
Redondo Jiménez
Fru talman! Jag vill informera er och kammaren om att två medborgare från mitt land, från min region - Castilla y León - sitter kidnappade i Georgien sedan den 30 november förra året.
José Antonio Tremiño Gómez och Francisco Jesús Rodríguez Cabal reste till Georgien för sex månader sedan och kvarhålls nu på okänd ort sedan dess, utan att någon i landet har gett någon som helst information om deras öde. Jag ber er, fru talman, att ni noterar detta allvarliga problem som har drabbat dessa två europeiska medborgare och deras familjer, så att förhandlingar kan inledas med Georgiens myndigheter och vi kan agera för att dessa två spanjorer, som har berövats den främsta grundläggande rättigheten, friheten, skall kunna lokaliseras och friges.

Talmannen
Mycket gärna, fru Redondo Jiménez. Vi skall först utreda situationen noggrant och sedan se hur vi kan hjälpa medborgarna från ert land.

Förberedelserna inför Europeiska rådets möte i Göteborg den 15-16 juni 2001
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är rådets och kommissionens uttalanden om förberedelsen av Europeiska rådets toppmöte den 15-16 juni i Göteborg.
Jag ger genast ordet till rådets tjänstgörande ordförande, fru Lindh.

Lindh
. Fru talman, ärade parlamentsledamöter! För snart ett halvår sedan talade jag första gången i parlamentet om det svenska ordförandeskapets målsättningar. Sedan dess har vi fått en nära och konstruktiv diskussion om Europas framtidsfrågor, om de tre "E:na", dvs. Enlargement, Employment, Environment, om öppenhet och reformarbete, om krishantering och konfliktförebyggande, om framtidsdiskussionen, om demokrati, utveckling och mänskliga rättigheter. Tyvärr måste jag beklaga att parlamentet har ställt in den debatt som vi skulle ha haft i dag om mänskliga rättigheter, vilket ju var en viktig prioritering för det svenska ordförandeskapet.
Frågorna kring Europas framtid kommer naturligtvis också att prägla Europeiska rådets möte i Göteborg. Först vill jag säga något om utvidgningen - Europas historiska åtagande och allra viktigaste framtidsfråga. Det är en trovärdighetsfråga för hela unionen att vårt arbetsprogram, som för sex månader sedan ansågs vara mycket ambitiöst, av vissa till och med orealistiskt, kommer att uppfyllas. Gemensamma EU-positioner har fastställts på samtliga de nio kapitel som angavs i det svenska ordförandeskapets roadmap, inklusive flera svåra frågor som t.ex. fri rörlighet för personer, förvärv av fastigheter och inte minst miljöområdet. Vi har kunnat stänga kapitlet om personers rörlighet med två kandidatländer och om rörlighet för kapital med sju kandidatländer. Miljökapitlet har stängts med inte mindre än fyra kandidatländer. Vi kan därför tala om verkliga genombrott i förhandlingarna. Hela inremarknadsområdet har fallit på plats. De fyra friheterna, grundläggande för unionen, kan nu genomföras med ett par länder.
Vi har också lagt en god grund när det gäller centrala frågor som kärnsäkerhet, livsmedelssäkerhet och landtransporter och stängt några kapitel som egentligen hörde hösten till enligt vår roadmap. Vi kommer att ha öppnat förhandlingar på samtliga områden med några av de länder som började förhandla förra året. Därmed kan vi bekräfta differentieringsprincipen. Varje kandidatland bedöms på egna meriter och styr själva takten i förhandlingarna.
Vi hade ministermöten med samtliga kandidatländer i måndags och tisdags. Länderna var genomgående mycket glada över de framsteg som de har uppnått under förhandlingarna. Samtidigt kunde vi hos många se en tydlig oro efter folkomröstningen i Irland. Självklart är jag och många med mig besvikna över folkomröstningsresultatet där, men desto viktigare är det att arbetet med att ratificera Nicefördraget går vidare, eftersom det är själva grunden för utvidgningsförhandlingarna. Desto viktigare är det också att medlemskapsförhandlingarna med kandidatländerna drivs vidare med oförminskad kraft. Den osäkerhet som folkomröstningen kan ha medfört och spridit i kandidatländerna måste hanteras genom att vi ännu tydligare visar att utvidgningen skall fortsätta.
De framsteg som vi har sett under förhandlingarna med kandidatländerna hade inte varit möjliga om dessa länder inte hade genomfört stora reformer och gjort stora ansträngningar för att möta våra krav. Det kan och gör naturligtvis de EU-vänliga regeringarna i kandidatländerna extra sårbara för populistiska attacker om de upplever att utvidgningen skulle stanna upp.
Jag anser att vi måste dra tre slutsatser efter Nice. För det första måste vi från mötet i Göteborg ge tydliga signaler om att utvidgningen skall drivas vidare. För det andra har vi alla ett ansvar för tydliga besked om att Nicefördraget skall genomföras och ratifikationen fortsätta i andra länder. För det tredje måste vi gemensamt bli bättre på att förankra EU bland medborgarna. I fråga om det kan vi också använda framtidsdebatten till att föra en bred debatt om Europa, och där har vi alla ett ansvar.
Vi diskuterade framtidsfrågorna här i parlamentet senast den 30 maj. Jag vill bara tillägga att rapporten till Göteborg beskriver alla initiativ från medlemsländer, kandidatländer och institutioner, inte minst parlamentets resolution från den 31 maj. När det gäller den fortsatta processen konstaterar vi också att många är för ett konvent i den förberedande fasen. Många menar också att ett sådant konvent bör kombineras med andra åtgärder. Det är också Sveriges hållning, och vi vill gärna i Göteborg kunna peka ut denna färdriktning. Exakt hur det skall utformas måste dock lösas i Laeken.
(Applåder) I Göteborg kommer vi också att behandla det svenska ordförandeskapets tredje "E": Environment. Vi skall ta några viktiga steg för att anpassa EU:s politik till en ekologisk, långsiktigt hållbar utveckling genom att fastställa konkreta mål, konkreta åtgärder och en effektiv uppföljningsprocess. Vad gäller det kommer vi att bygga vidare på kommissionens rapport som bland annat föreslår åtgärder mot klimatförändringar och hälsorisker, och för en ansvarsfull hantering av naturresurser och förbättrade transportsystem.
EU är egentligen den enda globala kraft som kan driva miljöfrågor och hållbar utveckling globalt. Det är därför också naturligt att klimatfrågorna och Kyoto-protokollet tas upp vid toppmötet med den amerikanske presidenten i Göteborg, vilket vi kommer att göra. Samtidigt vet vi att om vi skall kunna spela en ledande global roll, måste vi också göra ett bra hemarbete.
Det gäller även andra internationella frågor där unionen för att kunna påverka nu utvecklar sina verktyg och blir alltmer samstämmig i sitt agerande.
Säkerhets- och försvarspolitiken, ESDP, är därvid en av våra allra viktigaste processer. Vi har konfliktförebyggande, civil krishantering och militär krishantering som tillsammans utgör en helhet. Vi kompletterar nu den positiva utvecklingen på det militära området med att också bygga ut den civila krishanteringen med poliser, på rättsområdet och med civil administration. Vi har också utvecklat arbetet för att förebygga väpnade konflikter. Göteborgstoppmötet får både en rapport om framstegen inom ESDP och ett europeiskt program för konfliktförebyggande.
FN är i detta arbete vår viktigaste partner. Vid vår arbetsmiddag med FN:s generalsekreterare Kofi Annan i maj identifierade vi ett antal prioriteringar för samarbetet inom konfliktförebyggandet och krishantering, där våra framväxande militära och civila kapaciteter blir reella tillskott för FN. Vi stärker samarbetet i fält genom gemensamma fact finding-missioner och samarbete mellan särskilda representanter. Balkan, Mellanöstern och Afrika är särskilda prioriteringar. Självklart utvecklar vi också samarbetet med Nato, vilket vi inte minst har kunnat se i de aktuella kriserna i Makedonien och södra Serbien.
I Göteborg kommer vi också att diskutera viktiga utrikespolitiska frågor, bl.a. Mellanöstern, där EU har spelat en mycket aktiv roll. Statsminister Göran Persson har varit där, och höge representanten Javier Solana har gjort ett stort antal konsultationsresor och förväntas i Göteborg presentera en roadmap för EU:s fortsatta engagemang och arbete i Mellanöstern.
Vi kommer att diskutera västra Balkan där utvecklingen i f.d. jugoslaviska republiken Makedonien, FYROM, fortfarande är oroande. Vi har både från ordförandeskapets sida och tillsammans med Javier Solana verkat aktivt för att hålla samman koalitionsregeringen, isolera extremisterna, hålla igång reformprocessen för att förbättra minoriteternas ställning och rättigheter, och fortsätta närmandet till EU. Men som vi alla vet är situationen fortfarande kritisk.
När det gäller södra Serbien är utvecklingen mer positiv. Det är också ett exempel på att när EU och Nato har ett nära samarbete, kan vi också hantera konflikter.
Fru talman! Vi närmar oss nu slutet av vårt ordförandeskap, men vi har en hel del kvar att göra och hoppas ta några avgörande steg på toppmötet i Göteborg - för utvidgningen, för jobben och miljön och för unionens globala roll. Vi räknar med ett aktivt arbete och vet att vi i alla de frågor som vi diskuterar behöver parlamentets aktiva stöd.
(Applåder)

 Prodi
. (IT) Fru talman, fru utrikesminister, ärade ledamöter, mina damer och herrar! I morgon samlas Europeiska rådet i Göteborg. Dagordningen innehåller många punkter. Jag skall koncentrera mig på bara två av dessa: utvidgningen och den hållbara utvecklingen. Emellertid skall vi också diskutera en annan mycket viktig fråga i Göteborg, det vill säga resultatet av folkomröstningen i Irland om ratificering av Nicefördraget.
Redan i förrgår hade vi ett idéutbyte om detta med rådet (allmänna frågor) och de femton medlemsstaterna antog ett uttalande. Jag skulle vilja framföra några kortfattade synpunkter. Även om jag inte på något sätt vill lägga mig i det irländska folkets suveräna beslut blir jag mycket ledsen över folkomröstningens resultat. Utvidgningsprocessen får dock inte försenas av detta. Som jag snart kommer att återkomma till är den nödvändig av historiska och politiska skäl. Kommissionen kommer därför att fortsätta att göra det som kommer an på oss för att förverkliga detta mål. Man kan dock lära sig en politisk läxa.
Varje folkomröstning har sin historia. Ändå är det, trots att det låga valdeltagandet gör resultatet svårtolkat, otvivelaktigt så att det irländska folkets fritt uttryckta vilja än en gång påminner oss om att vi har en metod för att ändra i fördragen, den som användes i Nice, som medborgarna inte förstår och inte längre vill ha.
(Applåder)
Det talar de om för oss med demokratins högsta uttrycksmedel, det vill säga genom att rösta, men också genom att inte rösta på grund av likgiltighet och brist på tydliga alternativ.
Det räcker inte att än en gång upprepa att vi måste kommunicera mer och bättre med medborgarna och att de verkliga frågeställningarna ofta förvanskas eller inte förstås. Det är inte det som är poängen! Vi måste från och med nu lära oss den läxa som medborgarna har gett oss. Jag kan därför med glädje konstatera att minister Lindh har för avsikt att i Göteborg föreslå någonting annat än slutna kretsar av rådgivare och regeringskonferenser som arbetar bakom lyckta dörrar. Detta är ett kapitel som absolut måste avslutas.
(Applåder)
I Laeken bör vi alltså utan att tveka längre peka ut den enda metod som våra medborgare kan acceptera, den som går ut på att skapa en instans som är representativ för både staterna och de förtroendevalda på nationell och europeisk nivå: ett konvent som arbetar med översynen av fördragen utan att stänga in sig och som drar nytta av den breda diskussion som numera förs i alla medlemsstaterna. Sedan ett halvår tillbaka har man lyckligtvis åter börjat tala om Europa: låt oss göra det fullt ut! Kommissionen är redo att ge sitt aktiva bidrag till denna struktur.
Jag skall nu återkomma till de två ursprungliga frågorna: den hållbara utvecklingen och utvidgningen. Jag tycker att det är viktigt att beskriva de resultat som jag hoppas att detta toppmöte kommer att ge på dessa två områden för er.
Först och främst den hållbara utvecklingen. I Göteborg skall stats- och regeringscheferna diskutera en ny politisk inriktning som grundar sig på kommissionens förslag, vilket utgör ett radikalt brott mot tidigare tänkesätt. I det tar vi åter fatt i Lissabon-strategin för att skapa en ambitiös men realistisk process för hållbar utveckling. Detta resultat kan man uppnå genom att utgå ifrån antagandet att hållbar utveckling inte bara gäller miljön utan syftar till att säkerställa ekonomisk tillväxt, social sammanhållning och värnande om miljön så att dessa tre mål går hand i hand. De ekonomiska, sociala och miljömässiga målen står verkligen inte i motsatsställning till varandra utan kompletterar varandra. Detta är tyngdpunkten i den europeiska samhällsmodell vi vill bygga och överlämna åt kommande generationer européer: om vi inte gör detta blir det svårt att bygga Europa. I vårt förslag förenas dessa mål till en enda integrerad strategi som syftar till att lösa medborgarnas konkreta problem på lång sikt.
Jag skall bara ta några exempel på de resultat vi vill uppnå i Göteborg. När det gäller socialpolitiken innehåller den föreslagna strategin alla de mål som har fastslagits under de tidigare mötena med Europeiska rådet i Lissabon och Stockholm, mål som handlar om att modernisera de sociala trygghetssystemen, bekämpa fattigdom och utslagning och ta itu med problemet med den åldrande befolkningen.
När det gäller klimatförändringarna vill vi inte bara genomföra Kyotoavtalet utan också se längre framåt. Det handlar om en långsiktig process som inte kan avgöras en gång för alla, men inriktningen måste redan nu vara klar och konsekvent.
Vad jordbrukspolitiken anbelangar slår vi utan att hyckla fast vilka som är Europeiska unionens senaste mål, att vi inte längre skall koncentrera oss på kvantitet utan på en sund livsmedelsproduktion med kvalitet. Vårt mål måste vara att tillfredsställa konsumenterna och samtidigt sätta värde på jordbruket.
När det gäller transporterna har vi för avsikt att bryta sambandet mellan ekonomisk tillväxt och urskillningslös ökning av vägtransporterna.
Utvidgningen gör det än mer trängande att ingripa på alla dessa fronter och varje enskild medborgare måste vara delaktig i förändringsarbetet. Ledamöterna av denna församling kan här spela en avgörande roll: ni har er förankring i territoriet och ni har nära kontakter med de regionala och lokala myndigheter som har det främsta ansvaret för att genomföra politiken för en hållbar utveckling på unionens territorium. Ni har alltså en idealisk och avgörande position när det gäller att förklara, diskutera och främja dessa initiativ.
Om vi vill skapa ett balanserat och rättvist samhälle i Europa är denna strategi för den hållbara utvecklingen nödvändig. Jag säger än en gång att vi européer med rätta är stolta över vår sociala modell, även om vi kanske har tappat den röda tråden och vår stolthet under de senaste åren, men det är kanske därför vi måste modernisera den så att den kan fungera för kommande generationer.
Vår planets framtid beror dessutom på om vi kan åstadkomma en global hållbar utveckling och det bästa sättet för Europeiska unionen att verka för detta är att vi genomför våra föresatser så att vi kan ge vägledning och fungera som ett exempel för alla. Även från andra kontinenter ser man till vad vi gör, trots att det inte alltid verkar så.
Nu skulle jag vilja övergå till den andra punkten: utvidgningen. Jag har aldrig upphört att hävda att utvidgningen är vår historiska uppgift: helt klart för min kommission, men också för detta parlament, tror jag. Den måste genomföras nu, för tiden är mogen. Den inre marknaden, eurons ankomst, de numera påtagliga resultaten av saneringen av de offentliga finanserna och framstegen när det gäller ekonomiska och sociala reformer bidrar alla till att göra detta ögonblick särskilt gynnsamt för en utvidgning. Vi måste därför engagera oss med full kraft för att snabbt föra denna process i hamn.
Kommissionen för medlemskapsförhandlingarna framåt med allvar och stränghet, enligt det mandat vi har fått av rådet. Vår roll som opartisk institution säkerställer att processen inte solkas ned av kortsiktiga politiska hänsyn. Vi håller oss till principerna om differentiering och framsteg beroende på meriter, enligt vilka de länder som påbörjade förhandlingarna 2000 kan komma att gå förbi dem som började förhandla tidigare. Vi håller oss strikt till den tidtabell som upprättades förra året och antogs i Nice och det gläder mig att kunna säga att det har gjorts stora framsteg. Dessutom är jag verkligen tacksam mot det svenska ordförandeskapet för de insatser det har gjort för dessa förhandlingar.
Tidtabellen är alltså rätt utformad och skall behållas. Därför har jag alla skäl att tro att vi kommer att avsluta förhandlingarna med de av våra partners som ligger längst framme omkring slutet av år 2002, så att vi kan genomföra ratificeringsprocesserna i tid för valet till Europaparlamentet 2004.
Rådet skall alltså i Göteborg ta hänsyn till gjorda framsteg och formulera de riktlinjer som erfordras för att slutföra förhandlingarna.
För närvarande är fortfarande de besvärligaste kapitlen, som i huvudsak är fyra, öppna: miljön, den fria rörligheten för människor, kapital och tjänster, strukturfonderna och jordbruket. Jag nämnde dem i svårighetsordning, med det svåraste sist. Det handlar otvivelaktigt om komplexa sektorer, men det står nu klart att lösningarna i vissa fall kan underlättas av att man inför övergångsperioder. Kommissionen är därför beredd att föreslå nödvändiga tekniska lösningar och politiska kompromisser.
Nu behöver vi flexibilitet från alla förhandlingsparternas sida och ett tydligt politiskt engagemang för att slutföra förhandlingarna också gällande dessa så känsliga sektorer. I dag verkar flexibilitet och sunt förnuft vara de viktigaste, mest värdefulla dygderna, både hos medlemsstaterna och kandidatländerna.
Ärade ledamöter! Det är uppenbart att det krävs stöd i den allmänna opinionen. I och med utvidgningen ökar unionens befolkning med 30 procent. Vi kommer också att få en union som ur många synpunkter är mer diversifierad, som har långa gränser gemensamma med stora länder som Ryssland och Ukraina. Många av medborgarna är oroliga för vilka konsekvenser denna nya territoriella ordning kommer att få på deras vardag i termer av sysselsättning, miljö, invandring och allmän ordning. Ledamöterna av denna församling har den viktiga uppgiften att lugna medborgarna genom att på ett objektivt och förtröstansfullt sätt förklara vilka problemen är, men även vilka stora fördelar de kommer att få av Europas enande.
Utvidgningen kommer att sätta fart på vår ekonomi och arbetsmarknaden för hela nästa generation. Den kommer också att bli det enda redskapet för att kontrollera de sjukliga företeelser som inte stannar vid nationsgränserna, såsom organiserad brottslighet och handel med narkotika, vapen och människor. Tillsammans kan vi göra mer och göra det bättre. Ett större Europa kommer att bli en starkare, mer respekterad aktör på världsscenen.
Mina damer och herrar! Utvidgningen är inte bara en teknisk process. Vi får aldrig tillåta att noggrannheten med detaljerna får oss att tappa helheten ur sikte. Visionen om det Europa som våra barn och barnbarn skall ärva handlar om en gemensam framtid i en union som sträcker sig från Atlanten till Svarta havet, från polcirkeln till Medelhavet. Men detta är inte allt: jag skulle vilja att vi tänkte i termer av en gemenskap bestående av fredliga nationer i en världsdel, som omfattar ett utvidgat EU och alla dess nya grannar, vilka förenas av värderingar och mål som blir allt mer gemensamma. Detta är ingen dröm: det är en process som vi redan har inlett, bland annat just med det svenska ordförandeskapets stora bidrag.
I Moskva i förra månaden kom de högsta representanterna för Ryska federationen och Europeiska unionen överens om att börja arbeta för att skapa ett gemensamt europeiskt ekonomiskt område och började undersöka de konkreta möjligheterna att i framtiden använda euron i sina handelstransaktioner och finansiella mellanhavanden. Vi har för avsikt att samtidigt följa en lika intressant strategi gentemot Ukraina.
Med dessa utgångspunkter kan den utvidgade Europeiska unionen och dess grannar finna gemensamma lösningar på de gemensamma problemen på områden som transporter, energi och miljö, forskning, utveckling, invandring och kampen mot den organiserade brottsligheten. Endast en utvidgad gemenskap, som den vi håller på att bygga, kan njuta av fred, välstånd och stabilitet i längden.
Mina damer och herrar, ärade ledamöter! Utvidgningen och hållbarheten är alltså de båda nycklarna till Europas framtid. Jag är säker på att ni instämmer i denna min vision och jag är också säker på att vi i Göteborg kommer att kunna ta stora steg framåt för att gå från vision till verklighet.
(Applåder)

Poettering
. (DE) Fru talman, fru rådsordförande, herr kommissionsordförande, ärade kolleger! Folkomröstningen på Irland kommer att ge toppmötet i Göteborg en ännu större betydelse än vi hittills har trott. Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokrater anser att toppmötet i Göteborg måste signalera att länderna i Europas mitt är välkomna in i Europeiska unionen och att utvidgningen av unionen nu är prioriteringen bland prioriteringar, och detta därför att det råder osäkerhet, därför att det finns en irritation, därför att det finns en oro bland länderna i Europa som rör deras medlemskap i Europeiska unionen. Detta måste vi framföra på ett tydligt sätt till människorna i kontinentens mitt.
(Applåder)
Vår partigrupp har länge förordat att de första nya folken skall kunna delta i kommande Europaval 2004. Detta är en signal som vi måste ge. Och vi måste vara flexibla. Nu debatterar vi strukturfonderna. Några vill behålla allt som de hittills har haft. Andra vill avskaffa strukturfonderna helt och hållet. Vi i europeiska kristdemokraternas partigrupp säger att det är de mest behövande i Europa som förtjänar solidaritet. Därför behövs strukturfonderna även i framtiden, och de skall koncentreras på de länder som har det sämst i vår framtida europeiska union. Solidaritet får nämligen inte bli ett slagord utan måste förverkligas genom faktiska handlingar.
Jag liksom många kolleger i partigruppen förde i går ett fascinerande samtal med biskop Alfons Nossol i Oppeln i före detta Schlesien, i dag Polen. Där lever en minoritet på 300 000 människor. Efter kommunismens fall i Polen har det blivit möjligt för denna minoritet att hålla sin egen gudstjänst på sitt eget språk vid sidan av det polska språket. Dessa människor i Polen liksom i Ungern, i Slovakien och Rumänien, riktar nu blicken mot vårt Europa och förväntar sig att vi inte skall stänga portarna till Europeiska unionens värdegemenskap utan säga: ni är välkomna när ni har uppfyllt förutsättningarna för att bli upptagna i Europeiska unionens värdegemenskap.
(Applåder)
Låt oss vara flexibla även i frågor som rör den fria rörligheten, så att vi inte skapar schematiska lösningar som är förolämpande för länderna i Centraleuropa. Vad vi behöver är givetvis lösningar såväl i Europeiska unionens intresse som i kandidatländernas. Jag vill rekommendera att vi anstränger oss för att garantera den flexibilitet som är nödvändig.
Nu till Irland: Låt oss akta oss för att ge snabba råd till Irland. Det är den irländska regeringen som måste visa vägen nu. Särskilt vill jag uppmana de större staterna i Europeiska unionen som tidigare har begått upprepade fel genom att tro sig kunna visa vägen för de små: Avvakta ett tag och låt nu Irland komma med ett svar först! Sedan får vi se hur vi skall gå vidare.
(Applåder)
Fru talman, ni har sagt - och det är med stor glädje jag hör detta - att ordförandelandet Sverige är för konventet. Det är en lång väg som vi gemensamt har tillryggalagt. Men jag vill be er kämpa lite extra för detta just när ni inte känner något stöd. Besluten kommer ju att fattas under belgiskt ordförandeskap. Om ni är för öppenhet och insyn och det finns två, tre regeringar som inte är för detta, namnge då dessa regeringar offentligt så att de tvingas motivera varför de inte håller med!
(Applåder)
Den amerikanske presidenten George Bush kommer att sitta med i Göteborg. Vår partigrupp uppskattar partnerskapet och vänskapsbanden med USA. Vi ser fram emot att få ta emot den amerikanske presidenten och hälsar honom välkommen till Europa. Men att vi har många gemensamma intressen betyder inte att vi inte skulle ha olika åsikter på en och annan punkt. Jag vill uppmuntra er, fru rådsordförande och även kommissionens ordförande, att korrekt men bestämt ge uttryck för att vi, Europa, vill se Kyotoprotokollet lyckas och utsläppen av skadliga ämnen minska. Vi vill uppmuntra er att på ett tydligt sätt företräda denna ståndpunkt.
(Oro, protester)
Men låt mig tillägga följande - vi har ju en kollega som är känd för att komma med inpass; jag skall med nöje ta upp tråden - givetvis förväntar vi oss solidaritet också från européerna, och jag är stolt över att det är just de regeringar som tillhör vår partigrupp som i morgon och i övermorgon kommer att ge ett entydigt bevis på den europeiska solidariteten.
(Applåder) Vore det inte så, skulle vi höja våra röster! Men en sak vill jag tillägga, om ni tillåter, fru talman. En sak har den amerikanske presidenten rätt i när det handlar om att reducera de skadliga utsläppen. Om kärnenergin är säker kan man inte utesluta den ur en förnuftig blandning av olika energikällor. Därför har han rätt på den punkten. Vi är emot att atomenergin, att den fredliga användningen av kärnenergin rent generellt smutskastas av ideologiska skäl, vilket stora delar av socialisterna och andra gör även här i kammaren.
(Applåder)
Låt mig avslutningsvis tillägga följande: Utvecklingen i före detta jugoslaviska republiken Makedonien är det som för närvarande berör oss djupast. Fru rådsordförande, jag vill uppmuntra er att på samma sätt som tidigare fortsätta era ansträngningar tillsammans med Solana och Patten för att få till stånd en fredlig utveckling i området. För om vi misslyckas med detta - dagens inställda besök av Makedoniens, den före detta jugoslaviska republiken Makedoniens president är en varningssignal!
Jag vill uppmuntra er att fortsätta era fredssträvanden; för om vi lyckas med detta, då innebär detta en framgång för hela Europeiska unionen och för uppbyggnaden av ett fredligt och fritt Europa. Jag vill uttryckligen uppmuntra er till detta!
(Applåder)

Barón Crespo
Fru talman, fru tjänstgörande rådsordförande, herr kommissionsordförande, ärade kolleger! Jag vill först och främst gratulera den tjänstgörande ordföranden för rådet till hennes avstämning av det svenska ordförandeskapet. Sverige har nu klarat sin examen och blivit myndigt och landets ordförandeskap har varit framgångsrikt på många områden.
Ni har agerat med öppenhet, med finess och med en vänskaplig attityd gentemot parlamentet, och detta vill jag betona. Med er har vi kunnat börja aktualisera våra förbindelser med rådet, vilka fortfarande var i nivå med Enhetsakten - jag syftar på medbeslutandeförfarandet och rådets närvaro i plenum - och jag anser att detta är ett välkommet och positivt steg framåt i våra förbindelser.
Jag beklagar, precis som ni, att debatten om mänskliga rättigheter inte har kunnat genomföras i dag på grund av tidsbrist, men hur som helst är de mänskliga rättigheterna en permanent beståndsdel i vårt politiska åtagande. Jag vill särskilt betona de framsteg som har nåtts när det gäller hållbar utveckling och på det sociala området, och ett av de mycket viktiga framgångarna har varit att, efter tjugo år, uppnå att blockeringen av direktivet om information till, samråd med och deltagande av arbetstagare hävs.
När det gäller toppmötet i Göteborg är vi alla påverkade av den irländska folkomröstningen som blev en tankeställare och är en mycket viktig varningssignal.
Den franska generalförsamlingen ratificerade i går Nicefördraget. Frankrike har alltid varit ett mycket blomstrande och rätt så polemiskt land, men detta har emellertid inte väckt vår uppmärksamhet. Men i fallet Irland anser jag att finns två frågor som vi måste fundera på, nämligen unionens nuvarande medlemsstater och de stater som kommer att ingå efter utvidgningen, för vi är nu inne i det resonemanget och vi måste befästa de villkor som skall styra vårt gemensamma öde. Detta innebär, och så har det varit ända sedan Europeiska unionen skapades, att vi måste finna en jämvikt mellan våra intressen - mellan om man får säga det så - vår egoism och solidariteten mellan alla. Jag anser att det är vårt mål och detta måste vi förklara på ett mycket direkt sätt för alla européer.
Jag har därför å min grupps vägnar bett kommissionens ordförande om en förklaring från kommissionen om den ekonomiska och sociala sammanhållningen och om utvidgningen. Det handlar nämligen inte bara om att den ena eller den andra medlemsstaten skall få behålla stöd från Strukturfonderna eller ej, det handlar om att i första hand se hur vi alla kan bidra och kommissionens ordförande har nyligen talat om fördelarna med en framtida europeisk skatt.
Folket betalar, men de vet inte vad de betalar för, och ur demokratisk synpunkt skulle det vara lämpligt att koppla ihop finansiering och medborgaranda. Sedan måste vi se över hur vi skall kunna förstärka sammanhållningen och solidariteten mellan oss alla med utgångspunkt i fördragens principer. För att göra detta anser jag att det är nödvändigt att kommissionen medverkar genom att utöva sina ansvarsbefogenheter och sin initiativrätt.
För det andra vill jag ta upp de slutsatser som ni har lagt fram i rådet. Enligt min relativt långa politiska erfarenhet i Europeiska unionen är detta den första gången som det har utarbetats ett förslag till rådets slutsatser som en normal medborgare kan läsa, vanligen skrivs nämligen dessa förslag på ett sätt som fransmännen kallar ett språk som är langue de bois, i en fullständigt kryptisk stil. Toppmötesrapporten från det svenska ordförandeskapet gör heder av vad Europaparlamentet har sagt, av vad COSAC har sagt och det finns ett klart uttalat stöd till konventmetoden - ni har dock varit försiktiga och talar om ett forum. Men jag vill hursomhelst säga att om ni lyckas nå framsteg i den riktningen, så tror jag att vi kan uppnå att det definitivt blir slut på förhandlingar bakom stängda dörrar och att vi går över till den demokratiska metod som konstitutioner utarbetas på i alla Europeiska unionens medlemsstater, det vill säga med ljus och stenografer, vilket i dagens situation är med hjälp av Internet och television. Det är på det viset som saker skall göras.
Fru ordförande, vi hoppas därför att ni lyckas åstadkomma att ett förslag om detta läggs fram under toppmötet i Göteborg som sedan kan preciseras i Laeken, ett förslag som de europeiska parlamentarikerna, medlemsstaternas parlamentariker, regeringarna och kommissionen kan arbeta tillsammans på. På detta sätt kan vi lyckas få alla människor i våra medlemsstater intresserade.
Ett sista påpekande, fru ordförande, om president Bush besök. De transatlantiska förbindelserna är en grundläggande konstitutionell förbindelse för båda parter, Europeiska unionen och Förenta staterna, och för världen i sin helhet. Men vi får inte dölja de djupa meningsskiljaktigheter vi har för närvarande och som inte bara handlar om värderingar om de internationella åtagandena på världsnivå, utan även om en kamp mot något så viktigt som klimatförändringarna. Man kan uppmana till solidaritet, men jag ber Poettering om att han bearbetar de aktuella eller framtida regeringarna i sin politiska familj, för det är de som inte stöder en enig europeisk ståndpunkt.
När det handlar om antimissilförsvar, leder framställning av nya missiler bara till att vi börjar kapprusta igen. Även när det gäller den frågan ber jag Poettering att han talar med sina politiska vänner i regeringarna i syfte att uppnå en avspänningsprocess, vilket är grundläggande för mänsklighetens framtid.

Cox
Fru talman, fru tjänstgörande ordförande, herr kommissionsordförande, mina damer och herrar! På ELDR-gruppens vägnar skulle jag vilja börja med att tacka ministern och gratulera henne till de många faktiska resultat som det svenska ordförandeskapet redan har uppnått, innan det ens formellt har avslutat sitt arbete. Ni skall särskilt gratuleras till det arbete och den entusiasm som ni lagt ned när det gäller utvidgningsfrågan. Ert tillvägagångssätt har varit en frisk fläkt och jag hoppas att det kommer att försäkra kandidatländerna om att vi faktiskt menar allvar när det gäller denna fråga, vilket vi har visat under det svenska ordförandeskapet.
Jag tackar också för och välkomnar det försvar som ni, tillsammans med Europeiska kommissionen, har ställt upp i frågan om klimatförändringar. Det är viktigt att vi i den transatlantiska dialogen fortsätter att kämpa för de värden och den önskan om hållbarhet som vi alla delar och tror på. Era personliga ansträngningar och arbetet tillsammans med den höge representanten, kommissionär Patten och andra, i synnerhet i Makedonien, där situationen fortfarande är så laddad och komplicerad, visar ett imponerande engagemang mot att gå framåt med en gemensam utrikes- och säkerhetspolitik. Samtliga dessa områden, och naturligtvis det arbete som ni påbörjat tillsammans med Europaparlamentet när det gäller att öka öppenheten, bör värdesättas som viktiga och betydelsefulla frågor.
Jag tar förstås till mig den ökade oron hos företrädarna för kandidatländerna till följd av Irlands "nej" till Nice som ni har talat om. Det är mycket viktigt för mig att säga här i dag, särskilt som en irländsk europé, att vilka komplicerade skäl och anledningar som än ligger bakom det, så innebar detta "nej" till Nice inte ett "nej" till utvidgningen. Varken "nej"kampanjen eller "ja"kampanjen handlade om utvidgningen. Det vore faktiskt till hjälp före Göteborg - om detta inte redan har skett - att Irlands "nej"kampanj som helhet sammanställde ett enda gemensamt uttalande där det klargjordes att deras "nej"kampanj inte var en strävan efter ett "nej" till utvidgningen. Jag skulle vilja uppmuntra ministern till att fortsätta att arbeta mot en betryggande tidsplan i Göteborg. Chocken över det irländska resultatet kanske kommer att motivera dem som för en eller två veckor sedan undrade huruvida detta var nödvändigt. Det har nu blivit mer nödvändigt att uppmuntra, agera och visa resultat när det gäller utvidgningsagendan.
Med hänsyn till det irländska resultatet skulle jag vilja bidra med en eller två detaljerade kommentarer. Ledamöterna kanske skulle vara intresserade av att få veta att 50 000 färre människor i den irländska väljarkåren röstade "nej" till Nice än jämfört med "nej" till Amsterdam. Antalet "nej"röstare i Irland har inte ökat. Den avgörande frågan i Irland är denna: varför stannade de som vanligtvis skulle ha röstat "ja" hemma? Detta är en allvarlig fråga. Ändå var antalet "nej"röster lägre än förut, och inte högre, så i detta hänseende måste vi behålla en viss känsla för proportioner.
Jag välkomnar det faktum att den irländska regeringen nu kommer att upprätta ett nationellt forum om Europa för att uppmuntra alla till att med förnuft överväga utmaningen och budskapet med och verktygen för att sammanföra människor med den europeiska visionen. Därefter kommer det slutligen att hållas en andra folkomröstning. Det är viktigt att vi får denna period av ingående övervägande.
Jag noterar vad som sagts i rådet (allmänna frågor), nämligen att rådet kommer att fortsätta med ratificeringsprocessen. Motsägelsefullt nog kommer det danska ratificeringsinstrumentet faktiskt att läggas fram i Rom i dag, och fransmännen har, som vi hört, också ratificerat fördraget.
Jag hoppas att rådet i Göteborg kommer att finna den vishet som saknas i uttalandet från rådet (allmänna frågor) för att ta med Europeiska kommissionen i sökandet efter en väg framåt. I Irland betraktar man kommissionen som en hederlig mäklare - någon som alltid kan hjälpa till när det finns vanskliga textmässiga och konkreta politiska frågor som måste övervägas.
Sammanfattningsvis borde det verkliga budskap som måste komma från Göteborg före alla andra - det första av det här slaget av budskap - tydligt riktas till kandidatländerna, och säga: vi är redo att förhandla. Jag skulle vilja be den tjänstgörande ordföranden att kämpa för denna fråga och genomgående betona den i Göteborg, särskilt med avsikt att göra det möjligt för irländarna att säga "ja" till en utvidgning där.
(Applåder)

Hautala
Fru talman, fru rådsordförande, herr kommissionsordförande! Inledningsvis vill jag fästa er uppmärksamhet vid rådsordförande, minister Lindhs, konstaterande att det var ett misstag att vi inte kan tala om de mänskliga rättigheterna här i dag. Jag välkomnar även ordförande Barón Crespos lilla botgöring då han beklagade att vi inte kan föra denna diskussion i dag. Det är verkligen mycket beklagligt, eftersom jag vet att Sverige är livligt engagerat i politiken för de mänskliga rättigheterna, och nu är denna möjlighet att föra en dialog med Sverige tyvärr försatt.
Herr talman! För min grupp är Göteborg framför allt ett toppmöte om en hållbar utveckling. Vi har väntat på det länge och vi vill inte att detta tillfälle förspills. Temat om en hållbar utveckling får inte falla i skuggan av en prominent gäst, utan det måste tas på allvar. I det här sammanhanget måste jag lämna en personlig bekännelse. Jag var litet otålig när kommissionen inte verkade få sitt eget förslag om en hållbar utveckling färdigt, och i samband med toppmötet i Stockholm konstaterade jag att kommissionens ordförande Prodi inte var ekologiskt läskunnig. Nu måste jag ta tillbaka denna utsago eftersom jag har bekantat mig med kommissionens ordförandes tankar om en hållbar utveckling och anser att de är ytterst värdefulla. Han föreslår förpliktande mål och han är redo att skrida till förpliktande åtgärder för att till exempel avbryta sambandet mellan den ekonomiska tillväxten och den ökande trafiken. Man måste beklagligtvis befara att toppmötet inte har samma förmåga, det vill säga att det skulle kunna ställa kvantitativa mål. I det här avseendet är jag litet besviken på att de ansträngningar som Sverige som ordförandeland gjorde inte ledde ännu längre.
Kyotoprotokollet är ovillkorligen en central fråga i Göteborg. Jag välkomnar kommissionens ordförande Prodis vilja att föra diskussionen framåt till tiden efter det att målen i Kyotoprotokollet förverkligats. Jag är av helt annan åsikt än ordförande Poettering, då han säger att kärnenergin måste finnas med i de alternativa lösningarna. Det finns ingen ålderdomligare teknik än den, och jag vill fälla ett varningens ord för att kärnenergin faktiskt i skydd av klimatpolitiken gör comeback. Min grupp yttrar ett beslutsamt nej till denna utveckling. Vi vill satsa på alternativ.
Frågan om utvidgningen tas också upp i Göteborg, min grupp vill absolut understryka att utvidgningen måste fortsätta trots resultatet av folkomröstningen i Irland. Det irländska folket har inte alls velat förkasta utvidgningen, vilket man klart kunnat konstatera och som man bör framföra till kandidatländerna. Jag anser emellertid att det inte går att förbigå resultatet av folkomröstningen i Irland som om ingenting hänt, utan det måste uppfattas som en klar signal på att Europeiska unionen måste demokratiseras, medborgarna måste kunna delta i förberedelsearbetet till konstitutionella frågor. De kan inte längre behandlas bakom lyckta dörrar. Därför måste vi skynda på införandet av denna konventsmodell, till och med så att beslut om det kan fattas före Laeken. Detta innebär att även kandidatländerna fullvärdigt bör kunna delta i denna process. Vi behöver mer demokrati, fler folkomröstningar, mer engagemang - inte mindre.

Wurtz
Fru talman, fru rådsordförande, herr kommissionsordförande! Det är alltför tidigt att göra en uttömmande analys av Irlands "nej" till Nicefördraget. Däremot kan man redan nu, utan någon större risk för misstag, framföra ett antal synpunkter i frågan.
Den första handlar om de officiella reaktionerna på resultatet, som tog alla europeiska beslutsfattare på sängen. Det verkar som om ministrarna, när de var i Luxemburg i måndags, ägnade en nätt halvtimme åt händelsen, som en av dem betecknade som en "incident". Det skulle jag vilja säga är att bedriva strutspolitik. Ser han verkligen inte - i detta ogillande - ett nytt och allvarligt symptom på den kris som i grunden skakar det europeiska bygget? Nästan tre fjärdedelar av irländarna sade "ja" till gemenskapen när landet anslöt sig 1972, och i dag förkastar en lika stor andel av irländarna ett "ja" till unionens fördrag, och de nationella och de europeiska ledarna har inte sett att någonting har inträffat!
Vi står inför ett problem som sträcker sig mycket längre än till Nice och Irland. Irlands "nej" är i mina ögon - och detta är min andra synpunkt - framför allt det pris man får betala för ett Europa som byggs upp utan medborgarna och långt ifrån dem. Det har för övrigt kommit andra varningstecken, i första hand det ökade valskolket vid olika europeiska val. Var har man fört viktiga allmänna och pluralistiska debatter, där man har lagt korten på bordet, om de mycket viktiga frågor som vi måste hålla under kontroll, om de svårigheter som måste övervinnas, de värderingar som skall försvaras och slutligen de politiska beslut som skall fattas i full öppenhet och i demokratisk ordning?
Ett exempel rör det irländska fallet direkt: vid toppmötet kokade staterna hastigt ihop ett Försvarseuropa med oklara mål, osannolikt nog oberoende av hela den allmänna opinionen. De har ofta förhärligat denna nya seger med tongångar som framför allt i de neutrala länderna uppfattas som militaristiska, men inte bara där. Hur kan man då förvånas över att batongen är på återgång? Och detta gäller även andra områden, särskilt det ekonomiska och sociala.
Och vad skall man säga om de rikaste ländernas ledare, som aningslöst odlar syndromet "nettobetalare" och väcker liv i det gamla spöket åternationalisering av jordbruksstödet och strukturfonderna och därigenom ger näring åt den farliga tendensen "var och en för sig". De federalistiska överdrifterna i den pågående institutionella debatten har framkallat svindel i länder som är måna om att behålla sin plats, roll och identitet i en framtida stor gemenskap, vars karaktär och konturer de ännu inte kan skönja. Till allt detta kan vi tillägga det föga engagerande spektakel som man i Nice erbjöd folken i de 15 medlemsstaterna. Man kan därför knappast förvånas över den stämning av besvikelse, ja inte ens över att den populistiska tendensen att vända sig inåt har fått förnyad kraft.
Därav min tredje och sista synpunkt när det gäller den fråga som alla ställer sig: vad skall vi göra nu? I mina ögon måste man först och främst respektera det demokratiska spelets regler. Fördraget har inte ratificerats enhälligt, och vare sig man gillar det eller inte måste det omarbetas. Vidare kommer man att vinna på att den här gången gå till botten med saker och ting i debatten med medborgarna i alla våra länder, om meningen med det Europa som skall byggas upp och om vilka politiska, institutionella och ekonomiska konsekvenser våra val får.
Till sist får man inte tillåta motståndarna, de som räds utvidgningen, att använda denna kris som förevändning för att se till att detta potentiellt stora och vackra, men självklart invecklade och kostsamma, alleuropeiska projekt skjuts upp sine die. Också i det avseendet måste vi föra en ansvarsfull debatt för att i öppen dager utvärdera förutsättningarna för allas vår framgång, för det finns inga ambitioner utan ansträngningar och inget europeiskt projekt utan solidaritet.

Collins
Fru talman, fru tjänstgörande rådsordförande, herr kommissionsordförande! Det är med stort nöje som jag gratulerar det svenska ordförandeskapet till de stora framgångar som det har uppnått för allas vår räkning.
De europeiska ledarna i Göteborg kommer att ta upp två huvudfrågor, nämligen Europeiska unionens utvidgning och hur man på bästa sätt löser många av våra miljöproblem. Med tanke på utvidgningen är det av högsta vikt att Europeiska unionen och ansökarländerna börjar förhandla om de mer komplicerade kapitlen, som fortfarande inte har diskuterats. Det ligger i alla de berörda parternas intresse att de huvudfrågor som fortfarande är olösta diskuteras, får en lösning och genomförs.
Jag skulle vilja bidra med några kommentarer om resultatet av den aktuella irländska folkomröstningen som hölls om Nicefördraget. Jag är mycket besviken över resultatet i denna folkomröstning i Irland, men jag respekterar till fullo resultatet av denna demokratiska process. Jag välkomnar slutsatserna från denna veckas möte i rådet med EU:s utrikesministrar; de konstaterade också att det irländska folkets vilja måste respekteras.
Jag tror fullt och fast att den stora majoriteten av det irländska folket vill ha en utvidgning och jag vill inte att tidsplanen för utvidgningen av Europeiska unionen till att omfatta länder från Öst- och Centraleuropa skall försenas som en direkt följd av det irländska folkets beslut förra veckan. I Irland behöver vi nu tid att reflektera över detta resultat på ett lugnt och rationellt sätt. Irlands framtida förbindelser med Europeiska unionen är en fråga av högsta vikt. Det kommer att behövas tid för övervägande om vi skall kunna ta itu med de komplicerade frågor och bekymmer som uppstod under diskussionen om folkomröstningen.
I och med denna folkomröstning betonas utan tvekan behovet av större ansträngningar från oss alla för att förklara Europeiska unionens politik för våra medborgare och för att införliva EU:s medborgare mer ordentligt i diskussionen om unionens roll och framtida inriktning. Vi kan alla dra lärdom av resultatet av folkomröstningen om Nicefördraget. Det åvilar kommissionen och samtliga unionens femton medlemsstater att också fundera över detta resultat. Vi måste bygga en europeisk union som förtjänar den goda viljan och stödet och entusiasmen hos de 370 miljoner medborgare som utgör unionens medlemskap.
Jag välkomnar verkligen beslutet från den irländska regeringen, som i går kväll upprättade ett nationellt forum om Europa. Inom detta forum kommer rådfrågnings- och dialogprocessen om EU:s politik att påbörjas med det irländska folket i frågor som berör dem. Detta forum utgör också en del i diskussionen om Europas allmänna framtid som pågår i samtliga Europeiska unionens femton medlemsstater i upptakten till nästa regeringskonferens 2004. Alla politiska partier, arbetsmarknadens parter och andra intresserade parter kommer att företrädas vid detta forum, som förväntas påbörja sitt arbete inom mycket kort.
Något annat som är mycket viktigt är att USA:s president Bush kommer att befinna sig i Göteborg senare denna vecka för att möta EU:s ledare. Det är därför mycket lägligt att de huvudsakliga miljöfrågor som man måste ta itu med, både inom unionen och i ett mer globalt sammanhang, tas upp vid detta toppmöte. Jag blev mycket besviken när president Bush tidigare i år talade om att han ville omförhandla Kyotoavtalet. Saken är den att vi måste minska nivån för de växthusgaser som produceras i Europa och USA. Detta är mycket viktigt om vi skall se till att stoppa uttunningen av ozonlagret.

Bonde
Fru talman! Den seriösa danska publikationen "Ugebrevet Mandag Morgen" har en ledare med rubriken: "Tack Irland!" I ledaren kan man läsa följande: "Att försöka få irländarna att ändra åsikt skulle gå stick i stäv mot alla EU-löften om behovet av en bredare folklig debatt och förankring. EU-länderna har tillsammans enhälligt bestämt spelreglerna som klart och tydligt säger att ett fördrag först träder i kraft när det har ratificerats av samtliga medlemsländer. Efter det irländska folkets nej varken kan eller bör Irland ratificera Nicefördraget". Hur kan utrikesministrarna bara låta ratifikationerna fortsätta? Nicefördraget har fallit. Det utgör ett författningsbrott att bortse från en bindande folkomröstning, och det strider även mot artikel 6 om rättsstatsprincipen i EU-fördraget. Vi uppmanar alla länder att åtminstone göra ett uppehåll vad gäller ratifikationer och reflektera över orsakerna bakom Irlands nej. Det var ju egentligen inte ett specifikt irländskt nej, utan det hade mycket väl kunnat bli nej även i andra länder om man hade vågat hålla en folkomröstning.
Det är inte utvidgningen som utgör det centrala i Nicefördraget, utan överförandet av makten från väljarna och de folkvalda till ämbetsmän och ministrar. Varför skulle väljarna rösta ja till mindre inflytande? Europaparlamentet har heller inte godkänt Nicefördraget. Väljarnas första dom lyder: Bättre kan ni! Nästa gång måste förhandlingarna föras nedifrån och upp i stället för uppifrån och ned. Irlands nej framförs i massmedierna som ett nej till utvidgning, trots att nej-sidan har ställt sig bakom att förhandlingarna om utvidgning skall fortsätta. Fem länder kan anslutas enligt Amsterdamfördraget, och fler i enlighet med de röstsiffror och platser som står i förklaringen från toppmötet. Nicefördraget blir först relevant för land nr 27, och vi förlorar då rätten till en kommissionär, eftersom det inte står någonting annat om utvidgningen i fördraget. Förklaringen utgör en gemensam ståndpunkt och är inte en del av fördraget, vilket innebär att den inte heller förkastades vid omröstningen. Låt oss nu i stället banta ned EU och skapa ett öppet, nära och demokratiskt samarbete. Jag gratulerar det irländska folket till deras modiga nej och manar till att man på toppmötet i Göteborg skall respektera medborgarnas val i stället för att förkasta resultatet av en folkomröstning.

Dell'Alba
Herr talman, fru rådsordförande, herr kommissionsordförande! Jag skall nöja mig med att ta upp tre punkter. För det första miljöfrågan: under mer än femton år har Radikala partiet framhållit växthuseffekten, hålet i ozonskiktet och de faror dessa medför. Vi lägger särskild vikt vid att detta - som det svenska ordförandeskapet också har för avsikt att göra - behandlas på ett resolut och seriöst sätt i Göteborg, också när president Bush är närvarande. Parlamentet kommer att uttala sig senare och vi får se vilka politiska krafter som skyndar till Kyotoprotokollets försvar. Vi tror att man kanske fortfarande kan utarbeta förbättringar, justeringar av den väg som skall följas och av de mål vi skall sträva efter för att inte bryta med våra amerikanska allierade, som hur som helst är de som mest förorenar världen, men vi kommer verkligen inte att hörsamma de sirener som säger att vi måste utreda mera. Det finns inget mer att utreda: studier finns och de visar att planeten är i fara, och att vi därför måste handla och det genast. Även Europas länder bör således rannsaka sina samveten och agera, inte bara i ord utan också i handling.
Fru ordförande! Jag skulle också vilja tala om insyn. Ni har lagt stor vikt vid insyn, och då har jag två frågor. Folkomröstningen på Irland visar att systemet är oacceptabelt. Man kan inte förhandla i Göteborg eller Nice som man förhandlade i Westfalen när svenska och andra trupper utkämpade trettioåriga kriget. Diplomatin har gjort sitt: en europeisk union skall förhandlas fram mellan medborgarna, parlamentsledamöterna och aktörerna i vår unions inre liv och det svenska ordförandeskapet skulle kunna ge en signal om detta.
Tillåt mig slutligen att säga några ord om byråerna, fru talman. Ordförande Persson riskerar att begå ett "svindleri" av litet sydländsk typ när han vill fördela alla spelpjäserna i Göteborg och kanske ge byrån för livsmedelssäkerhet till Helsingfors, till ett land som jag tycker verkar vara det minst lämpade för att få denna byrå. Var öppna också om detta och skjut upp frågan till nästa toppmöte om tiden inte räcker till, med en mer offentlig debatt där man är mer öppen för var dessa viktiga europeiska byråer placeras.

Berthu
Herr talman! Utrikesministrarna i unionens länder valde i måndags att fullfölja ratificeringen av Nicefördraget - som om irländarna inte hade sagt nej i folkomröstningen - vilket var den sämsta lösningen. I mångas ögon riskerar den att bekräfta att de EU-institutioner som håller på att byggas upp är döva för medborgarnas krav och att de i sista hand endast syftar till att konfiskera folkens makt, när man väl har tagit bort den ideologiska förklädnaden.
Det nej som uttalades i den irländska folkomröstningen, efter danskarnas nej i folkomröstningen i september förra året, utgör varningssignaler. Folken vänder sig från ett Europa där de inte känner igen sig. Att påskynda federalismen under dessa förhållanden vore detsamma som att kasta sig mot en katastrof. Kanske har man en chans att räta upp situationen vid toppmötet i Göteborg.
Vad bör man besluta vid toppmötet? För det första att ratificeringen av Nicefördraget skall avbrytas genom att man stryker slutsatserna från rådet (allmänna frågor) i måndags. För det andra att sända en bestämd signal till kandidatländerna, genom att bjuda in dem att omedelbart träda in i unionen, utan ytterligare fördrag som skall tillfogas de befintliga fördragens mellanstatliga avsnitt. Vidare meddela att kompletterande bestämmelser om utvidgningen kommer att införlivas i anslutningsfördragen. Och slutligen att åter inleda en regeringskonferens, den här gången i syfte att bygga upp ett Europa som respekterar sina nationer. Denna regeringskonferens bör framför allt ta stöd av de nationella parlamenten, och inte av den nya konfiskatoriska struktur som man är i färd med att uppfinna. Detta är vad vi föreslår, herr talman, i vårt motbetänkande om Nicefördraget.

Carlsson
Herr talman, ärade utrikesminister! Jag är bekymrad över resultatet i Irland. Det är en seger för dem som vill stoppa och säga nej. Folkomröstningar uppmuntrar kortsiktiga egoistiska uppfattningar i stället för långsiktigt ansvarstagande. När Europa nu står på tröskeln till en mycket framgångsrik tid står medborgarna villrådiga. Vi kan med återföreningen öka friheten, tryggheten och möjligheterna, och vi kan visa solidaritet med människor som lidit under kommunistiskt förtryck och planekonomins förstörelse. Återföreningen är emellertid viktig lika mycket för vår egen skull. Utvidgningen är nämligen inte bara ett historiskt ansvar utan även en nödvändig injektion och en win-win situation.
Därför måste EU:s stats- och regeringschefer nu i Göteborg säkerställa måldatum för utvidgningen och se till att dess roadmap bekräftas politiskt. Det är det tydliga besked som jag anser krävs. Men vi bör också rannsaka oss själva. Medborgarna, inte bara i Irland, ifrågasätter vad EU gör. Vi är dåliga på att förklara Europasamarbetets kärna och framgångar. Många vill lasta på EU uppgifter som bättre kan lösas hemmavid. Därmed motverkas egenmakt, samtidigt som EU:s grundläggande uppgift att öka friheten, säkerställa freden, öppna upp marknader och riva hinder för handel försummas.
Utvidgningen och fördjupningen av unionen kräver nu fokus, konsekvens och engagemang av alla oss som vill göra Europa framgångsrikt. Det hålls ju ett toppmöte till. Toppmötet med USA är för svensk del en betydande händelse, och det är viktigt för EU. Ledarskapet måste då fokusera på det som förenar. Genom förståelse för amerikanska intressen kan USA:s engagemang för Europas återförening och krishanteringsförmåga säkras. Att samverka med USA för att säkra fred och öka frihandeln måste vara den övergripande uppgiften.
George W. Bush är bra för USA och bra för Europa, och han är hjärtligt välkommen till Europa. Jag hoppas att båda toppmötena mynnar ut i konkreta resultat och vill önska lycka till. Till utrikesministern vill jag tillägga ett grattis för att det ordförandehalvår som började "gubbigt grått" nu verkar kunna sluta i litet mer ljusblått.

Andersson
Herr talman! Göteborgstoppmötet avslutar ju det svenska ordförandeskapet som, vilket har sagts tidigare, hade ett ambitiöst program. Jag vill ge den svenska regeringen med beröm godkänt för genomförandet.
Jag vill tala om något som egentligen inte står på programmet för Göteborg, nämligen ett av de så kallade E:na - Employment - jobben, som ju behandlades på Stockholmsmötet i mars, men denna vecka har kompletterats på det sociala området med ett hat trick i slutminuterna. Jag skulle vilja påstå att det kanske var ett av de mest framgångsrika rådsmötena när det gäller sociala frågor eftersom man lyckades lösa tre frågor: frågan om buller, frågan om likabehandling och inte minst frågan om information till och samråd med löntagarna. Ett mycket gott arbete utfördes, vilket är viktigt för EU:s fortsatta insatser på det sociala området.
Jag vill också nämna den hållbara utvecklingen och sammankoppla den med de sociala frågorna - mycket av debatten har ju handlat om den hållbara utvecklingen och de ekologiska frågorna. Detta är riktigt, men det finns också en social dimension. Vi har frågan om den sociala sammanhållningen mellan människor, frågan om att skapa en politik som minskar klyftorna i Europa, som minskar klyftorna mellan generationer. Vi har också frågan om pensionssystemen och om hur de skall utformas i framtiden samt frågan om att minska klyftorna mellan regioner.
Allt detta behövs för en hållbar utveckling. Vi behöver föra en ekonomisk politik som inte bara syftar till kortsiktig tillväxt, utan även långsiktig tillväxt. Därför måste de ekologiska aspekterna genomsyra alla områden. De måste få konsekvenser för transportpolitiken, de måste få konsekvenser för energipolitiken, och de måste få konsekvenser för jordbrukspolitiken när vi utformar det långsiktigt hållbara samhället.
De ekologiska aspekterna måste också påverka oss globalt. Internt skall vi klara detta genom de metoder vi hittills har använt, men också genom att komplettera med Lissabonprocessen, genom att göra de ekologiska aspekterna till en del av den process vi redan nu driver på det sociala och ekonomiska området. Men vi skall också agera globalt. Ett tillfälle blir Göteborgstoppmötet och mötet med Bush där det gäller för EU att stå fast när det gäller Kyotoprotokollet. Visst, vi vill gärna ha med USA i båten, men här måste EU visa ledarskap. Även om USA inte vill det, måste EU ta det globala ledarskapet i denna fråga. Vi måste också föra fram frågorna när det gäller handelsöverenskommelser inom WTO genom att lägga in ekologiska och sociala aspekter vid utformningen av den globala handeln.
Till sist vill jag säga något om det viktigaste av de tre E:na, vilket utan tvekan är utvidgningen. Detta är ett historiskt tillfälle som inte får gå oss ur händerna. Därför delar jag den synpunkt som framförts av många andra, nämligen att vi efter det som hänt i Irland måste bli än tydligare gentemot ansökarländerna. Utvidgningsprocessen skall fortsätta, vi måste sätta måldatum där vårt mål är att de skall delta i valen till Europaparlamentet 2004. Detta måste tydliggöras så att de första länderna kan vara med. Varje land skall komma med på egna meriter, så få undantag och övergångsperioder som möjligt skall beviljas på så få områden som möjligt. Sverige har lyckats bra under sin ordförandeperiod. Nu gäller det att gå vidare och förvalta detta arv.
Slutligen vill jag också säga något om utrikes- och säkerhetspolitiken där ordförandeskapet gjort ett bra arbete och Sverige har fått ett stort erkännande. Inte minst har Anna Lindh lyckats placera Sverige som en ledande nation i denna process genom att föra in de förebyggande åtgärderna. Att vi nu har en ledande roll i världspolitiken, i Mellanöstern och Korea osv., är till stor del Anna Lindhs förtjänst, vilket jag vill tacka henne för.
Jag anser också att det var bra att man var så tydlig i fråga om ett konvent. Sverige som står för öppenhet skall också stå för ett konvent, dock inte som den enda metoden, utan som en metod för att förbereda regeringsförhandlingarna nästa gång.

Paulsen
Herr talman, fru rådsordförande, kommissionens ordförande! Jag vill börja med att vara ytterst personlig och tacka rådsordföranden för det jobb som hon tillsammans med Javier Solana och kommissionär Patten har gjort i Makedonien. Som krigsbarn är jag mycket medveten om att "fred inte har parader" och att fred, det mödosamma vardagsjobbet, inte ger stora rubriker. Krig är bättre i ett mediasamhälle. Jag ber dock att få tacka för en bra insats såhär långt.
Huvudtemat i Göteborg skall vara hållbar utveckling, och i det sammanhanget kommer Kyoto-protokollet att tas upp. President Bush kommer till Göteborg. Bör inte vi makthavare i EU, inklusive jag själv, "sopa framför egen dörr" först? Inom Europeiska unionen subventionerar vi de allra mest koldioxidframkallande energisystemen. Borde vi inte först, kanske samtidigt, göra något åt detta? Det är lättare att förhandla när man har "sopat framför egen dörr".
Det andra stora miljöproblemet i Europa är trafiken. Det är också ett EU-projekt att skapa en mycket god och miljövänlig infrastruktur i Europa.
Det tredje och kanske ett av våra allra största miljöproblem är den gemensamma jordbrukspolitiken. Vi använder något mer än 40 miljarder euro på detta område. Ungefär 5 miljarder av denna summa går åt till att bevara kulturarv och biologisk mångfald, resten är mycket kontraproduktivt ur miljösynpunkt, så låt oss "sopa framför egen dörr" när vi går vidare.

Schörling
Herr talman, rådsordförande och kommissionsordförande! Många viktiga frågor trängs på agendan till toppmötet: Utvidgningen, Mellanöstern, en eventuell ny WTO-runda osv.
Kom ihåg att detta toppmöte har lanserats som det första "gröna" toppmötet. Trettio år efter FN:s miljömöte i Stockholm och tio år efter mötet i Rio har stats- och regeringscheferna en historisk chans, ett åtagande och en skyldighet att anta en trovärdig strategi för en hållbar utveckling för EU. Men strategin måste också ligga till grund för ett vidare globalt miljöansvar och åtaganden inför Rio+10 i Sydafrika.
Kommissionens förslag är ett första viktigt steg, ett minimisteg skulle jag vilja säga. För att åstadkomma ett verkligt trendbrott till en hållbar utveckling krävs mycket, mycket mer. Stora förändringar måste ske inom den ekonomiska politiken, transport- och energipolitiken, kemikaliepolitiken, jordbruk- och fiskeripolitiken.
När förtroendet för EU sviktar, vilket Irlands nej till Nice-fördraget är ett tydligt uttryck för, krävs en grundlig debatt om EU:s framtid, en förutsättningslös debatt i vilken det europeiska civila samhället deltar. Toppmötet måste staka ut en sådan väg.
Det skulle vara ytterligare ett bakslag om toppmötet inte ledde till ett trovärdigt resultat för hållbar utveckling. Det måste bli ett bra resultat! Det handlar inte bara om oss, utan även om kommande generationer. Jag önskar lycka till och ett framgångsrikt "grönt" toppmöte!

