något annat EU-land som möter samma svårigheter för den delen.
Denna vecka är det absolut nödvändigt att man finner en europeisk lösning på krisen, och det måste vara en gemenskapsbaserad lösning - jag upprepar, en gemenskapsbaserad lösning - som måste skapas i enlighet med EU-reglerna och inom ramen för EU:s mekanismer för finansiellt stöd. Om vi vill kan vi till och med inbegripa Internationella valutafonden (IMF) i denna ram, men alltid enligt EU-reglerna. Det ligger i allas intresse att vi garanterar EU:s och det europeiska monetära systemets stabilitet.
Den ena sidan av EU är solidaritet och den andra sidan är ansvar. Det är varje medlemsstats ansvar att garantera korrekta och tillförlitliga statsfinanser. Medlemsstaternas medborgare har också ett ansvar, de som nu möter tillfälliga betalningsproblem måste göra uppoffringar, delta i den gemensamma insatsen för att få tillbaka statsfinanserna på rätt spår, och de måste godta de reformer som är nödvändiga för att uppnå detta, hur svåra de än kan bli.
Med andra ord måste EU visa solidaritet med Grekland. EU måste se till att Grekland tar sig igenom denna svåra period. Men Grekland måste även genomföra de interna reformer som krävs på kort och medellång sikt för att vara berättigad till denna solidaritet, och i går lades reformförslagen faktiskt fram för Europaparlamentet. Nu återstår det för Grekland att genomföra dem.
Krisen tvingar oss att förändras. Den första förändringen rör kommissionen, som jag uppmanar att fullständigt, och framför allt auktoritativt, utöva sin roll som fördragens väktare. Kriterierna i stabilitets- och tillväxtpakten måste tillämpas, och kommissionen måste se till att så sker. Parlamentet kommer att stödja den i denna svåra uppgift.
Den andra förändringen rör förvaltningen av våra offentliga finanser. I en period av tillväxt tycker länderna i allmänhet att de har rätt att föra sin egen budget-, skatte- och socialpolitik, utan att egentligen behöva oroa sig för någon annan. Under en kris kräver emellertid dem som har spenderat mest solidaritet från dem som så att säga har varit mer försiktiga.
Kan detta fortsätta? Jag anser inte det. Det är dags att medlemsstaterna förbättrar samordningen av sin budget-, skatte- och socialpolitik, och vi får inte vara rädda för att säga det: Vi vill ha mer EU-styrning! Samordning kommer endast att göra det enklare, mer rättvist och naturligt att genomföra de solidaritetsbaserade principerna.
Herr rådsordförande! Jag uppmanar er att ta initiativ enligt dessa linjer. Som ni vet har jag en viss erfarenhet, det är alltid i kristider som maskinen behöver en extra knuff. Vi befinner oss mitt i en verklig kris när det gäller våra medborgare och situationen ute på fältet, och vi behöver politiskt mod.
(Applåder)
Martin Schulz
Herr talman! Europeiska rådet måste behandla krisen i Grekland vid toppmötet, så mycket står klart. International Herald Tribune skriver något intressant i sin ledare i dag: ”Grekland har lovat att göra sin läxa och balansera sin budget.” Som villkor för sin solidaritet kräver de medlemsstater som tillhör euroområdet att Grekland uppfyller deras krav i det här avseendet.
Grekland har gjort vad det ska, skriver International Herald Tribune. Det är medlemsstaterna i euroområdet som inte har gjort det - särskilt Tyskland, som vägrar att hålla sitt löfte. Det är den första punkten.
(Applåder)
Kommissionens ordförande har helt riktigt talat om ett säkerhetsnät. Det handlar inte om att överföra pengar från skattebetalarna i Tyskland, Frankrike, Italien eller något annat land till Greklands penningkistor. Det är inte det som är målet. Det handlar om att ge Grekland möjlighet att låna pengar på de internationella marknaderna till samma räntor som finns tillgängliga för de andra länderna. Räntan ligger för närvarande på 2,5-3 procent. Till följd av den spekulation som orsakats av misslyckandet med att visa solidaritet med Grekland, betalar landet 6 procent. Rent ut sagt så skor sig spekulanterna på de internationella finansmarknaderna på Greklands försök att balansera sin budget.
(Applåder)
Detta innebär att det grekiska folket blir bestulet. Det är dåraktigt - om detta blir prejudicerande, om misslyckandet med att visa solidaritet gör det möjligt att spekulera mot ett land som tillhör euroområdet som har ett så stort underskott att den interna solidariteten till slut blir ohållbar och Internationella valutafonden måste gå in, kommer Grekland bara att vara början. Spekulanterna kommer sedan att vända uppmärksamheten mot Italien, Storbritannien och Spanien. Om vi inte vill se en storbrand, måste vi nu visa solidaritet med Grekland.
Solidaritet med Grekland - och det är det budskapet som vi framför allt måste få igenom till den tyska förbundskanslern - är därför ekonomiskt klokt. Det handlar inte om att hjälpa för sakens skull.
(Applåder)
Följaktligen kan vi inte befria José Manuel Barroso från hans skyldighet genom att säga att det nu är Internationella valutafondens uppgift att reda ut saken. Det är kommissionen som måste föreslå hur vi kan skapa en förnuftig stabilisering inom euroområdet. Kommissionen har lagt fram bra förslag, och jag anser att rådet bör följa dem. Förslagen handlar inte om att be IMF att ingripa. Varför inte? Därför att vi har förutsättningar att själva lösa problemet inom euroområdet.
Dessutom är jag förvånad över att förbundskansler Angela Merkel blandar in Internationella valutafonden i spelet. Den tyska Bundesbank - som för de tyska konservativa är vad Vatikanen är för katolikerna - skriver följande i sin månadsrapport för mars: ”Finansiella bidrag från Internationella valutafonden för att lösa strukturella problem - t.ex. att direkt finansiera ett budgetunderskott eller att finansiera en banks rekapitalisering - är oförenliga med IMF:s monetära mandat.” Detta är ett citat från den tyska Bundesbank. Tvärtemot sin finansministers uttalande, säger den tyska förbundskanslern att IMF bör lösa problemet. Det är inte rätt väg att gå.
Nu måste vi sända en signal till de internationella marknaderna om att de kan spekulera så mycket de vill, men de kan inte splittra euroområdet. Spekulationen kommer inte att upphöra förrän vi har sänt ut en sådan signal. För att klargöra vilket slags spekulation vi talar om bör vi återigen uppmärksamma kreditswapparna, eller CDS-swappar. Det här är inget annat än ett spel - jag försäkrar mig mot att min grannes hus brinner ned. Om min grannes hus skulle brinna ned får jag försäkringspengarna. Om jag skulle göra detta skulle jag ha ett egenintresse av att min grannes hus brann ned.
Vi kan inte tillämpa Florian-principen - ”Helige Sankt Florian, skona mitt hus, bränn ned de andra” - i Europeiska unionen. Därför är solidaritet med Grekland en handling för att stabilisera euron i euroområdet. I slutändan måste vi helt enkelt bestämma oss för om vi vill ha europeisk solidaritet eller om vi ska ge upp för skrivbordspolitiken. För min del vill jag inte göra detta, men jag uppmanar er alla att noga lyssna till följande citat från Wolfgang Münchau i Financial Times Deutschland - som inte är en socialisttidning, och han är inte socialdemokrat: ”I en situation där EU behöver bemästra den tyska populismen, låt oss välja europeiska behov.”
(Applåder)
Guy Verhofstadt
Herr talman! Jag anser att den slutsats som vi alla kan dra - Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater), De gröna, socialdemokraterna i parlamentet, liberalerna och alla andra grupper, förutom de EU-skeptiska grupperna, som kanske gläder sig åt vad som sker i EU just nu - är att det krävs ökad tydlighet inom Europeiska rådet.
Striden har nu rasat i flera veckor utanför EU-institutionerna om vad som bör göras för att hjälpa Grekland och euroområdet. Vi har aldrig sett detta förut. I stället för att fatta beslut har man i flera veckor klagat över de åtgärder som behöver vidtas, och allt och inget sägs.
Jag ska gå ännu längre. Jag har en känsla av att vissa medlemsstater i rådet på fyra dagar har skadat det europeiska projektet mer än alla EU-skeptiker tillsammans har gjort på fyra år. Det är den känslan jag har i dag.
(Applåder)
Det enda sättet att ändra på och sätta stopp för detta är att fatta ett fast beslut på grundval av ett kommissionsförslag. Det gläder mig att José Manuel Barroso i dag har meddelat att han kommer att föreslå en lösning för rådet, en lösning - och jag upprepar det som Joseph Daul sade - som måste vara europeisk och gemenskapsbaserad, och som inte handlar om att kräva det som redan har krävts i flera månader vid det här laget, nämligen att pengar tas från skattebetalarnas fickor och ges till Grekland. Det handlar inte om det. Det handlar i själva verket om att vi måste ha ett EU-instrument som gör det möjligt att sänka räntorna på Greklands statsobligationer. Det bästa sättet att göra detta är inte att bara få ett land - Grekland - att utfärda dessa statsobligationer, utan att utfärda dem på EU-nivå, eftersom EU har likviditet och trovärdighet.
Det finns två faktorer som spelar in för att veta vilken räntan är: likviditet och trovärdighet. EU har den nödvändiga likviditeten och trovärdigheten, och det är på grundval av detta som det kommer att bli möjligt att sänka Greklands räntor utan att en enda euro av skattebetalarnas pengar går till Grekland. Detta är absolut nödvändigt, eftersom spridningen i dag - det vill säga luckan mellan den tyska räntesatsen, som i dag ligger på 3,05 procent, och den grekiska räntesatsen, som för närvarande är 6,5 procent - är 345 punkter. Det enda sättet att lösa detta är att verkligen vidta de åtgärder som krävs för att inrätta detta EU-instrument.
Ett andra skäl för att motivera detta krav är att de insatser som Grekland kommer att göra - som landet måste, och är skyldigt att göra - måste tjäna ett ändamål. Om inte en EU-lösning väljs, om dessa räntor inte kan sänkas, kommer alla insatser som grekerna gör i slutändan att gå till kapitalmarknaderna. Det är vad som kommer att hända om inte ett fast beslut fattas under detta möte i Europeiska rådet. Grekerna kommer att göra insatser, besparingar, och vem kommer att vinna på det? Spekulanterna, kapitalmarknaderna och så vidare, eftersom de kommer att ha mycket högre räntor.
(Applåder)
Det är därför som EU måste ingripa. EU måste ingripa för att se till att Greklands konsolideringsåtgärder är värda mödan. De är nödvändiga, men de måste också vara värda besväret. Det är skälet till att vi stöder, och varför hela parlamentet nu måste stödja, det förslag som kommissionen kommer att lägga fram, och vi får hoppas att rådsmedlemmarna kommer att hålla sig lugna och godkänna det. Det är vad vi måste hoppas på.
Rebecca Harms
Herr talman! Jag vill mycket kort ännu en gång påminna alla om hur snabbt - ibland praktiskt taget över natten - som vi bestämde oss för att lösa ut EU:s banker när de var i svårigheter.
Ändå är det först nu som vi diskuterar vilka villkor detta stöd ska beviljas på. Vi har fortfarande inte klargjort villkoren för återbetalningar och ansvar, och vi har inte heller bestämt oss för hur tillsynen av bankerna ska fungera. Med tanke på detta måste jag även påpeka att den grekiska krisen - den kris som euron står inför - faktiskt är en EU-omfattande kris och att diskussionerna har pågått i veckor och månader utan att européerna har kunnat samla sig för att fatta de nödvändiga besluten. Enligt min mening är detta helt enkelt skamligt. Som tysk ledamot av Europaparlamentet - och jag hoppas att ni lyssnar, herr Langen - skäms jag över min nationella regering.
