Justering av protokoll
Ordföranden
Protokollet från gårdagens sammanträde har delats ut.
Finns det några synpunkter?

Carnero González
Herr ordförande! God morgon. Jag räknar med er välvillighet för att lägga fram följande:
Som vi säkert alla kommer ihåg är detta en sorglig och skamlig dag för alla demokrater i världen. General Augusto Pinochet, ansvarig för en av de brutalaste diktaturer vi känner till och för dödsfall och försvinnanden av tusentals medborgare i sitt land och andra med europeisk bakgrund, avser i dag att inta en plats som senator på livstid. Demokrater i hans land protesterar kraftigt mot denna beklagliga händelse. Och jag anser att vårt parlament också skall göra det, och påminner om hur första punkten löd i vår resolution, som antogs den senaste sammanträdesperioden i den aktuella och brådskande debatten: " Fördömer general Pinochets avsikt att acceptera posten som livstids senator."
Herr ordförande! Detta skulle vara en värdig manifestation som jag begär av denna kammare.
(Applåder)

Ordföranden
Herr Carnero, applåden från kammaren är ännu en underskrift av er resolution, vilken dessutom är en resolution från alla ärbara män och kvinnor. Jag tycker att vi med detta, och utan att gå in på någon retorik, kan anse resolutionen antagen.

Gutiérrez Díaz
Herr ordförande! I protokollet, sidan 26, där frågestunden tas upp, står det: " Parlamentet behandlade en rad frågor till kommissionen" , utan att nämna att ordföranden, i och med att frågestunden inleddes med en försening på 35 minuter i förhållande till föredragningslistan, bad kammarens ledamöter och kommissionens representanter om ursäkt.
Jag skulle vilja, herr ordförande, att det står klart att de första orden, från den som satt ordförande för sammanträdet, var en ursäkt till kammaren och kommissionärerna för denna försening på 35 minuter i förhållande till vad vi hade bestämt i föredragningslistan.

Ordföranden
Tack, herr Gutiérrez Díaz, vi skall lägga till i protokollet att ni bad om ursäkt.

Sindal
Herr ordförande! Detta är första gången som jag använder denna möjlighet för att uppmärksamma ett problem. Jag är medveten om att detta inte är rätt plats, men jag gör det i alla fall. I går drev ännu en gång tusentals fåglar iland på den danska kusten på grund av ett oljeutsläpp i Nordsjön. Jag vet att ett direktiv är på väg. Jag vet att vi är beredda att göra något åt det, men vi måste alltså se till att påskynda denna process. Det krävs handling. Tre-fyra gånger om året översållas de danska kusterna med fåglar som är insmorda i olja för att våra båtar läcker olja ut i våra farvatten. Detta kan inte fortsätta. Jag vill be er att vända er till kommissionen och rådet och få dem att sätta fart på denna process.
(Applåder)

Ordföranden
Tack så mycket, herr Sindal.
(Protokollet justerades.)

Rübig
Herr ordförande! Jag skulle vilja meddela att vi har samlat in över hundra underskrifter för ett brådskande ärende om kriminalitet, och jag förstår att ingen diskussion om detta ämne kommer att äga rum denna vecka. Jag tackar också för ert brev till de belgiska myndigheterna, där ni föreslår att polisens närvaro i kvarteren skall förstärkas märkbart, och att en polisstation som är utrustad med ett nödnummer skall förläggas i institutionernas omedelbara närhet. Jag vill betona att säkerheten i Bryssel inte är någon fråga som är exklusiv för PPE-gruppen. Vi kan alla drabbas inom de närmaste dagarna!

Ordföranden
Herr Rübig, jag vill säga er en sak som jag redan tidigare har sagt er brevledes: det handlar inte om antal underskrifter, det är inte en aktuell och brådskande fråga, eftersom det inte rör de mänskliga rättigheterna utanför unionen. Det finns mycket allvarliga frågor om mänskliga rättigheter i världen, och det är till detta den aktuella och brådskande debatten är avsedd, och inte för att vi här i kammaren skall behandla våra egna angelägenheter. Därför ser jag mig tvungen att inte tillåta frågan, oavsett hur många underskrifter skrivelserna har.

Stöd till ansökarländer i Central- och Östeuropa - Partnerskap inför
anslutningen med ansökarländerna
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är den gemensamma debatten om följande betänkanden:
(A4-0081/98) av Oostlander för utskottet för utrikes-, säkerhets- och försvarsfrågor om förslag till rådets förordning om stöd inom ramen för strategin inför anslutningen till de kandidatländer i Central- och Östeuropa som ansökt om medlemskap i Europeiska unionen; -(A4-0087/98) av Oostlanderutskottet för utrikes-, säkerhets- och försvarsfrågor om förslag till rådets beslut om principer, prioriteringarna, etappmålen och villkoren i partnerskapen.
Oostlander
Herr ordförande! Betänkandena om utvidgningen intresserar med rätta många inom och utom parlamentet. Jag skulle vilja understryka att kollegerna och jag också ser utvidgningen som en ytterst viktig fråga, en väldig utmaning, förverkligandet av en dröm skulle man nästan kunna säga, där vi gärna också skulle vilja garantera en så god utveckling som möjligt. Det innebär att vi i alla avseenden vill sörja för att vi under de kommande åren - och det kan nog bli många innan hela utvidgningsprocessen är avslutad - vill sörja för att Europeiska unionens institutioner, som skall leda hela denna process och föra in den på rätt spår, står nära varandra vad deras politik beträffar. Vi vill sörja för att det även vid slutet av denna process har skett en samordning, vilket egentligen är självklart, mellan de politiska uppfattningar som finns inom de olika institutionerna så att det inte heller vid slutet av processen kan ske några olyckor, utan att hela utvidgningen och ansökarländernas anslutning i varje enskilt fall kan äga rum på ett smidigt sätt.
Herr ordförande! Utifrån denna intention har vi bedömt aktstyckena, såväl förslaget till en förordning som de enskilda partnerskapsavtalen. Vi har kommentarer till dessa som i förlängningen är på samma linje som det vi redan sagt tidigare i andra resolutioner. Det gäller då först och främst att vi efter den föregående diskussionen var en smula överraskade av det faktum att de politiska kriterier som helt riktigt sattes i första rummet i Köpenhamn inte fick den profil som vi hade kunnat önska och kunnat hoppas på, varken i förordningen eller i de enskilda partnerskapsavtalen. Det är anledningen till att vi genom ändringsförslag har sett till att vår åsikt på den punkten tydligt framträder i förslaget till förordning. Vi vill således ge de politiska kriterierna tillräcklig profil, i synnerhet som det sedan Amsterdam även gäller klausuler för medlemsstaterna själva som säger att om medlemsstaterna oupphörligen ägnar sig åt att kränka de rättsstatliga aspekter som är den egentliga grunden till deras medlemskap i Europeiska unionen, så kan de eventuellt suspenderas.
Jag tror således också att vi mycket tydligt måste klargöra för ansökarländerna att Europeiska unionen inte är en sammanslutning av rika länder, utan att vi är en sammanslutning av demokratiska rättsstater, att det rör sig om det. Dessutom är det en mycket praktisk uppfattning, eftersom även den vidare utvecklingen i ett land är beroende av rättsstatens kvalitet och hur demokratin fungerar i det landet. Vi har egentligen aldrig behövt diskutera det sinsemellan eftersom vi var tillsammans med demokratiska rättsstater. Hela tiden var länder som sällade sig till oss redan rättsstater, eller sedan en kort tid tillbaka en övertygad rättsstat. Hos de ansökande länderna är detta en process som ibland ännu inte är avslutad. Jag tror också att om man levt 50, 70 år under en diktatur så skadar det människornas intuition. Särskilt när det är en så sträng diktatur som de har lidit under.
Herr ordförande! Det är anledningen till våra ändringsförslag till förordningen på den punkten. Samtidigt har vi sagt i förordningen: detta är en så viktig fråga att parlamentet vill bli konsulterat vid viktiga ändringar i denna förordning, ramen för hela anslutningen. Det förefaller mig vara en mycket normal och skälig önskan. Vi har upprepat detta i samband med de enskilda partnerskapen. Vi har samtidigt även här känt en viss besvikelse över att inte heller rättsstatens primat är tydligt profilerat i partnerskapen.
Vi anser att det för de kortsiktiga perspektiv som är uppräknade säkert finns ett antal målsättningar för att återställa rättsstaten som är tekniskt enkla att genomföra. De behöver inte skjutas upp på medellång sikt. Det gäller exempelvis respekten för den egna grundlagen, domstolarnas oberoende, lika tillträde till offentliga tjänster, oppositionens rättigheter, oppositionens roll. Allt detta är sådant som man lika gärna hade kunnat besluta om i går. Man behöver inte göra en målsättning på medellång sikt av det. Men i vissa partnerskapsavtal är frågor av den arten konstigt nog nämnda på medellång sikt. Jag tror egentligen att hela parlamentet känner starkt för att flytta fram detta. Vi är dessutom också för att få igång en utveckling av tydliga strategier även i fråga om mänskliga rättigheter och minoriteters rättigheter. Det är frågor som man borde ha med såväl på kort som på medellång som på lång sikt.
Herr ordförande! Vi vill även i samband med partnerskapen med kraft föreslå att parlamentets inflytande på den punkten garanteras i samband med väsentliga modifikationer rörande principer, prioriteringar och allmänna villkor. Vi uppmanar kommissionen och rådet att ge löfte om att vi på det området kan utöva inflytande med våra yttranden i ett förfarande som anstår parlamentets värdighet.

Swoboda
Herr ordförande, herr rådsordförande, herr kommissionär, mina ärade damer och herrar! Som kollegan Oostlander ju redan har antytt så finns det olika målsättningar som vi har för ögonen, och som måste genomföras inom partnerskapet för anslutning av kandidatländerna. För det första så finns den målsättningen, som herr Oostlander talade om, att noggrant, grundligt och mycket målriktat lyda kriterierna från Köpenhamn, och jag skulle vilja tillägga, de beslut som vi fattade i detta parlament, inte minst också i september. Vi har visserligen inte ändrat Köpenhamnskriterierna, men vi har kompletterat dem genom några mycket viktiga specifika frågeställningar om miljön och den sociala sektorn etc.
För det andra har vi säkert också övervägandet - som ju har spelat en stor roll i vårt utskott - att genomföra de parlamentariska rättigheterna. Jag använder ordet rättighet inte bara i en rent juridisk betydelse, utan även i den betydelsen, att vi såsom företrädare för det europeiska folket har rätt att inte bara lägga oss i sådana här saker, men också att slutligen fatta ett beslut om vilka länder som kan anslutas och när.
För det tredje - och det har min grupp under ledning av Gary Titley tagit upp i debatten om och om igen - handlar det om att snabbt ge signaler. Vi så orubbliga vid så många frågeställningar, eftersom det var viktigt att nu visa kandidatländerna att vi efter beslutet i december förra året inte för några långa debatter om arbetsordningen, om formella och administrativa saker, utan att vi vill fatta ett snabbt beslut.
Att hitta den gemensamma nämnaren för de här sakerna var säkert svårt, och det var också föremål för mycket långa och utförliga debatter. Hur svårt det än ibland var med flera förslag från kollegan Oostlander, så tycker jag nu att vi har hittat en gemensam grund och utarbetat en gemensam nämnare. Det ser vidare ut - och jag antar, att detta bekräftas i dag - som om rådet och även kommissionen, som begripligt nog kanske var lite osäker beträffande parlamentets medbestämmande, ändå kunde rösta ja till vårt förfarande.
För mig är det viktigt, sett från min funktion - jag befann mig en gång i tiden på andra sidan av mitt område, då ser man alltid saker på ett annat sätt - att strategierna för anslutning av kandidatländerna måste bidra till att vi övervinner spänningarna och klyftorna som finns i Europa på det ekonomiska planet. Det går någorlunda i vissa länder, men vi kan långt ifrån säga att utjämningsprocessen är tillräckligt snabb och genomgripande.
Nu över till den sociala sektorn. Den är mycket viktigt för oss, eftersom det finns sociala spänningar, det finns en social modell i Europa med olika nyanser och betoningar. Vi vill inte ge upp denna sociala modell i Europa. Vi vill hjälpa andra länder så att också de kan genomföra sociala normer och grundläggande rättigheter, och att de verkligen genomförs. Detta gäller i synnerhet, och det säger jag öppet, för gränsregionerna. Vi behöver ett förstärkt gränsöverskridande samarbete för att motivera framförallt de människor som bor vid gränserna, och som kanske hyser en inte alldeles obefogad ängslan, att uttala sig entydigt för en östutvidgningen.
Säkert handlar det också om demokratifrågan, där ger jag kollega Oostlander helt rätt. Det är ju just vi, från vår grupp, som alltid och överallt försvarar demokratin, friheten, de mänskliga rättigheterna. Det gäller också för Slovakien, där vi har särskilda problem. Vi ser inte genom fingrarna, vare sig det gäller Slovakien eller något annat land. Vi måste rikta en bestämd förmaning till Meciar, att hans agerande skadar hans folk. Även om han håller sig till grundlagen, så agerar han politiskt på ett sätt som inte är acceptabelt. Jag hoppas att denna motsägelse kan övervinnas.
Det är klart att vi i dag återigen med dessa partnerskap för anslutning av kandidatländer vill ge en entydig signal: Vår vilja till utvidgning österut, för en utvidgning av Europeiska unionen, självklart inklusive Cypern, är obruten. Vi står fast! Vi vill inte dra ut på tiden, utan vi vill ha en mycket bra, mycket detaljerad förberedelse, och vi har skapat förutsättningarna, och parlamentets yttranden kompletterar dessa förutsättningar på ett bra sätt, så att östutvidgningen kan ske snabbt, men på ett välförberett sätt.

Spencer
Herr ordförande! Jag skulle vilja välkomna rådets ordförande till parlamentet. Som han vet är den debatt som vi för den här morgonen kulmen på en tre månader lång diskussion mellan alla tre institutionerna och vi väntar med spänning på att se vilka uttalanden han tänker göra om hur parlamentet bör konsulteras i frågor som tagits upp i Oostlander-betänkandet.
Jag vet att han kommer att ha dragit samma slutsatser som jag från det andra Oostlander-betänkandet, nämligen att parlamentet klarar av att avge ett sammanhållet och komplext betänkande på sex veckor.
Det syns mig som om, om jag får lov att säga det till rådets ordförande, samråd utan dröjsmål inte är mer än vad artigheten kräver av unionens verkställande organ, kommissionen och rådet, gentemot lagstiftarna i den här unionen, det här parlamentet och dess systerparlament i medlemsstaterna. Det enda vi begär är möjligheten att föra en ordentlig debatt innan det näst intill kejserliga rådet fattar sitt beslut. Så var snäll och tala inte om för mig att om en politisk eller ekonomisk kollaps skulle inträffa i en av ansökarländerna, vore det önskvärt eller över huvud taget politiskt möjligt att bortse från det här parlamentets synpunkter. Och var snäll och ge mig inte heller den gamla lögnen att om vi hänvisade ärendet tillbaka under tre veckor så skulle det skrämma ansökarländerna. Ansökarländerna är vuxna européer precis som vi. De vet vad det handlar om. De, till och med mer än vi, värderar demokrati och parlamentarisk demokrati i sina institutioner.
Jag vill i rådets ordförandes uttalande se ett erbjudande om samråd, även om han inte klarar av att använda det svåra ordet. Jag vill höra om ett ordentligt förfarande, en riktig tidsplan och en ordentlig diskussion om parlamentets synpunkter innan rådet går till omröstning. Om rådet vill undvika det obekväma i en treveckors återförvisning, måste den låta ordförandeskapet få ägna sig åt ett seriöst förfarande och göra det här och nu.
Så snälla rådets ordförande, jag vill inte höra fraser som " ordförandeskapet önskar" . Ordförandeskapet har telefoner, ni vet hur man använder dem, och använd dem innan vi röstar. Parlamentet skulle vare sig förlåta eller glömma om vi utsattes för en form av institutionellt förräderi vid inledningen av en 15-årsprocess, som måste vara stabil.

Caccavale
Herr ordförande! Även jag anser att parlamentets röst just nu är mycket viktig i utvidgningsprocessen i samband med partnerskapet inför anslutningen. Den är viktig eftersom man på senare tid, under alltför många månader, har talat om ekonomiska framsteg i de länder som har ansökt om medlemskap i Europeiska unionen samtidigt som - och här håller jag med föredraganden - vissa politiska frågeställningar på något sätt har hamnat i skymundan.
Jag tror det är nödvändigt att vi åter inriktar oss på de mer politiska aspekterna. Vi måste hjälpa de här länderna att skapa verkliga rättsstater. Man måste se till att minoriteternas intressen verkligen respekteras, att det finns riktiga rättssystem som baseras på skrivna lagar och en seriös utbildning av domare och advokater som kan se till att upprätthålla respekten för lagen och garantera ett effektivt försvar och att minoriteterna skyddas. Vi måste komma ihåg, vilket också påpekas i Oostlander-betänkandet, att vi inte kan acceptera att det i den nya Europeiska unionen, som även omfattar de nya länderna, finns utrymme för dödsstraffet. Detta är helt otänkbart. Vi anser det också vara nödvändigt att det parallellt med de ekonomiska framstegen även görs framsteg inom det politiska området.
Därför är Europaparlamentets röst omistlig i denna fas av anslutningsprocessen, av integrations- och utvidgningsprocessen, och det är därför, herr ordförande, som vi kräver att man tar hänsyn till våra åsikter från rådets och kommissionens sida.

Cars
Herr ordförande! Det första som jag vill försäkra denna kammare om är att Europas liberaler på alla sätt vill underlätta och påskynda den utvidgningsprocess som nu inleds, vars mål är ett helat och helt Europa.
Vi liberaler vill också ge en tydlig signal om att alla länder i Europa, stora som små, kristna som muslimska, som så önskar och som uppfyller Köpenhamnskriterierna är välkomna i Europeiska unionen. Vi vill att EU visar en väg för hur motsättningar kan överbryggas och hur demokratier i samverkan genom omröstning kan lösa sina problem och bli en kraft i världen.
Vi liberaler har mer än andra partier stött kommissionens förslag till förhandlingsuppläggning. Vi uppfattar inte att detta förslag skulle ha till syfte att försena medlemskap i EU för något land som kraftfullt anstränger sig att uppfylla Köpenhamnskriterierna och genomföra lagändringar som svarar mot EU: s acquis . Vi är därför bekymrade över rykten som säger att kommissionen nu har börjat gräva diken mellan de 5+1 och övriga ansökarländer, diken som bland annat skulle bestå i att acquis -genomgången skulle ha olika innebörd för dem i den första gruppen och övriga ansökarländer. Innebörden av beslutet i Luxemburg var ju, som vi förstår det, att länder som anstränger sig särskilt skall kunna hinna i kapp, dvs. att det skall vara möjligt för dem att nå i kapp den första gruppen. Min fråga till kommissionär Van den Broek är: Är dessa rykten verkligen sanna som säger att kommissionen nu har börjat gräva diken för att vidga klyftan mellan de 5+1 och de övriga ansökarländerna?
Jag sade inledningsvis att vi inte avser att försena förhandlingarna. Det innebär inte att vi tycker att parlamentet nu skall vara avkopplat från utvidgningsprocessen till det ögonblick då vi skall ta en slutlig ställning till vad som har förhandlats fram: att godkänna eller inte godkänna nya medlemmar.
Liksom vi självklart anser det vara nödvändigt att ansökarländernas parlament är berörda av utvidgningsprocessen och deltar aktivt i den - jag kan säga att mina egna erfarenheter från Sverige när vi förhandlade om medlemskap visar betydelsen av det -, lika självklart finner vi det att parlamentet skall delta under de olika stegen i förhandlingarna, inte såsom förhandlande part, men såsom en part som har till uppgift att kontrollera och ge synpunkter och på så sätt medverka till att skapa förståelse för denna oerhört viktiga process.
Jag försäkrar att de europeiska liberalerna på alla sätt stöder den utvidgningsprocess som nu inleds, och att vi önskar se snabba och skyndsamma resultat.

Schroedter
Herr ordförande, herr rådsordförande, herr kommissionär, kära kolleger! Utmaningen i Europeiska unionens utvidgning ligger i frågan: Går det att gestalta denna process vänskapligt och utan spänningar? Det kräver förändringar från båda håll. Medan man på EU-sidan inleder de nödvändiga reformerna halvhjärtat och tvekande, kräver EU stora prestationer av kandidatländerna på reformplanet, och en hel uppsättning juridiska och administrativa anpassningar.
Båda sidor måste emellertid bidraga till att en hög nivå av sociala och ekonomiska prestationer uppnås för alla länder vid den ekonomiska och politiska integrationen av länderna i Östeuropa. Utvidgningen får inte inskränkas till ekonomisk integration, utan måste även bli ett bidrag för att befästa demokratin i transformationsländerna, och skapa flera sociala rättigheter för befolkningen där.
Då gäller det framför allt att göra sina egna läxor ordentligt, och verkligen driva igenom den egna reformen. Det första steget skulle vara - och detta har kollegerna redan understrukit - att dra in parlamentet i utvidgningsprocessen. Det betyder också att denna reform gestaltas genom partnerskapen och att lasten fördelas på båda skuldrorna, för vi vet att ett misslyckande i utvidgningen inte bara skulle undergräva den ekonomiska och demokratiska utvecklingen i Östeuropa, utan det skulle också tillfoga unionen allvarliga skador som modell för en fredlig, ekonomisk och politisk utveckling i Östeuropa.
Därför är det vår uppgift, rådets, kommissionens och parlamentets uppgift, att inte låta utvidgningsprocessen hamna i en återvändsgränd, utan se till att den leder till politisk framgång.

Hory
Herr ordförande! Gruppen Europeiska radikala alliansen bifaller betänkandet Oostlander, och jag vill i min tur välkomna hans utmärkta arbete, såväl som ändringsförslagen från utskottet för utrikes-, säkerhets- och försvarsfrågor. Vi gläder oss särskilt åt att man har valt att tillämpa ett enhetligt förfarande för alla berörda länder.
Den åtskillnad mellan kandidaterna som kommissionen föreslog - och som Lalumière beklagade å de vänsterradikalas vägnar - har lyckligtvis övergivits. Samtidigt skulle jag i min tur vilja fästa kammarens uppmärksamhet på en punkt som verkar ytterst oroande. Jag tror att de ekonomiska argumenten tar en alltför stor plats, såväl i unionens förslag som i kandidatländernas motiveringar.
Europeiska unionen är framför allt ett politiskt projekt, ett slags ödesgemenskap, som står på en gemensam grund av humanistiska värden. Detta projekt har sina rötter i historien, alltsedan de europeiska universitetens nätverk vid slutet av medeltiden fram till de prövningar som ofta, och ännu helt nyligen, har ställt våra folk emot varandra. Projektet kommer därför att få sin naturliga dimension när den utsträcks till hela den europeiska kontinenten. Jag vill än en gång hävda att den europeiska integrationen framför allt är en motsvarighet till politikens och kulturens företräde framför ekonomin och tekniken. Men i dag kan jag tvärtom konstatera att kommissionens uppmaningar huvudsakligen rör privatisering av ekonomin, med risk för att hela idén med det allmänna intresset försvinner med den offentliga verksamheten. Och inför kandidatländerna, som redan har erövrats av den amerikanska livsstilens mest mediokra aspekter, likställer man anslutningen med löften om materiella fördelar och ökad konsumtion.
Om det stora och ädla projektet med en Europeisk union, som äntligen försonas med sin historia och sin geografi, skulle reduceras till en sorts kontinental stormarknad, så är jag rädd att den allmänna opinionen i kandidatländerna kommer att uttrycka verkliga tvivel om intresset av att tillhöra Europa - en opinion som under lång tid har förtryckts och bl.a. inte har kunnat uttrycka sin nationella identitet - och att det tvivlet också kommer att vinna mark i västra Europa.
I den närmaste framtiden kommer vi att, för vår del, ständigt erinra om vad Europeiska unionen huvudsakligen består i, nämligen utvecklingen av en civilisationsmodell som grundas på frihet, solidaritet, lagens företräde och kulturell mångfald, som tjänar våra värderingars politiska spridning.

Blokland
Herr ordförande! Vi står inför starten av förhandlingarna om anslutning av nya stater till Europeiska unionen. Äntligen får 1989 års omvälvning politiska följder, och det verkar som om isoleringen för ett antal före detta östblocksländer har upphört. Det ställer såväl de nya medlemmarna som de nuvarande medlemsstaterna inför en enorm utmaning. Resonemanget att länder som Tjeckien, Polen och Ungern är den kandiderande parten, och därför bara har att rätta sig efter alla krav som formuleras från Europeiska unionens sida, ger inte tillräcklig rättvisa åt det jämbördiga förhållandet mellan de nya medlemmarna och Europeiska unionens länder. Vi måste lösa detta problem tillsammans, och det innebär att vi inte enbart får vara den part som ställer krav och att vi inte heller får förvänta oss att de nya medlemsstaterna enbart är den kandiderande parten. Nej, vi måste tillsammans under gemensamma förhandlingar nå fram till en lösning på de ekonomiska problemen. Detta gäller även i fråga om att göra de nya medlemsstaterna redo för gemenskapens regelverk, för miljöpolitiken som utformas inom Europeiska unionen. För detta behöver man finna den nödvändiga tiden och det nödvändiga engagemanget, och det går inte om man inte gör allt även från Europeiska unionens sida för att möjliggöra detta. Naturligtvis har Oostlander, och jag vill komplimentera honom för detta, pekat på ett antal viktiga aspekter som att de grundläggande mänskliga rättigheterna skall vara med, och även att den politiska demokrati som håller på att utvecklas måste få ytterligare gestalt. Rättsstatsuppfattningen måste också vidareutvecklas. Man måste också hålla ett öga på minoriteterna. Det är bara på det sättet som vi kan acceptera varandra ömsesidigt och få en utvidgning av Europeiska unionen till stånd.

Moretti
Herr ordförande! Ingen kan undgå att inse betydelsen av de beslut som vi i dag skall fatta för att förbereda anslutningen av nya medlemsstater. Man kan naturligtvis kritisera den ekonomiska dimensionen i detta ingripande, men inte det politiska värdet av denna Marshallplan för länderna i Centraleuropa. Men jag tror ändå att man måste rikta de allvarligaste invändningar mot den strategi som valts av kommissionen, även om den riskerar att accepteras av rådet. Den förordning som vi skall rösta om, och i ännu högre grad förslagen till beslut som avser vart och ett av ansökarländerna, är så allmänt hållna som det bara är möjligt. Riskerna för att de olika medel som avsätts kommer på avvägar eller att de hanteras ineffektivt är mycket stora. Ekot av den allvarliga kritik som utskottet för utrikes-, säkerhets- och försvarsfrågor riktade mot kommissionären med ansvar för åtgärderna i Bosnien, och som i dag har ansvaret för relationerna med ansökarländerna, ligger fortfarande för nära i tiden för att vi skall känna oss helt tillfreds.
Men det som är mest skandalöst är att Europaparlamentet har reducerats till en statist och att parlamentet, såväl i praktiken som i teorin, har berövats möjligheterna att styra och övervaka en process som, trots den bästa vilja i världen, kommer att bli allt annat än problemfri, vare sig för ansökarländerna eller för medlemsstaterna. Enligt min åsikt bör Europeiska unionen från och med nu arbeta efter två parallella arbetshypoteser, en som strikt håller sig till den nuvarande gemenskapen och en som innebär en utvidgad regional politik som berör över 420 miljoner invånare. Varför dröjer man med att bestämma en realistisk ram för det som kommer att bli jordbrukspolitiken eller socialpolitiken i en union som utvidgats till att omfatta ansökarländerna?
Kommissionen har lovat att presentera texten till de nya strukturella åtgärderna den 18 mars. Står vi här inför en verklig reform eller de vanliga kosmetiska åtgärder som kommissionen har vant oss vid? Kommer man verkligen att räkna med konsekvenserna av att ansökarländerna snart blir medlemsstater?

Henderson
Herr ordförande! Jag skulle först av allt vilja säga att jag är tacksam mot Oostlander och hans kolleger för deras arbete om rambestämmelser kring partnerskapet för anslutning. Jag håller helt med Oostlander med i hans inledningskommentarer, att vad som än händer under sammanträdet den här förmiddagen, bör inte utvidgningen hållas tillbaka av eventuella beslut som kan fattas. Innan jag går in på detaljer, skulle jag vilja sätta in dessa partnerskap i sitt sammanhang.
I sina förslag i Agenda 2000 rekommenderade kommissionen förra sommaren att unionen borde skapa partnerskap för anslutning med de tio ansökarländerna från Centraleuropa. Dessa partnerskap kommer att ligga till grund för våra förbindelser med de berörda länderna. De kommer för det första att sätta upp en agenda för kandidatländerna, med en beskrivning av vad de behöver göra mer för att förbereda sig för anslutningen. För det andra kommer de att utgöra en ram inom vilken de kan planera unionens stöd och se till att det riktas in där det mest behövs. De är på många sätt nyckeln för att garantera att kandidaterna verkligen är redo för ett fullvärdigt medlemskap i Europeiska unionen, som inbegriper både rättigheter och skyldigheter.
Vi behöver starta de här partnerskapen så snart som möjligt. Om vi väntar kan slutresultatet bli att själva utvidgningsprocessen blir fördröjd. Jag vet att det skulle strida mot önskemålen hos en överväldigande majoritet i detta parlament och, tror jag, bland Europas befolkning. Alla vill vi se ett tidigt och framgångsrikt utvidgande av unionen, som kan sätta punkt för den grymma och konstlade uppdelningen av vår kontinent som har pågått alldeles för länge.
Ordförandeskapet är, i nära samarbete med kommissionen och parlamentet, beslutet att sätta igång med utvidgningsprocessen på ett effektivt sätt. I morgon kommer stats- och regeringscheferna att befinna sig i London för invigningssammanträdet av Europakonferensen. Det är ett tillfälle som kommer att understryka den allomfattande karaktären av utvidgningsprocessen. Vi ser inte utvidgningen som vågor eller länder som är inne och länder som är ute. Vårt mål är se till att varje kandidatland ansluter sig till unionen så snart det är redo och att erbjuda all hjälp vi kan på vägen. Det kommer att vara budskapet i händelserna i Bryssel den 30-31 mars, som kulminerar med öppnandet av regeringskonferensen med sex kandidatländer.
Jag hoppas att parlamentet under den här sammanträdesperioden kommer att kunna framföra sin mening om den föreslagna ramförordningen. Det skulle skicka en tydlig och positiv signal till de centraleuropeiska länderna innan de åker till London för invigningen av Europeiska konferensen i morgon. Det skulle göra det möjligt för oss att klara det slutdatum som beslutades i Luxemburg i december och skulle undanröja alla tvivel på att Europeiska unionens tre institutioner arbetar tillsammans för att framgångsrikt slutföra utvidgningsprocessen. Jag är säker på att det är möjligt.
Jag har förstått att det har funnits en viss oro i parlamentet att Europaparlamentet inte skulle involveras i utvidgningsprocessen på ett tillräckligt sätt. Jag är också parlamentsledamot i ett nationellt parlament och jag förstår parlamentets önskan att spela en fullvärdig och riktig roll i processen. Ordförandeskapets intention är att så skall vara fallet. Vi ser utvidgningen som en process som på Europeiska unionens sida involverar samtliga tre institutioner. Hur som helst kommer Europaparlamentet att ha sista ordet om varje anslutningsfördrag som ingås av existerande medlemsstater.
Parlamentet måste involveras hela tiden och inte bara i slutet, och även i partnerskapet för anslutning. Det är därför som Robin Cook, den brittiske utrikesministern och ordförande i Europeiska unionens råd, skrev till er i måndags för att klargöra rådets ståndpunkt. Vi vill att parlamentet skall involveras till fullo och ha möjlighet att uttrycka sin synpunkter. Jag är säker på att de arrangemang som beskrevs av Robin Cook kommer att fungera bra och ge alla här en känsla av att vara tillbörligt involverade i utvidgningsprocessen.
Parlamentsledamöterna har den här morgonen bett mig vara specifik vad i ett antal frågor som har diskuterats under de senaste dagarna och som i vissa fall har involverat mig och några av mina kolleger. Jag skulle vilja vara specifik i tre frågor.
För det första kommer Europaparlamentet, i enlighet med artikel 235, att tillfrågas när ramförordningen för partnerskapet för anslutning skall ändras. Förslag om ändringar av dessa principer, prioriteter och mål för partnerskapen kommer att skickas till parlamentet som information. För det andra satsar ordförandeskapet på att ge Europaparlamentet lämpligt tillfälle att uttrycka sin mening så att rådet har tillgång till denna när det skall fatta ett beslut. För det tredje, och med hänsyn taget till den exceptionellt stora betydelsen av utvidgningsprocessen för unionen, tänker rådets ordförandeskap och kommissionen lämna muntlig eller skriftlig information till Europaparlamentet om viktigare aspekter och utvecklingar rörande partnerskap och anslutningsförhandlingar. I praktiken kan detta ske på två sätt: för det första genom regelbunden information till relevanta utskott i Europaparlamentet och blandade utskott och, för det andra, genom regelbunden information till särskilt utsedda ledamöter av Europaparlamentet som parlamentet väljer.
Detta är ett uttalande som bör få stöd av parlamentsledamöter som vill bidra till och hjälpa till med utvidgningsprocessen och ge ett positivt bidrag till den processen. Jag kan försäkra parlamentet att ordförandeskapet satsar helhjärtat på utvidgningsprocessen och att ordförandeskapet tror på ett öppet och allomfattande synsätt. De åtaganden som jag har gjort är rimliga och kan utgöra en effektiv väg mot hörande av synpunkter, som skall beaktas innan man fattar beslut. Jag hoppas att detta synsätt är acceptabelt för parlamentet. Tack för denna möjlighet att få säga några ord.
(Applåder)

Van den Broeck
Herr ordförande! Får jag börja med att komplimentera Oostlander för hans betänkande och även tacka alla kolleger som bidragit till utarbetandet av det. Även kommissionen anser att det är ett viktigt ögonblick i dag, när parlamentet avger ett yttrande om en mycket viktig del av anslutningsstrategin, en milstolpe på vägen i riktning mot medlemskap för dessa elva kandidatländer, vilka för övrigt med längtan ser fram emot den officiella lanseringen av utvidgningsprocessen som kommer att äga rum den 30 mars. Som bekant kommer samma grupp länder redan kommande torsdag att samlas kring EU i samband med att den första Europakonferensen hålls.
Jag har med stort instämmande lyssnat till ordförandeskapets ord, för även kommissionen anser att hela denna väg i riktning mot anslutning måste vara en väg där Europaparlamentet är nära involverat. Redan tidigare har Europeiska kommissionen förpliktigat sig att där det är möjligt, och även genom att bygga vidare på erfarenheter från tidigare utvidgningsprocesser, informera parlamentet så noggrant, så fullständigt och så tidigt som möjligt om utvecklingen, både vad gäller förberedelseprocessen som nuläget i förhandlingarna med de länder där faktiska förhandlingar pågår.
Jag är mycket glad över att kunna konstatera att det efter en intensiv och värdefull diskussion verkar finnas en bred enighet om de procedurer som skall följas på det området. På grund av sakens natur finns inte en enda meningskiljaktighet om Europaparlamentets yttranderätt beträffande grundförordningen. Men, när det handlar om möjliga ändringar som Europeiska kommissionen skulle vilja föreslå för prioriteringarna, principerna och villkoren för partnerskapen är jag också mycket glad över att samtidigt som de kommer att läggas fram för rådet kommer de också att nå parlamentet, och, vilket vi också har kunnat erfara av ordförandeskapet, att rådet i vilket fall som helst anser och även lovar att parlamentet skall få rimlig tid på sig att tydligt ge sin uppfattning i ärendet, för att sedan - så skulle kommissionen föreställa sig det - i nära samarbete med rådet se över på vilket sätt dessa ändringsförslag kan eller inte kan införlivas i de definitiva besluten.
Jag tror att detta tydligt återspeglar att rådet, kommissionen och parlamentet här är eniga om vikten av insyn i denna process. Vad det beträffar återupprepar jag gärna de ord som yttrats av Oostlander: det är en process som kommer att sträcka sig över många år, och det är inte bara detta parlament, utan även ett kommande parlament och en kommande kommission och ett kommande råd som kommer att vilja vara nära involverat i denna. Det är positivt att det även i dag sluts avtal som verkligen är giltiga på längre sikt, för, vilket Oostlander med rätta anmärkte, även vid slutet av förhandlingarna kommer ett prövningens ögonblick om tiden verkligen är mogen för att erbjuda fullständig integration åt de nya medlemsstater som uppfyller villkoren och som med framgång har avslutat förhandlingarna.
Jag vill gärna ta tillfället i akt att också fälla ett par kommentarer om betänkandet Oostlander II, och då i synnerhet påpekandet som han gjort om prioriteringarna såsom de är upptagna i förslagen, vilka också har nått parlamentet. Jag skulle framför allt vilja understryka att det ligger i sakens natur att det politiska villkoret som sådant bör sättas främst. Enligt min blygsamma åsikt är detta villkor tillräckligt tydligt uttryckt såväl i artikel 1 som i artikel 5 i grundförordningen. Men jag vill också peka på tillvägagångssättet. Diskussionerna som vi haft med varandra om, kalla det politiska brister, i ett antal ansökarländer och dialogen som vi har inlett med dessa länder och även det som tagits upp i de nuvarande prioriteringarna om detta återspeglar enligt min övertygelse hur viktigt det är att se till att länder som önskar ansluta sig verkligen först kvalificerar sig som demokratiska länder, länder som respekterar principerna om rättsstaten, de mänskliga rättigheterna och skyddet av minoriteters rättigheter. Det får inte råda någon meningskiljaktighet om detta. I de fall där allvarliga kränkningar av dessa grundläggande principer förekommer kommer kommissionen heller aldrig att föreslå att ens inleda förhandlingar med ett sådant land. Parlamentet har tidigare fått försäkringar även om detta.
Till sist, Oostlander gjorde en kommentar om frågan om kort sikt och medellång sikt. Är det inte så att man måste rikta in sig på alternativet kort sikt, i synnerhet i fråga om politiska brister? Ja, naturligtvis, herr ordförande. Med det som i partnerskapsavtalen har tagits upp under prioritering på kort sikt är de frågor där vi hyser förtroende, där vi anser att de verkligen kan förverkligas även på kort sikt, säg inom ett år, och även kan ha en verklig effekt, medan frågorna på medellång sikt är de frågor där vi säger: här kommer det att behövas lite mer tid för att finslipa detta. Det är bakgrunden till den skillnad som har gjorts mellan kort och medellång sikt.
Jag tackar återigen de ärade ledamöterna för deras bidrag till denna debatt och för det stöd som de vill ge åt att nu snabbt få till stånd dessa partnerskap, där vi hoppas att rådet under de närmaste dagarna, nästa vecka i varje fall, på grundval av den rättsliga grund som antagits här i dag kommer att vara i stånd att verkligen godta prioriteringarna, villkoren och principerna, så att partnerskapen kan kompletteras fram till den tidpunkt då den officiella utvidgningsprocessen kommer att lanseras, den 30 mars.