Sjöstedt
Herr talman! Jag vill börja med att gratulera det irländska folket till resultatet i folkomröstningen om Nicefördraget. Ett enda folk i EU har fått rösta om Nicefördraget och det sade nej. Om fler befolkningar hade fått rösta, hade det sannolikt blivit nej i fler länder, inte minst i Sverige. Toppmötet i Göteborg måste klargöra att Irlands nej skall respekteras. Det innebär att Nicefördraget har fallit.
Det handlar om att EU måste följa sina egna spelregler. Medlemsstaternas rätt att tacka nej till fördragsändringar är central i EU:s konstruktion. Utan den tappar de nationella demokratierna kontrollen över unionen. Därför är det så otroligt att den svenska regeringen kan säga att Nicefördraget ligger fast. I och med det struntar man i de demokratiska spelreglerna. Om den svenska riksdagen hade röstat nej till en fördragsändring, skulle vi då inte vilja att det respekterades av de andra EU-länderna? Den frågan tycker jag att den svenska utrikesministern skall svara på.
Irländarna röstade nej till Nicefördraget. Det är ett nej till mer överstatlighet, mer makt till de stora EU-länderna. Ett nej till nya steg mot EU-staten och mot EU:s militarisering. Därmed var det också en röst för ett bättre och mer demokratiskt Europa. Irlands nej var emellertid inte ett nej till EU:s utvidgning. Det går utmärkt att utvidga EU med Amsterdamfördraget som grund. De nya medlemsländernas inflytande i institutionerna kan regleras i anslutningsfördragen så som man gjorde vid den senaste utvidgningen. Med en sådan modell kan den diskriminering som vissa kandidatländer utsattes för i Nice rättas till. Om Irlands nej inte respekteras skickas ett tydligt budskap ut, nämligen att små länders vilja inte spelar någon roll och att folkomröstningar bara respekteras om resultatet passar makteliten. Det vore allvarligt om så skedde.
Jag vill också säga några ord om den strategi för hållbar utveckling som skall diskuteras i Göteborg. Kommissionens förslag var förvånansvärt konkret och bra, inte minst med tanke på deras svaga förslag till miljöhandlingsprogram tidigare i år. I förslaget finns många tydliga mål, t.ex. fortsatt minskning av utsläpp av växthusgaser, åtgärder för att bevara biologisk mångfald, krav på att stoppa trafikökningar och att avskaffa skadliga subventioner till exempelvis tobaksodling. Nu är risken uppenbar att de konkreta delarna av strategin försvinner under förhandlingarna, medan den till intet förpliktigande retoriken blir kvar. Det cirkulerar redan ett kompromissförslag till slutsatser, ett non-paper från den svenska regeringen som ser ut precis på det viset. Jag hoppas att den svenska regeringen kommer att slåss för, och lyckas med, att behålla det konkreta innehållet i strategin.

Abitbol
Herr talman! Den 28 september förra året sade danskarna klart och tydligt nej till euron. I torsdags avvisade irländarna otvetydigt Nicefördraget. De enda två folk som direkt har rådfrågats har således med samma kraft uttryckt det växande missnöje med Europa som finns bland alla europeiska medborgare, ett Europa som alltmer tenderar att behandla de egna nationerna som avlägsna kolonier.
Precis som efter den danska folkomröstningen är unionens avsikt tyvärr att på ett oöverträffat sätt nonchalera de europeiska folkens budskap. Tror ni, fru talman, herr kommissionsordförande, att ni länge till kommer att kunna grunda ert Europa på att förakta folken, som ni behandlar på ett sätt som ingen skulle våga behandla ett barn?
Vid toppmötet i Göteborg, fru talman, endast sex månader efter toppmötet i Nice, bör man ta hänsyn till irländarnas omröstning och det faktum att ett folk utnyttjade den suveräna vetorätt som regeringarna inte vågade använda sig av i Nice, och därmed förklara fördraget upphävt. I annat fall kommer folken att betrakta ert Europa som ett projekt som är främmande för dem och, snart nog, fientligt.

Speroni
Folkomröstningen i Irland visar, liksom den i Danmark tidigare, en viss Europafientlighet hos de europeiska medborgarna, åtminstone hos dem som har fått rösta.
Jag hoppas att detta inte är ett nej till Europa som idé, utan bara ett nej till ett visst slags Europa, det Europa som håller på att byggas på toppmötesmanér, ett Europa som verkligen inte skall bli en europeisk Sovjetunion, ett Europa som inte bara skall vara regeringarnas Europa utan också folkens Europa, ett Europa som inte är byråkraternas utan medborgarnas. Vad detta anbelangar hoppas jag att man vid era toppmöten och i de kommande fördragen kommer att ge större vikt, mer utrymme, större befogenheter och större makt till det enda riktiga organ som företräder Europas folk och medborgare: parlamentet, som i dag är nedvärderat i fördragen och förfarandena.

Raschhofer
. (DE) Herr talman, ärade kolleger! Nicefördragets faktiska värde ligger i att en verklig reform av unionen inleds. Denna reform är oundviklig för att gemenskapen skall kunna utvidgas. Jag skulle välkomna om toppmötet i Göteborg resulterade i en mer detaljerad tidtabell för utvidgningen; att nämna konkreta kandidatländer vore dock oseriöst med tanke på det förhandlingskapitel som fortfarande är öppet och med hänsyn till folkomröstningen på Irland.
Irländarnas röster kräver en känslig reaktion och analys, även om endast 33 procent av befolkningen deltog. Jag ser inte detta som demokratiska bagateller. Feltolkat vore resultatet av folkomröstningen om man beskyllde irländarna för att ha röstat emot utvidgningen. Vad de röstade om var Nicefördraget.
Genom unionens historia har det förekommit stor förvirring: danskarnas nej till Maastrichtfördraget, Storbritanniens politik i samband med den första galna ko-krisen, kommissionens avgång och de orättmätiga sanktionerna mot Österrike. Vi måste på ett differentierat sätt analysera skälen till det irländska röstresultatet och ställa frågan vad som är galet i projekt Europa. Det handlar inte bara om en offentlig debatt kring reformen av unionen, det handlar även om ökad demokrati och öppenhet i en integrationsprocess som blir alltmer komplicerad. Och nyckelfrågan är att göra de nationella parlamenten till bärare av den europeiska demokratin.

Doyle
Herr talman! Kan jag till att börja med få gratulera Sverige till dess effektiva ordförandeskap. Ni förlåter mig säkert för att jag fokuserar på situationen i Irland.
Det irländska folket har talat. Svaret är " nej" . Vi måste respektera detta beslut. Kan jag få be kommissionen, rådet och för den delen toppmötet att se till att detta beslut respekteras i vad de säger och i vilka signaler de avger. De måste analysera det och inte behandla det som något irrelevant, vilket skulle sända budskapet att de skulle gå vidare med eller utan Irland. Om det vore fallet skulle de inte behöva ratificering från alla femton medlemsstaterna. Om det inte är fallet får de inte behandla beslutet som något irrelevant. Jag säger detta till dem som en passionerad "ja"röstare, eftersom de orsakar större skada med de signaler som de sänder ut om folkomröstningen om efter-Nice än med några signaler om folkomröstningen om före-Nice som de sände ut i Irland. Jag ber er att vara försiktiga.
Komplexiteten och bristen på klarhet i Nicefördraget tillät ett stort antal frågor att fogas till diskussionen under folkomröstningen i Irland, frågor som berörde eller som inte berörde Nice, och orsakade oro och rädsla bland folket, vilket resulterade i att oerhört många avstod från att rösta och i ett futtigt valdeltagande på 34 procent, av vilka 54 procent röstade "nej". Med andra ord röstade 19 procent av alla röstberättigade "nej", och signalerade en ovilja att gå vidare med utvidgningen, eftersom det var vad Nice handlade om.
Var snälla och tro mig när jag säger att jag inte tror att det irländska folket vill förvägra anslutningsländerna de möjligheter och det stöd som vi som ett litet underutvecklat land har erfarit och använt i omfattande utsträckning under de senaste trettio åren. Vår regering tvingades genom ett beslut från Högsta domstolen att lägga lika mycket pengar på att tala om för allmänheten varför de skulle rösta "nej" som på varför de skulle rösta "ja". Media var likaså tvingade att ge lika mycket utrymme åt "nej"kampanjen som "ja"kampanjen, utan att utmana irrelevanserna, trots det faktum att alla de stora politiska partierna, jordbrukarorganisationerna, fackföreningarna, ledarna i tidningarna och till och med biskopskonferensen uppmanade till en "ja"röst. Det fanns ett antagande att resultatet var ett fait accompli. Det kanske förklarar varför vår regering gjorde så lite, tog väljarkåren för given och nöjde sig med att bearbeta den Europaskeptiska väljarkåren inför det kommande allmänna valet, med flera ministrar som under de senaste månaderna har gett mycket tvetydiga signaler.
Kommissionär Solbes Miras tillrättavisning retade upp mellersta Irland och orsakade en oro för att Europa skulle blanda sig i våra skatteangelägenheter. Uttalanden från Jospin och kommissionär Prodi under kampanjen gjorde inte saken bättre, men ansvaret för att lägga ned tid och energi i kampanjen låg först och främst hos vår regering, och den misslyckades.
"Nej"sägarna i kampanjen, som började bakifrån och som inte hade någonting att förlora och ingen som korrigerade irrelevanserna, och ännu värre, panikspridningen, arbetade flitigt. Jag röstade "ja" och jag föraktar antydningarna om att jag därigenom är för abort, mot neutralitet, för Nato, för kärnkraft och för dödshjälp. Listan är oändlig - det är bara att välja. Alla dessa frågor förtjänar att diskuteras, men har inget att göra med Nicefördraget.
Vi behöver tid att reflektera över och analysera resultatet, att lära från det, att bemöta den befogade rädslan och oron, och framför allt, att försöka förstå varför 65 procent av väljarkåren stannade hemma. Var detta en anklagelse mot det europeiska projektet eller en väckningssignal till vårt politiska etablissemang halvvägs genom deras ämbetsperiod? Juryn är ur tjänst. Efter vår regerings tillkännagivande i går om ett nytt nationellt forum med flera partier för att förklara och diskutera det europeiska projektet i allmänhet och Nice i synnerhet, hoppas jag att en mer informerad och lugnad irländsk väljarkår kommer att tillåta vår regering att ratificera Nicefördraget inom de kommande tolv månaderna eller så.

Van Lancker
Herr talman, fru rådsordförande! Jag hoppas verkligen att Göteborg för det svenska ordförandeskapet kommer att bli ett tillfälle att visa upp ordentliga framgångar. Jag hoppas att toppmötet i Göteborg efter toppmötet i Stockholm, där fullständig sysselsättning återigen bekräftades som en europeisk prioritet, även på den sista raksträckan skall ge ett viktigt bidrag till strategin för hållbar utveckling. Ingen kan dock förneka att den irländska befolkningens förkastande av Nicefördraget skulle kunna lägga en allvarlig sordin på framgångarna i Göteborg, om toppmötet skulle sticka huvudet i sanden eller sätta upp "business as usual" på dagordningen. Till kollega Poettering skulle jag vilja säga att den signal som vi socialdemokrater väntar oss av Göteborg inte bara är den att utvidgningen skall prioriteras utan även att Europas fördjupning är mycket viktig och att den fördjupningen måste ske med befolkningens fulla och demokratiska engagemang och att de två sakerna inte står i motsats till varandra. Naturligtvis måste irländarna få chansen att söka en egen lösning på det problem som nu uppstått men det låga deltagandet i folkomröstningen och det negativa resultatet av den är inte bara ett problem för irländarna. Det är ett symptom för en farlig klyfta som håller på att bildas mellan EU-politiken och befolkningen i alla medlemsstater, inte bara i Irland. En klyfta som har att göra med en brist på demokrati, en brist på öppenhet och insyn, en brist på dialog.
Ordförande Prodi! Det gläder mig att ni klargjort att Europa inte kan skapas av diplomater bakom stängda dörrar och jag är särskilt glad åt engagemanget hos rådets ordförande som förespråkar ett konvent. Jag skulle därför också vilja be er se till att det inte blir någon urvattnad version. Jag skulle dock även vilja be er uppmana medlemsstaterna att skynda på den offentliga debatten, både om Europas framtid och om utvidgningen. Det får gärna vara litet mer än vad som nu står i medlemsstaternas rapport.
Å andra sidan, fru rådsordförande, hoppas jag också gärna att toppmötet i Göteborg inte bara blir ett rött, utan ett rödgrönt toppmöte. Kollega Andersson har redan påpekat det politiska genombrott som i måndags nåddes i rådet (sociala frågor) med avseende på rätt till information och samråd, säkerhet och hälsa på arbetet, mer jämlikhet mellan kvinnor och män, alltihop teman som har att göra med kvaliteten på arbetet, en punkt som var så viktig för svenskarna. Dessutom hoppas jag av hela mitt hjärta att Göteborg ger ett tydligt uppdrag att lägga upp en europeisk strategi mot fattigdom, mot social uteslutning och för goda, rejäla pensioner. Jag tror att det kan bevisas i Göteborg, att befolkningen får se att det europeiska projektet är värt besväret att kämpa för.

Haarder
Herr talman! Man talar om en dansk lösning för Irland. Det är kanske den enda utvägen, men det är i så fall en tragisk lösning som leder till marginalisering och kolonialstatus. Man mister sitt inflytande, men får ändå följa de resolutioner som antas. Man binder sig till händer och fötter och sätter munkavle på sig själv. Detta är frukten av den antieuropeiska kampanj som drivs av nationalister och vänsterflygelsromantiker, som får stöd från reaktionära britter och före detta danska kommunister som alltid har bekämpat det europeiska samarbetet. Jens-Peter Bonde har röstat emot varje uns av europeiskt samarbete. Han framställer sig som en demokratins och öppenhetens apostel, men fram till för 10 år sedan företrädde han det mest slutna system världen någonsin skådat och undervisade på partiskolorna i den östtyska diktaturstaten. Låt oss inte lyssna på honom, utan i stället mobilisera det stora flertalet medborgare här i Europa som gärna vill samarbeta, men som är missnöjda med olika saker och inte kan överblicka vad vi håller på med eftersom fördragen är oläsbara och otydliga, och eftersom vi här i parlamentet lägger oss i så oändligt många saker.

Ahern
Herr talman! Nicefördraget är dött och bör inte väckas till liv igen. Att göra det vore att visa förakt för folkets röst, inte bara i Irland utan i hela Europa.
Att det irländska folket förkastade Nicefördraget innebär inte att de förkastar utvidgningen. Ingen förde någon kampanj mot utvidgningen på "nej"sidan. Vi vill visa solidaritet med folken i Östeuropa och ge dem de sammanhållningsfonder och jordbruksfonder som vi själva erhöll. Vad man begärde att människor skulle besluta om i Nice är ett nytt sätt att styra EU, som är oacceptabelt.
Jag skulle vilja förmana och varna EU:s ministrar i Göteborg att noga överväga de följder som ett andra dundrande nederlag skulle få för Niceförslagen. De borde noga tänka över följderna för sin egen väljarkår, som med växande besvikelse betraktar den avlägsna och ohanterliga europeiska överbyggnaden.
Metoden med samarbete mellan regeringar att förhandla fram EU-fördrag där ledarna myglar bakom stängda dörrar i frågor som är viktiga för alla våra medborgare har upphört och är nu också död. Man måste finna en ny metod som leder till resultat som vi alla förstår och accepterar, inklusive nationella och regionala parlament, och naturligtvis det civila samhället. Niceresultatet är inte ett utbrott av Europaskepticism. Det är en indikation om en allvarlig omvärdering av Europa över hela kontinenten.
En morgon vaknade jag för att få reda på att irländska soldater skickades till snabbinsatsstyrkan. Jag visste inte hur det beslutet hade fattats. Inga av våra medborgare visste hur det beslutet hade fattats. Vi röstade "nej" på grund av sådana problem.
(Talmannen avbröt talaren.)

Belder
Herr talman! Nicefördraget är inte ett så dåligt fördrag. Särskilt när det gäller maktbalansen i Europa är fördraget balanserat.
Hur kommer det sig då att den irländska befolkningen verkar tycka annorlunda om det? Bortsett från dess skäl så tycker jag att den irländska befolkningens "nej" verkar vara ett uttryck av ett fenomen som förekommer i hela Europa. Befolkningen i medlemsstaterna är skeptisk eller till och med totalt likgiltig inför hur EU fungerar. Det straffar sig sedan i avgörande skeden. Det är inte heller första gången som en fredag får bestämma. Oroväckande! Det vore fel att nu göra irländarna till syndabockar. Frågan är ju om Nicefördraget skulle överleva en folkomröstning i ett annat land.
Det räcker inte med en större öppenhet för att övervinna den här europeiska krisen. Här gäller det inte mindre än att ge mening till Europeiska unionens politik. Det måste våra regeringschefer diskutera på allvar med sina opponenter. Toppmötet i Göteborg bör bli en första ansats till detta.

Le Pen
Jag har endast en minut på mig för att gratulera det irländska folket för dess klarsynthet och mod och tacka dem för att de sade "nej" till Nicefördraget, och för att konstatera att fördraget därmed är ogiltigt.
Somliga låtsas tro att det endast rör sig om en försumbar händelse. Men det handlar om en folkomröstning, som på dessa områden bör vara ett absolut rättesnöre. Man kan inte ständigt förhärliga Europas folk och demokratin och sedan förhindra folken att uttrycka sig på demokratisk väg.
Genom att välja oberoende, frihet och nationell identitet har irländarna tillfogat superstaten, som somliga drömmer om, ett misslyckande. Ni är säkert inte förvånade över att jag gläder mig åt detta.

Gorostiaga Atxalandabaso
Herr talman! De ansökarländer som skall mötas i Göteborg i slutet av den här veckan vet redan, trots den illvilliga analysen som media har lagt fram, att det irländska folket välkomnar EU:s utvidgning, liksom Cox, Ahern och Doyle och andra talare har sagt.
Genom att förkasta Nicefördraget har det irländska folket faktiskt skingrat den rökridå som döljer de verkliga frågorna, som till exempel att Irland rörde sig bort från neutraliteten och mot ett gradvis samarbete inom Nato, ett steg som undergräver den irländska neutraliteten, och skulle innebära ett deltagande i vapenindustrin och snabbinsatsstyrkan.
Nicefördraget skadar inte bara det irländska folkets intressen, utan alla små nationers intressen i Europa, inklusive ansökarländernas. Den irländska lärdomen är en bra lärdom. De har sagt "nej" till att flytta den demokratiska kontrollen ur folkets händer. Tack Irland.

Van Velzen
Herr talman, fru rådsordförande, herr kommissionsordförande! Jag blev mycket förvånad när jag i måndags hörde resultatet från rådet (allmänna frågor). Signalen gick egentligen ut på något som liknar business as usual. Synd, vi fortsätter som vanligt, en andra chans för Irland. Till Van Lancker säger jag: det var majoriteten av socialdemokrater i rådet (allmänna frågor) som kom med business as usual. Ni behöver inte berätta för oss att fördjupning är en mycket viktig punkt vid sidan av utvidgningen. Det har vi alltid hävdat. Jag hoppas att ni lär era socialdemokratiska vänner att det inte handlar om att leka business as usual.
Jag anser att Göteborg främst dock måste bli en återspegling av vad som hänt och vilka följder det får för frågan om hur vi på ett bättre sätt kan engagera våra medborgare i Europa. Vi måste undvika att våra regeringschefer efter avslutningen av Nice slänger ur sig diverse antagonistiska synpunkter och på det sättet endast ökar förvirringen bland befolkningen.
Låt oss fundera över vad som är gemensamt och vad vi vill uppnå tillsammans. Låt Göteborg även bli det toppmöte där ni, helt riktigt, säger: äntligen kommer vi att använda en annan arbetsmetod, nämligen konventet. Låt Göteborg dock även bli toppmötet där vi är beredda att tänka efter hur vi skall kunna påskynda processen och hur medborgare kan bli bättre engagerade i det som sker i Europa. Jag tycker att det skulle kunna vara vinsten av signalen från våra irländska vänner.
Fru ordförande! Ni talade om en roadmap för Mellanöstern. Jag hoppas ärligt talat att Europa inte på nytt skall återfalla i blåkopior utan att vi skall använda våra diplomatiska talanger för att hjälpa till att lösa den stora konflikten mellan Israel och palestinierna. Det, tycker jag, måste vara insatsen och låt oss främst även göra vårt allra bästa för att hitta en lösning för Makedonien. Poettering pekade helt riktigt på det: det är ett lakmusprov för Europa.

Napolitano
. (IT) Herr talman! I går eftermiddag hade utskottet för konstitutionella frågor ett extra möte för att diskutera det allvarliga nya faktum folkomröstningen i Irland innebär. Efter en mycket bred och stringent diskussion och på grundval av en allmän politisk samsyn antogs ett uttalande som jag nu skall läsa upp på franska:
Resultatet av den irländska folkomröstningen ifrågasätter oväntat och dramatiskt den metod som regeringskonferensen har tillämpat under det senaste året. Resultatet avspeglar det faktum att allmänheten i medlemsstaterna har en djup brist på förståelse, vilket beror på att förhandlingarna inte är öppna, den tillkrånglade karaktären på avtal som ingåtts, det invecklade i frågor som rör utvidgningen av unionen och integrationsprocessen, frågor där man inte har konfronterat medborgarna på allvar och därmed inte klargjort saker och ting.
De åtaganden som man redan har gjort gentemot kandidatländerna bör inte på något sätt ifrågasättas. När de nationella parlamenten skall granska Nicefördraget för att ratificera det kommer man inte att kunna avfärda det problem som den irländska omröstningen har skapat. Men oberoende av sökandet efter lösningar på den situation som uppstått med den irländska regeringens bidrag, som kommer att bli avgörande, vill utskottet för konstitutionella frågor framför allt och med en än mer bestämd övertygelse hävda sina ståndpunkter om vilka metoder som bör följas fram till år 2003, ståndpunkter som framfördes i den resolution som antogs i plenum den 31 maj.
Den irländska omröstningen bekräftar att det krävs en bredare debatt om frågor som rör unionens framtid, men även ett mandat för att utarbeta texter med ett konstitutionellt värde. Ett sådant mandat skall ges till ett konvent, som genom att samarbeta med de nationella parlamenten och Europaparlamentet skall kunna garantera denna öppenhet och denna odelade legitimitet, som hittills har saknats. Tack.

Dybkjær
Herr talman! Irlands nej skall respekteras, men när nej-sägarna hävdar att Nicefördraget har fallit går det inte att hålla med. Nicefördraget kommer inte att falla förrän i det ögonblick då den irländska regeringen formellt meddelar de övriga länderna att den inte kommer att kunna ratificera Nicefördraget. Eftersom den irländska regeringen ännu inte har gjort detta så kommer vi, i varje fall politiskt sett, inte att få veta om en ratifikation av Nicefördraget kan komma till stånd förrän vid utgången av 2002. Om detta inte inträffar innan dess så står vi verkligen inför ett problem. Danmark har redan ratificerat fördraget. Detta beror på att här finns en stor politisk majoritet för utvidgningen och att vi därför inte har velat skapa några hinder för denna. Ratifikationsinstrumentet deponeras i Rom just nu. Det är även viktigt att vi får till stånd en diskussion om den folkliga förankringen, vilket utgjorde den tredje punkten för det svenska ordförandeskapet. Det är upp till oss att på allvar få i gång denna diskussion såväl under som före och efter Laeken.

 McKenna
Herr talman! Jag klandrar inte andra europeiska regeringar för att de struntar i det irländska folket beslut. Den irländska regeringen har själv struntat i det mandat som de tydligt fick från folket. Som Dybkjær just sade, är vad de har gjort att tala om för de andra regeringarna inom EU att fortsätta som vanligt, och sedan kommer de att gå tillbaka till det irländska folket och få dem att rösta igen tills resultatet blir rätt. De kommer att be det irländska folket att rösta igen om samma fördrag med förklaringar som inte är juridiskt bindande. Det är helt oacceptabelt för den demokratiska processen, och vår regering har gjort sig skyldig till förräderi när det gäller dess tillvägagångssätt med den irländska omröstningen.
Utvidgningen kan gå vidare, men vi vill att den skall vara rättvis och skälig. Vi vill se att de nya medlemsstaterna ansluts med samma villkor som dem som erbjöds Irland. I stället har dörrarna stängts till ordentligt för att hålla dessa länder ute, till dess att reglerna ändras till att passa de stora och rika länderna i Europa. Det är inte godtagbart. Länderna i Östeuropa vilseleds av de EU-ledare som påstår att "nej"rösten i Irland var ett "nej" till utvidgningen. Så är inte fallet. Som Cox sade förde vi en kampanj för utvidgningen men mot Nicefördraget, eftersom det inte ligger i de länders intresse som skall införlivas i unionen, eller i de befintliga medlemsstaternas intresse. Nicefördraget tjänar endast intressena hos de starkare, och det är inte ett Europa som vi vill se träda fram i framtiden.

Brok
(PPE-DE), ordförande för utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik. (DE) Herr talman! Också jag vill tacka ordförandelandet Sverige och särskilt er, fru rådsordförande, för allt samarbete. Det irländska röstresultatet visar att medborgarna visst vill ha Europa, men ett Europa som de förstår, som är öppet, handlingskraftigt och demokratiskt. Men hur ser det ut i själva verket? Vi har ett fördrag som ingen godkänner men som man säger måste ratificeras därför att utvidgningen annars hotas. Vad gör vi då om fördraget ratificeras i fjorton nationella parlament - vilket betyder att minsta komma inte längre kan ändras - och Irland för andra gången säger nej till fördraget hösten 2002. Är inte detta att sätta allt på ett kort? Måste vi inte förbereda andra alternativ som gör att de formella villkoren för utvidgningen, exempelvis mandat och röstetal, kan förhandlas fram i själva utvidgningsfördragen, vilket har varit fallet vid de tidigare utvidgningarna? Jag anser att vi måste förbereda minst ett sådant alternativ för att utvidgningen inte skall försenas och för att vi inte skall ge ett felaktigt budskap eller skapa osäkerhet i kandidatländerna fram till november 2002. Vi måste se till att processen efter Nice påskyndas genom en offentlig debatt och ett konvent och, som det står i Méndez de Vigo/Seguros betänkande, att den kan slutföras i slutet av 2003.
För övrigt vill jag rekommendera medlemsstaternas regeringar att ta en titt på betänkandet eftersom det även innehåller en rad andra upplysningar som gör det möjligt att hantera krisen. Nu hjälper inget tricksande, inga protokoll, inga opt outs eller annat, utan här behövs ett fördrag som ger medlemsstaterna ett tydligt budskap om att de kan vara med och påverka sitt Europa. Och när nu Schröder, Fischer, Jospin, Blair och de andra under de senaste månaderna har glänst med sina fantastiska, visionära tal, så önskar jag att de också skall kunna omsätta en liten del av det fantastiska i en praktisk politik och att det socialdemokratiska Europa inte går till historien som det Europa som inte var i stånd att lösa samtidens och framtidens problem.
(Applåder)

De Rossa
Herr talman! Som det redan har sagts ett flertal gånger var den irländska "nej"rösten inte ett "nej" till utvidgningen. Inte ett endaste politiskt parti i Irland argumenterade mot en utvidgning, varken på "nej" eller "ja"sidan: endast en organisation - utan partitillhörighet och som förde en "nej"kampanj - argumenterade mot en utvidgning.
Det irländska folket har sagt sitt om Nice och dess beslut kommer att respekteras. Folket i de fjorton andra medlemsstaterna har också rätt att få säga sitt om fördraget i enlighet med medlemsstaternas författningar. För deras del kommer deras åsikt att uttryckas genom deras demokratiskt valda parlament. De får inte nekas denna rättighet.
Det är ironiskt att de personer i denna kammare som argumenterade mot Nice, eftersom Nice var för mycket Europa, nu säger att Europa borde säga till sina medlemsstater att inte ratificera Nice. Det är mycket svårt att tro att de irländska gröna och andra här uttrycker denna odemokratiska inställning. Jag skulle vilja lägga fram det enkelt för dem, eftersom det verkar vara mycket svårt för dem att förstå: Påstår de att världscupen skulle förloras för att det första laget som spelade skulle förlora om det inte gjorde det första målet eller om spelet gick till sitt slut, och om varje kvalificerat lag spelade hela spelet till slut? Det finns tid för en ratificering, även om vi behöver extra tid - låt oss ta denna tid.
Som en demokrati där folket är suveränt, har det irländska folket också rätt att besluta att ompröva sitt beslut och bekräfta eller upphäva det. Nu behöver vi en ihållande debatt om Nice. De partier som stödde Nice borde vid nästa allmänna val, som kommer att äga rum i juni 2002, söka stöd för att lägga fram ett nytt förslag om Nice för folket före december 2002.
John Cushnahan och jag har lagt fram ett initiativ med sju punkter med åtgärder som skulle bidra till att klargöra frågorna och till att dämpa oron i Irland. Det gläder mig att kunna meddela att ett av dessa initiativ, upprättandet av ett forum i Irland om Europas framtid, har antagits av den irländska regeringen. Det är ett förslag som jag lade fram i december 2000 efter Nice. Jag tackar den svenska ministern här i dag för hennes bekräftelse om att en konvention kommer att upprättas.
Det är inte lätt att urskilja de otaliga farhågor, vissa inhemska och andra europeiska, som gav upphov till "nej"resultatet i Irland. Det finns en överskuggande och allmän oro, nämligen känslan av att folket förlorar kontrollen över sin regering och sina liv. Människor vet att det europeiska projektet är nödvändigt och viktigt, men de står handfallna inför hur de själva passar in i det hela. Kärnpunkten är att om vi vill att människor i varje land i Europa skall ta initiativ till ett nytt experiment med att dela sin demokrati, sin suveränitet och sina frihetsförmåner, då måste vi som deras valda företrädare modigt ta täten genom att i detalj tala om hur det kommer att gå till.
Sammanfattningsvis måste rättigheterna för alla medlemsstater och alla personer som bor i Europa garanteras. Det görs bäst genom en ny federalism som bygger på en europeisk författning. Än så länge har vi bara en mycket vag idé om vad detta skulle kunna innebära. Vi måste bestiga ett berg, men jag är övertygad om att Irlands folk och folket i resten av Europa kommer att möta denna utmaning när de får chansen.

De Roo
Herr talman! Det är tio år sedan våra regeringschefer senast ägnade sig åt hållbar utveckling på ett toppmöte. Det är skamligt länge sedan. Kommissionen har lagt fram en bra akt, men varför har det svenska ordförandeskapet tagit bort kommissionens förslag om att sluta subventionera fossila bränslen från förslaget till slutsatser? Innan regeringscheferna anlänt till Göteborg till och med. Varför så rädda? Varför stryker Sverige den hållbara utvecklingen redan innan toppmötet börjar? Europaparlamentet uttalade sig med 95 procents majoritet för att Europa skulle ratificera Kyotoavtalet även utan Förenta staterna. Regeringschefer, klargör för president Bush att det är oansvarigt för vilket land som helst att ställa sig utanför Kyotoavtalet. Att USA fortfarande genomför dödsstraffet, som skedde igen den här veckan, är illa nog men det är ändå en fråga för den amerikanska befolkningen själv. Bushs energiplan för mer olja, mer kol, mer gas och mer kärnkraftverk innebär en klimatdöd för hela Jorden. Det är oansvarigt och kräver tydliga ord och handlingar från våra regeringschefer i Göteborg.

Méndez de Vigo
Fru tjänstgörande rådsordförande! Jag tror att ni kommer att lämna detta sammanträde på gott humör eftersom vi säger att ni kommer väl förberedd till slutprovet i Göteborg. Jag anser att parlamentet i dag har gett ett erkännande åt det svenska ordförandeskapets ansträngningar, och era personliga ansträngningar i synnerhet, för att genomföra ett framgångsrikt arbete. Även jag vill ge er det erkännandet.
Ja anser att ni har agerat med politiskt förnuft och med beslutsamhet. Till exempel har ni enligt min mening agerat snabbt i frågan om en överenskommelse om ett memorandum om sammanhållningsfonderna, och det är positivt, eftersom Europa inte är köpmännens Europa, utan ett Europa med sammanhållning, principer och gemensamma värderingar som vi alla delar. Jag anser även att det svenska ordförandeskapet har ändrat sin inställning i just den riktningen i de senaste förberedande handlingarna om en fråga som är mycket viktig för parlamentet, nämligen konventmetoden.
Jag anser att det nu har skett en förändring jämfört med början av ert ordförandeskap, och detta är att ni har insett att det är nödvändigt att förbereda nästa regeringskonferens för att det inte skall hända samma sak som med Nicefördraget, och enligt min åsikt vinner konventmetoden ny terräng: det handlar om en modell med deltagande och som är öppen och genomblickbar, egenskaper som ni är särskilt intresserade av. Jag skulle nu vilja be er att visa lite mer djärvhet - eller som en fransk revolutionär skulle säga, de l'audace, encore de l'audace, toujours de l'audace. Ni ser att jag sitter bredvid François Bayrou, och det är han som har ingjutit dessa revolutionära tankar i mig.
Var djärvare, satsa på konventmetoden, enligt min åsikt är det nämligen den lärdom vi kan dra av den irländska folkomröstningen. Vi måste räkna med människorna, lyssna till dem och konventmetoden är en mycket användbar metod för att göra detta. Därför vill jag uppmuntra er att fortsätta på samma linje, som ordföranden för min grupp, Poettering, har sagt, och att ni kommer tillbaka från Göteborg med den goda nyheten att Göteborg har lanserat konventmetoden för att utvärdera Europas framtid.

Sakellariou
. (DE) Herr talman, fru rådsordförande, herr kommissionsordförande! Jag skall koncentrera mig på de utrikes- och säkerhetspolitiska aspekter som Europaparlamentet vill rekommendera Europeiska rådet i Göteborg.
Först och främst vill jag tacka ordförandelandet Sverige för de initiativ som tagits rörande förebyggandet av konflikter och civil krishantering. Detta ärar de svenska traditionerna och är bra och viktigt för Europeiska unionen.
Fru rådsordförande, jag vill uppmuntra er att med hjälp av ett konkret, starkt program som kan tillämpas utan dröjsmål i Göteborg skapa en framgångsrik avslutning på det projekt som ni själv har satt i gång. En av de svåraste uppgifterna inte bara för ordförandelandet utan för hela Europeiska rådet i Göteborg kommer att bli att inför den amerikanske presidenten tydligt redogöra för vår oro och rädsla i samband med den ny USA-politik som han slagit in på.
Det är inte enbart projektet med ett system för robotförsvar, nejet till Kyotoavtalet och USA:s hållning gentemot Internationella domstolen som oroar oss djupt, utan framför allt är det USA:s sätt att vända ryggen åt det traditionella samarbetet med Europeiska unionen som är ett illavarslande tecken för alla dem som ser samarbetet som en absolut prioritering för att de enorma globala problemen skall kunna lösas.
Fru rådsordförande, låt mig avslutningsvis gå in på den mycket sorgliga och dramatiska situation som råder i den före detta jugoslaviska republiken Makedonien. Om mindre än en timme var det meningen att vi skulle ta emot presidenten i den före detta jugoslaviska republiken Makedonien, president Trajkovski. Han kommer inte. Jag antar att detta beror på den svåra situationen i landet. Och vi är delskyldiga i att denna situation har uppkommit i landet, fru rådsordförande. Vi är bär en del av skulden till UCK-gerillans terror - ett problem som vi trots säkerhetsrådets beslut 1244 inte har lyckats lösa -, delskyldiga till att UCK i dag angriper landet och hotar landets existens. Fru rådsordförande, Europeiska unionen måste göra allt för att terrorismen skall upphöra och för att landet skall få hjälp.

Elles
Herr talman! President Lincoln sade att man kan lura vissa människor hela tiden, alla människor ibland, men att man inte kan lura alla människor hela tiden.
Vad som nu händer i efterdyningarna av den irländska omröstningen om Nicefördraget är oacceptabelt i västvärldens demokrati med alla mått mätt. En medlemsstat har, enligt bestämmelserna i fördraget, tagit reda på hur dess folk ställer sig till slutandet av fördragsändringar. Av ett antal orsaker har de avslagit dessa ändringar. Detta resultat kan inte ignoreras, varken utifrån valdeltagandet som var lägre än normalt - vad är lagligheten nu värd? - eller för att vissa människor anser att det enda goda folkomröstningsresultatet är ett positivt resultat.
Allteftersom EU går mot en utvidgning får vi inte antyda till de länder som väntar vid dörren till Europeiska unionen att demokrati och rättssäkerhet helt enkelt kan åsidosättas, genom att man i tysthet uppmuntrar den irländska regeringen att hålla ännu en folkomröstning vid något tillfälle i framtiden.
Inget mixtrande med tilläggsprotokoll kommer att övertala den skeptiska allmänheten att rösta för fördragsändringar som är svåra att förklara och som inte tillför något av verkligt värde för att förbättra Europeiska unionens faktiska funktion. Det finns endast ett sätt att lugna den allmänna opinionen och upprätthålla det livsnödvändiga målet med en utvidgning av EU. Nicefördraget måste så småningom upphöra att existera. Inget fördrag är under dessa förhållanden bättre än ett dåligt fördrag. I stället är det nu ytterst viktigt att vi för en uppriktig och betydelsefull diskussion om Europeiska unionens framtid. Idén med en icke-bindande konvention, som andra talare har hänvisat till, är en idé vars tid nu är inne.
Denna process kommer emellertid endast att lyckas om alla europeiska medborgare deltar och rådfrågas i dessa viktiga frågor. Senast i slutet av 2003 borde då de nationella parlamenten kunna ratificera antingen de relevanta bestämmelserna i Nicefördraget eller bestämmelserna i konventionen. Om Europeiska rådet inte skulle följa denna väg och om man ser att det undertrycker de demokratiska förfarandena i små medlemsstater kommer detta endast tjäna till att ännu mer fjärma den europeiska allmänheten som uppriktigt söker mer information. Europa och dess institutioner kan endast byggas med det långvariga stödet från dess folk.

Lund
Herr talman! Först till jag tacka det svenska ordförandeskapet för en skicklig ledning av förhandlingarna om utvidgning och för bra förberedelser av Göteborgstoppmötet. Jag tänker ta upp två andra ämnen än folkomröstningen på Irland så att inte allting skall drunkna i detta. Det är då i första hand bärkraft jag tänker på. Jag anser att ett antagande av denna gemensamma strategi för bärkraft skulle utgöra ett mycket positivt bidrag till den europeiska utvecklingen. Det finns behov av att införa ett tvingande system för integration av miljöhänsyn på alla områden inom det europeiska samarbetet, med det sjätte miljöåtgärdsprogrammet som miljötröskel för strategin under de kommande åren. Som nämnts i parlamentets resolution skall bärkraften ses i ett globalt sammanhang. Det finns för närvarande inga andra inflytelserika delar av världen utöver EU som kan ikläda sig denna roll, och jag hoppas därför att president Bushs närvaro, som kanske är den allra minst bärkraftiga, rentav skall komma att stärka sammanhållningen inom EU beträffande denna uppgift.
Utan att bli för mångordig tänkte jag säga några ord om utvidgningen. Jag tror att vi bör visa resultatet från den irländska folkomröstningen respekt. Men samtidigt lyssnar jag på de irländska politiker, både ja- och nej-sidan, som säger att det inte var utvidgningen som sådan som utgjorde problemet på Irland. Jag anser därför att det är ytterst viktigt att vi trots folkomröstningen på Irland får ett klart ja till att förhandlingarna om utvidgning kan fortsätta i oförändrat tempo tills man kommit fram till en lösning beträffande Irland. Det skulle vara ett historiskt misstag om utvidgningen kom av sig eller sköts upp på grund av denna folkomröstning, när det inte ens var utvidgningen som utgjorde problemet för det irländska folket. Jag vill därför vädja till Europeiska rådet om att det, med ordförandeskapet i spetsen, skall visa flexibilitet, ge maximalt stöd och ta sig tid att finna en tillfredsställande lösning för den irländska befolkningen.

Tajani
Herr talman, fru utrikesminister, herr kommissionsordförande! Utvidgningen är inte bara en ekonomisk fråga utan en stor politisk händelse som har sin grund i de europeiska folkens historia, i vår gemensamma kultur: den romerska rätten, kristendomen, universiteten och upplysningen. I dag är det vår skyldighet att återupptäcka denna kulturgemenskap som kommer att ge större tyngd åt det nödvändiga vägval som utvidgningen utgör, vilket är oundgängligt och oåterkalleligt skulle jag vilja säga. Det är kommissionens, rådets och parlamentets uppgift att göra medborgarna delaktiga i denna process, såsom ordförande Prodi betonade.
Omröstningen i Irland bör verkligen få oss att tänka efter: vi skall inte dramatisera, men visst är det vår plikt att involvera Europas folk i de stora frågor som gäller unionen. När det gäller att nå målet om utvidgningen har kommissionen fullt och övertygat stöd från min politiska sida och från den nya italienska regeringen, vilken är engagerad i en stark och pånyttfödd Europa-rörelse, såsom också Solana och Giscard d'Estaing underströk och erkände här i dag.
Men just eftersom det är vår skyldighet att involvera Europas folk tror jag att vi, bland annat när det gäller reformerna, bör planera in en förberedelsefas då Europaparlamentet, de nationella parlamenten, regeringarna och kommissionen förenas för att förbereda regeringskonferensen 2003. Jag håller med om att man inte skall låta debatten vara förbehållen en elit, ordförande Prodi: mindre elitism och mer parlamentarism i reformprocesserna, alltså. När det gäller den andra frågan, den om förbindelserna mellan Förenta staterna och Europeiska unionen, tror jag att vi måste bygga ut den transatlantiska dialogen och välkomnar därför president Bushs besök.
Till slut ett engagemang också för fredsprocessen i Mellanöstern. Jag anser att Europeiska unionen skall göra vad som står i dess makt. Så snart den svåraste fasen är över och risken att man tar till terrorism är undanvärjd borde den ingripa enligt min mening, bland annat för att främja ekonomisk tillväxt i områdena kring Israel så att det inte också uppstår ekonomiska spänningar vid sidan av de etniska och politiska. Jag tror att Europeiska unionen kan spela en viktig roll på detta område.

Sudre
Herr talman, fru rådsordförande, herr kommissionsordförande, mina kära kolleger! De 15 stats- och regeringscheferna kommer att mötas i veckan i samband med Europeiska rådets toppmöte, vilket kommer att avsluta det svenska ordförandeskapet för unionen. Alla är överens om att det har varit ett positivt ordförandeskap, framför allt när det gäller öppenhet och medborgarnas tillgång till information. Vid toppmötet skall man också utvärdera det oväntade resultatet av den irländska folkomröstningen om ratificeringen av Nicefördraget. Vi beklagar irländarnas "nej" till fördraget, som långt ifrån är perfekt men trots allt har löst de frågor som sköts upp i Amsterdam, och framför allt har det öppnat vägen för att Europeiska unionen skall kunna utvidgas och omfatta fler länder.
Vad är det egentligen irländarna säger med det omfattande röstskolket? Att medborgarna alltför ofta upplever Europa som en abstrakt diffus anhopning fjärran från deras dagliga bekymmer. Om det finns ett budskap att ta till sig av denna omröstning är det att det är brådskande att föra en verkligt folklig debatt ute i samhället om den här typen av frågor. Jag tror på unionens förmåga att anta den utmaningen. Vi vill att Nicefördraget träder i kraft före slutet av år 2002, så att unionen blir beredd att ta emot de nya medlemsstaterna redan år 2004, vilket den har lovat. Alla medlemsstater måste nu skynda på och ratificera fördraget så snart som möjligt, och jag gläder mig åt att Frankrike var ett av de första länderna som gjorde detta, med gårdagens omröstning i nationalförsamlingen. Vår prioritering - och det bör högtidligen bekräftas vid Europeiska rådets toppmöte i Göteborg - bör förbli att förbereda utvidgningen. Vi kommer att lägga ner all vår energi för att processen efter Nice skall motsvara medborgarnas förväntningar i fråga om unionens ändamål, politiska projekt och det demokratiska underskottet. Vi säger "ja" till en process efter Nice, vilken skall förberedas av ett konvent där de nationella parlamenten och Europaparlamentet, de 15 medlemsregeringarna, kommissionen och det civila samhället deltar. "Ja" till en europeisk författning som på nytt bekräftar våra gemensamma värderingar, respekten för de mänskliga rättigheterna, den kulturella mångfalden och den sociala modellen och som avgör medlemsstaternas respektive unionens befogenheter. Vi säger också "ja" till en federation av nationalstater, där var och en kan bevara sina särdrag och sina befogenheter.

Lindh
. Herr talman! Utvidgningen har spelat huvudrollen i denna debatt, vilket jag tycker är mycket naturligt. Jag är väldigt glad över det breda stödet i parlamentet för utvidgningen. Parlamentet har spelat en avgörande roll hittills, bl.a. genom dess krav på att kandidatländerna skall kunna delta i Europavalen år 2004. Ni har även en fortsatt mycket viktig roll i att driva på utvidgningen.
Jag tar nu med mig tillbaka till Göteborg er tydliga önskan om klara signaler från Göteborg, inklusive en tydligare tidtabell. Jag tar också med mig den stora majoriteten för att ratificeringen av Nicefördraget skall fortsätta. Jag vill säga att jag särskilt uppskattar att Poettering, Barón Crespo, Cox, Collins och andra gruppledare har gett uttryck för detta.
Självklart skall man ta folkomröstningen i Irland på allvar. Vi måste bli bättre på att förankra Europafrågorna och Europaprojektet bättre. Vi måste ta folkomröstningsresultatet på allvar. Det är ett gemensamt ansvar och en gemensam läxa för oss allihop. Vi vill naturligtvis alla hjälpa Irland på det sätt som Irland och den irländska regeringen kommer fram till att man vill ha hjälp. För att inte ytterligare skada Europaprojektet och för att inte försämra trovärdigheten för unionen, måste vi emellertid samtidigt gå vidare med ratifikationen av Nicefördraget och utvidgningen.
Jag vill säga att det är tur att gruppledarna Wurtz och Bonde inte har majoritet vare sig i detta parlament eller i de nationella parlamenten när de argumenterar mot ratifikationen av Nicefördraget. Det är nämligen just det som sprider oro i kandidatländerna. Nicefördraget är ju förutsättningen för utvidgningen. Ett nej till Nicefördraget blir ett nej till utvidgningen, och med sådana vänner behöver kandidatländerna inga fiender.
(Applåder) Det är också viktigt för utvidgningen att processen med sakfrågorna fortsätter. Kommissionens ordförande Prodi och flera andra har i dag understrukit hur viktigt det är att vi tar upp de riktigt svåra frågorna och börjar behandla dem, t.ex. de frågor som rör miljö, fri rörlighet för personer och fri rörlighet för kapital. Jag tycker att det är viktigt att inför parlamentet säga att efter de förhandlingar som vi hade i början på denna vecka, har vi nu inte bara skapat gemensamma positioner mellan medlemsländerna kring dessa svåra områden, utan vi har också börjat förhandlingarna med kandidatländerna och till och med avslutat förhandlingar med flera kandidatländer. Vi är klara med miljöfrågorna med fyra kandidatländer. Vi är klara med fri rörlighet för personer med ett par kandidatländer. Vi är klara med fri rörlighet för kapital med ett par kandidatländer.
Låt mig särskilt kommentera fri rörlighet för personer, eftersom detta har varit en mycket känslig fråga. På detta område har vi sökt en flexibel lösning som innebär att vi ger möjlighet till övergångsperioder för de länder som absolut känner att de behöver det, medan vi ger möjlighet till flexibilitet för andra. Den svenska och den nederländska regeringen har de senaste dagarna deklarerat att de vill öppna för de nya medlemsländernas arbetskraft redan i inledningsskedet, så att arbetskraften från nya medlemsländer får chansen att arbeta hos oss på samma villkor som de tidigare medlemsländernas arbetskraft. Jag hoppas att många länder följer med och gör motsvarande deklarationer så tidigt som möjligt. Vad gäller det tror jag också att ni som Europaparlamentariker kan vara med och påverka era nationella regeringar.
Många har också tagit upp hållbar utveckling och miljöfrågorna. Jag kan garantera er att vi kommer att stå fast vid Kyotoprotokollet. Vi kommer att driva klimatfrågorna i mötet och diskutera dem med president Bush. Vi kommer att göra vårt bästa för att i Göteborg ta viktiga steg framåt när det gäller miljöfrågorna. Samtidigt tycker jag att det är viktigt att ta upp de sociala frågorna, som Barón Crespo och några andra har pekat på, och slå fast att vi har kommit framåt när det gäller dessa frågor och arbetskraftens situation.
När det gäller utrikespolitiken vill vi fortsätta arbetet med västra Balkan och Mellanöstern. Vi har sett att EU kan spela en viktig roll. Självklart måste detta arbete fortsätta.
Jag beklagar att vi inte kan träffa president Trajkovski i dag i Europaparlamentet, men å andra sidan tror jag att han har gjort rätt val att under dessa svåra dagar se till att föra förhandlingarna i f.d. jugoslaviska republiken Makedonien framåt för att underlätta en fredlig utveckling.
Jag tror också att vi har fått bra instrument, och kommer att få bra instrument, av unionen för det framtida arbetet genom det konfliktförebyggande programmet som Sakellariou tog upp. Det är också något som vi från Sveriges sida gärna vill arbeta vidare med, även efter ordförandeskapet.
Slutligen vill jag tacka för vänliga ord om det svenska ordförandeskapet. Jag vill gärna returnera och tacka för ett väldigt bra och konstruktivt samarbete med Europaparlamentet. Tyvärr är det väl sista gången som jag talar från just denna plats, men jag hoppas få fortsätta samarbetet med parlamentet även som "vanlig utrikesminister".
(Applåder)

Prodi
. (IT) Herr talman! En kort replik om några saker som har tagits upp i debatten. Först och främst är jag mycket glad att parlamentet tar det irländska folkets viljeyttring på så stort allvar, inte bara för att den kommer från ett helt folk - även om valdeltagandet inte var så stort - utan också därför att den kommer från ett helt land. Framför allt för att den manar oss alla att införa nya sätt att styra Europa. Det är en läxa för oss, och det gläder mig att det har framkommit en gemensam vilja - i parlamentet, i kommissionen, hos ordförandeskapet liksom i den text Napolitano läste upp för oss från utskottet för konstitutionella frågor - att vända blad när det gäller att sköta toppmötena och stifta lagar i Europa.
Detta är den egentliga läxan och därför måste det stora, öppna konvent vi håller på att rikta in oss på bli ett nytt budskap, det budskap som de europeiska folken kan uttala sig om med sakkunskap, med ro, eftersom de vet vad det är som diskuteras.
Doyle gjorde en liten utvikning om vilket inflytande Solbes, mitt och Jospins uttalanden hade på den irländska folkomröstningen. Jag skulle vilja svara för kommissionens uttalanden. Det omdöme vi gav om den irländska ekonomin och vissa problem som hade uppstått baserade sig på den mängd kriterier vi har att hålla oss till. Kommissionen måste strikt följa dessa kriterier - vilka för övrigt har fastställts av de femton länderna, däribland också Irland. Vår skyldighet är inte att göra undantag för någon: vår skyldighet är att tillämpa reglerna på samma sätt på de små och de stora länderna, eftersom kommissionen skall bevaka alla europeiska folks och länders intressen. Detta har vi tillämpat hittills och det kommer vi att tillämpa också i framtiden.
Jag skall utnyttja denna korta replik till att göra ytterligare två påpekanden. För det första: vi får inte glömma bort de stora framsteg som har gjorts när det gäller att lösa upp knuten med de socialpolitiska direktiven. Där har det funnits en låsning sedan länge, de utgjorde ett problem: nu har vi tagit ytterligare ett steg framåt. I det här sammanhanget tackar jag också Diamantopoulou för det arbete hon har lagt ned.
Slutligen har det hänvisats till mitt tal för några dagar sedan om behovet av en EU-skatt. Jag skulle vilja framhäva detta koncept igen, undanröja alla missförstånd och inleda ett resonemang om denna så ömtåliga fråga med er, parlamentet. Kommissionen arbetar med och gör en teknisk studie av möjligheterna att införa denna skatt och vilka möjligheter den ger. Den skall ersätta gällande skatter och inte på något sätt bli en ny pålaga för de europeiska medborgarna. Detta har vi sagt klart och tydligt från första början och vi måste vara tydliga nu också. Vi måste emellertid också klargöra att denna inställning är ett svar på en uttrycklig begäran från rådet och parlamentet. Vi måste tänka igenom dessa frågor, för institutionerna bör verka i ett demokratiskt sammanhang också när det gäller skatterna. Målet med denna hypotetiska och tänkbara skatt är att ersätta det nuvarande systemet med nationella bidrag - som är komplicerat, grumligt och saknar insyn - och stärka uppfattningen om ett demokratiskt sätt att samla in resurserna och ett öppet sätt att göra av med de insamlade resurserna. Detta är absolut vår skyldighet, bland annat för att så mycket som möjligt avvisa den inställning som ofta är vanlig i våra medlemsstater och som kan sammanfattas med uttrycket "I want my money back", "jag vill ha tillbaka mina pengar", det vill säga en slags öronmärkning som nationalstaternas håller på med och där de europeiska institutionerna är passiva objekt. Detta måste ändras enligt min uppfattning och - jag upprepar det - det är ett obligatoriskt steg för alla demokratiska institutioner: att kunna räkna med tydliga resurser - vilka självfallet kan vara överföringar från nationella till europeiska skatter, men vilka måste vara tydliga, särskilt anslagna till de europeiska institutionerna - och svara inför de europeiska medborgarna med samma tydlighet.
Jag anser att vi alltid måste använda dessa tillvägagångssätt. Om vi gör det kommer de europeiska folken att få en mycket mer positiv, förstående inställning eftersom de då inser vad vi gör med deras förtroende och deras pengar.
Låt oss slutligen minnas också denna läxa från folkomröstningen i Irland och resonemangen efteråt. De europeiska folken bör och vill uttala sig om ett starkt och djärvt projekt. De vill uttala sig om ett begripligt projekt, de vill veta vilken del av sitt öde de skall länka samman med de andra europeiska länderna. De har ingen förutfattad fientlighet, inga nya låsningar. De har bara rätten att förstå, rätten att känna till varje steg de har framför sig, varje passage som skall styra deras liv.
Eftersom det är vi som inom en snar framtid skall fatta viktiga beslut för alla europeiska medborgare måste vi slå in på denna väg, fortsätta i den här riktningen. Och konventet - hur det nu kommer att se ut - är det första ömtåliga steget i denna nya fas för de europeiska institutionerna.
(Applåder)

Talmannen
Tack så mycket, herr ordförande.
Jag förklarar debatten avslutad.
Jag har i enlighet med artikel 37.2 i arbetsordningen mottagit sex resolutionsförslag, vilka avslutar denna debatt om rådets och kommissionens uttalanden om förberedelsen av Europeiska rådets toppmöte i Göteborg.
Omröstningen äger rum kl. 12.00.
Jag förklarar förmiddagens debatter avslutade. Sammanträdet avbryts således fram till omröstningarna kl. 12.00.
(Sammanträdet avbröts kl. 11.33 och återupptogs kl. 12.00.)

Nogueira Román
Fru talman! Min ordningsfråga handlar om en fråga som jag har tagit upp vid andra tillfällen här i parlamentet och det är att afrikaner ständigt dör vid de spanska kusterna. Nyligen dog femton afrikaner nära Kanarieöarnas kuster när deras båt bordades av den spanska poliskåren "Guardia Civil", och nu i veckan har ännu en person dött.
Det bekymrar oss mycket när mexikaner dör i Arizonaöknen, men däremot är vi fullständigt likgiltiga inför det faktum att personer som kommer för att söka arbete i Europa ständigt dör vid våra kuster. Jag anser att det nu är tid att parlamentet och de övriga europeiska institutionerna bekämpar detta mycket allvarliga problem som berör oss alla.

Talmannen
 Herr Nogueira, jag noterar ert budskap.

OMRÖSTNING
Förslag till rådets direktiv om ändring av rådets direktiv 2000/29/EG om skyddsåtgärder mot att skadegörare på växter eller växtprodukter förs in till gemenskapen och mot att de sprids inom gemenskapen (KOM(2001) 183
C5-0162/20012001/0090(CNS) (utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling)
(Parlamentet godkände kommissionens förslag.)
Förfarande utan debatt
Betänkande (A5-0182/2001) av Redondo Jiménez för utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling om förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om de statistiska undersökningar som skall utföras för att bestämma produktionskapaciteten för odlingar med vissa slag av fruktträd (KOM(2000) 753C5-0637/20002000/0291(COD))
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)
Betänkande (A5-0204/2001) av Mayer Xaver för utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling om förslaget till rådets förordning om ändring av förordning (EEG) nr 1696/71 om den gemensamma organisationen av marknaden för humle (KOM(2000) 834C5-0768/20002000/0330(CNS))
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)
Gemensamt resolutionsförslag om förberedelserna inför Europeiska rådets möte i Göteborg den 15-16 juni
Före omröstningen om strecksats 4
Blokland (EDD). (NL) Fru talman! I resolutionens fjärde strecksats talas det om Hulthén-betänkandet och Myller-betänkandet. Saknas gör Blokland-betänkandet om meddelandet från kommissionen om att tillgodose våra behov på ett ansvarsfullt sätt - att integrera miljöfrågor i den ekonomiska politiken. Jag föreslår att det skall bifogas. Jag har diskuterat det här med inlämnarna och de kan instämma i det här.
(Kammaren godkände det muntliga ändringsförslaget.)
Före omröstningen om punkt 8

Frassoni
Fru talman! Jag begärde ordet bara för att göra det här stycket konsekvent med det som vi antog i förra veckan, genom att åter framföra förslaget att byta ut ordet "regeringskonferens" mot ordet "reform".
(Kammaren godkände det muntliga ändringsförslaget.) - Muntliga ändringsförslag rörande punkt 40

Oostlander
Fru talman! Jag har ett muntligt ändringsförslag för att skärpa texten i punkt 40 en liten aning, nämligen i skälen. Där talas om UCK. Det muntliga ändringsförslaget lyder: "härrörande från det så kallade UCK och därmed anknutna väpnade grupper." Jag hoppas det är tydligt att det här är en skärpning av texten.

Sakellariou
. (DE) Fru talman! Vi har diskuterat länge och förhandlat med Oostlander själv. Vi stöder inte detta muntliga förslag. Tyvärr är det UCK och inte det så kallade UCK, tyvärr är det beväpnade grupper och inte allierade grupper. Därför motsätter vi oss detta muntliga förslag.
(Fler än tolv ledamöter reste sig för att motsätta sig de muntliga ändringsförslagen.) - Om ändringsförslag 41

Andersson
Fru talman! Vi har anmält en förändring i punkt 41 där Makedonien skall ersättas med F.d. jugoslaviska republiken Makedonien. Jag hoppas det är noterat innan vi gör slutomröstningen.

Talmannen
Detta är självklart en mycket viktig språklig rättelse, som finns med på listorna. Vi behöver således inte rösta, ändringen har noterats i vederbörlig ordning.

Posselt
. (DE) Fru talman! I dokumentet heter det "den makedoniska regeringen". Detta är ett muntligt ändringsförslag, och därför måste frågan ställas om det finns invändningar mot detta.

Talmannen
Nej, inte alls, det är sätt att skapa samstämmighet, så att man verkligen använder sig av termen f.d. jugoslaviska republiken Makedonien.
(Posselt utropade: "Nej, det stämmer inte!") Det var i den andan som ändringen gjordes. Det är verkligen inte nödvändigt att låta den gå till omröstning.
(Parlamentet antog resolutionen.)

Posselt
. (DE) Fru talman! Detta är en högpolitisk angelägenhet, och därför vill jag be er låta granska frågan i det ansvariga utskottet. När någon agerar språkligt på detta sätt så får det en politisk innebörd. Annars var det som vi tidigare infogade också en språklig rättelse!
(Applåder)

Talmannen
Ja, herr Posselt, jag kan än en gång försäkra er om att vi verkligen har kontrollerat detta: det är inte ett politiskt ställningstagande, det är ett sätt att skapa samstämmighet. Det fanns ett språkligt misstag, och det rättades till på det här sättet.

Dupuis
Fru talman! Jag anser att Posselt har helt rätt. Det är ett politiskt val av parlamentet att inte längre använda termen "f.d. jugoslaviska republiken Makedonien", som inte betyder någonting, och i stället besluta sig för att kalla ett land vid dess rätta namn, nämligen "Makedonien".
(Applåder)

McKenna
Fru talman! Jag tycker inte om resultatet av denna omröstning. Kan vi göra om omröstningen, och kanske upprätta ett forum för att diskutera det först? Det är vad vi begär att det irländska folket skall göra i denna fråga.

Talmannen
Den rättelse det handlar om är en rättelse som endast syftar till att göra texten samstämmig. I en och samma text kan man inte kalla en sak på ett sätt, och sedan använda en annan beteckning på andra ställen. Det är uppenbart. Men om Europaparlamentet önskar uttrycka sig på annat sätt vid ett annat tillfälle, då rör det sig om ett politiskt beslut. Man kan däremot inte fatta ett sådant beslut när det gäller ett ord i en text. Jag tar därför på mig ansvaret för den omröstning som har genomförts.
(Applåder)
Andrabehandlingsrekommendation (A5-0187/2001) från utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om rådets gemensamma ståndpunkt (13114/1/2000C5-0090/20011999/0068(COD)) inför antagandet av Europaparlamentets och rådets direktiv om ozon i luften (föredragande: Davies)
(Talmannen förklarade den gemensamma ståndpunkten godkänd (efter dessa ändringar).)
Andrabehandlingsrekommendation (A5-0179/2001) från utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om
1. rådets gemensamma ståndpunkt (14644/1/2000 REV 1C5-0072/20011999/0159(COD)) inför antagandet av Europaparlamentets och rådets förordningar om ändring av förordning (EEG) nr 3528/86 om skydd av skogarna i gemenskapen mot luftföroreningar
2. rådets gemensamma ståndpunkt (14645/1/2000 REV 1C5-0073/20011999/0160(COD)) inför antagandet av Europaparlamentets och rådets förordningar om ändring av förordning förordning (EEG) nr 2158/92 om skydd av gemenskapens skogar mot bränder (föredragande: Redondo Jiménez)
(Talmannen förklarade de två gemensamma ståndpunkterna godkända.)
Betänkande (A5-0202/2001) av Harbour för utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden om förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om samhällsomfattande tjänster och användares rättigheter avseende elektroniska kommunikationsnät och kommunikationstjänster (KOM(2000) 392C5-0429/20002000/0183(COD))
Före omröstningen

Kauppi
Fru talman! Man fick de finskspråkiga ändringarna till sammanträdesbehandlingen av detta betänkande först nu på morgonen, vilket innebär att vi fick de 14 senaste ändringarna på vårt modersmål först denna morgon. Jag anser att detta är fel. Jag kräver emellertid inte att omröstningen på grund av detta skjuts upp, jag vill bara att parlamentet blir medvetet om att det inte får gå till på det viset att jag får ändringarna på mitt modersmål så här pass sent.
(Applåder)

Talmannen
Jag tackar er, fru Kauppi. Precis som ni anser jag att det är helt oacceptabelt. Jag tackar för er förståelse och skall se till att detta inte händer igen.
Före omröstningen om ändringsförslagen 47, 48 och 49

Harbour
. (EN) Fru talman! Innan vi röstar om artikel 26, har några kolleger påpekat för mig att den engelska ordalydelsen i mitt ändringsförslag 47, som jag hoppas att kammaren kommer att anta, inte är helt tydligt på andra språk. Därför skulle jag vilja läsa upp den engelskspråkiga versionen av texten, som handlar om radio- och TV-sändningar.
För förtydligande lyder texten som följer: "...in pursuit of a public service broadcasting remit" (inom ramen för uppdraget avseende allmännyttiga sändningar). Jag betonar det sista ordet, eftersom det är avsett att innefatta både allmännyttiga sändningar och privata radio- och TV-företag som arbetar inom ramen för ett allmännyttigt uppdrag. Jag tror inte att detta är klart på alla språk. Jag ber er att se till att man tar hänsyn till detta i den slutliga översättningen till andra språk, under förutsättning att mitt ändringsförslag antas.