Vi läste i dag att ett speciellt toppmöte hålls i Bryssel, där man kommer att fatta beslut om Grekland enligt förbundskansler Angela Merkels vilja - det hon vill och det som kommer att göra att hon kan återvända till Berlin från Bryssel som en segrare - utan att diskutera tillfredsställande lösningar med de andra. Jag anser att det är skamligt. Det innebär att sensationspressen och skrivbordspolitiken har vunnit, och jag anser att vi bör fundera mycket noga, även ni herr Langen, i er tyska delegation, över om solidaritetens ”vara eller icke vara” i EU ska hänga på resultaten av opinionsundersökningar som för närvarande genomförs av ett tyskt parti som den tyska förbundskanslern är medlem i när det gäller utsikterna till en valseger i den tyska förbundsstaten.
Jag tycker att det känns för mycket som populism, och det är oacceptabelt att det ännu inte har bestämts att stats- och regeringscheferna under torsdagens och fredagens ordinarie rådssammanträden ska enas om hur euroområdet ska hantera krisen i Grekland.
(Applåder)
Jag har nära följt diskussionerna i Tyskland och förra veckan besökte jag även Grekland, och jag vill ännu en gång klargöra för medborgarna i mitt eget land, i Grekland och i EU, att det är dags att visa solidaritet, men att Grekland i framtiden endast kommer att kunna erhålla krediter till förmånliga villkor om detta inte är en enkelriktad väg. De dagar jag tillbringade i Grekland fick mig att inse att Greklands folk nu har möjligheten att skapa en bättre stat. Den grekiska staten måste utnyttja krisen för att genomföra verkliga reformer. Vi gör ingen någon tjänst om vi nu visar solidaritet utan att uppmana Giorgos Papandreou att genomföra ännu mer omfattande reformer än de som har aviserats hittills. Som sagt, Greklands folk förtjänar mycket bättre.
Eftersom jag finner denna populism så förhärskande i Tyskland och eftersom jag anser att den är farlig, vill jag även diskutera saken ur ett annat perspektiv. Enligt vår analys av läget kan eurons fortsatta existens - den gemensamma valutan - på lång sikt endast säkras om européerna samarbetar och integrerar sin ekonomiska politik. Annars kommer konkurrensen om så kallade hårda intressen, i tveksamma fall, alltid leda till att vi återigen hamnar i de svårigheter som vi för närvarande står inför. Då kommer vi att få händerna fulla, och situationen kommer att bli svår igen, herr Langen. Vi måste förklara behovet av integration för våra medborgare.
Vi har gjort lika mycket väsen av detta som när vi diskuterade konstitutionen. Vi är så glada över att Lissabonfördraget äntligen har trätt i kraft, och när vi ställs inför vår första utmaning efter Lissabon, låter vi ändå sensationspressen och skrivbordspolitiken vinna över det sunda förnuftet. Förbundskansler Angela Merkel skulle göra klokt i - och detta gäller även er, mina tyska kolleger i Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) - att dra åt bromsen. Det vi måste diskutera i fortsättningen är behovet av att integrera den ekonomiska politiken. Vi måste låta oss vägledas av öppenhet, sunt förnuft och argument som vi kan förklara för våra medborgare, inte av sensationstidningar som BILD-Zeitung. Annars, som Wolfgang Münchau skrev i dag, kommer förbundskansler Merkel inom kort att återvända besegrad från Bryssel. Då kommer BILD-Zeitung att skriva att euron måste avskaffas - vi måste ta tillbaka den tyska marken. Vad ska vi göra då?
Det är inte för sent ännu. Tyskland befinner sig i en avgörande position. Jag hoppas att Nicolas Sarkozy inte kommer att ge upp och att han i stället är mer förnuftig än förbundskansler Angela Merkel.
Michał Tomasz Kamiński
Herr talman! Det är inte utan skäl som vi i dag här i parlamentet talar om Grekland, trots att Grekland tyvärr inte står på dagens föredragningslista. Jag vill uttrycka mitt stöd för den grekiska regeringen. Det är en regering som i dag ställs inför protester på gatorna. Det kan vara så att protesterna kommer från regeringens egen socialistiska väljarkår, men det är en regering som fattar svåra beslut till fördel för en rationell ekonomi och europeisk solidaritet, och den böjer sig inte för populismen. Jag beklagar att behöva säga att inte alla EU-ledare i dag klarar av att motstå frestelsen att ge efter för detta slags populism.
Jag anser att Grekland behöver vår solidaritet, eftersom EU är uppbyggt på solidaritetsprincipen, men vi får naturligtvis inte tillåta att någon politiker i något land behandlar den ekonomiska politiken som att gå ut och handla med ett kreditkort utan gräns, eftersom det då kommer att gå som det har gjort i Grekland. I framtiden bör vi ställa upp mycket stränga villkor för medlemsstaterna, så att de för en rationell ekonomisk politik, eftersom en politik som inte bygger på rationella grunder slutar på detta sätt.
I dag måste jag tyvärr säga att vi även står inför ett problem som vi ofta ser i EU, nämligen att ideologi och politik är viktigare än ekonomi. Tyvärr är det så här det slutar, och vi såg ett exempel på det i och med införandet av euron. I dag kan vi säga att Grekland förmodligen införde euron för tidigt, men eftersom politiken sattes före ekonomin, har vi den kris som vi har i dag. Jag hoppas att kommissionen, under José Manuel Barrosos ledarskap, kommer att vara en väktare över europeisk solidaritet och ekonomiskt förnuft, eftersom vi behöver ett förnuftigt och solidariskt tänkande.
Jag vill även påpeka att vi, till svar på den kris som vi befinner oss i, inte bör leta efter botemedel som bara kommer att förvärra situationen. Jag anser inte att ökad byråkrati, integration och reglering i EU kan bidra till det som är, och bör vara, vårt främsta mål - att öka konkurrenskraften. Vi kan inte räkna med att tjänstemännen ska klara av att besluta om hur vi ska förbättra vår kontinent, i stället för att låta en fri ekonomi göra detta. Vi bör även respektera skillnaderna i ekonomisk och social politik mellan EU-länderna, som beror på deras olika historia, kultur och andra faktorer. Vi kan, och bör, vädja om europeisk solidaritet för Grekland, och jag hoppas att jag kommer att få se stödyttringar för den grekiska regeringen här i kammaren.
Lothar Bisky
Herr talman! Det är ovanligt att jag håller med parlamentets talman och kommissionens ordförande. Men när de båda efterlyser solidaritet med Grekland och varnar för åternationalisering kan jag inte göra annat än att hålla med dem, eftersom de har rätt i vad de säger. I Strasbourg hörde vi dessutom nyligen José Manuel Barroso tänka högt om att den värsta spekulationen på finansmarknaderna borde förbjudas omedelbart. Ingen kan längre bortse från de ökade sociala klyftorna i EU och inom medlemsstaterna, och ändå står de brådskande frågorna i samband med detta inte med på dagordningen för stats- och regeringschefernas första toppmöte efter Lissabonfördragets ikraftträdande.
Debatten om den ekonomiska strategin EU 2020 står naturligtvis redan på dagordningen. Som ni vet är min grupp inte alls förtjust i denna strategi i den form som den har föreslagits av kommissionen, eftersom den grundas på den misslyckade konkurrensideologi som ledde till krisen. Vi vill ha en strategi för EU där sociala och ekologiska behov prioriteras framför konkurrensintressen. EU 2020 är miltals bort från detta. Men det är verkligen underligt att enskilda medlemmar av den tyska förbundsstatens regering river upp himmel och jord med anledning av de få bindande målen i EU 2020-strategin, t.ex. sysselsättningskvoten, forskning och utbildning och bekämpningen av fattigdom - och det under det europeiska året för bekämpning av fattigdom! Jag hoppas verkligen inte att den inställningen kommer att vara den rådande bland majoriteten av stats- och regeringscheferna.
Niki Tzavela
Herr talman! Mitt land Grekland har mycket gemensamt med Kalifornien. Vi har ett fantastiskt klimat, vår mark är vår tillgång, våra skogar har brunnit precis som skogarna i Kalifornien, de har hållit olympiska spel precis som vi har, och vi har drabbats av samma problem som Kalifornien har.
Om Kalifornien skulle ha problem med att låna pengar undrar jag om USA:s centrala administration skulle utelämna det på nåd och onåd till spekulanter ...
(Talaren avbröts av häcklande.)
(EN) Det är ekonomin - ja, det är det. Jag inser det. Det är därför jag sade det jag sade nyss.
(EL) ... eller skulle USA:s centrala administration lösa Kaliforniens problem? Har vi eller har vi inte en central administration i Europeiska unionen? Är vi säkra på att Grekland, som står för 2 procent av EU-ekonomin, har orsakat ett så omfattande problem med euron? Har landet raserat eurons sammanhållning och hotar det unionens enighet?
Det är därför tydligt att vi står inför ett allvarligt test av EU-valutans styrka och, ännu viktigare, av vilka avsikter EU-ledarna har att försvara den. Om vi ser tillbaka på det som vi har uppnått (för 30 år sedan var jag en ung anställd vid arbetsministeriet och jag utbildades här, i Bryssel, om den gemensamma EU-marknaden). Vi har skapat en gemensam EU-marknad. Vi har skapat euron. Jag tror inte att vi har uppnått något annat gemensamt. Det är därför ni ser mig bland EU-skeptikerna.
Jag förlitar mig på att vi i morgon kommer att bevisa att vi verkligen har skapat harmoni och något gemensamt.
Zoltán Balczó
(HU) De som har talat före mig har alla nämnt lösningen på den grekiska krisen. Men, herr Barroso, samtidigt står frågan inte ens med på dagordningen för toppmötet. Tycker ni inte att detta är en motsägelse, att det är hyckleri? Frågan står faktiskt inte på den officiella dagordningen. Det är naturligtvis inte bara Grekland som har hamnat i en svår situation under 2008-2009. Ungern var nära bankrutt, delvis beroende på de allvarliga misstag som begåtts av regeringen. Ungern accepterade ett lån från IMF, ett beslut som har haft ytterst allvarliga konsekvenser för befolkningen. Vi måste ställa oss frågan om vilka lärdomar vi kan dra av finanskrisen. Är det att allt är sammankopplat? Nej. Den verkliga lärdomen formulerades av premiärminister Giorgos Papandreou, som sade att under de 20 senaste åren föll Berlinmuren, och Wall Street föll. ”Wall” Street föll. Ja, detta globala finanssystem, som hade kopplats bort från ekonomin, är den grundläggande orsaken till att länderna befinner sig i denna situation.
José Manuel García-Margallo y Marfil
(ES) Herr talman, herr rådsordförande! Ni är mer medveten än någon annan om att mitt parti ville bidra till att göra det spanska ordförandeskapet till en framgång. Vi vill fortsätta att göra det, men då måste ni göra vissa justeringar, och ni måste omedelbart börja leda unionen.
Att leda unionen innebär att söka en lösning för Grekland. Alla har sagt detta, och jag kommer att upprepa det. Att leda unionen innebär att anta direktivet om förvaltning av alternativa investeringsfonder så snart som möjligt och inte att försena det, vilket är vad det spanska ordförandeskapet har gjort. Att leda unionen innebär att godkänna paketet om finansiell tillsyn så snabbt som möjligt, inte att till varje pris försvara en rådsöverenskommelse som är mycket mer konservativ än kommissionens förslag, och till och med mer konservativ än de Larosière-rapporten, som förslaget grundas på.
Parlamentet kommer att ge det spanska ordförandeskapet ett tillsynsavtal som kan sammanfattas i två ord: mer tillsyn och mer Europa. Jag är säker på att det spanska ordförandeskapet, som alltid predikar dessa idéer, kommer att stödja parlamentet och inte de andra ståndpunkterna från andra sidan kanalen.
Att leda unionen innebär att stärka budgetdisciplinen, och att stärka budgetdisciplinen innebär att komma med nya förslag om hur den förebyggande aspekten kan förstärkas. Det spanska ordförandeskapet vet att översynen av den fjortonde stabilitetsplanen, som nämndes nyss, var ett rent byråkratiskt förfarande i avsaknad av bättre förslag.