Christodoulou
Herr ordförande! Med stor tacksamhet har vi lyssnat till allt som har sagts och jag tror att jag inte har någon anledning att tvivla på att detta kommer att tillämpas på det sätt som har analyserats här.
I sitt utmärkta betänkande kräver Oostlander att Europaparlamentet i verkligheten skall deltaga i hela integrationsförfarandet och detta är korrekt. Det är något som accepteras av alla. Jag har fått intrycket av att de invändningar som sedan en tid har uttryckts beror på två orosmoment: det första är att den rättsliga ramen, med den rättsliga grund som förutses för detta förfarande, inte förutser några förhandlingar. Följaktligen måste vi finna något annat sätt. Det andra är oron för eventuella förseningar med hänsyn till att parlamentet måste avsätta en viss tid för att utforma sina ståndpunkter och sina yttranden. Jag har fått intryck av, utifrån debatten såsom den utvecklas nu, och jag skall fortsättningsvis återkomma angående budgeten, att dessa två frågor kommer att lösas eftersom, utifrån det som rådets ordförande sade och utifrån det som har ratificerats, och på något sätt det som kommissionsledamoten Van den Broek sade, om vi i verkligen får till stånd förhandlingar med allt det som karakteriserar förhandlingar utan att kalla det förhandlingar, tror jag inte att det finns någon anledning att vi fortsätter att analysera den här frågan. Angående detta, herr ordförande, vill jag inflika att det finns en allmän tendens att utesluta parlamentet från den här typen av förfaranden och jag syftar mer konkret till Colajannis betänkande om Meda-frågan. Jag hoppas att man även där skall kunna anta ett förfarande som tillåter ett ingripande från parlamentet och dess deltagande i hela debatten, så att vi även där har möjlighet att vara informerade under hela förfarandet, eftersom vi utgår från ett godkännande av principerna och också måste godkänna resultaten.
Den andra punkten som man är oroad för, är frågan om förseningarna. Jag tror att detta problem kommer att lösas. Vi kan tillämpa olika system, rådets ordförande refererade till vissa av dem, och jag vill rikta er uppmärksamhet på ett system som vi följer i budgetutskottet. Det handlar om ett system med en permanent föredragande som står i ständig förbindelse med ansvariga tjänster inom rådet och kommissionen och på detta vis och vid alla tillfällen är det ansvariga utskottet klart att presentera ett betänkande, så att förseningar och tidsförluster undviks. Sex veckor tror jag räcker för att täcka problemet. Frågan som den kvarstår gäller det som man här sade skulle ta konkret form och utgöra ett konkret och tydligt åtagande både för rådet och kommissionen. Och jag tror, herr ordförande, att vi måste rikta vår uppmärksamhet på frågan om åtagandet, därför att om vi nöjer oss med verbala bekräftelser som, fortsättningsvis, med anledning av påtryckningar från andra ledamöter av rådet eller på grund av någon annan anledning, får en annorlunda form, är jag rädd att vi fattar fel beslut om vi ger vårt godkännande. Det måste således finnas ett tydligt, konkret och förpliktigande svar från rådets sida där det tar ansvaret för genomförandet, därför att endast på detta sätt kan parlamentet spela den roll som alla accepterar att det skall spela.
Beträffande budgetutskottets konkreta fråga har vi nu lagt fram vissa ändringsförslag till artiklarna 3 och 5 som refererar till parlamentets befogenheter gällande budgeten. Jag vill påminna er om att parlamentet är en av de två grenarna av budgetmyndigheten, med särskilt ansvar för utgifter. Det ligger i både kommissionens och ministerrådets intressen att parlamentet är inblandat i budgetfrågan i hela förfarandet. Man har konstaterat att många förseningar och onödiga diskussioner undviks, då parlamentet genom att utöva denna sin befogenhet, via budgetutskottet, är inblandat i frågan från första stund. Och jag vill be de ansvariga i kommissionen och i ministerrådet att ta hänsyn till detta, då de utformar sitt slutgiltiga förslag som jag tror kommer att vara ett åtagande inom ramen som jag refererade till. Det vill säga förhandlingar, som helt enkelt inte kallas för förhandlingar, men som konkret utgör fullständiga förhandlingar mellan parlamentet och de andra två organen inom Europeiska unionen.

Aelvoet
Herr ordförande! Den viktigaste politiska frågan som behandlas här i dag är den roll som Europaparlamentet kommer att kunna spela eller inte kommer att kunna spela i hela denna process. Jag lyssnade mycket noga till minister Hendersons inlägg, och jag måste säga att jag inte är nöjd eftersom den uttryckliga önskan hos utskottet för utrikes-, säkerhets- och försvarsfrågor var att parlamentet även officiellt skulle rådfrågas om det skulle uppkomma ändringar beträffande prioriteringar, beträffande målsättningar på kort och lång sikt. Vad det beträffar har vi blivit erbjudna information, ingen officiell konsultationsrätt. Det var vad vi hade krävt.
Vad Bulgarien beträffar, två kommentarer. Det nationella programmet för regional utveckling har ännu inte utarbetats i Bulgarien, vilket innebär att det är omöjligt att kräva att de regionala strukturer som är nödvändiga för detta skulle kunna organiseras före slutet av 1998.
För det andra, vi begär med stort eftertryck att Bulgarien skall strykas från den negativa listan i fråga om visumbestämmelserna.

Donner
Herr ordförande! Eftersom jag har fått mycket lite tid till mitt förfogande skulle jag bara vilja säga följande.
För det första angående de baltiska staterna. Trots deras obetydliga storlek bör man hålla i minnet att dessa tre republiker, och endast de av samtliga ansökarstater, var ockuperade av Sovjetunionen och betraktades som en del av den, till skillnad från andra central- och östeuropeiska länder, som i vilket fall åtnjöt formell självständighet.
För det andra beror säkerhet och fred i Europa, vilket är vår viktigaste uppgift, på att vi åstadkommer ett fruktbart modus vivendi med Ryssland. Det kommer att förbättras när de baltiska staterna ansluter sig till unionen. Det kommer enligt min mening inte att förbättras av en Nato-utvidgning.
Slutligen hoppas jag att alla tre baltiska stater kommer att kunna ansluta sig till unionen samtidigt.

von Habsburg
Herr ordförande! Det är en trevlig uppgift att presentera betänkandet om Ungern, just i ljuset av det som har sagts här tidigare. Gudskelov så pratades det inte så mycket om ekonomi, utan om säkerhet och politik, för när allt kommer omkring är det säkerhet och politik som styr.
Det beror på säkerheten i ett land, om ett ekonomiskt uppsving över huvud taget är möjligt. I detta avseende är Ungern i det gynnsamma läget att stora framsteg har gjorts redan tidigare. Av de dokument som jag måste läsa igenom som föredragande, kunde jag förstå att så långt tillbaka som 1982, då Ungern fortfarande hade ett enpartisystem, var lagstiftningen utformad på ett sådant sätt att Ungern faktiskt kan bli medlem av Europeiska unionen. Där har vi sedan länge inte alls det problem med acquis communautaire som vissa andra länder fortfarande tyvärr har.
För det andra har Ungern en gammal demokratisk tradition. Jag var med på det ungerska parlamentets första sammanträde. Jag tog en ordentlig titt på ledamöterna, och jag kan bara säga er, att de var varken bättre eller sämre än oss. De hade redan en gammal demokratisk tradition. Maktskiften har ägt rum utan svårigheter. Vi har ett parlament i Ungern, i vilket det inte finns en enda företrädare för de radikala partierna, varken till höger eller vänster, så man kan säga just för att det läggs tonvikt på demokrati här, så förtjänar Ungern att så fort som möjligt anslutas till denna union, framför allt eftersom denna union först och främst är en säkerhetsgemenskap, som måste ge alla sina folk säkerhet, eftersom även det ekonomiska välståndet är beroende av säkerhet.

Caccavale
Herr ordförande! Det som Oostlander sagt om utvidgningsprocessen i allmänhet gäller i än högre grad för Lettland. Detta är verkligen en dröm som kan bli verklighet. I ett land där för inte så länge sedan Sovjetunionens röda fana vajade kommer vi snart att kunna se Europas blå flagga med de tolv stjärnorna. Det är ett land som har gjort enorma framsteg under de senaste åren. Man har uppnått balans i budgeten, inflationen har sjunkit och man har praktiskt taget genomfört hela privatiseringsprocessen.
Två stora problem återstår. Problemet med den ryska minoriteten och den därmed sammanhängande naturaliseringsprocessen - de s.k. icke-medborgarna utgör fortfarande 30 procent av befolkningen - och problemet med rättssystemet och administrationen. Låt mig i det sammanhanget säga, herr ordförande, att det som kommissionen skrivit om skillnaden mellan målen på kort och lång sikt inte motsvarar verkligheten. Det är ett allmänt problem - detta påpekade Oostlander - för alla länder, men när det gäller Lettland motsvarar detta inte de verkliga förhållandena. Man måste vara försiktig och inte trampa för hårt på gaspedalen när det gäller vissa frågor som felaktigt betraktas som kortsiktiga, medan det i själva verket är frågor som skall lösas på medellång sikt.

Kristoffersen
Herr ordförande, ärade kolleger! När man som dansk ser ut över Östersjön, så förstår man att detta hav i allt högre grad bidrar till att binda samman länderna vid Östersjön i en Baltic Area Corporation . Allt detta är ett nätverk som i själva verket leder det politiska arbetet för att bogsera inte minst de tre baltiska staterna in i ett politiskt samarbete i Europeiska unionen. Varje dag läser man in tidningarna och hör på radion om nya trafikprojekt med passagerare och varor, och det är ett praktiskt uttryck för den närmare förbindelsen, som även bär med sig de politiska perspektiven och målen för alla de tre baltiska staterna, för Estland, Lettland och Litauen.
Som dansk ser man i regel också de tre baltiska staterna som ett slags nordiska länder. Vi samarbetar också inom det särskilda Östersjörådet, och i Danmark ser vi fram emot att Litauen skall vara det nya ordförandelandet. Allt detta i överensstämmelse med Litauens hårda och viljestarka arbete för att placera sig i ett integrerat europeiskt samarbete, och därmed också i EU både ekonomiskt, politiskt och socialt över huvud taget. Det stöder vi bestämt från alla politiska håll i Danmark. Oavsett vem som kommer att bilda regering i kväll efter det val som pågår i Danmark i dag, så kommer man att stödja dessa ansträngningar. Det råder samma klara vilja överallt. Jag hoppas också på en klar signal från Europaparlamentet i dag, så att befolkningen och inte bara eliten i de nya medlemsländerna verkligen förstår och känner, att EU verkligen välkomnar dem som nya medlemmar. Låt dem inte tvivla på detta en sekund. De törstar nämligen efter besked i de nya länderna.

Hoff
Herr ordförande! Under förberedelserna för partnerskap för anslutning av Polen stöder jag de prioriteringar på kort och medellång sikt, som kommissionen har föreslagit. Jag skulle vilja kommentera ett par saker i detta sammanhang. Vid omstruktureringen av stålsektorn borde kommissionen ge bättre akt på gruvdriften, eftersom det hör samman. Kommissionen nämner förvaltningsreformen där " vojvodskapen" skall reduceras från 40 till ca 10. Detta är särskilt viktigt för att Phare-medlen kan tas i anspråk, så att det blir öppnare var dessa medel hamnar. Att det talas om tryckfrihet, omstrukturering av de offentliga tjänsterna, bekämpning av kriminalitet och korruption, det är helt klart. Det är viktiga uppgifter som Polen står inför.
Det fattas en viktig punkt, herr kommissionär, det fattas helt och hållet en kommentar till socialpolitiken. Vi vet alla att det måste hända saker i Polen på det här området. Och jag vill inte bara lyfta fram sociala nätverk, utan jag vill också säga att vi måste vidta åtgärder särskilt för kvinnor och familjer.
Låt mig slutligen fälla en allmän kommentar om förfarandet. Det kan man verkligen kritisera, trots de förklaringar ni har givit. Vi anser att man inte får blockera hela förfarandet i processen, men det skulle ha varit bättre, om ni hade låtit demokrati råda. Det väntar vi ju oss av kandidatländerna. Vi borde börja med det inom gemenskapen.

Carnero González
Herr ordförande! Jag skulle vilja göra tre observationer. Jag anser, vilket har sagts så många gånger, att utvidgningsprocessen måste följas av en fördjupning och tyvärr står vi i hela denna fråga inför en inställning från övriga institutioner som inte är direkt positiv. Detta parlament har inte rådfrågats formellt om innehållet i partnerskapen för anslutning och således debatterar vi en politisk åsikt utan någon tillhörande rättslig befogenhet. Bortsett, således, från några avsikter som rådets ordförande har uttryckt under detta sammanträde, bör vi vidhålla denna kritik.
För det andra ger många av partnerskapen för anslutning frågorna om de demokratiska principerna och respekten för de mänskliga rättigheterna en tidsgräns på medellång sikt, vilket utan tvivel är oacceptabelt för denna kammare som alltid har insisterat på vikten av alla kriterier, och börjat med det första kriteriet, som slagits fast av Europeiska rådet i Köpenhamn, vilket tar upp dessa väsentliga frågor.
Den tredje observationen gäller Tjeckien. Vi vet alla att det här landet har drabbats av en allvarlig politisk kris, vilket å andra sidan är normalt i en demokrati, men vilken utan tvivel kan försena uppfyllandet av villkoren för anslutning när det blir aktuellt. Utan några tvivel, och genom att betona det som tidigare har sagts, pekar vi framför allt på två saker: att integrationen av den zigenska minoriteten måste uppnås på kort och inte medellång sikt - ännu finns inga tydliga åtgärder och vi kan och måste kräva dem omedelbart - och detsamma vad gäller pressfrihet och reformering av rättssystemet. Dessa frågor måste föras in i avtalet.

Speciale
Herr ordförande! Jag tror att det viktigaste problemet som vi måste lösa är parlamentets krav på att få spela en huvudroll och kravet på att föredragandena för de olika länderna verkligen skall ges tillfälle att spela en roll vid anslutningsförhandlingarna. Detta är huvudfrågan och rådets ordförandeskap har framhållit informationens betydelse. Information är en förutsättning för att kunna spela en roll, för att kunna ingripa, men det är bara en förutsättning, det återstår fortfarande att se i praktiken hur Europaparlamentet skall kunna påverka och på vilket sätt man kommer att ta hänsyn till Europaparlamentets åsikter.
Jag är däremot en aning förvånad över de svar som kommissionären Van den Broek gav på invändningarna mot indelningen i kort och medellång sikt som gjordes av Oostlander. Jag anser att indelningen i kort och medellång sikt fortfarande är en aning vag och oprecis. Slutligen tror jag att det finns problem vad gäller finansieringen, hjälpen till ansökarländerna och jag tror att det blir nödvändigt att tillåta en sådan finansiering med tanke på de olika ansökarländernas olika förutsättningar.
När det gäller Slovenien så tycker jag det verkar som om landet har förberett sig seriöst och att det med andra ord finns alla förutsättningar att inleda konkreta och seriösa förhandlingar.

Wiersma
Herr ordförande! Som föredragande för Slovakien instämmer jag med det tillvägagångssätt som kommissionen har valt i det föreslagna partnerskapsavtalet med Slovakien. Det förefaller mig som om kommissionen har valt de riktiga prioriteringarna för kort och för lång sikt. I morgon kommer det att hållas en separat debatt i parlamentet om den aktuella situationen i Slovakien. Denna aktuella situation genljuder naturligtvis också i bedömningen av relationen med Slovakien. De politiska problemen i det landet står i förgrunden och överskuggar andra frågor som är av vikt i anslutningsprocessen vad det landet beträffar. Vi hoppas att vi detta år, i varje fall efter valet i Slovakien, kommer att kunna bevittna framgång i detta land, men vi måste avvakta på den punkten. För närvarande är landet utan president. Den aktuella situationen är således inte särskilt uppmuntrande. Problemet Meciar har den senaste tiden gjort märkliga krumsprång. Jag tror att den frågan måste få den nödvändiga emfasen under kommissionens förhandlingar och kontakter med Slovakien, och vi hoppas att kommissionen också kommer att göra detta utifrån en taktik som kännetecknas av dialog och partnerskap eftersom det när allt kommer omkring inte handlar om den nuvarande sittande regeringens intressen, utan om Slovakiens befolknings intressen.

Cars
Jag ställde en mycket rak och konkret fråga till kommissionär Van den Broek. Frågan gällde om acquis -genomgången har olika innebörd för de 5+1 och de övriga ansökarländerna. Jag vore tacksam om ni, herr ordförande, ville be kommissionär Van den Broek att besvara min fråga.

Van den Broek
Naturligtvis vill jag svara, herr ordförande, men det kanske vore bra om jag tar med det i svaret vid slutet av inläggen.

Barón Crespo
Herr ordförande! Jag vill uttrycka mitt stöd för Oostlanders betänkande och för dess godkännande i dag, därför att jag anser att det i politiken är viktigt att ge adekvata budskap vid rätt tillfälle, och alldeles strax inleds Europakonferensen. Parlamentet bör i dag - och jag påpekar att det har lyckats förändra kommissionens ursprungliga förslag och givit rådet tillfälle att kunna tala om en gemensam utvidgningsprocess och, dessutom, om en allmän process och med anslutningskriterier för alla, det vill säga, genom att bryta uppdelningen mellan 5+1 och de övriga - ge ett positivt besked om utvidgningen och parlamentets roll.
Jag vill också peka på, och följer vår linje, att jag anser att vi måste agera på ett positivt sätt vad gäller den förstärkta anslutningsprocessen, och jag menar att vi inte bör uppfatta vår roll på ett defensivt sätt, som kritiker, vi måste stödja de länder som håller på att erövra demokratin, befästa sin ekonomi och lära sig samlevnad. Vi måste agera på ett positivt sätt.
Jag har hört några inlägg i dag där det verkade som om vi utgjorde en slags stor jury i förhållande till dessa länder. Jag menar att det är ett positivt budskap vi måste ge.
Och beträffande parlamentets roll skulle jag vilja be rådets ordförande och kommissionären att de preciserar vilken status som tillmäts ordförande Cooks skrivelse och kommissionens ordförande Santers skrivelse till parlamentets ordförande, som i morgon skall delta i den europeiska konferensen, i följande avseende: Jag anser att dessa skrivelser och det förslag som rådets ordförande har lagt fram, har den status som britterna kallar " constitutional convention" , det vill säga, ett förslag till konstitutionellt avtal vilket motsvarar det vi betecknar som interinstitutionella avtal. Jag menar att om denna överenskommelse ratificeras av rådet och kommissionen måste vi acceptera det. Den måste upprättas med den högtidlighet som en akt i parlamentets kammare bör ha. Och den bör vara rättesnöre för det beteende och uppförande vi alla bör följa, för jag anser att det inte är särskilt meningsfullt att, vid en tidpunkt då parlamentet bidrar på ett positivt sätt till utvidgningsprocessen, begränsa vårt agerande till ett klagomål.
Om det har getts ett svar, låt detta svar få en officiell status och låt det framdeles tjäna till rättesnöre för uppträdandet i en så suggestiv och komplex process.

Brok
Herr ordförande, kära kolleger! Jag tror att Europaparlamentet med Oostlanderbetänkandet har kommit med ett värdefullt bidrag för att föra utvidgningsprocessen konstruktivt framåt. För oss är utvidgningen en av de viktigaste uppgifterna under de kommande åren, och Europaparlamentet kommer säkert att vilja ge avgörande impulser.
Det är också viktigt att fastställa att vi inte bara lägger vikt vid ekonomiska kriterier, och att utvidgningen inte bara betraktas som ett rent ekonomiskt fenomen. Vi lägger desto större värde vid att det politiska kriteriet från Köpenhamn genomförs, nämligen demokratin och de mänskliga rättigheterna, och att det redan från början står klart att Europeiska unionen har en politisk dimension, och inte bara en ekonomisk. I detta kan förhandlingsledarna också räkna med Europaparlamentet. Just denna punkt spelar en viktig roll, eftersom vi ju i slutänden måste ratificera.
Jag är tacksam mot kommissionären och ordföranden i rådet för några klargöranden som gjordes här beträffande Europaparlamentets deltagande i processen med partnerskapen, och dessutom i hela utvidgningsprocessen. Jag utgår ifrån att ordförandeskapets commitment ser ut så, att det också genomförs i rådet. Jag kommer att bifalla detta eftersom jag antar att detta då kan godkännas av rådet, och det annars skulle uppstå trovärdighetsproblem mellan institutionerna.
Jag är också säker på, herr rådsordförande och herr kommissionär, att rådet och kommissionen kommer att överlägga resultatet av parlamentets beslut på ett lämpligt sätt, och kanske vore det bra, om detta också tog sig uttryck här.
Vidare har jag ytterligare en fråga att ställa, herr rådsordförande. Vad menas med appropriate opportunity ? Menar man exempelvis att Europaparlamentet får högst sex veckor eller, som kommissionären sade, tillräckligt tid för att granska denna information?

Raschhofer
Herr ordförande, ärade damer och herrar! Det är en absolut nödvändighet att införa de länder som vill anslutas i Öst- och Centraleuropa i EU: s politiska och ekonomiska standard, för att sett i ett längre perspektiv möjliggöra en anslutning av dessa länder till EU, utan att samtidigt skada de intressen hos medlemsländerna som bör skyddas. Partnerskapen för anslutning av kandidatländerna är det viktigaste instrumentet för att utforma denna anslutning så effektiv som möjligt.
Tyvärr bedömer kommissionen och rådet inte för första gången de argument som parlamentet har fört fram rörande utformningen av partnerskapet för anslutningen av kandidatländerna annorlunda, och värderar därför flera viktiga faktorer annorlunda än parlamentet. Jag förstår varför partnerskapet för anslutning av kandidatländerna inte utformas så, att man kan gå in på de speciella behoven hos varje enskild stat. Det är emellertid uppenbart att exempelvis Slovakiens problem är annorlunda än Lettlands på grund av ekonomiska, politiska och geografiska förhållanden.
Över huvud taget anser jag att det är absolut nödvändigt att parlamentet involveras i högre utsträckning. Det framställs nämligen fortlöpande som viktiga och oundgängliga kriterier för partnerskapet för anslutning av kandidatländerna, annars värderas genomförbarheten av mycket omfångsrika och komplicerade åtgärder annorlunda. Att detta ändras och att parlamentets position beaktas, är enligt min uppfattning en gemensam angelägenhet för denna kammare.

Titley
Herr ordförande! Utvidgningen av Europeiska unionen är en historisk process. Dessa partnerskap för anslutning är själva grunden för den allomfattande utvidgningsprocess som parlamentet har begärt.
Med tanke på deras betydelser är det avgörande att vi handlar tillsammans. De tre institutionerna måste samarbeta med varandra. Jag välkomnar rådets och kommissionens uttalanden i den här frågan. Vi måste också arbeta i partnerskap med ansökarländerna. Cars har absolut rätt: vi borde arbeta i partnerskap med alla 26 nationella parlament. Så viktig är den här processen att vi inte får tillåta oss själva att hänge oss åt institutionell småaktighet eller själviska egotrippar under den här debatten.
Om jag talar för mig själv har jag under de senaste veckorna med förtjusning upptäckt att det brittiska konservativa partiet nu kämpar för Europaparlamentets rättigheter, även om jag beklagar att detta har varit till förfång för deras tidigare engagemang för utvidgningen av Europeiska unionen. Utan tvivel är detta en del av Hagues reformer.
Vi har hört en del diskussioner kring fördröjning - fördröjning med ett par veckor. Mitt svar på det är att påminna parlamentet om vad William Shakespeare skrev i Julius Caesar: " There is a tide in the affairs of men which, taken at the flood, leads on to fortune." Det här är en av dessa stunder. Eller som den store Elvis Presley skulle ha sagt: " It's now or never, tomorrow will be too late."
Jag skulle bara vilja be rådet och kommissionen om en sak. Det största problemet som ansökarländerna har är förmågan hos deras civilförvaltning, deras administrativa system och deras rättssystem att handskas med acquis communautaire . Jag skulle vilja att vi lägger maximal tyngd vid dessa aspekter av partnerskapen för anslutning så att de kommer att vara redo att ansluta sig till oss så snart som möjligt.
Låt mig påminna om vad jag har sagt. Det är nu det måste ske, i morgon är det för sent.

Paisley
Herr ordförande! Ekonomiskt bistånd till ansökarländerna för att föra utvidgningsprocessen framåt behövs alldeles tydligt. Det är dock riktigt av parlamentet att understryka att utvecklingen av demokrati och respekten för rättsstaten är en prioritet och att vi måste vidta steg om något ansökarland visar tydliga brister i det avseendet.
Dessutom är det rätt att det här parlamentet bör tillfrågas i förväg om principen och villkoren för de partnerskap som skall sättas upp av unionen med varje ansökarland. När allt kommer omkring har Europaparlamentet sista ordet huruvida ett ansökarland kommer med eller inte. En vidgning av Europeiska unionen snarare än en fördjupning och en mer demokratisk och diversifierad snarare än en mer byråkratisk och centraliserad union - där ligger den bästa vägen framåt för hela Europas folk. Folket vill ha ett förnuftigt samarbete och inte en dogmatisk federalism.

Berès
Herr ordförande! Jag tror att ingen i parlamentet varken vill eller kan försena den stora händelse som väntar oss: nämligen utvidgningen. Ingen varken vill eller kan, och bör inte heller använda utvidgningen som tillhygge i strider mellan institutioner. Det är inte vår avsikt.
Vi gläder oss åt att ramförordningen antogs snabbt, och åt det beslut som på grundval av den fattades med kvalificerad majoritet - om principerna, prioriteringarna, etappmålen och villkoren för varje enskilt partnerskap. Och vi gläder oss åt rådets och kommissionens uttalande här i förmiddags, enligt den tolkning som vår kollega Enrique Baron Crespo gjorde.
Men låt oss inte missta oss på den politiska betydelsen av de högaktuella frågor och debatter som vi har haft här sedan en månad tillbaka. De är av stor politisk vikt, när det gäller vars och ens institutionella roll. Nej, Europaparlamentet önskar inte, och kräver inte att få förhandla om utvidgningarna i rådets och kommissionens ställe. Däremot finns det en stor politisk betydelse i kravet på öppenhet, läsbarhet, information, ja t.o.m. samråd om det skulle bli nödvändigt, om de här grundläggande frågorna för unionens framtid: ja, i det avseendet spelar parlamentet sin roll, och vi måste stödja initiativ i den riktningen.
Jag vill påkalla rådets uppmärksamhet: missta er inte på betydelsen av de tal och dialoger som ni har satt i gång tillsammans med oss. Det handlar om att kandidatländerna skall kunna förstå det europeiska bygget. Det handlar också om vad utvidgningen betyder för våra medborgare, för finns det ingen öppenhet i den process som har satts igång, så kommer medborgarna inte att förstå det arbete vi har påbörjat.
Tillåt mig till sist att utnyttja det här tillfället för att erinra om den betydelse vi fäster vid slutsatserna, samtliga slutsatser, från Europeiska rådet i Luxemburg. För detta vill jag insistera på följande dimensioner. För det första, den institutionella förberedelsen, naturligtvis. När det gäller det åtagandet, väntar vi oss förslag om metod och tidsplan, och det är brådskande. För det andra, den vikt vi lägger vid Europakonferensen. Vi gläder oss åt att den inleds i morgon. Vi fäster stor betydelse vid dess innehåll, särskilt vid utrikes-, säkerhets- och försvarspolitiken. Det är brådskande för partnerskapet och det är brådskande för demokratin.
(Applåder)

Cellai
Herr ordförande! Målet med de olika initiativ som kommer att utgöra en hörnsten i strategin inför utvidgningen är att garantera att ansökarländerna uppfyller de politiska och ekonomiska villkor som bestämdes av Europeiska rådet i Köpenhamn. Detta kommer att göra det möjligt att låta förhandlingarna vila på en grundprincip när det gäller utvidgningsprocessen, nämligen motståndet mot varje möjlighet för de berörda länderna att hitta kryphål eller undantag vad gäller de fastlagda politiska skyldigheterna.
Vi är medvetna om att i ansträngningarna att intensifiera denna fas i anslutningsprocessen, så utgör partnerskapet inför anslutningen, samt planering och utvärdering en grundpelare i hela anslutningsstrategin och att den hjälp som lämnas av Europeiska unionen bör leda till nya förutsättningar, dvs. ett partnerskap inför anslutningen med vart och ett av ansökarländerna.
Det verkar lämpligt att från kommissionens sida införa den så kallade villkorsklausulen i den nya anslutningsstrategin. Den hjälp som ges under fasen som föregår anslutningen bör varje år ställas i relation till graden av måluppfyllelse, i vilken grad de gjorda åtagandena har uppfyllts och hur långt det nationella anslutningsprogrammet har kommit.
Länderna i Central- och Östeuropa måste strängt respektera de åtaganden som gjorts när det gäller demokrati och mänskliga rättigheter, skydd av minoriteter och införande av gemenskapens regelverk, med hot om att partnerskapet i annat fall upplöses. Låt mig slutligen påpeka hur allvarligt...
(Ordföranden avbröt talaren.)

Stenzel
Herr ordförande! Jag vill säga två saker om denna debatt. Vi står inför en mycket viktig utveckling i Europa, en utvidgningsprocess, som säkert - som ledamot Spencer så riktigt påpekade - kommer att sysselsätta oss de närmaste tio, femton åren, eller kanske längre, för den är inte avklarad med de nuvarande elva kandidaterna. Fler och fler kommer att ställa sig och vänta på inträde i Europeiska unionen.
Inför denna process är det absolut nödvändigt att Europaparlamentet som direktvald företrädare för Europas folk involveras kontinuerligt och på ett ordnat sätt i detta, och inte bara ger en blankocheck i början av processen, och sedan mot slutet får säga vad de anser ännu en gång, om de säger ja eller nej. Jag anser att anhållan att involvera parlamentet är riktig, även under anslutningsstrategin, och under partnerskapen för anslutning av kandidatländerna. Vad jag däremot vill försöka undvika är en falsk signal från Europaparlamentet. Vi skall inte slå igen dörren framför näsan på kandidatländerna före utvidgningsprocessen. I detta avseende hoppas jag på en kompromiss.
(Ordföranden avbröt talaren.)

Henderson
Herr ordförande! Ni har varit mycket generös i den tid ni har tilldelat rådets ordförande. Kan jag få lov att behandla en eller två frågor som har diskuterats?
För det första ställdes en fråga om statusen på skrivelsen från Cook till er, herr ordförande, och också om statusen på de anmärkningar som jag gjorde i morse. Detta togs upp av Barón och även av Brok. Skrivelsen från Cook var ett bakgrundsdokument från ordförandeskapet. Den ståndpunkt som jag omnämnde i mitt tidigare inlägg i morse är ett uttalande av ordförandeskapet som har stöd av rådet och därför har rådsauktoritet. Jag hoppas att det här kommer att hjälpa kollegerna att bedöma några av de punkter som jag försökte lyfta fram i mitt tidigare inlägg.
En fråga togs upp av Berès om tid, och det är en viktig fråga. Vad gäller frågan om hur länge parlamentet skall få lov att uttrycka sin åsikt, skulle det vara fel för oss att binda oss vid en specifik tid vid varje tillfälle. Kanske det skulle vara till hjälp om jag förklarade att min tolkning av lämplig tid skulle vara en tid som tillåter normala förfaranden mellan ett plenum och nästa, mellan ett rådssammanträde och nästa rådssammanträde inom den institutionella ramen som är fyra, fem eller sex veckor. Jag kan inte föreställa mig den längre än sex veckor. Ofta kan den vara kortare än så och det kan finnas tillfällen när man måste behandla mycket brådskande ärenden inom mycket kortare tid än fyra veckor. I normala fall skulle det handla om en period av fyra, fem eller kanske sex veckor, och jag hoppas att det kan vara till någon hjälp.
Den tredje frågan som har väckts av ett antal debattörer den här morgonen är den allmänna frågan om att engagera Europas folk. Låt mig göra det fullständigt klart att ordförandeskapet och rådet är absolut engagerat i utvidgningsprocessen. Inte allting kommer att gå lekande lätt. Utvidgningen har en stor positiv sida med möjlighet till stora vinster i säkerhet och stora vinster i ekonomiska framtidsutsikter, men det finns frågor som behöver behandlas av unionen under perioden som leder fram till det och en del av dem kommer att vara svåra beslut. Det är viktigt att vi har allmänheten med oss så att den är fullständigt informerad och är medveten om de frågor som står på spel i processen. Det är därför jag anser att det är mycket viktigt att Europaparlamentet ges en roll att uttrycka sin åsikt, att involvera allmänheten i dialogen och även att föra ut frågor till allmänheten. Det är viktigt att parlamentet har den möjligheten, att uttrycka dessa åsikter som bör uttryckas innan rådet fattar ett beslut i frågor som ligger framför oss.
Jag tackar er herr ordförande ännu en gång för att ha givit mig möjligheten att klara ut en del av dessa frågor och jag hoppas att parlamentet kommer att ges garantier som gör det möjligt för det att avge ett yttrande så att utvidgningsprocessen kan gå vidare på ett snabbt och effektivt sätt.

Spencer
Herr ordförande! En ordningsfråga. Enligt artikel 60 skall jag senare under den här förmiddagen, som ordförande för det behöriga utskottet, rekommendera parlamentet om huruvida vi tänker återförvisa eller ej. Det här är därför den sista möjligheten jag har att för parlamentets räkning be ordföranden att förklara en sak. Jag tackar honom för de framsteg vi har gjort under den här förmiddagens debatt, särskilt vad avser tid och klargörandet av rådets position.
Jag skulle vilja be honom att ta ett sista steg mot oss. Jag har givit honom en text, som skickades till honom i går, som gör ståndpunkten tydlig: Efter omröstning i plenum skall rådet och kommissionen bedöma parlamentets åsikter vid första möjliga tillfälle. För närvarande säger ni bara att vi har möjlighet att uttrycka parlamentets åsikter.
Herr rådsordförande! Vi har den möjligheten hela tiden. Vi vill att ni bekräftar att ni och kommissionen, som Van den Broek antydde, kommer att beakta våra synpunkter, för det är så som man säkrar stöd från allmänheten, som ni så riktigt hänvisade till, genom en parlamentarisk kanal, för vad vi försöker göra vad gäller utvidgningen. Om ni skulle kunna ge mig den garantin nu kommer vi att slippa otrevligheter senare under dagen.

Henderson
Herr ordförande! Jag kan med glädje antyda att det är ordförandeskapets avsikt att parlamentets åsikter kommer att beaktas av rådet innan ett beslut fattas. Det vore ju ingen idé att ha samråd ...
(Applåder) ... och att lyssna på åsikter om man inte tänker beakta dem. Naturligtvis kommer de att beaktas.

Muscardini
Herr ordförande! Alleanza Nazionale kommer att rösta för detta betänkande, samtidigt som vi framför de invändningar som vi många gånger tidigare har uttryckt i denna kammare när det gäller problemet med utvidgningen med vissa länder som ännu inte helt verkar visa att de ansluter sig till det som är Europeiska unionens anda. Låt mig påminna om hur, för ett par dagar sedan, den slovenske ambassadören i Rom uttryckte en fullständigt otrolig ståndpunkt när det gäller de tillgångar som konfiskerats av italienare och andra drabbade. Jag tror att det är viktigt och rätt att utvidga Europeiska unionen med andra länder men att denna union inte kan upprättas innan man verkligen har nått fram till den politiska union som är enda förutsättningen för fred och framåtskridande i våra respektive länder. En röst med vissa invändningar, med andra ord, för att klart visa att Alleanza Nazionale är positivt till Europa men emot en enbart ekonomisk union och en union som endast utgår ifrån de stora huvudstädernas intressen eller från vissa medlemsstaters intressen.

Van den Broek
Herr ordförande! Skulle jag till denna festglädje då kunna få tillfoga att kommissionen från sin sida naturligtvis inte bara är beredd, utan också kommer att vidta åtgärder för att tillsammans med rådet studera parlamentets åsikter. Om denna självklarhet än en gång uttryckligen bekräftas i dag kan det skapa ytterligare klarhet.
Därmed tror jag att alla proceduraspekter har behandlats utförligt eftersom det råder vittgående samstämmighet om dem. Skulle jag då kunna få begränsa mig till att få besvara några enstaka frågor som ställts mer specifikt, i första hand den från Cars som tvivlar på huruvida utvidgningsprocessens övergriplighet hålls tillräckligt i takt med den procedur som vi föreställer oss följa i samband med så kallad screening . Just för att göra rättvisa åt denna övergriplighet, som uppmärksammades så mycket i Luxemburg, har jag beslutat att starta denna screening som sådan med de elva länderna tillsammans, varefter man sedan naturligtvis kommer att fortsätta i två grupper, och därefter per land. Varför i två grupper? Därför att denna undersökning av acquis för gruppen som skall börja förhandla syftar till att identifiera de ämnen som förhandlingarna skall handla om. För de som fortfarande förbereder sig inför förhandlingarna har denna utvärdering av acquis som mål att påskynda inhämtningsprocessen för att de så snabbt som möjligt skall kunna uppfylla villkoren för att få inleda förhandlingar. Vid sidan av detta kommer man naturligtvis också att för vart och ett av förhandlingsländerna undersöka huruvida detta är möjligt med de sex tillsammans eller om det skall göras enskilt. Jag kan föreställa mig att detta mycket snabbt måste ske på bilateral grund, eftersom de ämnen man förhandlar om kommer att skilja sig åt från land till land.
Jag återvänder för en stund till de kommentarer som fällts om kort och lång sikt, eftersom jag har en känsla av att vi tydligen inte helt och hållet har klargjort detta. Erfarenheten kommer väl att utvisa det, skulle jag vilja säga, men kort och lång sikt är inte i första hand till för att ange angelägenhetsgraden för de identifierade problemen. Skillnaden mellan kort och lång sikt görs framför allt på grundval av vad som verkligen kan förväntas bli förverkligat på kort sikt och vad som däremot behöver en längre period för att kunna förverkligas. Det har vi försökt att klargöra i dessa partnerskap i samband med definitionen av prioriteringarna.
Jag skulle gärna också vilja försäkra Titley - vi gjorde det för övrigt även vid ett tidigare meningsutbyte - att hela den aspekt som rör förstärkningen av den administrativa och juridiska kapaciteten även hos de statliga organen i ansökarländerna överallt har hög prioritet. Det kan man inte ens sätta upp på kort sikt av det enkla skälet att det i regel handlar om processer av ett sådant omfång att det i varje fall handlar om åtskilliga år, vilket inte vill säga att man inte skall börja direkt med det. Därför har också en omorientering av Phare ägt rum, varvid 30 procent av Phare-medlen faller under den kategori dit allt som har att göra med institutional building och förstärkning av administrationen hör, vilket har angivits som ett grovt målbelopp för att användas till detta. Således kommer detta att få all uppmärksamhet det förtjänar.
Det var alla kommentarer jag hade som svar på de frågor som ställts.