Talmannen
Självklart, herr Harbour. Under sådana förhållanden skall vi givetvis göra de kontroller som krävs.
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)

Välkomsthälsning
Talmannen
Mina kära kolleger! Jag skulle vilja meddela er att vi har nöjet att välkomna guvernören i delstaten Rio Grande do Sul, Olivio Dutra, som tagit plats på åhörarläktaren, och hälsa honom varmt välkommen.
(Livliga applåder)
Betänkande (A5-0181/2001) av Lulling för utskottet för ekonomi och valutafrågor om förslaget till Europaparlamentets och rådets förordning om ändring av förordning (EG, Euratom) 58/97 om statistik rörande företagsstrukturer (KOM(2001) 38C5-0031/20012001/0023(COD))
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)
Betänkande (A5-0149/2001) av Torres Marques för utskottet för ekonomi och valutafrågor om förslaget till rådets direktiv om ändring av direktiv 77/388/EEG i syfte att förenkla, modernisera och harmonisera kraven på fakturering när det gäller mervärdesbeskattning (KOM(2000) 650C5­0008/20012000/0289(CNS))
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)
Betänkande (A5-0194/2001) av Miller för utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden
1. om förslaget till rådets förordning om införande, med anledning av reformen av kommissionen, av särskilda bestämmelser när det gäller tjänstemäns definitiva avgång från tjänsten vid Europeiska gemenskapernas kommission (KOM(2001) 50C5-0057/20012001/0027(CNS)) och
2. om förslaget till rådets förordning om ändring av förordning (Euratom, EKSG, EEG) nr 549/69 om fastställande av de grupper av tjänstemän och övriga anställda vid Europeiska gemenskaperna som skall omfattas av bestämmelserna i artikel 12, artikel 13 andra stycket samt artikel 14 i protokollet om immunitet och privilegier för Europeiska gemenskaperna (KOM(2001) 50C5-0058/20012001/0028(CNS))
(Med flera omröstningar i följd antog parlamentet de två lagstiftningsresolutionerna.)
Betänkande (A5-0207/2001) av Brok för utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik om kommissionens arbetsdokument "Framtidsutsikter och prioriterade områden för ASEM-processen (Asien-Europa-mötet) inför nästa decennium" (KOM(2000) 241C5-0505/20002000/2243(COS))
(Parlamentet antog resolutionen.)
Betänkande (A5-0186/2001) av Fourtou för utskottet för framställningar om de framställningar som förklarats tillåtliga och som gäller silikonimplantat (framställningarna 0470/1998 och 0771/1998) (2001/2068(INI))
(Parlamentet antog resolutionen.)

Sakellariou
. (DE) Fru talman! Det gäller punkt 21 i kollegan Broks betänkande. Vi röstade, och enligt mitt förmenande sade vi nej till detta. Men ni meddelar att punkten har antagits. Vill ni vara snäll och kontrollera hur det verkligen gick till?

Talmannen
Den ursprungliga texten antogs med ett lika stort antal röster, eftersom ändringsförslaget förkastades.

Sakellariou
. (DE) Fru talman! Jag talar inte om ändringsförslaget, utan om omröstningen om punkt 21.

Talmannen
Herr Sakellariou! Jag har fått bekräftat att den antogs med bred uppslutning. Jag beklagar, men vi kan inte göra om en omröstning.
RÖSTFÖRKLARINGAR
Europeiska rådets möte i Göteborg

Folias
Jag har röstat emot den andra delen av punkt 23 i det gemensamma förslaget till resolution om Europeiska rådets möte i Göteborg av följande skäl:
För det första på grund av att det inte finns något officiellt förslag från kommissionen om att gradvis avveckla tobakssubventionerna, utan endast ett omnämnande av Europeiska kommissionens ordförande, Romano Prodi, i diskussionen om en hållbar utveckling. Formuleringen i punkt 24 är följaktligen felaktig.
För det andra på grund av att det är hyckleri att säga att man vill avveckla tobakssubventionerna i syfte att bekämpa rökningen. Det är hyckleri, eftersom man med sådana åtgärder - i en europeisk union som uppvisar brist på tobak - uppnår två saker: dels straffar man tobaksodlarna i södra Europa, dels stöder man tobaksodlarna i andra länder, utanför gemenskapen, från vilka tobaken i stället kommer att importeras för att täcka den brist på tobak som kommer att uppstå, vilket kommer att inverka negativt även på Europeiska unionens handelsbalans.
För det tredje på grund av att det finns regioner i Europa, till exempel Xanthi län i norra Grekland, där man ägnar sig åt monokultur av den ovanliga tobakssorten Basmas, som daterar sig många generationer bakåt i tiden och som sysselsätter över 20 000 jordbrukare, vilka uteslutande odlar denna tobakssort, på svårtillgängliga och mycket små - mellan 30 och 300 kvadratmeter - jordlotter i bergen, där det inte går att odla någonting annat, och vilka skulle hamna i fullständig misär om de föreslagna idéerna genomfördes.

Fatuzzo
Fru talman! Jag röstade för denna resolution om det kommande rådsmötet i Göteborg, eftersom den innehåller en viktig punkt: strävan att vi skall ha - som det står - hållbara pensioner i vårt Europa så att de som har slutat arbeta kan leva ett värdigt liv. Jag anser att Europa bör stå medborgarna nära inte bara i ekonomiskt hänseende utan också när de efter att ha arbetat har rätt till en pension som gör att de kan leva gott även när de är för gamla för att fortsätta arbeta. Jag hoppas alltså att vi verkligen skall gå i denna riktning.

McKenna
Fru talman! Jag röstade emot denna resolution. Den innehöll bra saker om utvidgning och hållbarhet, men när det gäller försvarspolitiken kunde jag bara inte acceptera idén med att välkomna snabbinsatsstyrkan och vilja att den skall vara verksam före slutet av 2001. Jag stöder inte militariseringen av Europa. Det finns ett antal aspekter i denna resolution, också när det gäller försvarsbudgetarna, som främjar en militarisering av Europa.
Det finns en punkt som jag röstade emot i omröstningen med namnupprop, när det gäller USA:s missilförsvarssystem. Jag anser att denna punkt inte framhölls ordentligt. Missilförsvarssystemet verkade accepteras i denna punkt. Att enbart be om att hållas underrättad om det är inte nog. Vi bör inte gå med på USA:s missilförsvarssystem. Vi bör motsätta oss det vid varje tillfälle i stället för att säga: håll oss bara underrättade om det.
Jag anser rent allmänt att denna resolution går i fel riktning. Den stöder en militarisering av Europa - något som jag inte stöder. Jag röstade "emot". Kanske, om jag måste rösta igen, under ansenliga påtryckningar, att jag skulle ändra mig, precis som den irländska regeringen hoppas att det irländska folket skall göra när det gäller Nicefördraget.

Dell'Alba
Fru talman! De unga européerna ser Göteborg som en mycket viktig hållpunkt eftersom Nice-fördraget och det irländska avslaget riskerar att äventyra framtiden för många av dem. Av detta skäl har vi med anledning av Göteborg bett rådet - och det är en vädjan som jag i och med denna röstförklaring även riktar till er, fru talman, som kommer att åka till Göteborg och helt säkert kan framföra den med stor myndighet, eftersom jag tycker att parlamentet verkar stå bakom den - jag har bett rådet att byta inriktning och ta hänsyn till att man inte längre kan bedriva europeisk politik och ingå europeiska överenskommelser såsom diplomaterna gjorde det på femton- och sextonhundratalen. Europa är en annan sak och det skall byggas av de folkvalda, av ett ad hoc-organ som står medborgarna och särskilt de unga nära.

Gorostiaga Atxalandabaso
Fru talman! Jag röstade emot det gemensamma resolutionsförslaget om förberedelserna inför toppmötet i Göteborg därför att man i förslagets punkt 8, om unionens framtid, kräver att en konvention skall upprättas för att förbereda den kommande regeringskonferensen i slutet av 2003 eller 2004.
Enligt ordalydelsen utestängs alla "statslösa nationer" inom Europeiska unionen i den gemensamma ståndpunkten - basker, korsikaner, sardinier, och så vidare. Sammanlagt mer än 50 miljoner människor kommer inte att ha någon möjlighet att delta i denna diskussion. Det är ganska odemokratiskt och mycket beklagligt. Därför vill jag klart säga att det är ett stort misstag att utestänga alla dessa människor.
Förra veckan uteslöts ett liknande ändringsförslag från Méndez de Vigo och Seguro. Det är beklagligt att vi har gjort samma misstag i dag.

Alyssandrakis
.(EL) Än en gång skall EU:s ledare sammanträda bakom lyckta dörrar för att besluta om framtiden. Den militära och politiska "krishanteringen", den eld som har blossat upp på Balkan och den ökade instabiliteten i regionen samt EU:s utvidgning återfinns bland ärendena på dagordningen. De kommer dessutom att ta emot USA:s president, för att förhandla om uppdelningen av världen och komma överens med honom om det nya Stjärnornas krig.
Med rätta kommer toppmötet dock att äga rum i skuggan av folkomröstningen nyligen i Irland, vars folk har förkastat Nicefördraget. Hur mycket EU:s ledarskap än försöker förringa resultatet av den irländska folkomröstningen, går det inte att komma ifrån att det utgör en dom mot den barbariska och omänskliga politik som dikteras av storkapitalets intressen på vår kontinent. Deras reaktioner visar tydligt på gränserna för bourgeoisiens demokrati. De förklarar helt fräckt att tidsplanen för fördragets ratificering skall följas - trots resultatet av folkomröstningen - och bekräftar därigenom att deras demokrati är kapitalets diktatur.
Den europeiska ekonomins tillstånd, eurons fall och andra ekonomiska frågor kommer att bemötas genom hårdare åtgärder, som slår mot folket och drabbar arbetstagarna, med snabbare kapitalistiska omstruktureringar och en nedmontering av trygghetssystemen, i syfte att säkerställa det europeiska kapitalets konkurrenskraft och lönsamhet, vilket emellertid leder till ökad fattigdom, arbetslöshet och osäkerhet för Europas folk. Det är det Europa som de drömmer om, och det är under inga omständigheter arbetstagarnas Europa. Hänvisningen till miljön och den förskönande omskrivningen "hållbar utvecklingen" utgör en rökridå för att dölja att den nyliberala politiken införs även på området för den samhällsvara som kallas miljö.
I Europaparlamentets resolution inte bara godtar man dessa riktlinjer, utan man går till och med ännu längre. Man förvränger verkligheten i ett desperat försök att övertyga folken om att allt detta sker för deras eget bästa. Man ställer sig oreserverat bakom EU:s militarisering och uttrycker en förhoppning om att de första bevisen på snabbinsatsstyrkans operativa förmåga skall ges under år 2001. Man kräver av medlemsstaterna att de skall lägga enorma summor på militära utgifter och av Europaparlamentet att det skall godkänna ett "kraftfullt och effektivt" program på det konfliktförebyggande området. Man fördömer skenheligt UCK:s terrorhandlingar, på samma gång som man ställer sig bakom de påtryckningar mot f.d. jugoslaviska republiken Makedoniens regering som utövas genom Solana och Patten. Och som ett bevis på sin klåfingrighet har Europaparlamentet ansett det vara lämpligt att applådera kommissionens förslag om att gradvis avveckla tobakssubventionerna!
Av alla dessa skäl har Europaparlamentsledamöterna från Greklands kommunistiska parti (KKE) röstat emot resolutionen.

Berthu
.(FR) Dagen efter folkomröstningen, där Irland sade "nej" till Nicefördraget, fick vi i princip höra alla de tendentiösa tolkningar som är ett tecken på federalisternas antidemokratiska kurs.
För att få fortsätta ratificeringsprocessen som om ingenting hade hänt ifrågasatte somliga "folkomröstningens relevans", med motiveringen att valdeltagandet var lågt. Kanske anser de att beslut som endast fattas av eurokraterna skulle vara mer demokratiska? Det låga irländska deltagandet beror under alla omständigheter på att "ja-anhängarna" inte lyckades mobilisera sig, och det skall självklart också tolkas till Nicefördragets nackdel.
Den andra ogiltiga tolkningen: att det blev "nej" skulle bero på specifikt irländska förhållanden: angelägenheten om att bevara neutraliteten när det gäller försvaret, önskan om att inte bli ett land som bidrar med mer pengar än det tar emot, viljan att behålla en restriktiv abortlagstiftning... Men dessa enskilda förklaringar räcker inte till. Det finns bara ett enda viktigt skäl till att det blev "nej", uttalat eller underförstått: det irländska folkets önskan om att bevara sin beslutsfrihet gentemot ett förhärskande Europa, som skulle stärkas ytterligare av Nicefördraget.
Den tredje tolkningen: man säger att irländarna avvisade Nicefördraget i avsikt att förkasta den mellanstatliga förhandlingsmetoden, eftersom den är alltför svårgenomtränglig. Det kanske stämmer, men för den sakens skull får man inte dra slutsatsen att regeringarna i framtiden måste avhändas makt till fördel för mer överstatliga mekanismer, i samband med att fördrag skall utarbetas eller revideras. Man måste tvärtom stärka makten för varje enskilt folk.
Till sist: de värsta är kanske de som i den irländska omröstningen ser en reaktion på ett Europa som är likgiltigt för medborgarna och därför förklarar att det enda botemedlet består i att så snart som möjligt inrätta en europeisk författning. Ett sådant botemedel skulle självklart endast förvärra det onda genom att överstatligheten förstärks.
Låt oss således tolka resultatet av folkomröstningen med sunt förnuft och enkelhet: det federala Europa har förkastats.

Bonde og Sandbæk
.(DA)Vi avstår från att rösta beträffande punkt 5: "välkomnar de överenskommelser som nyligen uppnåtts om en gemensam ståndpunkt för EU i förhandlingarna med kandidatländerna", eftersom vi inte kan stödja EU:s gemensamma ståndpunkt (Nicefördraget), men är för utvidgningen av EU.

Bordes, Cauquil och Laguiller
.(FR) Vi har röstat emot det här förslaget, eftersom det åberopar ett antal aspekter av ett Europa som inte är vårt, som inte är arbetsvärldens Europa. Det är ett Europa för köpmän, bankmän och stora industrigrupper, för koalitionen av deras respektive stater.
Detta Europa har med stor möda byggts upp under ett halvt sekel av de europeiska ländernas borgarklasser, som är dömda att komma överens för att inte försvinna från den globala ekonomiska arenan men som likväl är konkurrenter, och därför har Europa endast utformats i förhållanden till deras intressen. De svårigheter som Europa stöter på när det skall utvidgas mot länderna i Östeuropa är endast en avspegling av denna grundläggande karaktär.
Framtiden tillhör med all säkerhet Europas enande, ett enande av hela Europa på grundval av fullständig jämlikhet mellan Europas folk och ett avskaffande av gränser. Men detta kan inte uppstå utifrån ett samförstånd mellan kapitalistiska grupper som endast bryr sig om sina vinster och inte alls om folkens intressen.
Uppkomsten av ett verkligt enat Europa som står under befolkningens demokratiska kontroll hänger samman med djupgående sociala förändringar som sätter punkt för de privata finansgruppernas dominans över ekonomin och samhället.

De Rossa
.(EN) Irlands "nej"röst var inte ett "nej" till utvidgningen. Inte ett enda politiskt parti argumenterade mot en utvidgning. Endast en organisation utan partitillhörighet gjorde det. Det irländska folket har sagt sitt om Nice och deras beslut kommer att respekteras. Folket i de fjorton andra medlemsstaterna har också rätt att få säga sitt om fördraget i enlighet med medlemsstaternas författningar. För deras del kommer deras åsikt att uttryckas genom deras demokratiskt valda parlament. De får inte nekas denna rättighet.
Som en demokrati där folket är suveränt har det irländska folket också rätt att besluta att ompröva sitt beslut och bekräfta det eller upphäva det. Jag är av den åsikten att vi nu behöver en ihållande debatt om Nice och att de partier som gav Nice sitt stöd, i nästa allmänna val som kommer att äga rum i juni 2002, skall söka stöd att lägga fram ett nytt förslag om Nice för folket senast i december 2002.
Jag själv och min kollega John Cushnahan har lagt fram ett initiativ med sju punkter med åtgärder som vi tror skulle bidra till att klargöra frågorna och till att dämpa oron i Irland. Det gläder mig att kunna meddela att ett av dessa initiativ, nämligen upprättandet av ett forum i Irland om Europas framtid, nu har antagits av den irländska regeringen. Det bör enligt min åsikt agera jämsides med och interagera med den europeiska konvention som socialistgruppen föreslagit, och som minister Lindh i förmiddags gav sitt stöd till som ett förslag inför mötet i Göteborg.
Det är inte lätt att urskilja de otaliga farhågor, vissa inhemska och andra europeiska, som gav upphov till "nej"resultatet. Det finns dock en överskuggande och allmän oro, nämligen känslan av att människor förlorar kontrollen över sin regering och sina liv.
Människor vet att det europeiska projektet är nödvändigt och viktigt för dem, men de står handfallna inför hur de själva passar in i det hela. Kärnpunkten är att om vi vill att människor i alla europeiska länder skall ta initiativ till ett nytt experiment med att dela sin demokrati, sin suveränitet och sina frihetsförmåner, då måste vi som deras valda företrädare modigt ta täten genom att i detalj tala om hur allt kommer att gå till.
Rättigheterna för alla medlemsstater och alla personer som bor i Europa måste garanteras. Jag tror att det bäst görs genom en ny federalism som bygger på en europeisk författning. Än så länge har vi bara en mycket vag idé om vad detta skulle kunna innebära. Vi måste bestiga ett berg, men jag är övertygad om att Irlands befolkning och resten av Europa kommer att möta denna utmaning när de får chansen.

Evans, Jillian
.(EN) Jag röstade för den gemensamma resolutionen, eftersom jag anser att frågorna om hållbar utveckling och klimatförändringar är så viktiga när det gäller toppmötet i Göteborg att Europaparlamentet måste göra ett mycket tydligt uttalande.
Det finns emellertid faktorer i resolutionen som jag inte samtyckte till. Med hänvisning till punkterna 35 och 36, anser jag inte att en militär allians som bygger på innehavet av och hotet med kärnvapen kan vara en styrka för "säkerhet och stabilitet". För det andra motsätter jag mig helt och hållet förslagen med USA:s missilförsvarssystem - ett system som skulle förbjudas enligt ABM-avtalet från 1972 och som kommer att öka den internationella anspänningen. Jag anser inte att detta system bör utvecklas vidare, oavsett om en rådfrågning av de europeiska parterna har ägt rum eller inte.
Det finns trots detta ett behov av ett starkt politiskt ledarskap för hållbar utveckling och jag hoppas att den uppmuntran att anta denna roll som rådet fått kommer att resultera i framsteg på internationell nivå. Dessutom är beslutet att se över parlamentets egna arbetsmetoder och att hålla en årlig debatt om hållbar utveckling viktiga steg framåt.

Figueiredo
.(PT) När vi debatterar Europeiska rådet i Göteborg några dagar efter att Irland i folkomröstningen sagt nej till Nicefördraget, är det viktigt att de politiskt ansvariga i Europeiska unionen, inklusive medlemsstaternas olika regeringar, tar alla politiska konsekvenser av detta viktiga beslut. I en demokrati måste resultatet av en akt som denna respekteras. Det är därför nödvändigt att se över innehållet i fördragsändringarna som godkänts i Nice och inte, så som nyligen inträffade i omröstningen med den rapport som gemensamt undertecknats, av socialisten António José Seguro härifrån, insistera på att skynda på integrationsprocessen i Europeiska unionen, vilket hotar grundläggande aspekter i den nationella självbestämmanderätten och de små ländernas intressen.
Det är beklagligt att man inte utnyttjar toppmötet i Göteborg för att diskutera behovet att revidera den nuvarande nyliberala, federalistiska och militaristiska integrationsprocessen, vilken innehåller de odemokratiska metoder som har använts. Det är viktigt att trycka på en ny kurs grundad på respekten för samarbete mellan självständiga länder och jämlikar, för att främja freden och svara på folkets verkliga behov, och det är viktigt att man gör framsteg i Göteborg i stödet till Mellanöstern, när det gäller det palestinska folkets rättigheter, försvaret av miljön och en hållbar utveckling.
Det är också viktigt att inta en tydlig ståndpunkt gentemot George Bush och hans mest aggressiva ståndpunkter, främst när det rör det amerikanska antimissilförsvaret och dödsstraffet, och att kräva respekt för Kyotoåtagandena.

Katiforis
.(EL) Vi Europaparlamentsledamöter från Pasok och vår grupp har röstat emot artikel 23, andra delen, i resolutionen om Europeiska rådets möte i Göteborg, eftersom vi anser att en avveckling av tobaksodling i Europa, som är syftet med denna bestämmelse, inte kommer att ha den minsta inverkan på den totala mängd tobak som används av den europeiska tobaksindustrin, då den europeiska andelen av utbudet (ungefär 30 procent av det totala utbudet) omedelbart kommer att ersättas av import från länder utanför Europeiska unionen, vilket kommer att drabba de europeiska producenterna. Europaparlamentsledamöterna från Pasok anser inte att kampen mot rökningens sjukdomsalstrande följder främjas av resultatlösa åtgärder som har karaktär av tomma gester och som bara tillfredsställer behovet av hyckleri hos dem som har inriktat skyddet av de europeiska medborgarnas hälsa på en enda insats av tvivelaktig effektivitet.

Krivine
.(FR) Vid det kommande toppmötet i Göteborg talar allt för att de 15 medlemsstaterna än en gång kommer att visa sin maktlöshet när det gäller att bygga upp ett demokratiskt och socialt Europa. Europa sitter fast i sin oförmåga att stödja en rättvis och varaktig fred i Mellanöstern och fortsätter därför att bevittna Israels aggression mot det palestinska folket, utan förmåga att få FN:s resolutioner 242 och 338 att tillämpas eller kräva att bosättningarna raseras.
Några månader före eurons införande kommer Europa också att visa sig lika oförmögen att ingripa mot marknadernas diktatur, och tillåter därigenom att multinationella truster som Marks & Spencer eller Danone avskedar tusentals anställda, samtidigt som deras vinster uppgår till flera miljoner euro. Det krävs en europeisk lag som förbjuder uppsägningar avsedda att glädja börsen, liksom det krävs en skatt på kapitaltransaktioner och en avveckling av skatteparadisen.
Men efter misslyckandet i Nice kommer de 15 i än högre grad att fortsätta att främja ett Europa som är helt hängivet liberalismen, genom att fortsätta att privatisera den offentliga sektorn och ifrågasätta de sociala trygghetssystemen.
I och med att Irland nyligen förkastade fördraget demonstrerades än en gång att Europa inte kan byggas upp utan folkens medgivande. Det krävs omröstningar om Europas framtid, och stadgan om de grundläggande rättigheterna måste ses över och ändras. Det demokratiska underskottet mellan medborgarna och deras företrädare måste snarast minskas. I Göteborg kommer Europas framtid inte att utspelas i palats som omvandlats till bunkrar, utan på gatan, med progressiva krafter.

Meijer
.(NL) Det finns en stor skillnad mellan de styrandes Europa och medborgarnas Europa. De styrande vill ha centralisering, enhetliggörande, avreglering, besparingar och en storslagen uppvisning av makt. Medborgarna vill ha demokrati, småskalighet, skydd, faciliteter och rätt till mångfald. Varje gång medborgarna i en av Europeiska unionens medlemsstater får ge sin åsikt om ytterligare europeisk integrering visar det sig att cirka hälften av väljarna avvisar en sådan utveckling. Det skedde tidigare i Frankrike och i Danmark och nu igen i Irland. Samma sak kommer att hända igen under de kommande åren i Sverige och Storbritanniens och Nordirlands förenade kungarike. Förra veckan förkastade 54 procent av de irländska väljarna de förslag som i slutet av år 2000 lades fram vid toppmötet i Nice. Inte för att de avskyr östeuropéer utan till exempel för att de helt riktigt inte känner för att dras med i Natos militära äventyr. I några av de förslag till resolutioner om det kommande toppmötet i Göteborg som lämnats in yrkas det helt riktigt på ett socialt Europa och på att den albanska befolkningen i Makedonien skall respekteras. I huvuddrag försvaras fortfarande fel Europa uppifrån.

Moreira da Silva
.(PT) Hållbar utveckling ligger högt uppe på den internationella dagordningen. Denna vecka ägnar Europeiska unionen ett rådsmöte åt den - mötet i Göteborg. Nästa år träffas det internationella samfundet i Johannesburg, på toppmötet "Rio+10", just för att förnya sin strategi för en hållbar utveckling. Men vi får inte låta oss luras. Den internationella frenesin kring detta viktiga begrepp - hållbarheten (som är samma sak som att tala om solidaritet med kommande generationer och solidaritet mellan folken) - är mer ett resultat av att vi uppfyller en tidsplan som gjorts upp för flera år sedan än av att vi följer en strategi.
Tio år efter det toppmöte i Rio de Janeiro som slog fast just det internationella åtagandet om en utveckling som skulle innehålla inte bara den ekonomiska och social dimensionen utan även den miljömässiga, råder fortfarande icke-hållbarheten. Detta gäller från den globala uppvärmningen till minskningen av ozonbältet. Från livsmedelsosäkerheten till den växande resistensen mot antibiotika. Från spridandet av kemikalier, särskilt de icke nedbrytbara, till den minskade biologiska mångfalden. Från ökat industriavfall till ett gytter i stadslivet. Utan att givetvis glömma den skrämmande signal på ohållbarhet i vår tillväxtmodell som fattigdomen och den sociala utslagningen utgör.
Mot denna bakgrund har rådet i Göteborg en alldeles särskild betydelse. Den måste samtidigt godkänna en ny hållbar utvecklingspolitik för Europeiska unionen och lägga fram en grund för en internationell strategi som skall godkännas i Johannesburg.
Innan jag formulerar mina politiska önskemål för Göteborg vill jag kort beröra den institutionella frågan. Det faktum att den svenska regeringen har beslutat att avsluta sitt ordförandeskap för Europeiska unionen med ett rådsmöte om hållbar utveckling är ytterst välkommet - vi kan för övrigt säga att detta ordförandeskap har varit en frisk fläkt när det gäller den politiska dagordningen - liksom det dokument som Europeiska kommissionen har förberett som grund för diskussionerna i rådet ("A Sustainable Europe for a Better World"). Men det är oacceptabelt att den mycket sena presentationen av detta dokument, från Europeiska kommissionens sida, har hindrat Europaparlamentet att på ett korrekt sätt bidra till denna diskussion. Om jag återgår till de politiska frågorna vill jag framföra tre önskemål inför Göteborg.
1) Rådets möte i Göteborg bör komma fram till en övergripande strategi för en hållbar utveckling
Europeiska unionen är skyldig att föra den internationella debatten om en ny tillväxtmodell, som är förankrad i nya produktionsmetoder och i konsumtionen. En modell som inte gör den ekonomiska tillväxten och den sociala välfärden beroende av en intensiv resursanvändning. Göteborg är den rätta scenen att inleda denna globala debatt på. Förutom att det vore fullkomligt löjligt att de 15 stats- och regeringscheferna, några månader innan ett globalt toppmöte med målet att skapa en global utvecklingsmodell, i Göteborg skulle ägna sig åt att skåda naveln i Europeiska unionen, så skulle det också vara meningslöst. Vi behöver i denna globaliseringstid en europeisk politik och europeiska mål för hållbar utveckling för att bidra till och stärka poltiken och målen för en hållbar utveckling i hela världen. Vi hoppas att blickarna i Göteborg dras mot Johannesburg.
2) Rådet i Göteborg måste slå fast ett politiskt åtagande - med precisa mål och åtgärder - för att rätta till ohållbarheten i Europeiska unionen
Göteborg måste vara inriktat på åtgärder. Med tydliga mål och tidsplaner. Jag hoppas därför att rådet godkänner följande mål:
en minskning av de europeiska utsläppen av växthusgaser med 30 procent till 2020 i förhållande till 1990 års nivåer,
att avskaffa bidragen till produktion och konsumtion av fossila bränslen fram till 2010,
att alternativbränslen 2010 skall utgöra mer än sju procent av alla bränslen för vägtrafiken och 2020 skall proportionen vara över 20 procent,
att fram till 2004 tillämpa den nya gemenskapspolitiken för kemikalier och se till att fram till 2020 helt avskaffa alla kemikalier som är skadliga för miljön och för folkhälsan,
att under 2001 godkänna en plan (beträffande jordbrukspolitiken och hälsan) för att minska människors resistens mot antibiotika,
att helt bromsa utarmningen av den biologiska mångfalden till 2010,
att godkänna lagstiftningen om miljöansvar fram till 2003,
att främja kollektiva transporter på väg, järnväg och till sjöss så att användningen av vägtransporter 2010 är lägre än 1998 års nivåer,
att uppmuntra användningen av förnybara energikällor, och sträva efter målet om tolv procents förnybar energi till 2010 och 50 procent till 2040.
3) Rådet i Göteborg måste lägga grunden till en miljövänligare gemenskapspolitik i Europeiska unionen
Det tjänar inte mycket till att fastställa mer ekologiska mål om politiken, särskilt den gemensamma, som är vägen för att uppfylla målen, är olämpliga. Därför är det viktigt att rådet anger "hur mycket och hur" Europeiska unionens icke hållbara gemenskapspolitik skall förändras. VI måste givetvis börja med den gemensamma jordbrukspolitiken men också gå via den gemensamma fiskeripolitiken, transporter och energi samt tillämpningsreglerna för strukturfonderna och sammanhållningsfonderna.

Muscardini
.(IT) Efter år av outhärdlig stiltje har unionen sedan några månader tillbaka utsatts för en frenetisk acceleration som är obegriplig för medborgarna. För dem är det faktiskt svårt att följa med i alla de turer som har förevarit i unionen på senare tid: undertecknandet av Nicefördraget, med allmän otillfredsställelse och gerillakrigföring från globaliseringsmotståndarna, "konventet" som sammanställde stadgan med grundläggande rättigheter, "fundamentalisterna" som vill införa den i en europeisk konstitution, de förslag som nu diskuteras i vilka man vill upprepa förfarandet med ett "konvent" när det gäller att utforma reformen av institutionerna etc.
Alla dessa steg är svåra för medborgarna att förstå, eftersom de inte kan begripa varför man bara accelererar i vissa frågor och uppvisar en outhärdlig långsamhet i de frågor som rör dem direkt: avsaknaden av ett ekonomiskt projekt för Europa, arbetslösheten som fortfarande råder, den svaga euron som hänger över oss och osäkerheten på livsmedelsområdet är bara några av de många problem som gör medborgarna bekymrade och villrådiga.
Vi skulle vilja genomföra någonting som egentligen redan ingår i gemenskapens regelverk och hoppas på en bredare diskussion med unionens medborgare så att tveksamheterna kan undanröjas och rädslan skingras innan vi går vidare med nya institutionella reformer.
Av dessa skäl avstod vi i omröstningen.

Myller
.(FI)Förutom att jag röstade för uttalandet om Europeiska rådets möte i Göteborg, vill jag ge följande röstförklaring offentlighet.
Denna vecka i Göteborg är för första gången miljöfrågorna det viktigaste ärendet för Europeiska rådet. Strategin för en hållbar utveckling för med sig ett konkret innehåll i unionens politik, i synnerhet genom att förena ekonomin, sysselsättningen och miljön. Detta är ett viktigt steg i EU:s utveckling till en ansvarsfull aktör även inom det internationella samarbetet, ett gott exempel är att EU öppet tog Kyotoprotkollet i försvar. Vi måste se till att strategin för en hållbar utveckling inte hamnar i skymundan av toppmötets övriga ärenden.
I Göteborg måste EU:s ledare göra sitt bästa för att USA ändrar sitt negativa beslut om Kyoto. Då också Förenta staternas vetenskapsakademi enhälligt deklarerat hur nödvändigt protokollet är, bör Bushadministrationen inte ha några problem med att återvända till de ansvarsmedvetna staternas fålla.
Irländarnas beslut att rösta emot ratificeringen av Nicefördraget måste granskas på allvar. Unionens arbetsmetoder måste övervägas på nytt och öppenheten måste förstärkas. Eftersom effekterna av Nicefördraget enligt forskare i branschen inte är helt kända ens för de stadsöverhuvud som förhandlade om det, kan man fråga sig hur man överhuvudtaget kan fatta någon ståndpunkt i frågan.
Nu måste vi ge allt vårt stöd till en öppen förberedelsemodell då vi inleder unionens kommande förnyelse. Medborgarna måste kunna följa med vad som händer i unionen och organisationsreformen får inte vara ett undantag från denna regel.

Souchet
.(FR) De reaktioner på resultatet av den irländska folkomröstningen som visas av många ansvariga européer, som direkt har deltagit i utarbetandet av Nicefördraget eller som i dag lovsjunger fördraget, demonstrerar klart och tydligt att det Europa som skisseras i detta fördrag vilar på fullständig avsaknad av respekt för de folk som utgör Europa. Man måste ha förlorat all känsla för folkens värdighet om man kategoriskt hävdar - vilket kommissionär Verheugen dristade sig till att göra från Ljubljana, innan det var helt klart med de definitiva resultaten av den omröstning där det irländska folket gjorde sin röst hörd - att ett "irländskt veto" inte på något sätt kommer att hindra Europeiska unionens utvidgning enligt de villkor som anges i Nicefördraget.
För att fortsätta med kommissionärerna: att redan den 11 juni se att Barnier docerande redogör för de tre skälen till det irländska folkets "nej" för Le Figaros läsare och därmed, utan skam, sätter sig i irländarnas ställe - och skall man tro honom har dessa skäl ingenting att göra med Nicefördraget - vittnar om samma totala förlust av känsla för nationernas suveränitet. Irländarna är det enda europeiska folk som har haft förmånen, angelägna som de är om att strikt respektera sin grundlag, att uttala sig om Nice på det mest demokratiska sätt som finns, dvs. i en folkomröstning. De är därmed det folk som har haft en verklig nationell debatt om fördragets innehåll och brännande frågor. Trots detta slår Barnier fast: "Nicefördraget i sig är inte ifrågasatt i den irländska omröstningen"...
Védrine, som nu har hamnat i en ond cirkel efter att trots allt ha stridit mot förslaget till fördrag, gör sig i dag till en patetisk försvarare av detta fördrag genom att anklaga irländarna för att ha gett efter för en "reträttreaktion". Moscovici breddar debatten genom att glädja sig över att Frankrike inte genomför någon omröstning: detta framstående demokratiska förfarande genom vilket det suveräna folket är kallade att uttala sig nedvärderas till en "förevändning som erbjuder nej-koalitionen ett tillfälle att uttala sig emot Europa". Rådet (utrikesfrågor) avfärdade givetvis redan den 11 juni alla möjligheter att omförhandla Nicefördraget för att man skall kunna ta hänsyn till det irländska folkets vilja, som trots allt demonstrerades med stor tydlighet.
Med dessa ställningstaganden framträder en bild av ett Europa som föraktar sina egna folk och som beter sig likt demokratins beslutsamma motståndare; ett Europa som byggs upp enligt en beräknande otillgänglighet, för att man skall kunna undgå folkens vilja och kontroll.
Att i dag hävda att Irlands "nej" till Nice förhindrar utvidgningen saknar mening. Det är Nicefördraget som gör utvidgningen problematisk. Det är tvärtom tack vare Irlands omröstning som det nu är möjligt, vilket Philippe de Villiers menar, att genomföra utvidgningen utan att lägga beslag på nationernas suveränitet. Dels genom att man överger den överstatliga delen av fördraget och låter de bifogade bestämmelserna om utvidgningen införlivas i de framtida anslutningsfördragen, och dels genom att man ger kandidatländerna möjlighet att omedelbart träda in i Europeiska unionen, utan att det skall behövas något ytterligare fördrag, genom att erbjuda dem att ansluta sig till fördragets mellanstatliga del, såsom den nu ser ut.

Theorin
. Jag har röstat mot punkterna 30 och 31 i resolutionen inför toppmötet i Göteborg.
Som jag många gånger framfört är jag emot ett gemensamt europeiskt försvar och också emot ökade militära utgifter.
Däremot motsvarar punkt 32 väl min uppfattning.

Titley
.(EN) Fru talman! Jag ser verkligen fram emot resultatet av Europeiska rådets möte i Göteborg. Det utgör slutet på ett imponerande ordförandeskap från den svenska regeringens sida och jag gratulerar mina svenska kolleger.
Göteborgsmötet med stats- och regeringscheferna kommer först och främst att handla om utvidgningen. Den viktigaste frågan för detta toppmöte är att uppnå ett genombrott i förhandlingarna om utvidgningen. Utmaningen för Europa på 1980-talet var att upprätta en inre marknad. Utmaningen på 1990-talet var att inrätta en gemensam valuta. Utmaningen i början av detta millennium är att utvidga EU på ett sätt som skapar stabilitet, fred och välstånd för alla.
Utvidgningen är avgörande för en ökad handel, en ökad sysselsättning och ett ökat välstånd för alla, för att bidra till att förbättra miljönormerna och minska gränsöverskridande föroreningar, för att främja ett effektivt samarbete i kampen mot brottslighet och droger, för att förbättra rättigheterna för minoriteter, och för att stärka freden, demokratin och stabiliteten i Europa. Detta är ett viktigt budskap att ge våra medborgare i Europeiska unionen, vilka bör vara medvetna om fördelarna och följderna av en utvidgning.
Jag hoppas innerligt att stora framsteg också görs vid detta toppmöte när det gäller miljöfrågan. Miljöfrågor är en huvudsaklig prioritet för våra medborgare över hela Europeiska unionen. Vi måste prioritera en begränsning av klimatförändringarna och ta ett tydligt ledarskap i det globala samarbetet. Vi måste också komma överens om att arbeta mot konkreta mål för användningen av rena energikällor, mot ett hållbart transportssystem, mot att ta itu med hoten mot folkhälsan och mot att förbättra vår användning av naturresurser.
För att verkligen göra Europa till ett folkets Europa måste vi göra våra handlingar gröna och noga titta på en nyskapande strategi för hållbar utveckling. Dessutom måste vi berätta för människor om den största utmaningen som Europeiska unionen och dess medborgare nu står inför, nämligen utvidgningen. Alltför länge har vi inte berättat denna historia för dem, och nu är det hög tid att de får höra den. Det är trots allt en bra historia att berätta.
Andrabehandlingsrekommendation (A5-0187/2001) av Davies

Fatuzzo
Fru talman! Jag röstade för detta direktiv om ozonet med glädje. I sig är ozonet, som vi vet, någonting som berikar syret, vilket är hälsosamt. Vad som tyvärr inte är hälsosamt är att en del av ozonlagret i luften förstörs, vilket medför att solens strålar lättare tränger igenom och orsakar de klimatförändringar vi alla fruktar. Om detta skulle inträffa skulle det, som vi väl vet, skada alla medborgare - såsom det gör redan i dag - men särskilt de äldre, eftersom det rör sig om den luft vi andas och många av de äldre lider av sjukdomar i andningsorganen. Jag hoppas därför att Europeiska unionen verkligen kommer att fortsätta denna kamp mot luftföroreningarna.

 Dell'Alba
Fru talman! Fatuzzo talade med rätta om de faror som ozonet medför för äldre personer, men jag skulle vilja tala med er om ungdomarna. För det är de unga, herr Fatuzzo, som först drabbas. Om man inte gör något åt växthuseffekten och hålet i ozonlagret - det vet ni mycket väl - är det i realiteten ungdomarna, de nya generationerna, som kommer att lida mest av farorna med den här situationen. Också jag gläder mig således åt det här direktivet och hoppas på att de unga européerna kommer att få en viss fördel av detta. Det är i alla fall vad vi hoppas på och vad vi har velat vittna om med vår röst.
Andrabehandlingsrekommendation (A5-0179/2001) av Redondo Jiménez

Fatuzzo
Fru talman! Redondo har lagt fram ett betänkande i syfte att skydda Europeiska unionens skogar mot bränder och luftföroreningar. Många äldre och pensionärer som är medlemmar i Pensionärspartiet, vilket jag har nöjet att företräda i detta parlament, säger att de har tid över och skulle vilja göra nytta, göra någonting. Då föreslår jag parlamentet att vi i de kommande direktiven i denna fråga använder oss av äldre frivilliga som är beredda att gå ut i skogarna och övervaka att inga bränder uppstår, särskilt inte de anlagda bränder som är ett plågoris för hela vårt gröna Europa.

Dell'Alba
Fru talman! Det är de unga som mer än några andra ger sig ut i våra skogar och campar, deltar i sommarläger eller scoututflykter: av hela befolkningen är det de som mest kommer i kontakt med Europas skogar. Och inte bara det, utan våra frivilliga inom samhällstjänsten är engagerade i skogsprojekt just för att återskapa en struktur som riskerar att gå förlorad eller åtminstone skadas. Jag talar för många ungdomar som är medlemmar i och röstar på Radikala partiet och jag säger till dem att detta är någonting viktigt för Europa, och jag ser detta direktiv, detta betänkande av Redondo Jiménez som någonting positivt för de unga.
Betänkande (A5-0202/2001) av Harbour

Fatuzzo
Fru talman! Det är svårt att säga emot utsagan att de som spenderar mest tid framför tv:n - ett av ämnena i Harbours betänkande - är de äldre. Därför applåderar jag det faktum att Europeiska unionen i och med detta direktiv börjar inser att man måste göra insatser också när det gäller de program som visas i TV. Jag tror att det vore lämpligt att man, utan att införa en censur som ingen vill ha, också producerade kulturprogram som är bildande för tittarna och gör en insats för hela kollektivet så att det finns annat att titta på än våldsfilmer och program som inte gör annat än undergräva de värderingar som de äldre har och som många ungdomar tyvärr har förlorat.

Dell'Alba
Fru talman! Frågan rör kanske även de äldre, men den rör i stor utsträckning ungdomarna och särskilt barnen. Vi vet hur många barn som tittar på TV och hur ofta de tittar ensamma, utan föräldrarnas övervakning och alltså utan det filter de kan få genom familjen, eller kanske inte genom familjen eftersom statistiken visar att många barn föds utanför äktenskapet. Ur denna synpunkt är därför Harbours betänkande viktigt och då menar jag just för de unga på vår kontinent, för de många människor som kontaktar oss och ber oss vara uppmärksamma på vad som sänds - sedan skall vi bara inte tala om de intressekonflikter och monopol som diskuteras så flitigt för närvarande - och jag vill tillägga att det just för barnen och ungdomarna är viktigt att Europeiska unionen uttalar sig i denna fråga.
Betänkande (A5-0181/2001) av Lulling

Fatuzzo
Fru talman! I detta betänkande av Lulling står det på sidan 11 i motiveringen att en av de uppgifter som begärs in av de företag som sammanställer denna statistik handlar om de pensionsfonder företagens anställda har. Dock saknas tyvärr den viktigaste, matnyttigaste och mest intressanta frågan till dessa företag i den bifogade blanketten som jag har läst. Vilken fråga skall man ställa om dessa företags pensionsfonder? Denna naturligtvis, fru talman: är de pensionärer som har dessa pensionsfonder nöjda med sina pensioner? För annars måste någonting ändras!

Dell'Alba
Herr talman! Vilka är det som arbetar med att samla in statistik om företag? I allmänhet unga människor med universitetsexamina, ungdomar som har anställts av dessa företag efter att ha genomgått universitet som just lär ut statistik. Ungdomsdimensionen i Lullings betänkande är alltså viktig. Jag vill understryka det med kraft och säga att vi röstade för denna text.
Betänkande (A5-0149/2001) av Torres Marques

Fatuzzo
Fru talman! I detta betänkande behandlas frågan om förenkling av fakturors utformning. Man talar även, äntligen, om en förbättrad reglering av elektroniska underskrifter av fakturor. Jag är för att elektroniska underskrifter införs, men jag tycker att vi borde verka för att elektroniska underskrifter används också i de omröstningar där underskrifter erfordras. Ni vet att det finns nationella folkomröstningar och förslag till nationella lagar som skrivs under av medborgarna. Det fordras då att ett visst antal människor skriver under, till exempel 500 000 medborgare. I dessa utslag av direkt demokrati, det vill säga folkomröstningar och lagförslag, skulle man kunna lämna underskrifterna på elektronisk väg. Det vore ett tecken på ökad demokrati i Europas länder.

Dell'Alba
Fru talman! Jag instämmer till fullo med vad Fatuzzo sade. Vi radikala kämpar också i Italien för att elektroniska underskrifter skall användas mer allmänt, bli tillåtna att använda, bland annat mot bakgrund av den katastrofala situationen vid det senaste parlamentsvalet då man i vissa vallokaler röstade fram till klockan 5 på morgonen, trots att de skulle ha stängts klockan 22.00. Jag skulle också vilja understryka att det är just dessa unga forskare, som under de senaste åren har invaderat världen med den nya teknologin - man behöver bara se till medelåldern hos upphovsmännen till Java, själva Microsoft och all denna nya teknik - som ser till att denna ungdomliga värld är den första som berörs av informationsteknologin och dess tillämpningar. Ur denna synpunkt kan jag bara gratulera till detta betänkande, för många ungdomar som röstar på Radikala partiet är mycket medvetna om dessa frågor.
Betänkande (A5-0194/2001) av Miller

Titley
.(EN) Jag stöder helhjärtat detta betänkande från min socialistkollega Helena Torres Marques, vilket har som syfte att lindra den administrativa bördan för företag som handlar med andra länder. I betänkandet ersätts femton olika nationella regler som styr fakturor med mervärdesskatt med en enkel regeluppsättning. Detta visar återigen på Europas engagemang när det gäller att skapa en miljö som företagare och företag kan blomstra över hela EU.
Olika regler för fakturor med mervärdesskatt i EU:s medlemsstater är ofta ett hinder för många företag, särskilt små och medelstora företag. I detta förslag ersätts inte bara nationella regler för fakturor med mervärdesskatt med en regeluppsättning, utan i förslaget omfattas också elektronisk fakturering och det finns bestämmelser för användningen av avancerade elektroniska signaturer. Genom att införa enhetliga åtgärder för företagstransaktioner i hela Europa kommer små företag att vinna förtroende när det gäller handel, inte bara i Förenade kungariket, utan över hela den europeiska inre marknaden.
Den inre marknaden är nödvändig för arbetstillfällena i nordvästra Storbritannien. Nära 40 procent av de små och medelstora företagen i regionen har handelsförbindelser med andra medlemsstater inom EU. Som medlem i den europeiska inre marknaden kommer de att ha tillgång till över 370 miljoner potentiella kunder - mer än sex gånger så många som enbart i Storbritannien.
Jag och mina PSE-kolleger är fast beslutna att få den inre marknaden att fungera för det brittiska affärslivet. Genom att ge företag från Bury till Blackburn förtroendet att ge sig in på dessa marknader kommer denna åtgärd att bidra till detta mål och öka handeln, tillväxten och sysselsättningen i nordvästra Storbritannien.

Fatuzzo
Fru talman! Jag avstod i omröstningen om detta dokument. Jag avstod för att jag önskar mig att det som är en dröm för många europeiska arbetstagare skall bli verklighet. Fru talman! I detta dokument fastställs att den som är anställd hos Europeiska kommissionen och så vill - och detta är positivt - har rätt att gå i pension vid 50 års ålder efter 10 års pensionsinbetalningar med 60 procent av minimiersättningen. Visst är jag glad för deras skull, men jag skulle vilja - och det var därför jag avstod - att vi kunde säga detsamma även till alla arbetstagare i Europa, som i våra stater får höra: "Du måste arbeta tills du blir 65 eller 70 år, du måste arbeta minst 30, 35 eller 40 år och du får maximalt 40 eller 50 procent av pensionen".

Dell'Alba
Fru talman! Millers dokument är viktigt framför allt när det gäller anställningar i den första lönegraden för de många ungdomar som efter avslutade studier ger sig ut på arbetsmarknaden och börjar arbeta inom den europeiska offentliga sektorn i gemenskapen. Jag ser alltså till dessa unga tjänstemän, för denna väg till den framtida pension som Fatuzzo talar om sammanhänger naturligtvis med en karriär som börjar vid den lägsta åldersgränsen för anställning hos unionen. Och det är på dessa unga tjänstemän som jag tänkte när jag röstade för Millers betänkande och för att genom Kinnocks reform förbättra tjänsteföreskrifterna för Europeiska unionens tjänstemän och andra anställda.

Bordes, Cauquil och Laguiller
.(FR) Vi är självklart positiva till idén att låta tjänstemän och tillfälligt anställda i de politiska grupperna förtidspensionera sig, om de så önskar, enligt de villkor som anges i förslaget.
Men vi kan ändå inte samtidigt godkänna motiveringen till de här åtgärderna, nämligen att ytterligare 1254 tjänster skall skapas utan att ytterligare resurser anslås.
Vi kan inte annat än vara misstrogna mot det sätt på vilket dessa tjänster kommer att besättas, med hänsyn till att det framför allt är fråga om "omstrukturering" och "rationalisering", snarare än anställning.
Och det faktum att de planerade 600 avgångarna endast kommer att kompenseras av 258 nya anställningar innebär att förslagets upphovsmän framför allt tänker sig en ökad arbetsbelastning för dem som blir kvar.
Därför har vi avstått från att rösta om detta betänkande.
Betänkande (A5-0207/2001) av Brok

Fatuzzo
Fru talman! Jag är mycket glad att man går vidare i samtalen och samarbetet mellan Europeiska unionen och ASEM-länderna, det vill säga Brunei, Kina, Indonesien, Japan, Korea, Malaysia, Filippinerna, Singapore, Thailand och Vietnam. Även andra mycket viktiga grupper av länder i området berörs, det vill säga Indien, Pakistan, Australien och Nya Zeeland. Jag röstade för detta samarbete men jag hoppas - och jag är glad att kunna säga det i denna röstförklaring - att i dessa överenskommelser, kontakter och möten med företrädarna för Europeiska unionen och dessa länder diskuterar hur man på bästa sätt kan ta itu med och lösa problemet med de äldre i Europa och de äldre i Fjärran Östern.

Dell'Alba
Fru talman! Det här betänkandet sammanställdes tyvärr ursprungligen av Dupuis, som fick lämna ifrån sig det på grund av att hans linje - som enligt min åsikt var en linje som överensstämde med parlamentets riktlinjer och där han med rätta framhöll de allvarliga brotten mot mänskliga rättigheter i dessa områden, särskilt i somliga länder - inte anammades av det berörda utskottet. Vi radikala ledamöter avstod därför självfallet i omröstningen om en text som vi delvis inte höll med om, just på grund av att den härstammar i ett förslag från Dupuis.
När detta är sagt, fru talman, vill jag säga att om det finns en värld, ett sammanhang där ungdomsperspektivet är avgörande så är det Asien och dess nya generationer: det är de som kanske kan åstadkomma en relève mot den gamla generationen mandariner, de många åldringar som tyvärr sitter vid rodret i dessa länder, som ofta är diktaturer. Jag ser med tillförsikt på dessa ungdomar och hoppas att Europeiska unionen gör det samma. Släpp fram de unga i de här länderna!
Betänkande (A5-0186/2001) av Fourtou

Krivine
.(FR) Den resolution som läggs fram om förbindelserna mellan Europeiska unionens stater och Ostasien ("ASEM-processen") innefattar en positiv del. Här bekräftas att den formella betydelse som tillmäts mänskliga och demokratiska rättigheter inte får stanna på papperet, att de framsteg som förverkligas - eller inte förverkligas - på det här området måste mätas regelbundet och att man måste ta de politiska konsekvenserna av de konstateranden som görs. Här vädjar man också om att stärka den interparlamentariska processen, för att inte låta regeringar och företagschefer få monopol på "dialogen" mellan Asien och genom att göra folkvalda institutioner delaktiga. Allt detta skulle kunna hjälpa oss att stärka effekterna av oberoende och solidariska insatser från sociala rörelser och medborgarrörelser i Europa och Asien.
Men resolutionen innehåller också en mycket negativ del. Punkt 26 - som krävde en respekt för ILO:s avtal om fackliga rättigheter och arbetstagares rättigheter - har strukits. "Migrationsströmmarna" förknippas återigen - i en och samma meningsdel - med "internationell brottslighet" och "terrorism". Med denna resolution vill man dessutom framtvinga - som en "prioritering" - en respekt för den "globala handelsordningen", dvs., att man skall underkasta sig WTO:s diktatur och de nyliberala dogmerna. I denna anda betonas den "viktiga roll" som affärsforumet för Asien och Europa bör ha.
Jag har följaktligen avstått från att rösta om denna resolution.

Fatuzzo
Fru talman! Naturligtvis är jag för en minskad användning av silikon i bröstimplantat. Om ni ursäktar, fru talman, så talade jag med min dotter Cristina, som bland annat har varit med och tävlat om titeln Miss Italia, om detta betänkande och sade: "Jag är helt emot att man använder silikonimplantat, särskilt på kvinnor. Du har väl inte det?" "Men vad säger du?" svarade hon. "Jag skulle aldrig använda silikonimplantat, för det har jag verkligen inget behov av. Vad då, skall jag komma till Strasbourg för att visa alla ledamöterna, som du kommer att återberätta detta samtal för, att jag är bra som jag är, naturell, utan några ingrepp?" Och därför tog jag inte med henne till Strasbourg, utan tog i stället med min mamma, min syster och min hustru.

Dell'Alba
Fru talman! Jag tillåter mig att säga att det är en frånvaro som märks, för Fatuzzos dotter är inte bara mycket vacker utan också mycket trevlig. Hennes frånvaro är alltså till men för vår kammare och vårt parlament.
Som avslutning, fru talman, skulle jag vilja tacka er för att ni tillät detta lilla "divertissement". Dessutom skulle jag vilja säga att om det finns någon kategori där vi absolut måste ingripa med förebyggande åtgärder när det gäller silikonimplantat och de risker som dessa kan medföra - trots allt känner man ännu inte till de ibland negativa konsekvenser dessa har för hälsan - så är det just de unga, femton-/sextonåringar som ser sina förebilder i TV och vill bättra på sitt utseende genom att, till och med vid den åldern, genomgå en operation och sätta in silikonimplantat. Ur denna synpunkt sett är ungdomarna särskilt berörda och jag tycker att den text vi antog i dag framför allt riktar sig till dem.

Lambert
.(EN) Verts/ALE-gruppen välkomnar detta betänkande från Fourtou om silikonimplantat som ett steg framåt när det gäller att försöka förbättra både tillgången till information för dem som överväger sådana implantat och när det gäller uppföljningen av möjliga följder för deras hälsa.
Betänkandet är också värdefullt på så sätt att det härstammar direkt från det faktum att medborgare har lagt fram frågan för parlamentets utskott för framställningar - en möjlighet som alla inom EU kan tillgå när de har frågor som rör EU:s lagstiftning och dess tillämpning, eller avsaknaden av sådan lagstiftning.
Framställarna är människor som ofta direkt berörts av silikonimplantatens skadliga inverkan på deras hälsa. De har talat på ett sätt som berört utskottet, forskningen har uppdragits åt STOA, och resultatet avspeglas i detta betänkande.
Min grupp välkomnar rekommendationen om ytterligare och mer specifik forskning. Vi välkomnar också rekommendationen om en minimiålder för sådana kirurgiska ingrepp. Det bekymrar oss mycket att många unga kvinnor känner ett behov av att ta till kosmetisk kirurgi i sökandet efter en mer perfekt kropp för att känna att de passar in i samhället, snarare än att samhället visar sig villigt att utan omsvep acceptera människor, oavsett deras storlek och form.
Det finns ett behov i ett antal medlemsstater av att den kosmetiska kirurgin, och särskilt den privata kosmetiska kirurgin, effektivt regleras och av att alla patienter får fullständig information. Patientregistret är ett viktigt förslag, eftersom det kommer att bidra till den framtida forskningen, men också nå kvinnor som man kanske anser löper risk när det gäller eventuella framtida problem med ett särskilt implantat.
Jag är säker på att kommissionens meddelande kommer att innefatta denna kammares rekommendationer.

Meijer
.(NL) Tillverkare har upptäckt en marknad hos kvinnor som till följd av bröstcancer har varit tvungna att genomgå en bröstamputation. Med hjälp av silikon går det att återställa kroppens utseende. Problemet är att efter fem år börjar hälften av de här bröstproteserna läcka och efter tjugo år till och med över 95 procent. Därigenom kommer det ut gift i de här kvinnornas kroppar. Det giftet kan orsaka inflammationsreaktioner, angripa det automatiska immunförsvaret och ge upphov till sjukdomar i bindvävnaderna. Under de förhållandena är det bättre att inte längre använda de sjukdomsframkallande silikonimplantaten och ägna all uppmärksamhet åt att utveckla alternativ. Frankrike har nu förbjudit de här implantaten, men andra medlemsstater för en tvekande och ombytlig politik. Jag håller med dem som lämnat in dessa inlagor om att bröstimplantat av silikon inte bör användas så länge det inte bevisats att de är oskadliga. Föredragandens lösning med bättre upplysning och registrering är visserligen ett steg i rätt riktning, eftersom det kan minska antalet offer men är otillräcklig eftersom det leder till att nya offer kommer att falla i framtiden. Det är verkligen nödvändigt att ge kvinnorna ett bättre skydd mot tillverkarna, så att hon inte offrar sin hälsa för utseendets skull.

Sacrédeus
. Jag har röstat mot betänkandet.
Europaparlamentet har, ånyo, inte klarat av gränsdragningen mellan vad som är EU:s uppgifter och medlemsstaternas kompetensområden. EU måste koncentrera sig på sina kärnområden och huvuduppgifter. Denna inriktning borde framstå som än mer självklar efter det att irländska folket den 7 juni i en folkomröstning avvisade Nicefördraget.
Föreliggande betänkande berör silikonimplantat, med förslag om regler, föreskrifter, en 18-årsgräns för bröstimplantat av kosmetiska skäl samt även upprättandet av ett europeiskt patientregister.
Det borde vara självklart att detta inte är en europeisk beslutsfråga och att den inte har med det europeiska samarbetsprojektets huvuduppgift, dvs. att främja freden i vår världsdel, att göra.

Talmannen
Om det inte finns ytterligare inlägg förklarar jag sammanträdet avbrutet.
(Sammanträdet avbröts kl. 13.10 och återupptogs kl. 15.00.)

Arbetstidens förläggning för personer som yrkesmässigt utför mobilt arbete avseende vägtransporter
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är andrabehandlingsrekommendation (A5-0196/2001) från utskottet för sysselsättning och socialfrågor om rådets gemensamma ståndpunkt (5919/1/2001C5-0134/20011998/0319(COD)) inför antagandet av Europaparlamentets och rådets direktiv om arbetstidens förläggning för personer som yrkesmässigt utför mobilt arbete avseende vägtransporter (föredragande: Hughes).