I den förebyggande grenen måste man ta hänsyn till ekonomiernas konkurrenskraft - utan välstånd är det omöjligt att balansera de offentliga räkenskaperna - och man måste även beakta situationen för de utländska räkenskaperna. Hårdare påföljder borde också tillämpas så att avtalet verkligen blir bindande.
Att leda unionen innebär att skapa ett nytt synsätt på styrningen, som ni just har skrivit om i en tidning. Den spanske premiärministern berättade för oss att han vill ha ökad styrning, när artiklarna 121 och 136 i Lissabonfördraget, som är de artiklar som det spanska ordförandeskapet nu hänvisar till, redan har trätt i kraft.
Vad mer innebär det? Tala om för oss vad det innebär och vi kommer att hjälpa er. Men för att kunna hjälpa er måste vi veta vad det är ni förväntar er och vill, eftersom vi inte har något till övers för vaga, innehållslösa och tomma idéer här i parlamentet.
Stephen Hughes
(EN) Fru talman! Vi anser att det förslag till rådets slutsatser som har läckt ut denna vecka och som vi alla har sett, skulle kunna innebära en mycket verklig fara för Europeiska unionen.
I slutsatserna talas det om att gå ifrån exceptionella stödåtgärder vid ett lägligt tillfälle. Vad betyder det i praktiken? I förra veckans Ekofin-slutsatser kan vi läsa att de vill att stödåtgärderna för arbetsmarknaden ska dras tillbaka från och med årsslutet 2010. I december talade rådet om behovet av att alla medlemsstater återgår till stabilitetspaktens kriterier till årsslutet 2013.
Vi anser att den tidtabellen är hopplöst optimistisk. Om vi följer det receptet, med en strikt återgång till kriterierna i stabilitetspakten till årsslutet 2013, kommer det att bli ett recept med enorma nedskärningar av offentliga utgifter och offentligt tillhandahållande, arbetslösheten kommer att stiga, skatteintäkterna kommer att sjunka och vi kommer att gå in i en period av långsam tillväxt som kan leda till en verklig minskning av EU:s ekonomiska potential i många år framöver. Det är ett recept för katastrof.
Det vi i stället behöver är en intelligent avvägning mellan en ansvarsfull skattepolitik å ena sidan och fortsatt stöd till arbetsmarknaden å den andra. Vi behöver en konsekvent social och hållbar strategi för att ta oss ur krisen.
Det danska arbetslivsinstitutet har offentliggjort siffror i dag. Om man följer de brådskande strategier för att komma ur krisen som 20 medlemsstater enades med kommissionen om, visar siffrorna att ytterligare 4,5 miljoner EU-medborgare kommer att hamna i arbetslöshetsköerna i onödan i slutet av 2013. Detta kan undvikas. Vi måste undvika det. En av våra uppmaningar är därför ett tvåårigt moratorium mot tillbakadragande av stödåtgärder.
För övrigt föreslår vi den här veckan även en ny EU-mekanism för finansiell stabilitet. Jag hoppades att ordförande José Manuel Barroso fortfarande skulle vara kvar eftersom jag vill säga att vi inte skulle ha något emot att han stal våra idéer och presenterade dem som en rekommendation till rådet i morgon.
Lena Ek
(EN) Fru talman! I morgon kommer rådet att samlas för att diskutera EU:s framtid, ett EU som står inför enorma utmaningar. För närvarande har vi en finanskris, som leder till en jobbkris, i kombination med en klimatkris.
En ekonomisk tillväxt som bygger på sociala och miljömässiga grunder är central för att sätta fart på EU, men jag är rädd för att rådets och kommissionens förslag om styrning - hur välkomna de än är - kommer att vara alltför vaga och inte kommer att bidra till att nå de uppställda målen. Om EU 2020-strategin genomförs i sin nuvarande utformning kommer den att bli ännu en Lissabonstrategi - ett misslyckande.
EU borde i stället våga angripa dessa utmaningar direkt med djärva styrningsförslag.
För det första fungerar inte den öppna samordningsmetoden och måste överges. I stället bör bindande mål fastställas och följas upp av kommissionen, i enlighet med de tillämpliga artiklarna i Lissabonfördraget.
För det andra, om finansieringen ska vara beroende av hur väl en medlemsstat lever upp till sina skyldigheter enligt EU 2020-strategin, kan vi inte fortsätta spendera skattebetalarnas pengar på regeringar som ljuger och luras med statistiken - solidaritet, ja, men den måste grundas på öppenhet.
För det tredje bör kommissionen offentliggöra sina årsrapporter med politiska rekommendationer i parlamentet innan de diskuteras i rådet.
En öppen process skulle skapa insyn och möjliggöra medborgerligt deltagande. Som EU-politiker bör vi alltid sträva efter att sätta medborgarna i centrum för vår politik. Låt oss hålla det löftet och förvandla kommissionens kattunge till en tiger - en tiger med tänder.
Roberts Zīle
(LV) Tack, fru talman. Vi måste hantera frågan om solidaritet, inte bara när det gäller Grekland, utan även när vi utformar EU:s långsiktiga politik, och jag säger detta med tanke på den överenskommelse som vi förväntar oss att rådet ska nå om målen i EU 2020-strategin. Det som oroar mig med kommissionens plan är att den ekonomiska sammanhållningen inte betonas i strategin, tillsammans med betoningen på social sammanhållning. Om vi överväger detta i samband med betoningen på den finansiella prognosen för perioden 2014-2020, blir dessa koncept för ekonomisk sammanhållning i själva verket avsevärt svagare i penningpolitiska termer. Med andra ord innebär detta att utjämnandet av de ekonomiska skillnaderna skulle bli mindre dynamiskt fram till 2020. Det skulle faktiskt kunna bli tvärtom, dvs. att de ekonomiska skillnaderna är större 2020 än de är nu, 2010. Är det vad vi vill ha, och är det den verkliga meningen med solidaritet inom EU? Jag uppmanar rådet att verkligen arbeta för att nå denna politiska överenskommelse, men samtidigt lyfta fram målet för ekonomisk sammanhållning.
Takis Hatzigeorgiou
(EL) Fru talman! Jag anser att vi har behandlat Greklandsfrågan tillräckligt. Jag skulle i stället vilja nämna en fråga som även rör andra länder. Martin Schulz sade att räntorna för närvarande ligger på 2-3 procent i EU. Jag vill informera er om att räntan på Cypern för närvarande är 6 procent. Allt över denna nivå innebär att bankerna går på knäna och ingenting kan ändra den bilden. Vi anser att rådet även bör arbeta i den riktningen i framtiden, så att inte andra länder hamnar i samma knipa som Grekland.
Jag har två förslag.
Vi gav miljarder till bankerna i en satsning på att få i gång dem igen. Skulle det inte ha varit bättre om staten hade beviljat dessa pengar som ränta på hypotekslån för primära bostäder, med tanke på att konsumenterna går till banken för att betala sina amorteringar?
Mitt andra förslag: Borde vi inte ha övervägt att ta ut skatt på stora gränsöverskridande transaktioner mellan staterna?
Jag har en sak till att säga om enminutersinlägg, fru talman. Jag är ledsen, men jag måste säga att en minut inte är tillräckligt med tid för att lägga fram en åsikt. Det är förnedrande att behöva ta till slagord i slutanalysen.
Talmannen
Jag förstår att man inte hinner säga så mycket på en minut. Nu kommer jag dock att ge ordet till Mario Borghezio för ytterligare en minut.
Mario Borghezio
(IT) Fru talman, mina damer och herrar! Alla kan se att euroområdet blir allt svårare att styra för var dag.
Risken att staterna går bankrutt har inte undanröjts, men trots att ledarna och finansministrarna håller möten och toppmöten varje vecka har man ännu inte kommit med en tydlig lösning. Jag hoppas att vi inte har en omöjlig uppgift i händerna. Räddningsaktionen för en medlemsstat kanske inte går igenom i ett sannolikt författningsmässigt överklagande i Tyskland. Vi bör tänka på allt detta och jag anser att det inte har kommit fram under debatten.
Jag vill dock passa på att nämna att EU genom sina finansiella åtgärder bör inrikta sig starkt och praktiskt på en effektiv återhämtning av sektorn för små och medelstora företag, som har övergetts.
Hur stor andel av de enorma summor som ges till bankerna hamnar verkligen hos småföretagen, t.ex. i mitt land Italien? Hur mycket av strukturfonderna? Endast 1-2 procent används för små och medelstora företag i vissa regioner, enligt organisationer som företräder dessa företag. Detta är verkliga problem som påverkar realekonomin, och EU bör mycket allvarligt och snabbt ta itu med dem.
Werner Langen
(DE) Fru talman! Jag vill börja med att berömma Grekland. Lösningen på den grekiska krisen måste medföra stränga reformåtgärder i landet. Det är rätt väg att gå. Allt annat som har föreslagits här strider mot EU-fördragen, och jag förväntar mig att både kommissionens ordförande och parlamentets talman följer fördragen och inte lägger fram förslag som strider mot dem.
Till Martin Schulz vill jag säga följande: Att skruva upp volymen är ingen ersättning för att känna till fakta. Det är inte spekulanter som är orsaken till Greklands problem. Det är de interna reglerna - medlemsstaterna har helt enkelt inte varit beredda att följa stabilitets- och tillväxtpakten. Tyskland och Frankrike - inte Grekland - var syndarna, och de föregick med dåligt exempel för alla andra medlemsstater 2003 och 2004. Inte de andra.
Detta är inte menat som kritik mot Grekland, men om vi inte ändrar reglerna och medlemsstaterna inte är beredda att följa sina egna regler, kommer euroområdet att få problem. Nu påstås det att det är spekulanterna som bär skulden. Mindre än en tredjedel av Greklands nationalskuld är säkrad genom kreditswappar. Mindre än en tusendel av de globala CDS-derivaten berör Grekland. Det är bara en ursäkt.
Så länge vi inte kan genomföra reglerna och hålla oss till dem - och här är det finansministrarna som är syndarna - kommer vi gång på gång att hamna i svårigheter. Det är nyckeln, inte att klandra en viss regeringschef som följer EU-fördragen och landets egen författning.
(Applåder)
Hannes Swoboda
(DE) Fru talman, mina damer och herrar! Det står klart - och det har redan sagts, herr Langen - att Grekland måste göra sin läxa. Enligt min åsikt har det också tydligt förklarats att det måste finnas solidaritet. Solidaritet som hjälper Grekland att göra vad som behövs. Vilka procentandelarna än är, så kanske det inte är spekulationen som är ansvarig för krisen i Grekland, men landet bär dock skulden för den stora börda som det nu måste bära utöver vad som är nödvändigt. Det är det viktiga.
Herr Langen! Financial Times - en tidning som politiskt står närmare era åsikter än mina - har också talat klarspråk. Det är skillnaden mellan förbundskansler Helmut Kohl och förbundskansler Angela Merkel. Förbundskansler Kohl skulle ha sagt: ”Låt oss lösa det här problemet tillsammans med Grekland.” Förbundskansler Merkel tar flyget och säger: ”Jaha, men vad står det i fördraget? Vad säger EU-domstolen och vad står det i den tyska författningen?” Det är skillnaden - om man politiskt är för integrationen av EU eller om man alltid tänker på vad som sker på hemmaplan, eller har en utrikesminister som säger: ”Vi kommer inte att lägga pengarna på bordet riktigt än.” Ingen har bett någon att lägga pengarna på bordet.
Om man alltid väljer den populistiska vägen och struntar i att tänka på EU:s gemensamma framtid så hamnar man i denna röra. Eller som en annan tidning som står närmare er, Frankfurter Allgemeine Zeitung, säger: ”Ännu en dag, ännu ett förslag.” Detta gäller inte bara Tyskland, utan EU i stort. De svar, eller den brist på svar som vi har kommit med hittills är inte godtagbara. Vi behöver en morot och piska-taktik. Det krävs åtgärder i Grekland - det råder det ingen tvekan om - och de kommer att bli hårda, mycket hårda. Men vi behöver även samarbete på EU-nivå, särskilt för att förhindra att sådana här problem uppstår. Detta kan endast ske - vare sig inom ramen för en europeisk monetär fond som Wolfgang Schäuble föreslog, eller genom andra medel - om vi även har europeisk solidaritet. Jag förväntar mig därför att toppmötet visar europeisk solidaritet för att skapa en bättre framtid.