Oostlander
Herr ordförande! Den frågan om kort och medellång sikt var just den fråga som det handlade om. Det egendomliga är att kommissionären nu säger: det handlar om våra förväntningar när något kommer att vara genomförbart. Om vi då talar om domstolarnas oberoende och respekten för grundlagen och lika tillträde till offentliga tjänster, vilka i vissa fall nämns på medellång sikt, betyder det då alltså att kommissionen inte tror att det berörda landet inte är berett att förverkliga detta oberoende, detta tillträde och så vidare på kort sikt? Men det är ju någonting helt annat: då handlar det inte längre om hur pass invecklad processen är, utan om er bedömning av hur pass villigt ett land är att uppföra sig normalt på kort sikt. Det kan väl ändå inte vara syftet med denna indelning i kort och medellång sikt, herr ordförande?

Van den Broek
Herr ordförande! Med kort sikt menar vi det som enligt vår uppfattning kan förverkligas redan under 1998. Och med det vill jag inte säga att vissa delar av den politiska konstellationen eller brister på områdena demokrati, mänskliga rättigheter och sådant ändå inte kan förbättras detta år. Det är naturligtvis svårt att dra den exakta gränsen, men jag hoppas att det tydligt har framkommit att det med kort och lång sikt inte är menat att ge en värdering av angelägenhetsgraden hos de saker som måste ske, utan att det handlar om en uppskattning av den tid som är nödvändig för att verkligen korrigera dessa saker i sin helhet.

Ordföranden
Tack så mycket, herr kommissionär.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 11.30.

Situationen i Kosovo
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är rådets uttalande om situationen i Kosovo.

Henderson
Herr ordförande! Jag skulle vilja börja med att tacka dem som har lagt fram den här resolutionen i dag till denna debatt, för det har givit denna kammare en möjlighet att uttrycka den mycket djupa oro som, är jag säker, vi alla känner inför det allvarliga våld som ägt rum i Kosovo under de två senaste veckorna. Jag vet att den oron delas av alla medlemsstaterna i Europeiska unionen.
Polisaktioner runt byarna Drenica och Prekaz under den senaste veckan verkar ha lämnat minst 80 döda bakom sig. Myndigheterna i Belgrad hävdar att det var en legitim anti-terroristaktion av polisen. Men det verkar som det inte förekom någon rättsprocess före dödandet och, tragiskt nog, enligt lokala tidningsrapporter var många av de döda kvinnor, barn och gamla.
Belgrad kan inte hävda att sådana repressiva handlingar helt och hållet är interna angelägenheter. Brott mot mänskliga rättigheter är en fråga för oss alla, och Europeiska unionen har ett särskilt ansvar att minska spänningarna i regionen innan de orsakar instabilitet även i grannländerna.
Det är av mycket stor vikt att det internationella svaret på krisen är enat och sammanhållet. Vi vet av egna erfarenheter från början av kriget i Bosnien att internationella åsiktsskillnader underminerar våra ansträngningar.
Ordförandeskapet har försökt åstadkomma en bestämd och tydlig uppfattning för Europeiska unionens medlemsstater. Vad har vi gjort? För det första offentliggjorde vi ett överenskommet uttalande den 2 mars som utan reservationer fördömde användandet av våld från endera sidan och uppmanade bägge sidor att lösa situationen genom en fullständig och konstruktiv dialog.
För det andra besökte Robin Cook Belgrad den 5 mars, å ordförandeskapets vägnar, för att klargöra för president Milosevic den oro som fanns inom Europeiska unionen.
För det tredje var Cook värd för ett sammanträde med kontaktgruppsländerna i London den 9 mars. Gruppen enades om en tuff handlingsplan, som syftar till att stabilisera säkerhetssituationen i Kosovo, bland annat genom omedelbara åtgärder mot Jugoslavien, en tydlig lista över de åtgärder vi förväntar oss att president Milosevic vidtar inom tio dagar för att stoppa våldet och inleda en meningsfull politisk dialog samt ett åtagande att granska situationen den 25 mars och, vid behov, vidta ytterligare åtgärder.
Min kollega, Tony Lloyd, besöker för närvarande regionen som ordförandeskapets utsände. I Belgrad kommer han att framföra budskapet att Europeiska unionen och kontaktgruppsländerna är beslutsamma. I övrigt är hans huvuduppgift att lyssna på vad grannländerna har att säga om hur situationen i Kosovo påverkar den regionala säkerheten och att diskutera vad som kan göras för att ta hänsyn till denna oro.
För det femte kommer vi att under de kommande dagarna aktivt diskutera med våra partner och andra vad som kan göras för att få president Milosevic att förstå att han måste ändra kurs. Det finns ett antal möjligheter till detta: Europakonferensen med associerade staterna den 12 mars - i morgon - utgör en naturlig möjlighet. EU: s utrikesministrars informella sammanträde i Edinburgh den 14 och 15 mars är ytterligare en möjlighet, och i dag är parlamentets synpunkter synnerligen läglig.
Man frågar oss vilken Europeiska unionens ståndpunkt är. Låt mig försöka klargöra även detta. Vi stöder inte separatism eller självständighet i Kosovo men vi kräver att Belgrad skänker området verklig autonomi. Det är ironiskt att kosovoalbanerna hade större självständighet under tidigare regimer än under president Milosevics regering.
Att få myndigheterna i Belgrad, och ledarna för kosovoalbanerna, att inleda en meningsfull dialog om skillnaderna dem emellan är den enda chansen att uppnå en fredlig lösning. Det tragiska är att den nyligen inträffade militära aktiviteten i Kosovo kan ha tjänat enbart till att underminera de moderata krafterna på bägge sidor och att öka stödet för terrorsim.
Naturligtvis är ett stopp för alla polisaktioner i Kosovo en förutsättning för dialog. Det är därför Europeiska unionen och resten av det internationella samfundet måste göra allt vi kan för att hålla uppe trycket på president Milosevic och förhindra grytan i Kosovo från att koka över.
Jag har förstått från nyhetsmedia den här morgonen att ett uttalande har gjorts av den serbiska regeringen som svar på åtgärder som vidtagits tidigare i veckan. Jag kan inte nu besvara det uttalandet eftersom jag inte har fått hela texten. Jag kan dock lova att vi kommer fullt ut bedöma i vilken omfattning uttalandet tillfredsställer den oro som framfördes av kontaktgruppen i måndags.
Jag hoppas att dessa anmärkningar kan utgöra en grund för den debatt som skall ske under förmiddagen kring denna mycket allvarliga och på många sätt försämrade situation i Kosovo.

Van den Broek
Låt mig förena mig med ordförandeskapet genom att säga hur oroliga vi är över den explosiva situationen i Kosovo. Jag hade förmånen att få vara med vid kontaktgruppens möte i London, som mycket skickligt leddes av utrikesminister Cook och där vi anser att ett antal tydliga signaler gavs till president Milosevic för att övertyga honom att ta initiativ till en dialog och en fredlig lösning och som tydligt satte upp gränserna för vad vi kan stödja och vad vi inte kan stödja.
Det framstår mycket klart vid det sammanträdet att man inte kan ta för givet att president Milosevic kommer att agera i den riktning som krävs för att förhindra en explosion i Kosovo, med all den katastrofala effekt det får för människor och även över gränserna och de destabiliserande effekter som bristen på lösningar skulle kunna leda till. Det är därför som det var mycket klokt av utrikesminister Cook att föreslå att kontaktgruppen skall samlas igen, vilket förmodligen kommer att ske i Washington den 25 mars, och också att sätta upp Kosovo på dagordningen för de informella utrikesministersammanträden som skall hållas nästa fredag och lördag.
Europeiska kommissionen förbereder sin sedvanliga rapport om regional utveckling på Balkan och det är självklart att man under nuvarande förutsättningar inte kan förvänta sig att kommissionen rekommenderar till rådet att man skall återupprätta fristående handelsåtgärder för Jugoslavien eller gå vidare i att rekommendera att f.d. Republiken Jugoslavien skall omfattas av Phare-programmet eller inleda förhandlingar om ett mandat för förhandlingar om ett handels- och samarbetsavtal.
Vi studerar också för närvarande slutsatserna som drogs i kontaktgruppen om andra ekonomiska och finansiella åtgärder att öka trycket på Jugoslavien för att få dem att ta konstruktiva initiativ.
Jag behöver knappast upprepa ordförandeskapets åsikter om att Europeiska kommissionen delar den stora oron kring vad som händer där. Vi kan inte granska situationen i Kosovo utan att komma ihåg hur allting startade 1991. Vi måste ta med i beräkningen att mycket mer långtgående åtgärder kan bli nödvändiga för att förhindra en katastrof.
Europeiska kommissionen önskar varmt att Europeiska unionen och dess allierade kommer att ha modet att vidta nödvändiga åtgärder som kan visas sig oundvikliga inom en nära framtid.

Swoboda
Herr ordförande, mina ärade damer och herrar, herr rådsordförande, herr kommissionär! Det ni har sagt här kan man naturligtvis stödja helt och fullt. Tillåt mig bara att ge några kritiska kommentarer i början av mitt korta tal. Herr kommissionär, jag stödde er först i ert meningsutbyte med Oostlander - jag vet inte om det var helt klart - men jag måste ställa en kritisk fråga, nämligen om Europeiska unionen var förberedd på det som nu händer i Kosovo.
Det är ju inte första gången vi talar om Kosovo. Bland annat efter ett besök av Sydösteuropadelegationen med Pack som ordförande hänvisade vi här i parlamentet till krutdurken i Kosovo. Det har inte hänt mycket från Europeiska unionens sida. Man har varken med eftertryck krävt att där öppnas ett EU-kontor, eller utsett en speciell representant, vilket vi lagt fram officiella önskemål om.
Det är pinsamt för mig, herr rådsordförande och herr kommissionär, när jag som i morse sätter på TV: n och ser Förenta staternas representant, den specielle representanten i Pristina, men ingen speciell representant från Europeiska unionen. Visst, Storbritanniens utrikesminister var i Belgrad, visst, det finns en medarbetare nu, men varför har Europeiska unionen inte ansträngt sig mer tidigare, när vi vet att det är den största krutdurken i Europa, när vi vet att en storbrand kan uppstå?
Jag vet att det inte är lätt, eftersom vi inte har någon riktig samtalspartner på den jugoslaviska eller serbiska sidan. Men nu är det en gång så, att amerikanerna var på plats med en speciell representant, och hela Europa ser vem det är som bryr sig om problemen på denna plats. Det är inte Europeiska unionen, det är Förenta staterna! Jag vill inte lägga skulden på någon enskild person, utan vi måste själva ta oss samman. Vi är försumliga, vi har ännu en gång försummat en europeisk region.
Varför är det då så viktigt, att detta Europa bryr sig? För det första, för att det står klart att de grundläggande mänskliga rättigheterna står på spel här. Därför måste vi säga till Milosevic att det inte är acceptabelt när han påstår att det bara är ett internt problem. Nej, skyddet av minoriteten eller i detta fall majoriteten är en angelägenhet som sträcker sig långt utanför de nationella gränserna.
Kanske tillkommer ytterligare något, kanske har vi inte gjort tillräckligt klart för Rugova och hans folk att vi bara företräder en autonom reglering inom Jugoslavien. Det som händer nu, att Rugova och andra ropar allt högre efter självständighet och förändring av gränserna, är fullständigt oacceptabelt för oss. Detta måste man naturligtvis inte bara underrätta Milosevic om, utan även Rugova och albanerna. Men det kan hända, att det är försent åtminstone för omröstningen, för att ropet på oberoende växer sig större på grund av frustrationen. Jag är helt införstådd med åtgärderna, herr kommissionär. Vi måste se till att lugna denna brandhärd och hjälpa dem som är särskilt utsatta, som Makedonien.
Sen kommer jag vidare till punkt nummer två, nämligen varför det är så viktigt. Det är viktigt just därför att det kan leda till förödande konsekvenser, eftersom Albanien ju inte är stabiliserat, eftersom det också i Albanien finns krafter, som leds framför allt av den tidigare presidenten Berisha, som hetsar och försöker hälla bensin på elden och därigenom driva Fatus Nano, premiärministern, som i början var mycket tillbakadragen, till en extrem position.
För det tredje ser det ännu en gång ut som en motsättning mellan det kristna Europa och islam. Också detta tas åter upp i debatten. I fredags hade jag ett utförligt samtal med Silajdzic, premiärministern i Bosnien-Hercegovina, i vilket detta togs upp igen, och därför är det extra farligt och därför måste vi ägna oss extra mycket åt det.
Ni har rätt: politiskt tryck, ekonomiskt tryck där det verkar nödvändigt, även om jag inte ser omfattande sanktioner som det starkaste instrumentet, men jag är helt införstådd med det som kontaktgruppen har gjort. Vi borde tänka efter om det skulle kunna komma därhän att vi måste sätta in en polisstyrka. Det förutsätter naturligtvis godkännande från bägge sidor, för att åtminstone skapa ett lugn. Det faktum att albanerna ju huvudsakligen bara konfronteras med serbisk polis är naturligtvis ett problem. Milosevic måste nu veta, att om ifall att han skulle gå fram riktigt brutalt så är också ett militärt ingripande möjligt. Det måste han veta just för att förhindra det militära ingreppet, för att driva Milosevic till det som rådets ordföranden sade.
Herr ordförande! Jag skulle vilja stödja det som har sagts här i dag, men ännu en gång påpeka att vi tyvärr har försummat att i tid skapa de rätta förutsättningarna och gå in för det med all kraft. Jag skulle vilja att Europeiska unionen gick in för Kosovos autonomi, men absolut förhindrade gränserna och gränsförändringar i denna region. Det skulle leda till en ny katastrof.

Pack
Herr ordförande, ärade kolleger! Jag håller med Swoboda i nästan allt. Jag vill börja med att slå fast att det internationella samfundet står inför en uppgift vars lösning har skjutits upp i nio år, och det högst medvetet. Jag har talat om problemen i Kosovo i denna kammare sedan 1991, och om och om igen sagt att något måste göras åt situationen. Den dåvarande tjänstgörande ordföranden i rådet, som i dag är kommissionär och som jag uppskattar väldigt mycket, förebrådde mig då för att vara naiv, för att jag sade: " Det som händer i Kosovo är början på slutet för Jugoslavien" . Ingen såg det, ingen ville se det. Man ville helt enkelt inte tro att det var sant, och såg avsiktligt bort. Man tog inte upp det som en punkt på föredragningslistan i Dayton. Man skulle ha varit tvungen att göra det till en punkt på föredragningslistan. Man skulle inte heller ha fått erkänna Jugoslavien, utan att Milosevic tar ett steg för en politisk lösning på detta problem.
Utrikespolitiken lever bokstavligen ur hand i mun. Aldrig är den förebyggande. Alltid är den kortsiktig, utan någon verklig strategi eller vision. Åtta års fredligt passivt motstånd hos albanerna har inte lett till att vi kom till deras undsättning. I flera år har serberna torterat albanska kvinnor och män, arresteringar är vardagsmat. Ett parallellt underjordiskt skol- och universitetssystem ger bara jugoslaverna få perspektiv. Men först TV-bilderna från blodiga demonstrationer har väckt omvärlden.
Jag välkomnar den beslutsamhet som rådet har visat i dag. Det är också bra att kontaktgruppen äntligen befattar sig med Kosovo, även om resultatet är torftigt och exempelvis hotet med vapenembargot rent av är löjligt. Ett vapenembargo mot ett topprustat land som själv tillverkar vapen är ett trubbigt svärd.
OSSE: s närvaro på plats skulle vara absolut nödvändig, finansiella och ekonomiska sanktioner likaså. Några andra medel har vi tyvärr inte till vårt förfogande. Serbien undanber sig varje inblandning i sin så kallade inre angelägenhet Kosovo. Kontaktgruppens beslut betecknar landet som värdelösa, eftersom man anser att denna grupp är självutnämnd. Så straffar det sig att väst tittat bort under många år. Om Milosevic tillsammans med Rugova och andra inte snart börjar söka på allvar efter en politisk utväg under internationell medling, kan en eskalering av våldet inte längre förhindras.
Albanerna är mätta på den nioåriga apartheidregimen. Albanerna i Makedonien, i Albanien och även i Montenegro skulle kunna solidarisera sig. Resultatet skulle bli värre än kriget i Bosnien. Milosevic bär själv ansvaret för internationaliseringen av denna kris. Han förstår bara hårda tag, alltså kan vi bara gå emot honom med beslutsamhet och styrka. Det sista medlet är det som Swoboda tog upp: Om inget annat hjälper måste vi gå in med militära eller polisiära styrkor och hjälpa de människor som torteras och dödas där.

Daskalaki
Herr ordförande! Ännu en gång står Europeiska unionen inför en kris i före detta Jugoslavien som vi har vetat om i förväg och åter förstår vi det obevekliga snarare i efterhand, som det redan har sagts.
Om vi nu funderar i efterhand på det som skulle ha kunnat ske och undvikits från början så att utvecklingen i före detta Jugoslavien inte hade följt sitt dramatiska förlopp, bidrar vi åtminstone lite. Trots att det som händer i dag inte sker fullständigt oberoende av det som skedde tidigare.. Hursomhelst, är det inte utan samband med den förvånande okunnighet som västvärlden visade med avseende på den komplicerade historiska verkligheten i ett ovanligt svårt område eller den taktlöshet och ensidighet som den reagerade med inför åtminstone den största delen av den jugoslaviska tragedin.
Och vi står återigen inför ett fullbordat faktum, men den här gången är risken för ett nytt uppblossande konkret och synbar och denna måste vi väl kunna se i alla dess dimensioner. Kosovo är en plats med en särskild historisk betydelse och för både serber och albaner släcks inte minnena ut enbart på grund av internationella ingripanden. Å andra sidan befolkas det av en förkrossande majoritet av albaner som även de en gång blev tvungna att förflytta sig på grund av tidigare ingripanden.
Titos Jugoslavien hade fått en självständighet som tyvärr efteråt avskaffades. Det är självklart att det inte går att förneka någon rätten till ett språk, till utbildning och till åsiktsfrihet, till de mänskliga rättigheterna såsom vi ser dem. Och detta måste mycket snabbt återupprättas med ett åtagande från Belgrad och i samarbete med representanter för den albanska minoriteten.
Ett nytt uppblossande här skulle framkalla en kedjereaktion med risk för att krisen förflyttas söderut och till och med ett uppehåll i den äregiriga utvidgningen mot öst som unionen har beslutat om.
Varje ansträngning för att undvika nya sammandrabbningar och för en överenskommelse med de moderata ledarna för kosovoalbanerna är mer än välkommen och Europeiska unionen har mycket de kan göra. Det har vi redan talat om.
Vi måste också se de ansträngningar som görs av fem länder i området, Grekland, Turkiet, Bulgarien, Rumänien och f.d. jugoslaviska republiken Makedonien, men även den albanska regeringens försiktiga och sansade hållning. Tillämpningen av Rugova-Milosevic -avtalet brådskar, men ännu mer brådskande är det att vi inte upprepar tidigare misstag, det vill säga ännu ett ineffektivt sätt att ingripa, med USA som åter spelar första fiolen.
Belgrad måste ännu en gång förstå att ett närmande till Europeiska unionen inte kan ske genom våld och att en inrikesfråga som utsätter freden i ett större område för risker är mycket mindre en inrikesfråga än vad man vill göra gällande.
Att säga att vi utan förbehåll fördömer våldet och det blodiga förtrycket är självklart, men det behövs dock något mer, dvs. konkreta politiska aktioner, som alla de vi kräver i vår gemensamma resolution och som vi har refererat till här, men även en mer konkret ansträngning för att förstå problemet, med den historiska bakgrunden långt före 1991, århundraden tidigare.

De Vries
Herr ordförande! Alla faktorer som i Bosnien ledde till krigsförbrytelser, brott mot mänskligheten och folkmord förekommer i Kosovo. På nytt verkar västregeringarnas viktigaste målsättning i denna konflikt att utebli. Ett militärt ingripande är ju riskabelt för valresultatet. För regeringarna i USA och Europa väger risken för inrikes impopularitet tyngre än risken för nya stora massakrer i före detta Jugoslavien. Lärde man sig då inte i Bosnien att det automatiskt innebär medansvar om man ställer sig vid sidan av i ett sådant blodbad? Har man egentligen lärt sig någon läxa över huvud taget av det som hände i Bosnien? Säkert, Europa har inte monopol på felbedömningar i Bosnien. Säkerhetsrådet begick ett fel när det på rysk begäran inte förlängde mandatet för den fredsbevarande styrkan i Makedonien. Det amerikanska löftet att mildra sanktionerna mot Serbien var en felaktig signal. En annan felaktig signal var kommentaren från USA: s förhandlare Gelbard att Milosevic har att göra med terrorister i Kosovo. Det var en lika stor blunder som James Bakers uttalande 1991 att Jugoslavien under alla omständigheter måste förbli en enhet.
Kontaktgruppen fattade i måndags beslut om ett antal halvhjärtade och svaga åtgärder. Tydligen har man ännu inte lärt sig den viktigaste läxan från Bosnien. Den läxan var att i före detta Jugoslavien går våld bara att stoppa med militära instrument. Politiskt tryck och ekonomiska sanktioner fungerar inte. Det enda språk som denne Milosevic förstår är ett trovärdigt hot om militär intervention av USA och andra NATO-medlemsstater. Det eventuella FN-vapenembargot kommer Milosevic att kringgå lika effektivt som de befintliga ekonomiska sanktionerna. Det enda effektiva instrumentet är militärt tryck. Det är nödvändigt att som förebyggande åtgärd förlägga internationella trupper i regionen, i detta fall i Makedonien och norra Albanien. Europeiska unionens svar på krisen i Kosovo kännetecknas av en pinsam skenhelighet. I Amsterdamfördraget beslöt de femton stats- och regeringscheferna högtidligt att göra upprätthållande av fred till EU: s uppgift. Detta löfte, det visar sig nu, var inte ens värt papperet som det skrevs på. I Europaparlamentet, vårt parlament som så ofta har uppmanat till en effektiv europeisk säkerhetspolitik, visar det sig att socialdemokraterna och kristdemokraterna darrar lika mycket i knävecken som ministerrådet nu när det inte längre handlar om ord utan om handling.
Med bitterhet konstaterar jag att de två stora grupperna har vägrat varje hänvisning till valet av militärt tryck i den gemensamma resolutionen. Till och med min grupps plädering för att förlänga mandatet för den fredsbevarande styrkan i Makedonien avvisades. I stället innehåller PSE: s och PPE: s resolution en uppmaning till Milosevic att tillåta journalister i Kosovo. Europaparlamentet hotar med att sätta in journalister. Det kommer att göra intryck i Kosovo.
Jag drar slutsatsen, herr ordförande, att resolutionen som i dag föreslagits av de två stora grupperna är den svagaste som parlamentet någonsin ägnat situationen i Kosovo. I denna form är den fullständigt oacceptabel för min grupp. Ta av er skygglapparna, kolleger. Konflikten i Kosovo är farligare för den internationella freden än vad konflikten i Bosnien någonsin var. Nu är tiden inne att dra lärdom av det bosniska debaclet. Den som förnekar den läxan gör sig själv medansvarig för följderna.

Theonas
Herr ordförande! Utvecklingen som har noterats i Kosovo medför enorma risker för ett allmänt uppror på hela Balkan som inte kommer att lämna varken Bulgarien, Albanien, f.d. jugoslaviska republiken Makedonien eller ens Grekland oberörda.
Och utifrån denna synpunkt är de militaristiska röster som hörs här inne, enligt vår åsikt, oacceptabla. Vi fruktar starkt att vi kommer att stå inför en process av ännu större uppdelning av Jugoslavien. Någon gång måste vi dra våra slutsatser av stormakternas politik på Balkan och ta det ansvar som tillkommer oss här i salen beträffande den dramatiska utvecklingen på bekostnad av folken i före detta forna Jugoslavien. De rättigheter som den albanska minoriteten i Kosovo bör åtnjuta, liksom varje minoritet inom ramarna för underlydande stater eller gränser, måste respekteras och bevaras.
Men om Europaparlamentet vill hedra sin roll, är det skyldigt att ge uttryck för och insistera på det faktum att gränserna på Balkan inte får ändras och beträffande kravet från alla länder, på Balkan eller utanför, att förbinda sig till att de existerande gränserna respekteras och inte kränks, att helt och hållet motsätta sig all användning av våld, eller hot om användning av våld, att påtala det nya hotet om ett embargo på Serbiens bekostnad - folken har redan betalat tillräckligt för de olika embargona - att visa sig berett att positivt bidra till starten av en ärlig dialog mellan de serbiska myndigheterna och ledarna för den albanska minoriteten i Kosovo.

Aelvoet
Herr ordförande! Vi kan självfallet inte påstå att våldsutbrottet i Kosovo har kommit oväntat. Om det finns någon konflikt och något våldsutbrott som varslats åratal i förväg, då är det den i Kosovo, och det bevisar framför allt att vi som Europeisk union inte står någonstans när det handlar om att bygga ut en reell konfliktprevention.
För det andra kan vi självfallet inte heller hävda att lösningen av konflikten kommer att bli enkel. Det står helt klart, och där är jag överens med kollegerna som har sagt att den nuvarande legitima status som har påtvingats Kosovo med våld är totalt oacceptabel och således också måste förkastas av EU på ett otvetydigt sätt. Å andra sidan är det så, och där måste man också vara ärlig, att de albanska ledarna långt före 1989 strävade efter mycket mer än en god kulturell och politisk autonomi. De strävade efter självständighet, och det är grunden till konflikten. Vad den punkten beträffar skulle jag således vilja hänvisa till att Jugoslaviens dåvarande president den 30 mars 1993 lade fram intressanta förslag inför utskottet för utrikes-, säkerhetsoch försvarsfrågor, i vilka han hänvisade till nödvändigheten av att genomföra territoriell avgränsning i Kosovo med mycket större auktoritet. Det har satts ur spel av Milosevic, men han har inte heller fått något gehör i parlamentet. Vad det beträffar är ett ensidigt förfarande således av ondo.
Självfallet är det som nu utspelar sig totalt oacceptabelt i varje stat som i någon mån kallar sig en rättsstat. Det är fruktansvärt att behöva konstatera på vilket målmedvetet sätt hela familjer helt enkelt har massakrerats, barn inbegripna, i de fall där man förmodade att de skulle ha något att göra med det väpnade motståndet. Det är således totalt oacceptabelt.
Jag håller med kollegerna när de säger att kontaktgruppens resultat är beklagliga, alldeles för svaga. Jag håller också med kollega De Vries att den gemensamma resolutionen är en aning tandlös. Men jag anser att det ändå finns ett antal intressanta saker i den.
För det första, att trycket på Belgrad måste öka. Och om det inte går att uppnå några resultat på förhandlingsområdet - för det räcker naturligtvis inte med dialog, det måste bli förhandlingar - då måste sanktionerna öka, och man måste reagera mycket snabbt. På det området skulle jag vilja höra av ordförandeskapet på vilket sätt de kommer att övervaka detta för att på ett mycket adekvat sätt, och dag efter dag, ingripa mot det som sker.
För det andra anser jag att det är av yttersta vikt att FN-trupperna stannar kvar i Makedonien. Vi hade också ett sådant påbud i vår text. För det tredje, inga utvisningar nu av asylsökande från den trakten av EU: s länder. Det finns platser där detta sker. Om vi är seriösa på det området, då tror jag att vi når lite längre.

Dell'Alba
Herr ordförande! Låt mig uttrycka en personlig ståndpunkt. Efter ordförande de Vries inlägg verkar det, om sanningen skall fram, inte finnas mycket att tillägga till hans utmärkta analys.
På vårt underbara språk finns det, herr ordförande, en fras som säger: " Den som sår vind, skördar storm" . Jag vet inte hur den kommer att översättas, men utan tvekan har vi sått mycket vind, genom att inte ta med Kosovo i Daytonavtalet, vilket man hade kunnat göra, om inte det hyckleri som i dag besjälar inte bara kontaktgruppen, inte bara Europeiska unionen utan i dag även tyvärr vårt eget parlament, hade tillåtits dominera. Nåväl, om det inte hade varit för detta hyckleri hade vi nu kanske inte befunnit oss i detta läge, med tanke på att vi alla egentligen visste att Kosovo är en krutdurk. I dag kan inte parlamentet på två sidor en enda gång skriva ordet " sanktioner" . Det tycker jag är en så tydlig signal till Milosevic att fortsätta på den inslagna vägen att den som senare vägrar att rösta för den här texten - kanske bara ett fåtal - har gjort en helt riktig analys.

Souchet
Herr ordförande! Den europeiska diplomatin måste visa att den har förmåga att agera i Kosovo-krisen, med lika stor relevans och effektivitet som i den irakiska krisen. Det handlar om en kris som kan urarta på ett farligt sätt, men det finns utan tvivel ännu tid att kontrollera den, bl.a. om de europeiska diplomatkårerna kan ge prov på omdöme och beslutsamhet, med Frankrikes och Tysklands särskilda insatser som förebild. De måste visa sin förmåga att ta hänsyn till samtliga faktorer, och i synnerhet det faktum att Kosovo både är serbernas Île de France och i dag till 90 procent befolkat av albaner. De måste påminna sig om att Jugoslaviens sönderfall började med ifrågasättandet av det starka självstyre som Kosovo förfogade över inom den f.d. federationen.
Sedan dess jäser konflikten oavbrutet. När nu både de albanska separatisternas och de serbiska myndigheternas positioner hårdnar, trappas krisen upp ytterligare ett steg, vilket är mycket oroande i samband med de ökade spänningarna. Världssamfundet måste alltså fördubbla sina insatser, även om det inte har samma grunder att agera på som i Bosnien, vars självständighet det hade erkänt. Men om konflikten skärps, är risken för att den sprids så pass stor - särskilt till Makedonien, där en fjärdedel av befolkningen är albansk, och självklart till ett mer och mer nervöst Albanien - att frågan om Kosovo inte kan betraktas som en rent intern fråga.
Det internationella samfundets vilja uttrycks i dag bäst inom ramen för kontaktgruppens sex länder, och det är mycket viktigt att den förblir enhetlig. Men de europeiska diplomatkårerna måste agera beslutsamt inom kontaktgruppen, för att undvika att vissa av dess medlemmar splittrar dem, eller att en del medlemmar vägrar den europeiska diplomatin att internationaliseras. Det är lyckosamt att man på kontaktgruppens möte i London i går åter uppmanade till en diplomatisk lösning, som lades fram av Paris och Bonn, innan man når fram till en speciell mellanställning, mellan oberoende och status quo, som inte någon av dem utgör en lämplig metod. Det handlar också om att finna effektiva påtryckningsmedel, och att använda dem i lämpliga doser, för att övertyga båda sidor om att inte ge näring åt en radikalisering av konflikten.
Det är alltså ytterst viktigt att fördubbla de positiva incitamenten, som bl.a. rör olika sätt att åter integrera Belgrad i världssamfundet. Det är den väg man valde i London under européernas inflytande, och dessa bör behålla det ledarskapet. Det är den rätta vägen. Den måste fullföljas med uthållighet och beslutsamhet.

Ordföranden
Jag har mottagit åtta resolutionsförslag i enlighet med artikel 37.2 i arbetsordningen.

Van den Broek
Herr ordförande! Jag vill bara nämna att jag håller med om mycket av det som har sagts under förmiddagen, där man har yrkat på en aktiv hållning gentemot en situation som inte på något sätt kan betraktas som överraskande och ny. Jag tror samtidigt att det vore positivt om vi som Europeiska unionen inte ägnade oss blott och bart åt självbeklagande i den meningen att vi inte gör någonting över huvud taget. Till Pack vill jag framför allt säga Kosovofrågan konstant står på dagordningen för rådet för allmänna frågor, att det kontinuerligt talas om den i OSSE-sammanhang, att den tidigare premiärministern Gonzales på nytt har fått en förfrågan om att medla, men att det för detta också krävs att Belgrad samarbetar. Vi är verkligen för, om dialogen inte kommer i gång på mycket kort sikt, att med stor kraft föra fram González medling. Personligen hyser jag inget större förtroende för att denna dialog kommer till stånd på så kort sikt. Det kommer att behövas mer tryck.
Kommissionen skickade den 15 februari en fact finding mission till Kosovo för att undersöka vad som skulle kunna göras i fortsättningen. Tony Lloyd kommer inom kort att åka dit. Minister Cook var där förra veckan. Själv åker jag till Pristina och Skopje. Man kan sannerligen inte säga att Europa är frånvarande. Men det som det kommer att bero på är vilket tryck den internationella gemenskapen kommer att vara beredd att mobilisera i det ögonblick Milosevic inte tar de riktiga initiativen - och alltihop hänger på honom. Det kommer det att handla om. Vad det beträffar har man redan en del erfarenhet med Irak.

Ordföranden
Jag avbryter nu debatten vilken kommer att återupptas kl.15.00.
Vi skall nu genomföra omröstningen.

Omröstning
Ordföranden
Vi har nu kommit fram till omröstningen och första punkten är valet av en vice ordförande för Europeiska parlamentet efter Capuchos avgång. Jag har fått ett meddelande från Europeiska folkpartiets grupp att Francesco Antonio Lucas Pires kandiderar till denna post. Lucas Pires är den enda kandidaten och jag föreslår parlamentet att han väljs med acklamation i enlighet med bestämmelserna i artikel 13.1.
(Lucas Pires valdes med acklamation.)

Spencer
Herr ordförande! Jag vill yttra mig i enlighet med artikel 60 för att notera att kommissionen har antytt att den inte tänker acceptera något av parlamentets ändringsförslag. Jag beklagar det. Kommissionen har dock inte varit det största problemet i den interinstitutionella triangel som vi har undersökt under tre månader. Problemet har varit rådets inställning.
Det är med nöje som jag i debatten den här förmiddagen kan säga att rådets ordförande å rådets vägnar kunde lämna oss tillräckliga garantier till vad som i själva verket är strukturen i samrådsförfarandet som jag inte tänker rekommendera att vi återförvisar tillbaka till utskottet. Vi har fått garantier från honom och vi noterade vartenda ord som han sade under förmiddagen, vilket utgjorde tillräckliga åtaganden vad gäller tid och rådets beaktande av våra synpunkter för att tillfredsställa mig, som ordförande för utskottet för utrikesfrågor, att vi i realiteten har en institutionell överenskommelse som vi kan få att fungera på ett pragmatiskt sätt.
Jag skulle vilja framföra mitt erkännande till rådets ordförande och kommissionär Van den Broek och vill därför inte rekommendera parlamentet att den här frågan återförvisas tillbaka till utskottet.
(Applåder)
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)

Falconer
Herr ordförande! Som ni vet valdes ni och jag samma dag i juni 1984. Jag har alltid sett det som lite grand min uppgift att lyfta några av bördorna av era breda axlar. Därför skulle jag vilja tala om för er att jag inte bara är närvarande i parlamentet i dag utan att jag också tänker rösta.

Ordföranden
Det var mycket generöst av er, herr Falconer.

Crowley
Herr ordförande! Jag bad om ordet innan ni inledde omröstningen, för att min närvaro skulle tas till protokollet och att jag inte tänker delta i omröstningen.
(Ordföranden förklarade den gemensamma ståndpunkten för godkänd efter dessa ändringar.)

Lulling
Herr ordförande! Vi var sju grupper som kom överens om att lägga fram ett gemensamt resolutionsförslag, för att avsluta den mycket intressanta debatt som vi höll här i måndags, med anledning av den internationella kvinnodagen.
Min grupp beklagar, att när man väl hade kommit överens om en gemensam resolution, så trodde sig två politiska grupper tvingade att återinföra ändringsförslag som inte hade tagits med i den gemensamma resolutionen. Vi hade kunnat göra likadant, främst för att ett antal punkter i vår resolution som inte togs med, rörde problem som också är viktiga för kvinnor i gemenskapen.
Min uppfattning är att alla som inte längre står bakom en gemensam resolution - eftersom de, tillsammans med de andra, hade accepterat att inte lämna in ändringsförslag - bör stryka sina namnteckningar som finns längst bak i den gemensamma resolutionen.
Av dessa principiella skäl har min grupp beslutat att inte rösta för något ändringsförslag, även om innehållet i en del av dem absolut väcker vår sympati. Men man måste hålla sig till reglerna och det är som ett tecken på protest som vi inte kommer att rösta för de här ändringsförslagen.
(Applåder)

Ordföranden
Ni kanske inte håller med men grupperna har faktiskt all rätt att lämna in ändringsförslag även om det äventyrar resolutionen.
(Parlamentet antog den gemensamma resolutionen.)

Crowley
Herr ordförande! Jag skulle vilja att ni noterar att enligt presidiets nya bestämmelser är jag närvarande men jag deltar inte i den här omröstningen.

Ordföranden
Jag skulle vilja poängtera för ledamöterna att meddelandet som kvestorerna skickade runt i går sade att en ledamot som inte vill delta i en omröstning genom namnupprop kan få sin närvaro vid sammanträdet noterad före omröstningen. Det betyder inte omedelbart före varenda omröstning. Det betyder i början av sammanträdet. Ni informerade mig i början av sessionen att ni var här. Jag har noterat att ni är här. Om ni inte deltar i omröstningen antar vi att det är på principiella grunder ni inte deltar.

McMillan-Scott
Herr ordförande! Skulle det inte vara enklare om ledamöterna i stället för att ställa sig upp och meddela er att de är närvarande göra som jag gör och bara lämna in ett meddelande till sammanträdestjänsten?

Ordföranden
Det skulle vara mycket enklare och helt klart att föredra, men vissa ledamöter har sitt eget lilla spel som de vill spela här. Det handlar inte om enkelhet, det handlar om att förorsaka svårigheter.
(Blandade reaktioner)
Efter omröstningen om ändringsförslag 4
(Sammanträdet avbröts mellan 12.00 och 12.30.)