Hughes
Herr talman! Vårt pågående arbete när det gäller arbetstiden går tillbaka till direktivet från 1993, i vilket ungefär totalt sex miljoner arbetare uteslöts, av vilka ungefär 5 miljoner arbetade inom de olika transportsektorerna. Förra årets översyn av direktivet införlivade alla arbetstagare inom järnvägen, icke-mobila arbetstagare inom de andra transportsektorerna, arbetstagare inom offshoreindustrin och doktorer under utbildning inom direktivets omfattning. Dessutom har enskilda överenskommelser uppnåtts inom sjöfarts- och luftfartssektorn.
I detta förslag om vägtransporter försöker man alltså täppa till en av de sista kvarvarande luckorna, men förslaget kommer ändå inte att omfatta alla förare. I dess nuvarande utformning kommer förslaget endast att gälla arbetstagare som omfattas av förordning 3820/85 och ett antal kategorier arbetstagare kommer därför att utelämnas, däribland arbetstagare som kör fordon som väger mindre än 3,5 ton, förare i den reguljära stadstrafiken, taxiförare och förare av fordon med högst nio passagerare.
I ändringsförslag 5, från utskottet för sysselsättning och sociala frågor, efterfrågas en tidig översyn av förordningen för att införliva dessa arbetstagare. Ännu allvarligare är dock den möjlighet som lämnas öppen i den gemensamma ståndpunkten, nämligen att egenföretagare permanent kan uteslutas från detta direktiv. Det ursprungliga direktivet från 1993 gäller för anställda, men detta förslag har två rättsliga grunder: I artikel 137 innefattas yrkesrelaterad hälsa och säkerhet, medan driftssäkerhet innefattas i artikel 71. Direktivet gäller därför för egenföretagare, och med rätta. Vi kan inte utesluta egenföretagarna. Om det är farligt för en förares hälsa och säkerhet, och för vägsäkerheten mer allmänt, när en anställd förare arbetar långa tider, är det då inte precis lika farligt för en arbetstagare som är egenföretagare? Svaret på det är naturligtvis ja.
När du ser en lastbil i backspegeln, frågar du dig då huruvida den föraren är anställd och utvilad, eller egenföretagare och potentiellt trött och farlig? Så det är viktigt att alla förare omfattas, både när det gäller yrkesrelaterad hälsa och säkerhet och när det gäller driftssäkerhet.
Men det finns också en tredje viktig faktor: att garantera rättvis konkurrens mellan de olika transportsätten. Järnvägssektorn omfattas nu i direktivet från 1993, men vägarna omfattas inte av någonting som liknar ett liknande system. Om vi menar allvar med att främja en förflyttning av godstrafik från vägarna till järnvägen, med alla de miljömässiga fördelar som detta kan föra med sig, så är detta också ett mycket viktigt övervägande.
Den kompromiss som jag föreslagit för denna punkt är densamma som kommissionens omarbetade yttrande efter vår första behandling. I ändringsförslag 4 föreslår jag en ytterligare treårsövergång för egenföretagarna, och att de sedan skall innefattas automatiskt. Även detta orsakar dock svårigheter. Till och med ett tillfälligt uteslutande kan öppna upp för möjligheten till fantasirika nya former av falskt egenföretagande och till att kollektiva arrangemang monteras ned av skrupelfria arbetsgivare. Därför har utskottet för sysselsättning och sociala frågor också föreslagit en snävare definition av vad en förare som är egenföretagare faktiskt är i ändringsförslag 10. De som inte möter de kriterier som räknas upp i detta ändringsförslag skall ha samma rättigheter och förpliktelser enligt direktivet som anställda.
Detta är några av de viktiga punkterna i förslaget, men i andra punkter innefattas definitioner av arbetstiden och jour. Den gemensamma ståndpunkten är så vag när det gäller dessa frågor att det inte är stor idé att försöka begränsa arbetstiden utifrån den. Därför har vi föreslagit en återgång till definitionen i kommissionens omarbetade yttrande i ändringsförslag 6. I ändringsförslag 15 föreslår vi att referensperioden för att beräkna den genomsnittliga 48-timmarsveckan skall begränsas till arrangemang som införs som ett resultat av kollektivavtal. Jag föreslog för utskottet för sysselsättning och sociala frågor att en förare skulle förhandsinformeras om påbörjandet av en tillgänglighetsperiod ett dygn i förväg. Detta förslag fick inte det stöd som jag hade velat ha i utskottet, och jag skulle därför vilja rekommendera till kammaren att Lynnes kompromiss i ändringsförslag 24 med information 12 timmar i förväg stöds.
I ändringsförslag 14 föreslår jag att nattarbete skall begränsas till 8 timmar, med en möjlig förlängning till 10 timmar, så länge som den genomsnittliga tiden på 8 timmar inte överskrids under en referensperiod som skall fastställas i samråd med arbetsmarknadens parter. Människan är inte ett nattdjur och forskning visar att risken för olyckor när det gäller hälsa och säkerhet är som störst när det gäller nattarbete. Därför är detta också en viktig punkt.
Huvudfaktorn är sammanfattningsvis att egenföretagare skall innefattas. Jag hoppas att transportministrarna kommer att övertalas att samtycka till detta, annars kan hela paketet förkastas. De skulle bära skulden till detta om det inträffade, och jag hoppas att vi kan arbeta tillsammans för att se till att vi lägger denna pusselbit på plats så snart som möjligt.
(Applåder)

Smet
Herr talman! Vi är förespråkare för det här direktivet. Jag skall inte hemlighålla att det förts en hel del diskussioner angående vissa punkter. Den viktigaste punkt i betänkandet som diskuterats i vår partigrupp är den där det sägs att egenföretagare måste omfattas. Majoriteten av partigruppen håller med om det men det hindrar inte att diskussionen, i motsats till diskussionerna under första behandlingen då kommissionens ståndpunkt stämde överens med parlamentets, nämligen att egenföretagarna måste omfattas, nu går mycket trögare. Jag upprepar dock, majoriteten av vår partigrupp är för att egenföretagare skall omfattas. Varför är man då för det? Det första skälet till det är att även en egenföretagare naturligtvis, precis som alla andra, har rätt till säkerhet och hälsa på sin arbetsplats. Ett annat skäl är konkurrensen. Det är oansvarigt att låta företag, om det nu är egenföretagare eller företag med anställda, konkurrera med varandra när det gäller arbetstiderna, vilket är fallet i rådets och kommissionens gemensamma ståndpunkt. Ett tredje skäl är - och det är antagligen det skäl som befolkningen helt riktigt är som allra känsligast för - att det sker många olyckor som ofta kan skyllas på det faktum att man har alldeles för långa arbetstider och att det görs för få kontroller, och att den kontrollen dessutom försvåras genom att man fifflar med tachograferna. Det får vanliga människor betala för, antingen det handlar om turister på väg söderut eller bilister som körs av vägen av en sovande lastbilschaufför. Jag tycker att det är vår plikt att reglera de här sakerna på europeisk nivå. Det hindrar inte att det fortsätter att vara en diskussionspunkt.
Två punkter kommer PPE inte att stödja. För det första sägs det i den text som kommissionen behandlar att arbetstagaren, tolv timmar eller ett visst antal timmar i förväg och innan det föregående arbetsskiftet har avslutats, måste informeras om när tillgänglighetstiden skall inledas och hur länge den skall vara. Det kommer vi inte att stödja, eftersom vi anser att det med tanke på att det är så svårt att förutspå trafikströmmen egentligen är alldeles för svårt att organisera.
Sedan en annan punkt. Enligt ändringsförslag 8 skulle arbetsgivaren behöva räkna tiden för en arbetstagare som sitter bredvid föraren under körning som arbetstid. I det avseendet delar vi kommissionens ståndpunkt om att det måste vara tillgänglighetstid och inte arbetstid.

Cercas
Herr talman, fru kommissionär! Jag börjar med att säga att vår grupp mycket varmt stöder alla argument och alla ändringsförslag som föredraganden, Hughes, har gjort inför den andra behandlingen.
Jag kommer att använda min talartid till att betona problemet med egenföretagarna, eftersom jag anser att de goda föresatser om hälsa och säkerhet för de rörliga arbetstagarna som kommissionen och rådet skryter med kan få olyckliga konsekvenser om man fortsätter att motarbeta att de förare som är egenföretagare skall omfattas av direktivet.
Det är nämligen ett faktum, ärade ledamöter, och inte en åsikt, att de tre grundläggande principer som man använder som argument för att rättfärdiga behovet av detta direktiv (förarnas säkerhet och hälsa, säkerheten på vägarna och lojal konkurrens), förvandlas till tom retorik om vi utesluter egenföretagarna. Man skulle mycket väl kunna säga att vi inte bryr oss ett dugg om egenföretagarnas säkerhet och hälsa i ett land som mitt om vi utesluter dem från detta direktiv.
Rådet har möjligheten att låta bli att ta ansvar för situationer som de som uppstår i mitt land, där 400 förare dör varje år, utan åtskillnad mellan mobila förare som är egenföretagare och mobila arbetstagare som är anställda vid företag. Denna siffra ökar med 20 procent varje år. Varför bryr man sig bara om den risk som påverkar en minoritet av dessa förare, som Smet sade? Det står klart att det är en minoritet. Varför glömmer vi bort majoriteten? Utsätts inte dessa förare och de medborgare som färdas på vägarna för exakt samma risker?
Låt oss tala allvar. Om vi verkligen vill ha trafiksäkerhet och säkerhet och hälsa för förarna spelar det ingen roll om de är anställda eller egenföretagare. Egenföretagarna tillhör inte en annan ras. De har till och med mer arbete att göra än de anställda har. De måste sköta om sina lastbilar, sitt företag, de måste själva utföra lastning och lossning, och dessa arbetsuppgifter måste de utföra utöver sin maximala veckoarbetstid, medan de anställda förarna kan räkna bort allt detta från sin maximala veckoarbetstid.
Om detta argument inte är tillräckligt, ärade kolleger, och man vill använda argumentet om en fri och rättvis konkurrens, tänk då på att de anställda förarna kör färre timmar, gör kortare dagliga körningar och kommer fram senare till sina destinationsorter. Hur skall dessa företag i sektorn kunna klara sig i konkurrensen mot dem som kommer att ha mycket hårdare och mycket mindre betungande förhållanden ekonomiskt sett? Därför har vi dragit slutsatsen att om man utesluter de förare som är egenföretagare kommer detta att få förskräckliga konsekvenser för dessa förare, men även för sektorn.
Av dessa skäl vädjar vi till rådet att det kröner den ansträngning som redan har gjorts med att inbegripa egenföretagarna, om det är så att de verkligen - och detta är inte retoriskt - vill värna om trafiksäkerheten, främja en lojal konkurrens på gemenskapsnivå och att sektorn inte splittras, kort sagt, om de vill ha ett direktiv som vi är förtjänta av nu under det tjugoförsta århundradet.

Sanders-ten Holte
Herr talman, fru kommissionär, kolleger! Den liberala gruppen är inte helt lycklig över föredragandens förslag. I första hand eftersom de innehåller regler som i praktiken är verkningslösa och skadar egenföretagarnas konkurrensläge. I andra hand eftersom de här reglerna inte kan kontrolleras och inte upprätthållas. Onödiga regler alltså och det är den liberala gruppen alltid emot. För det tredje finns det redan tillräcklig nationell lagstiftning och det tas det också hänsyn till i den gemensamma ståndpunkten. Om det verkligen behövs regler så är min partigrupp till allra största delen nöjd med den gemensamma ståndpunkten. Transportsektorn består av några få stora företag och för deras arbetstagare måste arbetsvillkoren regleras på ett bra sätt. Det är i den inre marknadens intresse att det finns en europeisk ram för det här. Inom transportsektorn är dock även många små egenföretagare verksamma. Det är egenföretagare med en eller två lastbilar som står för en mycket viktig del av marknaden. De måste kunna göra sitt jobb, företaget måste vara lönsamt, deras tjänster konkurrenskraftiga och de får inte drabbas av onödig pappersbyråkrati och lagstiftning. En av våra viktigaste invändningar är också riktad mot förslaget att egenföretagarna också skall komma att omfattas av den här lagstiftningen inom tre år. Det är bättre att först se vilket resultat förslagen får och först därefter se efter om egenföretagarna också skall omfattas av det här, eller om det behövs en särskild lagstiftning för dem.
När det gäller nattarbete vill vi ansluta oss till de tider som anges i den nationella lagstiftningen; den ger tillräckligt med utrymme. Perioden för tillgänglighet ger oss också litet problem: även här vill vi agera pragmatiskt. Förare får att göra med oförutsedda bilköer, varigenom de oftare måste stanna för att äta till exempel. Det finns andra skäl till varför de måste vänta länge. Om allt det räknas som arbetstid så hamnar föraren väldigt snabbt på sitt maximum, varigenom produktiviteten sjunker i onödan och det har inte mycket att göra med säkerhet och hälsa.
Avslutningsvis: definitionen av arbetstid är alltför detaljerad. Även här väljer den liberala gruppen att skriva under den gemensamma ståndpunkten. Ni förstår av mitt inlägg att det finns ytterligare några saker. Jag kan inte förklara de här reglerna för väljarna. Den liberala gruppen kommer att rösta emot de berörda ändringsförslagen och för den gemensamma ståndpunkten.

Bouwman
Herr talman, herr föredragande, fru kommissionär! Jag tror att det här direktivet om organisering av förarnas arbetstider är av strategisk betydelse. Många glömmer att vi har att göra med en vägtransportsektor som under press från fraktföretag har att kämpa med en rejäl fragmentering: det finns väldigt många små företagare och några stora. De stora har anställda men inte de små.
Mot bakgrund av en avreglering, cabotage, har vi här att göra med en internationell fråga som även kräver internationella lösningar. Det är tal om en jättelik priskonkurrens, inte bara inom vägtransportsektorn utan även olika transportsätt emellan. Det sades alldeles nyss. Det leder bland annat till att jobben i stor skala läggs ut till underleverantörer, både med avseende på hjulen (lastbilarna) och förarna.
Det har bland annat lett till cowboypriser, om jag får kalla dem så. Man skulle kunna säga - och jag har redan sagt det flera gånger - att sektorn är sjuk upp till en viss nivå. Det leder också bland annat till ett socialt rat race, till att sociala skyldigheter kringgås, till att arbetstider och arbetsförhållanden antastas och att lönerna pressas. Varje gång hittar man på nya trick. Det är inte det enda. Vi har nu tätat Willy Betz-konstruktionen. Nu har vi att göra med förarnas övergång till egna företag och främst de skenbara egenföretagarna spelar en roll.
Hela den här utvecklingen är dålig för sektorn, dålig för miljön (billig transport genererar nämligen ny transport), dåligt för säkerheten och dåligt i socialt avseende. Av de skälen tror vi att det här hålet måste tätas. Willy Betz-konstruktionen för de östeuropeiska förarna har vi redan tätat med hjälp av licenser. Här kan vi göra det genom att inte bara involvera de skenbart egenföretagande när det gäller körtider utan även egenföretagarna.
Med andra ord välkomnar vi gärna att var och en, både arbetstagare och egenföretagare, måste hålla sig till de 48 timmarna. Dessutom tycker jag att hela definitionen av skenbart egenföretagande har en stor strategisk betydelse och jag vill lovorda föredraganden för det här mycket rejäla angreppssättet. Medbeslutandeförfarandet kräver av vårt parlament att vi går till förhandling i slutna led.

Schmid, Herman
Herr talman! Min grupp är av samma uppfattning som de flesta andra grupper, nämligen att det är ett bra betänkande och att det är på tiden att vi får en arbetstidsreglering som även gäller för vägtrafiken. Det har dröjt relativt länge.
Förra gången vi diskuterade tilläggsgrupper - den gången gällde det läkare och en del andra grupper - fördes en liknande diskussion, men åkarna var ännu inte med. Det är mycket bra att den kategorin omfattas nu. Vår grupp anser också att det är självklart att man likställer anställda och åkare. Vi är tämligen säkra på att om man inte gör det kommer det att finnas mindre nogräknade transportföretag som organiserar sig på ett sätt så att de kan utnyttja formellt självständiga åkare som i själva verket är en form av anställda. Vi vill inte ha den typen av fiffel i branschen.
Vår grupp har lagt fram två ändringsförslag. Vi kommer stödja alla Hughes förslag, men på en punkt vill vi gå fram lite snabbare. Vi tycker att övergångstiden på tre år är onödig. För det första har branschen länge känt till att förändringar skulle införas, så det har funnits tid att anpassa sig. För det andra finns det en synpunkt som har varit underbetonad, nämligen hänsynen till medtrafikanterna. Man kan hävda att övergångstidskravet är ett sätt att ta hänsyn till branschen, men det innebär sannerligen ingen hänsyn till medtrafikanterna. Hughes medgav ju också att de nya reglerna kan medföra betydande problem, även om man har en övergångstid. Vi tycker därför att det är lika bra att ta steget fullt ut och genomföra bestämmelserna utan övergångstid. Speciellt viktigt är detta i fråga om arbetstidsregler som rör nattarbete och annan verksamhet som kan innebära en fara för trafiksäkerheten.
Vi stöder betänkandet som det är utformat med ändringsförslagen 25 och 26, som ligger sist och som handlar om att övergångstiden skall lyftas ur förslaget.

Nobilia
Herr talman! Allmänt sett anser vi att föredraganden har gjort ett bra arbete och satt in frågan i rätt sammanhang. Vi skulle dock vilja framföra några synpunkter på förslaget att inkludera egenföretagarna.
Enligt vår mening bör direktivet även omfatta egenföretagarna. Man kan verkligen förstå rådets försiktighet härvidlag, men ändå tror vi att om kommissionen i efterhand och under obegränsad tid skulle åläggas att utvärdera konsekvenserna av att denna grupp i dag inte tas med skulle detta bara innebära att vi skjuter upp ett nödvändigt beslut.
Det är faktiskt inte fråga om att det behövs ett bättre regelverk för de anställda - vilket för övrigt även ingår i de nationella avtalen - utan framför allt att det behövs för egenföretagarna, främst de som bara har ett fordon eller som regelbundet kör ett av sina fordon.
Det finns flera orsaker till detta. Ofta måste en åkare som köper ett fordon teckna mycket betungande avbetalningskontrakt som han är böjd att fullgöra genom att öka sin arbetsinsats. En annan bidragande orsak är metoden just in time som företagen, vilka överlag har minskat sin lagerhållningskapacitet, använder för att skapa kontinuitet i produktionen. Detta är en metod som tvingar fram en kontinuerlig och snabb påfyllning av råmaterial. Dessa två orsaker sammantagna medför ofta att den egna företagaren sätter sin egen hälsa i andra rummet, inte vilar så mycket som krävs av säkerhetsskäl och följaktligen äventyrar sin egen och andras säkerhet.
En obligatorisk reglering av arbetstiderna också för åkarna är bland annat ett sätt att skapa en bättre balans ur konkurrenssynpunkt för hela branschen inom gemenskapens territorium och samtidigt öka säkerheten.

Bushill-Matthews
Herr talman! Fru Smet tog upp det faktum att en majoritet i PPE-DE-gruppen var för att införliva egenföretagarna. Jag är säker på att det är fallet. Men jag är säker på att hon också skulle hålla med om att det finns en avsevärd minoritet som hyser en rakt motsatt uppfattning. I morse satt jag ordförande för en presskonferens här som handlade om företags bördor. Jag fick sällskap på podiet av kolleger från Österrike, Finland och Sverige - ledamöter från andra länder skulle ha kommit om de hade kunnat - som i hög grad delade de åsikter som jag nu kommer att delge kammaren.
Sedan offentliggörandet av Hughes betänkande har jag personligen blivit bombarderad med klagomål från UK Removers' Association (brittiska förbundet för flyttfirmor), Confederation of Passenger Transport (passagerartransportförbundet), Road Haulage Association (vägtransportförbundet), Freight Transport Association (godstransportförbundet) och International Road Transport Union (Internationella vägtransportorganisationen), liksom från små lokala transportföretag och lastbilsförare som är egenföretagare. De delar en fruktan inför ändringsförslag som skulle göra transportföretag i Förenade kungariket arbetslösa, och en förvåning över att dessa förslag kommer från en parlamentsledamot från Förenade kungariket.
Det finns inga bevis för att lastbilsförare som är egenföretagare, som är beroende av sin egen hälsa och av sitt fordons säkerhet för sin dagliga företagstillvaro, behöver mer lagstiftning inom EU för att bli säkrare. Det finns inga bevis för att medlemsstaterna, när de enades om den gemensamma ståndpunkten, inte gav akt på sitt hälso- och säkerhetsansvar. Det finns inget krav på att parlamentet skall skärpa denna lagstiftning nu.
Föredragandens ändringsförslag skulle leda till lägre inkomster för yrkesförare, öka trafikstockningarna och föroreningarna och höja transportkostnaderna. Med tanke på att transportföretagen i Förenade kungariket redan betalar de högsta bränsleskatterna i världen skulle dessa förslag vara sista droppen för många inom vägtransportindustrin i Förenade kungariket. I ändringsförslaget visas heller ingen förståelse för industrins, eller de anställdas behov. Dessa tre sista meningar är inte mina ord. Det är ord som uttalats av UK Road Haulage Association. Förenade kungarikets konservativa parlamentsledamöter kommer att förkasta samtliga Hughes ändringsförslag. Vi kommer inte att vara ensamma om det.

Weiler
. (DE) Herr talman, kära kolleger! En reglerad arbetstid innebär även förbättrat arbetsskydd! Det finns knappast ett område där detta är så sant som i transportsektorn. Jag vill ännu en gång påminna om vad som är målet med direktivet. Artikel 1: Syftet med direktivet är att förstärka skyddet för åkarnas säkerhet och hälsa, att höja säkerheten i vägtrafiken och att i större utsträckning utjämna konkurrensvillkoren. Jag tror inte att den gemensamma ståndpunkten gör rättvisa åt detta, ja till vissa delar döljer den rentav motsägelser. Vår föredragande har lagt fram förslag som utöver detta är ett meningsfullt bidrag till transportpolitiken och miljöpolitiken.
Jag vill ta upp tre punkter där vi har en annan uppfattning än rådet: Den viktigaste punkten - detta har redan sagts - är att även självständiga åkare skall omfattas; herr Gushill-Matthews, det stämmer inte att alla självständiga åkare och alla transportföretag är emot Stephen Hughes förslag. En rad företag har mycket väl insett att det är förödande för konkurrensen om de självständiga åkarna inte omfattas. Låt mig återigen peka på konsekvenserna: Ifall den tredjedel av de 3,5 miljoner lastbilschaufförer som är självständiga inte omfattas, kommer vi över en natt att få tusentals åkare som blir formellt självständiga, åkare som blir ofrivilligt självständiga. Det kan knappast stämma att de skulle acceptera detta.
Den andra punkten där vi har skilda åsikter rör nattarbetet: Vi bör påminna oss om det faktum att allvarliga olyckor på Europas vägar inte är ett resultat av tekniskt defekta lastbilar, utan i första hand av övertrötta förare. Därför anser vi att åtta timmar är nog för denna verksamhet.
Den tredje punkten gäller beredskapstiden, det vill säga den tid då lastbilsförarna måste vara nåbara. Vi tror att flexibla arbetstider måste tjäna ett ömsesidigt intresse, arbetsgivarnas, speditörernas och arbetstagarnas intresse. Därför anser vi att anmälan dagen före vore en rimlig lösning. Detta kräver emellertid intelligenta lösningar i logistiken, fru Smet. Det får helt enkelt inte vara så att det aktuella sättet, den nu praktiserade seden att förlägga lagerhållningen till vägarna får fortgå på bekostnad av lastbilsförarnas beredskapstjänst. Vi behöver en ny och förnuftig, praktiskt genomförbar lösning, och jag tror att Stephen Hughes har visat på denna lösning i sitt betänkande.

Lynne
Herr talman! Jag gratulerar Stephen Hughes till hans betänkande. Jag anser att vi måste ha lika konkurrensförutsättningar för transportföretag inom hela EU, eftersom de reser över gränser hela tiden. Vi är mycket bekymrade över att somliga transportföretag kommer att kunna erbjuda sina tjänster billigare än sina kolleger i andra medlemsstater om vi inte antar detta direktiv. Det är följaktligen också viktigt att vi innefattar arbetstagare som är egenföretagare. Jag vet att min kollega sade att ELDR-gruppen var emot att innefatta egenföretagare, men vi hade faktiskt ganska skilda åsikter om detta, och en betydande minoritet av oss anser faktiskt att egenföretagare bör innefattas. Jag anser att de bör innefattas av flera skäl, men huvudskälet är än en gång att de kan erbjuda sina tjänster billigare än andra transportföretag, och detta kommer att få enorma hälso- och säkerhetsföljder. Jag är också rädd för att vissa av de mer skrupelfria arbetsgivarna kommer att göra dessa lastbilschaufförer till egenföretagare bara för att komma runt denna lagstiftning. Det kommer inte bara att leda till fler dödsfall på vägarna, utan också till hälsoproblem för lastbilschaufförerna själva.
Jag skulle också vilja uppmärksamma behovet, som Stephen Hughes talade om, av att ge förare en lämplig tidsfrist innan de hämtar ut en last. Jag vet att Hughes talade om en 24-timmarsperiod. Jag lade fram kompromissändringsförslaget med underrättelse 12 timmar innan lasten hämtas ut och det gläder mig mycket att han har samtyckt till detta ändringsförslag. Det är inte mer än rätt att lastbilschaufförer skall ges en viss tid att sova, särskilt innan de skall iväg på långa resor.
Jag hoppas verkligen att vi kommer att rösta för detta direktiv och införliva egenföretagare. Det är ett steg i rätt riktning mot att erbjuda hälsa och säkerhet, inte bara för lastbilschaufförerna, utan också för andra väganvändare.

Hudghton
Herr talman! Syftet med det här betänkandet om att förbättra vägsäkerheten och garantera lägsta normer för hälsa och säkerhet för alla förare av vägtransporter är naturligtvis värt besväret, men dessa mål måste relateras till verkligheten, till exempel till deras följder för yttre och avlägsna områden som till exempel Skotska högländerna och Skottlands öar.
Jag har fått många brev där en viss oro uttrycks över detta förslags möjliga följder. Ett transportföretag i Arran till exempel, som inte är den mest avlägsna av Skottlands öar, tog upp de många timmar som tillbringas på färjor till och från fastlandet. Detta är en fråga som kan få negativa följder för turistresorna till likaväl som från områden, som Skottland. Ett turistbussföretag i Glasgow är av den åsikten att om Hughes förslag genomförs helt och hållet så kan turistbussföretag på europeiska fastlandet komma att betrakta Skottland som ett alltför avlägset beläget resmål. När det gäller Skottlands västra och norra öar kan två eller tre färjeövergångar krävas innan man når Skottlands fastland, och då kommer man ofta till områden som är belägna mycket långt ifrån det slutliga resmålet.
I betänkandets slutsats hänvisas det också till att man vill uppnå lika konkurrensförutsättningar med andra transportsektorer som redan innefattas. Verkligheten i stora delar av Skottlands landsbygds- och öområden är dock att det inte finns något alternativ till vägtransporter. En före detta parlamentsledamot från Shetlandsöarna tyckte faktiskt om att påpeka att den järnvägsstation som ligger närmast Shetlandsöarna är den i Bergen!
Skottlands vägtransportsektor straffas redan ekonomiskt av Förenade kungarikets regering genom en straffbeskattning för bränsle. Vissa aspekter i detta förslag om arbetstiden utgör ett möjligt hot mot vägtransporternas redan bräckliga livskraft. Därför kan jag inte fullt ut stödja de mer restriktiva förslagen i detta betänkande.

Crowley
Herr talman! Jag skulle vilja sälla mig till mina kolleger och tacka Stephen Hughes för hans arbete med detta betänkande. Det har varit en mycket svår uppgift, och om ni ursäktar ordleken, en svår väg för honom att gå. Det övergripande syftet med detta betänkande är att öka medvetenheten när det gäller hälsa och säkerhet och att förhindra orättvis konkurrens.
Stephen nämnde i sitt betänkande sin oro angående den gemensamma ståndpunkten, och jag delar till viss del denna oro. Det finns områden som är öppna för förbättringar. Jag uttryckte emellertid också en oro angående vissa av de ändringsförslag som godkändes av utskottet och vissa av de ståndpunkter som antagits inom utskottet. Liksom några av mina kolleger, och särskilt min skotska kollega redan nämnt, skulle Europas yttre områden påverkas mer negativt än andra av dessa restriktioner. I Irland transporteras till exempel 98 procent av allt som tillverkas med vägtransporter. Vi har en snabbt växande ekonomi. Den är beroende av en flexibel och nyskapande transportindustri. 1993 fastställdes principen tydligt att införandet av administrativa, finansiella och juridiska restriktioner som kan påverka detta slags företag skall undvikas i direktiv. Vi måste försöka minska antalet fordon på våra vägar, men det finns inga garantier för att det skulle ske med detta direktiv. Enligt tillgänglig information från studier som utförts av Irish road hauliers' association (irländska vägtransportförbundet) skulle direktivet faktiskt leda till ett ökat antal fordon på vägarna, och skulle inte varken minska trafikstockningarna eller minska skadorna på miljön.
Det arbetstidsdirektiv som rådet föreslagit skulle kunna leda till högre kostnader för företagen. Vissa av de ändringsförslag som lagts fram av föredraganden, som till exempel ändringsförslag 6, är alltför normativa, medan andra som till exempel ändringsförslag 14, är alltför restriktiva. Med ändringsförslag 17 skulle ytterligare förpliktelser för medlemsstaterna införas och det skulle vara svårt att genomföra. I ändringsförslag 19 efterlyser man en harmonisering av sanktioner. Detta är inte något som vi bör samtycka till. Denna fråga bör lämnas till medlemsstaterna, eftersom vi annars, som vi redan sett, skulle få skillnader i tillämpningen av sanktionerna.
Enligt skäl 14 genomförs slutligen inte vissa villkor som gäller den genomsnittliga arbetsveckan. Vad vi vill ha är minskade administrativa bördor, ett mer väl avvägt förslag, och rättvisa för alla.

Pérez Álvarez
Herr talman, fru kommissionär! Jag vill börja med att tacka föredraganden för ett gott arbete och för de ansträngningar han har gjort för att komma fram till en välbalanserad, flexibel rekommendation till den andra behandlingen. Denna rekommendation kan leda till en framgångsrik förlikning, vilken förmodligen inte kommer att bli lättare. Det är sannerligen inte heller lätt att uppnå det allmänna målet om arbetstidens förläggning för personer som yrkesmässigt utför mobilt arbete avseende vägtransporter, eftersom det är nödvändigt att tänka på förarnas hälsa och säkerhet och även på trafiksäkerhet, och följaktligen den kollektiva säkerheten. Ett ytterligare mål måste vara att undvika orättvis konkurrens. Jag anser att de förare som är egenföretagare måste inbegripas i direktivet.
"Varje arbetstagare har rätt till hälsosamma, säkra och värdiga arbetsförhållanden" står det i artikel 31 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna. Egenföretagaren är en arbetstagare, per definition, per koncept och per innebörd. I punkt 2 av samma artikel står det att "Varje arbetstagare har rätt till en begränsning av den maximala arbetstiden samt till dygns- och veckovila och årlig betald semester".
Jag anser att man med den här texten, om de nuvarande formuleringarna kommer med, samtidigt vill undanröja orättvis konkurrens, ge egenföretagarna tillräckligt med tid för att anpassa sig till den nya situationen och främja förarnas säkerhet. Den försiktigt tilltagna tidsfristen kommer inte heller att uppmuntra till omstrukturering av företagen och de kommer att använda sig av falska egenföretagare.
Kort sagt anser jag att rekommendationen bör vägleda oss och bidra till att skapa ett rättvisare och öppnare samhälle där den orättvisa konkurrensen har svårt att få fotfäste, och där vederbörlig uppmärksamhet fästs vid arbetstagarnas hälsa, säkerhet och värdighet, vare sig de är egenföretagare eller anställda.

De Rossa
Herr talman! Jag välkomnar Hughes betänkande och den förnuftiga jämvikt som han har uppnått. Detta är en hyllning av hans politiska skicklighet. Förutom alkohol tror jag att trötthet troligen är den största dödsorsaken på våra vägar, och det stämmer också att om jag var anställd som lastbilsförare, så skulle jag inte vilja att mitt jobb undergrävdes av en förare som var egenföretagare och som skulle vara beredd att arbeta 18 timmar om dagen. Om jag var en förare som var egenföretagare och ville uppnå en skälig jämvikt mellan mitt arbetsliv och mitt familjeliv skulle jag inte heller vilja att någon undergrävde min ställning genom att den personen kunde arbeta 18 timmar om dagen.
Det är meningslöst att påstå att en förare som är egenföretagare skulle vara mindre trött än en anställd förare. Av min egen personliga erfarenhet kan jag säga att motsatsen faktiskt är sann. En förare som är egenföretagare har många fler uppgifter att utföra och det är troligare att han blir trött först när han sätter sig bakom ratten, oavsett om han arbetat 10 eller 12 timmar den dagen, så jag skulle verkligen vilja stödja detta betänkande och välkomna de kompromisser som Stephen Hughes har uppnått. Det är också viktigt att skärpa definitionen av "egenföretagare". Vi har sett alltför mycket missbruk av denna vaga definition av "egenföretagare" inom andra arbetsområden.
Vårt ansvar är att finna en balans mellan behoven hos de anställda förarna och de förare som är egenföretagare och samhället i stort, så att vi kan se till att det senare kan fungera i säkerhet. De förväntar sig att vi skall erbjuda och garantera säkerhet och se till att anställda förare och förare som är egenföretagare skall skyddas i lagen från att drivas till dålig hälsa och kanske en tidig död på grund av överarbete.

Pohjamo
Herr talman! Arbetstidsregleringen för personer sysselsatta inom vägtrafikbranschen inverkar på dessa personers arbetsförhållanden och på hur logistiken fungerar. Den centrala frågan i ärendet är direktivets tillämpningsområde. I kompromissen som rådet nådde hamnar åkeriägarna utanför direktivet. Jag anser att också parlamentet bör godkänna denna kompromiss. Självständiga åkeriägare bör inte underställas artificiella bestämmelser som reglerar hela deras arbetstid. Det skulle bara leda till ökad byråkrati och försvåra verksamheten för små företag. Bestämmelserna skulle också inkräkta på företagarens fritid på ett sätt som är omöjligt att övervaka. Ur trafiksäkerhetssynpunkt är saken betydelselös, eftersom en självständig åkeriägares arbetstid redan nu är reglerad med andra bestämmelser.
Som ärende nummer två vill jag nämna den ytterligare regleringen av nattarbetstiden. Den skulle öka trafikstockningarna, minska trafiksäkerheten och öka kostnaderna.

Bastos
Herr talman! Den centrala frågan i detta lagstiftningsförslag är att egenföretagarna är inräknade här. Föredraganden föreslår en övergångsperiod på tre år för att automatiskt innesluta egenföretagarna i tillämpningen av detta direktiv, vilket visar förnuft och balans och förtjänar ett välkomnande. Rådets gemensamma ståndpunkt, som exkluderar förare som är egenföretagare och inte ens ger garantier som omfattas av det arbetstidsregleringssystem som man vill inrätta, skulle få följande konsekvenser: det hotar de gemensamma transportpolitiska målen, främjar inte trafiksäkerheten och ökar de ojämna konkurrensvillkoren, vägrar ge en lämplig säkerhets- och hälsoskydd för personer som yrkesmässigt utför mobilt arbete avseende vägtransporter. Detta förslag utgör alltså en godtagbar balans mellan de ekonomiska aspekterna och vägsäkerheten och arbetstagarnas hälsa. Om det antas, vilket vi hoppas, kommer det inte enbart att bidra till att minska de trafikolyckor som knyts till för många arbetstimmar, utan också en sundare konkurrens mellan förare som är egenföretagare och de anställda, vilket gör det möjligt att kämpa mot fenomenet falska egenföretagare som hindrar en lojal konkurrens inom denna bransch.
När det gäller maximal nattarbetstid, framför allt med tanke på situationen i medlemsstater som Portugal, är det lämpligare med rådets lösning, det vill säga, tio timmar om dygnet. De som arbetar inom vägtransporter i dessa medlemsstater är skyldiga att göra längre resor för att komma till de stora konsumtions- och produktionscentren. Det enda sättet att minska restiden är att utnyttja natten när trafiken är mindre intensiv. Därför skulle en minskning av arbetstiden på natten till åtta timmar betyda en omotiverad försämring av konkurrensnackdelarna i förhållande till förare i de centrala medlemsstaterna.

Pronk
Herr talman! Jag vill i första hand tacka Hughes för hans svåra uppgift och det sätt på vilket han genomfört den. Jag tycker att hans ändringsförslag i allmänhet bygger på kommissionens förslag och även stämmer överens med dessa, med undantag för de två som Smet nyss nämnde. Jag vill dock även särskilt tacka kommissionären för modet att överhuvudtaget få till den här gemensamma ståndpunkten, det var nämligen en mycket svår uppgift. Väldigt många regeringar var emot och att vi verkligen sitter här nu kan vi tacka hennes uthållighet för. I det avseendet har hon åstadkommit mer än hennes föregångare i den här frågan. Jag hoppas att vi inte glömmer det i andra frågor.
Jag vill också tacka fru Sanders-ten Holte. Hon höll ett verkligen strålande liberalt anförande i artonhundratalsanda. Det skulle kunna användas som bilaga till Dickens berättelse om Scrooge. Jag tror det handlade om huruvida man skulle arbeta på juldagen eller inte. Något sådant får vi nu också.
Jag tror att det är viktigt att det lagts fram en gemensam ståndpunkt. Det är också mycket viktigt att vi ändå måste förhandla om några punkter i den gemensamma ståndpunkten som inte är bra och särskilt problemet med egenföretagarna. Jag tror inte att vi därmed har hittat den slutgiltiga lösningen men vi gör det möjligt att förhandla. De som säger att vi utan vidare måste ansluta oss till den gemensamma ståndpunkten fråntar parlamentet sin makt. Det måste de väl själva inse också. De som säger att den nuvarande regleringen är bra nog, måste också ta del av olyckorna, särskilt olyckor med bussar. Var och en som är emot de här ändringsförslagen måste, när det sker en ny stor bussolycka, gott och väl inse vad han orsakar med den här sortens berättelser om att det inte als är nödvändigt på det här området. Det är inte godtagbart att den här ändå ganska farliga sektorn skulle vara den enda sektorn som utesluts från arbetstidsdirektivet. Det är min partigrupps skäl till att åtminstone hålla med om bra ändringsförslag.

Koch
. (DE) Herr talman, fru kommissionär! Låt mig inleda med några ord av den tyske förromantikern Novalis. Han, den kanske förste visionären vad gäller ett fritt och fredligt Europa liknande det vi föreställer oss i dag, präglade för cirka 200 år sedan följande uttryck i sin mycket uppmärksammade uppsats "Kristenheten eller Europa": "Allt är bra, men inte alltid, inte överallt, inte för alla." Så rätt han skulle få. I den europeiska beslutsprocessen möts vi ju nästan dagligen av hans insikter.
Det direktiv som vi diskuterar i dag och som rör arbetstidens förläggning för förare i vägtrafiken, kompletterat med de självständiga åkarna, är ett alldeles särskilt praktexempel på detta. Ur de små och medelstora företagens och i synnerhet de självständiga åkarnas synvinkel är direktivet med sina genomsnittliga, exakt definierade övre gränser för arbetstid, undre gränser för pauser och vila liksom tidsbestämmelser för nattarbete en olämplig och överflödig politisk inblandning i den arbetstidsutformning som de själva skall ansvara för. I deras ögon är det rentav ett akut, ett statligt utlagt hinder som går stick i stäv med de marknadsekonomiska principerna och som därmed bör avslås.
Enligt social- och konkurrenspolitikerna och de sakkunniga på vägtrafiksäkerhet ser det annorlunda ut. Särskilt med tanke på den allt vanligare negativa rapporteringen av typen "På grund av förarens övertrötthet rände en lastbil i full hastighet in i en på grund av tekniska problem korrekt avställd personbil" men även för att undvika skenbar självständighet och därmed förebygga otillbörlig konkurrens borde direktivet ha genomförts för länge sedan.
Inte heller bör det ökade arbetsplatsskyddet för hälsa och säkerhet för personer sysselsatta i tung trafik lämnas utan kommentar. För mig som konsekvent företrädare för en social marknadsekonomi gäller därför följande: först människan, sedan ekonomin. Följaktligen förordar jag bifall till en skärpning av den gemensamma ståndpunkten för allas skull, även för dem som deltar i vägtrafiken som fotgängare.

Fatuzzo
Herr talman! I dag är det en stor dag för åkarna. Såsom alla har sagt kommer deras verksamhet att bli lugnare och mänskligare tack vare Hughes. Men varför använder vi inte "Hughes-förfarandet" i Hughes betänkande?
Låt oss komma till saken. Scenen är Hudson Bay för fyrtio år sedan, det är kallt och dimmigt. Andrea Doria närmar sig New York. Tyvärr orsakar styrmannen och kaptenen, som kanske nickade till litet efter för många timmars arbete, den katastrof som ledde till att Andrea Doria sjönk. Om de hade arbetat färre timmar skulle detta kanske inte ha hänt. Och vi vill inte att våra lastbilar, våra fordon går samma öde som Andrea Doria till mötes.
Och nu när jag har nämnt en stor italienare, Andrea Doria, från Genua som jag, tycker jag att vi skall minnas en annan stor italienare, Galileo Galilei. Varför? Därför att vi skall skicka upp satellitsystemet Galileo, som skall följa, kontrollera och övervaka de europeiska vägtransportörernas körtider.

Talmannen
Tack så mycket, herr Fatuzzo, för att ni låter oss ta del av er stora erfarenhet på det här området och om ni talar om Galileo Galilei och liknande så vill jag å min sida fästa uppmärksamheten på Flygande holländarens trafikproblem. Ni har ingen rätt att svara på det.
Kommissionär Palacio har ordet.

De Palacio
. (ES) Herr talman! Först av allt vill jag uttrycka min tacksamhet till föredraganden, Hughes, och till samtliga ledamöter i parlamentets utskott för sysselsättning och sociala frågor och till ledamöterna i utskottet för regionalpolitik, transport och turism för det arbete de har utfört.
Det här direktivet har som ni vet en särskild betydelse för mig. Kommissionen lade nämligen fram sitt första förslag redan i slutet av år 1998 med syfte att införa gemensamma normer som är tillämpbara för alla yrkesförare och sedan dess har vägen varit komplicerad och slingrig för den som har följt detta direktiv, som har blockerats i rådet under de år som har gått sedan dess.
År 2000 antogs en ändring av det allmänna direktivet om arbetstidens förläggning gällande vissa aspekter av arbetstiden, direktiv 93/104/EG, i syfte att inbegripa de mobila och icke-mobila arbetstagarna i transportsektorn. Emellertid räcker det att konstatera att trots denna ändring kan de mobila arbetstagarna endast dra nytta av ett skydd som begränsas till en rad områden, särskilt en veckoarbetstid på 48 timmar, årlig betald semester, hälsokontroller av nattarbetare och garanti för tillräckliga viloperioder. Därför finns det all anledning att behålla och försvara detta förslag till direktiv.
Efter att ha konstaterat hur svårt det var att få arbetet i rådet att gå framåt och eftersom jag ville komma vidare, även om det inte skulle nå ända fram, lade jag i slutet av år 2000 fram ett förslag till ändring av direktivet som innehöll en punkt i vilken det förutsågs, som ni kan se, att de förare som är egenföretagare automatiskt omfattas av direktivet på lång sikt, närmare bestämt inom tre år.
Jag instämmer fullständigt i vad som har sagts, eftersom Generaldirektoratet för energi och transport av säkerhetsskäl vill reglera förarnas arbetstid utöver körtiden. En förares trötthet beror nämligen inte på om föraren är egenföretagare eller anställd. Tvivla inte på att detta är min ståndpunkt. Eftersom jag var medveten om de svårigheter som finns, föreslog jag rådet och parlamentet en text där den aspekten ändrades, att man skulle vänta i tre år med att inbegripa de förare som är egenföretagare, men att de sedan automatiskt skulle omfattas av direktivet.
Jag behöver inte påminna er om de långa diskussioner som fördes i rådet, och som ledde till en gemensam ståndpunkt om en kompromiss som alla medlemsstater och alla närvarande delegationer godtog, och som jag själv i kommissionens namn naturligtvis godtar också. I det här sammanhanget, ärade kolleger, vill jag säga att jag anser att detta visserligen inte är den perfekta lösningen, med det är ett steg framåt. Det kan vara värt att påtala att delegationerna från Europeiska unionens olika länder och ministrarna kommer med ett argument som det ligger mycket sanning i, och det handlar om en stor svårighet, nämligen den verkliga kontrollen av de förare som är egenföretagare. Och även om de förare som är egenföretagare utelämnas ur direktivet, så är detta ändå ett steg framåt.
Det är ett löfte som jag har tagit på mig, även om jag inte tycker om det, och detta säger jag mycket klart. Ärade kolleger, ni måste förstå att jag alltid håller mina löften och därför kommer jag att stå fast vid det, och det finns en rad ändringsförslag som jag inte kan stödja, även om jag önskar att jag kunde göra det, eftersom jag fullständigt instämmer med innehållet, men jag har ett avtal med rådet. Detta förhindrar inte att jag, när förlikningsförfarandet inleds, vilket jag anser att det kommer att göra - eftersom jag tvivlar på att rådet uppnår en kompromiss som innebär att de förare som är egenföretagare inbegrips automatiskt, vilket jag alltså anser bör vara fallet - kommer att använda alla mina krafter för att försöka finna en lösning i syfte att häva den situation som otvivelaktigt kommer att uppstå då.
Jag syftar på en rad ändringsförslag som kommer att räknas upp konkret i morgon och som jag för närvarande inte kan godta, även om jag håller med om innehållet i dem. Jag kan däremot godta ändringsförslagen 7, 11, 14 och 16, i vilka begrepp som redan finns med i det ändrade förslaget till direktiv tas upp och som inte precis ingår i den kompromiss som har slutit med rådet. Dessa ändringsförslag kommer enligt min åsikt förbättra direktivets övergripande innehåll.
Likaså har vi konstaterat att ändringsförslagen 9 och 21 gör texten klarare och att det i ändringsförslagen 18 och 22 till en början ges ett bättre skydd, men där man kanske måste överväga en anpassning när det gäller de konkreta formuleringarna, men innehållet i dessa kan vi dock inte kan godta.
Det samma kan sägas om ändringsförslagen 3, 5, 8, 12, 15, 17 och 19, vilka vi inte kan godta eftersom risken finns att de antingen kan strida mot med befintliga regler i förordning 3820/85 eller 3821/85, eller till och med direktiv 88/599, eller att de blir svåra att tillämpa.
Jag vill erinra om att koncepten arbetstid och körtid är två olika begrepp som regleras av två olika juridiska instrument. I detta sammanhang finns det ett ändringsförslag, nummer 23, i vilket en orimligt stor administrativ börda föreslås och det kan jag inte godta. Det viktiga, som Hughes sade i början av sitt inlägg och som flera andra talare har sagt, är att de förare som är egenföretagare inbegrips, vilket skulle ske automatiskt enligt det förslag jag utarbetade förut. Om man skall se på den interna logiken i förordningen, anser jag att den grundas på att tröttheten är en säkerhetsrisk, och därför lade jag i egenskap av ansvarig för Generaldirektoratet för energi och transport fram ett förslag med dessa karakteristika, annars skulle det bara vara en fråga för kommissionären för sociala frågor och inte mitt ansvar. Jag gör det av säkerhetsskäl; men även om jag fullständigt håller med om denna oro, har jag gett rådet ett löfte som jag måste hålla, men ni vet att ni kan räkna med mig för att försöka finna lösningar i förlikningsdebatterna och jag hoppas att slutresultatet av dessa kommer att bli så positivt som vi alla önskar.

Talmannen
Hjärtligt tack, fru kommissionär.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 11.00.

Sjöfart
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam behandling av följande betänkanden:
(A5-0208/2001) av Sterckx för utskottet för regionalpolitik, transport och turism om förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om inrättande av ett gemensamt övervaknings-, kontroll- och informationssystem för sjöfarten (KOM(2000) 802 - C5-0700/2000 - 2000/0325(COD));
(A5-0205/2001) av Mastorakis för utskottet för regionalpolitik, transport och turism om förslaget till Europaparlamentets och rådets förordning om inrättandet av en europeisk sjösäkerhetsbyrå (KOM(2000) 802 - C5-0702/2000 - 2000/0327(COD));
(A5-0201/2001) av Esclopé för utskottet för regionalpolitik, transport och turism om förslaget till Europaparlamentets och rådets förordning om upprättandet av en fond för ersättning av skada orsakad av förorening genom olja i europeiska vatten och om därmed förbundna åtgärder (KOM(2000) 802 - C5-0701/2000 - 2000/0326(COD)).

Sterckx
. (NL) Herr talman, fru kommissionär! Det här problemet har två sidor. Vi får absolut inte avskräcka från sjötransport: det är en miljövänlig form av transport och den är ekonomiskt mycket nödvändig. Vi måste dock samtidigt hålla vår hand över de risker som sammanfaller med den sortens transporter. Vi måste reglera trafiken på ett bättre sätt om jag får säga så. Varje olycka till sjöss drabbar nämligen inte bara de direkt berörda, människorna på fartyget, utan även alla som lever vid havet och av havet. Efter olyckan med Erika har vi jobbat snabbt. Nya olyckor har dock fortsatt att sätta press på oss och vi måste alltså absolut vidta åtgärder. Jag skulle vilja tacka kommissionen för det goda samarbetet och även kollegerna i utskottet för regionalpolitik, transport och turism, varigenom det här utskottet nu enhälligt kan lägga fram ett förslag till er.
I första hand måste fartygstrafiken följas bättre, varvid vi alltså måste öka kuststatens och hamnstatens befogenheter och införa en, om än liten, begränsning av rätten till fri genomfart. Vi får inte glömma att Erika gick under 70 kilometer utanför den bretagniska kusten, det är alltså väldigt långt utanför territorialvattnen.
För det andra måste vi införa en automatisk anmälningsplikt via transpondrar. På den punkten har jag utarbetat kommissionens förslag litet mer i detalj. Jag tror också att det är nödvändigt att de uppgifter som då automatiskt kommer in även utväxlas automatiskt mellan de olika medlemsstaterna. Det sker just nu alldeles för litet. Det måste vi fastställa. Transponderns räckvidd, som nu ligger på 30 sjömil, borde vi så snabbt som möjligt öka och övergå till det man på engelska kallar longrange.
För det tredje: den svarta lådan. Det är en svår punkt som redan behandlades i betänkandet av kollega Watts, vilket verkligen mer eller mindre har kört fast på den punkten. Jag tycker att vi som parlament måste fortsätta med påtryckningar på IMO och att vi alltså inte får frångå vårt tidsschema.
För det fjärde: det avgångsförbud vid storm som kommissionen föreslagit. Jag medger att dåliga väderförhållanden spelade en viktig roll vid de olyckor som inträffat men i utskottet för regionalpolitik, transport och turism är vi inga förespråkare för den allmänna åtgärd som kommissionen föreslagit. Ibland är det säkrare att fartyg befinner sig utanför hamnarna vid dåligt väder än inne i dem. Varje hamn och varje fartyg är specifikt. Vi får inte heller glömma att kaptenen är befälhavare på sitt fartyg och det måste vi ha respekt för. Av den anledningen har vi specificerat rekommendationen om ett avgångsförbud eller åtminstone ändrat något till en rekommendation som måste få ett motiverat svar från kaptenen. Vi begär att det vid dåligt väder skall ligga stationerade bogserbåtar klara, vilka i nödsituationer omedelbart kan sättas in så att vi inte förlorar någon tid om det händer något. Det finns sådana exempel i Frankrike och i Nederländerna. Miljörisker får inte vara det enda skälet till ingripande, även - andra kolleger har också påpekat det - risker för människor, bemanning och passagerare bland annat, är också skäl till ingripande. Jag har också lagt till bunkring till sjöss, vilket också är en riskfylld manöver. Det är farligt. I april i år inträffade till exempel utanför den belgiska kusten en kollision mellan ett bunkerfartyg som skulle fylla på bränsle och ett fartyg som just höll på att tanka. Det var en relativt liten mängd olja, 10 000 liter, som hamnade i havet, varigenom kustområdet vid Middelkerke, Nieuwpoort, osv. blev nedsmutsat och det är väldigt illa. Av statistik framgår att antalet olyckor vid bunkring ökar enormt och snabbt. Det måste vi alltså göra något åt. Att begränsa bunkringen och till och med förbjuda den vid dåligt väder är en möjlighet. Det har vi lagt till.
För det femte: nödhamnar. Vid olyckan med Erika var det ett problem. Erika sökte förgäves en nödhamn. I början av året for bensintankfartyget Castor runt på Medelhavet i sex veckor med haveri, eftersom det inte hittade någon nödhamn som det kunde ta vägen till. Det är naturligtvis förståeligt eftersom en hamn i sådana fall kan råka ut för skador och det är inte säkert att den skadan skall ersättas. Det måste nu alltså åstadkommas ett riktigt system med nödhamnar och säkra ankringsplatser där skadorna kan begränsas. Vi tycker att det är ett bra förslag, men vi har skärpt till det litet. Vi måste vara säkra på att de fartyg som anlöper våra hamnar och som seglar längs våra kuster är försäkrade, är kreditvärdiga alltså och kan ersätta den skada som de förorsakar och vi måste också se till att det finns anläggningar för att ta hand om fartyg, reparera dem osv.
Allt sammantaget, fru kommissionär, tror jag att vi här har ett bra förslag, att det blir ett bra direktiv. Vi måste godkänna den så snabbt som möjligt. Eftersom det finns några saker som kan utvecklas mycket snabbt, så har vi lagt till en utvärderingsartikel. Förslaget går nu till rådet. Jag hoppas att det svenska ordförandeskapet skall kunna reglera den här saken i slutet av månaden. Jag fruktar dock dessvärre att förslaget skall hamna hos det belgiska ordförandeskapet. Det ordförandeskap måste då prioritera ärendet och se till att det är ordnat åtminstone före årets slut.
Det finns dock ytterligare några saker som vi måste avhandla, till och med när vi har godkänt alla Erika-direktiv. Jag tänker till exempel på att vi måste vidta kompletterande åtgärder för att ytterligare bygga ut system för trafikorganisation, till exempel i Östersjön. Det är nödvändigt att det systemet utvidgas och även att investera i människor, människor ombord, människor på land, människor som utför kontrollerna, människor som bemannar fartygen. För att understryka det har vi också tagit upp det i direktivet eftersom det inte räcker med bara en lag. Det riktiga säkerhetsarbetet äger rum till sjöss.

Mastorakis
. (EL) Herr talman, fru kommissionär, kära kolleger! Jag skall ägna mig åt förslaget om "Erika 2-paketet", vilket syftar till inrättandet av en europeisk sjösäkerhetsbyrå som skall understödja kommissionens verksamhet när det gäller att genomföra och kontrollera genomförandet av åtgärder samt utvärdera dessa åtgärders effektivitet. Vi instämmer i kommissionens uppfattning om att det inte är möjligt - åtminstone inte i dagens läge - att inrätta en enhetlig förvaltningsinstans, ett slags kustbevakning eller europeiskt hamnbefäl som skulle ersätta den verksamhet som de nationella sjöfartsmyndigheterna bedriver. I stället bör det organ som inrättas stödja kommissionens verksamhet, men vi säger inte bara kommissionens verksamhet, utan även medlemsstaternas, utan kommissionens inblandning, och denna uppfattning ligger till grund för några av våra ändringsförslag.
Kommissionens förslag väckte dock vissa frågor. Är det verkligen nödvändigt att, för att "kontrollera kontrollörerna", skapa en ny gemenskapsbyråkrati, eller skulle det kanske gå att uppnå det man vill åstadkomma genom att förstärka samarbetet mellan de nationella behöriga myndigheterna och med Europeiska kommissionen eller genom att förstärka de behöriga tjänsterna inom kommissionen? Ett problem uppstår för det första som en följd av den nya byråns beroende av kommissionen, för trots att kommissionen i sin motivering understryker att byrån skall vara självständig, kan man konstatera, om man granskar de artiklar som avser styrelsens och den verkställande direktörens behörigheter samt styrelsens sammansättning, att självständigheten är ganska begränsad. Det är kännetecknande att den verkställande direktören skall lägga fram arbetsprogrammet för styrelsen efter kommissionens godkännande, varefter styrelsen skall anta programmet. Ett annat betecknande inslag som vittnar om beroende är att byråns verkställande direktör utnämns och avsätts av styrelsen, men bara efter förslag från kommissionen.
Vi kan hos Europeiska kommissionen följaktligen konstatera en fördomsfull misstro mot den byrå som man själv föreslår skall inrättas. Denna misstro kommer till uttryck i en benägenhet hos kommissionen att agera förmyndare och i en tendens att begränsa garantierna för byråns oberoende som man inte kunnat observera i samband med andra, motsvarande gemenskapsorgan. En jämförelse med de regler som gäller för liknande organ, till exempel Europeiska miljöbyrån och Europeiska byrån för läkemedelsgranskning, ger vid handen att dessa organs initiativ- och befogenhetsområde är större. Det krävs, till exempel, inte att Europeiska läkemedelsbyråns arbetsprogram skall godkännas av kommissionen, och liknande bestämmelser gäller även för Europeiska miljöbyrån. Inte heller föreskrivs någon befogenhet för kommissionen att avsätta den verkställande direktören vid dessa byråer.
Den grundläggande fråga som uppstår av det ovanstående är: Vill Europeiska kommissionen verkligen ha en oberoende byrå? Det är sant att Europeiska kommissionens företrädare under sammanträdena i vårt utskott - utskottet för regionalpolitik, transport och turism - faktiskt har visat stor förståelse för dessa åsikter, som ledamotskolleger från alla läger har ställt sig bakom, och visat att det finns förutsättningar för ett närmande, så att vi snabbt kan fastställa den föreliggande förordningen.
Jag vill också säga att jag anser att de företrädare från de främst berörda branschsektorerna som skall ingå i byråns styrelse bör väljas av sina kolleger och inte av kommissionen, att det är viktigt att det i styrelsen ingår företrädare för vårt parlament - självfallet inte Europaledamöter - och att byråns säte bör ligga i ett land och en stad med sjöfartstraditioner och infrastruktur för sjöfart samt ligga bra till för ett så stort antal sjöfartsrelaterade verksamheter som möjligt - naturligtvis på villkor att staden i fråga uppfyller alla de andra nödvändiga förutsättningar som krävs för byråns verksamhet samt har mycket goda förbindelser med de europeiska centrumen. Om kollegerna ser Pireus bakom dessa ord, är felet - om ni ursäktar - inte mitt, utan Pireus, som har så imponerande goda förutsättningar för denna uppgift.
Jag vill slutligen tacka kommissionen för dess engagemang, liksom alla de kolleger som med sina kommentarer och initiativ har bidragit väsentligt till att förbättra betänkandet och - i slutändan - förordningen.

Esclopé
. (FR) Herr talman, fru kommissionär, kära kolleger! Efter Erika I, vars syfte var att man i förväg skall kunna undvika miljökatastrofer orsakade av oljeutsläpp, är avsikten med Erika II, som kompletterar det första paketet, att skapa ett instrument som gör att man kan göra en korrekt värdering av konsekvenserna av sådana katastrofer och att de drabbade skall få en bättre ersättning, vilket framför allt betonas i det betänkande som jag fick i uppdrag att ansvara för.
Vi kan inte annat än skriva under på det målet, och för oss framstår det som mycket viktigt att prioritera detta mål med hänsyn till den situation som konstaterats i dag, särskilt till följd av Erika-katastrofen. Det finns för närvarande ett internationellt ansvarighets- och ersättningssystem för skada orsakad av oljeutsläpp från fartyg, vilket fastställdes i CLC-konventionen från 1969 och FIPOL-konventionen från 1971, som båda ändrades med protokollen från 1992. Med dessa två konventioner inrättades ett ansvarssystem på två nivåer, dels ett objektivt ansvar - vilket tyvärr är starkt begränsat till fartygsägaren - och dels en ersättningsfond som finansieras av dem som tar emot råolja.
Bland många andra länder i världen är alla kuststater inom Europeiska unionen numera parter i de två protokollen, med undantag för Portugal som ännu inte har avslutat ratificeringsprocesserna. För övrigt deltar inte Förenta staterna, som har en egen ersättningsordning, Oil Pollution Act från 1990.
Det viktigaste problemet med dessa två fonder är att de har ett tak på 200 miljoner euro. Men förutom att detta belopp inte är tillräckligt - ett belopp som i hög grad överskreds i fallet Erika, där kostnaderna uppskattades till mer än 300 miljoner euro - leder denna otillräcklighet till att proceduren tar längre tid. FIPOL får inte dela ut mer än vad det förfogar över och måste därför invänta en fullständig förteckning över alla krav för att veta med vilket högsta belopp man kan ersätta de drabbade. Som exempel kan nämnas att prognoserna för Erika-katastrofen pekar på att endast två tredjedelar av de summor som de drabbade har gjort anspråk på kommer att kunna täckas. Detta kommer dessutom att ske under en alltför lång tidsperiod, även om det görs preliminära utbetalningar.
Ett första initiativ för att komma tillrätta med den här situationen skulle således bestå i att vända sig till IMO, vilket rådet har gjort, i syfte att reformera CLC- och FIPOL-konventionerna på ett sådant sätt att man kommer åt strukturella funktionsbrister. Det handlar framför allt om att höja taket: en första höjning med 300 miljoner euro planeras för 2003. Sedan gäller det att utöka ansvaret, så att alla de som ingår i transportkedjan blir ansvariga, och slutligen att utvidga konventionerna så att de även omfattar skadliga och farliga ämnen.
Vi skriver givetvis under på den strategin, men eftersom det saknas mödosamma reformer att driva igenom måste Europa ingripa med ett eget lämpligt förslag.
Kommissionen har således föreslagit att en gemenskapsfond skall inrättas, kallad COPE-fonden, vilken skall komplettera FIPOL-fonden och fungera på samma sätt som den, men med ett tak på 1 miljard euro. Fonden skulle endast utnyttjas i händelse av en sjöfartsolycka och finansieras av de oljeföretag i medlemsstaterna som tar emot mer än 150 000 ton råolja per år. Den skulle förvaltas av kommissionen, biträdd av en kommitté bestående av företrädare för medlemsstaterna.
Mina kära kolleger! Tillåt mig, när jag har kommit så här långt i min presentation, att upplysa er om innebörden av morgondagens omröstning. Alltsedan omröstningen i utskottet för regionalpolitik, transport och turism anser vi att en utvidgning till samtliga farliga ämnen - en utvidgning som stöds av både högern och vänstern i parlamentet - oundvikligen kommer att leda till att systemet blockeras, hur lovvärd den är.
De konventioner som är en förutsättning för en sådan utvidgning har faktiskt ännu inte ratificerats. Vill Europaparlamentet verkligen ha denna fond? Tillåt mig att påminna om vår önskan att de som drabbas av den här typen av omfattande katastrofer - som hittills nästan uteslutande har orsakats av oljeutsläpp - skall få en så heltäckande och snabb ersättning som möjligt.
Hur skall man då kunna inrätta en tredje kompensationsnivå - dvs. COPE-fonden, som skall ha samma funktion och förfaranden som det befintliga internationella systemet - när man hänvisar till konventioner som ännu inte är erkända inom det internationella systemet?
Röstar vi för ändringsförslagen från utskottet för regionalpolitik, transport och turism är risken stor, alltför stor anser jag, för att ett snabbt inrättande av COPE-fonden aldrig blir verklighet.
Förutom våra ändringsförslag som gäller de lokala folkvaldas representativitet, är målet med vårt krav på delad omröstning att delvis återinföra syftet med det ursprungliga förslaget och därmed göra det möjligt att inrätta en kompletterande ersättningsfond på gemenskapsnivå. Det är verkligen brådskande. Hur kan man inte ställa sig positiv till att alla aktörer dels skall ha ett ansvar för alla föroreningar...
(Talmannen uppmanar talaren att avsluta.)...och dels ett ekonomiskt ansvar? Vi måste ta vårt ansvar. Skall vi bedriva en teoretisk miljökamp i salongerna, eller skall vi snarast möjligt inrätta...
(Talmannen avbröt talaren.)