Fiona Hall
(EN) Fru talman! Vårtoppmötet är tänkt att ägnas åt energifrågan.
Om Köpenhamnkonferensen hade slutat i ett globalt avtal skulle vi redan ha diskuterat de tekniska detaljerna när det gäller att gå över till ett utsläppsminskningsmål på 30 procent, och vi måste fortfarande göra det.
För det första för att den ambitionsnivå som överenskoms vid vårtoppmötet 2007 blir en mycket högre minskning än 20 procent under dagens ekonomiska förhållanden. Så sent som förra veckan berättade Nobuo Tanaka, generaldirektör för det mycket försiktiga Internationella energiorganet (IEA), för oss parlamentsledamöter att IEA i sin rapport om världens energiutsikter för 2009 förutsäger en minskning på 23 procent av EU:s utsläpp, och att 30 procent skulle vara ett bra mål.
För det andra, om vi menar allvar med att nå ett mål på upp till 95 procent till 2050, krävs det enligt färdplanen en minskning på minst 30 procent till 2020.
Och sist, men inte minst, det enda sättet att garantera ekonomisk återhämtning och skapande av arbetstillfällen i EU är att omvandla EU till en hållbar, koldioxidsnål och resurseffektiv ekonomi.
Gröna arbetstillfällen står i centrum för EU 2020-strategin. Därför bör rådet stödja kommissionsledamot Connie Hedegaard och inse att omständigheterna nu är de rätta för att gå vidare till ett mål på 30 procent, och rådet måste även erkänna att det billigaste och enklaste sättet att göra denna ytterligare nedskärning är genom energieffektivitet, i synnerhet ett bindande mål för energieffektivitet.
EU-ledarna måste sända ett tydligt budskap vid detta vårtoppmöte 2010, precis som de gjorde våren 2007.
Konrad Szymański
(PL) I stället för att diskutera genomförandet av EU 2020-strategin föreslår jag att vi koncentrerar oss på områden där vi verkligen har inflytande. Vi kan faktiskt bidra till att skydda den gemensamma marknaden från protektionism. Vi kan verkligen förenkla EU-lagstiftningen för näringslivets skull, så att den inte begränsar EU-ekonomins konkurrenskraft. Bättre lagstiftning är naturligtvis vårt, parlamentets, särskilda ansvar.
Medlemsstaterna kommer att genomföra reformer om de pressas av världsekonomin. Det är därför det är så viktigt att ge medlemsstaterna maximal frihet när det gäller konkurrenskraften hos skattesystem, sociala system och ekonomisk lagstiftning. Genom att samordna dessa områden upprätthåller vi bara missförhållandena i den europeiska sociala modellen. Det är frihet, och inte successiva strategier, som är det rätta svaret på krisen.
Corien Wortmann-Kool
(NL) Fru talman! Ingen nödlösning har införts för Grekland ännu, och faktum är att det inte är ett problem för närvarande, eftersom till och med den grekiske premiärministern sade här i parlamentet att Grekland vill se om sitt eget hus. Det är det rätta förfarandet enligt grundreglerna i stabilitets- och tillväxtpakten, och det i sig är ett slags solidaritet.
Icke desto mindre har vi ett problem. Euron rasar, men detta kan främst tillskrivas den offentliga debatten bland huvudstäderna, som ger intrycket att vi inte lyckas nå en lösning. Vi måste sätta stopp för detta nu, och förhoppningsvis gör vi det i morgon. Enligt min åsikt behöver vi en nödlösning för detta brådskande behov, vilket bör ena kommissionen, medlemsstaterna och Internationella valutafonden (IMF). Det bör beviljas nödlån, och inget annat.
Jag hoppas att vi i morgon kommer att gå längre än diskussionerna om krisen. Jag hoppas att vi även kommer att titta på lösningar på medellång och lång sikt. Vi måste förstärka den förebyggande kraften i stabilitets- och tillväxtpakten. Dessutom, vilket andra redan har påpekat, kan den nya EU 2020-strategin endast bli framgångsrik om vi verkligen skapar en sund styrning på EU-nivå. Detta innebär inte bara att medlemsstaterna visar sig tillsammans på toppmötet, utan att kommissionen utnyttjar alla befogenheter den ges genom Lissabonfördraget, all sin makt för att verkligen agera och genomföra saker. När allt kommer omkring är det, som Lena Ek också sade, inte en oreglerad lösning som är vägen till framgång.
Jag hoppas verkligen att man har enats om nödåtgärderna när toppmötet inleds i morgon, så vi kan inrikta oss på hur Nederländerna kan ta sig ur krisen med en stark EU 2020-strategi, och även på att nå en lösning när det gäller vägen framåt efter Köpenhamnskonferensen.
Nikolaos Chountis
(EL) Fru talman! Enligt färska uttalanden från tjänstemän och artiklar i pressen, verkar det som att det mest sannolika ”räddningsscenariot” för den grekiska ekonomin kommer att vara en gemensam insats av EU-medlemsstaterna och Internationella valutafonden. Angela Merkel verkar också vilja gå i den riktningen.
Jag måste säga att det är det värsta och mest antisociala scenariot både för Grekland och för euroområdet. För EU:s del strider varje sådan möjlighet mot unionens laglighet, och jag vänder mig här till dem som försvarar den lösningen, eftersom inget av fördragen, inga rättstexter, innehåller någon hänvisning till sådana ingripanden av Internationella valutafonden eller av andra internationella organisationer i dessa förfaranden. Samtidigt skapar detta ett politiskt och rättsligt prejudikat genom att stabilitetspakten stramas åt ännu mer, och vi släpper in Förenta staterna i euroområdet genom bakdörren.
När det gäller Grekland skulle ett sådant val allvarligt förvärra de arbetarfientliga och antisociala åtgärder som vidtas av regeringen, åtgärder som ni kan kalla djärva, men som har lett till ökad fattigdom och arbetslöshet och raserar alla utsikter till tillväxt och släcker allt hopp om att Grekland ska kunna ta sig ur krisen.
Det är dessa utsikter som väntar andra länder som kan vidta liknande åtgärder under sådana påtryckningar.
Pervenche Berès
(FR) Fru talman, herr López Garrido, herr kommissionsordförande! Är det normalt att det krävs två möten i Europeiska rådet för att lösa frågan om huruvida euroområdet bör visa solidaritet med Grekland eller inte?
Jag hör Werner Langen tolka fördraget. Ja, vi har fördraget, orden och andan. Om man dessutom läser artiklarna 143 och 122, tänkte ingen av författarna till fördraget på att vi efter övergången till euron skulle kunna ställas inför sådana problem som vi har i dag. Därför måste vi vara kreativa, och därför måste vi visa solidaritet. Förslaget om att hänvisa Grekland till Internationella valutafonden är för oss - vi som strävar efter att EU ska uppträda ansvarsfullt och konsekvent på den internationella arenan - fullständigt nonsens.
Det finns en sak som vi måste göra, och som vi hoppas att Europeiska rådet kommer att göra, nämligen att sända ett budskap om solidaritet med Grekland och ett budskap om ansvarskänsla när det gäller frågan om ekonomisk styrning. Frågan ligger på bordet, den är allvarlig och vi har inte löst den. Vi måste behandla den i lugn och ro, minska pressen, och vi får inte inleda diskussionerna med förutsättningen att vi i princip måste stärka ett verktyg - som hittills har varit ineffektivt - dvs. stabilitets- och tillväxtpakten, eftersom det snarare är utvecklingshämmande än samverkande.
Vi måste försöka nå målen när det gäller de offentliga underskotten och skulderna, men vi måste även utforma villkor för samarbete, för ett bra mervärde mellan medlemmarna i euroområdet. Det är den utmaning som väntar Europeiska rådet, och jag hoppas att den kommer att behandlas på ett ansvarsfullt sätt.
Mirosław Piotrowski
(PL) Fru talman! Dagen före Europeiska rådets möte, där unionens nya ekonomiska strategi kommer att fastställas, bör vi dra lärdom av fiaskot med Lissabonstrategin och, genom att arbeta tillsammans, granska alla medlemsstater noggrant. Vi måste vara innovativa för att vara konkurrenskraftiga på världsmarknaderna, men genom att omfördela den största delen av budgetmedlen till det ändamålet diskriminerar vi faktiskt många länder i Central- och Östeuropa, däribland Polen.
Förväntningarna är stora på att tack vare EU-medel - som tidigare har skett i Spanien, Portugal och andra EU-länder - luft-, väg- och järnvägsinfrastrukturen, och även Internet, kommer att expandera. En särskild prioritering bör vara att hjälpa EU:s östra gränsregioner, t.ex. regionen kring Lublin i Polen, för vilken en särskild budgetpost bör inrättas som en del av EU 2020-strategin.
Europeiska rådets möte får inte sända signalen att de fattiga regionerna i unionen ska finansiera förslag som endast kommer att ge de gamla medlemsstaterna maximala fördelar.
Georgios Toussas
(EL) Fru talman! EU 2020-strategin, som kommer att diskuteras under toppmötet, och som är en uppföljning av Lissabonstrategin, visar att de arbetarfientliga tvångsåtgärder som främjas av Pasok-regeringen i vårt land, genom en grundläggande överenskommelse med alla politiska kapitalistkrafter och partierna från den europeiska återvändsgränden, inte är unika för Grekland.
De beslutas i förväg av den politiska eliten och regeringarna i EU-medlemsstaterna. De ingår i kapitalets övergripande strategiska plan och främjas enhetligt i hela EU genom att trappa upp den ideologiska terrorismen och vilseleda arbetar- och gräsrotsrörelsen. Lögnerna och de demagogiska uttalandena från borgarregeringarnas företrädare, krafterna i den europeiska återvändsgränden, att EU och EMU kommer att agera som en sköld mot krisen, sagorna om den europeiska marknaden med 480 miljoner medborgare, den stora europeiska familjen, gemenskapssolidaritet och annat sådant idealistiskt prat har misslyckats. EU är en imperialistisk, transnationell union mellan kapitalet och monopolen, som med en gemensam strategi attackerar folket och kämpar för sin del av bytet.
De ekonomiska och politiska problemen i Grekland, i EU-medlemsstaterna, kommer att lösas av arbetar- och gräsrotsrörelsen, genom folkets kamp och solidaritet. Det är uppenbart att det som sker i Grekland har ett direkt samband med den intensiva konkurrensen mellan imperialiststaterna och mellan EU, USA, Kina och andra utvecklingsländer.
Inför kapitalets strategi måste arbetar- och gräsrotsklasserna inleda sin egen strategiska kamp för att störta denna arbetarfientliga politik, för att tillgodose arbetarklassens och gräsrotsfamiljernas moderna behov.
Gunnar Hökmark
(EN) Fru talman! Jag har två påpekanden. Det första gäller offentliga finanser, och det andra konkurrenskraft.
Förra året vid den här tiden diskuterade vi här i parlamentet hur vi skulle bemöta krisen. Det fanns de som sade ”låt oss bemöta krisen genom att spendera mer och godta större underskott”, och de av oss som sade ”nu måste vi kontrollera de offentliga utgifterna för att garantera stabilitet inför framtiden”.
Nu ser vi resultaten. En del medlemsstater valde politiken att spendera och godta större underskott, och vi kan alla se följderna: ökade offentliga skulder och ökade kostnader för att betala den offentliga skulden genom ökade räntor. Det är den verklighet som urholkar våra välfärdsutgifter och investeringar i många av medlemsstaterna.
Jag anser att vi måste lära oss av detta. Vi måste följa de regler vi redan har och vi måste utveckla och förbättra stabilitets- och tillväxtpakten och se till att den fungerar bättre för att hantera kriser i framtiden.
Men vi har samma diskussion nu, eftersom några av oss säger att vi bör skjuta upp strategierna för att ta oss ur krisen och upphöra med åtgärderna för att bli av med de offentliga underskotten. Det är fel, eftersom vi då kommer att undergräva vår återhämtningsförmåga och öka räntekostnaderna i medlemsstaterna.