Pasty
Herr ordförande! Jag begär ordet för att ta upp en ordningsfråga, genom att stödja mig på artikel 127.2, som just handlar om ordningsfrågor.
Alldeles nyss inträffade en ytterst allvarlig händelse, som störde omröstningen om Cornelissens betänkande. Vår kollega Crowley begärde att få ordet för en hänvisning till arbetsordningen. Ni avslog bestämt hans begäran. Då reste jag mig, och även min kollega Claudio Azzolini, som också är ordförande för gruppen Union för Europa, för att be er tillämpa arbetsordningen och tillåta Crowley att lägga fram vad han hade att säga.
Tydligen ville ni inte ge oss ordet, vilket är en uppenbar överträdelse av arbetsordningen, för, i ett parlament, skall varje ledamot som begär ordet för en hänvisning till arbetsordningen kunna göra det, och vår arbetsordning är formell, eftersom den stipulerar att " en begäran om att ta upp en sådan ordningsfråga skall ha företräde framför alla andra yrkanden om att tilldelas ordet" .
Ni har alltså inte respekterat arbetsordningen. Jag är övertygad om, att hade det varit någon från den här sidan av kammaren som hade rest sig...
(Livliga applåder) ...så hade ni givit den personen ordet...
(Ordföranden avbröt talaren.)
Ordföranden
Herr Pasty, eftersom ni är så ivrig att tillämpa arbetsordningen, vill jag påpeka för er att ni har rätt att tala i en ordningsfråga under en minut. Var snäll och sätt ner nu.
Ni har överskridit er minut. Jag skulle vilja säga att när jag sitter ordförande glömmer jag vilken politisk grupp jag kommer ifrån. Jag behandlar varje individ och varje gruppledamot på samma sätt.
(Blandade reaktioner) Jag skulle vilja klargöra att arbetsordningens artikel 127 anger att en ledamot kan tilldelas ordet för att göra ordförande uppmärksam på eventuella brott mot parlamentets arbetsordning. I artikel 19 står det att ordföranden har alla nödvändiga befogenheter för att säkerställa att parlamentets överläggningar genomförs på ett korrekt sätt. Det var det jag försökte göra. Jag måste säga att jag hade förväntat mig att gruppledarna skulle agera med mer värdighet och till stöd för ordföranden när de befinner sig här i parlamentet.

Crowley
Herr ordförande! Jag skulle vilja väcka en ordningsfråga enligt artikel 127. Den ordningsfråga jag ville ställa, även om frågan inte längre är relevant, är att enligt er tolkning av arbetsordningen behöver en ledamot bara meddela sin närvaro och avsikt att inte delta vid inledningen av en omröstning. Enligt mitt sätt att läsa arbetsordningen, vilken antogs av presidiet utan att höra parlamentet, har jag rätt, som ledamot, att ställa mig upp vid varje omröstning med namnupprop och meddela att jag är närvarande men inte deltar i omröstningen. Det är den regel som presidiet antog utan att höra parlamentet om de här reglerna.
För det andra styr artikel 19 ordningen och uppförandet i parlamentet. Artikel 127 säger dock att ordföranden måste fatta ett beslut om huruvida han tänker acceptera en ordningsfråga eller inte, och att han kan vänta i upp till 24 timmar innan han fattar det beslutet. Ni gjorde inte det när jag ställde min ursprungliga ordningsfråga. Därför står ert uppträdande i strid med arbetsordningen. Det är mycket förolämpande och arrogant av er att behandla parlamentet på det sättet!
(Livliga applåder)

Ordföranden
Brian, vi har varit goda vänner i utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt i fyra år. Jag beundrar ditt arbete och jag hoppas att du kan tänka över ditt sista uttalande. Jag vill bara påminna om att den regel som kvestorerna delade ut lyder: " En ledamot som inte vill delta i omröstning med namnupprop kan se till att hans närvaro vid sammanträdet noteras före omröstningen." Inte före varje individuell omröstning utan före omröstningen. Jag gav dig den tolkningen. Jag besvarade din ordningsfråga. Jag hade ingen avsikt att inleda ett debatt om förfarandet med dig mitt uppe i omröstningen. Vi diskuterade Cornelissen-betänkandet som är extremt viktigt.

Kellett-Bowman
Herr ordförande! Jag vill inte ifrågasätta någon genom det jag har att säga. Jag anser att parlamentet var utom kontroll under flera minuter. Det är en oacceptabel situation. Jag skulle vilja att ni omprövade er tolkning av den regel som kvestorerna lagt fram. Det är det som orsakar svårigheterna. Jag skulle vilja föreslå att de röster som räknades under störningen inte räknas i presidiets byråkratiska system. Hur vet man att rösterna gäller?

Ordföranden
Jag är ledsen. Jag tar åt mig din första del. Jag är alltid glad att kunna fundera lite men på den andra punkten måste jag svara att naturligtvis kommer de att räknas.

Dell'Alba
Herr ordförande! Det som nu sker - jag är ledsen att behöva säga det - är resultatet av den arroganta attityd ni intog för inte så länge sedan. Låt mig, herr ordförande, påminna er om att det förutom allt det som hittills har påpekats, finns en artikel 18 som ålägger ordföranden att se till att arbetsordningen respekteras. En ordförande står inte över arbetsordningen. Vederbörande befinner sig i den positionen just för att se till att arbetsordningen respekteras, och enligt arbetsordningen skall ordföranden, framför allt om någon av de stora politiska gruppernas ledare begär ordet, men det gäller även vem som helst av ledamöterna, ge ordet till den som vill ta upp en ordningsfråga. Ni har inte tillämpat arbetsordningen och framhärdar i en attityd som - ursäkta om jag säger det - är arrogant och verkligen inte bidrar till att lugna sinnena under denna sammanträdesperiod.
(Applåder)

Ordföranden
Jag vare sig talar eller läser italienska som ni vet, men sammanträdestjänsten har talat om för mig att på italienska står det också " kan" .

Green
Herr ordförande! Jag är säker på att jag har med mig en överväldigande majoritet av det här parlamentet när jag säger att vi har stor respekt för det sätt som ni leder det här plenarsammanträdet och den integritet med vilken ni gör det.
(Applåder) Vid det senaste sammanträdeperioden kom man överens om att hela frågan om dessa administrativa bestämmelser som presidiet hade beslutat om skulle diskuteras efter tre månader. Det skall fortsätta. Presidiet och ordförandekonferensen bekräftade att det fanns frågor som behövde ses över. Vad vid såg tidigare var hur folk, återigen, försökte ta politiska poäng på det beslutet. Vi skulle vilja att ni - och jag är säker på att min grupp stöder detta helt och hållet - kan gå vidare med omröstningarna. Presidiet kommer att granska denna fråga som den har beslutat.
(Applåder)
Ewing
Herr ordförande! Min ordningsfråga har att göra med er användning av ordet " bestämmelser" . Jag har alltid hävdat i mina tidigare ordningsfrågor när detta först uppstod, att om det handlade om en ändring av arbetsordningen måste en bestämmelse som har politiska återverkningar, som pengar mot röster definitivt har, gå till utskottet för arbetsordningen, valprövning och ledamöters immunitet och sedan diskuteras i det här parlamentet.
Ni hänvisade till kvestorernas bestämmelser. Ni har lämnat ifrån er det fallet som jag har stött hela tiden. Detta är en förändring i arbetsordningen som har politiska återverkningar! Den bör gå till utskottet för arbetsordningen och läggas fram för det här parlamentet på det normala sättet.

Ordföranden
Fru Ewing, jag vet att ni är en framstående advokat, men jag måste säga att om ni tittar på artikel 5 i arbetsordningen så står det: " Presidiet fastställer bestämmelser om ersättning av omkostnader och andra ersättningar till ledamöter" . Det finns mer än en uppsättning regler, det finns arbetsordningen för parlamentet och det finns andra bestämmelser.

Chichester
Herr ordförande! En ordningsfråga. Jag försökte få er uppmärksamhet under kalabaliken. Skälet var att jag inte kunde höra vad ni sade, vilka omröstningar som ägde rum och det var ganska förvirrande. Jag skulle med all respekt vilja säga att det hade varit bättre att avbryta omröstningen lite tidigare för att återställa ordningen i de fall kollegerna röstade på fel sätt utan att veta vad omröstningen gällde. Vid andra tillfällen kanske vi skulle kunna låta saker och ting lugna ner sig innan vi återupptar omröstningen.

Ordföranden
Jag har en viss sympati för den kommentaren. Min enda tvekan är att jag inte vill ge efter för mobben.

Martens
Herr ordförande! Jag hyser personligen stor beundran för er begåvning och er skicklighet. Jag beklagar att ni inte gick in på frågan från någon som åberopade arbetsordningen. Men det minskar inte min uppskattning av ert arbete, men jag anser att ni för en stund sedan borde ha givit ordet till dem som åberopade arbetsordningen.
För det andra skulle jag i likhet med Green vilja säga att jag skulle vilja rikta en vädjan till alla. Vi har accepterat att under tre månader tillämpa arbetsordningen och att under tiden utvärdera den. Jag vädjar till alla ledamöter av detta parlament att på ett korrekt sätt respektera besluten under en period av tre månader. Vi kommer efter tre månader att se hur pass mycket den eventuellt behöver anpassas.

Ordföranden
En hel del ledamöter antyder fortfarande att de önskar tala. I ljuset av föregående inställning och de kommentarer som har gjorts, skall jag låta alla som vill tala. Jag skulle bara vilja säga att bestämmelsen om omröstning med namnupprop fortfarande gäller.

Ephremidis
Herr ordförande! Ni åberopade vissa paragrafer och vissa artiklar och sade att presidiet har oinskränkta befogenheter - tillsammans med alla de andra de har - att reglera ledamöternas ersättning och ni sammanlänkade det med den fråga som vi sysslar med nu. Vi är närvarande, vi röstar, vi röstar inte, om vi inte röstar, om vi inte deltar, får vi ingen ersättning. Jag vill säga att om denna paragraf fortfarande existerar är tolkningen som ni gör felaktig. Presidiet kan inte i något fall, genom att tolka denna paragraf, förvandla ledamöterna till legosoldater. Du skall ha ersättning antingen du röstar eller inte. Om du inte gör det ena eller det andra får du ingen lön, ingen ersättning. Detta är oacceptabelt och jag är förvånad över att ni, unga människor med erfarenhet, åberopar en sådan regel som - och det är stor skam - förvandlar oss till legosoldater. Jag kommer att rösta eller inte att rösta med beräkning, eftersom jag beroende på detta kommer att få eller inte få min ersättning. Det är oacceptabelt, herr ordförande.
(Applåder)

Ordföranden
Tack, men det är inte min bestämmelse, det är en bestämmelse utfärdad av presidiet.

Wijsenbeek
Herr ordförande! Jag stöder er policy i detta ärende, men det är min grupp som tydligt har påpekat att det sätt på vilket systemet för närvarande tillämpas av presidiet inte är korrekt. Det är min grupp som har påpekat att detta måste ändras. Man håller för närvarande på att studera detta. Det är fel när två ledamöter inför varje omröstning gång efter annan försöker att uppehålla kammaren. Det är nu på tiden att presidiet ändrar sina alltför byråkratiska regler. Men det är också på tiden att kammaren nu sätter igång med arbetet igen och att ni upprätthåller ordningen i detta sammanträde.

McKenna
Herr ordförande! En ordningsfråga. Jag skulle för det första vilja säga att vi borde lämna den här diskussionen till ett annat tillfälle, eftersom den bör debatteras. Det finns massor med ärenden att rösta om. Vi behöver bara en försäkran att ordföranden kommer att respektera dem som vill ta upp en ordningsfråga. Jag är inte för att man liksom Alex Falconer skall hoppa upp och ner varenda gång det är omröstning med namnupprop. Låt oss lämna den diskussionen till en annan gång och nu gå vidare till omröstningen.
(Applåder)

Ordföranden
Jag skulle med glädje göra det, men den förutnämnde Falconer har ordet.

Falconer
Herr ordförande! Jag vill ta upp två enkla frågor. Det ena är ett svar på den antydan som gjordes av Pasty om att ni behandlar den här sidan av parlamentet annorlunda än den andra sidan. Jag är säker på att ert sekretariat har noterat att även jag begärde ordet i en ordningsfråga omedelbart efter att Brian Crowley förvägrats ta upp sin. Därför bör Pasty ta tillbaka sitt påstående.
Den andra frågan jag skulle vilja ta upp är att vi inte kan fortsätta med en tolkning som görs av en ordförande och sedan en annan tolkning som görs av en annan ordförande. Vi har ett enkelt meddelande från kvestorerna. Visst skulle kvestorerna kunna ställa sig upp och ge sin tolkning av sitt meddelande för att klarlägga situationen.

Tillich
Herr ordförande! Ni har bestämt er för att fortsätta omröstningen, även om det har varit ett väldigt oväsen här i salen. Eftersom denna omröstning, som till en viss del omfattar röstning med namnupprop, berör en känslig fråga, och många överläggningar har ägt rum här, kunde man varken höra er som ordförande eller översättningen på grund av allt oväsen. Därför ber jag er att bevilja Kellett-Bowmans yrkande och börja om med omröstningen ännu en gång. Det gick inte att höra vilken omröstning ni ropade upp och vilket omröstningsresultatet blev.

Ordföranden
Jag tar åt mig era argument och, i det sammanhanget, ber jag Cornelissen om ursäkt. Hans betänkande har varit ett oskyldigt offer för det här. Men jag är rädd för att jag inte kan inleda omröstningen igen.

d'Aboville
Herr ordförande! I ert svar till Pasty sade ni att ni väntade er lite mer värdighet från en ordförande för en politisk grupp. Det är era ord, jag har noterat dem.
Jag skulle vilja veta om ni anser att en ordförande för en politisk grupp saknar värdighet, när han stöder en ledamot i sin grupp som uttrycker en önskan om att få tala om en ordningsfråga?
(Applåder)

Ordföranden
Bara för att visa att ordförandeskapet har en viss ödmjukhet - även om vissa delar av parlamentet inte anser det - svarade jag en aning ilsket där och jag skulle vilja be Pasty om ursäkt för det uttalandet.

Ordföranden
Jag håller med er, men många ledamöter har sagt att när ordföranden ser någon som önskar väcka en ordningsfråga, måste han ta upp den ordningsfrågan. Vi måste ha en viss klarhet. Ledamöterna kan inte få ha det på bägge sätten. När de vill gå vidare vill de inte att ordföranden skall ta upp ordningsfrågor.

de Vries
Herr ordförande! En ordningsfråga. Vi bör alla i parlamentet erkänna att en av de svåraste uppdragen som någon av oss kan ställas inför i vårt parlament är att sitta som ordförande vid Europaparlamentets sammanträden. Vi vet alla att det ibland kan föreligga meningskiljaktigheter vad gäller tolkningen av arbetsordningen. Dessa skiljaktigheter är legitima och de bör diskuteras, men det finns en tid och en plats som är rätt för att diskutera sådana frågor.
Jag skulle vilja vädja till alla kolleger som är närvarande att inte missbruka sina rättigheter under arbetsordningen för att dra in plenumet i en debatt som minskar värdigheten för hela institutionen.
För det andra är platsen att diskutera detta främst i presidiet. Det var där som beslutet fattades. Efter tre månader av genomförande av reformerna som enades om, har presidiet sagt att den återigen skall titta på våra rutiner. Vi vet alla att ledamöterna av presidiet hör till våra mest erfarna ledamöter och jag är säker på att de tar sitt ansvar med stort allvar. Låt mig upprepa de argument som framfördes av Green och Martens. Låt oss inte lura oss själva. Det här parlamentet behöver interna reformer. Ett av elementen i ordförande Klestils tal just nu handlade om att påminna oss om den allmänna opinionen.
Kolleger, vi lyder alla under den allmänna opinionen och de av oss som önskar ignorera den allmänna opinionen kommer att få betala priset och de kommer att låta vårt parlament betala priset och det är inte värt det priset.
(Applåder)

Muscardini
Herr ordförande! En ordningsfråga, som inte gäller arbetsordningen utan den demokrati som borde vara vägledande när det gäller arbetet i parlamentet. Om vår kollega hade fått ordet tidigare hade vi sparat 25 minuter och vi hade kunnat skapa en bättre bild av oss själva och av vårt arbete. Låt mig också säga till den engelska kollega som förolämpade mig i korridoren för att jag begärde att man skall respektera talarens rätt att göra ett inlägg, att han uppträtt på ett sätt som varken hedrar honom själv eller hans land och att om det är i den här andan som han tänker arbeta i Europaparlamentet, kan han lika gärna åka tillbaka hem.
(Applåder)

Ordföranden
Jag skulle bara vilja göra det klart att jag gav ordet till Crawley. Jag gav inte ordet till honom vid hans andra försök att få ordet.

Barton
Herr ordförande! En ordningsfråga. Jag skulle vilja att ni lät oss rösta om vi att gå vidare med nästa ärende och gå vidare med omröstningen.

Ordföranden
Eftersom ni är den sista talaren på min lista skall vi göra det hur som helst.

Ephremidis
Herr ordförande! Personligen kommer jag att rösta mot rådets budget, kommissionens förslag och Oostlanders betänkande. Dessa tre texter flätar på ett skickligt sätt samman komplicerade nykoloniala band för de länder som de avser, de central- och östeuropeiska länderna. Och detta sker i de multinationella företagens intressen, för att infiltrera dessa områden med nykolonialistisk planering, för att exploatera naturrikedomen, de mänskliga resurserna, för att skapa ännu större imperialistiska zoner för större herravälden, en utbredning i hela området. Skyldiga och medskyldiga i denna fråga är den politiska och ekonomiska maffian som fram till nu har härskat i dessa länder och jag vill säga att vårt parlament, genom att rösta för betänkandet, på sätt och vis blir en etisk anstiftare till en behandling som leder till underkastelse, exploatering av folken som inte får fortsätta att råda. Det kommer att i framtiden skapa en revolt, en situation som inte är önskvärd, och detta måste vårt parlament hålla sig på avstånd ifrån.

Bonde och Sandbæk
Junirörelsen stöder anslutningen av alla de nya ansökarländerna som uppfyller de grundläggande kraven om demokrati, rättssäkerhet, mänskliga rättigheter och minoriteters rättigheter, och har därför inte röstat nej till Oostlanders betänkande. Men vi kan inte heller rösta ja, eftersom vi inte håller med om den form för anslutningsförfarande som har antagits. För det första eftersom kandidatländerna är uppdelade i ett A- och ett B-lag. För det andra eftersom ansökarländerna ställs inför en rad höga krav och förutsättningar för medlemskap, vilka de i realiteten inte själva kan vara med och förhandla om. De kan bara välja mellan att antingen vara med i EU uteslutande på våra villkor, eller fortsätta stå utanför.
Med Amsterdamfördraget ställs flera krav för medlemskap som kommer att göra det ännu svårare att bli medlem i EU, och som därför kommer att försena utvidgningsprocessen. Vi kan inte nöja oss med att integrera på djupet om vi samtidigt vill integrera på bredden. Om vi vill ha ett europeiskt samarbete där alla länder som deltar står på god fot med varandra, måste grunden för samarbetet upp till förhandling. I Junirörelsen anser vi att det skulle vara mera hållbart för Europas framtid om vi bjöd in kandidatländerna till en gemensam diskussion där vi tillsammans kunde ställa upp ramarna för ett europeiskt samarbete. De nuvarande förhandlingarna om utvidgning består inte i att vi frågar ansökarländerna hur de skulle kunna tänka sig att samarbeta med oss. Förhandlingarna handlar enbart om att ta reda på när ansökarländerna, och inte minst när vi själva är redo för att den gemenskapsrätt, som vi har antagit, kan upptas i kandidatländernas lagstiftning. Varje EU-lag är per definition den bästa möjliga. Det kan inte diskuteras. Undantag och speciell hänsyn skall bara vara temporära, och det är mest av hänsyn till oss själva.
I Junirörelsen anser vi att de europeiska länderna är för olika för att man skall kunna använda EU: s totalharmoniseringsmetod, som går ut på att lagstiftningen skall vara densamma i alla länder. Vår vision för ett europeiskt samarbete är inte en europeisk stat, utan ett flexibelt, demokratiskt och fritt samarbete, där alla är likvärdiga och har inflytande över sin egen lagstiftning. Vi har lagt ner vår röst om Oostlanders betänkande för att vi inte vill bromsa upp utvidgningsprocessen. Men vi håller inte med om den form för anslutningsförfarande som har antagits.

Eriksson och Sjöstedt
Vi har röstat för dessa betänkanden. Flera av punkterna i betänkandena handlar om att stärka Europaparlamentets rätt till information om utvecklingen av partnerskapen för anslutning. Vi anser detta vara riktigt. Eftersom Europaparlamentet i slutänden är beslutsfattande i frågan om godkännande av nya medlemmar i EU, är det också riktigt att parlamentet skall ha fullständig information om utvecklingen av anslutningsprocessen.
Vi vill dock understryka att det slutliga avgörandet alltid bör ligga hos folket i varje nation som vill ansluta sig till EU. Därför är en folkomröstning om medlemskapet i EU att rekommendera för alla de stater som kan komma att bli aktuella för medlemskap.

Sindal
De danska socialdemokraterna har i dag röstat ja till betänkandet av Oostlander. Detta beror på att vi stöder hela utvidgningsprojektet, vilket vi anser är ett av de viktigaste stegen som har tagits av Europeiska gemenskapen under vår tid. Det måste vara alla européers mål att säkra fred och stabilitet i vår världsdel. Vi står inför en stor utmaning, som handlar om att demokratisera de länderna i Öst- och Centraleuropa, vilket möjliggör en snabb och friktionsfri utvidgning.
Det är viktigt att parlamentet stöder systemet med partnerskap, som skall stödja de enskilda kandidatländernas arbete mot en anslutning till Europeiska unionen. Ramen som ställs upp för EU: s stöd för kandidatländernas förberedelse för ett EU-medlemskap är det viktigaste instrumentet vi har för att säkra de framtida medlemsländernas anpassning efter EU. Genom partnerskapet för anslutning skall EU stödja utvecklingen av en rättslig grund och välfungerade administrativa system som är nödvändiga för att samhällena skall kunna fungera ordentligt. Det är viktigt för oss att poängtera att insatsen inte bara bör koncentreras till anpassningen av den inre marknaden. Stödet till miljö- och arbetsmarknadslagstiftningen bör få en lika hög prioritet.
Det är ett problem att parlamentet bara har haft mycket kort tid på sig att komma med ett uttalande till rådets förordning, vi har bara haft ca 2 månader för att behandla detta mycket viktiga ämne. Men det får vi inte använda som anledning att försena processen med att ansluta länderna i Öst- och Centraleuropa till Europeiska unionen. Med partnerskapsprincipen ger vi ett mycket tydligt budskap till kandidatländerna, nämligen att de är välkomna i Europeiska unionen. Även om inte alla länderna kommer att vara redo att anslutas samtidigt är det viktigt att vi signalerar att alla är med i själva processen. Dessutom är partnerskapet en bra kontakt mellan de enskilda kandidatländerna och EU, eftersom länderna i Öst- och Centraleuropa kan se fram emot att anslutas till unionen när de har uppfyllt villkoren i avtalen.

Souchet
Vad gäller Oostlanders betänkanden, finns det sannerligen inte mycket att säga. De begränsar sig till att kräva ett systematiskt samråd med Europaparlamentet om samtliga faser för utvecklingen och genomförandet av de central- och östeuropeiska ländernas partnerskap för anslutning. Ingenting nytt alltså: Vi konfronteras än en gång med den sedvanliga och omättliga aptiten i Europaparlamentets utskott för utrikes-, säkerhets- och försvarsfrågor, som hävdar att det rådfrågas gång på gång, ständigt, om alla ämnen som har någon koppling till utrikesfrågor.
I det här fallet skulle ett samråd med Europaparlamentet framför allt tynga de förfaranden som anges av ramförordningen, som redan är synnerligen komplexa, och förseningarna skulle bli ännu större, om parlamentet systematiskt skulle behöva gå igenom de allmänna riktlinjerna för varje enskilt partnerskap.
Det resolutionsförslag som läggs fram till oss verkar för övrigt innehålla ett tolkningsfel, eftersom det i artikel 3 och 4 gör bedömningen att prioriteringarna på medellång sikt har skjutits upp. I realiteten har rådet uttryckligen angivit att prioriteringarna på medellång sikt skall verkställas redan 1998. Däremot kommer resultaten att uppnås helt och hållet endast på medellång sikt, men i vilket fall som helst innan anslutningen.
Betänkandena Oostlander, som är så pass måna om att Europaparlamentet ständigt skall rådfrågas, aktar sig likväl för att ta upp de grundläggande problem som Europakonferensen kommer att behöva konfronteras med. Inte en enda fråga om den kluvenhet som riskerar att uppstå till följd av att man för två olika slags politik: hur skall vi utvidga samtidigt som vi inför den gemensamma valutan, och samtidigt som vi behåller de gamla institutionerna med integration som ledstjärna, institutioner som lever kvar i brist på en vilja att reformera dem på ett grundläggande sätt?
Inte heller någon kommentar om den fortsatt tvetydiga relationen med Turkiet, som inte kommer att närvara vid konferensen, trots att den i stor utsträckning utformades för Turkiets skull; ett Turkiet vars " europeiska behörighet" man vill erkänna, vilket enligt de flesta innebär en behörighet att bli, eller att inte bli medlem av Europeiska unionen.
Ingen oro i fråga om Cypern, samtidigt som den delade öns anslutning skulle göra den " gröna linjen" , som skiljer de två samhällena åt, till en av " unionens yttre gränser" .
Ingen villrådighet i frågan om den utvidgade Europeiska unionen skall ha som uppgift att garantera de baltiska staternas säkerhet, till att börja med Estlands, gentemot ett Ryssland som kommer att förbli utanför unionen.
Men det spelar ingen roll. Maskinen har satts i gång. Det räcker. Man är nöjd. Det ständiga bygget fungerar som ändamål. Kanske kommer man senare att fundera över detta nya europeiska bygges beskaffenhet och ändamål, och om dess geografiska gränser.
Betänkande: Oostlander (A4-0087/98)
Papakyriazis
Med debatten och omröstningen om Oostlanders förslag till betänkande, i dag den 11 mars 1998, regeringskonferensen och framför allt före den officiella början på anslutningsförfarandet den 30 mars, sänder Europaparlamentet ut ett viktigt politiskt meddelande:
Europaparlamentet betonar och stödjer det politiska urvalet till utvidgningen av Europeiska unionen med integrationen av länderna i Östeuropa - en garanti för utvecklingen och stabiliteten i Europa och i världen. Den långa och svåra resan för detta historiska företag är per definition samtidigt sammanlänkad med en fördjupning, en "dynamisering" och en förstärkning av dagens Europeiska unionen som den är utformad.
Anslutningsförfarandet är enhetligt, det börjar samtidigt och från samma utgångspunkt för alla kandidatländer i Östeuropa - i Central-, Nord- och Sydosteuropa. Alla de tio kandidatländerna som på ett beslutsamt sätt har givit sig in i den stora kampen om närmandet, vart och ett på sitt speciella sätt.
Tio plus ännu ett land. Eller kanske ett plus två: Cypern är säkerligen ett helt och hållet speciellt fall, som absolut måste prioriteras, en Europeiska unionens skuld gentemot historien.
Europaparlamentet innehar och utövar en väsentlig, likvärdig, institutionell roll i hela anslutningsförfarandet med ansvar och insyn. Europaparlamentets deltagande är en garanti för skyddet och bevarandet av besluten och kriterierna från Köpenhamn, i enlighet med Amsterdamfördragets krav, inom ramen för besluten och villkoren från toppmötet i Luxemburg (December 1997).
Då Europaparlamentet godkänner principerna och villkoren för utvidgningen och, framför allt, eftersom det bär ansvaret för det slutgiltiga godkännandet för integrationen av alla länder i Europeiska unionen, måste det följa upp och yttra sig angående alla tillämpningsfaserna i anslutningsförfarandet.
Jag vill särskilt, som ordförande i det blandade parlamentariska utskottet EU-Bulgarien, betona den stora ansträngningen och den kreativa vägen som Bulgarien följer. Det är tydligt att detta land, liksom andra, behöver ett starkt, positivt och produktivt stöd inför anslutningen.
Jag vill även upprepa med anledning av detta tillfälle att jag anser det oacceptabelt att Bulgarien, liksom Rumänien, inryms på den " svarta listan" för visum - en orättvisa som genast måste upphöra.

Sindal
De danska socialdemokraterna har i dag röstat ja till betänkandet av Oostlander. Detta har vi gjort utifrån det iakttagandet att betänkandet innehåller flera viktiga socialdemokratiska programpunkter. Vi stöder ordförandens uttalanden om att strukturstödet skall förvaltas mera decentraliserat, så att strukturåtgärderna blir mer effektiva, och kostnaderna reduceras. Vi stöder även önskan om att parlamentet i fortsättningen skall höras vid ändringar i partnerskapen för anslutning, och vi delar därför uppfattningen om att det är beklagligt att kommissionen och rådet inte har önskat ett uttalande från parlamentet om etappmålen och förutsättningarna för partnerskapen för anslutning.
Betänkandet av Oostlander är dock problematiskt på vissa punkter, bland annat vad beträffar uttalandena om de enskilda länderna i motiveringen. De danska socialdemokraterna anser att betänkandet inte är objektivt i sin behandling av de olika länderna. Vi hänvisar till att t.ex. tillståndet i Polen endast behandlas ytligt, medan exempelvis Litauens interna förhållanden för en grundligare behandling. Detta ger ett intryck av att parlamentet har en förutfattad mening om vilka länder som är mest lämpade att bli medlemmar av Europeiska unionen, vilket vi finner mycket problematiskt.
Vi är särskilt oeniga med betänkandets behandling av de baltiska staterna, där det ges ett mycket kritisk uttalande om dessa länders skydd av minoriteters rättigheter, med speciell hänsyn till den ryska minoriteten. Vi menar att detta kan ge intryck av att de baltiska staterna har större problem med mänskliga rättigheter och demokrati än vad fallet är. I betänkandet läggs det vikt vid att parlamentet skall höras på detta område. Det är därför viktigt att vi ger en objektiv och väl genomarbetad kritik av ansökarländerna. Vi anser att alla ansökarländer är potentiella kandidatländer, och därför skall de behandlas objektivt.
Rekommendation: Watts (A4-0068/98)
Caudron
Som Europaparlamentariker från norra Frankrike vet jag vilka problem som kommer att uppstå för sjötrafiken mellan Calais och Dover, till följd av ett nytt europeiskt direktiv om registrering av personer som färdas ombord på passagerarfärjor, vilka avreser från eller anländer till en hamn i en av gemenskapens medlemsstater.
Under de senaste åren har hamnarna i Calais och Dover, såväl som bolagen som trafikerar den linjen, ökat sina insatser för att minska förseningar i hamntransiten, för att bli mer konkurrenskraftiga i förhållande till tunneln.
Eftersom järnvägsförbindelsen (Le Shuttle) , som använder tunneln mellan Calais och Folkstone, inte berörs av det här direktivet, kommer den inte att stöta på problem med försenade överfarter, som automatiskt kommer att uppstå till följd av den här åtgärden. Följaktligen är det uppenbart att allvarliga konkurrensstörningar kommer att uppstå mellan dessa två transportsätt.
Förslaget till direktiv ifrågasätter för övrigt fullständigt de avsevärda investeringar som Calais handels- och industrikammare har gjort för att modernisera sin terminal. Det är faktiskt så att all infrastruktur i hamnen, med syfte att underlätta på- och avstigningen från färjorna, i stor utsträckning har finansierats av Europeiska gemenskapen (via Feder). Gemenskapen motsäger därför sig själv fullständigt med sina tidigare beslut, som ändå har fattats på senare tid, eftersom arbetena inte riktigt har avslutats.
Det är därför som jag stödde och som jag röstar för de ändringsförslag som min kollega, Mark Watts, lägger fram, vilka syftar till att upprätthålla en lojal konkurrens mellan färjorna och Le Shuttle , och som samtidigt är överensstämmande med de europeiska riktlinjerna.
Jag hoppas att kommissionen och rådet kommer att anta dem.

Van Dam
Europaparlamentet har just röstat om Wattsbetänkandet. I denna andrabehandlingsrekommendation påbjuder Europaparlamentet i ändringsförslagen 4, 5 och 7 att vad registrering av passagerare beträffar måste bolag som utnyttjar en järnvägstunnel uppfylla samma krav som de bolag som utnyttjar ett passagerarfartyg. Argumentet för detta är att det på så sätt fortfarande handlar om ärlig konkurrens mellan kanaltunneln och färjförbindelserna.
I sin gemensamma ståndpunkt har rådet angivit att de nämnda ändringsförslagen faller utanför direktivets verkningsområde. Direktivet är ju inriktat på att harmonisera en viktig SOLAS-bestämmelse, och SOLAS-fördraget avser fartyg.
Vid sidan av detta formellt juridiska argument från rådet har även kommissionen invändningar. Den anser att man inte utan vidare får tillämpa säkerhetsföreskrifter som gäller för ett transportslag på ett annat. För tåg gäller andra säkerhetsregler än för färjor.
Enligt min åsikt är kommissionens argument övertygande. Ärlig konkurrens mellan de olika transportslagen innebär att vart och ett av dem kan göra bruk av sina starka punkter. Registreringen av passagerare på passagerarfartyg är nödvändig för att kunna erbjuda adekvat hjälp i samband med färjekatastrofer. När en motsvarande åtgärd inte förbättrar passagerarnas säkerhet vid transport genom en tågtunnel, då skall den inte införas.
Därför har jag röstat mot ändringsförslagen 4, 5 och 7.
Darras (PSE), Bernardini (PSE), skriftlig. (FR) Det här betänkandet ger oss ett tillfälle till att visa vårt stöd till en europeisk sjösäkerhetspolitik: säkerhet ombord på fartygen, säkerhet vad beträffar utbildning av fartygsbesättningen, och till sist och framför allt, passagerarnas säkerhet.
De fartygskatastrofer som hittills har inträffat, särskilt Estonias haveri, har lett fram till detta förnuftiga förslag; att registrera passagerare på fartyg som genomför resor som överstiger 20 nautiska mil, för att fartygets maximala kapacitet inte skall överskridas, för att underlätta forsknings- och räddningsaktioner och för att information skall nå ut så snabbt som möjligt.
Än en gång, det här förslaget präglas av sunt förnuft och säkerhet, förutom att det i sin nuvarande version kommer att medföra allvarliga konkurrensstörningar med tunnlarna under vatten (Le Shuttle), som kommer att undantas från de här säkerhetsåtgärderna (bl.a. i Engelska kanalen).
I egenskap av ledamot från en kustregion, kan jag bara skriva under på föredragandens förslag, om att utsträcka direktivets tillämpningsområde till järnvägstunnlar under vatten längre än 20 nautiska mil. Det handlar om passagerarnas säkerhet och en lojal tillämpning av Europeiska unionens konkurrensregler.

Decourrière
Jag godkänner betänkandet som Watts lägger fram, och särskilt ändringsförslagen, vilkas syfte är att även järnvägstunnlar under vatten skall omfattas av de förstärkta säkerhetsåtgärderna för ombordstigning av personer som färdas ombord på passagerarfartyg.
Europaparlamentet måste vara konsekvent, och förstärka resultatet av omröstningen vid första behandlingen. Det är nödvändigt att den här textens bestämmelser också skall gälla Le Shuttle. Vi måste gå längre än vad rådets och kommissionens ståndpunkt gör. Det handlar om den allmänna säkerheten och respekten för konkurrensreglerna. Den brand som nyligen inträffade i Le Shuttle visade att avsaknaden av en detaljerad passagerarlista försvårade räddningspersonalens arbete, både under och efter branden.
När det till sist gäller konkurrensreglerna: en skärpning av reglerna om registrering av personer som färdas ombord på passagerarfärjor kommer verkligen att snedvrida konkurrensen mellan färjorna och Le Shuttle, eftersom de formella kraven då kommer att bli hårdare och dröjsmålen längre för färjorna. Dessutom kommer investeringarna som har gjorts av Calais handels- och industrikammare att bli meningslösa. Man har moderniserat hamnanläggningarna i syfte att underlätta ombordstigning, till stor del med hjälp av medel från Feder.
Det här är hårda krav, men de kommer att gagna en större säkerhet, sysselsättningen och kanalöverfartens framtid.

Rovsing
Kommissionens förslag till direktiv kommer att göra reglerna för registrering av passagerare på fartyg mera enhetliga i medlemsländerna. Det är enligt min åsikt ett helt igenom förnuftigt och nödvändigt initiativ, genom att räddningsaktioner, läkarhjälp och rättsliga frågor därmed kan avklaras bättre och snabbare vid fartygsolyckor överallt inom unionen. Det är förståeligt att utskottet i sitt förslag åter lägger fram en del av de ändringsförslag från första behandlingen, som rådet dessvärre inte har accepterat i sin gemensamma ståndpunkt.
Men jag vill gärna understryka att jag och min grupp inte kan acceptera förslaget om att passagerarregistreringen också skall genomföras för tågtransport genom järnvägstunnlar under vatten. Det effektiva, enkla och snabba sätt som man i dag kan köpa biljetter och tågresor bara några få minuter före avgång skulle försvinna om man införde en sådan regel. Vinsten med regeln skulle vara alltför liten i relation till den förstörelse av tågens konkurrenskraft, som skulle bli resultatet av detta. Tågtrafik har med rätta fått hög prioritet i planeringen av EU: s transeuropeiska nät och är en stigande succé på transportmarknaden. Det skulle enligt min uppfattning vara oklokt att påtvinga denna sektor orimliga konkurrensvillkor. Jag är anhängare av att man genomför en uppsättning förnuftiga säkerhetsbestämmelser för fartyg inom ramarna för det föreslagna direktivet, och därför röstar jag ja till direktivet. Men jag hoppas att tågtrafiken hålls utanför direktivets tillämpningsområde.
Rekommendation: Novo Belenguer (A4-0069/98)
Rovsing
Transport av farligt gods kräver klara och enhetliga regler så att myndigheterna kan arbeta snabbt och effektivt vid olyckor. Detta gäller också för sjötransporter, och därför är EU: s direktiv 93/75/EEG ett nödvändigt rättsinstrument. Det är vidare extra berömvärt att kommissionen genom den föreslagna ändringen av direktivet vill ta med transport av kärnbränsle, plutonium och högradioaktivt avfall i direktivets tillämpningsområde. Det är naturligt att parlamentet har stött detta mål i sin första behandling, eftersom det kommer att medföra en högre säkerhetsnivå. Rådet har dessutom accepterat förnuftiga parlamentsförslag om urvalsförfarandet i samband med anpassning av direktivets bilaga. Många andra ändringsförslag har emellertid förkastats i rådets gemensamma ståndpunkt - bland annat med hänvisning till att parlamentets önskan om regler för transit av EU: s farvatten för fartyg på väg till tredje land kommer att antas i ett separat direktiv. Oavsett om parlamentets förslag blir genomfört eller ej, så är den föreslagna direktivändringen önskvärd, och jag stöder därför förslaget vid dess andra behandling.
Betänkande: Trakatellis (A4-0067/98)
Bébéar
Under inflytande av de trettio senaste årens ekonomiska tillväxt har européernas levnadsstandard blivit tre gånger högre. Parallellt med det har antalet självmord också tredubblats, för alla livets åldrar. 50 procent av de försök som görs varje år återupprepas. Självmordet är därmed den enda dödsorsaken i Europa som inte går tillbaka.
Det europeiska medicinska systemet har i dag inte förmågan att ta itu med det växande antalet personer med psykiska lidanden, personer som följaktligen är självmordskandidater. Vi måste så snabbt som möjligt söka lösningar på detta verkligt stora folkhälsoproblem.
Konkreta och originella förslag är nödvändiga, eftersom endast 38 procent av de ungdomar som har gjort ett självmordsförsök har följts av en läkare. Det hör till Europeiska unionens befogenhet att stödja programmen för tillämpad forskning i den här frågan, som förenar individanpassade strukturer. Det görs försök. Till exempel har doktor Xavier Pommereau skapat en enhet för omhändertagande av tonåringar med självmordstankar, vid sjukhuset i Bordeaux, där jag också tjänstgör.
Det finns också sammanfattande förklaringar till dessa samlade individuella tragedier. Det är vår sak att bidra till att få fram dem, för att man skall kunna utforma förebyggande åtgärder. Den tillämpade forskningen skulle därför kunna vara ett mycket bra komplement till en studie om samband mellan t.ex. arbetslöshets- och självmordskurvor.
Jag godkänner betänkandet av min kollega, doktor Trakatellis. Men jag vill ändå fästa uppmärksamhet på anslagens blygsamma storlek, de kommer förmodligen snabbt att visa sig vara otillräckliga.