Papayannakis
Herr talman! Jag har i sista stund ersatt min kollega Vachetta, med vem vi i alla händelser delar den analys som jag skall redogöra för.
Vi talar om kommunikationer och transporter till sjöss, och det är uppenbart att deras roll är oerhört viktig, vilket våra föredragande också har betonat. Kommunikationerna och transporterna är emellertid, herr talman, av många skäl förknippade med betydande risker. Risker både för ekonomin och, utan tvekan, för människors liv, risker för de personer som arbetar inom sjöfarten och helt säkert också stora risker för miljön. Den stora frihet som råder i fråga om yrkesgrenens uppbyggnad; den enorma konkurrensen, som förvisso skapar en enastående dynamik men som också leder till en strävan efter lägsta möjliga kostnad - det gäller såväl maskin- och materialkostnader som personalkostnader - "till varje pris"; yrkesgrenens globalisering, som inleddes tidigt - det är den mest globaliserade yrkesgrenen av alla - och som gör det möjligt att flytta runt ägandet och skapa ett slags immunitet, allt detta leder till fruktansvärda resultat, vilket vi ofta har sett, inte bara i fallet med den tragiska Erika-olyckan, utan även många gånger i till exempel Medelhavet och på annat håll, och inte bara vid godstransporter utan även vid persontransporter.
Detta andra paket, som vi diskuterar i dag, herr talman och fru kommissionär, ger inget svar på alla frågor och på alla problem som jag tror förvärras alltmer ju längre globaliseringen går. Låt mig ta ett exempel som vi inte har någonting att säga om: det löjeväckande exemplet med klassificeringssällskapen och det sätt på vilket de fungerar, erkänns eller inte erkänns. Nyligen inträffade tragiska komplikationer i Italien, för att ta ett exempel, där man förbjöd grekiskägda fartyg, som dock inte seglade under grekisk flagg, att angöra italiensk hamn, medan man tillät andra fartyg att göra det... Absurditeter som har sin grund i, tror jag, att det inte finns en tydlig, bra och effektiv gemenskapslagstiftning för klassificeringssällskapen. Jag skall emellertid hålla mig till de tre betänkanden som vi diskuterar.
Jag vill att vi först och främst tackar våra föredragande, som har utfört ett mycket förtjänstfullt arbete. För det andra att vi säger att det direktiv och de förordningar som vi behandlar innehåller många bra saker men även har många brister. Vi kommer därför att rösta för dem på det hela taget, men vi kommer även att stödja några ändringsförslag, som enligt vår mening är viktiga och som kompletterar och förbättrar texterna. När det gäller övervakningssystemet, till exempel, anser vi att punkterna som gäller bekräftande och anmälan av transport av farligt gods, de svarta lådorna - äntligen! -, övervakning av fartyg, medlemsstaternas möjlighet att ingripa i frågor som rör fartygens avgång med mera när det föreligger en risk är viktiga, och vi stöder dem. Det är emellertid absurt, fru kommissionär, att det finns ett motstånd i följande fråga: På samma gång som vi erkänner att vi måste övervaka och kontrollera maskiner, material och utrustning går vi inte med på att kontrollera och övervaka hur den viktigaste faktorn för sjöfarten - de människor som arbetar inom denna - fungerar. Och det gäller inte bara deras hälsa, utan även deras möjlighet till vila samt övriga arbetsvillkor. De flesta av de olyckor som har inträffat hittills har berott på trötta - det var i grund och botten inte deras fel - och desillusionerade människor. Det finns därför ändringsförslag som gäller detta.
För det andra, angående sjösäkerhetsbyrån: Den har efterlysts av alla aktörer som är inblandade i sjöfarten. Vi håller med om att den behövs. Jag skulle personligen säga: om vi ändå hade ett europeiskt hamnbefäl som inte enbart var samordnande. Jag tror att vi kan hjälpa denna byrå att gå i den riktningen. Även vi ogillar emellertid styrelsens sammansättning. Vi kräver att valda företrädare från nationell och lokal nivå skall ingå. Varför inte icke-statliga organisationer som på något sätt har bevisat att deras verksamhet är ändamålsenlig och effektiv? Och vi kräver också att denna byrå skall redovisa, regelbundet och offentligt informera om sin verksamhet. Det är någonting fullkomligt självklart för oss.
Slutligen, i fråga om fonden för ersättning av skada orsakad av oljeförorening. Den behövs verkligen. I själva verket - och jag tror att vår föredragande mycket riktigt har visat det - har man visat på FIPOL-konventionens begränsningar. Men varför skall fonden finansieras enbart av dem som köper en viss mängd, 150 000 ton olja eller mer? Varför inte i stället låta den finansieras av alla dem som är inblandade i den ekonomi som rör bränsletransporter? Vi menar att vi bör gå i den riktningen. Vi anser dessutom att taket på en miljard är för lågt, det motsvarar inte yrkesgrenens faktiska storlek och omsättning. Vi föreslår därför att det höjs till två miljarder. Och vi anser, naturligtvis, att dess verksamhetsområde är för begränsat - om ni vill, alldeles för begränsat - och att det bör utvidgas.
Herr talman! Mot bakgrund av detta kommer vi att rösta, och vi hoppas att vi på grundval av dessa fakta och denna kritik inom kort kommer att få se ett tredje paket, ett Erika III, som skulle vara väldigt användbart för att fullfölja den politik som man föreslår och som obestridligen ligger i en allmänt bra riktning.

Vlasto
Herr talman, fru kommissionär, mina kära kolleger! Dessa tre betänkanden förstärker de åtgärder som vidtogs av parlamentet i maj förra året inom ramen för "Erika I-paketet".
När det gäller det första betänkandet, av Sterckx, har Europeiska kommissionens förslag två dimensioner. I första hand skall vi agera för att se till att fartygens säkerhet förbättras, vilket är grunden för säkerheten till havs. Jag gläder mig åt att det ansvariga utskottet följde mitt förslag till en snävare tidsplan för installation av svarta lådor och transpondrar ombord på fartygen. Tack vare den bestämmelsen skall alla europeiska fartyg vara försedda med sådan utrustning senast 2006.
För det andra föreslår vi medlemsstaterna ett system på gemenskapsnivå för övervakning, kontroll och information för sjöfarten. Jag var dock något betänksam mot det förslaget, eftersom gemenskapen inte har särskilt mycket att göra med de åtgärderna. Parlamentet har strävat efter att konsolidera sina förslag, men förslagen vilar alltid på medlemsstaternas insatser i första hand.
När det gäller nödhamnar skall medlemsstaterna utarbeta planer för att ta emot fartyg i sjönöd. Parlamentet var klokt nog att begära att man efter ett år skall göra en utvärdering av åtgärderna, som kommer att fattas för att verkligen få det här förslaget att snabbt genomföras.
Fartyg i sjönöd måste faktiskt kunna tas emot så snabbt som möjligt i hamnarna, som bör vara utrustade för att kunna utföra erforderliga reparationer. Det var för övrigt därför jag motsatte mig begreppet nödzoner, som inte ger samma garantier som hamnarna när det gäller fartygsutrustning.
En förstärkt kommunikation mellan hamnarna om rutterna för de fartyg som transporterar farligt gods är en annan positiv och viktig punkt. Med detta betänkande förser sig Europeiska unionen med de instrument som krävs för ett gott samarbete mellan medlemsstaterna och ger dem fler handlingsredskap för att kontrollera och göra sjöfarten säkrare. På så sätt skyddar vi Europas havs- och kustmiljö, men vi ger också fartygskaptener och besättningar fler rättigheter, bl.a. den högst prioriterade möjligheten att undvika olyckor ute till havs och därmed att skydda sig.
När det gäller Esclopés betänkande kommer vi att kunna ge en ny dimension åt förslaget till en COPE-fond. Att utvidga fondens tillämpningsområde till att omfatta föroreningar som orsakas av skadliga och farliga ämnen visar sig vara oundgängligt. Vi måste se till att detta inte fördröjer den första processen. Vi får inte heller nöja oss med en ersättningsfond för skador som orsakats av oljeföroreningar, vilket vi på ett tragiskt sätt påmindes om med fartyget Ievoli Suns haveri utanför Bretagnes kust.
Förslaget att få ägaren till det fartyg som är upphovet till en förorening till havs att bidra till ersättningen för de drabbade verkar bra, eftersom det medverkar till att alla aktörer inom sjöfarten får ett ökat ansvar. Ansvarsbegreppet är inte tillräckligt tydligt i vår lagstiftning. I det här fallet tillämpas principen att "förorenaren betalar", och det på ett rättvist sätt. Det är en viktig och positiv förändring som kanske kommer att kunna sätta stopp för sådana metoder som är farliga och skadliga för vår miljö.
Vi skall slutligen yttra oss om betänkandet av vår kollega Mastorakis om inrättandet av en europeisk sjösäkerhetsbyrå. Kommissionen tycks misstro sitt eget förslag. Således har den infört flera punkter, i syfte att försäkra sig om vetorätt när det gäller denna framtida byrås funktionssätt och arbete. Detta berövar helt klart den framtida byrån det oberoende som krävs för att den skall kunna bli effektiv och trovärdig. Jag förstår inte skälen till att kommissionen har önskat ställa byrån under sitt förvaltarskap. Parlamentet har därför ansträngt sig för att dämpa detta beroende i förhållande till kommissionen, för att ge byrån den behörighet som krävs för att rättfärdiga dess existens.
Byrån bör faktiskt inte komma till stånd om den inte får vara oberoende och anförtros verkliga uppdrag. Jag tror att vårt arbete kommer att ge byrån mer ansvar och större självständighet, så att den kan åta sig dessa uppdrag.
Det finns dock två punkter i det här förslaget som jag inte är nöjd med. För det första kan man inte i ett och samma betänkande begära oväntade kontrollbesök i medlemsstaterna och samtidigt kräva att dessa besök skall göras efter samråd med medlemsstaten i fråga. Men om det är så att vi tänker oss två olika typer av besök framgår det inte av texten, och det vore önskvärt att klargöra den saken.
Sedan förstår jag inte varför kammaren inte skulle få ha företrädare i byråns styrelse, samtidigt som kommissionen utser fyra ur sina led, fyra utses från de berörda branschorganisationerna och rådet utser ytterligare fyra. Om det är i maktdelningens namn som vi önskar beröva parlamentet företrädare i styrelsen måste man även utesluta rådets företrädare. Rådet är gemenskapens medlagstiftare och budgetmyndighetens andra gren, vid sidan av parlamentet. Om rådet är företrätt i styrelsen rör det sig inte om någon riktig maktdelning, och under sådana förhållanden har frånvaron av företrädare från parlamentet ingen mening.
Bortsett från dessa reservationer verkar förslaget att inrätta denna byrå tillfredsställande, såsom det förhoppningsvis kommer att ändras av kammaren. Vi har gjort stora insatser för att Europeiska unionen skall få ett unikt luftområde. I dag har vi tagit ett betydelsefullt steg för ett inre havsområde i Europa, och jag kan bara önska att vi fullföljer våra åtgärder i den riktningen, framför allt på internationell nivå, och att vi snabbt kan ta ett antal första lärdomar av de åtgärder som vidtagits.

Kuckelkorn
. (DE) Herr talman! Som budgetutskottets ständiga föredragande för byråerna kan jag meddela att budgetutskottet är tillfreds med det dokument som har presenterats. Utskottet för regionalpolitik, transport och turism har antagit budgetutskottets ändringsförslag att upprätta en europeisk byrå för sjöfartssäkerhet.
Låt mig inledningsvis skissera den ram som omger följande ändringsförslag. Byråernas strukturer gör det inte lätt för oss att finna en enhetlig linje för finansieringen. Ändå måste vi följa Europaparlamentets principer och se till att myndigheterna kännetecknas av effektivitet, öppenhet och kostnadskontroll. Särskilt när det gäller de nyinrättade byråerna är vi angelägna om att se till att byråerna redan från början sköter sin ekonomi enligt tydliga riktlinjer.
Så till ändringsförslagen: Det första ändringsförslaget syftar till att skapa ett nytt skäl som i första hand rör öppenhet och kontroll. Eftersom myndigheterna bedriver europeisk politik, anställer personal och helt eller delvis är beroende av tillskott ur budgeten bör de underställas de principiella reglerna för budgetförfarandet. Med ändringsförslag 2 vill vi klargöra vårt önskemål att den medlemsstat dit byrån lokaliseras också deltar ekonomiskt.
Det tredje ändringsförslaget rör de bestämmelser som ligger till grund för beslut om myndigheternas budget. Kontrollen från parlamentets sida är given av budgetutskottet och finansieringen. Det är angeläget att byråerna inte blir alltför självständiga. Som ständig föredragande för byråerna kan jag försäkra er att för mycket självständighet kommer att leda till att vissa byråer gör sig oberoende och skjuter över målet, över den egentliga uppgiften.
(Applåder)

Atkins
Herr talman! För det första måste jag be om ursäkt för att jag var frånvarande i utskottet när mina ändringsförslag till Esclopés betänkande diskuterades. Jag var upptagen med de brittiska allmänna valen, och också med att göra min fru till borgmästare, vilket är orsaken till att jag inte kunde vara här.
Jag kommer att begränsa mina kommentarer till Esclopés betänkande. Detta är en mycket viktig fråga, som väckts i och med Erika och som förvärrats av Ivoli Sun -katastrofen utanför Kanalöarna. Eftersom jag 1969 personligen upplevde följderna av Torrey Canyon-katastrofen för sydvästra Englands stränder och levebröd, har jag förstått och delat denna oro under många år.
Kommissionens förslag var bra så långt de sträckte sig, men det finns ett antal brister. Den första är de potentiellt skadliga följderna för befintliga internationella fonder, CLC, dvs. internationella konventionen om civilt ansvar för skada orsakad av förorening genom olja, och IOPC, internationella fonden för ersättning av skada orsakad av förorening genom olja. För det andra riktades ingen uppmärksamhet mot utsläpp av olja från bränsletankar eller den förorening som orsakas av farliga eller skadliga ämnen.
Det finns två konventioner om dessa ämnen: 2001 års internationella konvention om ansvarighet för skada orsakad av olja från bränsletankar, och 1996 års internationella konvention om ansvar och skadeersättning i samband med sjötransport av farliga och skadliga ämnen. Inget av dessa kommer troligen att ratificeras inom någon överskådlig framtid. Det är därför de måste tas upp i detta betänkande.
För det tredje finns det en orättvisa när det gäller ansvaret för att uppbära kostnaderna. Jag har vissa förbehåll när det gäller ändringsförslag 22 och påföljderna för oljebolag när det gäller föroreningar som orsakas av kemikalier eller skadliga ämnen. Det är någonting som vi kan ta upp i andra behandlingen. Men vad vi i grund och botten har gjort är att försöka rätta till denna orättvisa.
Esclopé försökte ändra betänkandet så att det skulle inbegripa den lokala allmänna oron och så att det också skulle begränsa vad jag anser är kommissionens onödiga inblandning i COPE-fondens dagliga funktion. Hans förslag med en trepartskommitté är välment, men otillräckligt. Vi måste ta itu med kommissionens alltför tunga och byråkratiska inblandning, och vi bör acceptera de beprövade och tillförlitliga internationella arrangemang som används av CLC- och FIPOL-fonderna.
Slutligen har vi lokal rådfrågning, vilket behövs, men som inte bör vara obligatoriskt, och det bör inte vara ett medel för försening. Detta har potentialen att bli en långtgående och radikal europeisk lagstiftning och i samråd med andra stater utanför EU kan det föra oss långt på vägen mot en lösning av problemen med föroreningar i vatten som orsakats av farliga eller skadliga ämnen. Vi bör vara stolta över denna prestation och stödja den.

Piecyk
. (DE) Herr talman! Redan förra gången sade jag: Inför domstol och på öppet hav är man i guds händer, men på öppet hav har vi möjlighet att hjälpa till för att skapa större säkerhet, nämligen genom Erika I och Erika II. Jag vill rikta ett varmt tack till föredragandena. Jag tror att det vore meningsfullt för oss att komma en bra bit längre med övervaknings- och kontrollsystemet, med en oberoende byrå och en skadeståndsfond vid olycksfall. I detta sammanhang - detta gäller även Esclopé-betänkandet - har kommissionen föreslagit att en fond skall inrättas för oljeolyckor, närmare bestämt för oljeolyckor med tankbåtar. Vår erfarenhet av de senaste åren säger att det inte enbart förekommer olyckor med tankbåtar, utan att det lika ofta är skadliga ämnen och så kallad bunkerolja från andra fartyg som förorenar miljön. Därför finns det anledning att välja ett mer omfattande initiativ i denna fråga. Jag skulle undantagsvis gärna ha hört kommissionens kommentar till vad en känd bilreklam hos oss säger, nämligen "Går inte finns inte!"
Alltså, fru talman, om ni tar ställning till detta, var snäll och säg inte "Går inte", utan "Hur går jag eller hur kan jag gå parlamentets vilja till mötes?" och gör det juridiskt och tekniskt möjligt.
Jag tycker det är klokt att utskottet har spridit risken, nämligen genom att det inte bara är oljebolagen, utan även redarna och mottagarna som får vara med och dela på risken, genom att ansvaret delas lika och genom att vi även tar in lokala företrädare för de aktuella regionerna i en sådan kommitté tillvaratas deras intressen. Att företräda någons intressen innebär inte att man själv fattar beslut utan att man är utlokaliserad och från fall till fall har rätt att yttra sig.
Därför bör vi - det sade jag redan förra gången - komma vidare nu och sätta lite fart, därför att människorna, Erika - herregud, det är drygt två år sedan olyckan inträffade och juridiskt sett har vi ännu i dag inte åstadkommit något, utan allt hänger fortfarande i luften. Det är därför jag ber kollegerna och kommissionen att sätta lite fart.
Jag tycker det är vettigt att vi får en byrå som ett första steg för säkerheten inom sjöfarten. Bäste kollega Emmanouil Mastorakis, jag har stor förståelse för att Piraeus är en bra plats för detta, men låt mig säga att jag också tycker att Lübeck från min region skulle passa utmärkt som säte för ett sådant kontor.
(Protester: Eller Greifswald, Rostock!)

Pohjamo
Herr talman! Även jag vill först tacka föredragandena för lyckat utformade betänkanden. I dessa har uppmärksamhet fästs vid väsentliga omständigheter om sjöfartens säkerhet, och på den sektorn finns det ännu mycket att göra. För att minimera olyckorna bör identifieringen av fartyg effektiveras, anmälningsskyldigheten utvidgas och förfarandena vid förmedling och utnyttjande av information förenklas; dessutom bör de varierande förhållandena uppmärksammas.
Grunderna för ersättning av skador bör följa internationell praxis, vilket även kommissionens förslag utgår ifrån. Kriterierna för dem som är berättigade till ersättning och skadorna som skall ersättas bör inte utökas. Skador efter oljeutsläpp skall emellertid ersättas till deras fulla värde. En europeisk ersättningsfond är inte det enda sättet att lösa problemet. I första hand bör man försöka finna lösningar på internationell nivå, även oljeindustrin bör delta i fondens finansiering.
Den planerade sjösäkerhetsbyrån bör stödja medlemsstaterna och kommissionen i tillämpningen av gemenskapens lagstiftning. Byråns planerade arbetsområde är tämligen vidsträckt, varför ett gott samarbete mellan medlemsstaterna är viktigt. De olika enheternas representation i styrelsen är emellertid inte nödvändig, utan dessas synpunkter kan beaktas annars också. Vid sidan av en åtstramning av bestämmelserna, måste man se till att de beslut man fattar är realistiska och kan förverkligas. Vår grupp anser att det är viktigt att förslagen godkänns snabbt och att vi gör framsteg i frågor rörande säkerheten.
Jag vill ännu fästa uppmärksamhet på att lösningar för att utöka sjöfartens säkerhet inom unionen inte är tillräckliga. Till exempel ansvarsfrågorna måste skötas på en världsomfattande basis.

Bouwman
Herr talman, fru kommissionär, föredragande! Vi har nyss i ett föregående inlägg hört vår fantastiska fantast Fatuzzo som talade om Andrea Dorias undergång och i det sammanhanget påpekade skepparens trötthet. I det här fallet handlar det om Erika och det som hände efteråt och det som föregick förlisningen. Jag tror det är förståndigt att vi bifogar ett antal viktiga element till Erika II-paketet. Det måste bara - som Piecyk redan sagt - bli litet mer fart på det. Nu går det nämligen alldeles för långsamt. Det hindrar inte att vi ibland möjligen själva förorsakar de här förseningarna. Jag ställer mig därför också ganska kritisk mot förslaget om att till exempel utöka fonden för ersättning vid oljeförorening till att omfatta även andra ämnen. Det vill vi och i det avseendet tror jag att bidraget från Atkins också kan leda till förseningar. Jag vill också passa på att gratulera Atkins med fru och meddela mitt medlidande i samband med nederlaget för Tories. Jag tror att jag håller med föredragande Esclopé om att vi måste besluta om en eventuell åtskillnad av de båda verksamheterna om det visar sig vara fallet och vi befinner oss i vidare förhandlingar. I det här fallet och även i andra fall är vi visserligen väldigt mycket för en så snabb utökning av de fonderna som möjligt.
Det vi vill är att några ändringsförslag lämnas in på nytt eftersom en del saker har lidit skeppsbrott i vårt utskott, dels genom att det bara saknades en enda röst och dels genom nedlagda röster. Det har bland annat att göra med att det är så många parter inblandade i inrättandet av de här fonderna. Vi anser att om man följer principen om att "förorenaren betalar" så måste alla berörda redare, fartygsägare, fraktbolag, osv. vara engagerade i inrättandet av de fonderna. När det gäller förvaltningen av fonderna tror vi dock att kommissionen måste spela en viktig roll, kompletterad av alla miljöorganisationer och lokala myndigheter.

Markov
. (DE) Herr talman, fru kommissionär! Som kollegan Sterckx så riktigt poängterar i sitt utmärkta betänkande tydliggjordes de befintliga bristerna och luckorna i gemenskapens lagstiftning av fartygskatastroferna med Erika, Ievoli Sun och Baltic Carrier. Det är hög tid att införa en sträng kontroll och övervakning av de fartyg som anlöper hamnarna i Europeiska unionen eller utnyttjar de hårt trafikerade genomfarterna längs gemenskapens kuster.
För att åskådliggöra allvaret i situationen kring fartygens säkerhet räcker det att hänvisa till att 90 procent av handelstransporterna mellan EU och tredjeland går via sjövägarna. Tvärtemot den uppskattade föredraganden och hans ändringsförslag 11 till artikel 8 anser jag mycket väl att EU har tillräcklig tyngd och internationellt inflytande för att skapa egna regler och normer ifall detta på kort sikt inte är möjligt inom ramen för FN:s maritima organ IMO.
Därför delar jag kommissionens initiativ att installera svarta lådor även ombord på äldre fartyg och inte tillåta tekniska undantag för äldre fartyg. Är det inte så att riskerna för sjöfarten och havs- och kustmiljön härrör just från äldre fartyg?
En andra punkt som jag vill ta upp rör garantin för att de beslutande åtgärderna respekteras på nationell och europeisk nivå. Kommission föreslår att en europeisk byrå för sjöfartssäkerhet skall inrättas. Om detta handlar kollegan Mastorakis betänkande. Trots att jag generellt samtycker i fråga om denna nya europeiska inrättnings uppgifter och befogenheter frågar jag mig om man därmed löser de avgörande problemen för att förbättra säkerheten i sjöfarten i medlemsstaterna. Måste man inte först noggrant reda ut vad medlemsstaterna själva måste göra för att förankra en enhetlig europeisk orientering i sin nationella lagstiftning och omsätta detta i praktiken?
Med det menar jag t.ex. konkreta förslag till hur de planerade nationella databaserna skall byggas upp, de nationella myndigheternas befogenheter att genomföra stränga kontroller av riskfartyg, en exakt formulering av kustmyndigheternas befogenheter när det gäller fartyg som stannar till i skyddade hamnar, kriterier för att fastslå det antal skyddade hamnar som skall tas upp och att hamnarna utrustas med speciella säkerhetsarrangemang.
Först och främst bör vi ta itu med att utbilda och engagera de mänskliga resurser som krävs. Hittills har ingenting nämnts om detta och det saknas en enhetlig europeisk orientering i denna riktning. Kommissionen bör absolut ta hänsyn till och åtgärda detta framöver.

Gallagher
Herr talman! Det gläder mig verkligen att få tillfälle att tala om detta mycket viktiga ämne, som är mycket väsentligt för min valkrets Connaught Ulster, som omfattar praktiskt taget hela Irlands norra och västra kuster. Många av mina väljares uppehälle är beroende av sjöfartssektorn och en sammanhängande säkerhetspolitik för alla aspekter av sjöfartstransporter är en brådskande nödvändighet. Jag vill berömma alla de tre föredragandena för deras arbete i detta viktiga ämne.
Jag skulle också vilja uttrycka min uppskattning för det arbete som kommissionen utfört genom att så snabbt bemöta parlamentets resolution, i vilken en allmän skärpning av sjöfartssäkerheten påkallades. Kommissionen har lagt fram två omfattande åtgärdspaket inom en relativt kort tidsperiod, och har tydligt visat att de verkligen förstår hur brådskande ärendet är. De åtgärder som vi i dag diskuterar syftar till att effektivt skydda de europeiska farvattnen mot risken för olyckor till havs och havsföroreningar.
Jag skulle särskilt vilja ta upp inrättandet av en europeisk sjösäkerhetsbyrå. Denna byrå skulle spela en viktig roll när det gäller att förse kommissionen och medlemsstaterna med stöd när det gäller att tillämpa och övervaka förenligheten med sjösäkerhetsåtgärder, och att bedöma deras effektivitet. Det räcker inte att komma överens om en regeluppsättning. Vi måste också se till att alla aspekter av sjösäkerhetsföreskrifterna verkligen tillämpas fullt ut för att kunna ge maximalt skydd åt alla dem som arbetar inom sektorn, och för att ordentligt kunna skydda invånarna i kustområdena och kustmiljön.
Jag välkomnar förslaget med att fyra företrädare i styrelsen skall utses av parlamentet. Vad gäller ett förslag med fyra branschföreträdare i styrelsen, vore det behjälpligt om kommissonen klargjorde att de olika sektorerna inom sjöfartsindustrin skulle företrädas. Det är absolut nödvändigt att det finns företrädare för fiskeriindustrin i denna styrelse.
Sammanfattningsvis är det nödvändigt att syftet med vilken förordning som vi än antar är en exemplarisk säkerhetsnivå när det gäller transporter till havs och förhindrandet av havsföroreningar. Eftersom jag kommer från en av unionens havsregioner är jag högst medveten om hur värdefulla våra havsresurser är och om behovet av hållbara verksamheter som tryggar dessa resurser för framtida generationer.

Van Dam
Herr talman, fru kommissionär! Medan vi nu behandlar det andra paketet förslag till följd av katastrofen med det maltesiska tankfartyget Erika, har rådet och Europaparlamentet fortfarande inte kommit överens angående det första paketet! Det är ändå en skandal att vi efter ett och ett halvt år fortfarande inte kan komma överens. Jag uppmanar rådet att granska parlamentets konstruktiva bidrag noga en gång till.
Tillbaka till i dag. De förslag som kommissionen utarbetat i det här andra paketet är värdefulla. De bidrar till att det åstadkoms en adekvat ram för säkerheten till sjöss och för miljöskyddet. De flesta delar av den ramen kan jag också hålla med om.
Navigationssystemet är en viktig del. Viktiga punkter i det här förslaget är särskilt spänningen mellan kaptenens och hamnmyndigheternas befogenheter och mellan utväxlingen och behandlingen av de uppgifter som samlats in. Föredraganden har tänkt ut en noggrann lösning för den första punkten. Bestämmelserna för utväxlingen av uppgifter måste bevisa sitt värde i praktiken, vilken ibland kan visa sig vara motsträvigare än förväntat. Den tredje viktiga delen i det här förslaget gäller den punkt där det brast i fallet Erika; möjligheten att söka en säker tillflyktsort om det finns risk för skador på fartyg och miljö. De bestämmelser som anges tycker jag - om de oavkortat tillämpas av medlemsstaterna - verkar vara en garanti för ett ansvarsfullt mottagande av fartyg i nöd.
Om det ändå sker en olycka trots de försiktighetsåtgärder som vidtagits så är det viktigt att skadorna ersätts snabbt och på lämpligt sätt. Det nuvarande ersättningssystemet brister främst när det gäller snabbheten. Införandet av ett europeiskt skikt ovanpå de befintliga medlen kan bara välkomnas om de önskade bestämmelserna inte kan införas i det internationella systemet. Just nu är det ännu inte klart om det skall ske eller inte, men en fullständig anpassning till de planerade EU-normerna verkar inte trolig. För att förhindra en för ogynnsam ställning för europeiska fraktbolag måste det extra skiktet vara så begränsat som möjligt. En utökning till andra ämnen än olja tycker jag verka vara en onödigt försvårande faktor för att sluta avtal i internationella sammanhang. Den utökningen får alltså inte förtur från min sida.
Avslutningsvis, herr talman, en sjösäkerhetsbyrå som skall inrättas som stöd till kommissionen är ett konstruktivt bidrag till Europeiska unionens uppgifter med avseende på sjösäkerheten. Både den internationella och den europeiska lagstiftningen angående sjöfarten börjar bli så omfattande att det är oumbärligt med högkvalitativa specialkunskaper som stöd till kommissionen. Sjösäkerhetsbyrån skall alltså bemannas med högkvalificerad personal från medlemsstaterna. Så länge det kravet uppfylls, kvittar det mig lika var den byrån kommer att ha sina kontor.

Gollnisch
Herr talman, kära kolleger! För 18 månader sedan bröts oljefartyget Erika mitt itu utanför Bretagnes kust, och gav upphov till ett av historiens största oljebälten. Det var tyvärr inte den första och troligen inte den sista gången som ett kustlandskap i en av våra medlemsstater smutsades ned på det sättet.
Den franske miljöministern bedömde för egen del att det var onödigt att avbryta sin semester i La Réunion. Underskattade hon katastrofens vidd? Eller gjorde hon bedömningen att hon inte skulle vara till någon nytta? Det stämmer att Voynet och hennes gröna kamrater har andra intressen än miljön: antalet säten som socialisterna kommer att upplåta åt dem vid nästa parlamentsval, legaliseringen av droger, äktenskap mellan homosexuella, aborter, legaliseringen av situationen för de invandrare som har tagit sig in olagligt i Frankrike, att försvara livet för mördare i Förenta staterna - frågor som knappast lämnar något utrymme kvar åt miljön.
Däremot blev våra andra ledare mycket upprörda. Jospin gick så långt att han begav sig till en av stränderna, buren av sina kamrater som ville undvika att han skulle smutsa ner sina skor. Alla svor på - dock något sent - att det var sista gången de gjorde något sådant. Alla beslut skulle fattas: dubbla fartygsskrov, skrotning av flytande vrak, osv. Somliga fick t.o.m. idén att starta en bojkottskampanj mot Total, i dag Frankrikes enda oljebolag. De stora amerikanska oljegrupperna välkomnade, som sig bör, detta lyckosamma initiativ.
Denna upprördhet har knappast förbättrat något, ett och ett halvt år senare. De drabbade har knappt fått någon ersättning. Endast 6 procent av den anslagna summan har utbetalats. Det huvudsakliga syftet med FIPOL, den ersättningsfond som inrättats av oljeproducenterna, tycks vara att betala ut så lite pengar som möjligt till dem som drabbats. Dessa förfaranden, dessa motutredningar och denna expertis verkar syfta till att nedslå de mest ihärdiga, som ger upp inför den anhopning av åtgärder som fordras från deras sida.
Våra kuster fortsätter att smutsas ned av tusentals fartygsvrak. Konventionen från 1996 om ersättning för skador orsakade av sjötransport av skadliga och farliga ämnen och konventionen från 2001, den s.k. bunker-konventionen, om civilt ansvar för skador orsakade av föroreningar av bunkerolja, har varken tillämpats eller ratificerats.
Vilka lösningar föreslås i de tre betänkanden som läggs fram för oss i dag? Att de drabbade skall få ersättning? I sitt betänkande konstaterar vår kollega Esclopé med rätta att FIPOL knappast är effektiv. Men man kan fråga sig om lösningen ligger i att skapa en ny ersättningsmekanism. Sjösäkerhet för våra länder? De förslag som återfinns i betänkandet av Sterckx om identifiering av fartyg, fartygens last och tillträde till hamnar är helt och hållet berättigade, men de rör endast en aspekt av problemet. När det gäller inrättandet av en europeisk sjösäkerhetsbyrå, som efterfrågas i det tredje betänkandet, gör Mastorakis rätt i att fråga sig om det är ändamålsenligt att skapa - jag citerar ur betänkandet - "en ny gemenskapsbyråkrati".
Än en gång tycks Brysseleuropa begränsa medlemsstaternas friheter med hjälp av en ny förvaltning. Men friheten är inte självpåtagen, och på den punkten måste vi vara mycket tydliga. Det är statens naturliga prerogativ att låta ett fartyg segla under dess flagg, vilket domstolen i Haag har slagit fast efter de berömda affärerna med dhowen Mascate och fartyget Lotus. Man kan således inte vända sig emot det faktum att exempelvis Liberia eller Panama använder sig av detta kännetecken för sin suveränitet. Men det får inte leda till att våra stater åläggs skyldigheten att låta skröpliga fartyg närma sig våra kuster, vilka anförs av inkompetenta besättningar och medför allvarliga faror för miljön. Det bör finnas en rättighet att besöka och eventuellt att vägra tillträde eller kräva omdirigering gentemot varenda fartyg som tränger in i den zon som Montego Bay-konventionen kallar exklusiv ekonomisk zon, dvs. den zon som omfattar 200 sjömil.
Alla dessa åtgärder, även de allra klokaste, ligger inte i nivå med de hot som vilar över våra nationers kuster - miljöhot givetvis. För att bemöta dem bör man kanske ställa ett antal besvärande frågor. Varför är t.ex. ett franskt bolag tvingat att använda sig av en utländsk skeppsredare, vars hemmahörighet är tvivelaktig och vars fartygsbesättning utgör ett verkligt flytande "Babylon"? Den kommunistiska fackföreningen CGT, som har ruinerat de franska skeppsvarven, och regeringarna, som har ökat de obligatoriska skatterna med 15 punkter på 25 år, har sannolikt svaret på detta. Varför leds inte den olja som vi importerar i första hand genom pipelines, som är mycket säkrare än vilket tankfartyg som helst?
Men hoten är inte endast av ekologisk karaktär. När det i februari i år anlände en turkisk båt till den franska Rivieran fylld med 1 000 kurder från Syrien, falskeligen presenterade som irakiska flyktingar, gick det upp för fransmännen att deras sjögränser knappast var mer kontrollerade än gränserna på land - och det i Schengen- och Amsterdameuropa, i den omedelbara närheten av en betydande krigshamn. Vilken båt som helst kan således komma in på våra territorialvatten.
I dag medför vissa av dessa fartyg olja, andra transporterar farliga ämnen och ytterligare andra illegala invandrare. I morgon skulle de lika väl kunna medföra vapen eller terroristgrupper. Den här typen av faror är konsekvensen av att gränserna avskaffats och våra nationella flottor förfallit; flottan har i dag inte längre resurser för att fullgöra sina uppdrag, varav det främsta är att skydda våra kuster. För att återupprätta sjösäkerheten i våra länder behövs det - liksom på många andra områden - inte så mycket nya europeiska bestämmelser, utan regeringar som bedriver en politik grundad på enkla principer: energioberoende, upprätthållande av en verklig nationell flotta, skatte- och avgiftslättnad och skydd av gränser, inbegripet gränserna ute till havs.

Musotto
Herr talman, herr kommissionär, ärade ledamöter! Vi känner alla till att paketet "Erika II", som syftar till att förbättra säkerheten och förhindra att miljökatastrofer inträffar i Europeiska gemenskapens hav och längs dess kuster, är mycket viktigt. Det var inte förrän efter Erika-katastrofen i december 1999 som man började vidta en rad åtgärder på sjösäkerhetsområdet. Med stor tillfredsställelse kan jag dock konstatera att debatten om åtgärderna i paketet fortskrider på ett snabbt och samordnat sätt, ett bevis på att de europeiska institutionernas mål sammanfaller. Mina komplimanger till Europaparlamentet som har granskat förslagen på ett beslutsamt och snabbt sätt.
När det gäller säkerheten vid sjötransporter av farligt och förorenande gods står det nu klart att den gällande lagstiftningen är helt otillräcklig. Direktiv 93/75/EEG innehåller ett anmälningssystem för dylika transporter, men inga regler om informationsinhämtning.
Vad detta anbelangar fäster Sterckx i sitt betänkande vår uppmärksamhet på behovet att öka säkerheten vid sjötransporter med hjälp av ny teknik och de instrument som den internationella rätten ställer till förfogande för att införa ett övervaknings- och informationssystem i gemenskapen.
Vi måste säkerställa en striktare kontroll över de fartyg som medför särskilt stora risker för säkerheten till havs och miljön. Jag instämmer med föredraganden när han begär att medlemsstaterna skall ges större makt att ingripa i egenskap av kustländer när risker för olyckor eller miljöhot föreligger.
Dessutom är vi alla övertygade om nyttan med att installera svarta lådor ombord och hoppas att de äldre fartygen skall kunna anpassas till de nya reglerna efter en övergångstid, även om det kanske blir med enklare versioner av svarta lådor eller färdskrivare.
Jag skall avsluta med att fästa er uppmärksamhet på det faktum att färdskrivare och transpondrar i sig inte räcker för att undvika olyckor, utan att andra faktorer, såsom besättningens utbildning och kompetens, är lika viktiga.

Watts
Herr talman! Som brittisk parlamentsledamot skulle jag vilja säga att det vid denna tidpunkt är orättvist att skylla förseningen med genomförandet av Erika 1-paketet på Frankrike. Hela rådet måste dela ansvaret för avsaknaden av framsteg.
Tyvärr är det inte bara Erika, utan också de 1 000 skepp som har sjunkit de senaste tio åren som verkligen belyser det akuta behovet av att göra framsteg inom de områden som vi diskuterar här i eftermiddag. Många människor har mist livet, tusentals kilometer av våra kuster har skadats, kanske för alltid. Det är därför som jag, såsom talesman för PSE i eftermiddag, talar till förmån för kommissionens förslag och Sterckx betänkande om behovet av att inrätta ett övervakningssystem för sjöfarten.
Jag tackar föredraganden för allt hans arbete, men jag skulle vilja fokusera på en punkt där jag inte fullt ut kan dela hans åsikter, nämligen ändringsförslag 11 till artikel 8. Föredraganden kanske kan förklara det ändringsförslaget senare, men jag är rädd att man med ändringsförslaget vill vattna ur det åtagande som finns i kommissionens förslag att se till att högkvalitativa färdskrivare - svarta lådor - installeras på alla fartyg, gamla som nya, senast 2007.
Enligt min åsikt, och enligt mångas åsikt inom sjöfartssektorn, är motviljan mot att acceptera betydelsen av färdskrivare och att vidta positiva åtgärder för att installera dem på handelsfartyg en faktor som gör säkerheten inom sjöfartssektorn mindre tillfredsställande. Enligt utredare av sjöfartsolyckor registrerar en färdskrivare inte bara vad som händer, utan avlägsnar också argument och ser till att lämpliga korrigeringsåtgärder kan vidtas. Det är enligt deras åsikt ett av de mest värdefulla instrument som finns tillgängliga i dag för att förhindra att olyckor inträffar, och inte bara för att lära från misstag.
Elektroniska system har belyst den mänskliga förmågans begränsningar när det gäller att komma ihåg händelser korrekt. De har i vissa fall visat att redogörelser från ögonvittnen har varit fullständigt opålitliga. Dessa särskilda svarta lådor måste verkligen installeras förr snarare än senare. För att säga det enkelt, är ett fartyg som är utrustat med en svart låda ett säkrare fartyg.
För det första kan lärdomar dras, och de kan dras korrekt. Men för det andra kommer det att ske en avsevärd förändring i säkerhetskulturen för ett fartyg i sin helhet. Därför är färdskrivaren om något ett förebyggande verktyg. Vi kommer därför att stödja kommissionens förslag. Internationella sjöfartsorganisationens väg är kanske bättre, men vi är inte beredda på en studie som kanske kommer att offentliggöras 2004 - vem vet? Vi vill ha handling och vi vill ha det nu.

Isler Béguin
Herr talman, fru kommissionär, kära kolleger! Ni kan känna er förvissade om att jag inte, vilket Gollnisch gör, kommer att kräva allt och dess motsats när det gäller sjösäkerhet.
Vi kan glädja oss åt i vilket tempo man försöker trygga säkerheten vid transporter till havs, men vi är också medvetna om att "Erika I-paketet" fortfarande inte är helt färdiganpassat. När effekterna av tillkännagivandet väl har lagt sig återfaller institutionerna, även parlamentet, i segdragna förfaranden, vilket är beklagligt. Tempot måste upprätthållas för "Erika II-paketet" och jag hoppas att det inte kommer att bli föremål för subtila spel som består i att smyga in ändringsförslag, som visserligen är relevanta men som omöjligen kan antas av rådet, i avsikt att förhala förfarandet. Målet med denna stötvist utarbetade förordning är nämligen att inrätta en effektiv rättslig arsenal för att trygga sjösäkerheten och förhindra föroreningar efter de många katastroferna.
När det gäller betänkandet om övervakningssystemet stöder vi föredragandens förslag helt och hållet, särskilt de som handlar om att göra det obligatoriskt att alla båtar som anlöper någon av unionens hamnar fr.o.m. 2007 skall vara utrustade med en svart låda samt de som rör systemet för automatisk identifiering av båtar, så att de kan övervakas av kustbevakningsmyndigheterna.
Detta direktiv kräver också att medlemsstaterna skall inrätta nödhamnar för båtar i sjönöd. Denna punkt kommer utan tvekan att ställa till med problem, och för oss gäller det att vara mycket uppmärksamma på att detta verkligen genomförs.
När det gäller sjösäkerhetsbyrån: vi gläder oss åt att en sådan byrå inrättas, men vi hade hoppats på att den skulle utgöra startpunkten för en framtida europeisk kustbevakningsmyndighet. Så är inte fallet, men den skulle kunna bli det på försök. Vi stöder dess oberoende, eftersom kommissionens förslag i realiteten ger den ett mycket litet handlingsutrymme. Vi beklagar att man förkastade vårt förslag att icke-statliga organisationer och fackföreningar skall ingå i styrelsen. Dessa frivilliga aktörer lägger ofta fram lämpliga förslag och skulle kunna vara objektiva och konstruktiva allierade för byrån.
När det gäller lokalisering skulle vi också vilja introducera ett antal kriterier, såsom frekvensen av olyckor till havs, sjöfartens intensitet samt kandidatländernas infrastruktur inom sjöfarten, vilka skall ligga till grund för ett slutligt beslut.
Det tredje betänkandet slutligen rör den europeiska fond som mer eller mindre skulle fungera i likhet med FIPOL, som ett och ett halvt år efter Erika-katastrofen inte har kunnat ombesörja ersättningarna till de drabbade, samtidigt som behöriga myndigheter har gjort finansiella löften och angett snäva tidsfrister. Vi stöder de allmänna målen fullt ut, framför allt det som består i att höja ersättningarnas tak, eftersom man vet att kostnaderna för Erika-katastrofen uppgår till 300 miljoner euro och FIPOL endast räknar med 200. Att utvidga ersättningarna till att även gälla miljöförluster är grundläggande för oss. Det skulle faktiskt vara första gången som man gjorde en uppskattning av miljökostnaderna och skador ersattes med sikte på att återställa naturen. Attityden inom utskottet för regionalpolitik, transport och turism går i det avseendet i motsatt riktning och är inte särskilt lätt att förstå. Vi beklagar det.
När det slutligen gäller fondens bidrag, begär vi att båtarnas ägare och befraktarna också skall bli delaktiga som bidragsgivare.

Ainardi
Herr talman, fru kommissionär, kära kolleger! Även om det kvarstår en rad frågor, vill jag direkt tala om att jag ställer mig bakom de tre betänkanden som läggs fram för oss inför Erika II-paketet och framhålla att det är brådskande att anta dem, och att det kommer att bli ännu mer brådskande när det gäller att genomföra dem.
Förbättringar är fortfarande nödvändiga och, hoppas jag, möjliga. Det är innebörden i de ändringsförslag som min grupp har lämnat in. Mina synpunkter begränsas till två frågor, som enligt min mening verkar vara avgörande.
Den första punkten: kravet på att utveckla demokratin, med möjlighet för sektorns aktörer att ingripa i beslutsprocessen. För det andra: kravet på att gå längre när det gäller frågan om skadestånd.
När det gäller den första punkten måste alla berörda parters delaktighet bli en prioritering. Det är ett demokratiskt krav, som Europeiska unionen återkommande hänvisar till som ett av sina värden. Men det är också en fråga om effektivitet. För att förbättra sjösäkerheten krävs det att alla berörda medborgare mobiliseras, särskilt miljöskyddsföreningar, fackliga organisationer och, mer allmänt, personalen på sjötransportområdet.
När det gäller ersättningar har vi ett särskilt stort behov av en sådan strategi. Man måste lyssna till vad drabbade, förtroendevalda och berörda lokalföreningar har att säga. Man måste kunna låta dem delta i en konkret utvärdering av skadornas konsekvenser liksom i de beslut som rör ersättningar. De har sin plats i förvaltningen av COPE-fonden. Man bör hävda samma krav beträffande säkerhetsbyrån, som bör vara öppen för företrädare för sektorns anställda och företrädare för föreningar, som för med sig ett oundgängligt kunnande när det gäller att göra en bra utvärdering. Ännu mer generellt anser jag att byrån bör se till att de regelbundet är delaktiga i byråns initiativ.
När det gäller den andra punkten är det inte godtagbart att många skador som orsakas av katastrofer till havs i slutändan betalas av de befolkningsgrupper som drabbats av dem. Det är tanken bakom att inrätta COPE-fonden och skälet till att vi stöder det initiativet. Jag vill än en gång säga att det verkligen förefaller klokt att lägga ett straffrättsligt och finansiellt ansvar på fartygsägare, skeppsredare och befraktare. Det är också nödvändigt att upprätta en koppling mellan ägarens medborgarskap och fartygens flagg.
Taket för ersättningsfonden COPE på 1 miljard euro motsvarar slutligen - enligt beräkningar som vissa har gjort - kostnaderna för Erika-katastrofen. Att godta ett sådant tak tror jag vore detsamma som att godta att skadorna till följd andra katastrofer - som tyvärr inte kan uteslutas i dag - inte kan ersättas fullt ut och att befolkningen således måste stå för en stor del av kostnaderna.
Vi hade föredragit att man inte införde något tak alls, så att ersättningarna kan anpassas efter verkliga kostnader, men i väntan på det anser jag att man bör överväga att höja taket.

Bernié
Herr talman! Vi får inte förspilla vårt nöje. För en gångs skull visar kommissionen att den bryr sig om de europeiska medborgarnas vardag. Det är trots allt 21 år efter Amoco Cadiz som kommissionen reagerar och föreslår att de drabbade skall få en bättre och snabbare ersättning. Det är ändamålet med att inrätta COPE-fonden, ett mål som jag stöder utan förbehåll, med tanke på att jag är förtroendevald från Loire Atlantique, det franska departement som drabbades mest av Erikas haveri och där turismen har en viktig plats. Denna ekonomiska och miljömässiga katastrof har försatt många företag i svårigheter, skapat arbetslöshet och smutsat ned vår miljö. Och paradoxalt nog är det utskottet för regionalpolitik, transport och turism som drar benen efter sig.
Även om de ändringsförslag - både från höger och vänster - som utskottet har röstat igenom är lovvärda, när det gäller att utvidga COPE-fonden till att omfatta andra ämnen än råolja, kommer de oundvikligen att försena - ni får ursäkta mig, men så ligger det till - dess inrättande, och därmed en korrekt ersättning till de drabbade. Strategin är mer än diskutabel, eftersom den hänvisar till konventioner som ännu inte ratificerats. Den riskerar t.o.m. att få denna så väntade åtgärd att misslyckas. Ändringsförlagen framstår således som fördärvliga och absurda. Detta är ett val som man en dag kommer att behöva förklara för de katastrofdrabbade som står på konkursens brant och de kommuner som har gått med på att lägga ut stora summor för att städa upp kustlandskapet och som förväntar sig en berättigad ersättning. Att föra ett demagogiskt tal och därigenom blockera alla ytterligare ersättningar, förefaller oansvarigt. Att få detta ärende att framskrida konkret och snabbt verkar enligt min mening vara mycket mer omdömesgillt.
Därför kommer vi att rösta emot de här ändringsförslagen, i syfte att återinföra det ursprungliga förslaget, vilket är det som bäst kan ge de katastrofdrabbade en heltäckande ersättning.

Ripoll y Martínez de Bedoya
Herr talman, fru vice talman! Erikas förlisning utlöste en våg av indignation i den allmänna opinionen i Europa inför de bristande befintliga åtgärderna och oförmågan att undvika en så stor katastrof. Denna olycka tydliggjorde bristerna i en politisk inställning som går ut på att uteslutande hantera sjösäkerheten inom området för internationella organisationer som IMO.
Det mycket omfattande internationella regelverk för säkerhetsfrågor som i dag reglerar transporter till havs har möjliggjort en drastisk minskning av olyckor och föroreningar. Med de åtgärder som vi behandlar i dag och de åtgärder som vi diskuterade för bara en månad sedan, Erika I, visas våra institutioners engagemang för att förstärka säkerheten ombord på fartygen och skyddet av den marina miljön.
Som i all mänsklig verksamhet är det emellertid praktiskt taget omöjligt att garantera total säkerhet. Därför är det oundvikligt att det sker enstaka olyckor till sjöss eller föroreningar och dessa får på grund av att de är uppseendeväckande mycket uppmärksamhet i medierna. Detta får dock inte överskugga det faktum att den överväldigande majoriteten av resorna genomförs på ett säkert och effektivt sätt och med respekt för miljön.
Jag gratulerar de föredragande, Sterckx, Esclopé och Mastorakis till deras utmärkta arbete om säkerheten i sjötrafiken, ersättning av skada orsakad av förorening genom olja i europeiska vatten och inrättandet av en europeisk sjösäkerhetsbyrå. Jag tar även tillfället i akt att gratulera kommissionen och i synnerhet kommissionens vice ordförande, de Palacio, till det fantastiska arbete de har utfört, eftersom de på ett år har lagt fram sex förslag för att förbättra sjösäkerheten.
Som medföredragande kommer jag att koncentrera mig på det tredje förslaget av föredraganden Mastorakis om inrättandet av en europeisk sjösäkerhetsbyrå.
Personligen anser jag att inrättandet av denna byrå klart visar den allmänna opinionen det starka intresse som våra institutioner hyser för att förebygga framtida olyckor och föroreningar samt för behovet av att höja säkerhetsnivåerna på våra hav. Såväl föredraganden, Mastorakis, som vi övriga har lagt fram en rad ändringsförslag med avsikten att förbättra byråns organisation.
Jag vill nämna ett av dessa, det som handlar om byråns sammansättning, där vi föreslår att parlamentet tas bort bland de nämnda komponenterna. Skälet är uppenbart: vi anser att parlamentet är ett organ som kontrollerar förvaltningen, och därmed aldrig skall delta i denna. Det är kommissionen, rådet och en rad organisationer som skall göra detta.
Till slut vill jag bara tacka kommissionären för det arbete hon har utfört, och be henne att hon går vidare med det, och att hon inom kort lägger fram Erika III-paketet för oss så vi kan fortsätta att arbeta på sjösäkerheten.

Pittella
Herr talman, fru kommissionär, ärade ledamöter! Först och främst skulle jag vilja hälsa med tillfredsställelse att denna andra grupp med åtgärder, som har förberetts noggrant av kommissionen och varit föremål för en engagerad diskussion i parlamentets utskott för regionalpolitik, transport och turism, har kommit. Som redan har sagts är huvudmålet att förebygga de alltför många regelrätta tragedier som har inträffat då naturliga eller oförutsedda eller oförutsägbara orsaker kombineras med den mänskliga faktorn.
Jag skall uppehålla mig vid den åtgärd som Mastorakis är föredragande av, en åtgärd som innebär att Europeiska sjösäkerhetsbyrån införs: detta är en instans som för att kunna utföra sina funktioner till fullo verkligen behöver vara självständig, oberoende och ytterst kvalificerad. Det är dessa krav som socialistgruppen upprepade gånger har framhållit och vi har insisterat på de ändringsförslag som har framlagts under plenum, vilka mot alla odds avslogs i utskottet: självständighet och oberoende, som sagt, styrelsens sammansättning, där man utan något rimligt skäl utestänger parlamentet också från en indirekt medverkan, byråns beslutanderätt och slutligen dess roll och nytta för det syfte som vi alla otvivelaktigt delar.
Ärade kolleger, vi insisterar på dessa punkter och hoppas dessutom att vår linje om erforderliga kriterier för de orter som vill härbärgera byrån - vilken kommer till uttryck i ett annat ändringsförslag - skall antas. Här handlar det inte så mycket om att ge sig in på en ny motbjudande kapplöpning med nationalistiska förtecken som om att förutse och fastställa vilka kriterier och parametrar en stad eller stat skall uppfylla för att kunna kandidera.
Det råder nämligen inget tvivel om att det ligger i allas intresse att vi inte inför formella strukturer, onödigt bjäfs eller överlappning utan skapar instrument som kan medföra att vi inte återigen behöver gråta över sorgliga händelser som kan undvikas med modiga och framsynta beslut.

Nogueira Román
Herr talman, fru kommissionär, kära kolleger! Jag har i dag försvarat min ståndpunkt och min grupps ståndpunkter, så som mina kolleger har gjort i utskottsdebatterna, och vår ståndpunkt är helt positiv till skapandet av en europeisk sjösäkerhetsbyrå. Vi tänker alla på Erika-katastrofen och andra allvarliga olyckor och fartyg som har släppt ut kemiska produkter vid Galiciens kuster, vilka har förorsakat enorma skador och oersättlig död, och de motiverar detta beslut. Under den korta tid jag har till mitt förfogande vill jag påminna om att inom sex månader, kanske redan i Göteborg, måste rådet fatta beslut angående byråns högkvarter. Jag hoppas att ett land med sjötradition och -inriktning väljs, och bland dem som uppfyller dessa villkor, faller valet på Galiciens landsända, där den största sjötrafiken sker och som förenar Europa med andra kontinenter och där största antalet olyckor sker, bland dem oerhört allvarliga olyckor som förtjänas att nämnas. Om mitt förslag går igenom skulle det beslutet få stöd och värme från hela det galiciska samhället.

Cauquil
Herr talman! När det gäller betänkandet av Esclopé motsätter vi oss inte en europeisk ersättningsfond, framför allt i syfte att sörja för, jag citerar: "skälig ersättning för föroreningsskada i EU:s vatten orsakad av oljetransport till sjöss". Men vi är emot det faktum att denna fond i sista hand finansieras av skattebetalarna. Det är förorenarna som skall betala samtliga skador, direkta och indirekta, som de har orsakat, för att inte tala om ekonomiska sanktioner för att de inte har undvikit att orsaka föroreningar. Detta gällde inte i samband med Erikas förlisning, samtidigt som ordergivaren var ELF, dvs. en av Europeiska unionens rikaste oljetruster.
Dessutom har de som drabbades av oljebältet fortfarande inte fått lämplig ersättning, ja somliga har inte fått någon ersättning alls, trots hjälp från olika ersättningsfonder. En enskild person som bär ansvaret för en skada hotas med åtal och t.o.m. fängelse för att tvingas ta sitt ansvar. För att tvinga de skyldiga oljetrusterna måste man beslagta alla deras egendomar i Europeiska unionen, för att ålägga dem att betala genast.
Det finns uppenbart inga förslag med den innebörden. Av det skälet har vi avstått från att rösta om detta betänkande, även om vi godkänner vissa ändringsförslag.

Jarzembowski
. (DE) Ärade herr talman, ärade vice ordförande i kommissionen! Tillåt mig att återigen på min partigrupps vägnar tacka de tre föredragandena. Även om det under diskussionens gång har framkommit att det finns en grupp som kanske inte är helt nöjd med resultaten på en eller annan punkt så måste man konstatera att alla tre betänkandena antingen har antagits enhälligt eller med stor majoritet i utskottet, och denna majoritet bör vi också få vid omröstningen i morgon. I parlamentet har vi nämligen - enligt vad jag tror - snört ihop ett mycket bra paket som ställningstagande till Erika II, och detta skall vi värna om.
Vidare anser jag - om jag nu får gå in på några kommentarer, främst från talaren före mig men även från kollegan tidigare om skadeståndsfonden - att vi inte förhalar någonting alls! Det enda vi motsätter oss är att medlemsstaterna utåt alltid hävdar att de är för en skadeståndsfond för att sedan ratificera högst väsentliga skadeståndsregler. I och med Esclopé-betänkandet infogar vi nu att vi vill ha regler inte bara för oljeutsläpp utan även för förorening genom miljöfarliga och skadliga ämnen. Det står rådet fritt att i andrabehandlingen bevisa att man är beredd att genomföra ratifikationen, att man är beredd att finna en annan utväg. Men det är oacceptabelt att säga: Ni stoppar våra regler för skadestånd och i själva verket stöder ni inte alls förslaget som omfattar skador som uppkommit genom miljöfarliga eller skadliga ämnen. I så fall måste vi sätta tryck och säga: Vi vill ha generella regler därför att det förekommer väldigt omfattande föroreningar av haven och dessa härrör inte alls enbart från olja utan även från kemikalier och andra ämnen. Om rådet har ett bättre förslag så skall vi gärna följa detta. Även ni, fru vice ordförande, om ni vet en bättre väg så är vi öppna för en andrabehandling. Vi är även öppna för internationella regler. Om FN:s maritima organ IMO vill och faktiskt lyckas lösa problemet på det globala planet inom nästa halvår, då skall vi med glädje dra tillbaka detta kommissionsförslag. Men jag kan bara säga att det hittills alltid har varit så att vi först har varit tvungna att utöva tryck genom en egen lagstiftning innan de globala reglerna har kunnat komma till stånd; och därför måste vi förfara så även i detta fall.
En sista kommentar till Mastorakis betänkande: Man kan inte å ena sidan säga att byrån skall vara oberoende och samtidigt mena att parlamentet skall kunna samråda i styrelsen. Det är väl ändå lite splittrat. Vi vill ha en oberoende myndighet, men i en demokrati måste varje verkställande makt vara ansvarigt gentemot parlamentet även om det är en underordnad myndighet. Detta är möjligt enbart om byrån inte är helt oberoende av kommissionen: som parlament kommer vi att attackera kommissionen om byrån begår misstag. Inte heller kommer vi i så fall att nöja oss med byrådirektörens huvud. Om något går snett med byrån kommer vi, ärade fru vice ordförande, också att kräva ert huvud! Sådan är parlamentarismen, och därför måste byrån vara oberoende men lyda under kommissionens förvaltning, och det är vi som skall utöva kontrollrätten och inte några sakkunniga som sedan väljs in i styrelsen. Fru kommissionär, vi är partner, och vi kommer bra överens!

Savary
Herr talman, fru kommissionär! I denna mycket viktiga debatt skulle jag vilja framföra tre synpunkter.
Den första är att man framför allt skall se till att den europeiske lagstiftaren upphör att gissla sig själv i det här fallet. Det är faktiskt 18 månader sedan Erika gick till botten, mot bakgrund av den upprördhet och de starka känslor som vi känner till och den polemik som sedan följde. Det är lättare att skymfa och polemisera än att lagstifta, och jag tror att den tid det har tagit för att i dag lägga fram sex texter - sex mycket viktiga bidrag som syftar till att få till stånd en rättslig grund för en europeisk sjösäkerhet, som tidigare inte fanns - är en normal tidsperiod, och jag tror att parlamentet och kommissionen bör glädja sig åt det arbete de har utfört: kommissionen för att den lade fram de sex texterna och parlamentet för att det tack vare sina föredragande behandlade dessa texter på rekordtid. Motsatsen tror jag hade varit att lura allmänheten, dvs. att få den att tro att man skulle ha kunnat gå mycket fortare fram.
För det andra, när det gäller innehållet, tror jag att vi med dessa två paket, Erika I och Erika II, i dag förfogar över eller är helt beredda att förfoga över en relativt betydande rättslig grund, och vi har utifrån ingenting skapat ett europeiskt havsområde, på 18 månader som sagt, eller början till ett europeiskt havsområde, trots de hinder som ni känner väl till, nämligen våra avtal med IMO. När det bl.a. gäller riskförebyggande, dvs. säkerhet, effektiva kontroller och rättsligt och ekonomiskt ansvar har vi gjort stora framsteg, och jag tillhör dem som faktiskt anser att unionen måste lagstifta för att få större inflytande inom Internationella sjöfartsorganisationen.
För framtiden, och här skulle jag vilja ta upp två frågor, verkar det finnas två viktiga säkerhetsaspekter som inte har behandlats. Den första handlar om tankrengöring. Jag tror att det är absolut avgörande att Europa lagstiftar, antar en strikt lagstiftning om metoder för tankrengöring. Ur ett miljöperspektiv är tankrengöring som ni vet totalt sett mer skadligt än de olyckor vi har varit med om. Här finns det en lucka i lagstiftningen som måste täckas. För det andra tillhör jag dem som förvånas över att det inte finns någon säkerhet för flodfarten. En stor del av trafiken, framför allt i Nordeuropa, går i dag flodvägen. Den utsätter närboende befolkningsgrupper för risker, och vi får inte invänta en katastrof för att anta lagstiftningsbestämmelser om trafiken vid de inre hamnarna.

Alavanos
Herr talman! Vi har lyssnat till intressanta anföranden, och jag nämner särskilt dem av mina landsmän Mastorakis och Papayannakis. Europeiska unionen handlar, man gör framsteg på lagstiftningsområdet, men många orosmoment och frågetecken kvarstår. De som jag kan nämna i telegrafstil är, för det första, frågan om det första Erika-paketet, som inte bara handlar om att det har försenats, utan även om hur det har utformats genom ett vilt köpslående, i vilket säkerhetsfrågorna inte kom i främsta rummet, utan först efter konkurrens- och intressefrågor, och detta ger upphov till många frågetecken, särskilt när det gäller oljetankerfartyg med enkelskrov.
Det andra orosmomentet är att säkerhetsnivån på alla Europeiska unionens hav inte är enhetlig, trots att kommissionen antas sträva efter det. Vissa villkor gäller för en typ av fartyg, till exempel bilfärjorna på de nordliga haven, andra villkor och andra överenskommelser gäller i Medelhavet. Vad kommer man att göra åt det?
Den tredje frågan är frågan om kontroller. Vi talar om denna byrå och om det här försöket att utforma denna byrå; i dag finns det dock ingen kontroll över huvud taget. För några månader sedan sjönk fartyget Samina i Egeiska havet. Varken den grekiska regeringen eller kommissionen kunde svara på vilken lagstiftning, vilka direktiv Grekland tillämpar och om de direktiven tillämpas för att uppehålla skenet - i teorin - eller om de tillämpas i praktiken. Ingen! Både den grekiska regeringen och kommissionen är fortfarande skyldiga svar.
Till sist, herr talman, två punkter där det finns invändningar. Jag sätter frågetecken för de ändringsförslag från utskottet för regionalpolitik, transport och turism som gäller frågan om väderförhållanden. Jag anser att de försämrar kommissionens förslag. För det andra bör inte kostnaden för ersättningsfonden flyttas över på medborgarna, när oljepriset redan utgör en av de faktorer som förvärrar inflation, prisökningar och så vidare.