För det andra går konkurrenskraft hand i hand med vår förmåga att skapa stabila offentliga finanser och genomföra de verkliga förändringar som vi har talat om i årtionden. Det är upp till stats- och regeringscheferna att göra det den här veckan.
Udo Bullmann
(DE) Fru talman, herr Hökmark! Jag tror att vi har arbetat i olika parlament de senaste åren, för det parlament som jag har upplevt är ett helt annat än ert! Jag har upplevt här i parlamentet att en del säger att vi måste titta närmare på kreditvärderingsinstituten, hedgefonderna och privata aktieföretag. Vi måste reglera dem, vi måste kontrollera de kritiska aktörerna på finansmarknaderna och de kritiska produkterna och vi måste se till att vi inte går mot ett internationellt fiasko. Jag har hört andra säga ”bort med händerna”, marknaden kommer att reglera sig själv, vi behöver inte allt det där. Eller som Charlie McCreevy sade - varenda gång politiken lägger sig i blir resultatet alltid sämre. Vi har sett resultaten.
Det internationella fiaskot är orsaken till EU-medlemsstaternas alltför höga skulder. Men vi kan inte stå här i dag och säga att det var fel att inrikta vår tillväxtpolitik på sysselsättning och ekonomisk aktivitet. Det är irrelevant för den här debatten, precis som det är irrelevant för debatten när Werner Langen säger att förbundskansler Angela Merkel förstod EU-fördraget. Nej, hon förstod det inte över huvud taget. Än värre, hon kan mycket väl sätta sin egen rädsla för att förlora ett viktigt regionalval i Nordrhein-Westfalen framför EU-fördraget och dess mål för EU.
Det är inte de ledarskapskvaliteter som vi behöver i Europeiska unionen. Vi har talat om för kommissionen att EU 2020-strategin är för urvattnad. Det finns ingen substans i den. Ni måste ge oss mer bevis på att ni klarar av att skaffa nya medel. Kämpa för en skatt på finansiella transaktioner. Kämpa för ökad ekonomisk aktivitet och ökade tillväxtutsikter i EU, för att ge de små och medelstora företagen och arbetstagarna en chans. Men just nu sympatiserar vi nästan med er, eftersom ni är tvungna att rädda EU med sådana regeringar som dem vi har för närvarande - regeringar som den som förbundskansler Angela Merkel företräder. Var starka och inrätta EU-instrument! Det är vårt främsta budskap inför toppmötet, eftersom folket först då kan hoppas på att vi kommer med de rätta svaren.
Manfred Weber
(DE) Fru talman, mina damer och herrar! Martin Schulz sade att Grekland har gjort sitt och att det nu är EU:s tur. Jag undrar om EU numera verkligen behöver vara tacksam mot medlemsstaterna i euroområdet om de bara håller sig till reglerna, med andra ord, om de lyckas återgå till kriteriet med 3 procent. Jag undrar också vad skillnaden var när Irland förra året befann sig i samma situation och gjorde stora nedskärningar. Ingen kom då på tanken att kräva en europeisk valutafond.
Guy Verhofstadt säger att spekulanter är i farten. Det finns uppenbarligen ett sådant tryck för närvarande, men faktum är att Grekland fått stora ränteförmåner tack vare att de varit med i euroområdet. Våra italienska kolleger använde den ränteförmån som deras anslutning till euroområdet innebar för fondering. Grekland förbrukade sin ränteförmån. Vi kan därför verkligen säga att den goda europén i dag inte är den som lägger fram pengarna på bordet. Den goda europén är i stället den som faktiskt tillämpar de regler som alla gått med på och godkänt, så att dessa regler faktiskt tillämpas inom Europeiska unionen.
För det andra vill jag ge mitt stöd till kommissionen, eftersom de förslag som lagts fram inför den långsiktiga framtiden utgör ett steg i rätt riktning. Vi har enats om 3 procent och vi behöver därför en stark kommission som i framtiden kommer att övervaka 3-procentsgränsen och också se till att den respekteras. Vi har konstaterat att medlemsstaterna i euroområdet inte kan kontrollera varandra och övervaka 3-procentsgränsen själva. Därför förespråkar jag en stark kommission som i framtiden kommer att kunna se till att kriterierna uppfylls.
Jag vill ta upp en punkt till. Vi bör tala positivt om euron. Detta är inte en valutakris, utan en ekonomisk kris. Euron är en stor fördel för alla. Om våra ledare i Europeiska unionen inte längre säger det och om den poängen inte längre görs i rådet, kommer människor inte att känna till detta. Därför stöder jag denna viktiga och starka valuta.
Jo Leinen
(DE) Fru talman, mina damer och herrar! Den grekiska krisen är ett aktuellt problem, samtidigt som tillväxtkrisen och miljökrisen är långsiktiga problem, och båda måste hanteras på ett funktionellt sätt genom beslut som fattas av Europeiska rådet.
I EU 2020-strategin sägs det med rätta att tillväxten bör vara intelligent, hållbar och integrerande. Men när jag tittar på rådets slutsatser ser jag att de är mycket mer ensidiga och reducerade till den klassiska tillväxtstrategin - en strategi som har misslyckats och som inte har varit till särskilt stor nytta. Tillväxten blir inte intelligent om den inte är hållbar och den blir inte heller intelligent om den inte är integrerande. Därför vill jag be rådet och rådets ordförandeskap att se till att denna triad, dessa tre pelare, bevaras. Det är denna nya utveckling som nu verkligen borde genomföras.
Det gläder mig verkligen att tillväxt som leder till resurs- och energibesparingar kommer att vara ett av EU:s flaggskepp. Vi har naturligtvis talat länge om detta. Detta kommer faktiskt att hjälpa oss att göra kostnadsbesparingar, minska beroendet och lösa ett flertal problem.
Jag förväntar mig att kommissionen ska lägga fram en färdplan under 2010, eftersom det är ett gemensamt ansvar för själva EU men också för medlemsstaterna, och många områden bygger därför på mycket lösa grunder och är mycket vaga. Vi måste framför allt göra målet med energibesparingar på 20 procent bindande. Detta effektivitetsmål måste alltså göras rättsligt bindande så att alla vet åt vilket håll utvecklingen går och så att industrin också kan göra de nödvändiga investeringarna.
Mario Mauro
(IT) Fru talman, mina damer och herrar! Om jag skulle ställa den fråga till mig själv som ofta ställs i hälften av Italiens barer skulle jag fråga vad poängen med EU är, och jag skulle snabbt svara ur djupet av mitt hjärta.
Vad är poängen med EU om inte att hjälpa Grekland just nu? Jag tror inte att detta är en galen idé, för det ligger i vårt DNA och i själva vårt politiska projekts natur: det ligger i vårt politiska projekts natur eftersom det handlar om solidaritet. Samtidigt reagerar jag dock när de som säger sig vilja bekämpa finansiell spekulation vill ersätta finansiell spekulation med politisk spekulation.
Hur kan de överväga att driva en sådan kamp mot kansler Merkel? Med andra ord, hur kan de tro att syftet med att försöka visa solidaritet med Grekland är att angripa en annan medlemsstat, eftersom det bara påminner oss om att solidaritetspolitiken måste gå hand i hand med en ansvarspolitik? Detta är något som vi ofta och med en röst har påmint oss själva om, eftersom vi är medvetna om att solidaritet och ansvar kommer att kunna göra det europeiska politiska projektet genomförbart för alla.
Vi måste vara säkra på att vad som enar oss är starkare än vad som splittrar oss, och mot den bakgrunden måste vi be kommissionen att från och med i morgon vara ambitiös och kräva att medlemsstaterna ska tillämpa en tillräcklig stränghet för att kunna skapa solidaritet genom ett projekt som på lång sikt kommer att kunna göra det europeiska projektet påtagligt.
Sergio Gaetano Cofferati
(IT) Fru talman, mina damer och herrar! Den grekiska krisen är naturligtvis det allvarligaste problemet inom EU, och det har tveklöst orsakats genom bristande stränghet i förvaltningen av de offentliga utgifterna.
Hur som helst är det oförståeligt och oacceptabelt att EU-institutionerna har dröjt med att vidta åtgärder för att hantera denna medlemsstats svåra stund. Denna fördröjning har dessutom redan fått negativa konsekvenser: den har nämligen öppnat för spekulation. Den har inom EU skapat tvivel om vissa länders avsikter med tanke på EU:s framtid (jag vill att vi kommer ihåg att detta är den första stora fråga som vi har tvingats hantera sedan Lissabonfördragets ikraftträdande). Fördröjningen har förvärrat den grekiska regeringens problem och tvingat den att införa antifolkliga åtgärder - inga triviala eller betydelselösa beslut - som påverkar miljontals människor, och det har den gjort utan att vara säker på att snart få hjälp.
Dessutom har denna fördröjning tydligt skadat den grundläggande värderingen med solidaritet, som är hörnstenen och den enande kraften bakom allas vår syn på Europeiska unionen. Vårt ingripande måste därför vara fritt från eventuell spekulation. Jag vill påminna Mario Mauro om att Tyskland tveklöst är ett av de länder som gynnats mest av eurons ikraftträdande och dess effekt på räntenivåerna.
Vi måste snabbt agera för att hjälpa Grekland. Europa måste agera till förmån för Europa.
Marian-Jean Marinescu
(RO) Europeiska unionens råd välkomnade entusiastiskt kommissionens meddelande om EU 2020-strategin.
Detta dokument är onekligen en absolut nödvändighet och just därför måste vi granska dess innehåll noga. Jag anser att dokumentet är finansiellt inkonsekvent.
Det är rådets plikt att be kommissionen att klargöra budgetresurserna och deras fördelning på de viktigaste budgetposterna.
Enligt min åsikt kan budgeten inte utarbetas innan den gemensamma jordbrukspolitiken och sammanhållningspolitiken har reformerats.
Ett av de viktigaste områdena till stöd för EU:s utveckling och stabilitet saknas helt, nämligen transport- och energiinfrastrukturen.
Utvecklingen av EU:s transport- och energiinfrastruktur och dess harmonisering med grannländernas redan befintliga infrastruktur kan vara en kraftfull drivkraft när det gäller att främja en hållbar tillväxt och garantera stabila arbetstillfällen. Denna infrastruktur kan också skapa en mycket eftersökt säkerhet inom såväl energi- som transportsektorerna inom EU.
Därför uppmanar jag rådet att be kommissionen att införliva dessa centrala områden i EU 2020-strategin till förmån för EU-medborgarna.
Anni Podimata
(EL) Fru talman! Europeiska rådets toppmöte den 11 februari, som syftade till att sända ett stödjande budskap till Grekland för att få marknaderna att lugna sig, har i stort sett avfärdats på grund av den oenighet och osäkerhet som råder inom Europeiska unionen.
Europeiska rådet kan vid det rådsmöte som inleds i morgon inte unna sig lyxen att bevara det rådande klimatet med osäkerhet och oenighet. Alla medger nu att den grekiska regeringen har vidtagit mycket stränga åtgärder, varav merparten redan har börjat tillämpas på bekostnad av och med uppoffringar från den grekiska befolkningen. Samtidigt börjar den grekiska regeringen nu ta lån till exceptionellt höga räntor, senast den 5 mars, eftersom det finns spekulanter på marknaderna som gör sig en förmögenhet genom att spela på oddsen för att ett land ska bli bankrutt och i slutändan skapar villkoren och förutsättningarna för att detta ska kunna ske.
I dag handlar debatten om Grekland och i morgon kommer den troligen att handla om en annan medlemsstat. Kommer Europeiska rådet att stoppa krisen genom att inrätta en effektiv europeisk förebyggandemekanism som kan skydda de nationella ekonomierna och stabiliteten i euroområdet?