Blokland
Av de fyra betänkanden om folkhälsan som vi har röstat om intar Trakatellisbetänkandet enligt min mening en speciell plats. Förebyggande av personskador som målsättning i sig själv hyser även vår grupp ett varmt hjärta för. Frågan är bara: på vilken administrativ nivå tar man sig an ett sådant problem? Via kommissionens handlingsram har ett program för att förebygga personskador hamnat på europeisk administrativ nivå. Jag kan inte inse mervärdet i detta.
I samband med programmet om ovanliga sjukdomar är det lätt att se det europeiska mervärdet: utbyte av uppgifter och behandlingsformer mellan medlemsstaterna leder direkt till resultat. Människor med en ovanlig sjukdom upptäcker att de inte är de enda, åtgärder kan vidtas.
Inte heller vad Cabrolbetänkandet om sjukdomar orsakade av miljöföroreningar beträffar kan jag se något annat än en blygsam roll för EU.
För programmet om personskador hemma eller under fritidssysselsättning kan jag inte se denna roll alls. Detta är ett typexempel på ett ämne som faller under subsidiaritetsprincipen. Medlemsstaterna måste själva, anpassat till deras egen befolkning och kultur, ge information till människorna för att undvika personskador. En europeisk politik kan inte uträtta särskilt mycket här.
Vad jag också vill säga är att det enligt min mening inte är något lyckat val att lägga till självmord på listan över personskador som detta program syftar på. Orsakerna till självmordsförsök är av en helt annan art än personskador som orsakas av felaktig användning av produkter eller av sport. Dessa måste således också hanteras på ett helt annat sätt.

Holm
Syftet med kommissionens handlingsprogram är givetvis gott, dvs. att man vill förhindra självmord och olyckor. Frågan jag ställer mig är dock om det verkligen är det bästa att låta EU agera inom detta område. Jag tycker inte det, utan anser, enligt subsidiaritetsprincipen, att dessa frågor lämpar sig bäst att lösas på nationell nivå eller på lägre nivåer i samhället.
Givetvis är jag inte emot samarbete mellan medlemsstater inom dessa frågor, men jag tror att det kan skötas, precis som i dag, genom samarbete mellan de yrkesgrupper som arbetar med frågorna. Det finns redan sådant samarbete i dag, och jag tror bestämt att EU inte skall försöka ta över eller lägga sig i detta arbete. Risken för dubbelarbete är påtaglig.
Jag saknar också en analys kring varför så många människor begår självmord och råkar ut för olyckor. Att begå självmord blir tyvärr alltmer vanligt bland unga människor som förlorat hoppet om framtiden. En analys kring denna problematik hade varit värdefull att få före Europaparlamentets beslut i frågan.
Betänkande: Viceconte (A4-0074/98)
Howitt
Herr ordförande! Jag skulle vilja tala till stöd för detta betänkande om ovanliga sjukdomar. Samordnaren för en stödgrupp för en av sådana ovanliga sjukdomar, aktionsgruppen för trakeotomier, bor i Billericay, i min valkrets. Jag skulle i synnerhet vilja stödja engagemanget från patienter och patienters familjer som drar nytta av programmet.
Med tanke på nedskärningarna i den ursprungligen föreslagna budgeten och min egen erfarenhet av kostnaden och ineffektiviteten i den europeiska databasen Handinet för handikapp frågar jag mig om det är god användning av den begränsade budgeten att lägga ned så mycket på databasen och bara 0, 2 miljoner ecu under de första året på stödgrupper. Jag stöder dock starkt förslaget om direkt patientrepresentation i den rådgivande kommittén.
Slutligen uppmanar jag kommissionen att lägga fram sitt förslag till förordning om barnläkemedel så snart som möjligt, att arbeta med läkemedelsbolagen för att garantera stöd för vården i dag liksom botemedlet i morgon för patienter som upplever både isolering och osäkerhet till följd av sin sjukdom.
Betänkande: Cabrol (A4-0075/98)
Díez de Rivera Icaza
Sjukdomar som härrör från föroreningar kan inte reduceras till enbart luftföroreningar vilka, om än allvarliga, inte är de enda.
Bullret är för närvarande en av de största föroreningskällorna och påverkar allvarligt befolkningens hälsa och vila. Jag påminner i dag, här, om mitt betänkande om denna föroreningskälla och även om de temadagar om denna fråga som skall hållas i Köpenhamn, med deltagare från hela unionen, . Därför är denna " ljudliga" frånvaro minst sagt förvånande.
Man borde också i högre grad ha uppmärksammat förhållandet mellan miljöföroreningar och ökningen av olika allergier som drabbar oss alla i alltmer i städerna.
Slutligen är det också förvånande att kommissionen inte har nämnt någon av de sjukdomar som kommer av föroreningar i dricksvatten, som exempelvis de som förorsakas av nitrater som förorsakar cancer i mage och matstrupe, eller i badvatten. Som tur är har utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentskydd förbättrat förslaget på ett lämpligt sätt så att jag kommer att rösta för det.

Holm
Om EU verkligen har som syfte att förhindra sjukdomar orsakade av miljöföroreningar, så vore det bäst om EU stoppade ett flertal av de beslut som EU har tagit och som direkt kommer att orsaka fler sjukdomar på grund av miljöföroreningar. Så länge man fortsätter att subventionera ett miljöskadligt jordbruk där bekämpningsmedel hyllas, satsar på den miljövidriga vägtrafiken och stöder kärnkraftsproduktion, så kommer sjukdomarna på grund av denna miljövidriga politik att fortsätta att öka. Tyvärr finns det inga ansatser till denna insikt i vare sig kommissionens eller Europaparlamentets dokument.
I stället vill man att EU skall börja agera inom områden som handlar om konsekvenserna av EU: s politik. Syftet med kommissionens handlingsprogram är givetvis gott, men man måste ändå fråga sig om det verkligen är det bästa att låta EU agera inom detta område. Jag tycker inte det, utan anser, enligt subsidiaritetsprincipen, att dessa frågor lämpar sig bäst att lösas på nationell nivå eller lägre nivåer i samhället. Det är inte i första hand fler utredningar och jämförelser som behövs, utan konkreta åtgärder för att förhindra att sjukdomarna fortsätter att öka.
Givetvis är jag inte emot samarbete mellan medlemsstater inom dessa frågor, men jag tror att det kan skötas, precis som i dag, genom samarbete mellan de yrkesgrupper som arbetar med frågorna. Det finns redan sådant samarbete i dag, och jag tror bestämt att EU inte skall försöka ta över eller lägga sig i detta arbete. Risken för dubbelarbete är påtaglig.

Nicholson
Jag håller med föredragandens åsikter såsom de uttryckts i hans betänkande, att kommissionens förslag för att minska sjukdomar inte går tillräckligt långt. Det verkar som om kommissionen har slösat bort en möjlighet att lägga fram förslag som skulle behandla sjukdomar orsakade av miljöföroreningar i allmänhet snarare än den specifika frågan om sjukdomar orsakade av luftföroreningar enbart. Föredraganden har rätt i att efterfråga ett bredare program som även skulle behandla sjukdomar som orsakas av buller och föroreningar av livsmedel, vatten och avfall.
En fråga som jag skulle vilja se behandlad i ett bredare program än det som föreslagits av kommissionen är sjukdomar som man tror har samband med användningen av organiska fosfater för tvättning av får. Visserligen har det funnits betydande åsiktsskillnader bland vetenskapsmän rörande effekterna av dessa ämnen på jordbrukare som har använt det, så har det lagts fram allt mer bevis till stöd för kampanjledarnas argument att användningen av organiska fosfater för tvättning av får kan leda till skador på nervsystemet. Jag skulle vilja se kommissionens program för sjukdomar orsakade va föroreningar så brett så att det kan omfatta även frågor som den jag just tog upp.
Betänkanden: Trakatellis, Vicceconte och Cabrol
Caudron
Jag skulle först vilja gratulera de tre föredragandena för att ha gjort det här arbetet, för att ha haft förmågan att förena sina ståndpunkter, och möjliggöra ett bättre förhållningssätt till folkhälsan på EU-nivå. Vilket framsteg i förhållande till hur situationen såg ut ännu helt nyligen.
Jag delar förbehållslöst Antonio Trakatellis önskemål när det gäller förebyggande åtgärder och ett nätverk för information som offer för alla typer av personskador kan ha nytta av.
Vicecontes betänkande markerar en viktig etapp för behandlingen av ovanliga sjukdomar. Jag stöder förslaget att uppmana Europeiska gemenskapen till att engagera sig i forskningen om den typen av sjukdomar.
För att effektivisera den forskningen och förbättra spridningen av information om den, anser jag det nödvändigt att man inrättar en databas, som är gratis och tillgänglig för alla som kan ge ett bidrag till kännedomen om denna typ av sjukdomar, som mycket påtagligt berör många familjer.
Jag vill också ge mitt stöd till Cabrol, i hans ansträngningar för att programmet för kampen mot sjukdomar som orsakas av miljöföroreningar skall utsträckas till att gälla ett större handlingsområde.
Det verkar som om det är nödvändigt att göra en studie om långsiktiga effekter och möjliga synergieffekter mellan miljöföroreningar.
Slutligen, med hänsyn till de kostnader som samhället står för när det gäller folkhälsan, så kan investeringen på 14 miljoner ecu på sikt gagna befolkningens välbefinnande, men också bidra till en nedskärning av de medel som vi anslår till det sociala skyddsnätet.

Eriksson och Sjöstedt
Vi svenska vänsterpartister har röstat emot de aktuella betänkandena. Vi anser att frågor som rör sjukvård och bekämpande av vissa sjukdomar bäst hanteras på nationell nivå. För det internationella samarbete som också behövs på området finns redan ett flertal strukturer, däribland Världshälsoorganisationen.
Vi är också emot parlamentets begäran om att kraftigt öka anslagen till de föreslagna programmen.

Verwaerde
Jag vill framföra de varmaste gratulationer till de tre föredragandena Viceconte, Trakatellis och Cabrol, för det utmärkta arbete de har gjort om Europeiska unionens " Handling - Hälsa 1999-2003" .
De tre betänkanden som kammaren just har antagit, om gemenskapsprogrammen för ovanliga sjukdomar, förebyggande av personskador samt sjukdomar som orsakas av miljöföroreningar, är en klar förbättring av Europeiska kommissionens förslag.
De ovanliga sjukdomarna, som till 80 procent är genetiskt betingade, kommer hädanefter att vara föremål för ett verkligt engagemang från Europeiska unionens sida, och jag gläder mig åt det. Att göra tidiga upptäckter och att dela på vetenskaplig kunskap på europeisk nivå bör möjliggöra snabbare framsteg, vilket alla väntar på. Jag tänker t.ex. på Creutzfeldt-Jakobs sjukdom, men också på många andra mindre kända, men lika förfärliga sjukdomar.
När det gäller programmet som ägnas förebyggande av personskador, insisterar jag på att gemenskapens informationssystem verkligen inrättas, en som rör avsiktliga och oavsiktliga personskador, och en som rör skador orsakade av självmordförsök, vilket föredraganden önskar. På samma sätt håller jag helt och hållet med honom om, att man skall ge en obetingad prioritet åt de grupper som oftast utsätts för den här typen av skador: barn, kvinnor (genom misshandel inom äktenskapet) och äldre människor.
Till sist verkar sjukdomarna som orsakas av miljöföroreningar i dag vara mer och mer outhärdliga. Dessa sjukdomar är en konsekvens av luftföroreningar, som bl.a. har ett samband med transporter och föroreningar av vatten, men också av ljud, byggnadsmaterial (t.ex. asbest), osv., och de måste ägnas ett ambitiöst program, vilket är föredragandens önskan.
Jag hoppas alltså att Europeiska kommissionen och rådet tar största möjliga hänsyn till parlamentets önskan.
Betänkande: Trakatellis, Viceconte, Cabrol och Flemming
Sindal
De danska socialdemokraterna i Europaparlamentet har röstat ja till betänkandena av Trakatellis, Viceconte, Cabrol och Flemming om programmen för folkhälsan inom EU. Programmen skall täcka forskning och samarbete mellan medlemsländerna fram till år 2003. Vi anser att det är bra med samarbete om hälsa, och i synnerhet utbyte av erfarenheter. Problemet med programmen är att de i sin analys omfattar allt, och därmed implicit utlovar en massa, men när det kommer till kritan så finns det inte pengar för att förbättra hälsan för Europas medborgare särskilt mycket.
Dessutom vill vi påpeka att dessa program räknas till artikel 129 i fördraget som föreskriver samarbete mellan medlemsländerna, vilket inte är detsamma som harmonisering av ländernas hälsopolitik. En EU-hälsopolitik är lika med en EU-miljö- och konsumentpolitik, där man har kompetens. Integrering av hälsoprinciper där det är relevant, och faktiskt tillämpning av försiktighetsprincipen, är tillsammans värda mer än dessa program, som kan ha karaktären av skådebröd.
Betänkande: Bazin (A4-0072/98)
Bernardini
Betänkandet av ordföranden i det parlamentariska utskottet för transport och turism präglas av sunt förnuft.
Lagstiftningsresolutionen syftar till att vara ett komplement till den aktuella produktionen av den harmoniserade statistikinformationen avseende varutransporter på väg. Dessutom var det nödvändigt, inom ramen för den inre marknaden, att säkra en registrering av internationella transporters ursprungs- och destinationsregion.
Denna insamling av statistikinformation kommer att möjliggöra analyser av trafikkorridorer och s.k. känsliga vägar, samt en förbättring av reflektionsarbetet om den gemensamma transportpolitiken.
Om det här målet skall förverkligas krävs en ekonomisk insats från Europeiska unionen, för att bistå medlemsstaternas insatser. Vi kan bara glädja oss åt budgetutskottets ståndpunkt, som syftar till att förnya andelen med 300 000 ecu för 1998 och 1999.
Förutom att vi är nöjda med det här förslaget, tillåt mig att till sist tillägga, att även de yrkesverksamma på vägarna, som har varit med om att utarbeta förslaget, är nöjda med det.
Kvinnors rättigheter
Caudron
Det är kanske paradoxalt att säga det i dag: ja, jag skulle vilja att det inte längre fanns någon internationell kvinnodag...
För mig skulle det vara beviset på att det inte längre finns en ojämlikhet mellan kvinnor och män, att det inte längre förekommer något våld mot kvinnor, i alla dess former, och att kvinnor inte längre är offer för diskrimineringar av något slag. Men man vet det och man ser det, och beklagar det med bitterhet: vi är mycket långt därifrån, och därför har kvinnodagen " ännu sina bästa dagar framför sig" . Jag vill tillägga att den olycka, som fortfarande drabbar så många kvinnor i världen, når höga nivåer här året, ett år då den medeltida obskurantismen i Kabul har kritiserats, en kritik som kommissionär Bonino bidrog till på ett mycket bra sätt.
De afghanska kvinnorna har blivit " levande döda" och världen verkar inte kunna göra något. Det är tragiskt! Om man till det lägger de algeriska kvinnornas smärta och de terrorbrott som riktar sig mot dem, kan man se att det kanske aldrig någonsin har varit så nödvändigt att visa vårt stöd till världens alla kvinnor, den 8 mars i år.

Crawley
Jag välkomnar den uppmaning som det här parlamentet gör för att få alla institutioner att engagera sig för att med förnyade ansträngningar förbättra livet för gemenskapens kvinnor på arbetet och i hemmet.
I dag på just den här internationella kvinnodagen (8 mars 1998), vänder vi dock vår uppmärksamhet mot det hemska lidande som Afghanistans kvinnor utsätts för under den grymma talibanregimen, som har tagit ifrån dem deras rörelsefrihet och frihet att arbeta och försörja sina familjer, liksom deras rätt till en ordentlig sjukvård. Vi applåderar kommissionär Boninos arbete och den uppmärksamhet som hon har fått världen att rikta mot Afghanistans kvinnors svåra lott. Vi uppmanar alla FN-länder att utsätta talibanregimen för allvarligt och obevekligt politiskt och ekonomiskt tryck.
Kvinnor måste få vara fria att fatta sina egna beslut i livet och deras liv och hälsa får inte längre riskeras av talibanregimen.

Ephremidis
Blomsterbuketterna och hurraropen inför den 8 mars existerar till slut bara på pappret, om de inte är en medveten desorientering, eftersom de inte lockar kvinnorna, som fortsätter att utgöra en av de mest ömtåliga kategorierna av befolkningen och som kämpar för sina rättigheter som grymt trampas ned av dagens socio-ekonomiska system. På alla håll och kanter på planeten som rubbas av totalitära regimer och uppfattningar, civilisatoriska och ekonomiska förseningar, hunger, fattigdom, där krig och konflikter utspelar sig eller där konservativa och bakåtsträvande sociala och ekonomiska ordningar främjas, där är kvinnorna de första som betalar priset och som får ta konsekvenserna.
Kvinnor över hela världen förändras mycket med denna ihållande och tröttsamma kamp och inte bara kvinnorna, utan hela samhällets utveckling. Dynamiken i denna kamp måste vi hedra i dag och uppmana till att den fortsätter, även om väsentliga problem förblir olösta och andra, nya uppstår och hotar rättigheterna och erövringen av dem.
Offer för religiös fanatism, offer för exploatering via internationella kriminella nätverk, offer för arbetslöshet, för social utslagning får den kvinnliga värdigheten på det hårdaste sätt utstå beteendena i en värld som totalt kränker den mänskliga värdigheten och grundvalen lika grymt, även om det sker på olika sätt, i tredje världen, i utvecklade länder, till och med inom EU.
Lika möjligheter för kvinnor är otänkbart i ett samhälle utan likvärdiga sociala perspektiv, ett samhälle med arbetslöshet, med låg sysselsättning, utan välfärd, ett samhälle som beräknar kostnaden för och kommersialiseringen av människovärdet. De sociala rättigheterna och de sociala förmånerna breddas inte utan de begränsas mer och mer på grund av att de är överdrivet kostsamma, ett faktum som ännu mer tynger ned kvinnorna som måste kombinera många skyldigheter, dubbla, tredubbla sociala roller.
De lättmanövrerade, flexibla formerna av sysselsättning som generöst erbjuds kvinnorna är inte en utvecklingsprodukt utan en möjlighet till flexibilitet från de ekonomiska krafternas sida för att kompensera den ekonomiska krisen och garantera konkurrenskraften på bekostnad av arbetskraften med kvinnorna som första offer, de som fortsätter att erhålla lägre lön för lika arbete, att stå inför fler problem och ojämlik tillgång till arbetsmarknaden. Som fortsätter att i huvudsak erhålla sämre och icke-kvalificerade arbeten och att få en begränsad del av ansvaret och de högre administrativa posterna i det ekonomiska, sociala och politiska livet.
Allt institutionellt skydd av kvinnorna mot diskrimineringen av dem och garantin för en positiv effekt på det ekonomiska, sociala och politiska livet kan inte stärkas om inte en nyorientering och en grundläggande omorganisering av utvecklingsmodellen i våra samhällen görs.
Med krig, exploatering och förtryck, trots en regelbunden diskriminering, uppmanas kvinnorna att lägga fram och ställa sina egna krav inom ramen för en bred folklig kamp i varje enskilt land och på europeisk och internationell nivå för att ge uttryck för en gemensam kamp för att motarbeta denna politik, fram till dess att en omstörtning äger rum och en folkets makt inrättas.

Seillier
Det finns, i världen, många omänskliga och upprörande belägenheter som påtvingas kvinnor, och de väcker en rättmätig indignation, som väldigt många delar.
Andra belägenheter är, tyvärr, mycket mindre kända och togs inte upp under debatten i måndags. FN-kontor som är specialiserade på befolkningsfrågor utövar, i samförstånd med Världsbanken och IMF, en verklig imperialism i förhållande till ett stort antal länder i Afrika och Latinamerika, vilket innebär att utvecklingshjälpen förbinds med villkor om åtgärder för definitiv sterilisering - eller delvis, när det handlar om kemisk behandling - vilket de facto påtvingas kvinnor som ofta är analfabeter.
Låt oss också tänka på villkoren för de kinesiska kvinnorna, som underställs en oförsonlig malthusianism, framtvingade aborter, ja t.o.m. barnamord, ifall " barnkvoten" som den kommunistiska makten har tillåtit överskrids!
Låt oss tänka på Afrikas kvinnor, fram till nu navet i den lokala ekonomin, som med all kraft har drabbats av den strukturella anpassningspolitik som ideologin om världsmarknaden har tvingat fram!
I Europas länder ser sig kvinnorna ofta ålagda en manlig modell för yrkesmässig och social framgång, vilket medför dubbla arbetsdagar, i bland till nackdel för sin egen balans och familjens.
För övrigt, med den sexuella frigörelsen som täckmantel, vilken påbörjades 1968, utsätter en banalisering av sexualiteten, reducerad till ett direkt exponerat konsumtionsföremål, många unga flickor och kvinnor för problem som komprometterar ett moget och varaktigt parliv.
Det är verkligen en lång väg kvar att gå, innan kvinnor i olika samhällen i världen kan erkännas till fullo, inte i ett klimat av bitter rivalitet med männen, utan i respekt för mäns och kvinnors lika värdighet och eget ansvar, manligt eller kvinnligt.
Betänkande: Cornelissen (A4-0065/98)
Ahlqvist, Andersson, Lööw, Theorin, Waidelich och Wibe
Vi ser positivt på de ansträngningar som kommissionen har företagit när det gäller en ökad trafiksäkerhet. Det behövs genomgripande åtgärder för att minska antalet vägtrafikolyckor inom EU, vilket kommissionen också har presenterat i sitt handlingsprogram.
Många olyckor beror fortfarande på alkoholkonsumtion i samband med bilkörning. Vi välkomnar därför förslaget som begränsar den högsta tillåtna alkoholhalten i blodet till 0, 5 mg alkohol per ml blod. Det är ett steg i rätt riktning. Av principiella skäl kommer vi dessutom att rösta för en lägre tillåten gräns, nämligen 0, 2 mg alkohol per ml blod.

Caudron
Jag har med stor uppmärksamhet läst betänkandet av vår kollega Pétrus Cornelissen, och jag skriver helt och hållet under på de önskningar och mål som formuleras i den här texten.
Det kan verka absurt att ett dokument försöker minska antalet offer, men med hänsyn till hur höga siffrorna är på EU-nivå, krävs omedelbara finansiella åtgärder.
Jag skulle vilja erinra om att de tragedier som drabbar tusentals familjer, kostar väldigt mycket för hela samhället.
Cornelissens text innehåller bra idéer, både när det gäller förebyggande åtgärder och bekämpning, och jag anser att ett samband mellan social lagstiftning och vägtrafiksäkerhet är det mest lämpliga.
Den särskilt tragiska olyckan som nyligen inträffade på motorvägen Lille-Gand ålägger oss, och det är i linje med Cornelissens text, att vidta specifika åtgärder när det råder extrema väderförhållanden som kan ge upphov till de mest dödliga kollisioner.
Dimma är statistiskt sett den allvarligaste faktorn, i synnerhet på de stora motorlederna. Jag har redan bett kommissionen att studera vilka specifika åtgärder man skall kunna vidta, då det är särskilt tät dimma, och jag skulle vilja utnyttja det här tillfället för att uppmana alla europeiska ledamöter till att komma överens om en eventuell tillfällig stängning av motorvägarna vid tät dimma.
Det förslaget kommer utan tvivel att förvåna en del kolleger. Men det motiveras av det pris som betalas av tusentals medborgare, som har dött eller skadats under sådana förhållanden.

Ephremidis
Antalet döda och skadade som varje år faller offer för trafiken i Europeiska unionens medlemsstater är jämförbart med ett veritabelt krig. Vad skall man annars säga om de 45 000 döda, 500 000 som vårdats på sjukhus eller de 160 000 skadade! Förstaplatsen, i detta tyvärr så sorgliga resultat, innehar, mot all förmodan, i proportion till befolkningen, mitt land med 2 000 döda, 32 000 skadade och ungefär 22 000 olyckor om året.
Hur många projekt som än utarbetas och hur många program som än tillämpas, hur goda avsikterna än är hos dem som främjar dem, går det tyvärr inte att förändra situationen eftersom det inte existerar någon radikal förändring i den allmänna transportpolitiken som borde överföra den huvudsakliga volymen från privata, individuella medel till de allmänna transportmedlen med syfte att - bland annat - sänka eller åtminstone begränsa transportfordonen och införa en bättre kontroll av villkoren för trafiksäkerheten.
Den fortsatt absurda politiken för att främja och öka försäljningen och vinsten för den stora bilindustrin utan existensen av lämpliga infrastrukturer som kan ta emot en fortsatt ökning av volymen av fordon, åldrandet av fordonsparken på grund av en försämring av medborgarnas levnadsnivå, försämringen av situationen för vägnätet och motsvarande infrastrukturer på grund av den politiska budgetdisciplinen och fortsatta överträdelser av säkerhetsnormer och arbetstagarnas rättigheter inom transportsektorn till förmån för en hämningslös konkurrens och en ökning av vinsten, utgör enligt vår åsikt grundläggande orsaker till att problemet blir mer akut och drar ut på tiden.
Förutom det enorma priset i människoliv, måste man i konsekvenserna av trafikolyckorna räkna in den viktiga sociala och ekonomiska kostnaden som befolkningen globalt får stå för, i stället för att man tar på sig det direkta ansvaret för kostnaderna för oumbärliga investeringar och lämpliga åtgärder för ett förebyggande av dessa olyckor.
Vi anser att betänkandet tillför positiva förslag och förbättrar kommissionens förslag genom att främja åtgärder för en förbättring av vägnätet och andra nödvändiga infrastrukturer, för trafiksäkerheten och för garantin för att förhållningsreglerna efterlevs av människan.
Vi tror dock att det viktigaste är att dessa åtgärder genomförs, att de inte ställs inför tekniska och artificiella hinder, att de blir föremål för en bred diskussion och förberedelser och att de huvudsakligen följs av utbildning för medborgarna från lägsta ålder och via alla nivåer och strukturer med avseende på utbildning i trafikregler och i den sociala kontrollen av förebyggande åtgärder som lika mycket avser användarna, de anställda inom tranportsektorn som garantin för säkerhetsnormer för fordon och infrastrukturer.

Lindqvist
Om lagstiftning överhuvudtaget skall komma i fråga på EU-nivå, måste det handla om minimiregler. Varje land skall ha rätt att gå före genom att behålla eller införa hårdare regler.

Moreau
Cornelissens betänkande sätter med all rätt upp målet att kraftigt och snabbt minska antalet trafikolyckor, som varje år dödar 45 000 personer i Europeiska unionen, utan att räkna med de skadade, som uppgår till 1, 6 miljoner.
Betänkandet påtalar individuella beteenden som riskerar andras liv, ja den som antar ett visst beteende riskerar t.o.m. sitt eget liv. Det betonar också behovet av en övergripande strategi för vägtrafiksäkerhet, både när det gäller fordonens säkerhet och val av transportsätt.
I det avseendet gläder jag mig åt att man har tagit hänsyn till de bekymmer som jag uttryckte, när det gäller ett nödvändigt återställande av jämvikt till förmån för järnvägen, kortare arbetstid för lastbilschaufförer samt kontroller av befintliga bestämmelser. Man är väl medveten om hur påtagligt sambandet mellan trötthet och olycksrisk är.
När det handlar om trafiksäkerhet måste man få fram nödvändiga ekonomiska medel, för att alla skall kunna ta sitt ansvar för att skapa bättre säkerhetsförhållanden.

des Places
Vi kan inte bli annat än berörda av tragiken i trafikolyckorna och den betydelse som vägtrafiksäkerheten har. Vägtransporterna står faktiskt för 95 procent av det totala antalet offer för trafikolyckor, och det motsvarar, för samtliga medlemsstater i Europeiska unionen, 900 döda i trafikolyckor i veckan och ungefär 500 000 sjukhusvistelser per år, som i 25 procent av fallen leder till permanent invaliditet, i olika grad.
Följaktligen står vi bakom de olika mål som föredraganden lägger fram. Det är särskilt viktigt att skydda barn vid skoldagens slut, att förbättra fordonens säkerhetssystem, att garantera cyklisters och fotgängares säkerhet, att ge bilskoleelever kunskaper i säkerhet...
Men föredraganden vill, i punkt 7 c, förbjuda försäljningen av alkohol på bensinstationer vid motorvägarna. Man skall komma i håg att det är förbjudet att dricka alkohol på restauranger vid motorvägarna, om man inte vilar efteråt. Vi anser att den föreskriften verkar helt tillräcklig, eftersom den står i relation till den högsta tillåtna alkoholhalten hos föraren, som är 0, 5 mg alkohol per ml blod.
Vad beträffar försäljningen av alkoholdrycker på bensinstationer vid motorvägarna, vill vi erinra om, särskilt när det gäller vinsektorn, att motorvägarna går genom produktionsregioner och att det därför är logiskt att regionala produkter säljs där. Den typen av produkter köps av konsumenterna och konsumeras på den plats dit de är på väg.
Sammanfattningsvis skulle ett sådant förbud inte medföra någon förbättring i förhållande till den nuvarande situationen. Det skulle i stället ge upphov till negativa effekter för främjandet av regionala produkter och bevarandet av regionala kulturer i Europeiska unionens medlemsstater.

Titley
Med tanke på att för närvarande kan en av tre av oss i Europeiska unionen förväntas få vårdas på sjukhus någon gång för skador som uppstått vid vägolyckor, bör vi alla välkomna kommissionens vägsäkerhetsprogram.
Betänkandet uppmanar helt riktigt att prioritet ges till EU: s åtgärder för att se till att alla fordonstillverkare sätter säkerheten främst och att ge konsumenterna ett säkerhetsbedömningssystem att ha med sig när de köper ett fordon.
Med tanke på det stora antal människor som nu kör i EU-länder annan än sitt eget hemland, är det också en klok idé att överväga ett gemenskapsomfattande straffpoängsystem för körkort. Likaledes kan säkerheten för både yrkesförare och alla andra på europeiska vägar ökas genom verkställighet av viloperioder och begränsningar av körtimmarna.
Jag hoppas att kommissionen tar åt sig säkerhetsförslagen i detta betänkande så att vi alla kan oroa oss mindre i framtiden om huruvida vi kommer att bli den olycklige av tre medborgare som behöver sjukhusvård för trafikskador.

Schlechter
Jag anser att det utmärkta betänkandet av vår kollega P. Cornelissen utgör en bra diskussionsgrund. Pam Cornelissen sätter fingret på många ömma punkter när det gäller vägtrafiksäkerheten. Där den gör mig något besviken, det är när det talar om nödvändigheten av en bättre förarutbildning, och därmed bättre fungerande trafikskolor.
Det är bevisat - och statistiken är mycket tydlig på den punkten - att det i synnerhet är alltför hög hastighet, en ofullständig inlärning, på grund av att den är föråldrad och en viss sorglöshet bakom ratten, som ligger till grund för denna nya plåga för mänskligheten. Men att vilja ändra på situationen innebär att i grunden förändra trafikskolorna. Då skulle det bli slut med övning i långsamma bilar, med en maximal hastighet på 20 km/h i samhällen, och 80 km/h på vägarna...
Jag erkänner ärligt att mitt hjärta brister, när jag hör eller läser om att en ung människa, som mycket ofta bara har haft sitt körkort under några dagar, eller t.o.m. några timmar, har mist livet för att vårt samhälle inte fungerar som det borde. Av den anledningen beklagar jag att föredraganden inte har velat ta upp det exempel som Frankrike ger, med införandet av ledsagad körning.
Här har vi det formella beviset - och ordföranden Jean-Pierre Bazin har bekräftat det på min begäran - på att tusentals unga franska förare har skaffat sig körkort med hjälp av ledsagad körning. Dessa unga förare har kört mellan 3 000 och 5 000 kilometer under sin praktiktid, i stället för 200-300 km som i det traditionella skolsystemet. Men den ledsagade körningens mest förtjänstfulla resultat är att olyckorna är mycket färre hos de unga förarna - och det är statistiskt bevisat - än hos de med traditionell inlärning bakom sig.
Men det som verkar vara ännu viktigare, det är att den här nya utbildningsformen inför nya förhållanden mellan kandidaten och föräldrarna, som är mycket välgörande, eftersom föräldrarna bokstavligen är på plats, dvs. vid sidan om kandidaten, för att förespråka försiktighet, för att ge råd och forma en ansvarskänsla hos kandidaten, för sitt eget och andras liv.
Hur fungerar den ledsagade körningen? Principen med den ledsagade körningen omfattar tre etapper. Först en inledande utbildning i en auktoriserad trafikskola. Den utbildningen kan börja redan vid 16 års ålder. Sedan körning med en eller flera ledsagare, som är minst 28 år och som har haft körkort i minst tre år. Den unga föraren måste köra minst 3 000 kilometer under de här omständigheterna, inom ett till två år, och teorilektioner ingår också. Körkortet tas från 18 års ålder.
Jag skulle vilja göra en andra anmärkning. Föredraganden tar bara kortfattat upp straffpoäng i körkorten, men jag är övertygad om att det skulle ha en direkt positiv inverkan på vägtrafiksäkerheten och medvetenheten om den, och det skulle med säkerhet minska antalet totala olyckor i de olika länderna.
Att ständigt höja bötesbeloppen är kanske bra för statskassorna. Men när allt kommer omkring är det en asocial åtgärd, eftersom en del kan betala och andra inte. En indragning av körkortens straffpoäng skulle åtminstone ha fördelen att göra alla jämställda. Jag tror ärligt talat att man inte skall underskatta den psykologiska chocken för förare med problem, för vilka man borde föreskriva omskolningskurser, och, varför inte, för de mest okänsliga, indragning av körkortet under en viss tid.
En tredje anmärkning rör sänkta hastigheter i tätorter. Jag delar helt och hållet föredragandens åsikt, i bemärkelsen att vi måste göra något. Vad beträffar metoder för att nå sänkta hastigheter i samhällen, anser jag att man måste generalisera högerregeln i alla samhällen. Det är ett billigt men effektivt medel.
Betänkande: Kreissl-Dörfler (A4-0073/98)
Berthu
Herr ordförande! Gruppen Nationernas Europa stöder med bestämdhet kritiken mot utkastet till det internationella multilaterala avtalet om investeringar, som just har röstats igenom med betänkandet Kreissl-Dörfer. Vi anser att det kan vara bra att ge dessa investeringar en allmän rättslig ram, men avtalstexten borde i en första artikel upprätta folkens oförytterliga suveränitet samt deras rätt att utforma lagar och det typ av samhälle som passar dem.
För oss skulle det inte kunna vara tal om att acceptera det utkast som just nu utarbetas av OECD, som verkar sätta staterna i de anklagades bänk, som om deras handlande endast ledde till att de multinationella företagen hindrades i sitt arbete för det gemensamma välståndet. Och värre ändå, i utkastet kan man se styrkeförhållanden skisseras, för en värld där de multinationella företagen är de främsta aktörerna, och där staterna på något sätt begränsas till en roll som underleverantörer för frågor om lokal säkerhet. Dessa riktlinjer står i skarp kontrast till våra uppfattningar om nationernas suveränitet och den framstående övergripande roll som politikern bör ha.
Vi gläder oss alltså åt det motstånd som nu griper Europaparlamentet, genom att påtala att våra protester mot GATT har gått långsamt framåt och att de slutligen har burit frukt, eftersom ett stort antal av de förslag som röstades igenom i dag, t.ex. om nödvändigheten av en klausul som erkänner legitimiteten i regionala preferensområden, skulle ha ingått i GATT, om man då hade lyssnat på våra krav.
Men den här kraftansträngningen från Europaparlamentets sida är inte tillräcklig, eftersom det multilaterala avtalet om investeringar bara är en aspekt av en mer allmän rörelse, som utvecklas på flera nivåer, och som tenderar att avlägsna folkens kontrollmakt och frånta dem sista ordet om kontrollen över deras eget öde. Det är på så sätt som Amsterdamfördraget, på en annan nivå, driver oss i samma riktning, genom att begränsa de nationella demokratierna, genom att sänka kvaliteten på den demokratiska kontrollen i Europa och genom att främja uppkomsten av en europeisk teknokratisk makt, som kommer att lyda den internationella finansmaktens påtryckningar mycket mer än våra folks behov. Det är av dessa skäl som man inte bara måste avslå MAI, utan också Amsterdamfördraget.