Hatzidakis
Herr talman, fru vice kommissionsordförande! Jag anser att vi med de tre direktiv som vi i dag diskuterar gör framsteg i fråga om sjösäkerheten, och jag menar att saker och ting skulle förlöpa till och med ännu bättre om rådet var snabbare och effektivare i sina beslut, så att vi slapp problemet att i dag diskutera Erika II-paketet samtidigt som vi inte har slutfört Erika I-paketet.
I alla händelser tycker jag att det är värt att understryka två saker i Sterckx betänkande. Det ena är att vi med Sterckx förslag får konkretare och bättre åtgärder när det gäller nödhamnar, där fartygen alltså kan söka skydd i nödlägen, och jag anser att Sterckx förslag bidrar till att göra åtgärderna tydligare och konkretare. Det andra är att vi, när det gäller frågorna som rör fartygens avgång, med rätta slår fast att huvudansvaret bör ligga hos kaptenen, och bara i undantagsfall hos hamnmyndigheterna. För kaptenen vet faktiskt mer än hamnmyndigheterna om saken i fråga.
Angående Esclopes betänkande vill jag säga att det verkligen behövs internationella regler på detta område. För det är ett internationellt problem, och det behövs en internationell lösning för att få bukt med det. Jag menar att vårt förslag kan och måste fungera som en katalysator, så att även de behöriga internationella organisationerna snabbt tar itu med problemet.
För att övergå till betänkandet av Mastorakis, min landsman, som jag skulle vilja gratulera till hans arbete, är det uppenbart att byrån måste vara flexibel och effektiv, och jag anser att parlamentets förslag om sjösäkerhetsbyrån redan nu stöder den ansträngning som görs, liksom jag anser - i likhet med Mastorakis själv - att denna ansträngning skulle stödjas ytterligare om sätet placerades i Pireus.
Det är uppenbart att vi måste gå framåt och göra mer, särskilt i fråga om gemenskapslagstiftningens genomförande, och att vi måste lägga vikt vid den mänskliga faktorn, vid det antal kontrollanter och övervakare som skall se till att lagstiftningen genomförs samt vid kontrollanternas utbildning, personalens utbildning, besättningarnas med fleras utbildning. Men jag tror att kommissionen i framtiden kommer att tänka ut någonting i fråga om detta och informera oss därom.

Damião
Herr talman! Jag vill gratulera kommissionen till denna andra lagstiftningspakt som inte utgår från noll - medlemsstaterna har redan teknisk kapacitet i varven, redarna, vetenskapsmännen, aktörerna -, ger i dag den europeiske medborgaren en början till en lagstiftnings- och förvaltningsgaranti för säkerheten i den exklusiva ekonomiska zonen. Vi vill framhålla kommissionärens ansträngningar och envishet i detta ämne. Vi vill också betona bidragen från de tre föredragandena.
När det gäller COPE-fonden så är den ett komplement, vilket redan har sagts. Den skall tillfredsställa behoven och risktäckning av mycket allvarliga situationer, som de som redan har tagits upp ordentligt här. Många risker står fortfarande utanför. Naturligtvis måste sjötransporterna, som lyder under konkurrensvillkoren, också bli föremål för en förstärkning av reglerna inom ramen för IMO så att det fortsätter att vara ekonomiskt lönsamt utan att göra avkall på säkerheten, inte bara i Europa och i USA utan i alla vatten och hav. Byråns lämplighet och mål har också debatterats tillräckligt här. Jag anser att föredraganden helt motiverat pekar ut vissa brister, men tycker också att det inte är Europaparlamentets sak att hantera byrån, utan att kontrollera de administrativa reglerna och de bästa tillvägagångssätten, i denna liksom i andra likvärdiga byråer. Byrån skall garantera samarbetet på lika villkor mellan medlemsstaterna, och även kontrollera medborgarnas, yrkesmännens och andra berörda ekonomiska intressenters deltagande. Byråns oberoende måste vara en paradigm, en viktig faktor för att den skall respekteras, för att uppfylla allmänhetens önskemål och utveckla och trycka på en handlings- och samarbetsförmåga på europeisk nivå. Det är säkert detta som saknas. Och som många andra talare redan har sagt, kan byrån placeras på många olika ställen, det finns många kandidater och alla är lika kompetenta och förberedda. Jag anser att Lissabon utan tvekan är det mest lämpade.

Rack
(PPE-DE). (DE) Herr talman! När Cypern och Malta blir medlemmar i unionen - inte om, utan när - kommer unionen att ha världens största handelsflotta. Detta har mindre att göra med att de båda länderna skulle vara så stora sjömakter. Men för många ägare har de båda staterna varit convenient, om jag medvetet får använda det engelska uttrycket. En stor flotta är en fördel, inget tvekan om den saken. Men den innebär också ett stort ansvar. Därför måste vi värna om att vår flotta skall vara säker, säkerheten utanför våra egna kuster prioriteras, men även på andra håll måste den europeiska flaggan vara eller bli ett kvalitetssigill.
Under arbetet som föredragande av parlamentsbetänkandet om "Utvidgning och transport" förde jag många samtal med de ansvariga ute i kandidatländerna. Alla var mycket snabba med att acceptera aktuell EG-rätt i sin egen lagstiftning. Redan då pekade jag emellertid på att vissa saker fortfarande ligger i pipeline, särskilt Erika II som vi diskuterar i dag. Detta frammanade en del oro.
Riktigt tuffa blev samtalen i fråga om "genomförandet av den europeiska rätten", enligt Europajargong "att tillämpa acquis". Den ansvarige övervakningsinspektören är för tillfället på semester, fick jag rentav höra vid ett tillfälle. Om vi vill förhindra ytterligare katastrofer utanför våra egna eller andra kuster genom att i tid genomföra seriösa kontroller utan kryphål kommer vi sannerligen att behöva mycket mer än en enda inspektör.
Vi kommer att behöva ett tillräckligt stort antal utbildade inspektörer, och detta kommer att behövas snabbt. De nuvarande medlemsstaterna kan göra väldigt mycket för att detta mål skall uppnås. Twinning, det vill säga partnersamverkan eller ett tillfälligt utbyte av välutbildad expertis ur den befintliga förvaltnings- och kontrollstrukturen har visat sig vara ett mycket effektivt instrument, nu senast när det gällde att återanpassa de tyska förbundsländerna. Låt oss utnyttja denna modell även nu!
Vi kan bidra till en lyckad utvidgningsprocess genom att seriöst organisera detaljerna för anslutningen så att man på ett tidigt stadium får grepp om förutsebara problem, och framför allt kan vi då övertyga våra medborgare. Rädsla och farhågor finns det mer än nog av i fråga om utvidgningen. Vi måste bemöta dessa rädslor och farhågor. Det gäller de stora problemen lika väl som särskilda detaljer liknande dem som vi diskuterar i dag. Det finns många irländare, höll jag på att säga.
Parlamentsledamöter i styrelsen - det är inget vettigt sätt att koppla in parlamentet på. Det är kommissionens sak att övervaka, och vi övervakar kommissionen.
Som österrikare kan jag dessvärre inte erbjuda någon utsjöhamn. Vi förlorade vårt sista sjöslag för hundra år sedan. Jag utgår dock från att även vi skulle ha mycket, mycket vackra platser att erbjuda om detta är vad som efterfrågas.

Vatanen
Herr talman! bästa kolleger! Det är hög tid att inse vilka risker för miljön och säkerheten det finns inom sjöfarten och speciellt tankfartygen. Oljekatastroferna har på ett konkret sätt påvisat att det blir dyrt för samhället att bara förlita sig på god tur. Tyvärr går besvärliga beslut framåt bara när katastrofen och medborgarnas reaktion tvingar politikerna att handla. Erika II -paketet som är under behandling förtjänar allt stöd som går att uppbåda.
Jag vill gratulera alla tre föredragandena för det grundliga utformningsarbetet med betänkandena. Erika II-paketet innehåller talrika positiva förslag, av vilka jag särskilt vill nämna grundandet av nödhamnar och den automatiska övervakningen av fartygen. Inrättandet av en sjösäkerhetsbyrå förbättrar också samordningen i säkerhetsfrågor.
Även om vi européer i betydande grad kan påverka vår havsmiljös tillstånd, bör vi ändå alltid komma i håg att vi inte är ensamma i världen, inte ens efter utvidgningen. Ett stort antal fartyg som inte är från EU rör sig utmed våra kuster. Därför måste vi vara måna om att åtgärder som är avsedda att främja Europa inte försvårar uppkomsten av internationella fördrag. Jag nämner som exempel den europeiska COPE-oljeskadefonden. Grundandet av fonden får inte innebära att beslutsamheten inom IMO för ett mera omspännande beslut minskar. Oljan förorenar lika mycket och rengöringskostnaderna är lika stora vare sig det gäller ett fartyg från EU eller till exempel ett fartyg registrerat under liberiansk flagg.
Ärade kolleger! Tryggandet av miljön på våra hav och speciellt våra kuster tillåter oss inte att tveka en sekund. Det är dags att arbeta målmedvetet så att de värsta problemen kan avlägsnas på en gång. På det viset kan vi försäkra oss om att vi inte i framtiden behöver några Jessica-, Angelica- eller exempelvis Marika-paket.

De Palacio
. (ES) Herr talman, ärade kolleger! Jag vill först och främst tacka och gratulera de tre föredragande, Sterckx, Mastorakis och Esclopé för de fantastiska betänkandena om säkerheten i sjötrafiken, ersättning av skada orsakad av förorening genom olja i europeiska vatten och inrättandet av en europeisk sjösäkerhetsbyrå. Dessutom vill jag tacka dem för att de har lagt fram och utarbetat dessa betänkanden på så kort tid och för den uppmärksamhet de har ägnat problemet med sjösäkerheten.
Emellertid beklagar jag, liksom många av talarna har gjort, att vi diskuterar Erika II utan att ännu ha antagit Erika I, även om jag hoppas att vi når ett positivt resultat i förlikningen inom kort.
Dock vill jag också säga att paketen Erika I och II nu får konkreta effekter i internationella sjöfartsorganisationen, där vi har lyckats uppnå att saker och ting rör på sig när det gäller det obligatoriska kravet på fartyg med dubbelskrov eller liknande vid oljetransporter, och även i fråga om den diskussion som pågår för närvarande om siffror för ansvar och skadeersättning, vilka mycket möjligt kan komma att överstiga 300 miljoner dollar - i dag är de 180 miljoner - och även när det gäller länder som Cypern och Malta, som gör, och detta är riktat till Rack, en enorm ansträngning för att förbättra kvaliteten på sina flottor inom ramen för sitt inträde i Europeiska unionen och som godtar kraven i paketen Erika I och Erika II innan de träder i kraft.
Jag kommer att innan årsslutet lägga fram ett förslag om säkerhet ombord på färjor, även om man redan vet vad som hände med Samina Express: de såg på fotboll. Den grekiska rättvisan agerar. Jag anser att man måste definiera de olika ansvarsområdena. Inom det straffrättsliga området är det unionens medlemsstater som bär allt ansvar.
Jag kommer att ta upp förslaget till direktiv om sjöfarten, som är det som man har kommit längst med, och jag anser att det faktum att arbetet har kommit så långt visar på det samförstånd som finns runt det. På det hela stora stöder vi alla ändringsförslag, med små ändringar av formuleringarna i dem som är inriktade på att förbättra eller precisera textens räckvidd, och delvis, även om vissa ändringar måste införas, de mycket viktiga ändringsförslagen 6 och 18 om tillgängliga nödhamnar eller ankringsplatser; och vi stöder även de ändringsförslag som har som syfte att förbättra den utvärdering som skall göras efter genomförandet av detta direktiv, närmare bestämt ändringsförslagen 7, 20 och 21, med vissa ändringar. Vi kan inte godta ändringsförslag 11 om svarta lådor i sin nuvarande utformning - även om jag förstår vilka mål föredraganden haft med detta, men den formulering som används medför att den skyldigheten blir beroende av ett föregående beslut från IMO. Vi kan inte godta detta. Om IMO inte är i stånd att gå framåt, måste vi göra det, men vi vet att det arbetas på detta inom Internationella sjöfartsorganisationen och att man gör framsteg. Vad vi vill är att trycka på mer, och det samma har vi gjort med dubbelskroven.
När det gäller förslaget om en europeisk sjösäkerhetsbyrå, vill jag tacka för den positiva inställning parlamentet har haft till vårt förslag och det stöd som parlamentet ger detta. Jag vill säga att det inte enbart är en administrativ åtgärd, utan att byrån kommer att göra Europeiska unionens åtagande att maximalt öka sjösäkerheten och förebyggande av föroreningar som orsakas av fartygen mer synliga för allmänhetens ögon. Jag vill även säga till dem som är oroliga över att byrån kanske bara blir ett nytt byråkratiskt organ i gemenskapen, att vårt syfte med denna byrå just är att medlemsstaterna skall ingå i den och delta i arbetet med frågor som, vilket vi alla vet, medför ansvar och plikter både nationellt och i gemenskapen, och vad vi måste försöka uppnå är just en integrering för att bättre samordna dessa åtgärder. Genom byrån blir det möjligt för kommissionen och medlemsstaterna att arbeta tillsammans inom ett oberoende organ och det är en av fördelarna med denna byrå.
Parlamentets ändringsförslag förändrar inte andan i kommissionens förslag och de handlar främst om den administrativa strukturen. Kommissionen stöder ändringsförslagen 1, 2, 7, 15, 16, 21 och 22 och vi kan även godta ändringsförslag 4, genom vilket det blir möjligt för byrån att tillhandahålla tekniskt stöd till kandidatländer, utan ansökan till kommissionen, och detsamma kan sägas om ändringsförslagen 14 och 10, som klargör mandatet för de huvudansvariga för detta organ.
Vad beträffar ändringsförslagen 9, 20, 27 och 28, som handlar om styrelsen, godtar vi nummer 9 och 27, i vilka det föreslås att parlamentet inte skall delta i styrelsen. För att kunna införa dessa ändringsförslag måste nödvändiga justeringar göras.
När det gäller byråns säte, förefaller mig ändringsförslag 19 vara mer logiskt än nummer 29. Objektiva kriterier anges för val av plats. Jag håller fullständigt med om dessa kriterier och jag tror att det är möjligt att ta med dem i texten.
Vi godtar att den externa utvärderingen av byrån underställs villkor som fastställs av styrelsen, såsom det begärs i ett stycke i ändringsförslag 17, även om det förefaller oss vara onödigt att genomföra utvärderingen vart femte år, såsom det föreslås i samma förslag.
I fråga om de besök som tjänstemännen vid byrån skall göra i medlemsstaterna, önskar kommissionen att medlemsstaternas nationella myndigheter aktivt deltar under besöken och underlättar arbetet för byråns personal. Därför kan vi varken godta ändringsförslag 6 eller 5, eftersom texten i dessa går emot detta mål.
Jag förstår motivet till ändringsförslag 18, men av juridiska säkerhetsskäl kan jag inte godta det, eftersom begreppet "oberoende" inte tillför något till ett organ som har egen juridisk status.
Kommissionen kan inte godta ändringsförslagen 8 och 12, vilka skulle medföra att det inte är nödvändigt att kommissionen godkänner byråns arbetsprogram, och vi kan inte heller godta ändringsförslagen 13 och 25, i vilka beslutet att besöka medlemsstaterna underställs ett yttrande från kommissionen i stället för ett godkännande. Att övervaka tillämpningen av gemenskapens regelverk är och kommer att fortsätta vara kommissionens ansvar och byrån kan inte ersätta oss i denna uppgift. Slutligen kan inte kommissionen hålla med om ändringsförslagen 11 och 24, vilka påverkar den verkställande direktörens opartiskhet.
När det gäller det tredje betänkandet om ersättning av skada orsakad av förorening genom olja, vill jag gratulera Esclopé och parlamentet till deras arbete med så komplicerad fråga som denna.
Jag vill klargöra att problemen inte handlar om de underliggande målen, utan endast om medlen för att nå dessa mål, och vi måste försöka lösa alla problem genom att skapa ett välgenomtänkt förslag för att ta itu med en konkret fråga: bristen på lämpliga skadestånd i fall av oljekatastrofer. Jag instämmer i det som Esclopé sade. Vad som kommer att hända om vi tar med problem som är kopplade till andra slags utsläpp i förslaget, till exempel föroreningar som beror på utsläpp av kemikalier eller spill från bränsletankar, är att initiativet till slut kommer att lamslås och blockeras.
Detta slags förslag är konkret förknippade med konventioner som ännu inte har ratificerats och som måste ratificeras under de närmaste åren. Om vi ser att vissa konventioner som redan finns inte har ratificerats av tillräckligt många medlemsstater i IMO, är jag beredd att gå med på att vi till och med utarbetar regionala förslag. Men eftersom det redan finns ett internationellt förslag, anser jag att vi inte får förhasta oss. Det bästa är fiende till det bra. Vi måste koncentrera oss på oljeutsläppen, där vi har fakta och redskap som gör det möjligt för oss att snabbt gå framåt.
Vi kan godta tre grupper av ändringsförslag som sammantaget utgör ungefär hälften av de inlämnade ändringsförslagen.
Den första gruppen, de nitton ändringsförslag som handlar om att försöka utvidga tillämpningsområdet för förordningen för att den skall täcka andra substanser än olja, såsom kemikalier och olja från bränsletankar, kan vi inte stödja, som jag redan har påtalat. Den andra gruppen med ändringsförslag: 22-25 och nummer 50, som handlar om fartygsägarnas roll i COPE-fonden, och vars mål är att införa obligatoriska skyldigheter att betala avgifter för fartygsägarna, skulle vara svåra att förena med internationell rätt, eftersom det inte är tillåtet att rikta ytterligare skadeståndskrav mot fartygsägarna om inte olyckan har skett på grund av uppsåtligt agerande enligt det internationella system som är i kraft.
Detta är ett av de problem som kommissionen har upptäckt i befintliga internationella system och som måste rättas till på internationell nivå och vi förbinder oss att arbeta på detta. Som situationen ser ut nu, skulle emellertid ett krav på att fartygsägarna hjälper till att betala ersättningar för skada från förorening stå i strid med de nuvarande internationella normerna och därför kan vi inte godta det.
Kommissionen har även invändningar mot ändringsförslagen 29, 31, 34-42, 52 och 57, eftersom dessa har som mål att förstärka deltagandet av de lokala företrädarna för det område som har drabbats av föroreningar i COPE-fondens förfaranden. Jag erinrar er, ärade kolleger, om att denna kommitté täcks av beslutet om kommittéarbete och gemenskapsrätten tillåter inte att dess sammansättning ändras.
Vi kan inte heller godta ändringsförslag 19, i vilket det föreslås att den punkt som handlar om möjligheten att besluta att inte betala ut någon ersättning till kärande som är inblandade i olyckor, det vill säga fartygets ägare, redare eller operatör. Det skulle inte heller vara logiskt att ersätta dem som har gjort sig skyldiga till förorening. Därför föredrar jag att ha kvar denna punkt genom vilken det blir möjligt att inte betala ut ersättning till de parter som har störst del i en förorening.
Vi har även invändningar mot ändringsförslag 28, i vilket det föreslås att den tid som fastställs för att uppbära nödvändiga medel skall kortas av, och slutligen mot ändringsförslagen 51, 52, 54 och 55, vilka skapar svårigheter i praktiken eftersom de hamnar utanför förslagets tillämpningsområde.
Alla övriga ändringsförslag kan vi helt eller delvis godta. Dessa är nummer 2, 4, 5, 6, 8, 9, 10, 11, 20, 30, 32, 33 och 43-49.
Jag avslutar med att ännu en gång uttrycka min tacksamhet till de föredragande för deras snabbhet och kvaliteten på deras arbete, och även hela utskottet och parlamentet i allmänhet för det stöd som parlamentet ger paketen Erika I och Erika II i helhet. Jag önskar att handläggningen av dessa betänkanden nu kommer att genomföras med hänsyn till största möjliga kvalitet vad gäller texten och förslagen och att detta sker så snabbt som möjligt, och jag vill även passa på att säga att vi innan årsets slut kommer att lägga fram förslag om säkerhet i person- och passagerartrafiken.
Vi skulle ha velat uppnå allt redan nu, men man måste veta att ibland är det inte möjligt att uppnå allt man vill på en gång. Dock har vi tagit mycket viktiga steg framåt som redan - och jag insisterar på detta - har fått konsekvenser i verkligheten genom att säkerheten på våra hav ökas.

Talmannen
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 11.00.

Rapportering av händelser inom civil luftfart
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0203/2001) av Collins för utskottet för regionalpolitik, transport och turism om förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om rapportering av händelser inom civil luftfart.

Collins
Herr talman! Den fortsatta ökningen av flygtrafiken, som förväntas fördubblas under kommande årtionde, medför att säkerheten inom luftfarten sätts på prov som aldrig förr. Det är väldokumenterat att lufttransporter är ett mycket säkert transportsätt, och detta borde, och måste, fortsätta vara fallet. Vi måste emellertid alla arbeta för att se till att luftfartsolyckor reduceras till ett absolut minimum.
Omkring 10 procent av alla olyckor i världen inträffar i Europa, medan en tredjedel av luftfarten äger rum i Europa. Det är klart att en stor del av åtgärderna för förbättrad flygsäkerhet bör inriktas på att förebygga olyckor snarare än på att reagera på olyckor som redan inträffat. Tillbud som inträffar i en medlemsstat kommer inte nödvändigtvis till de andra medlemsstaternas kännedom, och liknande omständigheter kan leda till en olycka som kräver människoliv. Därför välkomnar jag detta förslag från Europeiska kommissionen.
Som ett resultat av detta nya initiativ, kommer alla medlemsstater inom Europiska unionen att inrätta formella system för rapportering av tillbud för att det skall bli lättare att samla in upplysningar om faktiska eller potentiella brister i säkerheten när det gäller flygplan i Europa. Om det inrättas ett system som gör det möjligt för säkerhetsmyndigheterna inom den civila luftfarten att dela med sig av den information de förfogar över tack vare de olika systemen för rapportering, kommer alla berörda parter att kunna dra lärdom av sina misstag och tillhandahålla ett säkrare system för alla användare i framtiden.
I artikel 75 i Maastrichtfördraget infördes en rättslig grund för införandet av gemenskapsåtgärder till förmån för förbättrad transportsäkerhet i Europa, varigenom det skapades en behörighet för gemenskapen på detta område. EU:s första svar på användningen av dessa nya befogenheter var att det i november 1994 antogs ett direktiv om olyckor och olycksutredning. Begränsningen i direktivet från 1994 var emellertid att eftersom antalet olyckor lyckligtvis är så litet så är möjligheterna att dra lärdomar av dem också mycket begränsade och dessa lärdomar kan heller inte dras förrän efter det att en olycka redan inträffat. Nu föreslås det alltså att detta första initiativ skall kompletteras med ett nytt direktiv som skulle omfatta både obligatorisk och konfidentiell rapportering av tillbud, defekter och fel som kan utgöra en fara för den civila luftfarten och som sammanfattas under begreppet "händelser".
Syftet med detta nya direktiv är att bidra till att förbättra flygsäkerheten genom att säkerställa att information som är viktig ur säkerhetssynpunkt rapporteras, samlas in, lagras, skyddas och sprids, så att analysen och kontrollen av denna information underlättas.
Ett nätverk av nationella system för obligatorisk rapportering av händelser kommer att baseras på ett system som tagits fram av Gemensamma forskningscentret i Ispra i Italien. Dessa rapporteringssystem skulle också kompletteras med inrättandet av konfidentiella rapporteringssystem som kommer att införas inom Europeiska unionens territorier. Den föreslagna europeiska myndigheten för luftfartssäkerhet kommer att behöva uppgifter av det här slaget för att effektivt kunna utföra sitt arbete.
Det åvilar sammanfattningsvis alla lagstiftare inom Europeiska unionen att se till att man gör sitt yttersta för att försäkra att luftfartsresenärer är helt säkra under de resor som de gör. Det specifika förslaget utgör en del av ett antal åtgärder som nu läggs fram av detta parlaments utskott för regionalpolitik, transport och turism för att förbättra kvalitets- och säkerhetsnormerna inom luftfarten för alla användare.

Foster
Herr talman! Inrättandet av formella rapporteringssystem är ett tydligt krav i bilaga 6 till Chicagokonventionen angående internationell civil luftfart. Förenade kungariket har sedan länge ett obligatoriskt rapporteringssystem, MORS, som nu är inrättat enligt artikel 117 i Air Navigation Order (luftfartsföreskrifter) och som förvaltas av den brittiska luftfartsmyndigheten CAA (Civil aviation authority). Det finns flera etablerade system för utbyte av säkerhetsinformation för analys, som till exempel JAA, Eurocontrol, och så vidare, såväl som juridiska krav från Internationella organisationen för civil luftfart (ICAO).
Jag skulle vilja föreslå att alla EU-initiativ skall vara förenliga med de bevisat effektiva befintliga systemen. Mina ursprungliga farhågor var följande: för det första, trots att det i förslaget krävs konfidentialitet och anonymisering av inrapporterade uppgifter, vilket uteslutande är en juridisk fråga, tas frågan med missbruk av uppgifter inte upp på ett tillfredsställande sätt, särskilt eftersom uppgifter skulle kunna tillhandahållas till tredje part genom många olika kanaler, däribland de så kallade och vagt definierade "forskningsorganen" etc. Luftfart granskas alltid noga i media och ytterligare sådana möjligheter till rapportering skulle oundvikligen missbrukas. Därför är det nödvändigt att alla parter som använder och tillhandahåller uppgifter verkligen kan lita på systemet.
Min andra punkt gällde artikel 2 och bilagorna 1 och 2. Säkerhetsexperter anser allmänt att det inte är mängden information som är det viktiga, utan kvaliteten hos rapporteringen och analysen. Förteckningarna över exempel med rapporteringsbara händelser kanske måste tas upp. I dess nuvarande utformning skulle förslaget kunna bli alltför reglerat, svårhanterligt och inte få några ytterligare säkerhetsfördelar.
Min tredje punkt gällde artikel 4. Jag anser att det är nödvändigt att rapporter från piloter och andra i personalen skall lämnas in till deras eget bolag. Att gå förbi deras egna bolagsstrukturer skulle försvaga de interna rapporteringsförfaranden som byggts upp under årens lopp. Min sista punkt gäller artikel 8, som verkar sträcka sig för långt genom att inrätta ett rapporteringssystem som helt saknar anklagelseaspekter. Detta skulle behöva ändras eftersom det kan finnas omständigheter där grov försumlighet förekommer.
Min egen erfarenhet från ett antal år har visat att konfidentiell rapportering fungerar oerhört väl. Men i en sådan säkerhetskänslig industri är det viktigt att alla anställda följder de stränga regler, föreskrifter och den stränga praxis som fastställts.
Jag skulle vilja tacka Collins för att han lagt fram ett omfattande betänkande. Det var ett stort nöje att arbeta tillsammans med honom. Jag tror att vi nu har uppnått en förnuftig slutsats och hoppas att de ändringsförslag som antogs i utskottet och som behandlar dessa farhågor, kan stödjas i omröstningen i kammaren. Ärade ledamöter, jag tvekar inte på att vi alla här välkomnar initiativ för att öka säkerheten, men de måste vara väl igenomtänkta, och främja hela flygindustrin och allmänheten i stort.

Talmannen
Jag förklarar debatten avbruten. Överläggningarna om denna punkt på föredragningslistan kommer att återupptas kl. 21.00.

Frågestund (kommissionen)
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är frågestund (B5-0171/2001). Vi kommer att behandla frågor till kommissionen.
Del 1

Marie-Arlette Carlotti
Fråga nr 32 från (H-0455/01):
Angående: Samarbete med Afghanistan I den gemensamma ståndpunkten om Afghanistan, som antogs den 24 januari 2000 fördömer Europeiska unionen brotten mot de mänskliga rättigheterna i detta land, i synnerhet diskrimineringen av kvinnorna.
Vilken information och vilka garantier kan kommissionen ge angående de afghanska kvinnornas tillgång till EU-stöd och till de samarbetsprogram som inrättats under ECHO?

Nielson
. (EN) Kommissionen vill betona sin oro över hela den civila befolkningens lidande i Afghanistan, som en direkt följd av den pågående konflikten och den aktuella torkan. ECHO har i detta hänseende redan avsatt 15,5 miljoner euro i år för humanitärt bistånd till Afghanistan. ECHO fäster särskild uppmärksamhet vid sårbara grupper: människor som förflyttats inom landet (av vilka det finns mer än en halv miljon), handikappade, kvinnor - särskilt änkor - och barn.
Kvinnors och barns behov tas särskilt upp i hälsoprogram för kvinnor och barn. Projekt genomförs av belgiska Médecins Sans Frontières; nederländska Médecins Sans Frontières; och franska, Action contre la Faim, Aid Médicale Internationale och Médecins du Monde. Alla har som mål att behandla undernäring bland barn under 5 år, liksom att övervaka kvinnors hälsotillstånd, särskilt ammande mödrar och gravida kvinnor. Icke-statliga organisationer ger också vanligtvis sina kvinnliga patienter en grundläggande utbildning i hygien. Dessa projekt genomförs i områden där människor som har förflyttats inom landet har slagit sig ned. För tillfället finns det sjukvårdsprojekt i Panjsher-dalen, Herat, Kandahar, Kabul, Mazar-e-Sharif och Hazarajad.
Icke-statliga organisationer har tillgång till alla biståndsmottagare, däribland kvinnor, och kan anställa kvinnor som lokal personal i sjukvårdsprogrammen inom de icke-statliga organisationerna, trots det faktum att man absolut måste hålla kvinnor och män åtskilda. Action Contre la Faim har till exempel anställt mellan 55 och 65 procent kvinnor i sina sjukvårdsprogram. Icke-statliga organisationer inom sjukvården spelar en viktig roll i kvinnors yrkesutbildning. De anordnar sjukvårdsutbildningsmöten för små kvinnogrupper i samarbete med det talibanska hälsodepartementet. Vi utför också Mat-För-Arbete-projekt. ECHO stöder i allt större utsträckning inkomstgenerande verksamhet för kvinnor, vilket uppmuntrar till självförsörjning. Sedan 1999, har ECHO finansierat Mat-För-Arbete-projekt i Kabul för män och kvinnor genom tyska Agro Action och schweiziska Medair.
Medan män är upptagna med landutvinningsarbete och rengöring av stadens avlopp, ger man kvinnorna råmaterial och stickade filtar och tröjor, som skall delas ut till andra mottagare. I detta slags program deltar kvinnor från en mängd olika socioekonomiska klasser, från utbildade kvinnor till kvinnor som är analfabeter, och som alla använder sin kunskap och/eller manuella skicklighet. De betalas en fastställd summa i vetefrön varannan vecka. Detta pilotprojekt i Kabul utgjorde föremål för en oberoende utvärdering, som visade sig vara mycket positiv.
Medair håller på att genomföra en andra fas. ECHO grundar nu liknande verksamheter i Mazar, Kandahar, Herat, Kabul och Faizabad, genom UNCHS (United Nations Centre for Human Settlements (Habitats)) och en mängd icke-statliga organisationer. I andra slags projekt kan jag informera er om att icke-statliga organisationer, med ECHO:s stöd, försöker att få kvinnor att delta i varje projekt närhelst det är möjligt. Kvinnor är till och med delaktiga i härbärgesprogram. Kvinnliga undervisare i hygien går från hus till hus och besöker kvinnor för att erbjuda dem grundläggande information om hygien, grundläggande sjukvård och om hur man förvarar vatten och mat.
Verksamma partners som till exempel icke-statliga organisationer, internationella organisationer och Röda korset, familje- och FN-byråer övervakar noggrant all verksamhet genom personer som är bosatta i landet och lokal personal som finns inom området. Alla ECHO-partners är förbundna genom ett rampartnerskapsavtal som förpliktigar dem att vara närvarande och att, i förhållande till oss, regelbundet lägga fram finansiella och operativa rapporter om sin verksamhet. ECHO har dessutom experter på fältet, som också följer de pågående projekten mycket noggrant för att trygga en korrekt leverans av biståndet.
På senaste tiden, efter FN-sanktioner och möten i Europa med nordalliansens befälhavare general Massud, och möten i Europa, tycks de hårdföra inom talibanrörelsen ha övertaget, vilket återspeglas i skärpningen av deras ståndpunkt mot kvinnors arbete. Tyvärr förvärras detta allmänna tillstånd, vilket vi nu kan läsa i rapporter i media.
Sammanfattningsvis kan vi dock säga att de icke-statliga organisationerna i Afghanistan trots svårigheterna gör sitt bästa som våra partners för att lindra lidandet för landets kvinnor. ECHO deltar inte i biståndssamarbete som sådant, utan ger humanitärt bistånd. För många afghaner - kvinnor och män, utbildade som outbildade - är det tydligt att den verksamhet som vi bidrar med är en värdefull form av bistånd, och i stort sett den enda formen av bistånd. Att upprätthålla tillgången till detta humanitära bistånd är avgörande, och vi vill fortsätta vårt arbete, även om omständigheterna är svåra och tycks förvärras för tillfället. Jag har för avsikt att besöka Afghanistan i september för att öka denna ansträngning.

Carlotti
Tack, herr kommissionär, för ert mycket heltäckande svar, särskilt när det gäller de afghanska kvinnorna. Ni vet att parlamentets talman har tagit emot afghaner, och även andra parlamentariker. Vi har en stor önskan att stödja dem och att stå på deras sida. Men trots ert heltäckande svar måste jag be er om kompletterande information.
Sedan några dagar tillbaka mobiliserar sig "Médecins du Monde" (Världens läkare) i Frankrike för att slå alarm om svälten och torkan i Afghanistan. De stod här i parlamentet så sent som i går. Torkan är fruktansvärd, det vet man, och tycks vara den värsta på 30 år. Och man vet att det inte finns något bevattningssystem som gör att man kan bemöta en sådan situation. I 20 år har ingenting gjorts, det finns t.ex. inga dammar. Situationen är hemsk och i dag verkar det som om skördarna har gått tillbaka med 65 procent, en fjärdedel av befolkningen är direkt drabbad av torkan och hungern och en miljon människor har flytt landet. Livet i lägren tycks bli alltmer besvärligt och distributionen av livsmedel är, enligt Médecins du Monde, mycket oregelbunden.
Mot bakgrund av detta har jag ett behov av att kunna ge svar, herr kommissionär, eftersom Médecins du Monde påtalar att dess medlemmar sprider ut det faktum att Europeiska unionens bidrag skall ha minskat från 50 miljoner 1991 till 36 miljoner 2000. Vi rör oss således i en riktning som innebär minskat bistånd och stöd till Afghanistan.
Jag skulle vilja att ni svarar mig på den frågan och att ni också svarar på om det med hänsyn till en sådan situation - den politiska situationen, torkan och alla de andra problem som ni tog upp - tvärtom inte är mer brådskande att öka vårt livsmedelsstöd och inrätta en verkligt global humanitär biståndspolitik. Och även om det existerar en sådan politik - ni talade faktiskt om den - bör man då inte samordna den på ett bättre sätt?

Nielson
. (EN) Problemet är att svaret på katastrofen med torkan i Afghanistan bör vara systematiskt, normalt biståndssamarbete på bredare basis. Men situationen i detta land gör att det inte är möjligt att organisera och genomföra normalt biståndssamarbete. Vad vi gör är att vi gör relativt storskaliga ansträngningar när det gäller humanitärt bistånd. I år har ECHO utnämnt Afghanistan till en av de "bortglömda konflikterna", för att fokusera på och höja medvetenheten om behovet av att mobilisera det internationella samhället.
Det är också tydligt att problemet med tillträde är ett verkligt problem, delvis på grund av politiken i Afghanistan. Den största utmaningen som vi står inför är att upprepa och förklara behovet för alla som deltar på båda sidor i konflikten av att acceptera ohindrat tillträde till landet för humanitära organisationer. Det är på detta jag kommer att inrikta mina ansträngningar när jag åker dit i september.

Talmannen


Anders Wijkman
Fråga nr 33 från (H-0473/01):
Angående: Kommissionens avsikter och åtgärder när det gäller den globala fonden för bekämpning av hiv/aids, malaria och tuberkulos Samtidigt som den ökade internationella uppmärksamhet som ägnas de tragiska och oerhörda konsekvenserna av hiv/aids-epidemin, malaria och tuberkulos, inklusive kommissionens program (KOM(2001)0096) för påskyndade insatser på området, välkomnas, är det uppenbart att det finns ett brådskande behov av insatser som sträcker betydligt längre än detta initiativ - och förvisso längre än läkemedelsindustrins prissänkningar - för att ta itu med de akuta behoven av förebyggande och behandling. FN:s generalsekreterare föreslog nyligen att det bör inrättas en global fond för bekämpning av hiv/aids, malaria och tuberkulos samt uppmanade givare att ingå fasta åtaganden före FN:s generalförsamlings särskilda sammanträde om hiv/aids i juni. Det belopp som krävs har uppskattats till 7-10 miljarder USD per år. President Bush gjorde nyligen en utfästelse om att Förenta staterna i en första omgång tillhandahåller 200 miljoner USD. Vilka avsikter har kommissionen, mot bakgrund av sitt handlingsprogram, när det gäller den globala fonden? Är kommissionen beredd att ta initiativet i denna fråga och lämna betydande bidrag till fonden?

Nielson
. (EN) Det direkta svaret på frågan om huruvida kommissionen faktiskt kommer att bidra med pengar till denna fond är att vi just nu inte har något svar. Jag skall försöka förklara.
Rådet och kommissionen gjorde ett gemensamt uttalande om förslaget till en världshälsofond vid rådets möte (biståndsfrågor) den 31 maj. Jag citerar från första delen i detta uttalande: "Rådet och kommissionen noterar med oro den förödande inverkan som hiv och aids och andra överförbara sjukdomar har för mänskligt lidande och för den ekonomiska och sociala utvecklingen och därmed också för ansträngningarna till fattigdomslindring. FN:s generalsekreterares förslag om att upprätta en global fond för hiv och aids och hälsa välkomnas därför helt och hållet. Kommissionen och medlemsstaterna kommer att undersöka hur detta initiativ bäst kan utvecklas." Kommissionen deltar aktivt i förhandlingarna om de villkor och frågor som rör denna fond. Det finns ett antal punkter som vi anser vara viktiga. Jag skall gå igenom dem, och citera från ett anförande som jag höll om denna fråga vid konferensen om de minst utvecklade länderna den 16 maj.
För det första skulle vi vilja att ett antal principer eller villkor uppfylls. Jag skall bara nämna några. För det första bör givare göra ytterligare och nya resurser tillgängliga under en längre tidsperiod. Kommissionen har inte tillgång till ytterligare resurser. Vi har en specifik budget. Kommissionen är inte i stånd att beskatta direkt, som ni alla vet. Så det är faktiskt de politiska beslutsfattare som beslutar om beskattning som kan tillhandahålla ytterligare resurser. Vi kan inte det.
För det andra måste OECD-länderna vidta åtgärder för att ta på sig en skälig del av den globala finansiella bördan med att minska fattigdom och sjukdomar.
För det tredje stöder vi inte en fond för ett enskilt ändamål utan vill ha ett brett tillvägagångssätt som inriktas på de tre största smittsamma sjukdomarna - malaria, tuberkulos och hiv och aids.
För det fjärde kommer vi att fortsätta att ta upp behovet av landägande, införlivande med nationella biståndsstrategier och utvecklingen av hälsosystem, effektiv samordning på fältet och av att förebyggande ansträngningar skall vara lättillgängliga. Detta är av största vikt. Om en fond inte bidrar till allt detta, så är fonden inte till någon hjälp alls. Förbättrar fonden då leveranserna? Vi har sett tillräckligt många tomma givardrivna manifestationer. Om svaret på frågan om leveranser inte är ett tydligt "ja", så vore inrättandet av fonden bara som att gå över ån för att blöta ner fötterna.
För det femte bör en fond vara öppen för bidrag från alla berörda parter, både offentliga och privata, och bör stödja handling utanför den offentliga sektorn.
För det sjätte bör fondens styrande strukturerna vara lättskötta och insynsvänliga. Världshälsoorganisationens grundläggande och multilateralt överenskomna principer om hälsopolitik bör tryggas när det gäller hur fonden sköts.
För det sjunde bör fonden vara resultatdriven i motsats till insatsinriktad.
För det åttonde bör minskade transaktionskostnader för länderna vara en prioritet.
Jag vill slutligen säga att en global fond inte kan vara framgångsrik och inte kommer att få vårt stöd utan att industrin engagerar sig för ett globalt prissättningssystem med olika nivåer.
Dessa villkor kan verka mycket krävande, men de utgör faktiskt huvudströmningen av den delade internationella politiken inom detta område. Det vore ett tragiskt misstag att upprätta en fond som skall vara en upphandlingsfond för särskilda och dyra typer av läkemedel. Det här är något som vi i dag mer eller mindre är överens om. Men det var inte på detta sätt som diskussionen om fonden uppkom.
En stor del av diskussionen hittills har varit meningsfull, men var snälla och notera att när det gäller att få fram pengar så får vi i dag inte ens tillhandahålla finansiering av kärnverksamhet för FN-organisationer. Inte heller enligt den nya budgetförordningen, som vi hoppas få men som vi ännu inte har, kommer vi att tillåtas att utföra normal finansiering av kärnverksamhet, även om vi hoppas att vi skall tillåtas att tillhandahålla programbaserad finansiering för FN-organisationer. Denna fond kommer dock inte att vara en FN-organisation. Vad som nu gäller är att säkra finansiering av denna fonds kärnverksamhet.
Inget av detta är så enkelt som det kan framställas i media, men vi är i allt väsentligt en mycket aktiv deltagare när det gäller att bidra till att göra fonden till ett meningsfullt och välorganiserat organ.

Wijkman
Tack, kommissionär Nielson, för ett mycket utförligt och i många delar intressant svar. Jag tror att vi är överens om att detta är en av de allvarligaste epidemierna och inte bara en av de allvarligaste humanitära katastroferna, utan också en av de allvarligaste ekonomiska katastrofer som har drabbat världen.
Redan för ett tiotal år sedan kunde experter på grundval av dåtidens spridningsvägar, sexualvanor och den utbredda fattigdomen i många afrikanska länder lämna prognoser som visade att man skulle få en spridning som liknar den vi har idag och som har fått oerhört tragiska konsekvenser. Idag kan vi tyvärr göra samma prognoser för andra delar av världen dit smittan nådde senare, och vi får då ett liknande panorama.
Den enda vägen att välja är naturligtvis den förebyggande med en blandning av stödjande insatser för dem som redan drabbats och förebyggande insatser, dels i form av information och upplysning, dels i form av satsningar på att ta fram vaccin.
Jag håller naturligtvis med kommissionären om att man inte löser några problem genom att enbart inrätta en fond. Jag kan också instämma i många av de krav på en sådan mekanism som Nielson fastställer. Samtidigt är det min erfarenhet från uppbyggnaden av UNAIDS, i vars styrelse jag ingick, att man ständigt hade för lite pengar och kunde ta alldeles för få ambitiösa grepp. Man hade under uppbyggnadsåren egentligen inga pengar alls för stöd till de nationella insatserna i de länder som drabbats hårt.
Samtidigt, vilket Nielson också redogjorde för, har FN-organens normala budgetar minskat, vilket gör att vi lider av stor brist på pengar. Jag är fullständigt övertygad om att det krävs pengar för att nå framgång när det gäller forskning och aktiva insatser på nationell nivå. Jag tycker därför att Kofi Annans initiativ är gott, förutsatt att man kan inrätta denna mekanism på ett bra och obyråkratiskt sätt.
Jag har förståelse för att kommissionen inte kan trolla fram pengar på egen hand. Det fanns dock ett stort överskott i EU:s budget förra året som nyligen har sänts tillbaka till medlemsländerna. Nog måste det vara möjligt att i en sådan här extraordinär situation få stöd i rådet för ett ordentligt bidrag. Det skulle annars se mycket märkligt ut mot bakgrund av kommissionens väldigt starka engagemang under det senaste året och det initiativ som bl.a. Nielson var med om att ta i september-oktober 2000. Jag skulle alltså vilja känna Nielson lite mer på pulsen. Givet att sonderingarna inför New York-mötet om en knapp månad är hyggliga och givet att denna mekanism kan inrättas på ett bra sätt, vilka planer finns det då för att vi från Europeiska unionen, både medlemsstaterna och EU självt, kan bidra med ett hyggligt belopp för att se till att mer kraft ingjuts i det förebyggande arbetet?

Nielson
. (EN) Det är verkligen sant att detta inte bara är en mänsklig tragedi, utan också en ekonomisk katastrof, vars matematik helt enkelt är lamslående. Detta är också fallet när länder väljer behandling. Att behandla hiv-positiva personer kan innebära att många av dem kan fortsätta att fungera, som lärare eller vad som helst. Men behandlingen pågår år efter år, och följderna för de nationella hälsobudgetarna, även om de får dessa antiretrovirala läkemedel gratis, är oerhörda. Den verkliga flaskhalsen i användningen av avancerad och komplicerad medicinsk behandling är inte nödvändigtvis tillgången till läkemedlen, utan hur deras leverans är organiserad. Få människor förstår att vi talar om 18 till 20 olika piller eller läkemedel som måste tas med ett par timmars intervaller, dygnet runt; att deras sammansättning måste ändras med några veckors mellanrum och att allt detta måste vara mycket strängt och precist organiserat. Utöver detta behöver dessa personer säkert dricksvatten och minst två bra och varierade mål per dag. I ett utvecklingsland är detta att begära ganska mycket.
Verkligheten är inte så enkel. Vi har informerats om att Merck och Gates Foundation tillsammans har inrättat en fond på 100 miljoner amerikanska dollar för Lesotho. Utöver det har Merck tillhandahållit gratis läkemedel för att lösa problemen med leveranser på plats. De har arbetat med detta ett år utan särskilt stora framsteg. Det är därför som det inte enbart är ett undvikande svar att betona förebyggande. Vi har sett att det kan fungera när det gäller Uganda och vi börjar också se att aids-kurvan går nedåt på andra platser.
Jag uppskattar Wijkmans svar. Det är sant att dessa organisationer behöver pengar. Vi kommer till det i nästa fråga. Men det kommer aldrig att vara kommissionens uppgift att vara en stor leverantör av allmän finansiering som till exempel för FN-organisationerna. Att frigöra ytterligare pengar för dessa ändamål är huvudgivarnas uppgift, det vill säga regeringarna, som har rätt att beskatta sina medborgare. Det är så vi får fram ytterligare pengar. Det kan också vara möjligt att få fram nya privata pengar. Jag hoppas att denna fond kommer att innebära ett genombrott genom att detta sker systematiskt.
Vad gäller våra egna pengar som vi inte spenderat, är faktum inte att vi har pengar som flyter runt och som vi sedan skickar tillbaka till medlemsstaterna. Det sätt som systemet administrativt sett är organiserat när det gäller Europeiska utvecklingsfonden är att vi kontinuerligt infordrar pengar från medlemsstaternas statskassor varje kvartal. Vi har verkliga åtaganden som inte har omvandlats i handling när det gäller att spendera pengarna. Men som jag har sagt till parlamentet vid upprepade tillfällen, går vi igenom hela portföljen, och minskar och slopar de åtaganden som inte är genomförbara och ökar flödet i kanalerna. Den största delen av pengarna är i princip öronmärkt - det är genomförandet som är den verkliga utmaningen.
Som ni meddelades tidigare, ligger åtagandenivån för aidsverksamhet från och med nu på ungefär 800 miljoner euro per år. Detta visar att vi när det gäller bidrag är en stor aktör och gör en stor ansträngning i dessa länder. Den fråga som fortfarande måste besvaras är om vi kommer att tillåtas att göra det lagligen och om denna fond verkligen kommer att innebära en förbättrad förmåga att leverera på plats? Det här är de frågor som vi måste återkomma till.

Howitt
Kommissionären vet säkert att detta parlament stödde ändringen i budgetförordningen, vilket åtminstone delvis borde underlätta hans väg. Jag skulle vilja ställa honom ytterligare två frågor.
För det första finns det, som han sade i sitt svar, många pågående diskussioner. Vi välkomnar verkligen det toppmöte som efterfrågades av Kofi Annan. Vi välkomnar verkligen hans egen rundabordskonferens, som anordnades förra året och där avsevärda framsteg på europeisk nivå gjordes. Jag är medveten om att det finns ett förslag till ytterligare sådana gemensamma rundabordskonferenser med företrädare för Europeiska unionen och USA. Skulle kommissionären vilja kommentera huruvida han anser att ett sådant förslag är lämpligt och huruvida han skulle vara intresserad av att delta i en sådan konferens?
Efter fallet med Sydafrika avsatte Nielsons kollega, Lamy, för det andra Europeiska unionens tekniska bistånd till utvecklingsländer som drabbats av aids/hiv-epidemin, för att Världshandelsorganisationens nationella beredskapsklausul skulle användas för att undersöka användningen av generiska läkemedel och av parallellimport för att främja läkemedel som man har råd med. Skulle kommissionären vilja kommentera huruvida Europeiska kommissionen haft framgång när det gäller att identifiera utvecklingsländer som kan använda pengarna på detta sätt och vilka ytterligare åtgärder han har för avsikt att vidta för att uppnå detta?

Nielson
. (EN) Herr talman! Vid konferensen om de minst utvecklade länderna mötte jag den nye förvaltaren av USA:s bistånd, och jag kan tala om för Howitt att de frågor som han tittade på till stor del återspeglade de som jag har nämnt i dag, nämligen förebyggande av hiv och aids - där det verkliga problemet är leveransen - och så vidare.
Det var mer lovande än mycket annat som vi hör från denna regering. Det kvarstår att se huruvida det annonserade bidraget på 200 miljoner amerikanska dollar från USA:s regering till denna fond antas i kongressen, och huruvida det faktiskt kommer att bli ytterligare pengar, men det ingår inte i våra mer begränsade överläggningar här.
Det är nyttigt att följa upp dialogen med USA i dessa frågor, särskilt där vi troligen skulle kunna enas om ett praktiskt tillvägagångssätt, så jag kommer att fortsätta att arbeta i denna riktning.
Vad gäller den andra frågan om användningen av den nationella beredskapsklausulen som en grund för att öppna upp några av faktorerna i TRIPS-avtalet, har vi sänt ut en tydlig signal till våra partners i utvecklingsländerna om att kommissionen är intresserad av att stödja deras ansträngningar för att finna och använda den mest flexibla tolkningen av avtalet, och vi har också sagt - vilket vi gjorde vid ett gemensamt möte med de stora läkemedelsföretagens vice direktörer som Pascal Lamy och jag själv närvarade vid - att vi måste se över det befintliga avtalet, så att vi kan se till att tolkningen är bra nog för att underlätta en bättre användning av dessa möjligheter i utvecklingsländerna. Vi har dock inte preciserat några särskilda fall som vi kan rikta in oss på och där vi kan agera konkret. Detta sagt har vi uttryckt en stark önskan att göra det.
Vad vi har gjort är att utöva påtryckningar genom att tillkännage ett fullständigt frigörande när det gäller alla väsentliga läkemedel som används för att behandla dessa överförbara sjukdomar. Att öppna upp inte bara regionalt, utan också globalt, borde försvåra prisdifferentieringen. Detta bör också få till stånd en attitydförändring hos budgivare från hela världen och från tillverkarna av generiska läkemedel.

Martin, David W
Herr talman! Först skulle jag vilja tacka kommissionären för hans svar i dag. Ingen som har lyssnat till kommissionären under de senaste åren i denna kammare skulle kunna ifrågasätta hans engagemang när det gäller att avskaffa fattigdom och sjukdomar i världen så effektivt och fullständigt som möjligt med hjälp av EU-resurser.
Jag skulle vilja ställa honom en fråga om den tredje sjukdom som nämns i hans rapport, och föreslå att vi kanske bör inrikta oss på denna den minst glamorösa av de tre, eftersom tuberkulos skulle kunna utrotas. Tyvärr kommer hiv, som ni säger, troligen att finnas kvar en lång tid, och för tillfället sysslar vi till stor del med lindrande vård när det gäller hiv och aids.
Ett gemensamt världsprogram över en relativt kort tidsperiod skulle kunna utrota tuberkulos i världen. Jag har ett särskilt intresse i detta, eftersom botemedlet faktiskt ursprungligen togs fram i min hemstad Edinburgh för 70 år sedan. Vi trodde att vi hade utrotat tuberkulos i västra Europa, men den uppstår nu igen. Om vi kan avskaffa den i utvecklingsländerna så kan vi också avskaffa den i världen för gott. Det är detta pris - ett permanent avskaffande, som tyvärr inte finns tillgängligt för oss ännu när det gäller de två andra sjukdomarna.
Även om det finns en försening när det gäller att sätta igång världsfonden när det gäller de andra sjukdomarna, skulle vi kanske kunna föreslå för Kofi Annan och FN att vi har pilotprojekt som är särskilt inriktade på tuberkulos, vilket kanske skulle inspirera länder att bidra till de andra områdena så snart vi iakttar framsteg inom detta område.

Nielson
. (EN) Detta är en mycket betydelsefull punkt. Det här är en av anledningarna till varför vi hela tiden - det har inte alltid varit lätt, eftersom allmänhetens uppmärksamhet nästan uteslutande har fästs på hiv och aids - har insisterat på att malaria, tuberkulos och hiv och aids skall betraktas på samma sätt.
Den bästa ekonomiska informationen som vi har för att illustrera fördelarna med att utföra detta effektivt har att göra med utrotningen av polio. Det har dokumenterats att man kan spara 1,5 miljarder amerikanska dollar per år i löpande kostnader i världen om vi kan mobilisera de 400-450 miljoner amerikanska dollar som behövs för en 2-3 års slutlig offensiv för att radera de kvarvarande centrumen med aktiv polio i Nigeria och norra Indien. Det är absolut genomförbart och det är oerhört givande. Vad gäller tuberkulos är matematiken liknande, men denna sjukdom är svårare att utrota.
När det gäller tuberkulos och malaria är botemedlen ekonomiskt sett mycket olika. De kan faktiskt inte jämföras med hiv och aids, som det inte finns något botemedel för, utan enbart behandling inom dödstalet med hiv-positiva personer i världen. Om vi gjorde vad vi borde göra för malaria och tuberkulos, skulle det frambringa ungefär så stora förbättringar som vi någonsin skulle kunna uppnå med antiretrovirala läkemedel. Det är den verkliga frågan. Det finns goda skäl att fästa mer uppmärksamhet vid tuberkulos och malaria.
Det här är huvudbidraget i vårt åtgärdsprogram. Det fick också stöd vid rundabordskonferensen i september förra året. Det är av exakt den anledningen som jag är något envis när det gäller inrättandet av en sådan fond, eftersom vi inte är säkra på villkoren och policyn för fonden. Jag välkomnar därför bidraget angående tuberkulos.

Talmannen
Eftersom frågeställaren Niall Andrews är frånvarande bortfaller fråga 34 (H-0492/01).

Jean-Louis Bernié
Fråga nr 35 från (H-0461/01):
Angående: Odling av vegetabiliska proteingrödor i EU Förbudet mot användningen av animaliskt mjöl kunde ha varit en utgångspunkt för att främja odling av vegetabiliska proteingrödor i EU. Kommissionen har dock utan något som helst samråd beslutat att utesluta en eventuell proteinplan, under förevändning att kostnaderna skulle bli för höga. Att främja odling av proteingrödor skulle emellertid göra det möjligt att bättre balansera den europeiska produktionen och undvika ensidig spannmålsodling, som kräver ökad användning av svampbekämpningsmedel. Beslutet kommer dessutom med säkerhet att få konsekvenser för den mycket omfattande importen av genetiskt modifierad soja från Förenta staterna.
Varför menar kommissionen att kostnaderna för en proteinplan är viktigare än att bekämpa utarmningen av jorden, ett allvarligt livsmedelsberoende och utvecklingen av genetiskt modifierade organismer i Europa?

Fischler
Herr talman, ärade ledamöter, mina damer och herrar! I samband med de nya begränsningarna för användning av animaliskt mjöl i djurfoder som en följd av galna ko-krisen har kommissionen på önskemål av Europeiska rådet i Nice och rådet (jordbruk) ingående undersökt tillgång och efterfrågan på olje- och proteingrödor.
Dessutom har Europeiska rådet i sin slutsats uttryckligen slagit fast att eventuella förslag till åtgärder skall hållas strängt inom ramen för budgetplanen. Resultatet av vår analys står att finna i kommissionens meddelande till rådet kallad "Olika strategier för stöd till odling av vegetabiliska proteingrödor i Europeiska unionen" av den 16 mars i år.
Enligt de simuleringar som kommissionens tjänsteenheter har genomfört skulle en tydlig höjning av hektarbidragen för proteingrödor endast ha mycket begränsade effekter på odlingsytorna i gemenskapen. Orsaken till att ökningen bedöms som så liten är huvudsakligen den attraktiva spannmålsodlingen och det faktum att prognoserna för utvecklingen av världsmarknadspriserna på spannmål är mer gynnsamma än för proteingrödor.
För att stödja den ekologiska odlingen har gemenskapen tillåtit användning av baljväxter i foder på de jordbruk som arbetar strikt efter det ekologiska jordbrukets regler.
Huruvida Europeiska unionen i framtiden kommer att odla produkter som innehåller genetiskt modifierade organismer i större utsträckning beror på om konsumenterna i gemenskapen tillåter och accepterar detta. I slutändan är det helt klart marknadens agerande som avgör.

Bernié
Beslutet att endast gynna ekologisk odling av baljväxter som är avsedda som foder har inte lugnat sektorns aktörer. Sojaimporterna har ökat, liksom priserna. Kan ni försäkra oss om att det inte kommer att bli någon riktig spekulation? Hur kommer jordbrukarna att kunna stå emot? Hälsokriserna har försatt dem i en ekonomisk kris. Det enda alternativ som föreslås dem i dag utgår från sojaimporter, samtidigt som man inte kan garantera dem att denna soja inte är genetiskt modifierad.

Fischler
Ärade ledamot! Den försäkran skall ni gärna få, för ni måste betänka följande: De mängder animaliskt mjöl som ännu så länge har producerats har redan hittills inte kunnat användas i sin helhet i djurfoderframställningen. En halv miljon ton köttmjöl om året har exporterats, och ännu en halv miljon köttmjöl har varje år använts i framställningen av hund- och kattmat, och endast resterande del har använts till foder.
Om ni dessutom betänker att det som ett led i fodertillverkarnas kalkyleringsintressen under de senaste åren har använts mer soja än vad som hade varit nödvändigt från en näringsmässig synpunkt, då betyder detta att proteinbalansen i fodret knappast kommer att förändras. Ändringen i förbudet mot kött- och benmjöl till svin och fågel påverkar importsektorn med mindre än 3 procent. Dessa knappa 3 procent är helt enkelt inte i stånd att utlösa en stor spekulation eller att i någon som helst form sätta press på gemenskapen.

Talmannen


María Izquierdo Rojo
Fråga nr 36 från (H-0470/01):
Angående: Följderna av att det inte blev något fiskeavtal med Marocko Hur mycket av de fonder, som hade planerats för att förnya fiskeavtalet med Marocko, avser kommissionen att använda för restrukturering av sektorn? Med vilka fonder kommer den nya restruktureringsplanen att bekostas?

Fischler
Herr talman, mina ärade damer och herrar ledamöter! Låt mig först påminna om att subsidiaritetsprincipen skall respekteras i strukturpolitiken. I fråga om programplaneringen av omstruktureringen innebär detta emellertid även att det i första hand är den aktuella medlemsstaten som ansvarar för planerna, som utarbetar planerna och som sedan skall lägga fram dessa för kommissionen. Givetvis arbetar kommissionen i dessa fall mycket nära berörda nationella myndigheter.
För att lösa de problem som har uppstått på grund av att det inte blev något fiskeavtal med Marocko kan i princip ett flertal fonder komma att bli aktuella. I första hand är det givetvis ur Fonden för fiskets utveckling som flottorna, fiskarna och redarna kan ansöka om bidrag från gemenskapen. Dessutom kan bidrag för diversifiering av aktiviteterna i de aktuella kustområdena beviljas också inom ramen för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden och även Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket. Men för att man skall kunna avgöra vilken finansiering som krävs måste åtgärderna först och främst analyseras. Och med tanke på Europeiska rådets slutsatser i Nice undersöker kommissionen för närvarande om ytterligare medel finns för omstruktureringen av de aktuella flottorna inom ramen för gällande budgetplan.

Izquierdo Rojo
Herr kommissionär! Ni svarade inte på min fråga. Det är nödvändigt att skingra tvivlen om fonderna och jag vill be er att vara så vänlig att precisera om det totala beloppet för de fonder som hade planerats för att förnya fiskeavtalet med Marocko, 125 miljoner euro årligen, kommer att investeras i den drabbade sektorn, eller om delar av fonderna tvärt om kommer att användas inom andra områden utanför fiskeavtalet med Marocko?
Förhandlingarna har misslyckats, men detta bör varken medföra besparingar eller att de fonder som redan hade godkänts används till andra saker. Ni har svarat på ett teoretiskt och opersonligt sätt.
Jag ber er att ni svarar konkret på frågan. Jag frågade er: hur mycket avser ni att använda? I Andalusien finns en enorm oro över detta. Ni är expert på att inte svara alls, men den ansvarige kommissionären bör svara lojalt på våra frågor. Det är mycket lätt att smita undan, men det är ni som har ansvaret och ni bör svara direkt på de frågor som ställs till er, och inte på det teoretiska och opersonliga sätt som ni har svarat på.

Fischler
Herr talman, ärade ledamot! Jag tror i och för sig att jag har gett ett mycket exakt svar. Det kan hända att det är ett svar som ni inte så gärna vill höra. Låt mig dock klargöra följande: Vad handlar detta om? Det är oacceptabelt att storleken på ett belopp fastslås och att man i Spanien sedan sätter sig ner och funderar över hur man skall göra av med de pengar som man får. Det finns beslut på och framgår av den rättsliga grunden att man skall gå precis tvärtom till väga!
Först och främst måste man definiera de åtgärder som har blivit nödvändiga i och med att avtalet med Marocko inte blev av. Därefter skall det slås fast vilka delar som skall finansieras ur den befintliga regionalfonden, ur den befintliga socialfonden och ur den befintliga jordbruksfonden. Om dessa finansiella instrument sedan inte räcker till blir man tvungen att ställa frågan hur man skapar ytterligare medel, och kommissionen är beredd att diskutera detta. Men så länge det inte är klarlagt vilka åtgärder som över huvud taget skall vidtas kan kommissionen inte nämna någon summa. Detta är ett faktum.
Jag vill också påminna er om att redan förra avtalet med Marocko innehöll en reducering av flottan och att det i logikens namn också skulle ha varit nödvändigt att fortsätta denna reducering ifall ett nytt avtal hade blivit av, nämligen genom de medel som för närvarande har avsatts i fonderna. Det är inte riktigt som ni påstår att Spanien nu kan göra anspråk på 250 miljoner euro om året därför att denna summa hade avsatts i det förra avtalet, utan vad Spanien kan göra anspråk på är att det existerande problemet skall lösas. Sedan måste man fråga sig hur mycket pengar och vilken typ av pengar man behöver för detta ändamål. Detta är det korrekta tillvägagångssättet, och något alternativ finns inte.