Europeiska kommissionens ordförande talade om ansvar och solidaritet. Han har rätt. Vi behöver både ansvar och solidaritet eftersom vi är medlemmar i euroområdet. Jag tror inte att någon kan ifrågasätta att Grekland fullt ut har tagit sitt ansvar. Grekland kan inte ensam ställas inför marknadens raseri i detta svåra skede. För arton månader sedan hotade marknaderna att rasera den globala ekonomin. Grekland kommer säkerligen att hotas i dag.
Det är där begreppet solidaritet kommer in. Detta begrepp borde vara självklart och gå hand i hand med ett euromedlemskap.
Andreas Schwab
(DE) Fru talman, mina damer och herrar! Tillräckligt har sagts om Grekland - nu vill jag prata om framtiden. I och med EU 2020-strategin har kommissionen lagt ett viktigt dokument till diskussionen, ett dokument som ska tillåta oss att fastställa tämligen breda riktlinjer för hur Europeiska unionen bör styras i framtiden.
Jag tror i det avseendet att vi alla kommer att behöva nå de gemensamma mål som vi fastställer i EU 2020-strategin. Det var ett av de stora problemen med Lissabonstrategin, som vi alla i slutändan kommer att behöva arbeta med. Bara om alla medlemsstater verkligen håller sig till de mål som fastställs i strategin kommer vi att kunna nå dessa mål tillsammans. Vi kommer inte att lyckas med det om Europeiska rådet tror sig vara det administrativa organet och om saker och ting organiseras i sista minuten. Vi kommer endast att lyckas med det om rådet verkligen förstår vilken politisk ledarskapsroll det måste spela.
Vidare kommer vi endast att lyckas om solidaritetsprincipen verkligen införs i denna EU 2020-strategi. Det innebär till att börja med att medlemsstaterna måste få ett individuellt ansvar på alla de områden där de själva är ansvariga. Det omfattar reformarbete på arbetsmarknaden, men också en nationell budgetpolitik. Omvänt innebär detta naturligtvis också en skyldighet att bidra för de övriga medlemsstaterna - med andra ord kommer de medlemsstater som hamnat i svårigheter utan att det är deras eget fel också att få stöd. Dessutom kommer vi endast att lyckas om kommissionen tar den politiska ledningen. Vi måste med andra ord absolut undvika misstagen med Lissabonstrategin. Det har tidigare ofta sagts att den samarbetsstrategi som utmärkte Lissabonfördraget var ett misslyckande. Kommissionen måste anta tydliga målsättningar, och jag tror att parlamentet kommer att stödja kommissionen på det området.
Juan Fernando López Aguilar
(ES) Fru talman! Jag tror att vi alla är medvetna om att 500 miljoner medborgare kommer att följa Europeiska rådets möte nästa vecka ovanligt noga.
Skälet är att Europeiska rådet kommer att få tillfälle att utfästa ett löfte om att ta oss ur krisen, vilket är vad de som krisen drabbat värst desperat väntar på. Dessutom måste detta löfte naturligtvis återspeglas genom rådets engagemang för strategin och vara övertygande när det gäller förändringen av tillväxtmodellen och betoningen på de ekonomiska, sociala och miljömässiga aspekterna.
Från ekonomisk synpunkt måste löftet om krisens upphörande återspeglas i åtagandet om styrelseformer. Ur ett socialt perspektiv måste det återspeglas i engagemanget för arbetstagarna och det sociala skyddet - den modell som har gjort oss till européer - och i synnerhet engagemanget för jämlikhet. Jag vill betona denna inriktning i ett dokument där det är tydligt att åtagandet om jämlikhet kan förbättras. Löftet om krisens upphörande måste ur miljöperspektiv dessutom återspeglas genom åtagandet vid Köpenhamnskonferensen att återinföra den anda som gjort EU ledande genom sitt åtagande om miljömässig hållbarhet och om att förebygga klimatförändringar och framför allt genom erkännandet av den bittra eftersmak som vi lämnade Köpenhamnskonferensen med.
Det viktigaste av allt vid Europeiska rådets möte är dock att det måste göras ett tydligt åtagande inom EU att stödja valutaunionen genom samordning av skatte- och budgetpolitiken och den ekonomiska politiken på samma nivå som valutaunionen.
Budskapet om solidaritet med Grekland är inte ett budskap till Grekland, utan ett budskap till EU och européerna. Det handlar inte om att rädda Grekland, utan om att ge EU-medborgarna tecken på liv, på ett engagemang för den sanna verkligheten, med det djupa historiska engagemang som valutaunionen representerar.
Vi måste därför inse en gång för alla att vi inte talar om Grekland, utan om oss alla.
De nya institutionernas verksamhet har fördröjts, men det får inte ske någon fördröjning när det gäller att få de svar som EU-medborgarna förväntar sig från nästa rådsmöte.
Georgios Koumoutsakos
(EL) Fru talman! Det är sant att mitt land Grekland under årens lopp har misslyckats med att utveckla sin ekonomi med den nödvändiga måttligheten och samstämmigheten. Grekland har nu dock tagit sitt ansvar fullt ut. Den grekiska befolkningen betalar dyrt för detta.
Vi får dock inte sticka huvudet i sanden. Grekland är inte det enda land i EMU som har allvarliga problem. Det är inte det enda land som har utnyttjat vissa kreditinstitutioners giftiga tjänster. Det är och kommer inte heller att förbli den enda måltavlan för spekulationer.
Vi vet alla mycket väl att den grekiska frågan är en europeisk fråga. EMU kommer att fortsätta att vara stympat om vi inte inför en mer samordnad ekonomisk politik och skattepolitik, och framför allt solidaritet.
Denna kris leder liksom alla kriser till förändringar. Den nuvarande krisen kan komma att leda till ett starkare EU och Grekland kan komma att bli denna förändrings katalysator. Så låt oss inte krossa Grekland. Låt oss tillsammans krossa de spekulanter som vill få euron på knä, vilket är vad Europeiska rådet bör göra i morgon.
Csaba Sándor Tabajdi
(HU) Fru talman! Jag vill påminna kommissionen och rådet om att när de fastställer de nya målen för EU 2020-strategin får de inte glömma den politik som för närvarande fungerar väl, nämligen sammanhållningspolitiken och den gemensamma jordbrukspolitiken. Dessa instrument är beprövade och anpassade, även om de måste reformeras, och kan i hög grad bidra till att nå de nya EU 2020-målen. Det är beklagligt att dessa två mycket viktiga gemenskapspolitiska områden uteslöts i kommissionens tidigare dokument. Ungern och de nya medlemsstaterna anser därför att utarbetandet av denna politik, den rättsliga harmoniseringen av den inre marknaden och undanröjandet av flaskhalsarna på området för infrastruktur och energitrygghet, är oerhört viktiga. Slutligen kan denna EU-strategi inte ersätta en verklig debatt om budgetdirektivet, och vi anser att det är mycket viktigt att sammanhållningspolitikens regionala dimension också lyfts fram. Tack för er uppmärksamhet.
Michael Theurer
(DE) Fru talman, mina damer och herrar! Debatten om euron och debatten om Grekland har varit utmärkande för de senaste dagarna. Jag vill nu uppmärksamma er på vad som för mig är en oroande nyhet, nämligen att 40 procent av tyskarna nu anser att införandet av euron var ett misstag. Detta måste oroa oss, eftersom införandet av en gemenskapsvaluta inte är en återvändsgränd. EU:s integrationsprocess är inte oåterkallelig. Jag anser att vi måste hålla det löfte som vi gav det tyska folket när de övergav sin nationella valuta, nämligen att euron skulle vara precis lika stabil som den tyska marken.
Jag är också fullt och fast övertygad om att vi inom EU måste föra en diskussion om den sociala marknadsekonomin och om regelverket. Vi borde inte säga att vi gör Tyskland mindre konkurrenskraftigt. Vi borde i stället diskutera hur vi kan göra hela EU konkurrenskraftigt så att vi blir framgångsrika på de globala marknaderna. Det är det som bör vara vårt syfte, och det är därför jag efterfrågar en debatt om den sociala marknadsekonomin inom EU.
Ulrike Lunacek
(DE) Fru talman! Jag håller med alla som just nu känner ett behov av en starkare EU-integration, särskilt på det ekonomiska området, och jag hoppas att detta inte bara kommer att diskuteras på toppmötet för euroområdet, utan också vid Europeiska rådets möte.
Sanningen är dock att också medborgarna anser att euron har negativa aspekter, liksom min kollega nyss nämnde. Vi gjorde fel från början när vi lanserade valutaunionen som ett område med en gemensam valuta och samtidigt inte utformade en mer gemensam ekonomisk politik. Vi måste nu erkänna att det var ett stort misstag. Förnuftet säger oss att en solidaritetsfond - också för Grekland - nu måste inrättas så att Grekland kan få lägre räntor.
Det har dock inte nämnts tillräckligt i denna debatt att Grekland själv också måste göra något. En viktig åtgärd vore en minskning av landets militära budget. En EU-medlemsstat som avsätter över 4 procent av sin BNP för militära utgifter, på vapen från länder som Tyskland, Frankrike och andra, är inte vad vi behöver inom EU, och därför vore det rätt om nedskärningar gjordes på detta område.
John Bufton
(EN) Fru talman! Jag vill poängtera att vi inte kan rätta till detta i dag. Nästan alla talare här har nämnt Grekland - krisen i Grekland - och trots det sade José Manuel Barroso i början av sammanträdet att denna fråga inte ens står med på den formella dagordningen för Europeiska rådets två mötesdagar. Det är otroligt. Hela världen följer dagligen utvecklingen här.
Sanningen är att ni återigen försöker dölja att detta projekt inte fungerar, utan snabbt går utför. Vi har redan hört det tyska folket säga att de inte är nöjda med situationen. Men borde inte det grekiska folket få säga sitt i stället för diktatorerna här? Det grekiska folket borde kanske få delta i en folkomröstning för att besluta om de ska vara med i eurosamarbetet eller inte. Det handlar om dem. Det rör dem.
Jag blir beklämd över vad jag i dag har hört många säga. De andra medlemsstaterna är självcentrerade och vill se om sitt eget hus. Grekland är för närvarande problemet. Sedan kommer problemet att sprida sig från Grekland till Spanien och sedan till Portugal och så vidare. Det kommer att bli en berg- och dalbana. Ta mig på mitt ord: detta är ett bestående problem.
Andrew Henry William Brons
(EN) Fru talman! Problemen i Grekland och i euroområdet bör inte ses som ett undantag. En gemensam valuta för en så stor och ekonomiskt heterogen världsregion är självklart problematiskt.
Valutans värde bör återspegla tillståndet för en stats ekonomi. När ekonomin blomstrar kommer värdet hos statens valuta att stiga. Vid en ekonomisk nedgång kommer valutans värde att minska.
Den grekiska ekonomins tillstånd kräver en valutadepreciering. Om valutan hade deprecierats skulle den ha gynnats av en turistboom.
Euron är inte en lösning på världens ekonomiska problem. Den är problemet.
Greklands problem är att om landet drog sig ur euron nu skulle det upptäcka att det minskade värdet hos Greklands tidigare valuta skulle mångdubbla dess utlandsskuld. Grekland är verkligen fånge i euroområdet.
Detta bör vara en varning för länderna utanför euroområdet. Gå med i euroområdet på egen risk. När ni väl har gått med kommer ni aldrig därifrån.
Monika Flašíková Beňová
(SK) Jag ska fatta mig mycket kort eftersom merparten av frågorna redan har diskuterats.
Min personliga åsikt är att den situation i Grekland som vi redan har hanterat i ett antal månader nu inte är unik och tycks innebära att en ny strategi behövs när det gäller att följa, eller liksom kan vara fallet, inte följa stabilitetspakten. Vi har i princip två val: antingen insisterar vi på att man följer de regler som gäller och som finns i fördragen och tar de fulla konsekvenserna av detta, eller så inser vi att stabilitetspakten liksom allt annat gradvis utvecklas och därför också måste genomgå vissa förändringar, och då utformar vi dessa förändringar och genomför dem på ett sådant sätt att vi inte bara bevarar tillväxten och den ekonomiska stabiliteten direkt i de stater som är medlemmar i euroområdet, utan också förbereder de övriga EU-medlemsstater som ännu inte är medlemmar i euroområdet på en anslutning, utan att vi behöver utnyttja till exempel strukturfonderna på ett dramatiskt sätt i dessa länder.