Howitt
Herr ordförande! Det är med glädje jag stöder det här betänkandet som tar upp allvarliga och grundläggande frågor om det multilaterala avtalet om investering och uppmanar medlemsstaterna som ansvarar för dess förhandlande att svara. Jag har varit inblandad i möten med representanter för Förenade kungarikets regering och jag vet att de lyssnar till vår oro. De har redan lagt fram ett stort antal undantag, ett förslag till speciell och differentierad behandling av utvecklingsländer, målsättningen att låta diskussionen ske i WTO och en studie av utvecklingens betydelse för överenskommelsen, alla i linje med vår resolution i dag.
Jag tar upp två ytterligare principfrågor. För det första är det de som föreslog avtalet som skall motivera varför det skall finnas olika regler för rättsligt skydd för investerarens rättigheter beroende på det ansvar som han eller hon har i förhållande till mänskliga rättigheter, arbete, sociala eller miljöstandarder. För det andra måste vi i vårt stöd för inbegripandet av OECD-riktlinjerna för multinationella företag som en bilaga till MAI, erkänna att dessa kan och måste göras mer effektiva och att vi, i Europeiska unionen, har ett direkt ansvar för att främja lämpliga uppförandekodexar.

Ahlqvist och Theorin
Vi är kritiska till MAI-avtalet som det ser ut i dag. Det ger alltför långtgående rättigheter för de multinationella investerarna, medan de nationella regeringarnas politiska inflytande allvarligt inskränks. Demokratin riskerar att starkt urholkas. Vi röstar för betänkandet som tar upp brister i avtalet, och vi vill särskilt understryka vikten av ändringsförslag 1.
Vi beklagar att debatten om ett sådant avtal som allvarligt inskränker demokratin har förts bakom slutna dörrar, och att det har förts inom OECD och inte i ett internationellt organ där utvecklingsländerna har möjlighet att vara med och påverka avtalets innehåll.

Andersson, Hulthén, Lööw och Waidelich
Vi vill tacka föredraganden för ett väl genomfört arbete med ett mycket angeläget betänkande. Vi anser att den kritik mot OECD-avtalet om ett mulilateralt avtal för investeringar (MAI) som framförs i betänkandet är högst berättigad. Vi anser att de tankar om MAI som nu föreligger innehåller en serie oacceptabla inslag, vilket ställer stora krav på att man inom Europeiska unionen samfällt agerar för avgörande förändring.
Frågan visar också betydelsen av starka sammanslutningar av den typ som Europeiska unionen innebär samt behovet av att Europaparlamentet får möjligheter att yttra sig över unionens medverkan i detta avtal. Frågan om MAI behöver ytterligare och tydliga granskningar, varvid Europaparlamentets roll måste ses som en viktig del i en sådan granskning.

Dury
Vi är det första parlament som diskuterar utkastet till det multilaterla avtalet om investeringar och som skall avge ett yttrande om det. Vi anser att regeringarna inte bör acceptera avtalet i sitt nuvarande skick. Först och främst ifrågasätter vi tillvägagångssättet. Förhandlingarna inom OECD har varit mörklagda och hemliga, och det har inte förekommit någon debatt om målen, lämpligheten och ändamålet med den här typen av avtal. Vi ifrågasätter de ideologiska grundvalarna. Världsomfattande liberalism kommer att bli den enda drivkraften för regerandet, eller " icke-regerandet" .
Föredraganden frågar sig: Kommer utkastet till ett multilateralt avtal om investeringar att vara oförenligt med internationella avtal, så som Rioavtalen eller Agenda 21, eller Förenta nationernas direktiv som avser konsumenterna? Vilka garantier har vi, vilket föredraganden betonar, för att Europeiska unionens och dess medlemsländers miljö-, social- och kulturpolitik kommer att respekteras? Och som föredraganden framhåller: vilka mekanismer måste vi inrätta för att skydda kulturen mot en villkorslös liberalisering?
För socialisterna kan det inte vara tal om att acceptera ett sådant avtal, som det ser ut nu. De varnar regeringarna, som inte bör berövas sina medel för att handla och reglera. Medborgarna har ofta intrycket av att de fråntas sin utveckling av en allsmäktig internationalisering av ekonomin. Det är upp till regeringarna att dela deras bekymmer.

Lis Jensen
Kreissl-Dörflers betänkande innehåller en lång rad förnuftiga synpunkter, men ändå kan jag inte stödja det. Poängen är att jag anser att detta betänkande i grund och botten är överflödigt av den enkla anledningen, som står under punkt 8 i själva betänkandet, att EU inte är medlem i OECD. Därför kan jag inte på något sätt glädja mig åt att kommissionen deltar aktivt i förhandlingar om ett multilateralt avtal om investeringar i OECD: s regi. Jag anser att det är ett oskick att kommissionen - som vi i allt större utsträckning upplever det - blir jämställd med medlemsländerna i EU i internationella förhandlingssituationer. För mig råder det dock inget tvivel om vad avsikten med detta är: Det är ett försök att ge EU status som ekonomisk och politisk supermakt.
Avslutningsvis vill jag påpeka att det är utmärkt att Kreissl-Dörflers betänkande är motståndare till att detta framtida OECD-avtal - möjligen - via en inskränkning av EU-rätten försvårar möjligheten att anta nya EU-lagar på exempelvis miljöområdet. I detta sammanhang vill jag bara inflika, att EU: s egna medlemsländer i dag har drabbats av samma inskränkningar i förhållande till sin nationella lagstiftning. En situation som har förorsakats just av EU-fördragets i grund och botten rigida och centralistiska form.

Lienemann
Betänkandet av Kreissl-Dörfer visar med stor tydlighet de utomordentliga risker som MAI skulle kunna medföra för vår europeiska sociala, kulturella och politiska modell, och mer grundläggande för demokratin och folkens förmåga att styra sitt öde.
Jag har röstat för socialistgruppens ändringsförslag, som uppmanar Europaparlamentet att insistera på att regeringarna och de nationella parlamenten inte skall underteckna avtalet med dess nuvarande innehåll. I själva verket är det den nu dominerande logiken som skall fördömas, vägras och stoppas.
Så som det är tänkt, utgör MAI en ny etapp, för övrigt en avgörande etapp, för en frigörelse och internationalisering av ekonomin utan skyddsregler och demokratisk reglering, vilket inte gynnar majoriteten av folken, det förstår man, och inte heller planetens invånare, inte ens i de utvecklade länderna.
Om ett sådant avtal godkändes, kommer vi att beröva staterna, Europeiska unionen och statsmakterna avgörande verktyg för handling och suveränitet, t.ex. för att föreskriva sociala och miljömässiga regler, skyldigheter till förmån för regional utveckling, sysselsättning och för att utnyttja strukturfonder, incitament och selektiva åtgärder.
De multinationella företagen, som har blivit vår världs herrar, i den heliga regeln om marknadens frihet och konkurrensens namn, har all makt och särskilt möjligheten - vilket verkligen är höjden - att dra en stat inför rätta, med motivet om en " förlorade vinstmöjligheter" , en vinst för ett företag som går före ett folks val och intresse!
Vad kommer att bli över för våra demokratier, om inte några smulor av makt som dessa allsmäktiga krafter välvilligen kommer att lämna åt dem? Om MAI blir verklighet, kommer det att göra bygget av ett politiskt och socialt Europa svårare, och tömma det på all substans.
Kort sagt, projektet med en gemenskap som styr över sitt öde, som har förmågan att ge liv åt ett område för solidaritet, frihet, kreativitet och kulturell mångfald, kommer inte längre att ha någon mening, och inte heller någon effektiv möjlighet att förverkligas. Man måste alltså sätta stopp för de här strömningarna. Självklart skriver vi under på att det behövs en bättre organisation för investeringsmöjligheter, med en ram som är öppen och rättvis, och betänkandet fastställer för övrigt villkoren förutan vilka ett sådant avtal inte skulle kunna accepteras.
Ramen för ett sådant avtal måste vara världsomfattande, och skall inte fastställas av endast rika eller utvecklade länder. Det är därför som OECD inte är den rätta ad hoc-instansen. WTO, eller ännu hellre UNCTAD eller FN, skulle kunna erbjuda en mer representativ plats för att utveckla en sådan ram.
Alla initiativ är uteslutna så länge internationella sociala och miljömässiga normer inte har fastställts.
Staterna och politiska och allmänna organisationer mellan stater, som t.ex. Europeiska unionen, måste bevara sina möjligheter till att handla, till att göra sina folks intressen gällande och till att reglera ekonomin med sociala, skattemässiga och miljömässiga regler. Kort sagt, den demokratiska suveräniteten får inte på något sätt ge vika för de mäktigas ekonomiska intressen.
MAI är inte acceptabelt!

Lindqvist (ELDR), Eriksson, Seppänen och Sjöstedt (GUE/NGL), Gahrton, Holm, Lindholm och Schörling (V), Bonde, Lis Jensen och Sandbæk (I-EDN)
Vi nordiska EU-kritiker stöder den starka kritik mot MAI-avtalet som framförs i betänkandet. Vi menar att avtalet i dess nuvarande form har så stora negativa konsekvenser att det inte bör undertecknas.
Det är orimligt att ett avtal med omfattande globala konsekvenser förhandlas enbart mellan de rika industrinationerna inom OECD. Avtalet borde i stället förhandlas inom FN: s eller möjligen WTO: s ram. Behandlingen inom OECD-länderna präglas dessutom av stor slutenhet och brist på parlamentarisk kontroll.
Avtalets innehåll är helt oacceptabelt. Dess förslag innebär att de transnationella företagen ges omfattande rättigheter på staternas bekostnad. Det innebär att företagen, via domstol, kan upphäva demokratiskt fattade beslut på viktiga områden som miljö, förvaltning av naturresurser och sociala frågor. Avtalet saknar överhuvudtaget skrivningar som garanterar arbetstagarnas rättigheter, miljöstandarder och viktiga nationella intressen.
Det finns också delar av betänkandet som vi inte kan acceptera. Dit hör den positiva synen på kommissionens roll i förhandlingarna samt kraven på att EU skall ges beslutanderätt över frågor rörande utländska direktinvesteringar.

Martinez (NI)
Multilaterala avtalet om investeringar lägger ytterligare en bit till den världsomspännande marknadens pussel. Den europeiska allmänna opinionen upptäcker där att skattestöd till investeringar och offentlig finansiering av anläggningar, dvs. den del som finansieras av våra skattebetalare, också kommer att gå till multinationella företag under Förenta staternas kontroll. Skattebetalarna i de femton medlemsländerna kommer att betala för att erbjuda marknader, arbetstillfällen och förmåner till våra nordamerikanska konkurrenter.
Europeiska unionen, som med sina 350 miljoner invånare borde vara en makt ovan nationalstaterna, upptäcker där sin djupaste realitet: den är en instans under Världshandelsorganisationen, under OECD och under den världsomfattande frihandelsideologin.
Bönderna visste det redan, åtminstone sedan GATT-avtalet från 1994. Stål-, kol- och textilarbetarna har erfarit det, till priset av förlorade arbetstillfällen och nedbrutna liv. Turen har nu kommit till de privilegierade i film- och TV-världen, för att upptäcka att internationalismen, avskaffandet av gränser och frihandel är synonymt med förlust av säkerhet, nationella skydd och illojal konkurrens.
MAI kommer att få artister, regissörer, producenter och andra medlemmar av medelklassväldets karta att upptäcka att frihandeln förstör, raserar och sprider misär i nationerna.
Så dessa privilegierade, som inte hade ett ord av medlidande över till det drabbade Lorraine, det övergivna Nord-Pas de Calais, gruvarbetarna, arbetarna, de tolv miljoner bönder som undanröjdes och kastades i förtvivlan, dessa film- och TV-miljonärer, som Tavernier, Brigitte Fossey, Jeanne Moreau eller Klappich, dessa Maastrichtfördragets Pontius Pilatius, gallskriker nu. De, världens barn, dessa vita zuluer, schamaner för internationaliseringens rit, de konverterar nu till protektionismen, och upptäcker fördelarna med nationella skyddsanordningar och vädjar till statens suveränitet. De som inte ville ha den nationella preferensen vill i dag ha den korporativistiska preferensen.
Vilken otrolig utveckling! De har gått direkt från Maastricht, Genève eller Hollywood till Vichy. För oss hade det räckt om de hade stannat i Paris. Där folkets och de fattigas land MAI: s suveränitet har sitt säte.

Ribeiro
Då vi är en konfederal grupp bör röstförklaringen från Gruppen Europeiska enade vänstern understryka vad som motiverade hur de olika delarna och alla ledamöterna har röstat, vilka inte nödvändigtvis, i detta fall liksom i alla andra fall, tar sig samma uttryck.
I den interna diskussionen om betänkande Kreissl-Dörfler, och i inläggen från ledamöterna i vår grupp, var vi eniga i kritiken av förfarandet för hur MAI-avtalet utarbetats, en process som nästan ledde fram till undertecknande, utanför offentligheten och de demokratiska diskussionerna, vilka alltid är önskvärda, och vilket avtalets betydelse krävde, inte enbart i förhållande till den allmänna opinionen i Europeiska unionens medlemsstater, utan också i förhållande till tredje land utanför OECD.
Det är ett framstående faktum att utskottet för externa ekonomiska förbindelser, under Luciana Castellinas ordförandeskap, har tagit initiativ till att utarbeta ett betänkande, vilket hedrar parlamentet mycket för dess bidrag till att ge en institutionell karaktär åt protesterna och invändningarna som kännedomen om avtalet framkallade, framför allt inom kulturområdet. Och Kreissl-Dörflers betänkande lyckades, trots alla nödvändiga kompromisser för att komma fram till en parlamentsresolution, forma detta bidrag genom sin öppet kritiska hållning gentemot förfarandet och dess resultat.
Den uttryckliga rösten från delarna och ledamöterna i Gruppen Europeiska enade vänstern baserades också på det enhälliga förkastandet av en situation där multilaterala avtal om investeringar, utarbetade och förhandlade av politiska ledare och stora företagargrupper, kan ställa sig över nationella lagstiftningar som, då de härrör från demokratiska strukturer och mekanismer, försvarar nationella ståndpunkter inom vilka områden det kan röra sig om, ekonomiska, sociala, kulturella eller miljömässiga.

Theonas
Kapitalets krafter, med OECD-staternas regeringsombud och USA och EU i täten, beslutade att hänsynslöst attackera den nationella suveräniteten och oberoendet genom att upphäva folkens grundläggande rätt att välja sin väg till utveckling.
Fram till i dag fanns en, om än begränsad och i enlighet med krafternas korrelation, möjlighet att utöva någon slags oberoende ekonomisk politik eftersom det inte krävdes stränga stabiliseringsprogram från de internationella finansorganisationerna eller från de organisationer som främjar en regional integration och en möjlighet att sluta bilaterala avtal som till en viss grad tog hänsyn till parternas ömsesidiga intressen. Med avtalet som är under utarbetande fastställer garantin för vinsten och mer allmänt för de utländska investerarnas intressen varje åtgärd inom social-, miljö-, utvecklings- och regionalpolitiken, under hot av de strängaste sanktioner vid överträdelse av de förordningar som helt och hållet och uteslutet skyddar de utländska investeringarna.
Avtalets betungande karaktär är sådan att vi kan tala om en rättsakt för de multinationella företagen och skyldigheter för folken och regeringarna. Det är karakteristiskt att regressrätten gällande avtalet endast existerar för de utländska investerarna, medan denna möjlighet inte finns för medlemsstaterna.
Avtalet ger rättighet till varje multinationellt företag att av mottagarstatens regering kräva att den skall avhålla sig från varje försök att stödja den nationella produktionen eller någon bransch eller någon region genom att bevilja statliga stöd eller andra lättnader. De utländska investeringarna får inte följas av villkor för stödet till den lokala produktionen, för sysselsättningen av den lokala arbetskraften, för respekten för arbetsförhållandena. Staterna kommer inte att kunna bidraga eller snarare förhandla med de multinationella företagen om den minsta skyldighet till återinvestering av delar av vinsten eller teknologisk överföring. Tvärtom är de multinationella företagen berättigade till att samtidigt exportera hela vinsten och kapitalet och att göra vilka regleringar de än anser vara fördelaktiga. Dessutom kommer tillämpningen av avtalet att ge de multinationella företagen möjligheten att upphäva varje eventuellt tidigare åläggande i samband med de investeringar som redan har genomförts.
Avtalet ger en kraftig stöt mot arbetstagarnas fackföreningsrätt och driver regeringarna till en repression av arbetarnas mobilisering till varje pris, genom att verkställa hotet om ersättningar för de flyende vinsterna på grund av strejker, social agitation eller till och med, som det så karakteristiskt refererar till, revolution. Principen om standstill gör varje åtgärd för en liberalisering och avreglering till beständig, med hänsyn till att varje ny skyddsåtgärd för sociala rättigheter skulle kunna angripas såsom protektionistisk och således upphävas.
Det är ett imponerande faktum att texten, som syftar till att på universell nivå underordna folken i jakten på vinstökningen, omges av ett så extremt hemlighetsmakeri att dess ratificering kommer att tvinga de utvecklade länderna att duka under för metoden om att " gå vidare eller gå under" . Likaledes ovanligt i den internationella rättens historia är det konkreta upphävandet av rätten att ogiltigförklara staternas förutsedda åtagande åtminstone för fem år från det datum då det ratificeras och för femton år från det att det upphävs.
Den centrala frågan gällande ett direkt ogiltigförklarande av varje vidare förhandling och upphävandet av försöken till godkännande av sådana planer skyms eftersom uppmärksamheten helt riktas mot undantagen av vissa områden från avtalets tillämpningsområde. Om detta avtal slutligen ratificeras måste vår ståndpunkt vara att villkorslöst förkasta det. Folken kan inte tolerera de multinationella företagens planerade diktatur och de kommer att göra allt för att störta den.

Vaz da Silva
Det finns en eufori runt de internationella avtalen som ger en förvriden effekt, vilken i överdriven måtta upphäver de positiva effekter som eftersträvas.
Europeiska unionen har visat en benägenhet att multiplicera antalet avtal utan att stanna upp och tänka efter om var och ett av dem innebär något nytt och, framför allt, om de inte motverkar samhällets grundläggande intressen i dess helhet, och sett ur ett framtidsperspektiv. Jag påminner om förhandlingarna som pågår med USA - med enorma konsekvenser för en framtida europeisk samhällsmodell - som ett exempel, men inte det enda.
I MAI-avtalet, inom OECD-området, kan Europeiska unionen få en betydande tyngd om alla dess medlemmar enas för att försvara en långsiktig vision som inte ifrågasätter den europeiska miljö- och kulturminneslagstiftning till förmån för marknaden.
Det man avtalar inom MAI-området, skiljer sig från Världshandelsorganisationen, inte bara på grund av typen och antalet medverkande länder, utan på grund av förhandlingstypen. Med GATT/WTO räckte det för de intresserade länderna att inte lämna några anbud inom detta område, för att försvara de europeiska audiovisuella intressena. Nu, i MAI-avtalet, som närmar sig sitt igångsättande i maj, är det nödvändigt att uttryckligt garantera det audiovisuella undantaget. Detta kommer att bli ett eldprov för unionen. Må Gud se till att våra förhoppningar inte sviks.

Wibe
Jag röstar för betänkandet (givet att ändringsförslag 1 bifalles), eftersom det är kritiskt till MAI-avtalet och i praktiken kräver att det skall omförhandlas.
Jag reserverar mig dock mot vissa skrivningar, t.ex. punkt 22 i förslaget till betänkande som vill godkänna ett förbud mot investeringssubventioner. Det skulle skada svensk regionalpolitik som till en del byggs just på investeringssubventioner. Det finns även en del andra punkter som jag ställer mig tveksam till i betänkandet, och som jag skulle vilja se skrivna på ett något annorlunda sätt.
Betänkande: Flemming (A4-0022/98)
Bébéar
I egenskap av läkare och ansvarig för en öron-, näsa- och halsklinik, ser jag dagligen de skador som orsakas av en omåttlig tobakskonsumtion. Men jag tror ändå inte att man, för att skydda folkhälsan, måste avskaffa stödet till tobaksodlingen i Europa under de närmaste tio åren.
Detta slags förbud mot tobak, som är skadligt för vår ekonomi, skulle inte nämnvärt bidra till en minskad årlig konsumtion av cigaretter, eftersom det skulle räcka med att handla från amerikanska och asiatiska producenter, som för övrigt ständigt är på jakt efter nya marknader.
Ett sådant avskaffande skulle åtföljas av ett ekonomiskt stöd till tobakssektorn, för en omställning mot annan jordbruksproduktion. Budgeten skulle automatiskt bli överbelastad, något som ännu inte har utvärderats. Dessutom kommer ett reellt problem i fråga om valmöjligheter att uppstå när det gäller omställningarna, med tanke på de kvoter och den överproduktion som redan existerar för många produkter.
I vilken situation skall vi alltså sätta de producenter, som redan oroar sig? Är det inte så att vi kommer att förstöra arbetstillfällen utan att förbättra hälsosituationen?
Däremot verkar förslaget att söka efter nya tobakstyper att odla, med lägre nikotinhalt, mycket mer logiskt i sina medicinska och ekonomiska konsekvenser. Det skulle verkligen bidra till att förbättra konsumentskyddet.
Samtidigt som jag stöder den princip som betänkandet Flemming underbygger, skulle jag vilja insistera på att ett stort antal förslag är orealistiska och utopiska, om de skulle omsättas i praktiken.

Díez de Rivera Icaza
Som alla känner till förstärker Amsterdamfördraget, genom dess artikel 129, Europeiska unionens förpliktelser för att skydda folkhälsan liksom konsumenternas hälsa. Detta förutsätter att unionen, för att kunna genomföra sina nya åtaganden inom dessa områden och, framför allt, kraven om integration av hälsoskyddet i gemenskapspolitiken, måste lägga fram nya förslag för att detta skall kunna uppfyllas på ett lämpligt sätt efter ratificeringen av Amsterdamfördraget.
Kommissionens rapport är korrekt och detaljerad, dock kräver unionen nu, med det nya steg som togs i Amsterdam i dessa frågor, nya infallsvinklar. Därför kräver vi en grönbok för att lära känna, som jag sagt ovan, kommissionens nya åtgärder för att uppfylla denna nya hälsopolitik i unionen.

Holm
Rapporten från kommissionen samt Europaparlamentets betänkande är båda välkomna dokument. Jag tror att det är viktigt att folkhälsoaspekterna tas med när EU utformar sin politik, bl.a. vad gäller trafiksatsningarna och jordbrukspolitiken.
Samtidigt förvånar rapporterna mig, eftersom man faktiskt indirekt kritiserar de beslut som fattats inom EU, bl.a. under det gångna året. Flera områden kan nämnas, t.ex. genmodifierade livsmedelsprodukter, stöd till miljögifter inom jordbruket, fritt fram för salmonella och antibiotika, stöd till flera infrastruktursatsningar inom vägtrafiken och stöd till tobaksodling. Gemensamt för alla dessa områden är ju att de påverkar folkhälsan och därför inte borde ha utformats på det sätt som faktiskt har skett.
Jag stöder fullt ut punkt 10 i betänkandet där det slås fast att målet med dagens tobaksstöd är att det skall fasas ut för att på sikt upphöra helt och hållet. Jag hoppas att Europaparlamentet fattar detta beslut, eftersom majoriteten så många gånger tidigare har stött fortsatt stöd till tobaksodlarna.

Lindqvist
Liksom politiska beslut som påverkar miljön bör följas av miljökonsekvensbeskrivningar, bör beslut som påverkar hälsan och konsumentskyddet följas av hälsoeffektbeskrivningar. Det saknas dock anledning att bygga upp en egen kontrollapparat på EU-nivå. Detta bör överlåtas på medlemsstaterna.
Miljö, hälsa och konsumentfrågor måste prioriteras hårdare i det politiska arbetet på europeisk nivå. Majoritetsbeslut kan vara befogade, men det skall då vara fråga om minimiregler. Varje medlemsstat skall ha rätt att behålla högre krav eller införa hårdare regler än EU.
I fråga om tobaksodling bör inriktningen vara att subventioner till tobaksodling skall fasas ut inom en fem- till tioårsperiod. För att inte arbetslösheten skall öka, måste odlare erbjudas alternativa grödor och stöd för att utveckla sådana. Jag har röstat ja till betänkandet.

Novo
Det är inte nödvändigt att framhålla vikten av att unionen tar ansvar för folkhälsoskyddet. Därför förtjänar texten i det betänkande som i dag godkänts, ett allmänt stöd, vad gäller såväl begäran om en grönbok, där de framtida åtgärdsområdena i en europapolitik på hälsoområdet, bör analyseras, som i behovet av ömsesidigt erkännande av examensbevis för sektorns yrken, försvaret för de sjukas rättigheter - inklusive de som har ersättning för skador vid behandlingsfel - och i införandet av höga säkerhetsnormer inom områdena för veterinärmedicin och växtskydd, samt också själva omorganisationen och klargöranden av ansvar inom detta problemområde på kommissionsnivå.
Men som man säger i Portugal " não há bela sem senão" - ingen är felfri. Och vad angår tobaken intar betänkandet dessutom samma hållning som andra, ett partiskt tillvägagångssätt att möta problemet.
Faktiskt går man lätt förbi behovet av att förstärka pedagogiken och behovet av att vidta förebyggande åtgärder som förhindrar tobakskonsumtionen - en klar och uppenbar hälsorisk. Man föreslår ingenting för att förhindra eller införa ett allmänt förbud mot tobaksreklamen, framför allt vid idrottsevenemang. Man trycker bara på, framför allt punkt 10, angående behovet av att överge stöden till tobakskulturen i Europeiska unionen, och anger samtidigt en maximal tidsperiod på tio år för att detta skall ske. Man glömmer på ett sätt som gränsar till hyckleri, att en sådan politik kan leda till tiotusentals nya arbetslösa i vissa regioner där det inte finns några alternativ, varken på kort eller medellång sikt, och märkligt nog glömmer man att om man överger produktionen i Europeiska unionen skulle det bara leda till en ökad import och ökade vinster för stora multinationella tobaksproducenter vars imperium man inte på något sätt försöker röra eftersom det inte ens tas upp i betänkandet.
Vi avvisar det partiska tillvägagångssätt angående frågan om tobakskonsumtionens betydelse för hälsan (och en klar protektionism för dessa producenter). Därför röstar vi emot de punkter där denna partiskhet är mest uppenbar och utpräglad och för de ändringsförslag som strävade efter att minska den, vilka lyckligtvis accepterades.

des Places
Som föredraganden har tydliggjort i sin motivering, är också vår grupp medveten om tobakskonsumtionens effekter på hälsan. Men om man uppskattar att nästan 500 000 dödsfall per år i Europeiska unionen beror på tobakskonsumtion, är det nödvändigt att också klargöra vad nya epidemiologiska studier har visat: att dödlighet till följd av tobakskonsumtion i Förenta staterna inte har minskat, utan förblivit konstant. Det är nu ändå mer än 20 år som konsumtionen av tobak minskar regelbundet där.
Vår grupp har lämnat in ett ändringsförslag till punkt 10 i resolutionsförslaget. Föredraganden klargör att det är nödvändigt att skära ner på, ja t.o.m. avskaffa stödsystemet till tobaksproducenterna. Under de senaste åren har vi ett flertal gånger haft anledning att erinra om, att Europeiska unionen importerar mer än 70 procent av sin tobak för konsumtion, och att man alltså inte skall koppla tobaksproducenternas inkomststöd till tobakskonsumtionen som fenomen och dess effekter på hälsan.
Det är därför vår grupp vill ha en politik som begränsar reklam för konsumtion av tobak. Man skall inte sammanblanda den tobakskonsumtion man kan ställas till svars för med konsumtion och produktion av tobak.
Vi vill erinra om följande: om man avskaffar inkomststödet till tobaksproducenterna, kommer den europeiska produktionen att upphöra omedelbart, med därmed följande konsekvenser för sysselsättningen. Tobaksimporten från tredje land kommer att öka starkt för att kompensera den minskade europeiska produktionen. Inverkan på tobakskonsumtionen skulle vara noll, och Europeiska kommissionen skull därmed orsaka ökad arbetslöshet i unionen, och särskilt i missgynnade regioner som redan är drabbade av arbetslöshet.
Alzheimers sjukdom
Caudron
Jag stöder förbehållslöst den här frågorna om Alzheimers sjukdom. Det var dags att ställa dem nu.
Det är nödvändigt att inrätta ett handlingsprogram för den här sjukdomen, som drabbar ett icke oansenligt antal äldre människor i Europeiska unionen, och i bland även yngre. Ett sådant program måste stödjas såväl på forskning som på förebyggande åtgärder och behandling. Jag vill tillägga att alla framsteg i kampen mot den här sjukdomen bör anses medföra ett bättre liv för den äldre befolkningen.
Det är inte bara fråga om hälsa, här avtecknar sig också sociala och helt enkelt mänskliga frågor, det måste klargöras. Om ett stort antal äldre människor blir helt avskurna från samhället, gör Alzheimers sjukdomen detta sorgliga faktum än värre.
Jag vill passa på att lyckönska personalen inom hälsovård och geriatrik, för deras allmänt erkända arbete. Vi bör uppmuntra deras specialutbildningar, för att på bästa sätt kunna bemöta behoven hos de sjuka som har drabbats av denna förfärliga sjukdom, som dömer dem till isolering.
Det är uppmuntrande att se parlamentet ägna sig åt det här.

Pradier
Nu har det redan gått två år sedan parlamentet antog Poggiolinibetänkandet, som begärde att kommissionen skulle lägga fram ett handlingsprogram mot sjukdomen Alzheimer och de neurologiska syndrom som försämrar de kognitiva funktionerna.
Den texten krävde då att programmet skulle komma till stånd " så snart som möjligt" ... Vi tvingas konstatera att det har tagit längre tid än beräknat.
Visst är frågan svår, man saknar kunskaper om sjukdomen, dess orsaker är oklara, epidemiologiska studier är begränsade till några västländer och personalen är inte förberedd för att behandla patienter med den här typen av sjukdom. Ytterligare skäl för att gå framåt i det vetenskapliga arbetet: neurobiologiskt, epidemiologiskt och terapeutiskt.
Kommissionen måste förstärka sina insatser, stödja forskningen och föreskriva speciella finansiella bestämmelser, så att vården som de här sjuka förtjänar snart kan förbättras.

Theonas
Antalet drabbade av Alzheimers sjukdom i de utvecklade länderna, där den huvudsakligen konstateras, är redan många. Antalet är redan betydande och jämförbart i storleksordning med virussjukdomar, som AIDS. Varken i informationen, eller i den vetenskapliga forskningen, eller i förebyggandet och behandlingen, eller i bemötandet av de drabbade har man lyckats med de nödvändiga, systematiska, sociala och kollektiva ansträngningar som motsvarar sjukdomens allvar. Kanske för att man tror att sjukdomen i huvudsak gäller äldre personer.
Fram till nu existerar bara forskningsprogram i begränsad omfattning, medan finansieringen av programmen inte motsvarar de vetenskapliga och sociala intressena. Täckandet av de ofta omfattande medicinska utgifterna och de sociala svårigheterna fortsätter uteslutande att åligga de sjukas familjer och utgörs av betydande ekonomiska, sociala och psykologiska kostnader.
Alzheimers sjukdom har inte blivit föremål för diskussioner angående omhändertagandet, eller för finansieringsprogram från försäkringskassornas sida, samtidigt som varken medlemsstaterna, eller kommissionen svarar på behovet av en upptrappning av ansträngningarna för att bekämpa en sjukdom som har utvecklats till ett gissel eftersom man förutser att 8 miljoner personer kommer att drabbas fram till år 2000. Efter nedskärningarna i pensionerna och de sociala bidragen för vinstens och konkurrenskraftens räkning, blomstrar en ny slags rasism från statens och socialförsäkringsaktörernas sida på bekostnad av en del av befolkningen som är sårbar vad gäller den här sortens sjukdomar. Reglerna på den okontrollerbara liberaliserade marknaden " röstar" för döden då denna kostar mindre än ett liv.
Gemenskapspolitiken förflyttar ständigt utredningen av frågan till framtiden, en framtid som emellertid är mycket oviss för de tusentals drabbade som måste sysselsätta oss nu direkt med ett vidtagande av stödåtgärder och ett skapande av infrastrukturer för medicinsk behandling och vård, organisationen av vårdcentra och utbildningsprogram för en specialisering av personal inom geriatrisk vård som kan ta hand om de sjuka och underlätta för den omgivande familjen och hjälpa till att ta de psykologiska och sociala konsekvenserna av sjukdomen. Finansieringen av forskningen om orsaker, förebyggande åtgärder, tidig diagnos och behandling av Alzheimers sjukdom samt andra medföljande syndrom är nödvändig inom den närmaste framtiden.
Ett samhälle som antar att det kan förvänta sig en ökning av medelivslängden och till och med under bästa möjliga existensförhållanden kan omöjligt utan motstånd låta den lystna " vinsten" ta över sinnet och personligheten hos de äldre som påverkas av en sjukdom som är så smärtsam och så katastrofal för den sjuke och hans familj.
(Sammanträdet avbröts kl. 13.30 och återupptogs kl. 15.00.)

Situationen i Kosovo (fortsättning)
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är fortsättningen på debatten, som avbröts av omröstningen, i anslutning till rådets uttalande om situationen i Kosovo.

Roubatis
Fru ordförande! Det är lite ofint att fortsätta en debatt som redan verkar ha avslutats men låt oss fortsätta den.
Albanerna som bor i Kosovo kräver något som, jag tycker, är logiskt och självklart och de kräver det sedan år tillbaka: att deras rätt att själva fastställa sin framtid erkänns. De kräver respekt för de mänskliga rättigheterna och den ledande gruppen i Belgrad, med Slobodan Milosevic som mot all logik väljer en integrationspolitik. Och detta är en politisk inriktning som underlättar för de extremistiska element som finns inom den albanska befolkningen.
Terroristerna i den så kallade Kosovos befrielsearmé med sitt våld och sina mord hjälper inte kosovoalbanerna, tycker jag. Slobodan Milosevic verkar inte ha lärt sig mycket från de ännu färska såren från inbördeskriget i före detta Jugoslavien. Händelserna i Kosovo skapar risker för hela regionen. Att avstyra en utbredning av krisen till grannstaterna, till Albanien, till Makedonien måste utgöra det främsta målet för Europeiska unionen. Och jag tycker att vi måste se som mycket positiva de ansträngningar som gjorts av presidiet och de initiativ som togs av Cook.
Allvarliga problem har redan skapats genom förflyttningen av befolkningen söderut och västerut i Kosovo. Om flera tusen flyktingar tvingas fly till grannländer kommer regeringarna i Tirana och i Skopje att konfronteras med allvarliga problem. Och allt det goda arbete som Fatos Nanos har gjort i Albanien för en stabilisering av landet kommer att gå förlorat. Destabiliseringen av hela regionen skulle då få oförutsedda konsekvenser för freden på Balkan.
Europeiska unionen får inte tillåta några som helst ändringar av de existerande gränserna. Å andra sidan kan vi inte återgå till en ny blodutgjutelse på Balkan. Och det som Van den Broek och Henderson sade var positivt. Det är nödvändigt att genast starta en dialog för att finna en lösning. Och detta måste Milosevic göra. Det är han skyldig det serbiska folket som har betalat mycket dyrt för hans omedgörlighet.

Bianco
Fru ordförande! Än en gång har vi sett plågsamma bilder av barn och kvinnor som misshandlats av den serbiska polisen och än en gång kommer vi för sent, trots att dessa händelser föregåtts av en hel serie episoder. Redan i oktober förra året blev 3 000 albaner som krävde en elementär rättighet, den att få lära sitt eget språk, skingrade med våld av den serbiska regeringens poliser medan Europeiska unionens diplomater teg.
Europeiska unionen har antagit ett dokument som rådets ordförande hänvisade till i morse och som jag tycker är ett bra dokument - det måste erkännas - en text som innehåller viktiga synpunkter. Men problemet är ett annat. Kommer vi, herr ordförande, att kunna förverkliga det som sägs i ert meddelande? Detta är den stora frågan! När representanten för den serbiska regeringen villkorar dialogen med ett erkännande av den serbiska konstitutionen ställer han ett oacceptabelt villkor eftersom, som ni mycket riktigt påpekat, den konstitutionen är det viktigaste hindret mot att inleda förhandlingar.
Situationen blir i verkligheten allt svårare eftersom, i stället för att närma sig varandra, så har parterna avlägsnat sig från varandra. I dag intar till och med de mest moderata ledarna, som t.ex. Rugova, ytterlighetsståndpunkter. Rådet måste därför agera kraftfullt om vi skall kunna undvika ett blodbad och om vi vill kunna undvika att det än en gång utbryter ett krig i området vars konsekvenser är omöjliga att överblicka.

Van Bladel
Fru ordförande! Under diskussionerna om Maastrichtfördraget började kriget i Jugoslavien och landet föll isär. Nu inför utvidgningsförhandlingarna hänger mardrömmen om ett Balkankrig över oss. Kollegerna De Vries, Swoboda och Pack har redan givit en utförlig analys av ärendet som jag delar. Jag nöjer mig således med ett antal frågor till vår ordförande i EU.
Är rådets ordförande beredd att vad Kosovo beträffar, om det behövs, sända ut samma signal som till Irak? Finns det planer under utarbetande på att sända militära observatörer till den albanska gränsen? För som ni vet är landet fullproppat med vapen, och man säger att det landet ger understöd åt den lilla befrielsearmén.
Ordföranden tycks anse att Kosovos autonomi är viktig. På vilket sätt kommer han att förmå Milosevic att förverkliga detta?

Alavanos
Fru ordförande! Trots svårigheterna och trots det dramatiska antalet döda i Kosovo, tycker jag att det finns fakta som kan inge oss en viss en optimism, åtminstone i förhållande till vad som skedde i Bosnien. I fallet med Bosnien hade vi den kroatiska befolkningen i Bosnien och å andra sidan en nationalistisk och agressiv Tudjman. I fallet med Bosnien hade vi åtskilda gränser, i fallet med Kosovo har vi gränser inom ramarna för förbundsrepubliken Jugoslavien. På grund av detta behövs klokhet och initiativ. Visst behövs påtryckningar men vi måste också ge Jugoslavien, Serbien en garanti för att vidta de åtgärder som krävs. Vi får inte glömma Jugoslaviens rädsla för en ny uppdelning, rädslan för ett nytt Vojvodina efter Kosovo, rädslan för ett Mavrovoúni efter Vojvodina och utifrån denna synpunkt tycker jag att bekräftelserna om åtagandet angående gränserna kommer att underlätta åtgärderna för den jugoslaviska regeringen.