Varela Suanzes-Carpegna
Herr kommissionär! Stämmer det att de 125 miljoner euro som fanns för kapitel IV och som uppenbarligen var avsedda för Marocko inte kommer att användas som det var förutsett?
Men om det avtalet skulle vara kraft i tre år skulle det innebära en summa på 375 miljoner euro som de drabbade uppenbarligen förväntar sig att få och de räknar med Europeiska unionens solidaritet. Detta vet vi alla och vi förväntar oss att kommissionen generöst kommer att beakta en sådan begäran från Spaniens och Portugals regeringar. Vi kommer att fortsätta att arbeta på den linjen i parlamentet.
Min fråga handlar dock om en annan sak. Jag skulle vilja fråga kommissionären om ni känner till de uppgifter som offentliggörs i den marockanska pressen nu i dagarna, närmare bestämt i veckotidningen Demain och tidskriften Economy and Enterprise, där höga marockanska militärer, politiker och diplomater i hög ställning kritiseras och anklagas för att ha blockerat detta avtal i syfte att försvara sina egna personliga intressen. För närvarande framförs anklagelser i den marockanska pressen om att dessa herrar endast deklarerar för 60 procent av fångsterna och att de stoppar pengar i sina egna fickor.
Detta verkar vara den verkliga orsaken enligt vad som sägs i Marocko för närvarande. Det var inte fiskeresurserna som de sade, inte heller den marockanska fiskesektorn, inte ens det marockanska folket som oroade dem, utan helt andra saker.
Känner kommissionen till dessa uppgifter som offentliggörs för närvarande? De offentliggörs med namn och efternamn. Och i så fall, är kommissionen insatt i vad som händer just nu och kommer de politiska, ekonomiska, finansiella och handelsrelaterade förbindelserna med Marocko att omvärderas med hänsyn till vad som pågår, vilket är precis vad vi misstänkte, och som är den verkliga orsaken till att Marocko inte har velat samarbeta med Europeiska unionen?

Fischler
Herr talman! Jag måste ärligt säga att jag av översättningen inte riktigt förstår vem det är som skulle ha stoppat pengar i egen ficka. Men jag utgår från att det menas att marockanska krafter i någon form skulle ha stoppat pengarna i den egna portmonnän. Stämmer det, herr Varela? Ja!
Jag måste säga att jag inte känner till de anklagelser som framförs eller som har framförts i detalj. Men en sak kan jag försäkra er om: Ett av huvudskälen till att vi har sagt att ett nytt avtal måste ställas på en ny finansieringsgrund och skötas ekonomiskt på ett nytt sätt var att på förhand utesluta att sådana misstankar över huvudtaget skall kunna uppstå. Därför strävade vi efter att det nya avtalet inte skulle vara som det gamla, nämligen att de medel som vi har betalat ut beviljades utan de behövde vikas för ett speciellt ändamål. Och bland annat bestod ju en del av förhandlingarna i att fastslå exakta ändamål för medlen. Givetvis hade det också blivit nödvändigt för Marocko att redovisa hur medlen användes på den marockanska sidan.
Jag tror att detta rent generellt måste vara framtidsmodellen. Vi kan verkligen inte tillåta att medel ställs till förfogande när en del av medlen eller praktiskt taget hela beloppet alldeles uppenbart skall användas till att utveckla den egna sektorn utan att man får någon redovisning av hur dessa medel har använts.

Talmannen


Guido Podestà
Fråga nr 37 från (H-0445/01):
Angående: Tvåspråkighet i Istrien Regionstyrelsen i Istrien antog den 9 april en stadga för regionen, i vilken föreskrivs att italienska och kroatiska skall ha samma ställning i samtliga regionala institutioner och i samtliga förfaranden vid förvaltningsmyndigheterna i regionen.
Dessa regler upphävdes tyvärr den 23 april av det kroatiska justitieministeriet, med motiveringen att det är nödvändigt att kontrollera om de är konstitutionsenliga, trots att det allmänt påpekas att artiklarna ligger i linje med den kroatiska konstitutionens anda och bokstav.
Den allvarliga situation som skulle uppstå för den italienskspråkiga befolkningen har mötts med häpnad och oro, då Italien är ett vänskapligt sinnat land och en av EU:s grundande medlemmar, som garanterar en fullständig tvåspråkighet (italienska/kroatiska) inom sitt eget gränsområde.
Kan kommissionen därför besvara följande fråga: Är förhandlingarna om det associerings- och stabiliseringsavtal som EU erbjudit Kroatien som ett led i dess närmande till EU förenliga med den kroatiska regeringens ovannämnda beslut, som uppenbart strider mot de principer som EU grundas på och dess regelverk samt tydligt åsidosätter de kulturella minoriteternas rättigheter?

Kinnock
. (EN) Som den ärade ledamoten skulle kunna förvänta sig, har kommissionen följt den senaste utvecklingen när det gäller systemet med tvåspråkighet i Istrien med stort intresse, även om den italienska regeringen med rätta har behandlat frågan som en bilateral fråga. Att skydda minoriteter genom garantier mot diskriminering, tillgång till utbildning i minoritetsspråk och bevarande av minoritetskulturer har alltid varit en viktig faktor i EU:s förutsättningar för våra förbindelser med Kroatien.
Vårt engagemang för sådana garantier återupptogs och formaliserades i stabilitets- och associeringsavtalet med Kroatien, som initierades av kommissionen den 14 maj. Kroatien har förnyat sitt åtagande att respektera sina minoritetsbefolkningar och minoritetskulturer, och antagandet av nationell lagstiftning som stöder användningen av minoritetsspråk var en av den nya kroatiska regeringens första bedrifter förra året. Sedan dess har Europarådets Venedigkommission ställt sig positiv till utkastet till en ny omfattande konstitutionell lag om skydd av minoriteter, och arbetet i frågan fortgår.
Kommissionen har all anledning att tro att Kroatien kommer att tillämpa denna lagstiftning med allvar. Under tiden ser vi fram emot yttrandet från den kroatiska författningsdomstolen om stadgan i Istrien. Vi är säkra på att Kroatien och Italien kommer att finna en lyckad lösning på de specifika problem som den ärade ledamoten hänvisar till i sin fråga.

Gawronski
Tack för ert svar, herr kommissionär. Jag inser att det främst är en bilateral fråga men vi skulle vara tacksamma om rådet ville försöka ingripa på något sätt hos berörda organ, så att den regionala stadgan för Istrien som hade införts till slut kan återställas och träda i kraft, när väl Kroatiens författningsdomstol har genomfört denna kontroll av om reglerna i fråga är konstitutionsenliga.

Rübig
Herr talman, ärade herr kommissionär! Tvåspråkighet och flerspråkighet är inte enbart ett problem i kandidatländerna utan även en möjlighet inom de femton. Finns det egentligen en modell för bästa genomförande och en jämförelse, en sorts norm länderna emellan som visar var problemen kan lösas på bästa sätt och vilken modell som hittills har klarat sig bäst?

Kinnock
. (EN) Herr Rübig gör rätt i att fästa uppmärksamheten på det lyckosamma språksammanträffandet inom gemenskaper och länder i de befintliga femton medlemsstaterna. Min egen nation Wales är ett typexempel på detta. Det gläder mig att säga att det walesiska språket nu i allt högre grad blomstrar vid sidan av det dominerande engelska språket, med fördelar för människor vars första språk är antingen engelska eller walesiska. Det är sannerligen fallet på andra platser inom den nuvarande unionen. Jag hoppas bara att de inom unionen som nu skulle vilja försöka skapa en uppdelning på grundval av olika kulturella och språkliga ursprung kommer att överskuggas av den majoritet som tycker om mångfalden och som värdesätter kulturers samlevnad inom samma gemenskap.

MacCormick
Herr talman! Vi förstår alla hur svårt det är att utöva er diskretion vid dessa tillfällen. Man jag måste säga att, en dag som denna när vi bara hade en timme för att ställa frågor, så var det lite tufft att ni tillät alla tilläggsfrågor att överskrida tiden. Det blir en fars om våra ansträngningar att ställa kommissionen till svars resulterar i en förkortad frågestund och bara fem frågor ställs och besvaras.

Talmannen
Kollega MacCormick! Min filosofi när det gäller frågestunderna är att ledamöterna först och främst skall ha en chans att ställa följdfrågor. I dag har kommissionen svarat med en förvånande utförlighet. Jag har inte upplevt något liknande under mina 22 år som ledamot. Det finns säkert ett särskilt skäl till detta som jag skall klura på i natt. Jag beklagar också att alla frågor då inte får plats, men nu är det så. Jag kan inte ändra på detta.

MacCormick
Jag förstår ert svar, herr talman, och hoppas att jag får den goda turen att stå högre upp på listan nästa gång ni är talman under frågestunden.

Talmannen
Det hoppas jag också! Jag tar till mig ert råd, herr kollega, och kommer nästa gång att vara lika sträng som ni normalt sett är van att se mig.
Eftersom den tid som var avsatt för frågorna till kommissionen nu har gått kommer frågorna nr 38 till 77 att besvaras skriftligt.
Jag förklarar härmed frågestunden avslutad.
(Sammanträdet avbröts kl. 19.05 och återupptogs kl. 21.00.)

Rapportering av händelser inom civil luftfart (fortsättning)
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är debatten om betänkande (A5-0203/2001) av Collins för utskottet för regionalpolitik, transport och turism om förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om rapportering av händelser inom civil luftfart (KOM(2000) 847 - C5-0764/2000 - 2000/0343(COD)).

Wiersma
Herr talman! Det här är fortsättningen på debatten om betänkandet av Collins om rapporteringen av händelser inom luftfarten. Incidenter kan förebygga olyckor och en rapporteringsskyldighet bidrar därför till att höja säkerheten inom luftfarten. Genom att samla in statistiskt material om antal och typ av händelser kan de nuvarande säkerhetsföreskrifterna förbättras eller också kan nya införas. Ju mer information i en brett upprättad databank, desto bättre analyser. Den föreslagna åtgärden är av mycket förebyggande karaktär. Det är därför inte mer än logiskt att inrätta en rättslig ram för den på europeisk nivå.
Den kommande europeiska säkerhetsbyrån kan också dra nytta av det här. Om det föreslagna systemet skall lyckas beror på hur förtroligt det är. Detaljerade uppgifter får bara gå ut till relevanta användare. De som rapporterar händelserna måste vara säkra på att de uppgifter som lämnas endast kommer att användas för statistiska ändamål. Det handlar ju inte om att fastställa skuld eller ansvarsskyldighet. Tekniska fel rapporteras snabbare än mänskliga fel, medan den senare kategorin har stor betydelse när det gäller incidenter och därmed även säkerhet. Piloter kommer till exempel inte att rapportera dessa frivilligt så länge förtroligheten och anonymiteten inte är garanterad.
Europaparlamentets ändringsförslag är i första hand avsedda att förstärka det inslaget. Om en ny reglering skall lyckas beror naturligtvis på att de direkt berörda parterna medverkar och det visar sig också i de diskussioner som vi fört här och i utskottet.
Det behövs en regelbunden utvärdering och redovisning av genomförandet för att kunna bedöma om rapporteringssystemet fungerar. Människor på fältet måste då engageras och det är också meningen med det ändringsförslag 12 som vi lämnat in på nytt. Listorna över händelser som skall rapporteras måste också anpassas på grundval av en utvärdering.
Vi vill dock inte enbart veta hur och i vilken utsträckning det rapporteras utan också vilka händelser som ofta förekommer och vilka slutsatser för säkerheten som kan dras ur detta. Det är meningen med ändringsförslag 11. Jag tror att allmänheten har rätt att få den sortens information också.

Sanders-ten Holte
Herr talman, fru kommissionär, kolleger! I stora drag stöder den liberala gruppen föredragandens förslag. Hur ofta läser jag inte i tidningen att det skett en eller annan incident. Det är långt ifrån alltid allvarligt, men ändå. Det är därför viktigt för säkerheten att det på internationell nivå inrättas ett bra och öppet system för rapportering av dessa händelser, så att vi får en översikt och kan lära något av de samlade uppgifterna.
För vår partigrupp handlar det dock om i vilken mån informationen från de som rapporterar händelser får spridas vidare. Det behövs öppenhet, men samtidigt måste det kunna garanteras att endast de människor som behöver den informationen skall få tillgång till den.
För det andra tycker vi det är viktigt att skydda anonymiteten hos de personer som rapporterar händelser. Det är naturligtvis bra, men om enskilda personer gör sig skyldiga till grov vårdslöshet så måste de kunna åtalas för det. Det får inte vara så att dessa personer kan fria sig från vårdslösheten genom att rapportera den.
Vi är också nöjda med det stöd som våra ändringsförslag i den frågan har fått i utskottet. Vi har dock problem med några andra ändringsförslag och av dessa skall jag nämna 5, 6 och 7 och egentligen av samma skäl som vi lämnat in våra ändringsförslag och fått det stödet. Särskilt ändringsförslag 5 är inte till gagn för klarheten, men som jag redan sagt: tack till föredraganden och i stora drag stöder den liberala partigruppen förslagen.

Bordes
Herr talman! Vi kommer att avstå från att rösta om det här betänkandet. Vi har ingenting emot det faktum att medlemsstaterna upplyser varandra om händelser inom luftfarten som har inträffat i deras respektive luftområden, tvärtom. Men genom att man i motiveringen hävdar att de flesta flygolyckor beror på den mänskliga faktorn ger man en ensidig bild av problemet. Man säger faktiskt inte ett ord om det faktum att otrygga arbetsformer har utvecklats och antalet anställda minskat, såväl på flygplatserna som inom flygbolagen, vilka är några av de främsta orsakerna till tillbud och olyckor. Antalet resenärer och flygningar ökar trots allt ständigt.
De besparingar man gör på de anställda är ännu mer chockerande om man tar hänsyn till att de stora flygbolagen gör enorma vinster. Air France-gruppen har t.ex. nyligen aviserat ett överskjutande driftsöverskott på 10 miljarder franc brutto, dvs. 200 000 franc per anställd i gruppen, trots den betydande prisökningen på flygbränsle. Företaget har just ökat utdelningarna för sina aktieägare med 57 procent för i år.
För att minska antalet tillbud och olyckor inom luftfarten måste man börja med att anställa folk i stor omfattning på flygplatserna och inom flygbolagen samt avskaffa de otrygga arbetsformerna. Det är trots allt resenärernas och personalens säkerhet som måste prioriteras, och inte aktieägarnas vinst.

Simpson
Herr talman! Jag välkomnar med tillfredsställelse de förslag vi har framför oss, eftersom jag tror att luftfartssäkerheten i allmänhet inte bara kommer att bli bättre, utan att detta också kommer att stärka samarbetsförfarandena, liksom de förebyggande strategierna. Något som är viktigt är att detta betänkande också kommer att ge en lämplig konfidentialitetsgrad för de människor som är nära inblandade, och som har den mest ingående kunskapen i hur man bedriver en säker luftfartsindustri: jag syftar på flygplansbesättningar, flygledare och underhållspersonal.
Det är också viktigt att vi betonar bästa praxis, särskilt inom området för forskning och utveckling. Här välkomnar vi inrättandet av European Coordination Centre for Aviation Incident Reporting (det europeiska samordningscentret för rapportering av luftfartstillbud). Därför stöder vi föredraganden, som har varit så noggrann som möjligt för att garantera konsekvens mellan EU:s lagstiftning och det internationella ramverk som ställts upp av Internationella organisationen för civil luftfart (ICAO). Detta är också anledningen till varför vi inte kan acceptera de orimliga restriktionerna i några av de ändringsförslag som antagits i utskottet, särskilt de där man försöker dölja flygbolagens ansvarsområden. Bolagen kommer inte att bli säkrare och mer konkurrenskraftiga om vi döljer deras ansvarsområden. Vi anser att kunden har rätt till fullständig information.
På samma sätt kan vi inte godkänna de ändringsförslag där man medvetet försöker försvaga de människors ställning inom industrin, vars plikt det är att konkret peka ut händelser. För att ha ett pålitligt system med rapportering av händelser inom den civila luftfarten, måste vi garantera konfidentialitet för de människor som rapporterar in dem. Kommissionens förslag är riktiga, även om det kan finnas en risk för juridiska konsekvenser. Den enda risk för säkerheten som vi kan se härstammar från ett försök att försvaga förslagen till förmån för flygbolagen.
Jag tackar Collins för hans utmärkta betänkande och hoppas att detta synsätt med sunt förnuft kommer att antas av parlamentet.

Pohjamo
Herr talman, fru kommissionär, kolleger! Även jag vill tacka herr Collins för ett lyckat betänkande. Den kontinuerliga tillväxten inom flygtrafiken skapar ett ökat tryck på säkerheten inom flygtrafiken. Försiktighetsåtgärder för ökad säkerhet är nödvändiga. Fastän flygtrafiken varit ett förhållandevis tryggt trafikmedel har stockningarna på flygplatserna och i luftrummet ökat olycksrisken. Den största delen av olyckorna beror på den mänskliga faktorn. Luftfarten blir allt mer teknisk och stöder sig i allt högra grad på markorganisationernas förmåga att bereda trygga tjänster i flygsäkerhetsprocedurer. Därför är det viktigt att få information om hur dessa tjänster fungerar.
Insamling och registrering samt informationsutbyte om riskabla tillbud är viktiga då man vill utveckla säkerhetsnivån på den civila luftfarten. Det är viktigt att informationsutbytet vid riskfyllda situationer och olyckor fungerar både inom och mellan medlemsstaterna. Medlemsstaterna bör utbyta erfarenheter och information för att man skall kunna undvika de allt vanligare riskfyllda situationerna. Då man utvecklar informationsutbytet om bristfällig säkerhet bör emellertid individens och företagens dataskydd garanteras, vilket Collins även föreslår i sitt betänkande.
Medlemsstaterna bör varje år lämna en redogörelse över nivån på säkerheten i den civila luftfarten. Om en riskfylld situation eller olycka beror på allvarlig vårdslöshet bör medlemsstaterna ha rätt att vidta rättsliga åtgärder. Jag anser att medlemsstaternas samarbete inom säkerheten för luftfarten är en viktig försiktighetsåtgärd på grund av den växande flygtrafiken. Vi drar alla nytta av säkerheten i det europeiska luftrummet.

De Palacio
. (ES) Herr talman, ärade kolleger! Jag har den allra största respekt för kammaren och naturligtvis även för de bestämmelser som finns i avtalet om förbindelserna mellan Europaparlamentet och kommissionen, och därför måste jag uttrycka min förvåning över det faktum att författaren till detta betänkande inte är närvarande för att lyssna på debatten om sitt eget betänkande. Jag kan helt enkelt inte förstå detta.
När detta har sagts vill jag tacka er, ärade kolleger, för att ni är här och för era inlägg och säga er att jag hoppas att detta direktiv antas snabbt, och att vi godtar alla ändringsförslag som har lagts fram av utskottet, utom ett, nummer 11, eftersom medlemsstaterna själva bör offentliggöra en årlig rapport om sitt system för information om händelser. När det gäller ändringsförslag 2 godtar vi det, dock bör formuleringen ändras för att undvika att systemet registrerar flera rapporter om en och samma händelse, vilket skulle kunna förvanska analyserna av systemet.
Av de nya ändringsförslagen, 12 och 13, kan vi inte godta nummer 12, medan vi godtar nummer 13, eftersom vi anser att det förbättrar kommissionens egen text. Jag försäkrar er att kommissionen, precis som ni, kommer att fortsätta att arbeta för att förbättra flygsäkerheten i Europa, vilket är viktigt för oss alla.

Talmannen
Tack så mycket, kommissionär Loyola de Palacio.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 11.00.

Arbetsutrustning
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är andrabehandlingsrekommendation (A5-0156/2001) från utskottet för sysselsättning och socialfrågor om rådets gemensamma ståndpunkt 5766/2/2001 - C5-0135/2001 - 1998/0327(COD)) inför antagandet av Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring av rådets direktiv 89/655/EEG om minimikrav för säkerhet och hälsa vid arbetstagares användning av arbetsutrustning i arbetet (andra särdirektivet enligt artikel 16.1 i direktiv 89/391/EEG) (föredragande: Skinner).

Pérez Álvarez
Herr talman, fru kommissionär! Jag anser att vi kan konstatera att ingen av oss vill fortsätta att lyssna till uppgifter som att det varje år i Europeiska unionen registreras cirka 500 000 fall från hög höjd, av vilka ungefär 300 000 leder till sjukskrivningar från arbetet i fler än 3 dagar, 4 000 resulterar i allvarliga skador och cirka 1 000 får dödlig utgång. Vi skulle också vilja slippa upprepa att dessa olyckor huvudsakligen sker vid arbeten som utförs på byggnadsställningar, plattformer och på hög höjd.
Jag vill inte ta upp frågor som det är föredragandens sak att tala om, men jag vill dock gratulera honom, även om han inte är närvarande, inte bara till det arbete han har lagt ner utan även för den förståelse han har visat för dessa frågor som påverkar arbetstagare som många gånger saknar utbildning, yrkesutbildning och förkunskaper. Vi får inte glömma att byggsektorn bygger broar som gör det möjligt att ta steget över till servicesektorn eller industrisektorn.
Jag anser att föredragandens mottaglighet har bidragit till att berika debatten, eftersom han har godtagit många av ändringsförslagen. Dessa ändringsförslag lades fram just i syfte att berika debatten och för att bidra till att anta åtgärder som gör anställningsförhållandena säkrare. Vi vet att nollrisken inte finns; att leva är riskabelt och arbetslivet, som är ett aktivt liv i ordets verkliga betydelse, medför risker.
I vår stadga om de grundläggande rättigheterna som har offentliggjorts, men inte införlivats i fördragen, har vi en allmän text. I kapitel IV av stadgan, som heter "solidaritet", föreskrivs att "varje arbetstagare har rätt till hälsosamma, säkra och värdiga arbetsförhållanden".
Jag skulle vilja säga att respekten för hälsa, säkerhet och värdighet är ett gemensamt åtagande för oss alla, främst för arbetstagarna, och även för företagsledarna. Det kanske inte går att upprätta en hierarki, även om vi naturligtvis skulle sätta företagsledarna överst, men arbetstagarna måste alltid vara medvetna om de risker som finns och ha tillräcklig utbildning för att kunna hantera dem, för att acceptera dem och veta att respektera dem. Våra myndigheter får inte stå likgiltiga inför detta åtagande.
Slutligen vill jag koppla ihop detta gemensamma åtagande med något som Bertrand Russell har sagt: för att nå lycka behövs tre saker: modet att acceptera det som inte kan förändras, tillräcklig envishet för att ändra på det som går att ändra och tillräcklig intelligens för att inte blanda ihop det första med det andra. Jag anser att vi alla måste visa en ständig envishet och ett ständigt mod i kampen mot olycksfall i arbetet.

Thorning-Schmidt
Herr talman! Först och främst vill jag å den socialdemokratiska gruppens vägnar be om ursäkt för att Peter Skinner inte är närvarande i salen. Han måste ha blivit uppehållen av någonting mycket viktigt, för vi känner ju alla till Peter Skinners hängivna engagemang när det gäller att komma till rätta med denna fråga. EU:s regler kritiseras ofta för att vara alldeles för ingående, och reglerna om anställdas hälsa och säkerhet är inget undantag härifrån. Det direktiv som vi i dag skall vara med om att godkänna visar dock varför en sådan detaljrikedom är nödvändig. Det finns redan allmänna regler som skall skydda de anställda mot t.ex. fall från hög höjd, men trots detta svarar just fall från hög höjd för 10 procent av alla arbetsolyckor inom EU. Detta beror bl.a. på att reglerna inte respekteras ute på arbetsplatserna, men kanske också på att det saknas exakta anvisningar för hur sådana olyckshändelser kan undvikas.
Alla som någon gång har befunnit sig på en byggnadsställning vet att man i sådana situationer funderar över om konstruktionen som ser så lätt ut är ordentligt monterad. Det krävs en del kunskaper för att kunna sätta ihop en byggnadsställning på ett försvarbart sätt, och jag tror att de krav som ställs på utbildning beträffande montering, anpassning och demontering av byggnadsställningar kan bidra till att öka säkerheten. Jag vill ge föredraganden en eloge, inte bara som talesman för parlamentet, utan även som talesman för alla de människor som arbetar på byggnadsställningar, för vi har faktiskt sett ett bra resultat. Naturligtvis löser detta direktiv inte alla problem, och såvitt jag kan se finns det bl.a. fyra punkter som vi bör arbeta vidare med.
Först det första stöder jag fullt ut vad som står i den gemensamma ståndpunkten om nödvändigheten av att finna en lösning för arbetsgivare och egenföretagare. Jag skulle gärna vilja att de generellt kom att omfattas av arbetsmiljöreglerna, både för konkurrensens skull och för att deras agerande kan ha betydelse för säkerheten på arbetsplatsen. För det andra måste vi se över kraven på de produkter som skall användas för att förbättra byggnadsställningarna. För de människor som monterar byggnadsställningar är det ett stort problem att delarna ofta är mycket tunga. Detta gör dem mycket svåra att hantera och lätta att tappa, och de bidrar också till att förorsaka förslitningsskador. Utbildning utgör den tredje punkten. Vi har i detta direktiv funnit en tillfredsställande lösning, men jag tror att utbildning är ett av de områden som vi bör vara mycket uppmärksamma på i framtiden. Jag tror att det med tiden kommer att bli helt naturligt att ställa mycket högre innehållsmässiga krav på utbildningen. Men låt oss först se hur medlemsländerna tar sig an uppgiften.
Den fjärde punkten berör slutligen inställningen till hälsa och säkerhet. Det skall till mer än lagstiftning för att förhindra de olyckor som inträffar. Myndigheterna måste ha goda möjligheter att kontrollera att lagstiftningen respekteras, men också att den enskilda individen tar de nya säkerhetsreglerna på allvar. Byggnadsarbetarna får enkelt uttryckt inte leka Tarzan ute på arbetsplatserna. Med detta direktiv har vi nu fått en rad tydliga anvisningar, och om dessa tillämpas på rätt sätt tror jag verkligen att vi kan göra någonting åt de alltför många olyckstillbuden med fall från hög höjd.

Talmannen
Tack så mycket, fru Thorning-Schmidt. På tal om er inledande information skulle vill jag säga att det är givet att föredragandena är de första som är intresserade av att vilja vara med i debatterna, vilket är naturligt och som sig bör. Föredragandenas frånvaro i debatten är faktiskt något som måste anmälas. Och det måste meddelas presidiet i tid för att kammaren skall kunna fungera på ett klokt och bra sätt.
Jag måste säga, kära kolleger, att Collins har meddelat presidiet att han med tanke på att denna debatt skulle förlängas till efter kl. 21.00, inte kunde närvara vid den tiden. Presidiet visste alltså om detta. När det gäller Skinner har presidiet tyvärr inte fått någon information eller förklaring. Jag anser att presidiet i framtiden måste informera föredragandena om att dessa när de av någon anledning inte kan närvara, måste följa minimireglerna för samarbetet och respekten i denna kammare.

Jensen
Herr talman! Först och främst vill jag säga att jag anser att Skinner har gjort ett mycket respektabelt arbete, vilket jag även tycker bör nämnas i kväll. Som talesman för ELDR-gruppen har jag givit mitt stöd till den förlikning som kommit till stånd beträffande en ändring av direktivet om byggnadsställningar. Det medför mer exakta regler för hälsa och säkerhet i samband med användning av stegar och annan arbetsutrustning på byggnadsställningar, och jag vill berömma Skinner för hans arbete. Det handlar alltså om en revidering av gällande regler, vilket naturligtvis får praktisk betydelse för t.ex. kraven på utbildning av egenföretagare och för frågan om reglerna skall utvidgas till att omfatta även dessa.
Jag har till skillnad från en del andra ledamöter här i kammaren under bearbetningen av förslaget inte känt behov av att ställa frågan om vi över huvud taget skall ha denna typ av direktiv. Jag anser inte att det hörde hemma på dagordningen denna gång, men skulle så här i sista stund gärna vilja säga lite mer om det. I dessa tider talas det ju mycket om kompetensregister och om nya kontrollmetoder. Vad skall EU ta hand om, vilka uppgifter skall nationalstaterna själva ta sig an, och på vilket sätt? Jag tror fullt och fast på att det bör finnas gemensamma EU-regler som skall säkra att den fria konkurrensen på den inre marknaden inte präglas av en dålig arbetsmiljö. Men är säkerhet vad gäller byggnadsställningar verkligen en fråga för EU? Vore det inte bättre om besluten beträffande säkerheten vid arbete på byggnadsställningar träffades närmare själva byggarbetsplatsen, på nationell såväl som på lokal nivå? Jag kom att tänka på detta under de mycket spännande och ingående diskussioner vi haft beträffande bl.a. användningen av stegar på byggnadsställningar kring de gamla husen i Amsterdam. En annan fråga är hur man skall säkra att reglerna tillämpas så att vi verkligen får se en minskning av antalet olyckor med fall från hög höjd. Under bearbetningen av detta direktiv har jag i större utsträckning lagt märke till byggnadsställningarna runt omkring i Bryssel, och jag tror att vi kommer att få allvarliga problem vid genomförandet av direktivet.
Den diskussion om nya kontrollmetoder som även förs i andra sammanhang måste också handla om på vilket sätt vi mest effektivt kan reglera arbetsmiljön. Skall vi fortsätta att skapa detaljerade lagar och regler eller skall vi i högre grad fokusera på hur de fungerar i praktiken? Kan vi på andra sätt ålägga arbetsmarknadens parter och de nationella regeringarna att säkra en god arbetsmiljö? Jag tror att här finns ett behov av nytänkande.

Bouwman
Herr talman, ärade föredragande, fru kommissionär! Det är ett stort nöje att få tala om det här ämnet. I morse stod det i en nederländsk tidning "Europa räddar fönsterputsarens levebröd". Det handlade om rädslan för att en stege egentligen inte längre skulle få användas för att arbeta på. Det hittades slutligen en lösning för det här i direktivet. Det går ut på att en stege får användas för att arbeta på om det är under kort tid och om det endast innebär en ringa risk. Här ligger precis hela problemet. I Nederländerna är man glada, fönsterputsarna är i alla fall glada, en hel yrkeskategori av egenföretagare som i hela Nederländerna och i hela Europa går runt med stegar, underhållspersonal, målare, osv. De är dock egentligen glada åt en död sparv. Tillsvidare. Det kan nämligen mycket väl hända att åtgärden en gång på landsnivå tolkas så att "kort tid" naturligtvis inte är en hel arbetsdag och att arbetet därmed egentligen inte kan utföras. Det problemet vill jag ta upp litet. Det problemet har vi inte löst. Det ger problem för upprätthållandet. Om vi håller oss sysselsatta med arbetsförhållanden här i kammaren, så måste det ske på ett bra sätt och då måste det gälla den kategori som det verkligen handlar om: arbetstagare, egenföretagare utan personal, egenföretagare med anställd personal, och så vidare. Det måste bli tydligare.

Bushill-Matthews
Herr talman! Vid den föregående diskussionen i september förra året bekräftade jag att hälsa och säkerhet var en viktig fråga, och jag berömde föredraganden för det tankearbete som han hade lagt ned på sitt arbete. Det gläder mig verkligen att se att han slutligen har nått fram hit så att han kan få höra mig säga detta ännu en gång.
Mitt klagomål var då, och är det fortfarande, att detta var en fråga som det var bäst att lämna till medlemsstaterna eller också till de lokala myndigheterna - något som min kollega Jensen redan mycket vältaligt påpekat för en liten stund sedan.
När det ursprungliga förslaget från kommissionen i detta ämne offentliggjordes, stod det: "Svårigheterna med att införa bestämmelser i praktiken bör inte underskattas när det gäller små- och medelstora företag". Trots denna anmärkning lade föredraganden fram ännu mer detaljerade ändringsförslag och sade sedan glatt vid diskussionen i september: "Detta är en liten till medelstor affärsvänlig lagstiftning".
När det togs upp direkt efter Hughes betänkande tidigare i dag, i vilket ett antal ändringsförslag till den föreslagna utvidgningen av arbetstidsdirektivet till mobila arbetstagare lades fram, är en sak mycket tydlig. De människor som anser att EU borde lagstifta in i minsta detalj, de människor som lägger mer bördor på företag utan att ens förstå att det är vad de gör, är inte några ovalda Brysselbyråkrater, det är Storbritanniens alldeles egna Labourparlamentsledamöter. Nu förstår jag vad Tony Blair menar med att Labour leder i Europa. När det gäller extra byråkrati ligger de brittiska Labour-parlamentsledamöterna långt före.

Bastos
Herr talman, fru kommissionär, kära kolleger! Lagstiftningsförslaget vi debatterar, vars innehåll jag välkomnar, då det tar upp behovet av att bekämpa arbetsolyckor orsakade av fall från höjd och om byggnadsställningar och stegar, vilka tyvärr är alltför vanliga i hela Europeiska unionen. Det är aldrig för mycket att upprepa det oerhörda antalet olyckor: enligt kommissionens information, inträffar varje år 500 000 fall från höjd, och 300 000 av dessa fall leder till minst tre dagars frånvaro från arbetet. Av detta totalvärde är det nära 40 000 allvarliga olyckor med minst tusen döda. I de flesta fall inträffar dessa olyckor på grund av felaktigt användande av byggnadsställningar och stegar.
I dessa liksom i andra frågor på det sociala området är det viktigt att stimulera inrättandet av bestämmelser och gemensam lagstiftning för att stärka skapandet av modeller och en övre utjämning för att få ett mervärde för alla medlemsstater. Jag är säker på att detta direktiv i mitt land där denna typ av arbetsplatsolyckor når alarmerande siffror, kommer att ge ett värdefullt bidrag till att förhindra dem och driva på de nationella behöriga myndigheterna Slutligen vill jag understryka det positiva agerandet från rådets sida i nära förbindelse och samarbete med parlamentet i denna fråga. Om man ibland tenderar att kritisera den institutionens ståndpunkt är det rätt att lovorda den när det finns anledning till det.

Skinner
. (EN) Herr talman! Jag är mycket nöjd med de generösa kommentarer som har gjorts och ber om ursäkt för att jag inte infann mig i tid. Vi kan tacka parlamentets chaufförstjänst för det. Hur underbar den än är när den transporterar in oss varje dag, så verkar de ha glömt mig någon halvtimme efter att jag hade bett dem att komma.
Förutom detta klagomål skulle jag vilja tacka alla de tjänsteenheter som har deltagit i detta mycket lyckade betänkande. Jag ser till exempel Simon Duffin från vårt sekretariat i parlamentet, som bidrog till att få till stånd många av kompromisserna, överenskommelserna och samförståndet i vårt utskott. Vi bör vara generösa i vårt beröm när det gäller människor som Simon och andra i kommissionen som oupphörligen arbetade med att få till stånd detta särskilda betänkande. Det är ett förstklassigt betänkande. Genom en informell process - Bushill-Matthews kanske inte tror det, även om jag tackar honom för hans ursprungliga beröm till att börja med - är det ett arbetsgivarvänligt betänkande. Inget som liknar detta har kommit ur förfarandena med hälsa och säkerhet. Det kanske förbluffar er, men det är sant. Det är sant av många olika skäl. Vi kanske borde börja med att påminna oss själva om själva anledningen till varför detta betänkande kom till stånd överhuvudtaget.
Betänkandet var förlorat som ett direktiv om byggnadsställningar eller arbeten på höjd, som en bilaga till ett ursprungligt betänkande. Anledningen till att det var förlorat var att det ursprungligen hade blockerats av skäl som jag inte bryr mig om att gå in på nu. Men förnuftet segrade och nu har vi fått tillbaka det.
500 000 människor faller varje år från höjder. Det är ett ganska så häpnadsväckande antal i Europeiska unionen varje år. 40 000 skadas allvarligt - som ni troligen redan har hört; tillräckligt allvarligt för att de skall vara hemma tre eller fler dagar från jobbet. Tragiskt nog dör 1 000 personer varje år, med följdriktiga administrativa konsekvenser, bördan för företaget att finna ersättare, att utbilda dessa, och att finna kostnader för att kompensera de anhöriga. Det är en ansenlig börda för ett företag.
Inom Europeiska unionen uppskattas kostnaderna till omkring 28 miljarder euro om året. Det räcker till en mängd sjukhus, skolor, vägar, eller vad man vill, inom Europeiska unionen. Men ändå framhärdar vi och tillåter olyckor att inträffa på arbetsplatsen. Ursäkta mig om jag är hetsig när det gäller detta, men om man kan hindra olyckor på arbetsplatsen, så anser jag att man gör arbetstagarna i företaget och företaget självt en tjänst. Vi borde sträva efter att göra detta på det mest förnuftiga och genomförbara sättet. De personer som känner mig vet att jag är en praktisk person, och inte någon som har huvudet uppe i det blå och som vill ha mer ideologi i företagen, utan någon som ser de verkliga fördelarna för människorna på arbetsplatsen.
Jag arbetade på höjder. Jag arbetade på byggnadsställningar. Jag arbetade på stegar. Jag försökte bära saker som var för stora för att man skulle kunna bära dem. Jag har sett det. Låt mig berätta för er att detta inte är oansvariga drömmar från en parlamentsledamot. Om jag blir en Labourparlamentsledamot som har infört lagstiftning, då är jag stolt över det, för vi kanske får se en minskning av olyckorna på arbetsplatsen som en följd av sådan lagstiftning.
Inte bara det, den är arbetsgivarvänlig, eftersom den får till stånd lika konkurrensmöjligheter. Vi kommer inte längre att ha den konkurrensmässiga grund som vissa företag vill tävla om, med människor som föredrar att inte bry sig om alla dessa regler och föreskrifter och i stället leta efter den lägsta kostnaden, den lägsta nämnaren på arbetsplatsen. Det sätter liv och levebröd på spel för de människor som är som mest sårbara - de människor som arbetar där.
Parlamentet har rönt oerhörda framgångar i denna process. Det har rönt framgångar av flera olika anledningar. Det har delvis rönt framgångar för att det har kunnat införliva saker som kommissionen och rådet till en början inte ville överväga. Detta är inte bördor. Jag anser inte att det faktum att människor som är egenföretagare införlivas i denna specifika lagstiftning är betungande. När man tittar på entreprenadindustrin - ta elektriker till exempel - är den stora majoriteten egenföretagare. I betänkandet har man inte bara tittat på entreprenadindustrier inom byggnadssektorn, utan även tittat på ett helt spektrum av människor som arbetar på höjder. Det är inte bara människor som arbetar på byggarbetsplatser som faller från byggnader eller byggnadsställningar, det händer inom en hel rad olika industrier. Det tycks anmärkningsvärt att detta skulle ha framställts på ett så felaktigt sätt.
Parlamentet tog också ställning för att upprätthålla en förnuftig balans mellan för många detaljer och de detaljer som måste regleras. Vi behöver regler om vi skall kunna ha den typ av normer som en civiliserad europeisk union vill ha.
Detta steg betonades av det faktum att parlamentet visade ett mycket stort intresse för några av detaljerna och verkligen hjälpte människor som till exempel måste bära enormt stora tyngder på stegar, att överväga de mycket allvarliga problem som skulle kunna drabba dem, och de mycket allvarliga skadorna. Inte alla ändringsförslag kom från socialisterna. Det är inte som om vi var någon slags tvivelaktig klick som sysslade med att ödelägga företag. Ändringsförslag kom från andra sidan av kammaren också. Låt oss inte glömma det. Ni kritiserar era egna kolleger också.
Det här är en lagstiftning som är mycket framgångsrikt sammansatt. Den har uppnåtts tack vare samförstånd och god vilja i vårt utskott. Jag tackar alla de personer som har deltagit i detta. Jag hoppas att vi kommer att kunna njuta av framgången under många år framöver.

De Palacio
. (ES) Herr talman! Jag vill först och främst uttrycka min tillfredsställelse över att företräda min kollega, Diamantopoulou, i behandlingen av förslaget till lagstiftningsresolution för detta förslag till direktiv om arbete på nivåer över mark- eller golvplan, som ni beräknas anta i morgon. Jag vill poängtera att det är tack vare föredraganden, Skinners, envishet som en överenskommelse har nåtts med rådet om att häva blockeringen och komma vidare med detta.
Som det har påpekats har vi fortfarande inte löst frågan om de egenföretagarna, och rådet och kommissionen beräknar lägga fram en gemensam förklaring som uttrycker vår vilja att hitta en lösning som gagnar alla personer som deltar i förberedande, genomförande och avslutande av tillfälliga arbeten på hög höjd.
Jag vill gratulera alla till deras arbete, särskilt föredraganden, och alla talare, och säga att när vi talar om hälsa och säkerhet i arbetet skiljer vi inte på anställda arbetstagare eller egenföretagare. Det viktiga är dessa personers hälsa, hur deras anställningskontrakt och arbetsuppgifter ser ut.

Talmannen
Tack så mycket, kommissionär Loyola de Palacio.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 11.00.

Unionens oljeförsörjning
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0163/2001) av Linkohr för utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi om meddelandet från kommissionen om Europeiska unionens oljeförsörjning (KOM(2000) 631 - C5-0739/2000 - 2000/2335(COS))

Purvis
Herr talman! Jag kanske kan få slösa lite tid, för tidigare i dag informerades vi om att Linkohr-betänkandet skulle tas upp kl. 22.00. Ni har uppenbarligen skyndat igenom ärendena med en ansenlig hastighet och Linkohr måste ha haft den felaktiga uppfattningen att han inte behövdes förrän kl. 22.00. Jag har precis kommit hit själv som skuggföredragande. Skulle vi kanske kunna slösa lite tid?

Talmannen
Det är givet, herr Purvis, att alla skäl kan anföras, men Linkohr är en mycket känd man i denna kammare med stort ansvar. Jag vill hellre ange ett sammanträffande än hans eget ansvar. Jag tror att det finns olika viktiga skäl som hindrar honom att vara här i detta ögonblick, men jag vill också säga att när det gäller planeringen av inlägg gör presidiet ganska säkra uppskattningar. Därför måste också ledamöterna vara uppmärksamma på vad som händer på kontrollskärmarna och kontrollera ungefär när deras inlägg skall äga rum. Därför måste parlamentet i denna situation - utan att på något sätt kritisera de tre föredragandena som i dag av en rad sammanträffanden, inte befinner sig här - ändå fungera och arbeta. Men jag är övertygad om att Linkohr är på väg.

Marinos
. (EL) Herr talman, fru kommissionär, kära kolleger! Den moderna livsstilens beroende av olja som energikälla är så stort att nästan ingenting skulle fungera om oljan helt plötsligt tog slut. Kan ni, till exempel, föreställa er ett liv utan flygtransporter och bilar?
Kommissionens meddelande om Europas oljeförsörjning, som är ytterst viktigt till sitt innehåll och djärvt i sina konstateranden, Linkohrs betänkande om meddelandet, yttrandena från utskottet för regionalpolitik, transport och turism, från utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor samt från utskottet för ekonomi och valutafrågor, som har hedrat mig genom att uppdra åt mig att föredra yttrandet, är tydliga och sammanfaller alla - på det hela taget - i några centrala konstateranden.
För det första kommer den globala oljeförbrukningen, som år 2000 uppgick till 77 miljoner fat per dag, med dagens takt att om 20 år uppgå till 115 miljoner fat; den kommer följaktligen nästan att fördubblas. För det andra beräknar de sakkunniga att den högsta dagliga utvinningen inte kommer att kunna överstiga 90 miljoner fat; dessutom uppvisar upptäckterna av nya fyndigheter redan nu en nedåtgående kurva. För det tredje är Europas beroende av oljeimporten totalt. Importen motsvarar i dag 75 procent och beräknas överstiga 85 procent år 2020. För det fjärde räknar man med att priset på råolja kommer att ligga kvar på en hög nivå, åtminstone mellan 22 och 28 dollar per fat, och sannolikheten för ytterligare höjningar är stor. Om man kombinerar detta med den höga dollarkursen, framstår en kostnadsökning och följaktligen en försämrad konkurrenskraft för europeiska varor, som även kommer att bero på den höga beskattningen av oljeprodukter i Europeiska unionen, som oundviklig. Detta kommer naturligtvis även att öka inflationstrycket. För det femte är antalet människor som dör i trafikolyckor enormt; det motsvarar nu nästan antalet döda i stora krig. För det sjätte beror föroreningen av vår planets atmosfär - och observera detta - till 70 procent på transporter och bara till 7 procent på industrin, så den vilseledande och ensidiga kritiken mot industrins föroreningar bör begränsas, eftersom bilarna och flygplanen är de stora förorenarna av vår planet.
Eftersom det nu finns tid, vilket man har sagt, skulle jag, om det är möjligt, vilja slutföra mitt inlägg; jag anser dessutom, herr talman, att det som jag skall säga är viktigt. Oljan är emellertid värdefull för annan, viktigare användning, som till exempel läkemedelsproduktion. Eftersom det rör sig om en icke-förnybar energikälla, får den följaktligen inte slösas bort. Om det ovannämnda är sant - och det säger man i kommissionens rapport - då är det som bör göras självklart men också utomordentligt svårt. På lång sikt måste vi - och särskilt Europeiska unionen - övergå till andra energikällor, som naturgas, väte, som finns i överflöd på vår planet, kärnenergi - med betoning på fusionsenergi - och naturligtvis alla de förnybara källorna, bland vilka solenergin intar en framträdande plats.
På kort sikt - och jag avslutar, herr talman - bör Europeiska unionen söka olja och naturgas från fler geografiska källor, framför allt från Kaukasusregionen. Det är också nödvändigt att eftersträva ett avtal med OPEC om stabilare priser och betalning i euro i stället för i dollar och att samtidigt öka oljereserven.
(Talmannen avbröt talaren.)

Linkohr
, föredragande. (DE) Herr talman! Om vi hade fört debatten om unionens oljeförsörjning för ett halvår sedan skulle uppmärksamheten sannolikt ha blivit mycket större och väldigt många journalister skulle säkert ha rapporterat om detta följande dag. Jag betvivlar att så blir fallet i dag, för nu är situationen lugnare.
Förvånansvärt nog var gatorna fulla av demonstranter då när oljepriserna steg, om än inte så drastiskt, och om vi då hade haft val i den ena eller andra staten så skulle regeringen förmodligen haft avsevärda problem att bli återvald även om denna alls inte kan göra något åt saken, men psykologin spelade en stor roll. Människorna var förvirrade, och många gick ut på gatorna och var förargade.
Vad vill jag då säga med detta? Med detta vill jag säga att oljepolitiken kan ha enorma effekter på den allmänna opinionen i våra medlemsstater och att vi måste vara försiktiga när vi talar om olja. Man vänjer sig uppenbarligen vid de höga priserna. Numera ligger priset på råolja på 30 dollar per fat, och ingen bråkar - tidigare hade till och med detta inneburit en risk.
Med detta vill jag säga att frågan inte saknar betydelse och att vi därför bör anstränga oss för att bidra till att stabilisera priserna - väl medvetna om att priserna under de kommande åren - på grund av den minskande mängden olja och av ekologiska skäl - snarare kommer att stiga än sjunka, men abrupta förändringar är riskabla.
Kommissionen offentliggjorde vid den tidpunkten ett meddelande som jag i efterhand vill gratulera till. Jag ser detta som en utomordentlig hjälp, och det viktigaste bidraget är - vilket jag vill infoga i mitt betänkande: Vi behöver ett ordnat förhållande till Opec. Vi behöver en dialog med Opec, och framför allt måste Europeiska unionen tala med en röst i denna dialog. Inte med femton röster, utan med en. Jag ger er gärna komplimanger, fru kommissionär, men även annars skulle jag säga: Det måste bli ni som får tala för Europeiska unionen!
Jag kan absolut föreställa mig att man då håller sig mellan ungefär 22 och 28 dollar per fat, vilket även Opec eftersträvar. 30 dollar ser jag inte heller som en katastrof även om 25 dollar givetvis är bättre för oss än 30 dollar bara med tanke på inflationen.
Vilka är då tvistefrågorna även här i parlamentet? Först och främst har vi frågan om harmoniseringen av skatterna, harmoniseringen av skatterna på mineralolja. Jag vill eftertryckligen arbeta för en sådan harmonisering trots att jag vet att det finns en rad kolleger som är av en annan åsikt, som tror att skattepolitik måste bedrivas med konkurrens. Men i förarnas och de konkurrerande transportföretagens intressen anser jag en harmonisering av konkurrensvillkoren vara absolut nödvändig och även rättvis.
Den andra punkten där vi skiljer oss åt och som vi har problem med är hur reserverna, hur resurserna används. Nu är jag också medveten om att dessa reserver, de 90 lager som vi har lagt upp ovan jord är försvinnande små i förhållande till den olja som finns under jord och att frisläppandet av dessa reserver endast påverkar energipriset marginellt. Jag är inte så naiv att jag inte inser detta. Ändå tror jag att det av psykologiska skäl kan vara klokt att öppna dem i händelse av en kris, men jag tillstår att detta tål att diskuteras.
Den tredje punkt som vi bör diskutera - här är jag mycket försiktig - är användningen av statsekonomiska instrument i händelse av kris. Man må invända: "Detta är mycket äventyrligt", men låt mig påminna om att den franska regeringen tidigare har infört skattelättnader i strid mot de europeiska direktiven och ännu i dag behåller dessa. Detta betyder att vi har att göra med en faktisk situation som vi inte kan slingra oss undan.
Vad som gör mig fundersam är att Opec i sin klimatförändringspolitik står på USA:s sida. Detta innebär att vi har att göra med en av USA:s allianspartner som kan bli farlig i klimatpolitiken. Jag skulle verkligen uppskatta om vi kunde diskutera klimatförändringspolitiken med Opec. Jag är övertygad om att det går att komma fram till en kompromiss.
(Applåder)

Swoboda
, föredragande av yttrandet från utskottet för regionalpolitik, transport och turism. (DE) Herr talman! Jag vill gratulera kollegan Linkohr till hans betänkande även om jag som föredragande för utskottet för regionalpolitik, transport och turism inte är helt nöjd med att en viktig faktor har behandlats styvmoderligt i utskottet, nämligen utnyttjandet av råolja - vilket dock helt enkelt beror på omröstningarna.
Linkohr beskrev situationen när priset på olja började röra sig abrupt och till vissa delar slumpmässigt och det faktum att en rad länder har vidtagit åtgärder som å ena sidan inte överensstämmer med Europeiska unionens regler och principer men som å andra sidan inte heller harmonierar med det som vi diskuterar i dag, särskilt inte med tanke på en hållbar utveckling; man får nämligen inte glömma att detta inte enbart handlar om betänkandet, utan även om det svenska ordförandeskapets och Göteborgmötets viktiga uppgift att skapa en hållbar utveckling.
Även om Irland som ett aktuellt exempel i dag hamnar mer i förgrunden får man inte glömma denna grundläggande orientering. Framför allt välkomnar jag att kommissionens ordförande i dag klart och tydligt har sagt att en hållbar utveckling är en av de viktigaste hörnpelarna i Europeiska unionens utveckling, och dit hör även en transportpolitik som orienterar sig efter detta. Dit hör också en prispolitik som, vilket Linkohr gav uttryck för, förhindrar planlösa svängningar men som inte av populistiska skäl går ut på att ju lägre transportpriser, desto bättre. Nej, det är fullt godtagbart att prissystematiken och prisstrukturen i transportsektorn motsvarar de transportpolitiska målsättningarna, särskilt på de områden där olja används. Och de transportpolitiska målsättningar som även kommissionären delar består ju i att i ökad utsträckning flytta över transporterna från vägarna till järnvägen där så är möjligt och meningsfullt. När vi har fattat beslut om ett järnvägspaket, när kommissionären har föreslagit de ytterligare åtgärder som vi väntar på, då skall det hela också vara meningsfullt i den bemärkelsen att vi får en omfördelning särskilt på området varutransporter och person- och lokaltrafik, detta som ett viktigt bidrag till en hållbar utveckling.
Den sista punkt som jag vill nämna är struktureringen av bostadsområdena. Vi vet att detta inte är möjligt från en dag till en annan, men jag anser att vi måste sätta press på de enskilda medlemsstaterna - detta ingår också i Linkohrs betänkande - för att få dem att i samband med att bostadsområdena utvecklas ständigt ha i åtanke att en så effektiv, miljövänlig lokaltrafik som möjligt alltid skall finnas där bostäder, företag och så vidare byggs. Även detta är ett viktigt mål att uppnå om vi inte bara vill ge den hållbara utvecklingen ett namn utan också ett innehåll.

Purvis
Herr talman! Linkohrs betänkande skall verkligen välkomnas. Det är ett välbalanserat betänkande med användbara förslag om hur man kan förbättra den periodvis vanskliga oljeförsörjningssituationen. Att den är vansklig kan man se av den markanta prisstegring som inträffade i höstas, eller som inträffar nu i och med Iraks beslut att stoppa oljeexporter. Den är vansklig för att vi är beroende av oljeförsörjning från instabila delar av världen. Den är periodvis indelad eftersom dessa kriser varar under relativt korta perioder medan marknadskrafterna pressar ner priserna och rättar till situationen. Flyktigheten hos oljepriserna, som under de 18 senaste månaderna har gått från 10 till 34 amerikanska dollar per fat, är faktiskt ett lika stort problem för oljeproducenterna som för konsumenterna.
Detta ger oss ett tillfälle, eftersom stabila priser är av intresse för både oss i Europa och för oljeproducentländerna. Vi bör göra en mycket mer konsekvent ansträngning för att utveckla en dialog med oljeproducentländerna, med Mellanöstern, med Ryssland, med de kaspiska och kaukasiska länderna och med Västafrika. Denna dialog skall inte bara föras när det finns en brist, eller när det är säljarens marknad, eller när det ligger i vårt intresse. Den måste också föras när rollerna är ombytta, när marknaden är mättad och när det är köparens marknad. Som ett praktiskt exempel bör Europa uppmuntra och underlätta byggandet av olje- och gaspipelines från dessa platser till hjärtat av Europa. Vi borde inte heller förbise potentialen hos våra inhemska oljefält, särskilt de i min skotska valkrets.
Forskning och investeringar och förbättrad teknik för oljeutvinning har redan förlängt livslängden och produktiviteten i Nordsjön och oljefälten på kontinentalsockeln. Men ännu mer kan göras. Vi måste också fullfölja möjligheterna att spara energi, framför allt inom transportsektorn. Ja, vi måste göra vad vi kan för att främja förnybara och alternativa energikällor. Men vi kan inte dela Linkohrs entusiasm för en harmonisering av skattenivåerna och en användning av harmoniserade skatter för tillämpning på europeisk nivå, och en manipulering av strategiska oljereserver för att reglera oljepriserna. Skattenivåer skall fastställas av medlemsstaterna och de är tydligen ganska så ovilliga att skriva under det länge försenade direktivet om beskattning av energiprodukter. Beskattning av energi skulle kunna ses i sammanhanget med en öppen europeisk marknad med konkurrens vilket i sig skulle garantera att bränslekostnaderna inte skiljer sig alltför mycket från ett land till ett annat.
Vi har inte råd att begränsa våra ekonomier, våra industrier och de som lever och arbetar i våra landsbygdsområden och i våra mer avlägset belägna områden. Ja, oljeförsörjning är en fråga som måste beröra oss. Kommissionens meddelande och Linkohrs betänkande är värdefulla bidrag när det gäller att förstå problemet och att ställa upp möjliga lösningar. Om vi lyckas ändra de få icke-godtagbara aspekter som jag har räknat upp skulle den här gruppen gärna stödja Linkohrs betänkande.

Caudron
Herr talman, herr föredragande, käre Rolf, mina kära kolleger! Problemet med energiförsörjning är inte nytt inom Europeiska unionen. När oljepriserna sköt i höjden för lite mer än ett år sedan kunde vi konstatera, vilket föredraganden påpekar, i hur hög grad Europa kan destabiliseras av de främsta oljeexportörernas spekulativa manövrer.
Inte heller den här gången hade Europa - som är låst av sitt beroende - förmåga att reagera på ett samordnat sätt. I dag är det därför särskilt viktigt att anta en sammanhängande strategi som gör att Europeiska unionen kan sörja för denna säkerhet. Under år 2000 importerade Europa 75 procent av sin totala konsumtion av oljeprodukter, och fram till 2020 kommer denna siffra att ha ökat till 85 procent. Vi måste således vidta åtgärder för att minska vårt beroende. Sådana åtgärder förutsätter först och främst att vi diversifierar våra försörjningskällor, och vi måste utarbeta långsiktiga strategier gentemot Persiska viken, Kaspiska havet och Kaukasien, om så bara för att minska OPEC:s inflytande. I samma anda finns det all anledning att glädja sig åt de initiativ som Europeiska kommissionen har tagit på energiområdet inom ramen för samarbetet mellan Europa och Medelhavsområdet. Europeiska unionen har allt att vinna på att intensifiera dialogen, som äger rum inom Europas och Medelhavsområdets energiforum.
En minskning av vårt beroende av oljeexportländerna förutsätter även att vi diversifierar energikällorna. Jag tänker självklart på förnybara energikällor och biobränslen. Men jag tänker också på kärnenergi, även om jag vet att det finns många kärnkraftsmotståndare här. Vi måste givetvis trycka på behovet av forskning, för att så långt det är möjligt begränsa avfallsproduktionen och säkerhetsriskerna. Gas kan också vara en alternativ källa, och jag stöder förslaget om en genomförbarhetsstudie när det gäller att bygga nya olje- och gasledningar mellan Mellanöstern, Västafrika och Europa.
En annan del av vår strategi bör koncentreras på att rationalisera energisparandet och jag välkomnar kommissionens förslag att vid toppmötet i Göteborg lägga fram en plan för energisparande och diversifiering av energikällorna, för ett effektivare energiutnyttjande. Transportsektorn förtjänar slutligen all vår uppmärksamhet. Enligt prognoserna kommer den att svara för 71 procent av efterfrågan på olja år 2020, och i egenskap av föredragande noterar jag med intresse föredragande Rolf Linkohrs begäran att det skall ledas ett forskningsarbete inom det sjätte ramprogrammet för forskning och utveckling.
För att avsluta anser jag att skatteharmonisering också har en viktig roll att spela i den strategi som jag just har beskrivit, och jag stöder de förslag som har lagts fram av min kollega Rolf Linkohr med den innebörden. Jag tackar honom mycket varmt för hans arbete och kompetens och avslutar därmed mitt inlägg.

Pohjamo
Herr talman, fru kommissionär! Även jag vill tacka föredragande Linkohr för ett bra betänkande. Vår grupp stöder huvuddragen i betänkandet.
Unionens beroende av oljeimporten ökar i oroande grad samtidigt som tillgången på oljan minskar och priset stiger. Ett av de helhetsstrategiska målen i unionen måste vara bemödandet om att minska Europas beroende av importenergi. Samtidigt behövs en fungerande dialog med de oljeproducerande ländernas grupperingar, precis som det konstateras i betänkandet. I det här sammanhanget vill jag nämna samarbetet med Ryssland. Gas- och oljefyndigheterna i bland annat Barentsområdet utgör en viktig reserv också med tanke på Europas energiförsörjning.
Inom unionen måste man också göra ännu beslutsammare ansträngningar för att ersätta oljan med andra energikällor. Speciellt de förnybara energikällorna och biobränslena kan ersätta en del av konsumtionen av olja samtidigt som målen för Kyotoprotokollet befrämjas. Det här förutsätter att unionen riktar allt mer medel till forskningen om förnybar energi och främjar dess utnyttjande. Man bör inte heller förringa lokala förnybara bränslen, vilkas förnybarhet har bevisats vetenskapligt, såsom torv inom vissa områden, eller korkrester och olivfrön, för att nämna några exempel.
En annan viktig metod att minska på beroendet av olja är energisparande. Ett exempel är ett ännu större beaktande av energiaspekterna inom trafiken och byggverksamheten. Det enklaste sättet att spara energi är att förbättra energieffektiviteten i byggnader genom att harmonisera byggnadsbestämmelserna i riktning mot en bättre energieffektivitet. Samtidigt kan oljebaserade råvaror ersättas med förnybara material som exempelvis trä. I trafiken kan oljekonsumtionen minskas genom bättre planering, ny teknik, miljövänliga trafikmedel och genom att satsa på forskning om bränslen som ersätter bensin.

Ahern
Herr talman! Jag skulle vilja tacka Linkohr för ett mycket rättvist betänkande. Jag håller med när det gäller vikten av förutseende politik. När oljepriserna stiger sparar vi på energin, när de faller gör vi det inte. Detta har varit mycket kortsiktigt, vilket jag är säker på att kommissionären håller med om. Att spara på energi och att använda den rationellt måste vara en del av vår strategi för en säker försörjning.
Föredraganden har med rätta påpekat att det är möjligt att spara stora mängder olja om man använder den befintliga tekniken. Omkring 20 procent av produktionen kunde sparas enbart genom att man använde energisparfönster. Olja är en kostsam och icke-förnybar energikälla, som inte bör användas slösaktigt. Jag stöder därför kommissionens förslag om att inge en plan till rådet i Göteborg för energisparande och för spridning av energikällorna, som syftar till en mer effektiv energianvändning.
Något som är ännu viktigare är transportsektorn. Här är betoningen på biobränslen och förnybara energikällor högst välkommen. Vi måste utveckla en ny generation fordon. Energiförbrukningen inom transportsektorn är vårt största problem. I betänkandet läggs mycket välkomna förslag fram i denna fråga.
Gruppen De Gröna kan emellertid inte hålla med om att kärnkraft är en säker eller en godtagbar ersättning för olja. Låt oss i stället göra samma slags investering i förnybar energi som vi har sett inom kärnkraften under de senaste 40 åren.

Alyssandrakis
Herr talman, fru kommissionär, kära kolleger! Oljeförsörjningsproblemet är reellt. I det förslag som vi granskar lyckas man - enligt min mening - emellertid inte ta itu med det, om man ser till de europeiska folkens intressen. Dess huvudprinciper syftar till att öka gemenskapens imperialism inom ramen för den imperialistiska konkurrensen med Amerikas förenta stater. Vissa målsättningar, som att begränsa OPEC:s makt och att utarbeta en långsiktig strategi för regionerna i Persiska viken, Kaspiska havet och Kaukasus, avslöjar en politik som inbegriper en mångformig imperialistisk inblandning.
Samtidigt erkänner föredraganden att krisen år 2000 inte var en egentlig försörjningskris. Utvecklingen har i själva verket visat att orsakerna till de höga priserna var de monopolistiska gruppernas spekulativa verksamhet och den mycket höga statliga beskattningen i Europeiska unionens länder. Trots det motsätter man sig i betänkandet en lägre beskattning och föreslår en harmonisering av skatterna på högre nivåer, i det att man lindar in detta impopulära alternativ i tal om miljöhänsyn. Det finns naturligtvis inte någon som inte skulle hålla med om att det finns ett behov av att utveckla energisparande teknik eller att det är nödvändigt att främja förnybara källor. Försörjningsproblemet kan emellertid inte lösas inom ramen för en liberal ekonomi i vilken högre förbrukning även leder till högre vinster.
Jag anser att det i varje land bara kan finnas ett helstatligt energiorgan som värderar och förvaltar de befintliga energikällorna, i det att såväl ekonomiska kostnader som miljöskydd vägs in och folkets intressen beaktas till fullo. Det rör sig om en mycket politisk fråga, som hänger samman med möjligheten att utarbeta en central nationell planering inom ramen för en ekonomi med förstatligade produktionsmedel i de sektorer som är av strategisk betydelse.