Jean-Pierre Audy
(FR) Fru talman! Jag vill bidra med en iakttagelse och tre förslag. Jag börjar med min iakttagelse: jag förstår inte varför ordförande Herman Van Rompuy inte närvarar vid ett så här viktigt möte - herr minister, ni är inte medlem i Europeiska rådet - och jag anser att han skulle ha kunnat närvara här.
Mina tre förslag rör Greklands återhämtningsplan. På medellång sikt stöder jag Daniel Cohn-Bendits idé som faktiskt nyss nämndes: om Europeiska unionen skulle kunna ingå en pakt med Turkiet om att lösa Cypernfrågan, skulle vi kunna hjälpa Grekland att återfå 2 procent av sin BNP.
Mitt andra förslag rör finanser, med tanke på att vi inte har de nödvändiga instrumenten. Varför stöder inte Europeiska unionen en rad finansiella åtaganden som skulle göra det möjligt att sänka räntorna, vilket är ett mål som Europaparlamentet har enats om?
Till sist har det sagts att Greklands räkenskaper varit bristfälliga. Det är inte bara Greklands räkenskaper som är bristfälliga. Jag föreslår att vi utarbetar redovisningsstandarder för den offentliga sektorn för hela Europeiska unionen så att vi får räkenskaper som är konsekventa, öppna och tillförlitliga i alla medlemsstater.
Maroš Šefčovič
Fru talman! Låt mig först tala om hur imponerad jag blev över den tydligt demonstrerade solidariteten och kravet på ansvar från merparten av talarna. Det är precis vad vi behöver just nu, eftersom det är mycket tydligt att ett europeiskt problem behöver en europeisk lösning.
Ibland undrar jag om vi inte har lärt oss tillräckligt när det gäller konsekvenserna av våra egna handlingar om vi inte tillämpar europeiska lösningar på europeiska problem och försöker hitta något specifikt trots att vi måste hantera det gemensamt.
Jag tycker att det är mycket tydligt att vi inte bara är en grupp länder. Vi är en europeisk familj, och om en av våra familjemedlemmar har ett problem måste vi definitivt komma till undsättning.
Kommissionen är därför redo att föreslå ett instrument för samordnat stöd till Grekland som kommer att vara fullt förenligt med EU-lagstiftningen, och jag är säker på att detta är möjligt.
Jag vill tacka er alla för ert stöd för EU 2020-strategin. Jag kan inte nog betona att våra medborgare just nu förväntar sig ledarskap, att de förväntar sig att vi ska prestera bättre och att vi ska leda dem efter krisen och anta mycket stabila strategier på medellång sikt, liksom våra internationella partner Kina, USA och Indien med flera.
Tiden är inne att fatta ett beslut. Jag lyssnade mycket noga på kraven på bättre styrelseformer. Jag lyssnade mycket noga på diskussionen om monetär och ekonomisk övervakning och om att vi måste göra ett bättre jobb med att genomföra stabilitets- och tillväxtpakten. Det är precis vad kommissionen har i åtanke och just dessa förslag kommer att läggas fram mycket snart.
Jag vill tacka alla er som har stöttat kommissionen i dess arbete med att ställa upp mycket konkreta mål för morgondagens slutsatser från Europeiska rådet. Jag tror att det är mycket viktigt med en strategi på medellång sikt, men vi måste tillämpa mycket tydliga indikatorer för vår inriktning och våra mål. Kommissionen insisterar därför på att Europeiska rådet ska godkänna dessa konkreta övergripande mål efter överläggningarna i morgon och i övermorgon.
Vi behöver en högre sysselsättning, vi behöver en bättre jämvikt mellan könen och vi behöver bättre utbildning. Det är mycket tydligt att vi måste investera mer i forskning och utveckling, och det är helt klart att vi måste bekämpa fattigdomen.
Därför insisterar kommissionen på solidaritet och ansvar och på en konkret strategi för EU och EU-medborgarna.
Låt mig bara framföra min förhoppning om att den positiva andan här, som innebär ett tydligt stöd för solidaritet och ansvar, kommer att vara lika stark vid våra ledares överläggningar i morgon.
Diego López Garrido
Fru talman! Jag anser att detta har varit en mycket viktig debatt: en debatt om en fråga som ligger till grund för EU:s aktuella bekymmer - Greklandsfrågan - men utöver det om den ekonomiska situationen i EU som helhet, en debatt i vilken rådets ordförandeskap för övrigt har närvarat, herr Audy, såsom överenskommits i parlamentet: jag företräder rådets ordförandeskap här.
När det gäller problemen i Grekland, som är den fråga som varit mest debatterad och som har nämnts flest gånger, har rådets tjänstgörande ordförandeskap mycket tydliga idéer. EU är till att börja med en integration av den ekonomiska politiken: vi har integrerade ekonomier. För det andra bygger EU på solidaritet och har därför ett starkt socialt innehåll. För det tredje har EU en ekonomisk och finansiell stabilitet.
Dessa tre europeiska kännetecken är tydligt inbegripna i Greklands situation. Därför beaktar och bekräftar dessa tre uppfattningar av EU också varandra i det mycket viktiga uttalande som gjordes vid Europeiska rådets informella möte den 11 februari 2010. Jag anser att det var ett av de viktigaste uttalanden som någonsin gjorts i rådet, eftersom rådet genom detta uttalande hanterar Greklands problem genom att tala om solidaritet och det absoluta politiska åtagandet om finansiell stabilitet i euroområdet, åtagandet att agera när det är nödvändigt för att skydda denna stabilitet.
Jag är säker på att helgens möte i Europeiska rådet, i samma rådskonstellation som sammanträdde den 11 februari, kommer att stärka och bevara denna stabilitet. Europeiska rådet kommer att sända ett starkt politiskt budskap om EU, ett budskap om stöd för dess ekonomi, stöd för dess valuta och därmed ett budskap om stöd för solidariteten, eftersom det är detta som allmänheten hoppas på, även om det är sant att ett antal euroskeptiker hoppas att vi ska misslyckas. Ett sådant misslyckande kommer inte att ske i Europeiska rådet. Ni kan vara säkra på att ett sådant misslyckande inte kommer att ske, utan det politiska åtagandet om solidaritet som ligger till grund för Europeiska unionen och till grund för euroområdet kommer i stället att bekräftas.
Dessutom kommer vi att blicka ännu längre framåt. Vi kommer att diskutera situationen på kort och lång sikt. Vi kommer att tala om hur vi på ett samordnat sätt kan ta oss ur krisen, samtidigt som vi inte får glömma att vi inte helt kommer att kunna avskaffa de finanspolitiska stimulansåtgärderna innan det sker en ekonomisk återhämtning. Vi kommer också att tala om mer långsiktiga mål, mål som jag vill lyfta fram, och i synnerhet om ekonomisk, territoriell och social sammanhållning, det vill säga solidaritet. Vi kommer dessutom att tala om på vilka områden vi kommer att införa en ny typ av övervakning som skiljer sig från Lissabonstrategin. Det kommer att ske tydliga förändringar i detta hänseende: Europeiska rådets ledarskap fanns inte med i Lissabonstrategin.
Samordningen av den ekonomiska, sysselsättningsrelaterade och sociala politiken i Lissabonfördraget fanns inte med i Lissabonstrategin. Betydelsen av kommissionens roll - av tillsyn, spårbarhet, övervakning, kontroll, antagande av krav för att nå målen - fanns inte med i Lissabonstrategin. Inslagen med att skapa incitament genom strukturfonderna fanns inte med i Lissabonstrategin. Mycket stora framsteg görs därför uppenbarligen.
Slutligen vill jag nämna José Manuel García-Margallo y Marfils anförande, som var det enda som var direkt riktat till det spanska ordförandeskapet och som var en kritik av hur Europeiska unionen enligt hans åsikt styrs.
Jag måste säga till er, herr García-Margallo, att rådets spanska ordförandeskap bedriver ett nära och samordnat samarbete - gemenskapsmetoden - med Europeiska rådets ordförande Herman Van Rompuy, för att vidareutveckla de viktigaste målen. Det spanska ordförandeskapet bedriver också ett nära samarbete med kommissionen och parlamentet.
Ni talade mest om den ekonomiska frågan. Jag vill fråga er om ni anser att till exempel antagandet av ett beslut som det som Europeiska rådet antagit - uppenbarligen tillsammans med rådets ordförandeskap - om EU:s politiska åtagande i fråga om euroområdets finansiella stabilitet inte är att leda Europeiska unionen.
Jag vill veta om ni inte anser att det är att leda Europeiska unionen att bidra till anordnandet av helgens debatt om inget mindre än EU 2020-strategin, vid vilken de anföranden som gjordes i parlamentet förresten generellt sett fick majoritetens stöd. Debatten handlade också om styrelseformer, vilket är ett grundläggande inslag i det hänseendet.
Anser ni inte att det är att leda Europeiska unionen att för tillfället föra förhandlingar med parlamentet om paketet med finansiell tillsyn. Jag vill också uppmuntra er, herr García-Margallo, att samarbeta med det spanska ordförandeskapet så att vi kan nå en överenskommelse snarast möjligt mellan rådet, som har antagit en ståndpunkt, och parlamentet. Under det spanska ordförandeskapet vill vi förresten avskaffa direktivet om hedgefonder i Europeiska unionen och detta med så stor enighet och så stort samförstånd som möjligt. Jag anser inte att det borde kritiseras, utan tvärtom.
Jag anser också att det är att leda Europeiska unionen att vi har nått stor enighet och samarbetar med kommissionen om det förslag som kommissionen kommer att lägga fram om samordningen av den ekonomiska politiken inom ramen för tillämpningen av artikel 136 i Lissabonfördraget. Det är också att utöva ledarskap för Europeiska unionen att ha en allmän politik för att ta sig ur sådana skulder, skulder som var nödvändiga för EU med tanke på krisen och på det sociala behovet av att hantera krisen och skydda de mest utsatta. Detta är en oundviklig skuld som nu måste hanteras ordentligt, i enlighet med Lissabonfördraget, för att komma på rätt spår igen inom ramen för parametrarna i Lissabonfördraget.
Detta är att leda Europeiska unionen i enlighet med gemenskapsmetoden. Detta är att leda Europeiska unionen, och att leda Europeiska unionen innebär att hålla ett möte i Europeiska rådet i helgen där vi tydligt kommer att framföra vårt stöd för Grekland och för den grekiska regeringen.
Talmannen
Nej, ni kan inte få ordet i enlighet med förfarandet med blått kort, eftersom det endast kan tillämpas för Europaparlamentets ledamöter. Därför avslutar ministerns anförande debatten.
Skriftliga uttalanden (artikel 149 i arbetsordningen)
Elena Băsescu  
En av de viktiga frågorna på Europeiska rådets dagordning rör EU 2020-strategin om sysselsättningsskapande och ekonomisk tillväxt. Vi måste samordna EU-politiken så att vi kan möta de aktuella utmaningarna och behoven. Vi måste också anta tydliga långsiktiga mål. Vi måste prioritera EU-ekonomins hållbara utveckling. Kommissionens nya strategi för de kommande tio åren omfattar fem olika tillvägagångssätt: skapandet av nya arbetstillfällen, kampen mot fattigdomen, färre ungdomar som slutar skolan i förtid, investeringar i forskning och utveckling och minskade växthusgasutsläpp. De medlemsstater som senast anslöt sig till EU behöver resurser och stöd från Europeiska unionen för att nå dessa ambitiösa mål. Rumänien stöder 20-20-20-målet med att skära ned koldioxidutsläppen med 20 procent, öka andelen energi från förnybara resurser med 20 procent och öka energieffektiviteten med 20 procent. Det mer ambitiösa 30-30-30-målet, som innebär en tröskel på 30 procent på samtliga tre områden, skulle definitivt medföra kostnader som är alltför höga för mitt land. Detta vore ett orealistiskt mål för ett antal EU-stater.