Titley
Fru ordförande! Jag hoppas att ingen i det här parlamentet är ovetande om eller tvivlar på allvaret i den kris som vi står inför i dag. Efter kriget i Bosnien fruktade många av oss att några skulle använda freden som en möjlighet bara för att andas ut innan de återgick till sitt onda arbete. Jag är rädd för att vi för närvarande ser dessa förutsägelser slå in.
I Kroatien, som vi vet av president Tudjmans nyligen hållna tal på sin partikongress, situationen i östra Slavonien och det sätt på vilket Daytonavtalet inte verkställs effektivt, pekar allting på att det internationella samfundet inte får sänka garden i den regionen.
I Kosovo anser tydligen president Milosevic att han är stark nog att utmana det internationella samfundet och dess beslutsamhet. Vi måste därför skicka ett mycket tydligt meddelande om att vi förblir beslutsamma om att permanent återställa freden och stabiliteten i regionen. Vi måste vara totalt eniga kring syftet med detta i det internationella samfundet. Varje liten upplevd skillnad kommer att överdrivas av Milosevic och användas för att motivera hans brutalitet. Vårt fördömande av den serbiska repressionens brutalitet måste vara otvetydigt samtidigt som vi gör det klart att vi inte tänker någonting över huvud taget att göra med terrorism.
Jag gratulerar ordförandeskapet och kontaktgruppen för deras snabba svar på den senaste krisen. Men vi måste se till att sanktionerna genomförs effektivt mot Serbien och vi måste ge stöd till Albaniens, Bulgariens och f.d. jugoslaviska republiken Makedoniens regeringars ansträngningar för att hindra krisen från att spridas och destabilisera hela regionen.
Nyligen bad parlamentets utskottet för utrikes-, säkerhets- och försvarsfrågor att en hög representant skulle utses i Kosovo. Därför välkomnar vi det nya uppdrag och mandat som har givits till Felipe González som personlig representant för OSSE: s ordförande för före detta Jugoslavien.
Om vi kan lösa problemen på kort sikt måste vi fördubbla våra ansträngningar att lösa problemen på lång sikt. Vi måste i synnerhet försöka genomföra utbildningsöverenskommelsen och vi måste göra framsteg i återuppbyggnaden av det civila samhället i Kosovo.

Lambrias
Fru ordförande! Jag vill påpeka en aspekt som inte har diskuterats. Fem länder av vilka det första är Grekland, som är den enda medlemmen i Europeiska unionen, Bulgarien, Rumänien, Turkiet och på förslag från Grekland, f.d. Makedonien, antog i förrgår en gemensam ståndpunkt beträffande det explosiva problemet i Kosovo. Det är de fem länder som känner starkare än någon annan att ett uppror i denna torterade region skulle utlösa en explosion på Balkan, där freden med så mycket blod, tårar och traumatiska skador håller på att förstärkas efter uppdelningen av Jugoslavien. Och dessa fem kommer att vara de första att utstå konsekvenserna av en okontrollerbar revolt.
Under dessa dagar befann sig också Albaniens president Meidani på officiellt besök i Aten och hörde från officiella källor att lösningen på det dramatiska problemet måste stödjas från två håll: för det första uteslutande av någon som helst ändring av gränserna på Balkan och för det andra erkännande av en bred självständighet, med fullständig frihet och en verkligt återinförande av rättigheterna i Kosovo. Den absoluta respekten för nationella rättigheter, för rätten att hålla fredliga möten, tillämpningen av kulturella avtal är den enda vägen som kan leda till en konstruktiv dialog och spräcka den onda cirkel av terror manifestationer och brutal repression. Alla de andra kastar tända facklor in i Europas krutdurk.

Pettinari
Fru ordförande! Det är tydligt att Europa och dess institutioner ännu en gång tragiskt nog kommer för sent när det gäller ett problem som är utpräglat europeiskt. Det är emellertid viktigt att kontaktgruppen bestämt har visat vilka villkoren är för en politisk lösning av konflikten. En politisk lösning, och inte militär, vilket även i denna debatt absurt nog har hävdats.
Vi måste tillbakavisa alla anklagelser om inblandning eftersom det inte handlar om inblandning när man ingriper militärt i en politisk konflikt. Samtidigt måste vi tillbakavisa de illusioner om oberoende som även denna morgon har framförts av just Kosovo.
Europa måste utöva starka påtryckningar så att Milosevic återupptar den direkta dialogen med den albanska befolkningen. Det är detta problem vi står inför och det är också den enda framkomliga vägen, en dialog mellan de berörda parterna. Målet måste vara att återgå till den självständighet för Kosovo som förvägrades av regeringen i Belgrad. Detta är en framkomlig väg som rådet bör stödja med kraft, i enlighet med de villkor som jag instämmer i och som upprättats av kontaktgruppen.

Carnero González
Fru ordförande! Vi har möjligheten att i Kosovo genom förebyggande diplomati förhindra det vi inte kunde förhindra i f.d. Jugoslavien 1991. Därför måste vi utöva påtryckningar på president Milosevic för att underkuvandet omedelbart skall upphöra, en dialog med Kosovos representanter inledas och självständigheten i området, som sedan flera år har satts ur spel, återupprättas.
Samtidigt som vi trycker på Milosevic i denna fråga, måst vi fördöma terrorismen som inte tjänar eller kan tjäna något till och inte heller är acceptabel i strävan efter politiska mål. Och med denna inriktning bör vi stödja det internationella politiska arbete, med politiska metoder, som baseras på två beaktanden: det första, att vad som sker i Kosovo är långt ifrån ett internt problem - när vi talar om demokratiska principer, mänskliga rättigheter och mänskligt liv finns det självklart inte någon rätt till suveränitet - och det andra, att varje lösning för Kosovo måste ske inom de nuvarande gränserna om vi inte vill skapa ännu fler problem.
Därför kommer vi att stödja de åtgärder som kontaktgruppen godkänt, kräva en större roll för Europa och, givetvis, stödja det uppdrag, som Spaniens förre premiärminister Felipe González tycks ha accepterat.

Henderson
Jag skulle vilja göra ett antal kommentarer som svar på de frågor som tagits upp av kollegerna i den här debatten.
Jag avvisar för det första varje antydan om att ordföranden skulle ha varit inaktiv när det gäller att göra vad som är praktiskt och realistiskt för att hantera problemen i Kosovo. Som jag sade i min inledning besökte utrikesministern Cook i sin egenskap av ordförande i rådet Belgrad och träffade Milosevic i torsdags. Han åtföljdes av kommissionen.
I måndags sammanträdde kontaktgruppen i London och fyra avtalsområden som del av politiska åtgärder infördes: ett vapenembargo, en vägran att leverera utrustning som skulle kunna användas repressivt, visarestriktioner och ett moratorium på finansiella krediter till området. Det var utifrån den grunden som det internationella samfundet talade och har vidtagit åtgärder.
I dag befinner sig min kollega, minister Lloyd, som utsänd från ordförandeskapet i området, och han har varit där sedan i måndags. Han kommer att vara i Belgrad. Han kommer också att besöka andra grannländer för att ta reda på vilka deras särskilda problem och oro är så att han kan ta med sig den informationen tillbaka till centrum. Dessutom är Europakonferensen, vilken äger rum i morgon i London, ytterligare en möjlighet att diskutera frågorna igen och vi har ytterligare ett tillfälle vid utrikesministrarnas informella sammanträde i Edinburgh på fredag och lördag. Om ytterligare idéer kommer fram kan de debatteras och beslutas.
Ordförandeskapets aktiviteter har även till stor del involverat rådet, och detta är som svar till Bianco.
Som svar till van Bladel, söker vi för närvarande en politisk lösning. Frågan om militära åtgärder har inte tagits upp. Om frågan skulle uppstå skulle man behöva bedöma om det ligger i linje med folkrätten och huruvida det skulle vara lämpligt och effektivt eller inte. Om svaret på dessa bägge frågor var ja, skulle man sedan behöva besluta vilka som skulle vara inblandade i det, vilket dess syfte skulle vara, hur en militär insats skulle avslutas, och vilka politiska lösningar som skulle krävas. Det finns många frågor på vägen i alla de ämnena. Det viktigaste är att försöka uppnå en politisk lösning på problemet. Som en av de som deltog i debatten sade i slutet: Om man erkänner att den jugoslaviska regeringens uppförande i Kosovo är oacceptabelt för det internationella samfundet, kan situationen räddas genom att ge en rimlig autonomi till folket i Kosovo så att de, vad gäller deras interna affärer, kan besluta sin egen framtid.
Det har förekommit aktivitet, ordförandeskapet har varit aktivt, rådet har varit aktivt och det internationella samfundet har verkligen svarat på krisen. Detta avspeglas också av bara det faktum att vi debatterar detta i parlamentet i dag och att parlamentet själv spelar en roll som språkrör för Europeiska unionens folk i hur allvarligt de ser på situationen och, får man hoppas, hur de skulle vilja att en lösning söktes på grundval av en politisk lösning.

Swoboda
Fru ordförande! Rådets ordförande tittade på mig när han avvisade anklagelsen om att rådets ordförande inte hade varit aktiv. Kanske var det för att jag är en av de få som är här i parlamentet, men jag måste klarlägga att min kritik inte riktades mot den nuvarande ordföranden i rådet utan mot ordförandeskapet, kommissionen och till och med parlamentet, vilka under många år såg problemet utan att göra tillräckligt. Jag hoppas att det nuvarande ordförandeskapet kommer att bidra mycket till att lösa problemet och krisen.

Ordföranden
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl.12.00.

ASEM-processen
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är den gemensamma debatten om följande muntliga frågor:
B4-0174/98 - O-0004/98 och B4-0175/98 - O-0005/98 från Swoboda och Titley för PSE-gruppen till kommissionen om ASEM-samarbetet, -B4-0176/98 - O-0018/98 från Bertens för ELDR-gruppen till rådet om mötet mellan Asien och Europa (ASEM), -B4-0178/98 - O-0055/98 från Jarzembowski m.fl. för PPE-gruppen till rådet om mötet mellan Asien och Europa (ASEM), -B4-0180/98 - O-0055/98 från Telkämper m.fl. för V-gruppen till rådet om det andra toppmötet mellan Asien och Europa (ASEM II) som skall hållas i London i april, -B4-0261/98 - O-0061/98 från Vinci för GUE/NGL-gruppen till rådet om toppmötet EU/ASEM, -B4-0264/98 - O-0064/98 från Pompidou för UPE-gruppen till rådet om ASEM-samarbetet, -B4-0268/98 - O-0068/98 från Dupuis och Vandemeulebroucke för ARE-gruppen till rådet om det andra toppmötet mellan Asien och Europa (ASEM) som skall hållas i London i april.
Titley
Fru ordförande! Nyligen offentliggjorde ett stort företag i min valkrets stora förluster av arbetstillfällen på grund av att det hade förlorat en order från Fjärran östen. Detta förstärkte min uppfattning om de faror den nuvarande krisen utgör för Europa. Våra banker är oerhört exponerade och vårt beroende av handel gör oss mycket sårbara för den här sortens kriser på världsmarknaderna. Därför står det klart att vi måste använda ASEM-processen för att se hur vi kan se till att krisen övervinns mycket snabbt och att se till att krisen inte förvärras.
Vi behöver särskilt notera att i vilket fall en del av krisen kan tillskrivas vad man kan kalla nepotism och vad andra skulle vilja kalla korruption, i en del av de inblandade länderna. Alldeles för många små smarta affärer gjordes med andra människors pengar och människor var beredda att blunda för svagheten i de affärerna. Vi kan naturligtvis inte separera ekonomisk frihet från politisk frihet. Kraven som det här parlamentet ofta ställer på respekt för mänskliga rättigheter är en lika viktig del av processen som kraven på ekonomisk frihet.
Vi måste se till att det finns öppenhet i den politiska processen i Fjärran östern. Jag skulle vilja att rådet och kommissionen talar om hur de avser använda ASEM-toppmötet för att lägga fram betydelsen av utvecklingsprojekt som syftar till en fungerande administration i Fjärran östern så att vi kan bygga från en starkare ekonomi i framtiden. Parlamenten bör spela en mycket viktigare roll i den här processen eftersom det är genom den parlamentariska dimensionen som vi ser till att ingen blundar för nepotism och korruption.
Slutligen måste vi se över en reform av de finansiella institutionerna. En del av oss misstänker att de räddningspaket som införs nu handlar mer om att rädda människor som gjort dåliga affärer än om att försöka omstrukturera samhällen och ekonomier i länderna i Fjärran östern. Jag är intresserad av att höra vad rådet och kommissionen har att säga om hur de avser att ta sig an ASEM-toppmötet utifrån dessa synvinklar.

Bertens
Fru ordförande, herr rådsordförande! ASEM-toppmötet är naturligtvis av största vikt. Den osäkra situationen som i ekonomiskt avseende har uppstått i Sydostasien, där skulle Europa ha varit med redan från början. Det hör också till en stabil och jämlik dialog mellan den delen av Asien och Europa. De asiatiska länderna måste genomföra reformer i stor skala, men EU måste uttala sitt stöd för detta och även samspela med IMF i detta sammanhang. Jag skulle vilja fråga rådet om det delar denna uppfattning, och vidare skulle jag uppskatta om rådet kan ange hur man skulle kunna ha undvikit att Europeiska unionen framtonade som den stora frånvarande parten i den senaste tidens dramatiska finansiella-ekonomiska utveckling i Sydostasien. På vilket sätt tänker sig rådet att kunna rätta till detta? Vi stöder ASEAN-ländernas gemensamma initiativ att organisera en gemensam övervakningsmekanism, och tillsammans kan de möjligen förebygga en eventuell ny kris och begränsa den kända finansiella-ekonomiska dominoeffekten. Är rådet överens med mig om att en europeisk understödjande roll möjligen skulle kunna vara meningsfull? Enkel fråga, kanske ett långt svar, men hur som helst: lägg detta på minnet.
Min grupp, den liberala gruppen, fäster också vikt vid att inte bara ekonomiska och finansiella ämnen tas upp till diskussion under toppmötet. Det är minst lika viktigt med politisk dialog i en stabil, jämbördig relation. I överensstämmelse med slutsatserna från ministermötet i början av förra året anmodar jag därför också rådet att ta upp de mänskliga rättigheterna på ASEM-toppmötets dagordning. Kanske skulle de kunna behandlas i de bekanta bilaterala överläggningarna mellan olika länder. Skulle rådet kunna lova mig att det verkligen kommer att ske?

Jarzembowski
Fru ordförande, herr rådsordförande, käre herr kommissionär! Även min grupp är mycket spänd på svaret på de fyra skriftliga frågorna, eftersom de asiatisk-europeiska förbindelserna är av stor betydelse både för våra utrikespolitiska relationer och för de ekonomiska och sociala förhållanden i de berörda tjugofem länderna. Vi är av den uppfattningen att asienprocessen inte får överlåtas till utrikesministerierna och byråkratierna, utan att Europaparlamentet och de asiatiska parlamenten, som representerar folken i samarbetet, måste involveras.
Vi stöder denna process, som måste omfatta ett långtgående samarbete, från politisk dialog över ekonomiskt samarbete, till ett socialt och kulturellt samarbete. Vi skulle också gärna vilja veta om rådet kommer att diskutera frågan om utvidgning av ASEM-deltagarländerna med sina asiatiska kolleger. Att ta med Indien, Pakistan, Bangladesh, Nya Zeeland och Australien verkar inte särskilt intressant sett ur vår synvinkel. Men jag medger att våra asiatiska kolleger själva måste avgöra det, precis som vi när det gällde Burma har förbehåll på grund av de mänskliga rättigheterna, och inte kan acceptera Burma.
Om det skall bli en framgång i London är det bara möjligt om de 25 stats- och regeringscheferna kan påvisa en gemensam väg för att få ett slut på finanskrisen i Asien. Det handlar om att skapa en större öppenhet inom den internationella banksektorn. Det handlar om att hitta en mekanism för stävjande också av kortsiktiga valutaspekulationer. Jag stöder dem i rådet och kommissionen som anser att ett land som Indonesien, som inte bara låter bli att omsätta de överenskomna reformerna med den internationella valutafonden, utan verkligen medvetet tillbakavisar dem, inte kan räkna med stödet från den europeisk-asiatiska partnern. Tvärtom måste gemenskapen och även den asiatiska partnern verka för att förändra de politiska och ekonomiska förhållandena i detta land.
Jag delar även några av mina kollegers uppfattning att även om vi talar om ekonomin, handel, budget, utrikespolitik, så måste vi på ASEM-toppmötet ta upp de grundläggande problemen som är gemensamma för våra länder på den europeiska sidan och för den asiatiska partnern, nämligen kampen mot fattigdomen, de mänskliga rättigheterna, utvecklingen av demokratin och rättsstaten samt skyddet av miljön - jag vill jag bara påminna om skogsbränderna i en viss del av Asien, som inte bara har lokala utan faktiskt globala konsekvenser.
Slutligen tror jag - som några talare före mig redan har sagt - att det är viktigt att involvera Europaparlamentet och de asiatiska parlamenten i samarbetet. Det är också en möjlighet för den allmänna demokratiseringen att öka ansvaret hos ledamöterna för de internationella relationerna Därför är det av stor betydelse att involvera de asiatiska parlamenten och Europaparlamentet.
Tillåt mig att till sist säga ytterligare två saker. För det första: Jag skulle bli mycket glad om rådets ordförande och kanske vår ärade kommissionär, Sir Leon Brittan, tillkännagav att de under sammanträdesperioden i Bryssel i slutet av april kommer att avge en officiell förklaring av resultaten från toppmötet i London, så att vi kan debattera resultaten ännu en gång. I dag diskuterar vi förväntningarna, men det kommer också att vara viktigt att diskutera resultaten i denna kammare, på grundval av ett officiellt uttalande från rådet och kommissionen. I övrigt, mina damer och herrar, tillåt mig att önska rådet och kommissionen lycka och framgång på ASEM-toppmötet i London.

Telkämper
Fru orförande! Det andra mötet mellan ASEM: s statschefer och de europeiska regeringscheferna den 3-4 april äger rum mot bakgrund av en tungt vägande ekonomisk kris i Ost- och Sydostasien. En kris, som skärper den kapitalistiska ekonomiska tillväxten vanliga inflytande över storstäder: Osäkra och dåligt betalda arbeten, hänsynslös och okontrollerad utsugning av natur- och marktillgångar, och allvarliga kränkningar av de mänskliga rättigheterna.
OECD: s prognos utgår från att också de europeiska ekonomierna kommer att drabbas av krisens verkningar, om inte något görs snabbt och varaktigt i Ost- och Sydostasien, och en återhämtning äger rum. Det var ju många kolleger i denna kammare som hyllade tigerstaterna, boomen, och de snabba pengarnas politik därborta. Jag anser att här behövs en ny mekanism och framför allt en ny politik, här behövs en ny ram, vilken bör fastställas i London.
Om vi har i tankarna att ASEM-staterna står för mer än hälften av världens BNP, så återspeglar detta att det vilar ett stort ansvar på detta möte i London. Vi i detta parlament krävt upprepade gånger den senaste månaden: Demokratisering i Burma, handelsförbindelser med Burma endast under förutsättning att de mänskliga rättigheterna respekteras, och förhållandena där ändras i riktning mot demokrati, och vad beträffar Nordkorea, att pengar inte får betalas ut endast för KEDO-projektet, utan att vi använder de pengarna för att lindra hungern, att vi arbetar för en utveckling av den inre marknaden här, och därmed också gynnar fredspolitiken i Korea. Dessa projekt måste tas upp. Kinkel talade om en ny Timor-politik. Kanske kan rådet och kommissionen formulera något om denna nya politik gentemot den repressiva staten Indonesien. Och så urskogsbränderna. Urskogarna brinner inte upp av sig själva, de tänds på. Jag anser att här finns behov av ett klimatskyddsprogram.
Vi skulle vilja veta hur ni tänker gå till väga med dessa problem, som vi har diskuterat här upprepade gånger. Vilka initiativ tänker ni ta? Vad tycker ni exempelvis om att införa en Tobin-skatt med anledning av den ekonomiska krisen? Hur kommer ni att klargöra ett nytt samarbete för regeringarna? Jag anser att det är bra om ni får med er ett paket för förhandlingarna från parlamentet, och avlägger en rapport för parlamentet nästa gång, som Jarzembowski sade, vad ni har förhandlat om, hur ni har förhandlat och med vilka gemensamma perspektiv vi med demokratiskt ansvar tillsammans kan utforma politiken gentemot Ost- och Sydostasien.

Pompidou
Fru ordförande, mina kära kolleger! Inför ASEM: s andra toppmöte är det i mina ögon viktigt att fastställa vilken roll Europeiska unionen kan och bör ha inom ramen för samarbetet och utvecklingen av förbindelserna med Asien - vad som skall prioritereras och vilka åtgärder som skall vidtas för att samordna och rikta kommande insatser.
ASEM-toppmötet, vars syfte är att stimulera dialogen med våra asiatiska partner, kan bidra till att underlätta den ömsesidiga förståelsen och till att förstärka banden mellan våra två kontinenter. I det viktiga sammanhang som dagens internationalisering innebär, bör de banden konkretiseras genom inrättandet av ett euro-asiatiskt samarbete om regionala och internationella frågor av större vikt, bl.a. om ekonomiska och finansiella, vetenskapliga, tekniska, miljömässiga, kulturella och humanitära aspekter.
Inom ramen för det nya partnerskapet med Asien är det alltså nödvändigt att unionen har en avgörande roll i utvecklingen och genomförandet av sina instrument, som kommer att möjliggöra synergieffekter och partnerskap inom de här områdena.
Därför kan jag bara ge mitt stöd till alla initiativ som togs upp under ASEM: s första toppmöte och de förslag som formulerades vid det andra Asia-Europe Business Forum i Bangkok, de bör förbättra det allmänna klimatet och utveckla ömsesidiga investeringar.
När det gäller den kris som sedan några månader drabbar en stor del av Asien - en fråga som säkerligen kommer att diskuteras vid toppmötet i London - är det viktigt att unionen aktivt deltar i genomförandet av finansiella och ekonomiska åtgärder som kan bromsa recessionens mekanismer.
Unionen kommer dels att bidra genom att uppmuntra nödvändiga reformer i de sektorer som har drabbats av krisen, och dels genom att återge förtroendet till utländska investerare.
Med målet att ge ASEM-processen en parlamentarisk dimension, är det avslutningsvis nödvändigt att stödja ett parlamentariskt partnerskap mellan Asien och Europa, dvs. ASEP, och att kammaren görs nära delaktig i det.

Ewing
Fru ordförande! Jag hade privilegiet att få vara med i ASEAN-delegationen som besökte Malaysia och Singapore i januari. Vi träffade inte premiärministrarna i Malaysia eller Singapore eftersom båda var bortresta, men vi träffade utrikesministrarna och mottogs mycket väl.
Den finansiella krisen var huvudämnet för samtalet och utifrån detta framkom en sak mycket tydligt för delegationens ledamöter. Europeiska unionen får inte tillräcklig erkänsla även om vi hörde till dem som betalade i samband med IMF. Om Clinton kommer på besök får han massor med uppmärksamhet i pressen. Om EU-ministrar kommer på besök, ges detta mycket liten uppmärksamhet. Vi måste komma ihåg det här eftersom det inte är riktigt rättvist mot Europeiska unionen. Vi har en djup känsla av engagemang för den här delen av världen och för de länder som har lidit i krisen.
De var också mycket intresserade av EMU och hade den uppfattningen att det skulle hjälpa upp den globala monetära situationen där de nu har kraschat så illa. I tidningarna i dag läste jag att en ledare antyder att Indonesien står inför total kollaps och att den återvalde Suharto har sagt att han inte tänker hålla sig till IMF: s villkor. Detta är mycket allvarligt för hela processen. Vi måste uppmuntra demokrati och mänskliga rättigheter i alla dess länder.
Vi besökte också skogsdepartementet i Malaysia och var mycket imponerade av miljötänkandet där. Jag anser att vi skulle kunna ge mer hjälp till deras projekt. Vi skulle vilja se dialogen vidgas till att omfatta även kulturella, sociala och politiska frågor i alla länderna. Vi träffade även ideella organisationer och skulle vilja se mer uppmuntran från Europeiska unionen till dessa hårt arbetande organ.

Henderson
Fru ordförande! Det andra mötet mellan Asien och Europa som skall hållas i London den 3-4 april kommer att bli ett viktigt steg på vägen i utvecklingen av Europas förbindelser med Asien. Omfattningen och djupet i frågorna som ledamöterna i detta parlament har ställt understryker betydelsen av ASEM och de förväntningar som ställs på den. Sedan det första ASEM i Bangkok 1996 har vi fått se resultat på alla tre nyckeldimensionsområdena av ASEM-processen.
Ledamöterna i det här parlamentet har ställt frågor om vad som har åstadkommits. För det första, och i politiska termer, har vi sett en serie möten på ministernivå: utrikesministrar, ekonomiministrar och finansministrar har alla sammanträtt separat under 1997 och därigenom ökat nivån av förståelsen för de frågor vi behöver arbeta med för att föra de två regionerna närmare samman. Det har också förekommit kontakter på lägre nivå, men mycket användbara sådana mellan tjänstemän som har fördjupat förbindelserna på arbetsnivå. Till exempel har arbetsgrupper med tulltjänstemän träffats för att lägga fram förslag om hur man skall harmonisera förfaranden och verkställa bestämmelser för att få handeln mellan de två regionerna att fungera bättre.
I ekonomiska termer har det förts en affärsdialog mellan företag och regeringar och detta är centralt för ASEM-processen. Asia-Europe Business Forum har sammanträtt två gånger redan: i Paris 1996 och i Bangkok nu senast i november. Det tredje Business Forum kommer att äga rum i London samtidigt med ASEM II toppmötet och det kommer att vara en unik möjlighet för företagsmänniskor att få en direkt dialog med politiska ledare i en hel serie olika frågor, bland annat ytterligare liberalisering av handel och investeringar.
För det tredje har en handlingsplan för främjande av investeringar utarbetas och stötts av ASEM: s ekonomiministrar. Det omfattar många olika främjande åtgärder och avser att leda till ytterligare dialog om regelfrågor. Genomförandet har anförtrotts en expertgrupp på investeringar, som kommer att börja arbeta vid ASEM II i april, då också planen lanseras. Vi hoppas att ledarna kommer att anta ASEM: s handlingsplan för underlättande av handel, där ramen redan har stötts av ASEM: s ekonomiministrar. Planen syftar till att minska icke tullbaserade hinder och transaktionskostnader, liksom främja handelsmöjligheter mellan de två regionerna.
Jag vet att man varit angelägen om andra kopplingar, " människokopplingar" och det har förekommit ett antal andra utvecklingssteg sedan det sista ASEM. Asien-Europa-stiftelsen sattes upp i februari 1997 för att främja kopplingarna mellan ASEM-medlemmar på det civila samhällets nivå. Det har stött en serie föreläsningar och konferenser, bland annat ett seminarium om mänskliga rättigheter och rättsstaten som hölls i Sverige i december förra året. Kulturella kopplingar kommer att ha en framträdande roll vid ASEM II. Det kommer att finnas ett fullt program av kulturella och konstnärliga evenemang som sker samtidigt med toppmötet, varav en del kommer att besökas av de som deltar i toppmötet, och jag hoppas att några av dem kommer att få inspiration och ta med sig idéer hem. Evenemangen sträcker sig från en öst-väst-filmfestival till utställningar om asiatisk konst och konserter med asiatisk musik.
Många kolleger har tagit upp frågan om den finansiella krisen och vad som kan göras för att hjälpa till att återställa stabiliteten. Betydelsen av ASEM-processen i allmänhet och ASEM II i synnerhet blir ännu tydligare vid en tidpunkt då det finns behov av en bättre förståelse för de olika ekonomiska situationerna och behovet av att hjälpa till att återställa stabilitet åt situationen i Asien. Det erbjuder en möjlighet för oss att undanröja eventuella uppfattningar i Asien, eller faktiskt här också, att Europa har varit långsamma med att svara på problemen och att visa att Europa har givit och fortsätter att ge ett verkligt bidrag till hjälpen. Vi hjälper både genom de internationella finansinstitutionerna och bilateralt. Det är också en möjlighet att understryka behovet för de asiatiska länderna att agera i enlighet med IMF: s rekommendationer. Vi vill använda tillfället vid ASEM II för att uttrycka den åsikten att protektionism inte är lösningen och att marknaderna måste bli mer inte mindre öppna som en del av detta.
Vilka andra områden kommer att täckas vid ASEM II? Unionen kommer att eftersträva en politisk helhetsdialog vid ASEM II. Vi hoppas att diskussionen kommer att omfatta regionala frågor i Asien och Europa likaväl som internationella frågor och kommer att beröra även frågor om grundläggande rättigheter. Kommissionen är engagerad i den lika stora betydelsen av de tre dimensionerna i ASEM-processen och välkomnar samarbetet mellan europeiska och asiatiska länder på många olika områden, som t.ex. miljö, barns hälsa och utbildning. Vi menar att det finns en betydande möjlighet för toppmötet att visa att ASEM kan åstadkomma resultat på områden som betyder något för människor.
Vi förväntar oss att miljöfrågor kommer att vara ett av diskussionsämnena bland ledarna vid ASEM II. Med tanke på aktualiteten i frågan och den oro som asiatiska och europeiska medlemmar av ASEM delar, kommer stöd för att hantera akuta miljöförstöringar, hoppas jag, vara bland de ämnen som tas upp. Problemet med skogsbränder i Sydostasien, som man redan hänvisar till i den här debatten, kommer naturligtvis vara ett angeläget ärende.
Frågor har också ställts om det framtida medlemskapet i ASEM. Jag kan bekräfta att deltagandet i ASEM II kommer att vara samma som vid ASEM I. Men unionen förväntar sig att medlemskap kommer att vara en fråga vid ASEM II. En ytterligare utvidgning kommer att bero av konsensus bland de nuvarande medlemmarna.
Så vad ligger framför oss? Viktiga steg kommer att tas vid ASEM II för att lägga fast prioriteterna för framtida samarbete mellan de två regionerna. Unionen ser fram emot antagandet vid ASEM II av ett ramverk för samarbete mellan Asien och Europa som kan koncentrera och styra ASEM: s aktiviteter. Vi förväntar oss också att man kommer att starta arbetet i en visionsgrupp för Asien och Europa, som skall arbeta med ASEM: s långsiktiga mål. Den skall rapportera utrikesministrarna 1999 i god tid för att slutsatserna skall kunna gå in i ASEM III för år 2000.
ASEM II i april har en solid dagordning. Den asiatiska finanskrisen kommer att göra dialogen mellan Asien och Europa viktigare än någonsin. Ordförandeskapet ser, tillsammans med rådet, fram emot ett givande sammanträde i april.

Brittan, Sir Leon
Sedan det första ASEM har framgångarna varit oerhört snabba. På det politiska området har en omfattande politisk dialog inletts både på minister- och tjänstemannanivå, som har handlat om globala och regionala frågor. Till och med området mänskliga rättigheter har varit öppet för diskussion, med ett informellt seminarium i Sverige i december, som troligen är inledningen på en serie sådana seminarier. Vid det nyligen avhållna mötet i London mellan högre tjänstemän kunde man se en oväntat öppen diskussion om Kambodja, Irak, Koreahalvön och EU: s utvidgning.
På det ekonomiska området har ekonomiministrar och tjänstemän gjort stora framsteg i förberedandet av handlingsplaner både för främjande av investeringar och underlättande av handel och genom att skapa ett gemensamt synsätt kring WTO-relaterade frågor liksom sådana frågor som infrastruktur och hållbar tillväxt. Finansministrar och tjänstemän har enats om att det finns en betydande möjlighet för mer samarbete mellan finansiella övervakare i våra två regioner. De har också enats om att förbättrade ordningar för informationsutbyte och utbyte av bästa metoder kommer att främja en förbättrad finansiell stabilitet. Ett intensivt samarbete har skapats på tullområdet och den privata sektorn har skapat sin egen kontinuerliga dialog genom Asia-Europe Business Forum och andra möten.
På det kulturella och sociala området utgör initiativet Asien-Europa-stiftelsen ett flaggskepp i strävan efter att främja ömsesidig medvetenhet mellan våra två regioner. Olika andra initiativ har också gjorts eller förbereds inom sådana områden som teknologi, miljö, ungdomskontakter och utbildningsutbyten. Andra stora evenemang som t.ex. Manila Forum on Culture and Values in Asia and Europe har riktat in sitt arbete utifrån den väg som utpekats av ASEP.
Jag noterar också att man under tiden sedan Bangkok-toppmötet lagt mycket tid på att fundera över förfarande-, samordningsoch visionsfrågorna. I synnerhet de två förslagen om att skapa en samarbetsram mellan Asien och Europa och en visionsgrupp för Asien och Europa som båda två kommer att utvecklas vidare vid Londontoppmötet.
Om man ser till framtiden går förberedelserna för toppmötet vidare på ett smidigt och konstruktivt sätt. De två kommande åren kommer först och främst att vara en konsolideringsperiod. Men vid år 2000 måste vi kunna visa upp mer konkreta resultat. ASEM-processen har varit och bör förbli en informell process som huvudsakligen skall fungera som en politisk katalysator för att åstadkomma ömsesidig förståelse, dialog och samarbete. ASEM bör inte utvecklas till en institution med ett sekretariat eller någonting sådant, utan vi behöver koncentrera processen tydligare på ett begränsat antal prioriterade områden. En ansträngning att göra detta har gjorts inom ramen för samarbetsramen Asien-Europa som skall antas vid Londontoppmötet.
Vid toppmötet förväntas man fatta en antal viktiga beslut om ASEM: s framtid, nämligen att anta handlingsplanen för underlättande av handel och handelsplanen för främjande av investeringar, att starta Asia-Europe Environment Technology Centre i Thailand, att anta samarbetsramen för Asien och Europa och att starta ASEM-visionsgruppen, som skall bestå av personer på hög nivå från alla ASEM-parterna, med uppdrag att föra fram en oberoende uppfattning av utvecklingen av Asiens och Europas förbindelser inom ASEM-ramen på medellång och lång sikt. Kommissionen har utsett Percy Barnevik, tidigare verkställande direktör för ABB och numera styrelseordförande för Investa-koncernen som sin deltagare. Toppmötet kommer också att inleda en del nya initiativ, möjligtvis inom områden som tvätt av svarta pengar, barns hälsa, miljö etc.
ASEM: s ekonomiska kris ökar betydligt betydelsen av ASEM och samarbete mellan Asien och Europa. Toppmötet i London kommer att ägna mycket uppmärksamhet åt detta. Vi måste sända starka politiska signaler och även lägga fram initiativ för att hjälpa till att komma över krisen. Förenade kungarikets ordförandeskap har just skickat en delegation på hög nivå till Sydostasiens länder för att rätta till missuppfattningar om omfattningen av Europas roll i hanterandet av situationen och för att hjälpa till att förbereda toppmötets meddelande i denna fråga.
Toppmötet måste lägga fram ett starkt politisk budskap vad gäller krisen, erkänna att den har global betydelse, poängtera de bidrag som de europeiska parterna har gjort, bekräfta ASEM-parternas satsning på att genomföra de nödvändiga reformerna och understryka behovet att stå emot protektionism och i stället gå vidare med liberaliseringen som det mest effektiva botemedlet mot rop på protektionism i både Asien och Europa. Vi granskar nu hur vi skall kunna ge ytterligare stöd för att stärka det finansiella övervakandet och arbeta med krisens sociala återverkningar.
ASEM är avsett att skapa ett omfattande partnerskap som går utöver regeringar och administrationer, som skall omfatta en dialog mellan parlamentsledamöter i de två regionerna. Därför var det lämpligt att det första ASEM följdes av ett sammanträde i det parlamentariska samarbetet mellan Asien och Europa här, i april 1996. Jag hoppas att man kan fortsätta med detta.
Det är också värt att notera att Asien-Europa-stiftelsen planerar ett program för att föra samman unga parlamentsledamöter från båda regionerna. Den här typen av informella kontakter mellan parlamentsledamöter bör vara särskilt nyttig.
Slutligen bör jag nämna att kommissionen med glädje rapporterar tillbaka till parlamentet om resultaten av toppmötet.

Randzio-Plath
Fru ordförande! Svaren från rådets ordförandeskap och kommissionen understryker chanserna för en framgångsrik ASEM-konferens i London. Jag anser att det är mycket viktigt att just i dessa tider komma fram till ett budskap som säger att båda världsdelarna kan samarbeta framgångsrikt. Slutligen skall ASEM-processen inte ersätta någon form av multilateralt samarbete, utan främja partnerskapet mellan Europa och Asien i vissa bestämda frågor.
Jag tänker här inte bara på möjliga lösningar av krisen i Asien, utan också på att reformen av de internationella finansinstitutionerna kan göra framsteg under utveckling av föreställningarna hos de båda världsdelarna. Jag tänker också på att vi faktiskt behöver andra regler för kontroll, och förmodligen behöver vi andra definitioner för offentliga utlandsskulder. Det kommer säkert att tas upp i detta sammanhang. I det avseendet väntar jag mig ett framsteg genom ASEM-konferensen. På denna konferens borde det också betonas att euron inte bara kan bidra till stabilisering av monetära och ekonomiska förbindelser i Europeiska unionen, utan också till en internationell monetär stabilisering. Det är ett viktigt budskap, som bör utgå från denna konferens.
Jag vill ännu en gång understryka hur nödvändigt det är med ett välfungerande samarbete mellan de här båda viktiga världsdelarna. Trots våra olika kulturer och traditioner finns det möjligheter för samarbete som också är nödvändigt, just för att vi redan har en så hög grad av ekonomiskt samarbete. Därför behöver vi också politisk stabilitet i båda världsdelarna. Till detta skall denna politiska dialog bidra. Det kan den också, därför att säkerhetsfrågorna i Asien också är våra säkerhetsfrågor, och temat good governments borde bli den politiska dialogens medelpunkt i högre utsträckning.
Men låt oss inte glömma att samarbetet mellan Asien och Europa inte bara är ett samarbete mellan regeringarna och parlamenten, utan också mellan de fria organisationerna, de unga i Asien och Europa, kvinnorna i Asien och Europa. Här finns det många teman som bör tas upp inom ramarna för dialogen people to people, och framför allt bör genomföras. Jag uppmanar rådets ordförande och kommissionen att helt konkret i olika projekt och program visa en klar profil för samarbetet på alla nivåer.