Belder
Herr talman! Diversifiering är för kommissionen och för föredraganden nyckelordet när det gäller Europeiska unionens energiförsörjning. Bland annat för att förhindra ett större beroende av importerad olja.
Allra först kan dialogen med oljeproducerande länder leda till en större variation av leverantörer. Denna välkomna riskspridning hindrar att enskilda länder får en för mäktig ställning i den europeiska energiförsörjningen.
Dessutom använder kommissionen och föredraganden dialogen som ett instrument för en stabilare prisutveckling. Den här problematiken är dock motsträvig. Dessutom är varken användandet av strategiska förråd eller av punktskatter tillräckligt övertygande som prisinstrument. Risken är att dessa prisinstrument endast försenar justeringen av tillgång och efterfrågan genom att marknaden inte signalerar stimulanserna i tillräckligt hög grad.
Det finns andra lösningar än prishantering. Det kan till exempel undersökas om en större överskottskapacitet i raffineringen kan hjälpa. Med en större kapacitet kan en större efterfrågan klaras av utan att direkt driva upp priset.
För det tredje så är det nödvändigt med en diversifiering med avseende på typen av energikälla, vilket kommissionen och föredraganden föreslår. Oljan bör ersättas av andra energikällor i de fall det är möjligt. Naturgas och förnybara energikällor kan på det sättet bidra till mer diversifierade energitillgångar.
I hållbarhet ingår dock mer än en riktad stimulans av förnybara energikällor. Nationella strategier för hållbarhet omfattar på olika sätt marknadsstödjande åtgärder. På europeisk nivå är det klart att det skall förhindras att den här diversifieringen med avseende på energikällor och geografiskt ursprung leder till konkurrens på bekostnad av miljönormer och arbetsförhållanden. Ett första steg i den riktningen är ett certifieringssystem för typ och ursprung. Per energikälla kan då en specifik nationell politik föras. I utvidgningsprocessen kan det här angreppssättet uppfylla behovet av flexibilitet, både för medlemsstater och för kandidatländer.
Avslutningsvis leder ensidiga jakten efter ett lågt pris till att länder med det lägsta priset kommer att styra marknaden. Därför får inte prisstyrningen vara insatsen i dialogen. Däremot får kringvillkoren för en tillförlitlig och hållbar energiförsörjning vara det.

Chichester
Herr talman! Jag gratulerar min kollega, Linkohr, till hans betänkande. Det är ett välkommet bidrag till en djupare diskussion om säkerhet när det gäller energiförsörjning i Europa, vilket jag arbetar med för tillfället. Jag skulle vilja ta upp fyra punkter.
När det gäller punkt 1, där effektiva dialoger med de oljeproducerande länderna efterfrågas, deltog jag tidigare i dag i ett möte där vi informerades om arbetet med energistadgan och vikten av att införa detta ramverk, i synnerhet för våra handels- och investeringsförbindelser med Ryssland som en huvudkälla för olja och gas. Jag skulle vilja betona vikten av det initiativet.
Sedan uppmanas EU i punkt 7 att göra större ansträngningar för att ersätta oljan i så stor utsträckning som möjligt. Jag stöder den punkten. Det finns stor potential och vi ser fram emot att få höra från kommissionen senare i år med förslag för att uppmuntra till biobränslen och andra alternativ som ett tillägg - och kanske komplement - till oljan i nuläget.
För det tredje uppmanas kommissionen i punkt 27, som går i en annan riktning, att uppmuntra till att stärka oljeproduktionen i Europa genom förbättrade utvinningsmetoder. Detta måste säkerligen också vara en förnuftig politik för att dra största möjliga nytta av våra egna resurser. För det fjärde uppmuntras medlemsstaterna i punkt 30 att arbeta med hus- och transportsektorerna som områden där vi drastiskt kan förbättra vår energieffektivitet och vårt energisparande. Dessa två måste båda vara en förnuftig metod. Slutligen tycks det mig som om den kanske viktigaste sak som vi måste göra - vilket är en utmaning som vi har framför oss - är att påverka och ändra den allmänna uppfattningen om behovet av sparande och effektivitet.

Paasilinna
Herr talman, kolleger! Jag tackar herr Linkohr för ett kunnigt betänkande. Jag anser emellertid att vi inte är beroende av oljan utan av bilen och trafiken. Det är ju dem vi är beroende av, de slukar ju snart 70 procent av vår olja. De omger också den här byggnaden och alla Europas parlament och alla kontor, just de här som slukar vår olja. Vem har annars hört talas om bilfria kontor? Det finns inga sådana. Nåja, motortekniken kan förändras och bränslena utvecklas, men en verkligt effektiv lösning kan man åstadkomma genom att minska på trafiken eller att flytta den på spår, såsom här har föreslagits.
Föredraganden föreslår tätare fönster. Det är en bra besparing, 20 procent av oljan skulle sparas. Vi gjorde det i vårt hemland redan för 25 år sedan: genom att installera tredubbla fönster. Vad skall vi nu göra?
Energitransporterna är ett problem. Jag stöder lokala energiformer. I Finland är till exempel 30 procent av landarealen myrmark. Vi utnyttjar under en procent av den, och den behöver inte transporteras någonstans. Det här är riktiga lösningar. Därför anser vi att ett utnyttjande av torven som motsvarar dess årliga tillväxt är klokt.
Men det är klart att vi får några besparingar till stånd på det här sättet. De förnybara energikällorna är inte tillräckligt snabba. Vi måste alltså göra någonting annat och jag anser att det är antingen kärnenergi eller naturgas. Låt oss ta naturgas, det finns det av i norr, i Barentsområdet som Pohjamo talade om. Det finns där i ofantliga mängder, mer än i Kaspiska bassängen. Det kunde utgöra spetsen på den nordliga dimensionen. Jag tackar den ärade kommissionären för energidialogen med Ryssland, men vi måste få mera fart på den. Mitt förslag är att vi grundar ett samarbetsföretag, som kan ta genvägar, med unionen och Ryssland som partners. Den ryska partnern är stor och van att ta genvägar. Den vägen får vi fart på processen och utvecklar samtidigt lagstiftningen. Dessutom är det krig i Kaukasus och fred i norr. Där finns bara isbjörnar och tystlåtna skandinaver. Det samarbetet skulle fungera och vi kunde säkerställa vår energiförsörjning.

Martin, Hans-Peter
. (DE) Herr talman, ärade fru kommissionär! Hur komparerar man ordet löjligt? En parlamentsdebatt i spöktimmen, strax före spöktimmen. Jag ber om ursäkt för att jag blev försenad precis som andra kolleger, men det har sin alldeles speciella förklaring. Vi ser oss omkring och tänker, det är nästan ingen här, och de få som är här, de som nyss var här och talade, de går direkt igen, likt spöken som dyker upp lite snabbt någonstans för att genast försvinna igen.
Om detta bara hade handlat om en spökdebatt så hade det ju inte varit värre än så. Men detta handlar om skattepengar, om öppenhet, om demokratin, om substansen i modern ekonomi och rörlighet. Lyckligtvis har vi en Harry Potter bland oss, och i kväll är det Rolf Linkohr som kämpar på för att vi skall komma en bit på väg även i dessa frågor och som håller ett vaksamt och säkert öga på ett underlag som väldigt många av oss inte alls är medvetna om längre, grunden för dagens samhälle. När man ser att endast elva ledamöter är kvar så är detta avslöjande för parlamentets kraft och maktlöshet. Trots detta är debatten central: för vad är det vi har att göra med? Med tre problem, skulle jag säga.
Först och främst har vi fortfarande med demokratin, med den sociala rättvisan och ekologin i Europa att göra. Även om vi lyckas nå de demokratiska genombrott som vi behöver och hålla den rättvisa fördelning upprätt som det har funnits tendenser till inom den sociala strukturen återstår ändå den stora ekologiska frågan. Och det är denna som betänkandet handlar om.
Jag tror att det finns en punkt i detta betänkande som pockar på vår uppmärksamhet, för det är en mycket viktig punkt, nämligen ändringsförslag 6 som - om det går igenom i plenum, vilket jag verkligen hoppas - skulle innebära en vändning från ett allmänt förslagsställande till rådet till ett tydligt krav på att vi äntligen skall komma vidare med harmoniseringen av skatterna. Inte minst när det gäller energin utgör harmoniseringen av skatterna en absolut grund för att medborgarna skall inse att vi inte har vuxit samman enbart socialt, utan även demokratiskt. Denna obalans, att det exempelvis gäller helt andra konkurrensvillkor för ett åkeri i mitt hemland Österrike än för ett annat ett par kilometer bort i Tyskland eller Frankrike. Här ställs det krav på kommissionen, här ställs det framför allt krav på rådet.
Jag hoppas att energibetänkandet är ett sätt för oss att komma vidare på området. Utan öppenhet blir demokratin omöjlig, även i Europa. Det är därför jag så starkt vill kämpa för att vi inte bara skall anta betänkandet utan även komma vidare med harmoniseringen av skatterna.

De Palacio
. (ES) Herr talman, damer och herrar! Först och främst vill jag tacka Linkohr för hans utmärkta betänkande som går i linje med meddelandet om oljeförsörjning som kommissionen antog i oktober 2000, vilket i sin tur var en fortsättning på ett första meddelande som översändes till rådet tidigare i september. Jag vill dessutom påpeka att kommissionen under tiden har antagit grönboken "Mot en europeisk strategi för trygg energiförsörjning", som är så nära sammanlänkad med meddelandet och naturligtvis även med Linkohrs betänkande.
Även om vi inte har en så spänd situation i dag som den vi upplevde förra hösten, är verkligheten ändå sådan att priserna för brent närmar sig 30 dollar per fat och de rådande oljepriserna är fortfarande ett orosmoment efter slutsatserna från OPEC-mötet i förra veckan.
Orsakerna till prisvariationerna kan i hög grad fastställas och just nu beror de huvudsakligen på den nuvarande låga nivån av reserver, och nivån är historiskt låg, den har inte varit så låg sedan vintern 1999 till år 2000, men det finns utan tvivel en annan orsak, nämligen bristen på öppenhet på oljemarknaden. Detta belyser Linkohr mycket bra och han har tagit med detta som ett av skälen i det resolutionsförslag som han lägger fram för parlamentet, nämligen att en dialog med producentländerna, OPEC-medlemmar eller sådana länder som står utanför OPEC, är ett obligatoriskt steg för att lösa problemet med de instabila oljepriserna.
Här måste vi vara i stånd att göra en gemensam satsning som gör det möjligt för oss att genomföra en analys av marknaderna med de länderna och inrätta en ständig dialog. Som Purvis sade, det handlar inte bara om att tala med varandra när det råder brist på olja och priserna är mycket höga, utan även när priserna är låga. Alltså att upprätthålla en kontakt som gör det möjligt för oss att öka öppenheten på marknaden och stäva efter att priserna blir stabilare, vilket gagnar såväl producentländerna som konsumentländerna.
I det här sammanhanget är nyckelfrågan att Europa talar med en enda röst och att vi inte råkar ut för, vilket tyvärr ibland inträffar på miljöområdet, att länder ändrar inställning och till och med går ifrån det som har överenskommits dagen innan - och det hände oss alldeles nyligen. Att underlätta utvecklingen av produktionen inom Europeiska unionen som har nämnts här och som hävdas i resolutionsförslaget, men även i länder som står utanför OPEC och Europeiska unionen, skulle bli till gagn för unionen. Hit räknas frågor som samarbetet mellan Europeiska unionen och Ryssland i energifrågor genom den dialog som har lanserats av ordförande Prodi vid det första toppmötet mellan Europeiska unionen och Ryssland den 30 oktober i år i Paris.
Hur som helst kan vi konstatera att våra alternativ inom energipolitiken måste koncentreras på kontroll av efterfrågan, såväl när det gäller olja som övriga energikällor. Å ena sidan är våra energikällor begränsade; å andra sidan får vi inte heller glömma bort våra åtaganden från Kyoto - där vi helt klart har en annorlunda inställning än Förenta staterna.
Men om vi går tillbaka till vårt meddelande, insisteras det, förutom dialogen som vi talade om i början, på en ökad samordning av den nationella politiken i Europeiska unionens medlemsstater. Vi bör därför befästa de gemensamma förslagen, såväl när det gäller strategiska reserver som skatter. Det handlar om att förstärka mekanismerna för strategiska oljereserver genom att gemensamt satsa på dessa mekanismer och i andra hand, när det gäller skatterna, vilket uttrycks väl i Linkohrs betänkande, måste vi avstå från frestelsen att mildra prisökningar genom att sänka skatterna för oljeprodukter.
En sådan åtgärd skulle gå emot våra miljömål, i synnerhet de som härrör från Kyotoprotokollet och det skulle innebära att vi flyttar över våra skatteresurser till producentländerna. Följaktligen måste vi snarare rikta in oss på en harmonisering av de olika skatterna i medlemsstaterna och här anser jag att man måste gå emot en punktskatt som det lämpligaste alternativet, där man samtidigt kan kombinera en viss marginal för länderna i unionen med ökad samordning och mindre snedvridning.
Jag vill ta upp frågan om ett minskat beroende av oljeimport för den europeiska ekonomin och därmed också kontroll av efterfrågan. Mina damer och herrar, för det första vill jag erinra er om att, trots att det står i punkt 23 i resolutionsförslaget att vi kommer att lägga fram en plan för energibesparing i Göteborg, kommer vi inte att lägga fram den. Vi kommer däremot att lägga fram en rad energisparåtgärder inom området för grönboken som diskuteras här i parlamentet. Vad vi kommer att göra i Göteborg är att lägga fram vissa av de förslagen i väl avvägd form. Vi lägger till exempel fram ett förslag om förbättrad energieffektivitet i byggnader, ett område där man kan göra stora besparingar, som någon av talarna har påtalat.
När det gäller transportsektorns stora oljeberoende, är det nödvändigt att balansera jämvikten mellan de olika transportsätten, och detta kommer att vara en av nyckelfrågorna, för att inte säga den allra viktigaste frågan, i vitboken som jag hoppas kommer att godkännas av kommissionen under de närmaste veckorna.
Slutligen vill kommissionen även öka stödet till utveckling för en ny generation fordon och nya motorbränslen och vi kommer inom kort att lägga fram ett meddelande om de alternativa motorbränslen - den här frågan har tagits upp under debatten - och ett direktiv där vi lägger fram ett förslag om minimiindex för användning av biobränslen och ett annat om avdrag för åtgärder för användning av biobränslen.
Mina damer och herrar, herr talman, oljekrisen har riktat allmänhetens uppmärksamhet mot energiproblemet och har skakat om den ordentligt. Denna kris uppstår emellertid samtidigt med andra stora utmaningar. Jag tänker på frågor som vårt ökade oljeimportberoende eller problemet med växthuseffekten. Allt detta har lett till att vi har inlett en debatt, en övergripande, systematisk och mycket ingående reflexion, genom de förslag som vi lägger fram i vår grönbok.
Jag anser att vi med den här debatten och resolutionsförslaget i Linkohrs betänkande lägger grunden för vad som bör bli slutsatserna i den kommande grönboken och i det här sammanhanget vill jag än en gång gratulera föredraganden till det fantastiska arbete han har utfört och tacka alla ärade ledamöter för era bidrag.

Djurskyddskrav vid svinhållning
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0210/2001) av Busk för utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling om förslaget till rådets direktiv om ändring av direktiv 91/630/EEG om fastställandet av lägsta djurskyddskrav vid svinhållning (KOM(2001) 20 - C5-0039/2001 - 2001/0021(CNS)).
Just ett passande ämne för en midnattsdiskussion.

Busk
. (DA) Herr talman, herr kommissionär! Jag vill inleda med att tacka Albert Jan Maat från PPE-DE och Heinz Kindermann från PSE för ett ovanligt bra och fruktbart samarbete i utskottet. Det har ju funnits ett överväldigande intresse för detta betänkande. Ett intresse som var så stort att inte mindre än 135 ändringsförslag lades fram. Dessa har vi sedan gemensamt omvandlat till 10 kompromissändringsförslag som antogs med mycket stor majoritet i utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling. Jag vill också tacka kommissionen och det svenska ordförandeskapet för ett mycket gott samarbete.
Kommissionens förslag, som utgör själva underlaget, innehåller många bra element, men jag anser inte att förslaget är tillräckligt omfattande. Jag saknar gemensamma regler för de europeiska jordbrukare som konkurrerar på en gemensam inre marknad. Djurens välfärd är ju lika viktig och grisars behov de samma i norr som i söder. Naturligtvis finns det temperaturskillnader, men detta förstärker bara behovet av en harmonisering av reglerna avseende ventilation, sprinklerutrustning, samt god utbildning av alla jordbrukare inom EU. Jag anser även att det är vår plikt att anta gemensamma regler vad gäller de europeiska jordbrukarna och att inte alltid bara tala om minimiregler. Det är också detta kommissionen har verkat för. Det är uppenbart för alla och envar att de olika medlemsländerna inte alla värnar lika mycket om djurens välfärd, och det är därför nödvändigt att vi här i parlamentet tillsammans med kommissionen fattar beslut om att dessa uppgifter skall lösas gemensamt. Annars kommer vi med rätta att kunna anklagas för att inte följa våra egna beslut. Det faktum att vi i Europa ställer höga krav på djurens välfärd ger våra egna svinuppfödare en svag konkurrensställning i förhållande till producenter utanför EU. För att komma till rätta med detta problem och garantera konsumenterna klar och tydlig information om produkter som framställts med respekt för djurens välfärd anmodar utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling kommissionen att ta initiativ till gemensamma regler för märkning av griskött som uppfyller dessa höga krav.
Jag hyser mycket stora sympatier för ändringsförslagen från utskottet för miljö, folkhälsa, och konsumentfrågor angående införandet av ett importförbud mot produkter från tredje land som inte uppfyller våra krav. Men det vore detsamma som att propagera för eller medverka till ett handelskrig, vilket jag inte anser att vi skall. Det är därför en uppgift som kommissionen bör lösa i WTO:s regi. Utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling ber också kommissionen om att utarbeta en rapport avseende genomförandesituationen för de befintliga direktiven från 1991. För det handlar ju inte enbart om en rättvis konkurrens på världsmarknaden, utan också i hög grad om en rättvis konkurrens på den inre marknaden.
Medlemsländerna skickar information om direktivet till kommissionen, men vi här i parlamentet får inte några sådana upplysningar. Kommissionen bör nu sammanställa dessa i en rapport där det redogörs för hur genomförandet av direktivet har gått till. Vi hörde i eftermiddags kommissionär Byrne lämna en klar och tydlig redogörelse för hur djurtransporterna går till. Det skulle ju kunna vara så att kommissionen inser behovet av gemensamma regler här precis som på transportområdet. Jag ser verkligen fram emot kommissionens förslag beträffande detta som beräknas komma i oktober i år. Det är nu kommissionens uppgift att ta till vara de europeiska jordbrukarnas intressen i de kommande förhandlingarna inom WTO. Som tidigare nämnts som hastigast föreslår utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling att ett gemensamt välfärdsmärkningssystem skall införas. Naturligtvis är det så att vi riskerar att förlora marknadsandelar varje gång våra europeiska svinuppfödare åläggs en kostnad som inte drabbar deras konkurrenter.
Utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling har även uttryckt önskemål om att kommissionen skall föreslå regler för grishållning utomhus nu när reglerna beträffande intensivuppfödning av grisar snart kommer att fastslås. Det är också vår plikt att anta fasta regler för den övriga grisuppfödningen. Fler och fler grisar hålls utomhus, och det är därför nödvändigt att säkerställa att det finns gemensamma regler beträffande tillgång till gyttjepölar och skugga, och annat som kan tänkas vara relevant för utegående grisar. Vi har också skärpt reglerna beträffande utbildning. Det bör vara ett krav att man i egenskap av jordbrukare har en både praktisk och teoretisk utbildning så att man är i stånd att ta hand om djuren på ett ansvarsfullt sätt. Denna skärpning av kraven leder tillsammans med införandet av sprinklerutrustning till bättre välfärd för djuren, vilket är oerhört viktigt.

Sturdy
Herr talman! Jag skulle vilja gratulera Busk till hans utmärkta betänkande. Han har lyckats införliva merparten av den lagstiftning som gick igenom i utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor, vilket är viktigt. Det är också viktigt att vi för denna lagstiftning framåt, så att konsumenterna kan få en produkt som de vet är helt säker, som har fötts upp på ett miljövänligt sätt och som de kan äta med total säkerhet, och samtidigt veta att djuret har levt ett gott liv. Det är upp till jordbrukarna att fullfölja lagstiftningen.
Busk snuddade vid två eller tre viktiga frågor. Jag kommer att ta upp dem igen som hastigast. En av dem var transporten av djur. Vi är väl medvetna om vikten av detta och jag vet att kommissionär Byrne också är det. Att föra in denna lagstiftning i Världshandelsorganisationens förhandlingar är mycket viktigt, och det är också tydlig märkning. Låt mig lägga till, och nu talar jag inte bara från utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågors synvinkel, utan också som lantbrukare, att vad vi inte får göra inom Europeiska unionen - och här vädjar jag till kommissionären, eftersom jag känner till hans åsikter om det sätt på vilket vi importerar och exporterar våra produkter - är att sluta att införa lagstiftning, vilket skulle exportera själva de industrier som vi nu lagstiftar om inom EU.
Om vi gör det, då upphör vi helt enkelt med att exportera djurskydd till utanför Europeiska unionen, där vi inte har någon kontroll över det. Vi måste ha lika villkor, inte bara inom Europeiska unionen, utan också för produkter som kommer in i Europeiska unionen. Jag vädjar till kommissionären att se till att den typen av lagstiftning skall finnas, så att produkter inte kommer in i Europeiska unionen som inte möter samma normer som vi ställer upp. Jag vet att det är mycket svårt för människor att förstå detta, men jag hoppas att kommissionären kan följa upp detta och behålla denna lagstiftning.

Maat
Herr talman! Allra först vill jag tacka föredraganden, Busk, så hjärtligt för det utmärkta samarbetet. Jag vill också tacka min kollega Kindermann som har hjälpt till att ändå hitta en lösning i ett antal kompromissändringsförslag.
En annan sak gäller kommissionen: jag vill tacka Byrne för att han i varje fall lagt fram ett förslag. Samtidigt anser jag dock att även rådet borde vara närvarande här. Om vi tittar på den här lagstiftningen, lagstiftningen om grisarnas välbefinnande, så måste jag konstatera att skillnaderna mellan medlemsstaterna i EU är oförsvarligt stora, så stora att de utgör ett hot mot vår fria inre marknad.
Det är egentligen inte godtagbart i detta Europa att det på grund av det uppstår prisskillnader som uppgår till mellan 30 à 35 procent mellan de olika svinuppfödarna i Europa. Den här situationen är samtidigt också en anklagelse mot rådet, vilket uppmanas att ändå utfärda allmänna regler. Egentligen - därför är jag också mycket glad över att Byrne är närvarande i dag - rör den här frågan även konsumenterna eftersom vi återigen behandlar ett direktiv som har konsekvenser för lantbrukare, men hur är det med konsekvenserna för konsumenterna?
Jag vill å mitt utskotts vägnar med eftertryck också säga att vi är mest bekymrade över den punkten, det här förslaget leder nämligen när allt kommer omkring till extra investeringar för svinuppfödarna utan någon som helst garanti för större avkastning. Den oron måste klargöras i vilket angreppssätt som än väljs, antingen via en europeisk bidragspolitik eller genom till exempel extra avgifter för konsumenterna. I varje fall får djurens välmående inte längre leda till stora konkurrensskillnader och får räkningen inte alltid skickas endast till de europeiska lantbrukarna. Det vill jag framhålla med eftertryck.
Jag skall inte gå in för mycket på innehållet i det här betänkandet. Min kollega Busk har gjort det mer än förträffligt. Min kollega Sturdy har mer än förträffligt angivit vilka konsekvenserna är för WTO-förhandlingarna. Vi vet alla att djurens välbefinnande är ett oerhört svårt ämne i WTO. Om det europeiska samhället dock säger: djurens välbefinnande är viktigt för oss, då är det också skyldigt att ta upp det helt tydligt på dagordningen även i WTO-förhandlingarna och ta hänsyn till den saken i den allmänna politiken.
Vi kan tala länge och mycket om den saken. Vi har fått påstötningar från olika organisationer från olika infallsvinklar, både från konsumentorganisationer, djurskyddsorganisationer och lantbruksorganisationer. Man märker allt mer att det ibland visst finns ett allmänt stöd för en allians. En sådan allians kan dock endast åstadkommas om det också kommer att beröra en ekonomisk sida och konsumenten blir tydligare engagerad.
Även om min partigrupp i sig är glad över att enighet uppnåtts så är den också mycket bekymrad över konsekvenserna för lantbrukarna. Vi tycker också att det långsamt måste klargöras vilka konsekvenser det har för konsumenterna.

Kindermann
. (DE) Herr talman! Efter intensiva förhandlingar och ett mycket gott arbete av Busk har det blivit möjligt att i dag diskutera betänkandet här i parlamentet. På min partigrupps vägnar vill jag tacka honom och Maat för deras arbete. Jag tror att vi i och med de kompromissförslag som har förhandlats fram har kunnat komma ett steg närmare förbättringar i svinhållningen. Detta är och förblir just bara en kompromiss. Optimala krav, ofta burna av känslor, är visserligen en självklarhet men kan inte genomföras som sådana.
Varje ny rättslig ram får i slutändan enorma effekter för de berörda. Här är det viktigt att övergångsfristerna är flexibla. Det tar sin tid att anpassa sig till andra eller nya system i djurhållningen, och framför allt är det inte billigt. Och i svinuppfödningen är konkurrensvillkoren särskilt hårda.
Låt mig helt kort ta upp ytterligare två punkter: dels det större utrymme för svin som diskuteras i betänkandet, dels kastreringen. Visserligen finns inget av dessa områden med i kommissionens förslag, men jag anser att Europaparlamentet bör höja ribban när det gäller djurskydd. Vetenskapliga veterinärkommitténs rapport från 1997 om svinens välbefinnande bildar utgångspunkten för detta, särskilt när det gäller det utrymme som behövs för uppfödning av svin.
Ett generellt förbud mot kastrering av svin, vilket vissa kräver, kan enligt min åsikt inte förmedlas till konsumenterna i Tyskland. I vilken utsträckning en dubbel vaccinering av hanarna kommer att kunna ersätta det operativa ingreppet får framtiden utvisa. Enligt min åsikt vore dock detta rätt väg att gå.
När det gäller tidsplanen anser jag att vi har hittat en godtagbar kompromiss. Producenterna ges tid att under en längre tidsperiod ställa om sin produktion.
Avslutningsvis, vill jag be kollegerna att rösta för betänkandet.

Graefe zu Baringdorf
(Verts/ALE). (DE) Herr talman, kommissionär Byrne! När förslaget från kommissionen kom blev vi i utskottet osäkra på om vi alls skulle behandla det, eftersom förslaget, med förlov sagt, var mycket tunt. Vad vi mottog var inte av hög kvalitet eller tillfyllest, och vi funderade på om vi inte skulle ta och skriva return to sender på det och säga: ta och fixa till ett vettigt förslag till djurskyddskrav vid svinhållning! Ändå måste man gratulera till ert arbete, herr Busk. Låt mig också påminna om att Maat och Kindermann var med och arbetade fram kompromissförslagen. Nu har vi ett ordentligt förslag liggande, och jag vill påstå att parlamentet har gjort ett gott arbete igen.
Det är också bra att vi slutför detta nu, för om vi inte hade gjort det, utan tillbakavisat förslaget, då skulle djurvännerna ännu en gång ha förebrått bönderna för att spela defensivt, för att sätta de kommersiella intressena i första rummet. Detta hade dock inte varit vår avsikt, utan vi vill genomföra djurskydd, givetvis kopplat till lantbrukarnas kommersiella intressen. Som Sturdy redan har påpekat hänger det hela givetvis på att de krav som vi sätter upp för oss själva också ställs på de produkter som kommer in i Europeiska unionen. På samma sätt kommer vi att behöva arbeta för ett förnuftigt yttre skydd som blir en kvalificerad fortsättning på det som vi beskriver som den europeiska jordbruksmetoden och som vi nu återigen har anammat i denna detaljfråga.

Schierhuber
. (DE) Herr talman, herr kommissionär, ärade damer och herrar! Innan jag går in på direktivet om lägsta djurskyddskrav vid svinhållning vill jag ta upp ett par frågor av principiell karaktär. Personligen anser jag nämligen att det verkligen är på tiden att diskussionen kring djurskydd börjar anta normala proportioner igen. I spåren av galna ko-sjukan och mul- och klövsjukan har diskussionen om djurskydd på senare tid lett till mycket överdrivna kvalitetskrav på livsmedel, krav som saknar all förankring i verkligheten.
Jag har egentligen mycket sällan haft möjlighet att lyssna till en seriös debatt med sakkunniga på området. Alltför ofta har hysterin tagit överhand och skapat stora rubriker i medierna. Låt mig få säga direkt att djur är djur och människor är människor! Vi föder upp djur för att använda oss av dem, och om vi strävar efter en artanpassad djurhållning, så skall den också vara artanpassad. Detta innebär att djur som exempelvis hönor, svin eller fiskar inte behandlas artanpassat om vi försöker behandla dem efter våra mänskligt etiska föreställningar.
Jag är väl medveten om att jordbruket med alla sina uppgifter och problem är ett mycket svårbemästrat område, inte minst för de personligheter som själva inte är direkt berörda. Därför är det desto viktigare att vi tillägnar oss en yrkeskunnig omdömesförmåga och försöker komma underfund med hur det verkligen fungerar så att alla våra beslut faktiskt kan omsättas i praktiken. Vi kan inte driva politik i elfenbenstorn, vi har misslyckats med vår uppgift om den politik som vi driver i praktiken inte kan omsättas av folket.
Nu till betänkandet. Jag stöder helt och fullt de kompromisser man har kommit fram till, för de lägsta krav som ställs innebär alls inga problem för det österrikiska lantbruket och gårdarna. Diskussionen måste ta ekonomiska och ekologiska hänsyn. Gårdens geografiska läge spelar också en roll, precis som byggnadskraven. Bidragen måste koncentreras till denna sektor eftersom omfattande investeringar är möjliga.
Låt mig avslutningsvis tillägga följande: för mig är det
absolut nödvändigt att svinuppfödare och andra som har med saken att göra genomgår en yrkesutbildning.

Keppelhoff-Wiechert
. (DE) Herr talman, mina damer och herrar! Kommissionen föreslår djurskyddskrav för svinhållning som skall förbättra djurens välbefinnande. Jag tycker egentligen att det är beklagligt att det inte upprättas förordningar i stället för djurskyddsdirektiv. Jag säger detta av full övertygelse, jag är nämligen en stor anhängare av förordningar eftersom tillämpningen av direktiven i regel medför ny snedvridning av konkurrensen i mitt hemland.
Jag skall inte lägga ut orden om de enskilda kompromissförslagen, eftersom mycket av vad vi sätter på papper i mina ögon är rena självklarheterna. Låt mig bara ta ett exempel: Man ställer krav på kvalificerad utbildning. Utan kvalificerad utbildning skulle en ung bonde inte ens våga tänka tanken att ge sig in i den stenhårda konkurrensen hos oss i Tyskland.
Jag tycker det är mycket beklagligt att kommissionären inte har tid att lyssna, men jag vill ännu en gång ta upp konsumentorganisationernas polemiska intressen som nu viftas med i varje diskussion där man hela tiden hävdar att konsumenten kräver bättre djurskydd. Därför kom kommissionär Fischlers uttalande i pressen mycket lägligt i går. Han säger i en intervju med en stor tysk tidning att vi nu efter galna ko-sjukan återigen kan konstatera omvända reaktioner hos konsumenterna. Enligt Fischler börjar konsumenterna återigen välja de billigare alternativen efter galna ko-sjukan. Detta bekräftar egentligen min mångåriga erfarenhet. Människor måste givetvis av skäl som vi alla känner till se till sin ekonomi, och därför bör vi verkligen agera på ett känsligt sätt och inte överspänna bågen. Lönsamheten har nämligen ett helt avgörande inflytande på allt vi gör.
I många ändringsförslag talar vi om utformningen av spaltgolven. Och då utger vi oss nästan för att vara sakkunniga. Men jag tror att det finns andra som kan bedöma saken mycket bättre. Herr talman, jag antar att ni är mycket insatt i svinhållningen hemma i Bayern. Ni förstår vad det betyder när vi talar om kupering av svansar, snöpning, nedslipning av tänder och alla dessa väsentliga punkter.
Avslutningsvis, vill jag påpeka att vi måste finna balans mellan djurskydd, hälsa och de miljöpolitiska aspekterna. Dessutom behöver vi godtagbara övergångsfrister för frågan i sin helhet.

Ayuso González
Herr talman, herr kommissionär, ärade kolleger! Jag vill först och främst gratulera Busk eftersom han har arbetat intensivt, men jag vill även uttrycka mitt missnöje med innehållet i de ändringsförslag som vi kommer att rösta om i morgon. Jag är förmodligen den enda talaren från ett sydligt land som dessutom är den största svinköttsproducenten i Europeiska unionen.
Liksom föredraganden vill jag att alla bestämmelser skall vara så enhetliga som möjligt i hela Europeiska unionen, men man måste harmonisera bestämmelser som kan uppfyllas från Lappland till Andalusien, och från den utgångspunkten kan varje region sätta ribban så högt den vill. Vad som varken är rättvist eller bidrar till det europeiska projektet är att vilja införa stränga bestämmelser, sedvänjor eller traditioner från ett land till resten av länderna, och det är inte heller rättvist att sikta på att göra förhållandena lika uppifrån, eftersom detta för tankarna till handelshinder.
Förhållandena och metoderna inom boskapsuppfödning och jordbruk skiljer sig mycket åt mellan Europeiska unionens nordliga och sydliga delar, eftersom temperaturerna, antal soltimmar, de raser som föds upp, sektorernas tekniska nivå, och så vidare skiljer sig åt. Som det ordagrant står i ändringsförslag 7, "Den vetenskapliga grunden för att införa nya villkor grundas på situationen i de nordliga länderna". Mycket riktigt, man har inte tänkt på att för mycket halm till exempel inte är lämpligt i de varma länderna, eftersom det jäser i värmen och blir till infektionshärdar, och inte heller att spalterna i anläggningarna i de sydliga länderna fungerar som reglage.
Det framförs krav på att spraytvättanläggningar installeras för att reglera svinens kroppstemperatur, men däremot sägs det ingenting om att installera uppvärmningssystem i kalla områden. Emellertid har det konstaterats att det i de nordliga länderna dör många fler spädgrisar än i de varma länderna, helt enkelt för att det är kallt och spädgrisarna trycker sig mot mödrarna och mödrarna klämmer ihjäl dem.
Den sanitära aspekten i djurhållningen nämns överhuvudtaget inte heller, och när det gäller uppfödare och djurskötare kan jag försäkra er om att de, åtminstone i mitt land, är fullfjädrade yrkesmänniskor och de utbildar sig, för däri ligger framtiden för deras jordbruk. Jag anser att det är löjeväckande att kräva i ett direktiv att de skall ha en viss utbildning och ett intyg för att kunna arbeta.
Låt mig avsluta, herr talman, med att säga att i Spanien finns det många reservationer mot förslaget från det svenska ordförandeskapet om systemet för hur suggor skall hållas.

Klaß
. (DE) Herr talman, herr kommissionär, mina damer och herrar! Föreliggande direktiv ställer djurens välbefinnande i centrum. Jag välkomnar en revidering av djurskyddet på europeisk nivå. För att garantera lika konkurrensvillkor inom gemenskapen vore det givetvis bättre om vi i stället för ett djurskyddsdirektiv skulle anta förordningar som börjar gälla och kan tillämpas omedelbart i medlemsstaterna.
Djurens välbefinnande måste vara en del av vår etiska grunduppfattning. Denna uppfattning får dock inte göra halt vid EU:s gränser. Liknande krav måste infogas även i de väntande förhandlingarna med Världshandelsorganisationen, WTO, och detta löper, herr kommissionär, som en röd tråd genom diskussionerna i kväll. Man måste vara medveten om att den höga djurskyddsstandarden i EU leder till högre produktionskostnader. Våra svinuppfödare måste då konkurrera med import från tredje land som inte inför dessa djurskyddsstandarder och därför kan erbjuda betydligt lägre priser. Detta är ett faktum.
Nya djurskyddskrav innebär även förändringar i djurhållningssystemen. Djurhållningssystem som helt nyligen har byggts upp i överensstämmelse med de juridiska riktlinjerna bör beviljas en övergångstid för omställningen. När det sedan gäller de nya investeringarna på företagen: jag kan acceptera förslaget att de nya riktlinjerna skall genomföras till 2003. Enligt min åsikt kan svinuppfödare och marknaden absolut ställa om sig efter de förändringar som blir resultatet av ett förbud mot kastrering av svin som gäller på ett gränsöverskridande plan. Nu uppmanar vi dock kommissionen att fram till 2002 komplettera bilagan till direktivet med att kastrering av hanarna endast får genomföras av personer som yrkesmässigt är lämpade och kvalificerade för detta. En icke fackmässigt genomförd kastrering leder till permanenta smärtor. Specifika detaljer för djurhållningen måste respekteras, som båsets storlek eller skötseln av dräktiga suggor. Dessutom skall rättvisa göras åt svinens naturliga beteende, så att svinen ständigt kan sysselsätta sig med foder och annat komplement.
En sak är säker: trots alla våra strävanden efter bättre villkor i djurhållningen är det inte minst konsumenterna som genom sina inköpsval i slutändan kan göra framgången till ett faktum.

Byrne
. (EN) Jag skulle först vilja tacka parlamentet för den prioritet som tilldelats denna fråga. För bara två dagar sedan hade kommissionen, tillsammans med rådets ordförandeskap, möjligheten att ange dess åsikter om och åtaganden i förhållande till djurskydd. Jag välkomnar verkligen det breda stöd som parlamentet uttryckt. Jag vill också tacka Busk, utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling och utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor för det stöd som denna särskilda fråga om djurskyddskrav vid svinhållning fått.
Den ökade svinhållningen i Europa under de tio senaste åren har lett till metoder som orsakar onödigt lidande och som i allt högre grad visar sig motverka sitt eget syfte. Jag tog rådet från vetenskapliga kommittén för djurs hälsa och välbefinnande mycket allvarligt när jag förberedde förslaget från kommissionen för att göra den befintliga lagstiftningen förenlig med de vetenskapliga bevisen.
I kommissionens förslag förbjuds inspärrning av suggor i separata boxar under merparten av deras dräktighet, vilket allvarligt begränsar deras rörelsefrihet. Användningen av fixeringsanordningar för suggor och gyltor kommer att bli absolut förbjuden.
I förslaget ställs också regler upp för att förbättra livsmiljön för svin och spädgrisar i allmänhet, och krav ställs upp för utrymmen, golvutrymmen och riktiga utfodringssystem. Jag kan godkänna ändringsförslag 13, eftersom det är en förbättring av kommissionens förslag.
Eftersom man är medveten om hur viktiga följderna av djuruppfödning är för svinens välbefinnande, infördes i kommissionens förslag nya krav på de personer som sköter djuren.
Ändringsförslag 28 och 30 bygger på detta, och uppmanar till godkänd utbildning för den personal som sköter svinen, och kan därför godkännas.
Även om jag delar syftet med ändringsförslag 1 och 26, är de inte godtagbara eftersom det i förslagen begärs initiativ som kommissionen redan tar. Jag skulle särskilt vilja hänvisa till det faktum att kommissionen enligt ett direktiv från kommissionen, och i enlighet med kommittéförfarandet, har infört förslag när det gäller svanskupering, klippning av tänder, kastrering, ljusstyrka och slipning av tänder. Allt detta kommer att behandlas enligt kommittésystemet. Jag skulle vilja ta tillfället i akt att fästa Graefe zu Baringdorfs uppmärksamhet på detta specifika faktum, eftersom jag vet att han tycker om att bilda sig en översiktlig uppfattning om den lagstiftning som läggs fram inför kammaren.
Ett andra förslag till ett direktiv från kommissionen som skulle ändra de tekniska bilagorna till direktiv 91/630 har diskuterats i Ständiga veterinärkommittén under de senaste månaderna. I dessa tekniska ändringsförslag regleras ljudnivåer och enkel tillgång för djuren till mat och material att böka i, tidspunkten för avvänjning av spädgrisar och golvytor, och den värsta typen av rutinmässiga kirurgiska ingrepp förbjuds också.
Ändringsförslag 8, 27 och 33 kan inte godkännas eftersom de minskar möjligheten för kommissionen att vidta brådskande åtgärder för att anta tekniska förbättringar för djurens välbefinnande.
Jag kan inte godkänna ändringsförslag 38, eftersom definitionen av manipulerbara material redan förutses i bilagan och kommer att diskuteras vidare i Ständiga veterinärkommittén. Ändringsförslag 2, 10 och 31 tillför nya aspekter till kommissionens förslag och inför nya initiativ. Dessa är välkomna, liksom ändringsförslag 5, i vilket ett datum fastställs för kommissionens rapport om ytterligare frågor som hänger samman med svins välbefinnande.
Ytterligare vetenskapliga faktorer behövs alltså för att fastställa nya regler för djurtäthet som är tillämpliga för svin för uppfödning. Det är av denna anledning som ändringsförslag 11 inte kan godkännas. Kommissionen har redan förpliktigat sig att ytterligare analysera frågan ur vetenskaplig och ekonomisk synvinkel, och att vidta nödvändiga åtgärder.
Vi är alla väl medvetna om att djurs välbefinnande har ett pris och att de åtgärder som ställts upp i detta förslag inte är något undantag. Inom en industri som är så konkurrenskraftig som svinköttsindustrin, där marginalerna är extremt små, kan även små prisskillnader få betydande konkurrensmässiga följder. Kommissionen är inte blind inför dessa följder. Förslaget bygger på omfattande samråd med experter från, inom och utanför kommissionen, som lett kommissionen till den slutsatsen att de ytterligare kostnaderna är ett pris som är värt att betala.
Ändringsförslag 36 och 37 är inte godtagbara, eftersom den försening som föreslås för tillämpningen av nya krav för alla anläggningar är för sträng och väsenligt skulle öka kostnaderna för ombyggnad. Information som kommissionen har tagit del av visar att kostnaderna skulle öka från 0,006 euro per kilo för ett svinkadaver till 0,02 euro om ombyggnaden utförs inom en försening som är kortare än tio månader. Det är en 3,3 gånger större kostnad.
Ändringsförslag 35 är oacceptabelt av rättsliga skäl och för att vi har utvärderat kostnaderna.
I ändringsförslag 3, 4, 31 och 34 föreslår man att EU-initiativ skall tas när det gäller djurs välbefinnande endast efter att man övervägt jordbrukshandelns globala dimension. Dessa ändringsförslag kan inte godkännas. Jag skulle vilja påminna om att kommissionen redan överväger den globala dimensionen av handeln med djur och djurprodukter, däribland i förhållande till Världshandelsorganisationen som några av er nämnde.
Det finns en allmän missuppfattning om att det är en protektionistisk dagordning att lägga fram frågor om djurs välbefinnande i detta sammanhang. Kommissionen anser att vi har en plikt och ett ansvar att utöva påtryckningar för att dessa normer skall erkännas, både på rent etiska grunder när det gäller erkännandet av behovet av värdig behandling av djur, och erkännandet av de högre kostnader som dessa normer medför för producenterna och konsumenterna inom EU.
Det här är berättigade frågor som förtjänar att diskuteras på den internationella arenan. Det är nödvändigt att dela vår kunskap om djurs välbefinnande med länder utanför Europeiska unionen och skapa ett harmoniserat synsätt i den här frågan. Jag är tacksam för den konstruktiva inställning med vilken denna fråga tagits upp i Europaparlamentet.
Kommissionen kan sammanfattningsvis godkänna ändringsförslag 2, 5, 10, 25, 28 och 30 i sin helhet, och delar av ändringsförslag 13 och 31.

Talmannen
Tack, herr kommissionär!
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 11.00.

Ytterligare exceptionellt finansiellt stöd till Kosovo
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0209/2001) av Brok för utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik om förslag till rådets beslut om ytterligare exceptionellt stöd till Kosovo (KOM(2001) 81 - C5-0138/2001 - 2001/0045(CNS)) (Hughesförfarandet).

Brok
Herr talman, herr kommissionär, kolleger! Jag är glad att jag hade möjlighet att lyssna till föregående debatt. Eftersom jag, som herr talman kanske vet, alltid har varit intresserad av institutionella frågor, så har jag med viss förvåning kunnat konstatera att kupering av grissvansar är ett fall för kommittéerna. Alltså har jag blivit mycket klokare i dag, och detta vill jag uttryckligen tacka för.
(Skratt, tillrop: Cyniker!)
Men låt mig nu komma in på min egen fråga, Herr Graefe zu Baringdorf!
Europaparlamentet är berett att så snart som möjligt ge ett exceptionellt finansiellt stöd till Kosovo. Det var därför vi accepterade förslaget att ta upp frågan som ett brådskande ärende denna vecka. Vi vill så snart som möjligt ge vårt bidrag till detta och inte lägga någon form av hinder i vägen för att fred skall kunna skapas i regionen.
Men, ärade kommission, hörsamma vår bön om att detta i längden endast må genomföras enligt detta mycket kooperativa förfarande om vi får den information vi behöver för att kunna fullgöra våra parlamentariska kontrolluppgifter. För att skapa ett enhetligt agerande, inte minst i samarbete med FN:s delegation i Kosovo, UNMIK, krävs det även samstämmighet med andra program, som exempelvis Cards.
Vi måste ju inse att ett av de stora problemen i regionen egentligen ligger i att det finns många grupperingar som försöker göra stora hjälpinsatser, men att det saknas samordning. Detta är ett gammalt problem som parlamentet kritiserar, som kommissionen själv kritiserar. Detta är också skälet till att man trots så många människors insatser ännu inte har nått de positiva resultat som vi alla anser vara nödvändiga. Men när vi säger att framstegen hittills har varit otillräckliga i Kosovo så beror detta även på att det från Kosovo har varit möjligt att destabilisera Makedonien med alla de konsekvenser som detta har fått.
Herr kommissionär, vi menar även att det är nödvändigt att upprätta en kommunikation med andra bidragsgivare som är beredda att ge ett snabbt finansiellt stöd. I utskottet har vi uttryckligen antagit ett förslag som inte reser villkor när det gäller andra bidragsgivare och deras stöd, men kommunikationen måste finnas så att Europeiska unionen inte blir stående ensam i främsta ledet, utan så att även övriga bidragsgivare håller sina löften.
Programmet handlar om att vi skall skapa förutsättningar för en varaktig stabilitet och en samvaro mellan människorna och befolkningsgrupperna i området genom att bygga upp en vettig administration, genom att bygga upp en vettig infrastruktur, genom att bygga upp en vettig ekonomisk utveckling som är hållbar. Av samma skäl ser vi hjälpen som ett erbjudande till befolkningen. Nu måste dock även befolkningens beredskap till liksom insikten att våldsspiralen måste brytas.
Enligt mina bestämda samtal med Lechner i dag är det nödvändigt att detta politiska samband uttryckligen diskuteras här. Därför, herr kommissionär, vill jag ännu en gång poängtera att vi inte vill vara ett hinder när det handlar om att snabbt bevilja anslagen men att vi gemensamt måste anstränga oss för att pengarna används till vad de är avsedda för och för att förhindra slöseri och se till att man uppnår de nödvändiga akuta målen.

Swoboda
. (DE) Herr talman, herr kommissionär, ärade kollega Brok! Jag stöder helt och fullt innehållet i Broks betänkande och de ord han har funnit för detta. Vi måste och vill ge ekonomiska bidrag, och vi vill ge dem snabbt. Vi är beredda att så göra, men givetvis måste vissa ramvillkor uppfyllas först. En sådan detalj är vårt krav på att majoriteten i nuvarande Kosovo behandlar den nuvarande minoriteten, det vill säga serber, romer och sinti, bosnier och så vidare på ett sådant sätt att dessa faktiskt ges möjlighet att utvecklas, att leva i landet.
Särskilt i samband med höstens val kommer detta att bli en avgörande fråga. Hur representativa är dessa val? Jag välkomnar det faktum att valen genomförs, men hur representativa blir de om inte alla i landet eller de som i efterhand tvingats fly kan delta?
För det andra: Det är helt avgörande - även detta har Brok berört - att vi förväntar oss av den albanska majoriteten i Kosovo att de drar en tydlig gräns, en tydlig skiljelinje mot alla de små grupper - inte albaner i Makedonien i allmänhet, utan mot alla de små grupper, UCK eller UCK-liknande organisationer - som agerar på ett sätt som absolut inte är nödvändigt i Makedonien eftersom det råder demokrati där, till skillnad från i före detta Jugoslavien där jag har en viss förståelse för att man kanske även tog till vapen för att värja sig mot terrorn och förtrycket. Men i Makedonien råder demokrati, där finns det demokratiska möjligheter, och inte minst kommer Europeiska unionen att hjälpa den albanska minoritet som är en väsentlig minoritet i Makedonien att utvecklas. Däremot förväntar vi oss att den albanska majoriteten i Kosovo, trots all sympati för de berättigade krav som deras systrar och bröder ställer i Makedonien, drar en tydlig skiljelinje mot terrorismen.
För det tredje: När det gäller de ekonomiska frågorna anser jag att det är viktigt att Kosovo med tiden själv utvecklar sina egna ekonomiska resurser. Jag vill särskilt ta upp frågan om gruvorna i Trebca. Jag vet att gruvor inte precis är vad man utvecklar i en modern ekonomi i dag, men jag tror att alla möjligheter måste prövas för att utveckla de egna resurserna - även om ägandeförhållandena ännu inte är slutgiltigt utredda.
Det finns ett problem i anslutning till detta, och jag är mycket glad att kommissionär Solbes Mira är här så att jag kan få fråga honom rent konkret. Det finns nämligen ett problem i övergången till euro. Vad händer med den faktiska valutan i Kosovo och vissa andra områden på Balkan, men framför allt, vad sker med den tyska marken i Kosovo? Helt nyligen kunde jag åter läsa i en rapport att detta kommer att ställa till stora problem, och jag vill nu fråga er, herr kommissionär: Har kommissionen tagit itu med detta? Vad finns det för uppgifter om detta? Kommer kommissionen att arbeta med detta, och om ja, när, för att vi skall få en någorlunda färdig lösning på denna avgörande fråga för utvecklingen i Kosovo?

Souladakis
Herr talman! Vår kollega Brok har rätt i att vi har blivit klokare när det gäller avklippning av grissvansar. Hur vi skall klippa upp den gordiska knut som låser situationen i Kosovo vet vi ännu inte, trots att vi har gjort många försök. Kolleger! Om en neutral observatör kom hit, skulle han under parlamentets sammanträden konstatera att vi är väldigt enformiga. F.d. jugoslaviska republiken Makedonien, Kosovo, f.d. Jugoslavien. Denna fixering vid frågan avslöjar i själva verket den återvändsgränd som vi har hamnat i. Och vi måste finna ett sätt att komma ut ur denna återvändsgränd. Möte på möte, med premiärministrar, ministrar och företrädare, resor - allt utan resultat.
Vi ombeds i dag godkänna ett nytt finansiellt stöd till Kosovo, och vi måste godkänna det för att bistå dem som arbetar där med att söka lösningar på problemen. Lägg dock märke till att all oro i regionen härrör från Kosovo. Det vill säga, kanske erbjuder vi där en frizon för de olika terrorgrupper som man med säkerhet vet organiserar sig där för att därefter injaga skräck på olika platser i regionen?
Vi upplevde Milosevicerans slut, och det var en positiv händelse. Och omedelbart efter det blev vi vittnen till en vändning i södra Serbien, ett halvförsök i Montenegro till destabilisering, som vi lyckligtvis fick stopp på tack vare riktiga ingripanden. Lägg dock märke till att man i södra Serbien hotade med att återinsätta den jugoslaviska armén vid gränsen. Kanske måste vi även nu säga att vi - vilket FN överväger - kommer att ge den jugoslaviska armén möjlighet att förflytta sig till Kosovos gräns; kanske skulle det hotet få somliga att ta reson? För det är i mina ögon verkligen besynnerligt att det med så många tusen soldater i Kosovo inte är möjligt att stänga gränsen, att det inte är möjligt att tillsluta gränsen hermetiskt och att förhindra destabiliseringen i f.d. jugoslaviska republiken Makedonien och i hela regionen. Det är förbluffande. Om soldaterna satt bredvid varandra med fem meters mellanrum skulle de bilda en obruten barriär längs gränsen.
Det är därför bra om de politiska ansträngningar som görs från alla sidor även åtföljs av en fast beslutsamhet. För var övertygade om att en fortsatt instabilitet i regionen inte leder någonvart. Om det finns personer som tror att denna tragedi kan leda till att nya nationalstater bildas, så är detta en omöjlighet. Regionen är så uppsplittrad i folkgrupper - som på vissa platser är i majoritet och på andra platser i minoritet - att vi i slutändan måste få till stånd något slags konfederationer av byar, något slags konfederationer av städer för att kunna tala om sammanhållning över huvud taget. De regionerna skulle följaktligen likna - om det finns personer som någon gång får sådana tankar om etniskt rena regioner - de DNA-diagram som vi ser i olika analyser och på olika kartor.
Jag anser därför att det - utöver det finansiella stödet - behövs påtryckningar, påtryckningar och en enhetlig politik för att stabilisera regionen, för att utveckla regionen men också för att få till stånd politiska lösningar inom ramen för de nuvarande gränserna. Detta är vad vi måste åstadkomma.

Solbes
. (ES) För det första vill tacka Brok för hans betänkande och även parlamentet för dem snabba reaktionen inför kommissionens förfrågan. Jag vill även tacka parlamentet för att det har påskyndat förfarandena, vilket kommer att göra det möjligt för oss - hoppas jag- att komma fram till en gynnsam överenskommelse om den här frågan.
Jag anser att det är mycket viktigt att påtala att vi inte talar om åtgärder som genomförs inom ramen för Cards-programmet här i dag och att vi följaktligen inte talar om ett ekonomiskt biståndsprojekt till Kosovo inom ramen för Europeiska byrån för återuppbyggnad. Vi talar om ett makrofinansiellt stöd till Kosovo, vilket är en åtgärd av ett annat slag. Vi talar helt enkelt om ett stöd till budgeten för Förenta nationernas övergångsförvaltning i området. Följaktligen anser vi att vissa av de problem som ni har påtalat i era förslag måste omtolkas, som vi kommer att se längre fram.
Gemenskapen har redan beviljat ett stöd av det här slaget år 2000, till ett värde av 35 miljoner euro, och det förslag som vi antog i mars i år handlar om 30 miljoner euro. Detta belopp kommer att ingå som en del av Kosovobudgeten under två avsnitt och skall användas för att sätta igång, eller rättare sagt upprätthålla, UNMIK:s övergångsförvaltning i området. Vi är naturligtvis ansvariga för den fjärde pelaren och detta innebär även att vi måste ägna särskild uppmärksamhet åt vissa av de grundläggande ändringarna av det ekonomiska system som tillämpas för närvarande. Vi talar inte om vårt stöd, utan om faktorer som är förknippade med införandet av marknadsekonomi.
Vi har avancerat mycket, till exempel i inrättandet av ett bank- och betalningsväsende, i utvecklingen av den privata sektorn och i skatteaspekterna, och naturligtvis även när det gäller alla de aspekter som har med de offentliga utgifterna att göra.
Vi talar om ett exceptionellt stöd som just är exceptionellt, och som inte kommer att vara inriktat mot särskilda projekt, och det kommer inte heller att vara knutet till någon särskild sektor. I den bemärkelsen skiljer det sig radikalt från Cards-stöden och detta innebär att det finns behov av en annorlunda rättslig grund, vilket är vad vi lägger fram i vårt förslag.
Som förut kommer vi att använda detta stöd till att finansiera de löpande utgifterna i Kosovobudgeten. Det kommer att användas för löneutbetalningar till domare, lärare eller läkare, för avyttring av eller rättare sagt stöd till den offentliga sektorn, kort sagt, för de grundläggande funktionerna. Det är sant att det kommer att krävas vissa investeringar i de offentliga företagen, men detta handlar huvudsakligen om de löpande utgifterna.
Som svar på några av de frågor som Brok ställde kan jag säga att man naturligtvis först och främst måste sätta igång ett system för att Kosovo i ökande grad tar ansvaret för sina egna finansiella kostnader. Vi instämmer i de tankegångarna och vårt mål på medellång sikt är att Kosovobudgeten kan självfinansieras. Förra året var finansieringen 50-50. Vad vi siktar på är att den utvecklingen fortsätter och vi hoppas att budgeten för Kosovo under år 2001 täcks med egna medel till 75 procent av den totala budgeten.
En annan fråga ni har tagit upp är vad som händer med de övriga givarna. Det finns en skälig burden sharing mellan de olika givarna. För budgeten för år 2001 kommer andra givare att bidra med en total summa på 43 miljoner euro, närmare bestämt Förenade kungariket, Nederländerna, Danmark, Turkiet, Kanada och Världsbanken. Av dessa 43 miljoner euro har 31 miljoner redan betalats ut, vilket är klart positivt och gör att vi kan vara relativt lugna när det gäller problemet med en rättvis fördelning av bördan.
Vi lägger naturligtvis inte fram en kompletterande budget. Det finns resurser för att genomföra den finansieringen med den del av det makroekonomiska stödet som ingår i det makrofinansiella stödet under budgetpost B7-548 för Balkan.
Jag vill även betona att när vi börjar med utbetalningarna av stödet, lägger vi inte bara tonvikten på att upprätta en stabil ekonomisk ram, utan även på att definiera den politik som förs för ekonomisk stabilitet. Vi fortsätter de nödvändiga åtagandena för att betala ut dessa belopp tillsammans med övriga givare förutsatt att myndigheterna i Kosovo uppfyller sina skyldigheter och de åtaganden som har fastställts.
När det gäller de ändringsförslag som har lagts fram vill jag göra några kommentarer som skulle kunna underlätta debatten.
För det första kan vi utan svårighet godta vissa av dessa ändringsförslag. Jag syftar då på ändringsförslagen 1, 3, 6 och 9. Däremot anser vi att det finns andra ändringsförslag som inte är befogade, vilket inte beror på att vi inte är överens när det gäller medlen, utan på grund av att de inte är nödvändiga: till exempel ändringsförslagen 4 och 5, som handlar om fördelning av ansvarsbördan. Detta står klart och tydligt i skäl 9: " ett budgetstöd utifrån, rättvist fördelat mellan givarna, är av yttersta vikt för att täcka de återstående finansiella behoven som UNMIK fastställt i budgeten för Kosovo".
Vi anser inte heller att ändringsförslag 10 är nödvändigt, eftersom det handlar om att det bör klargöras att stödet endast skall användas för att täcka budgeterade utgifter. Stödet är enbart ett budgetstöd och det förefaller oss inte vara nödvändigt att betona något som är självklart.
Det finns en rad ändringsförslag i vilka det makrofinansiella stödets beskaffenhet missförstås enligt min åsikt: det gäller ändringsförslagen 2, 8 och 13, som handlar om kopplingen mellan detta slags makrofinansiella stöd och Cards-programmet och följaktligen krävs samma villkor som för Cards-programmet. Men vi talar inte om Cards, utan om något helt annat. Det är inte min kollega Chris Pattens ansvar, utan ett direkt ansvar för det makrofinansiella stödet, ett budgetansvar som endast tillkommer mig.
Det finns en rad ändringsförslag som handlar om tidsfrister, förfaranden och kontroll, i synnerhet ändringsförslagen 7, 11 och 14. Jag skulle vilja kommentera vart och ett av dessa.
Ett problem som särskilt oroar Brok är informationsfrågan. Vi är naturligtvis beredda att ge all nödvändig information. Problemet är om denna information måste utarbetas med hänsyn till andra stöd allt eftersom reformen framskrider. Vi rapporterar redan om de makrofinansiella stöden för närvarande och vi är beredda att göra detta och inbegripa dessa stöd i resten av de makrofinansiella stöden, och ge all nödvändig information för att parlamentet effektivt skall kunna utöva sina kontrollbefogenheter.
I ändringsförslag 11 föreslås att en grupp med politisk inriktning skall skapas i rådet som skall rådfrågas om tillämpningen av detta stöd. Jag betonar detta än en gång: vad vi talar om här är ett annat slags stöd, och vi anser att man måste tillämpa de system som redan finns för det makroekonomiska stödet och inte för andra åtgärder.
När det gäller det problem som påtalas i ändringsförslag 14 - att det är nödvändigt att de ekonomisk-politiska villkoren uppfylls, att detta sammankopplas med ändringsförslag 4 och att medlen riktas mot denna form av stöd - anser vi att det inte överensstämmer med syftet med denna åtgärd. Vad vi talar om här, som jag sade, är ett budgetstöd till en tillfällig civil förvaltning, med mycket definierade mål. Det är sant att en av målsättningarna även bör vara att förbättra den ekonomiska situationen och marknadsekonomin i Kosovo, men det finns inga villkor som det finns för andra slags stöd.
Jag vill kommentera två andra ändringsförslag som jag finner intressanta: i ändringsförslag 12 framförs två krav. För det första skall den första utbetalningen göras inom en tidsfrist på sex veckor. Vi kan åta oss att betala ut stödet så snabbt som möjligt. Att ha som mål att stöden skall utbetalas mitt under augusti månad, när vi alla känner till svårigheterna med budgetförfarandena, förefaller oss vara ett minst sagt riskabelt förslag. Av den anledningen anser vi inte att en sådan begäran är korrekt.
När det gäller möjligheten att förflytta det memorandum för understanding, det samförståndsavtal som genomförs mellan en tillfällig civil förvaltning och kommissionen, måste jag understryka att detta samförståndsavtal innehåller en rad känsliga upplysningar. Vi anser följaktligen att det är mer effektivt att dessa upplysningar lämnas till ordföranden för de olika utskotten, men att det under inga omständigheter får inträffa att ett sådant memorandum för understanding översänds.
Slutligen kan kommissionen godta ändringsförslag 14 om formuleringen skrivs om. Det vill säga, att betänkandet läggs fram i september året före, dessa betänkanden utarbetas nämligen för juni månad och vi kan ge de upplysningarna innan september, men inte innan dess. Kommissionen förstår andan i begäran, men vi anser att formuleringarna måste bättras på i syfte att undvika praktiska problem.
En sista kommentar till frågan från Swoboda om användningen av euro i Kosovoområdet. Jag erinrar honom om att detta var ett unilateralt beslut som fattades av myndigheterna i Kosovo, vilket ni vet. Det stämmer att den tyska centralbanken är fullständigt insatt i situationen och har all information och att bank- och betalningsväsendet och Österrikes centralbank har kontakt för närvarande för att försöka finna en lösning på problemet. Jag kan upplysa er om att dessa samtal redan har inletts och jag hoppas att de kan uppnå ett positivt resultat så att växlingen blir så problemfri som möjligt. Kommissionen följer den här frågan med allra största intresse, även om det är snarare är ett direkt ansvar för Europeiska centralbanken och de nationella centralbankerna än för kommissionen.

Talmannen
Tack, kommissionär Solbes Mira!
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 11.00.
(Sammanträdet avslutades kl. 23.30.)