José Manuel Fernandes  
Som projekt har EU handlat om fred, socialt välbefinnande, frihet och tillväxt. EU:s sociala modell har varit ett föredöme och unionen har också varit ledande i miljöfrågor utan någon global motsvarighet.
Den aktuella ekonomiska, finansiella och sociala krisen kräver ett samlat svar på EU-nivå. Krisen i Grekland och angreppet på euron kräver ett gemensamt svar, men detta har tyvärr fördröjts. Det är både möjligt och önskvärt att hitta en europeisk lösning för att undvika dessa ständiga spekulativa angrepp på euron.
EU har trovärdighet och likviditet. Om den nödvändiga samordningen införs på EU-nivå borde detta vara tillräckligt för att snabbt lugna marknaden och täcka kostnaden för de lån som Grekland behöver. Just nu behövs solidaritet mellan medlemsstaterna och EU-institutionerna. Det är till och med en plikt. Man får hoppas att Europeiska rådet vid sitt kommande möte kommer att vidta åtgärder för att nå en integrerad och samordnad solidaritet. En sådan attityd behövs om EU-projektet ska göra framsteg. Lösningar för att övervaka varje medlemsstats underskott måste sökas senare.
Ilda Figueiredo  
skriftlig. - (PT) Allvarsgraden hos de sociala problemen i flera av EU:s medlemsstater, däribland arbetslöshet, bristande arbetstrygghet och fattigdom, gör att det är av avgörande vikt att Europeiska rådet vid sitt vårmöte utformar ett seriöst och genomgripande svar. Vi oroar oss dock över att rådets svar främst ska avse den förmodade hållbarheten hos de offentliga finanserna, och att man bortser från åtgärder för social hållbarhet.
Svaret på situationen i Grekland är en viktig fråga, särskilt med tanke på att utvecklingen där strider mot allt som basunerats ut om dygderna med euron och välsignelserna med att vara med i euroområdet: att befinna sig i främsta ledet för de rika ländernas starka valuta. Det har sagts att det skulle vara ett skydd mot finansiella kriser att vara med i euroområdet, eftersom dessa länder skulle kunna undvika att ta lån och skulle kunna få pengar från Internationella valutafonden (IMF).
Den inledande krisen var tillräcklig för att visa att det inte finns någon verklig solidaritet inom euroområdet och att den ”ekonomiska och sociala sammanhållningen” endast är propaganda som används i valkampanjer. Nu hotar till och med Angela Merkel med att de medlemsstater som inte uppfyller kraven i stabilitetspakten, bland annat Grekland, kommer att uteslutas från euroområdet, men då glömmer hon att Tyskland har varit och är det land som gynnats mest av den politik som bygger på en stark euro ...
(Röstförklaringen kortades ned i enlighet med artikel 170 i arbetsordningen.)
Othmar Karas  
Den ekonomiska och finansiella krisen och situationen i Grekland kräver EU-åtgärder. De offentliga dispyterna måste upphöra. Vi inväntar ett gemensamt svar från toppmötet. Vi säger ”ja” till den grekiska regeringens besparingar och reformprogram - Grekland är fast beslutet att göra sin läxa och följa EU-reglerna. Vi säger också ”ja” till att låna ut pengar i de fall då reformprogrammet annars skulle äventyras. Vi säger dock definitivt ”nej” till böter och till att utesluta ett land från euroområdet. Det skulle endast skapa en dominoeffekt som skulle leda till ett förlorat förtroende på marknaderna. Vi säger också ”ja” till kommissionsledamot Rehns förslag om kommissionens förhandsgodkännande av budgetförslagen. Budgetuppgifterna och de ekonomiska uppgifterna måste kontrolleras av Eurostat och kommissionen. Jag kräver en sträng granskning av räkenskaperna i alla medlemsstater utifrån en gemensam förteckning med kriterier. Skattesystemen och de skattesatser som rör den inre marknaden måste harmoniseras, och den ekonomiska och budgetmässiga och sociala politiken måste samordnas. Jag kräver en planeringskommitté för EU 2020-strategin med kommissionen, medlemsstaterna, Europeiska investeringsbanken, Europeiska centralbanken och Eurostat. Jag uppmanar därför stats- och regeringscheferna att entydigt skapa en gemensam beredvillighet inom EU att agera. Grekland är ett exempel som EU måste lära av. Slutsatser måste dras på lokal och global nivå och på EU-nivå. Mer EU-samarbete och mindre nationell egoism är vad som krävs.
Ivari Padar  
Jag vill ta upp den europeiska digitala agendan. Av kommissionens uppgifter framgår att det fortfarande finns hinder för den digitala inre marknaden: endast 7 procent av online-transaktionerna är gränsöverskridande. Även om Internet och de relevanta infrastrukturmålen tjänar som stabila förutsättningar för vidare utveckling, måste förbättringen av infrastrukturen kompletteras genom skapandet av ett EU-omfattande regelverk, användningen av tjänster och förbättrade IKT-kunskaper. Senast 2020 bör ett inre och tryggt område för europeiska e-tjänster inrättas. Det skulle ge EU-medborgarna enkel och säker tillgång till alla digitala tjänster, såväl statliga som kommersiella. Medlemsstaterna bör utveckla nationella planer för den digitala övergången för allmänna tjänster. Särskilt bör deltagandet inom lägre socioekonomiska grupper uppmuntras, eftersom det är dessa grupper som mest troligt kommer att uteslutas från det digitala samhället. Gränsöverskridande e-autentisering och digitala signaturer bör utmärkas av en rättslig och teknisk interoperabilitet så att gränsöverskridande e-autentisering kan användas av alla tjänsteleverantörer och konsumenter inom EU. Den övergripande strategin för den digitala inre marknaden bör omfatta en reducering av den kvarvarande fragmenteringen av finansiella tjänster, logistik, konsumentskydd och immaterialrätt. Ett mål på 100 procent bör fastställas för både medborgarnas tillgång till och förmåga att använda e-tjänster.
Georgios Papastamkos  
Den förfärliga finansiella krisen i Grekland och den finansiella obalansen i andra medlemsstater i euroområdet väcker frågor om den statiska och dynamiska styrkan hos själva EMU-strukturen. Det bör inte finnas några tvivel på att återupprättandet av de offentliga finanserna i en medlemsstat i euroområdet är EMU:s ansvar. Men den finansiella krisen har fört upp sambandet mellan en fullständig och enhetlig valutaunion och en ofullkomlig ekonomisk union inom EU till ytan. Den har på ett påtagligt sätt betonat behovet av att införa politiskt styrda europeiska ekonomiska styrelseformer, av en europeisering av den ekonomiska politiken och de ekonomiska riskerna, av att täcka de strukturella underskotten inom EMU, av mer Europa och av samordnade och solidaritetsbaserade EU-åtgärder. Vad som behövs är en europeisk stödmekanism, en europeisk valutafond med de nödvändiga resurserna och möjligheter att ingripa. Samordnade tillsynsåtgärder krävs för att skydda den gemensamma valutan mot spekulation. En detaljerad granskning av hur marknaden för kreditswappar fungerar behövs. Europeiska rådet uppmanas att ge fundamentala svar på krisen i euroområdet och visa verklig solidaritet med Grekland för att övervinna den finansiella krisen. Grekland tigger inte. Grekland vill inte att de grekiska medborgarnas knappa resurser ska försvinna ner i de internationella spekulanternas fickor.
Rovana Plumb  
Under den nuvarande ekonomiska och sociala krisen, som sammanfallit med klimatkrisen, har EU utformat en ny strategi för de kommande tio åren. EU 2020-strategin måste bidra till att skapa ett mer inkluderande EU med en integrerad och miljövänlig ekonomi. Utvecklingen av forskning och innovation måste bli en prioritet så att vi kan bekämpa effekterna av klimatförändringarna och skapa miljövänliga och intelligenta arbetstillfällen. Därför måste de mål som fastställs vara obligatoriska för att garantera en hållbar tillväxt och utvecklingen av en mer inkluderande arbetsmarknad och skäliga levnadsförhållanden för alla medborgare.
Richard Seeber  
EU kan bara lyckas om vi vet i vilken riktning vi vill att den ekonomiska och sociala politiken ska gå. Därför måste vi särskilt uppmärksamma utarbetandet av EU 2020-strategin. Medlemsstaterna måste utarbeta tydliga koncept, visioner och idéer. Att lägga fram en strategi för de kommande tio åren är förvisso ett ambitiöst åtagande, men vi måste komma ihåg att detta inte handlar om de slutliga detaljerna. Vi måste inom EU fråga oss vilket utgångsläge vi vill ha och vilka våra prioriteringar ska vara. Detta är ett mål som på lång sikt också kommer att få positiva sociala och ekonomiska konsekvenser, nämligen genom att skapa en hållbar energimix för EU. Ett nytt tänkesätt krävs på detta område, och inte bara på grund av den allt knappare tillgången till fossila bränslen och inverkan på klimatet av icke-förnybara energikällor. EU måste också inta en ledande roll när det gäller miljövänlig teknik. Enligt min åsikt är dock kärnkraften dåligt lämpad för att leda EU in i en framtid med hållbar energi.
Czesław Adam Siekierski  
Syftet med Europeiska rådets möte som inleds i morgon är i grunden att diskutera de allmänna ramarna för EU:s nya EU 2020-strategi och att utvärdera utträdet ur den ekonomiska krisen samt situationen i Grekland och i andra länder i euroområdet. Dessa frågor är nära sammanbundna med varandra, eftersom unionens strategi för ekonomisk tillväxt och sysselsättning hör samman med dessa frågor. När vi utvärderar den nuvarande situationen måste vi besvara frågorna om hur principerna för stabilitets- och tillväxtpakten respekteras i olika länder, och vilken roll Europeiska kommissionen haft i allt detta. Vi kan förmoda att EU 2020-strategin kommer att uppfattas olika av medlemsstaternas stats- och regeringschefer. Detta beror på de stora intressekonflikterna i de enskilda länderna, som i sin tur beror på skillnader i utvecklingsnivåerna. Länderna från de senaste två utvidgningsomgångarna, men inte bara dessa länder, kommer av uppenbara skäl att kämpa för att betona sammanhållningspolitiken, infrastrukturutvecklingen och jordbruket, men låt oss inte glömma innovation och ny teknik. EU:s framgångsrika utveckling och återgången till en väg mot tillväxt under nästa årtionde kommer att bero på såväl genomförandet av målen i den strategi som läggs fram i kommissionens förslag som på bevarandet av den mer traditionella politiken. För att unionen ska klara de svåra utmaningarna på den globala arenan måste den först minska sina interna skillnader och det kan vi endast göra om vi respekterar fördragets solidaritetsprincip.
Silvia-Adriana Ţicău  
Den viktigaste frågan vid Europeiska rådets vårmöte är EU 2020-strategin. I början av det här året nådde arbetslöshetsnivån 10 procent, medan den i länder som exempelvis Spanien och Lettland nästan nådde 20 procent. 67 procent av EU-medborgarna anser att förlusten av arbetstillfällen är det största problemet. EU:s ledare måste ha som främsta mål att bevara de befintliga arbetstillfällena och skapa nya sådana för att ge EU-medborgarna chansen till ett skäligt liv. Detta mål kan endast garanteras genom avsevärda investeringar i ekonomisk och social utveckling, transport- och energiinfrastruktur, jordbruk, forskning, utbildning och hälsa. Det är just därför som Europeiska rådet särskilt måste uppmärksamma EU:s industripolitik. Enligt EU:s statistik föll industriproduktionen i januari 2010 jämfört med december 2009 med 2 procent inom euroområdet och med 0,2 procent inom EU-27. På gemenskapsnivå står industrin för 26,4 procent av BNP, men i vissa medlemsstater bidrar industriproduktionen endast med 14 procent av BNP. Europeiska unionen måste bevara sin globala konkurrenskraft. För att lyckas med det måste arbetstillfällena och industriproduktionen bevaras inom Europeiska unionen och inte flyttas till tredjeländer.