Kittelmann
Fru ordförande! Jag känner mig lugnad när jag hör hur väl vi förstår vad som måste göras efter krisen. Ur analysen av det som hände före krisen har det lugnande faktum klargjorts, att vi har gjort mycket. Jag ber er att vid toppmötet i London inte glömma bort vad som identifierades som orsaker och vad som inte gick att ändra på. Om man tittar noga på vilka orsakerna till denna kris är, då råder en relativ enighet om att det i huvudsak handlade om ett alltför högt bytesbalansunderskott i de berörda folkens ekonomier, om en hög utlandsskuld, särskilt för den privata sektorn, gynnad genom fasta växelkurssystem, finansiering av improduktiva områden och mycket mer.
För ögonblicket kan vi se att alla är rädda att dra sig tillbaka, att delvis dra tillbaka kredit som i Taiwan, där krisen i grunden inte är så allvarlig, och där man just skulle behöva stanna kvar i stället för att dra sig tillbaka. I stället flyr kapitalet ut ur regionen, och politiken ger goda råd. De goda råd som politiken måste ge för framtiden, intresserar även oss i parlamentet. Därför betraktar vi debatten här som en början.
Jag är tacksam, Sir Leon - jag antar att ordförandeskapet också tycker det - att vi kommer att fortsätta diskussionen här i Europaparlamentet och kommer att tala om resultaten. Men vi är naturligtvis även utomordentligt intresserade av de politiska förhållandena mellan de asiatiska tigrarna, som den sista tiden knappt kunde springa längre av ren arrogans på vissa områden, och som gav oss, européerna, goda råd, medan de nu, efter det att krisen har ägt rum, vänder sig till oss för att få hjälp. Vi får lära oss av varandra, att det som hände i Asien också hade sin orsak i att många européer inte kunde investera där tillräckligt snabbt, för att göra snabba pengar, att de medvetna om risken inte borde rygga tillbaka. Nu drar de sig i stället tillbaka och lämnar asiatiska länder i bittert armod.
Jag vill påminna om att det inte bara är ekonomin som har tagit skada, utan att vi även har social tillbakagång och nödlägen, att hundratusentals eller miljoner människor, som har litat på att politiken och ekonomin gör det rätta, har en usel tillvaro där, att hunger och nöd härskar i denna region. Jag ber er att i London fundera på hur man kan hjälpa dessa människor, för Indonesien visar ju som land med den fjärde största befolkningen att de har ett dåligt sinne för demokrati i en nödsituation. I stället visar de att de har sina egna former för omvandling, och jag är spänd på har man kommer att reagera på att de inte uppfyller IWF-kravet, och agerar på egen hand.
Asien var inne i en läroprocess redan när de nådde framgång. Nu är de inne i en bitter läroprocess. Jag är spänd på Asien och deras resultat, som vi kommer att fortsätta att diskutera här.

Janssen van Raay
Fru ordförande! Naturligtvis kommer krisen att tas upp i London, vilket bland andra Pompidou har krävt, men vi skulle vilja uppmana till att speciellt uppmärksamma befolkningen i, om jag får säga så, våra tidigare kolonier. Japan har en gyllene chans att gottgöra det elände som landet orsakade befolkningen här under kriget med sin ockupation av dessa områden. Jag uppmanar er att särskilt tänka på - nu när ni har blivit vald till ordförande - att dessa områden ockuperades av Japan och befriades av brittiska trupper, glöm inte bort det, herr rådsordförande, under Burmaoffensiven. I Rangoons War Chapel finns namnen på de britter som stupade mellan 5 maj och 15 augusti angivna i handskrift. Jag har bett rådet - och jag ber om ett svar - att låta den 15 augusti bli en europeisk flaggdag. Det var även slutet på andra världskriget för Nederländerna. Glöm inte bort dessa befolkningar. Japan har redan börjat med ersättning till Indonesien.

Ford
Fru ordförande! Som Robin Cook, Storbritanniens utrikesminister, sade här i januari så är nationerna i dag lika beroende av varandra som de var självständiga en gång i tiden. Samma sak gäller förbindelserna mellan Europa och Asien och medlemsstaterna i Europeiska unionen. ASEM II toppmötet kommer att sammanföra stats- och regeringschefer från tio asiatiska länder och från de femton medlemsstaterna i Europeiska unionen.
Mötet i London kommer att bli ett tillfälle, ett verktyg för att skapa starkare ekonomiska, politiska och kulturella band mellan de två starka ekonomiska krafterna som representerar över 50 procent av världshandeln. Det första toppmötet i Bangkok i mars 1996, ASEM I, skapade grunden för framtida förbindelser mellan EU och Asien, inledde en serie parallella dialoger som syftade till att hitta en gemensam grund utifrån vilken vi kunde arbeta tillsammans för fred och stabilitet och skapade villkor som främjar ekonomisk och social utveckling, en politisk dialog byggd på ömsesidig respekt, jämlikhet och främjande av grundläggande mänskliga rättigheter.
Vid sidan av det har vi också haft den parlamentariska dialogen och 1996 träffades parlamentariska delegationer från asiatiska länder plus berörda ledamöterna av Europaparlamentet här i Strasbourg. Vi förbereder nu ASSEP II, under beskydd av Asien-Europa-stiftelsen, som skapades efter det första ASEM-toppmötet, och som jag hoppas kommer att äga rum i Kuala Lumpur i mitten av augusti efter generalförsamlingen i ASEM: s interparlamentariska organisation, där Europa återigen kommer att sammanträda med ASEAN utan Myanmar.
Det ligger i både Asiens och Europas intresse att samarbeta till vår ömsesidiga fördel. Det finns många områden där vi redan samarbetar. Det finns områden där de asiatiska länderna hjälper Europa. Som vice ordförande i Europaparlamentets delegation till Japan kan jag t.ex. rapportera att Japan bidrar med ca 500 miljoner ecu till återuppbyggnaden i Bosnien. De har ett stödoch biståndsprogram till palestinierna för att hjälpa till att skapa en palestinsk bosättning. Den hjälper till med upprensningen efter Tjernobyl och i gengäld är vi engagerade i det mycket viktiga Kedo-projektet.
Krisen i Asien kommer att få återverkningar i Europa. Det är inte någonting som vi kan lämna till dem. Sammanfattningsvis är Asien-Europa-toppmötet i april och det parlamentariska mötet i augusti två ytterligare steg mot ett nytt partnerskap som omfattar hela jorden.

Ordföranden
Jag har mottagit sju resolutionsförslag i enlighet med artikel 37.2 i arbetsordningen.
Jag förklarar den gemensamma debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Internationell brottmålsdomstol
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är den gemensamma debatten om följande muntliga frågor:
B4-0179/98 - O-0056/98 från de Vries för ELDR-gruppen till rådet om inrättandet av en internationell brottmålsdomstol, -B4-0262/98 - O-0062/98 från de Puerta m.fl. för GUE-NGL-gruppen till rådet om Internationella brottmålsdomstolen, -B4-0263/98 - O-0063/98 från van Bladel för UPE-gruppen till rådet om inrättandet av en internationell brottmålsdomstol, -B4-0265/98 - O-0065/98 från de Aglietta m.fl. för V-gruppen till rådet om inrättandet av en internationell brottmålsdomstol, -B4-0267/98 - O-0067/98 från Swoboda för PSE-gruppen till rådet om inrättandet av en internationell brottmålsdomstol, -B4-0269/98 - O-0069/98 från Dell'Alba för ARE-gruppen till rådet om inrättandet av en internationell brottmålsdomstol, -B4-0270/98 - O-0070/98 från Oostlander m.fl. för PPE-gruppen till rådet om inrättandet av en internationell brottmålsdomstol.
Brinkhorst
Fru ordförande! Det är ett mycket lämpligt tillfälle att diskutera frågan om den internationella brottsdomstolen. Vi befinner oss strax före den sista förberedande konferensen före Rom-konferensen. I juni bör vi slutligen ha lagt fast de grundläggande principerna.
Under så många år efter andra världskriget trodde Europa att det var säkert vad gällde skyddet av mänskliga rättigheter. Vi utvecklade Europarådet, kommissionen om mänskliga rättigheter och hela det detaljerade systemet, men det har under de senaste åren framstått mycket tydligt att Europa inte är säkert vad gäller frågan om mänskliga rättigheter. Helt bortsett från resten av världen förekom 250 fall av brott mot mänskliga rättigheter så lite som 1 500 km från den här staden. I Bosnien våldtogs kvinnor, barn rövades bort, människor slaktades. Det finns ingen anledning för det här parlamentet att vara självbelåtet, för det framstår klart att mänskliga rättigheter kan kränkas överallt, även i Europa. Vi hörde det i går från rådets ordförande och i dag i frågan om Kosovo. Det framstår mycket klart att även här kan nya kränkningar ske.
Mot den bakgrunden är det mycket viktigt att Europeiska unionen och just nu Europaparlamentet utövar ett nytt ledarskap. Om vi verkligen vill vara tydliga kan vi skicka en signal om att vi vill ha en internationell brottsdomstol, med en självständig allmän åklagare. Som det står i resolutionen har vi de grundläggande brotten, alla grundläggande brott mot mänskligheten som täcks. Vi måste stå fria från säkerhetsrådet.
De flesta medlemsstater i Europeiska unionen stöder dessa grundläggande principer. Det finns en eller två som tvekar och det är mot den bakgrunden oerhört viktigt att parlamentet skickar en klar och enhällig signal. Jag hoppas att både kommissionen och rådet stöder de argument som lagts fram av de som presenterade denna resolution.

Pettinari
Fru ordförande! Inrättandet av en permanent internationell domstol skall stödjas och det är inte första gången jag själv talar i denna kammare för att stödja ett sådant förslag. Det handlar om ett viktigt instrument för att garantera rättvisan och framför allt för att döma dem som har begått brott mot mänskligheten och som har begått folkmord. Det är viktigt att den diplomatiska konferensen i Rom, som kommer att äga rum i juli, definitivt bestämmer domstolens stadgar. I det sammanhanget hoppas jag att regeringen i mitt land, den italienska regeringen, vidtar effektiva åtgärder för att förbereda konferensen väl, naturligtvis i samarbete med unionens övriga medlemsstater.
Det skulle vara bra om rådet inför den diplomatiska konferensen kunde anta en gemensam ståndpunkt till stöd för domstolen i enlighet med fördraget. Låt mig också säga att rådet enligt mitt förmenande borde säga nej till alla försök att underordna domstolen Förenta nationernas säkerhetsråd.
De är omöjligt att acceptera att vetorätten i säkerhetsrådet, ett typiskt exempel på maktmissbruk, skulle kunna blockera domstolens arbete och därigenom förhindra att domstolen dömer de brottslingar som ställs inför den. Låt mig därför uppmana rådets ordförande att verkligen engagera sig i denna fråga. Det är mycket viktigt att domstolen inte blir bunden av Förenta nationernas säkerhetsråd.
Låt mig slutligen vända mig till rådet och kommissionen med en vädjan om att de garanterar domstolen en adekvat finansiering och i det syftet borde en särskild budgetpost skapas för att se till att den permanenta internationella domstolen kan utföra sitt arbete på ett bra sätt.

Van Bladel
Fru ordförande! För tre månader sedan diskuterade vi här en resolution som propagerade för en permanent internationell domstol, och sedan dess har de frågor jag då hade om detta inte blivit besvarade. Ad hoc-tribunalerna i Arusha och Haag om Rwanda och Jugoslavien har tyvärr inte fått tag på de anstiftare som bär huvudansvaret för massmorden. I Haag har dessutom, det måste också sägas, inte särskilt mycket faktiskt material kommit fram, tyvärr. Undersökningen har också varit för mycket inriktad på den första delen av kriget. Nyligen har några fall blivit kända där EU-militärer från SFOR i lugn och ro suttit på ett kafé och tagit sig ett glas tillsammans med en av dessa mindre krigsförbrytare.
Fru ordförande! Skulle rådet kunna tala om för mig om det verkligen blir en domstol för krigsförbrytelser eller om syftet indirekt är att institutionalisera bekämpandet av internationell terrorism och handeln med droger? Vad kan rådet säga om detta? Det förekommer också rykten om att Förenta staterna inte skulle vilja erkänna jurisdiktionen för en sådan domstol. Vad känner rådet till om detta? Vilka nationaliteter med vilken rättskänsla skulle komma att utgöra åklagarämbetet?
Fru ordförande! Trots den väldiga mängd papper om behovet av domstolen som skickats till mitt kontor i Bryssel och hit har jag ändå blivit lite misstänksam mot dem som vill genomföra detta kosta vad det kosta vill. Femtio år efter FN: s allmänna förklaring om de mänskliga rättigheterna skulle det verkligen behöva falla fler domar på internationell nivå. Jag tänker på Saddam Hussein och Milosevic. Men för detta krävs att strukturen hos en sådan domstol är klar och genomförbar. Så länge det inte är fallet och det inte har gjorts någon grundlig utvärdering av ad hoc-domstolen kvarstår mina frågetecken.

Aelvoet
Fru ordförande! Jag tror att vi när vi talar om principen för en internationell domstol knappast kan underskatta vilka långtgående följder detta skulle kunna få. Men jag håller med Van Bladel om att man även här måste säga " skulle kunna få" , eftersom det tråkigt nog finns gott om bevis för att varken Arushatribunalen eller Haagtribunalen beträffande före detta Jugoslavien verkligen inte givit det resultat som man hade förväntat sig. Men i mitt tycke säger det mer om en brist på medel, en brist på tydlighet och på frihet att kunna agera än om principen för en sådan tribunal.
Jag skulle således för den gröna gruppens räkning vilja uttala mitt stöd för principen om en internationell domstol, men då under förutsättning att den måste vara utrustad med tillräckliga medel. Och var skall man hitta dem? Och dessutom är det viktigt att åklagaren har frihet att agera utan att vara beroende av ett godkännande i förväg från ett säkerhetsråd eller vad det nu må vara.

Swoboda
Fru ordförande, herr rådsordförande, kära kolleger! Jag har redan påpekat i dag vad som möter en medborgare som slår på TV: n, och jag har påpekat vilket negativt intryck det ger att vi från Europeiska unionen inte har någon representant i Kosovo, men att amerikanerna där är välrepresenterade.
En annan sak som en genomsnittligt rättskaffens medborgare med något intresse för ordning och rättvisa måste lägga märke till dessa dagar, är hela det skådespel runt Pinochet, en människa som har lett en regim av bödlar och mördare och som, efter att ha varit militär under flera år, nu övertar en säkerligen högavlönad och prestigefylld post som senator i ett land. Jag vet vilken politisk kalkyl som finns bakom detta, men ingen av oss kan acceptera att det finns människor som mördar, dödar och torterar andra människor, som man sedan fortsätter att fjäska för och som får överta statliga funktioner.
Vad beträffar Bosnien så är vi är långt från nöjda, även om framsteg har gjorts. Men de maffiabossar som alltid lyckas komma undan, har upprepade gånger lyckats smita undan sitt ansvar. Därför är detta ärende med den internationella brottmålsdomstolen så viktigt och så svårt att genomföra. Jag vet vilken roll politisk kalkyl spelar i detta sammanhang, där man menar att detta inte är viktigt, där man ibland hellre sluter fred än lämnar ut någon. Men kriget och konflikterna fortsätter. Vi måste bedriva en politik som både har som mål att sluta fred och ändå ställer de ansvariga för massmord och svåra brott till svars för sina handlingar.
Jag är ingen moralpredikant, och jag vet också att politik inte alltid har något att göra med moral. Men jag är mycket glad över att det brittiska ordförandeskapet med Cook, men även ni, herr Henderson, upprepade gånger har påpekat att det måste finnas ett minimum av moral också i ett lands utrikespolitik, vare sig det handlar om vapen och vapenförsäljning, eller om en internationell domstol. En moralisk dimension av utrikespolitiken är efterfrågad, och medborgarna kommer endast att acceptera denna politik, om den är förknippad med en smula moral. Därför stöder jag å min grupps vägnar helt och fullt detta gemensamma förslag som vi kommer att lägga fram. I detta ingår vårt konkreta mål, nämligen en oberoende domstol. Politiken har andra uppgifter än en domstol, men denna domstol måste kunna agera oberoende. Vittnen skall bjudas in, som också måste infinna sig, och inte dra tillbaka sitt vittnesmål, vilket var fallet med den kroatiske politikern. Detta domstolens oberoende måste uppnås, och i denna bemärkelse kommer vi att ge detta gemensamma förslag vårt fulla stöd i morgon.

Dell'Alba
Fru ordförande, herr rådsordförande! Detta är inte första gången som vårt parlament uttalar sig för en internationell brottmålsdomstol. Jag tror att parlamentet kommer att göra det med stor majoritet, kanske enhälligt, på samma sätt som tidigare. Detta tror jag skulle vara det bästa budskapet att ge den sittande rådsordföranden, dvs. att de folkvalda från Europeiska unionens olika medlemsstater stödjer en text som, som ni har sett herr ordförande, är mycket detaljerad, mycket precis, som ligger i linje med och som sammanfaller med den position som intagits av de s.k. likeminded countries i en, om man säger så, försiktig version, en öppen version så att alla kan ansluta sig till denna starka position som samtidigt innefattar de skäl som för vissa länder fortfarande fungerar som en broms, inte när det gäller domstolen som institution utan det sätt på vilken den skall fungera. Jag tror dessutom att detta skall kunna hjälpa det brittiska ordförandeskapet att finna den sammanhållning som jag tycker verkar saknas för närvarande framför allt därför att en av medlemsstaterna, som även är medlem av säkerhetsrådet, fortsätter att hysa tvivel om denna linje som vi i morgon kraftfullt kommer att rösta för och godkänna.
Den 16 mars börjar den första sessionen med förberedande förhandlingar och sedan, den 15 juni, inleds konferensen i Rom, i en av Europeiska unionens medlemsstater, vilket kommer att ge unionen en nyckelroll. Jag hoppas, herr ordförande, att ni i ert svar kommer att kunna lugna oss vad gäller de ansträngningar som ni säkerligen gör för att komma fram till en harmoniserad ståndpunkt och att ni framför allt kommer att instämma med oss när det gäller den mycket stora betydelse som inrättandet av domstolen kan få när det gäller att utveckla den internationella rätten och även när det gäller den roll som Europeiska unionen i egenskap av sådan kan spela när det gäller detta initiativ att främja rättssamhällets principer och att få slut på en situation där än i dag många brottslingar ostraffat kan röra sig fritt runt världen.

Oostlander
Fru ordförande! Det som en gång började som en trasa för att torka upp blodet i stället för en fast politik i fråga om Jugoslavien, nämligen domstolen för förbrytelserna i Jugoslavien, håller på att växa ut till ett initiativ av permanent och allmän art. Jag måste säga att det är avsevärt mycket bättre än vi någonsin hade kunnat hoppas. Jag tror att det är mycket viktigt eftersom vi också ser att domstolen som arbetar för Jugoslavien och domstolen som arbetar för Rwanda verkligen kan utöva inflytande. Allteftersom dessa domstolar kommer att nå större framgång i sitt arbete kommer de också att ha en tydligt förebyggande effekt för personer som vill uppföra sig illa i form av folkmord, massmord, men eventuellt även vad gäller stater, för det är inte otroligt att kriminella stater kommer att uppträda allt oftare i den här världen. Också då behöver vi en sådan internationell domstol, tror jag.
Domstolen för Jugoslavien och för Rwanda hade emellertid ett mycket tydligt mål. Vi visste vad det var som skulle undersökas och vad som skulle åtalas. För den permanenta domstolen är det egentligen inte lika tydligt. Jag ställer mig frågan: vem kommer egentligen att ge impulsen för att få en undersökning till stånd? Ni skulle säga " åklagaren" , men i en vanlig rättsstat har åklagaren någonstans också en justitieminister som också kan göra prioriteringar för vilka ärenden som skall undersökas och åtalas och vad som eventuellt skall få lägre prioritet.
I detta fall måste det väl också finnas en instans som har något band med åklagaren. Vem utnämner honom, vem utnämner domarna? Allt detta är frågor som vad jag antar kommer att tas upp i FN-kommissionen, och som verkligen kommer att vara näring åt juridiska specialister. I vilket fall som helst måste man undvika att en sådan domstol blir beroende av vissa länders veto, vilka därigenom också försöker att skydda sina vänner.
Jag tror att vår grupp i sin helhet mycket starkt är för den föreliggande resolutionen. Men jag vill ändå understryka att jag anser det vara av stor vikt att det politiska och diplomatiska ansvaret tydligt särskiljs från exempelvis de icke-statliga organisationernas ansvar. I den nederländska översättningen står det nu lyckligtvis rätt i alla fall. De icke-statliga organisationerna deltar inte i diplomatkonferensen, men de kommer att bli ombedda att lämna ett bidrag som kan användas av denna konferens. Vi måste akta oss för, även om det är med de bästa avsikter, att tänka organiskt, att förfalla i korporatism på områden av det här slaget. Jag hoppas att även samhället och de specialiserade grupperna längs en ordnad väg kan bidra till framgången för denna internationella domstol.

Henderson
Fru ordförande! Rådet stöder till fullo skapandet av den internationella brottmålsdomstolen som skall döma de allvarligaste brotten och kränkningarna av folkrätten, inklusive folkmord, brott mot mänskligheten och krigsförbrytelser. Förhandlingarna kring förslagstexten om stadgar för domstolen har historisk betydelser och världssamfundet har ett särskilt stort ansvar för att använda sig av den inneboende kraft som genererats under de senaste åren. Domstolen skall se till att den som begår de mest allvarliga brotten internationellt sett inte kan göra det ostraffat och på sätt kommer det att ha en avskräckande effekt. Man hoppas att vetskapen om att de som har begått vidrigheter ställs inför domstol kan hjälpa offer att delta i en försoningsprocess.
Europeiska unionen är uppmuntrad av det hela tiden växande antalet länder som stöder upprättandet av domstolen. Detta visar sig i det breda internationella deltagandet och en allmän samarbetsanda vid de förberedande kommittésammanträdena som hölls i New York. Unionens medlemsstater har själva spelat en aktiv roll i de förberedande kommittésammanträdena och vi vill hylla den ovärderliga roll som har spelats av Adriaan Bos, ordförande i den förberedande kommittén. Unionen ser fram emot den diplomatiska konferens som skall hållas i juni och juli i år. Vi är tacksamma mot den italienska regeringen för dess erbjudande att stå som värd för konferensen. Det är viktigt att konferensen får se deltagare från största möjliga antalet länder. Flera medlemsstater såväl som Europeiska kommissionen har därför bidragit till FN: s fond för deltagande i konferensen för de minst utvecklade länderna. Vi välkomnar också rollen som har spelats av ideella organisationer i processen att skapa domstolen. Många av dem har genom sitt engagemang och sin kunskap bidragit på ett betydande och positivt sätt till arbetet.
Unionens samordningssammanträden har hållits regelbundet före och under sammanträdena i den förberedande kommittén. Vid inledningen av Rom-konferensen kommer ordförandeskapet att göra ett uttalande för unionens räkning. Det brittiska ordförandeskapet samlade experter från medlemsstaterna till ett tvådagarsmöte i London förra månaden. Vid mötet skedde ett nyttigt utbyte av åsikter i olika nyckelfrågor och man diskuterade hur man bäst skulle föra förhandlingarna i domstolen framåt. Unionen strävar inte efter att enas om gemensamma ståndpunkter i förväg om de detaljerade reglerna kring domstolens stadga. Det finns dock ett betydande mått av samsyn i många frågor. I synnerhet enades vi om ett antal nyckelprinciper, bland annat följande: domstolen skall vara effektiv, den skall stå sig över tiden, och den skall vara ett komplement till nationella brottsmålssystem. Domstolen skall utnyttja erfarenheten från de två tillfälliga domstolarna för före detta Jugoslavien och för Rwanda, vars arbete vi också stöder.
Unionen uttrycker hopp och förtröstan om att det kommer att bli möjligt att åstadkomma framgångsrika resultat vid den diplomatiska konferens som skall slutföra och anta en heltäckande och universell konvention som skapar den internationella brottsdomstolen. Vi uppmanar alla stater att visa den anda av samarbete som krävs för att åstadkomma detta.

Bontempi
Fru ordförande! Bland de många goda skälen till att omröstningen i parlamentet kommer att bli en överväldigande majoritet, om inte till och med enhällighet, så finns det vissa som bör understrykas särskilt. Det första skälet gäller det höga symbolvärdet i ett kraftfullt initiativ från Europeiska unionens sida. Jag är därför glad över det som ministern har sagt, över det löfte som ordförandeskapet verkar ha avgett och jag vill upprepa betydelsen av ett kraftfullt och beslutsamt budskap från Europeiska unionen till förmån för att inrätta en tribunal som säger ett tydligt " nej" till straffrihet och - om ni tillåter - som även visar en förmåga att lyssna och som kan erbjuda det som det allmänna rättsmedvetandet kräver och som många gånger gamla och otillräckliga instrument inte kan ge.
Det andra skälet är att i denna globaliserade värld behövs det många regler, men en av de viktigaste är den som gäller de grundläggande rättvisekriterierna och möjligheten att de demokratiska länderna, civiliserade människor i samarbete, pekar ut och straffar dem som gjort sig skyldiga till allvarliga brott mot mänskligheten. Detta är ett av skälen till att demokratin fortfarande lever, vilket vi är medvetna om, och av den anledningen är de regler som skall gälla för denna domstol upplysta regler som skall garantera de demokratiska systemen. Naturligtvis skall denna domstol ha sådana egenskaper som vi kan hämta från våra egna förebilder; oberoende och, i en rättsstat, processrättsliga garantier för den som skall rannsakas.

Ferrer
Herr rådsordförande! Ett samhälle som kallar sig civiliserat bör göra respekten för människans högsta värde och värdighet och i konsekvens därmed, försvaret av de rättigheter som utgår ifrån denna värdighet, till de grundläggande principer varpå det politiska agerandet bygger.
Emellertid är tyvärr människan i alltför många fall, en varg för människan - vilket bevisas av de krigsförbrytelser, de förbrytelser mot mänskligheten, de folkmord, som fortfarande begås med en total strafflöshet, utan att något kan rättfärdiga orätten i dessa brott, vilka därför bör dömas och fördömas.
Därav brådskan, behovet av en oberoende internationell brottmålsdomstol som kan döma dem som är skyldiga till detta barbari.
Därför kan vi också bara gratulera till sammankallandet av en diplomatisk konferens som inleds i juni i Rom, för att fatta beslut om de förordningar som skall styra denna domstols funktion. Denna konferens utgör en milstolpe som kan vara avgörande för att vinna slaget för att fastställa en internationell rätt - en milstolpe som, det är rätt att erkänna det, har möjliggjorts tack vare det outtröttliga och bestämda stöd från så många icke-statliga organisationer som arbetat med frågan.
Om världen kan gå in i det tredje årtusendet av vår civilisation med ett nytt hopp kan vara beroende av Rom-konferensens framgångar. Syftet med den resolution som Europaparlamentet har förberett är just för att detta hopp skall kunna bli verklighet. Nu är det rådet och kommissionen, och med dem medlemsstaterna, som har ordet.

Caccavale
Fru ordförande, herr rådsordförande! Det faktum att denna resolution i morgon förmodligen kommer att röstas igenom enhälligt och att det från samtliga politiska grupper i denna församling finns en stark politisk vilja att genomföra detta initiativ, är inte tillräckligt. Det krävs faktiskt just nu ett kraftfullt politiskt initiativ från samtliga europeiska institutioner så att brottmålsdomstolen inrättas, vilket innebär, vilket redan har påpekats, att man framför allt avvisar alla tankar på straffrihet för krigsförbrytelser, för internationell brottslighet som begåtts under de senaste femtio åren. Detta innebär att det under de senaste femtio åren, efter det andra världskriget, har förekommit 250 konflikter som har skördat över 130 miljoner offer. Det betyder också att initiativen från det internationella samfundet ofta har varit verkningslösa, vilket också visas av de brottmålsdomstolar som finns i dag, den i Haag och den i Arusha. Av den anledningen måste vissa begränsningar, vissa viktiga regler införas så att domstolen verkligen blir effektiv. Det krävs initiativ från samtliga europeiska institutioner.

Carnero González
Fru ordförande! Det är en magnifik nyhet att det kommer att skapas en internationell brottmålsdomstol i sommar. Skapandet av denna domstol kommer utan tvivel att vara den bästa förebyggande diplomatiska åtgärden som man kan sätta igång, för att avskräcka kriminella som den senaste tiden har härjat fritt. Utan något som helst tvivel, pekar erfarenheterna av domstolar, för dessa ändamål, vad gäller före detta Jugoslavien och Rwanda, om möjligt ännu starkare, på behovet av att skapa denna internationella brottmålsdomstol.
Men det räcker inte med att bara skapa den. Det bör vara en internationell brottmålsdomstol som står oberoende i förhållande till säkerhetsrådet, som har förmåga att själv sätta igång initiativ, som har en bred jurisdiktion inkluderande brott mot mänskligheten, folkmord och krigsförbrytelser, alltså grova kränkningar av de mänskliga rättigheterna, samt inte är ett komplement den nationella rätten. Det är nödvändigt att Europeiska unionen har en gemensam ståndpunkt i frågan, på varje möte med den förberedande kommittén för den diplomatiska konferensen. En ståndpunkt som förpliktar varje medlemsstat att främja skapandet av en verkligt oberoende internationell brottmålsdomstol, som inte är avhängig av gamla fossiler inom den internationella rätten, såsom möjligheten till veto i FN: s säkerhetsråd.

Sauquillo Pérez del Arco
Fru ordförande! Strafflösheten är ett slags krig, därför att offren fortsätter att känna sig angripna. Strafflösheten gör freden illegitim och försätter de befolkningar som drabbats av krigsförbrytelser, vilka hela det internationella samfundet tar avstånd ifrån, i en situation av osäkerhet. Inför strafflösheten finns bara rätten. Den internationella brottmålsdomstolen är enda sättet att återupprätta rätten och, med all säkerhet, kommer det att bli ett ovärderligt instrument för att förebygga konflikter.
Om de ledare som är kapabla att begå brott mot mänskligheten - från folkmord till övergrepp, från våldtäkter, som används som vapen i krigsförbrytelserna, till massakrer och tyranni - inte bara förvägrades deras roll som samtalspartners med resten av det internationella samfundet, utan också visste att det finns ett straff för deras gärningar, då skulle många konflikter undvikas och, framför allt, mycket lidande.
En permanent internationell brottmålsdomstol är en gammal strävan, och vi kan inte låta tillfället att förverkliga den gå förbi oss. Därför måste vi skapa en effektiv oavhängig domstol med verkliga befogenheter vid fastställda definierade brott, med ett minimalt utrymme för undantag och nationella baktankar. För att domstolen inte skall födas tandlös eller stanna vid en kosmetisk åtgärd från de mäktiga länderna, måste dess finansiering på lång sikt garanteras liksom ländernas skyldighet att samarbeta med den. Det finns erfarenheter från Nürnberg, Tokyo, före detta Jugoslavien och Rwanda, de kan bara uppmuntra oss att förbättra ett svagt internationellt rättskipningssystem som ligger långt efter den mänskliga civilisationens värderingar. De icke-statliga organisationerna organiserar just nu en kampanj för medvetandegörande, information och uppföljning av arbetet i förberedelsekommittén för den diplomatiska konferensen, där dess stadga skall antas. Jag anser att vi måste stödja dem i denna verksamhet, därför att det är det bästa sättet att få igång denna permanenta domstol.

Ordföranden
Jag har mottagit sex resolutionsförslag i enlighet med artikel 37.2 i arbetsordningen.
Jag förklarar den gemensamma debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Konkurrensproblem
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är meddelande från rådet om konkurrensproblem.

Beckett
Herr ordförande! Jag skulle vilja tacka parlamentet för att ha givit mig möjlighet att tala här i dag om konkurrenskraft. Det är med stort nöje jag är här, som rådets ordförande. Den nya labourregeringen i Förenade kungariket välkomnar detta fantastiska erbjudande som de här sex månaderna innebär, och jag ser personligen fram emot möjligheten av att få arbeta nära samman med mina kolleger över hela Europa för att garantera att den europeiska industrin är tillräckligt konkurrenskraftig för att möta de utmaningar vi alla står inför i dag.
Problemen med konkurrenskraft är inte unika för något enskilt land. Alla medlemsstater står inför samma utmaningar. Europa behöver uppfylla kraven i en allt snabbare värld med ständiga innovationer och teknisk förändring. Vi måste utrusta oss för en mer konkurrensbetonad värld, där företag måste anpassa sig till förändrade marknader och arbetare ha de färdigheter som krävs och möjligheterna att använda dem. Utmaningen är nu att anta ett positivt synsätt vad gäller reformeringen av våra ekonomier, att förbättra livskvaliteten och respektera och uppmuntra nationella, regionala och lokala skillnader, vilka är en viktig del av Europas styrka.
Vi måste hitta ett tredje väg som balanserar intressena hos företag, arbetare och hushåll, att arbeta med marknadens struktur för att förbättra konkurrenskraften, samtidigt som vi främjar sunda och grundläggande villkor för socialt skydd. Som den inre marknadens handlingsplan säger: Europa behöver en dynamisk kunskapsbaserad marknad, socialt ansvarskännande och lyhörd för bekymren hos alla som påverkas av den. Rådet, kommissionen och parlamentet är i dag eniga om att i dagens globala ekonomiska miljö måste vi inte bara förbättra den europeiska industrins konkurrenskraft för att matcha de bästa i världen, utan vi måste också kontinuerligt arbeta för att behålla den positionen när vi väl har fått den.
Vid toppmötet i Amsterdam förra året kom man fram till att den europeiska industrins konkurrenskraft utgör grundvalen för tillväxt, sysselsättning och förbättrad levnadsstandard.
Det finns tre huvudelement som krävs för att anta de utmaningar vi står inför: se till att våra marknader är starka, våra företag är moderna och att vi främjar företagande så att den kan skapa grundval för allas vår framtid.
Starka marknader är betydelsefulla av många olika skäl, inte minst för att de utsätter våra företag för deras konkurrenters bästa metoder. Det anses att den europeiska inre marknaden har gjort mer för att förbättra EU: s konkurrenskraft än någon enskild politik. Den inre marknaden har också ökat EU: s BNP med mellan 1, 1 och 1, 5 procent, skapat upp till 900 000 fler jobb och hållit inflationen runt 1 procent lägre än vad som skulle varit fallet utan den. Men mer behöver göras. Ett viktigt steg är att alla EU: s institutioner är beslutsamma om att genomföra den inre marknadens handlingsplan. Jag hoppas att parlamentet, liksom kommissionen och rådet, skall sträva efter att se till att vi kan hålla tidsplanen för handlingsplanen.
Konkurrenskraft och liberalisering är nyckelkomponenter hos en stark marknad. Vi gör inte de europeiska företagen någon tjänst genom att tillåta att monopol fortsätter eller utvecklas. I Förenade kungariket arbetar jag på att förstärka konkurrenslagarna över hela ekonomin och få dem att stämma bättre överens med Europeiska unionens lagar. På EU-nivå är en särskild illustration av det här argumentet liberaliseringen av telekommunikationen, vilket redan ger fördelar för konsumenter och företag. Kommissionens rapport förra månaden visar att marknaderna för telekommunikationstjänster växer mycket snabbt. Priserna i vissa medlemsstater har fallit med upp till 40 procent sedan 1990 och de överenskomna liberaliseringsåtgärderna för energi bör snart få en liknande effekt på dessa marknader. Man förväntar sig faktiskt att mer än 50 procent av elektricitetsmarknaden kommer att vara öppen nästa år.
För att den inre marknaden skall bli framgångsrik, både för företag och konsumenter, måste den vara rättvis mot konsumenterna: valmöjligheter med skydd. Välinformerade och krävande konsumenter kommer att främja innovation, konkurrenskraft och tillväxt, och de måste ha det skydd som krävs för att de skall få självförtroende nog att handla över hela Europa. Liberaliseringen måste också respektera den offentliga sektorns roll och på ett lämpligt sätt skydda miljön och de sårbara i samhället.
Naturligtvis finns det nya marknader, framtidens marknader. Utvidgningen kommer att föra in ytterligare 100 miljoner konsumenter med snabbt stigande inkomster till den inre marknaden. Efterfrågan och tillväxt kommer att stimuleras och handeln i varor och tjänster kommer att öppnas upp ytterligare mellan nord och syd, öst och väst. Konsumenten kommer att få ett större urval och företagen fler möjligheter.
Utvidgningen innebär också stora utmaningar. Fördelarna med att utvidga den inre marknaden kommer bara bli verklighet om ansökarländerna är ordentligt förberedda för att gå med. Jag är dock säker på att Europeiska unionen skapar de riktiga strukturerna för föranslutningen.
Gemenskapens strukturfonder kan ge ett betydande bidrag till regional konkurrenskraft och innovation, men de innebär också nya utmaningar om de skall vara hållbara och man skall ha råd med dem i en utvidgad Europeisk union. Om de reformerade fonderna skall vara relevanta för de underliggande problemen i Europas mindre utvecklade regioner, måste de rikta in sig på innovation, anställningsbarhet och konkurrenskraft samt, vilket är viktigt, vi måste hitta en rättvis lösning. Om vi inte klarar av det kommer vi att underminera mycket av vad vi försöker göra på andra områden.
Så till den andra faktorn som jag nämnde: moderna dynamiska företag, företag som kan lyckas i en global ekonomi. Vi måste hjälpa Europas företag genom att förbättra infrastrukturen, öka tillgången till riskkapital och garantera bättre reglering av produktmarknaderna. Vi måste se till att Europeiska unionen skapar ett modernt rättsligt ramverk som ser framåt, och som är tydligt, åtkomligt och som främjar företagens konkurrenskraft.
På den inre marknaden bör europeiska företag ha möjligheten att tillgå en enda rättslig ram om de så vill. Förenade kungarikets ordförandeskap arbetar hårt med att försöka lösa den återvändsgränd man hamnat i kring europabolagsstadgan, vilken har hindrat framsteg i över 20 år.
Det är också viktigt att främja rättvisa på arbetsplatsen, bland annat moderna partnerskap mellan arbetsgivare och arbetstagare. Budskapet från EU: s rådgivande grupp om konkurrenskraft i dess rapport " Konkurrenskraft för sysselsättning" är att nya arbetstillfällen och lägre arbetslöshet är en biprodukt av globalt konkurrenskraftiga företag.
Att motsätta sig förändringar på arbetsmarknaden skapar inga goda förutsättningar för sysselsättningen. Vi måste i stället förbereda för sådana förändringar genom att förse människorna som individer med de färdigheter som krävs för att framgångsrikt anpassa sig till förändring. Kort sagt, anställningsbarhet. Vi behöver främja arbetsmarknader som kan anpassa sig tillräckligt för att översätta ekonomisk framgång till nya jobb. Detta är nyckelelementen i EU: s sysselsättningsriktlinjer som man enades om i november. Medlemsstaterna har åtagit sig att lämna fram sina handlingsplaner som visar på framsteg till mitten av april. Ordförandeskapet anser att vi snarast måste ta fram handlingsplaner för sysselsättning och se till att de genomförs.
I Förenade kungariket inför vi en nationell minimilön som främjar investeringar i jobb som kräver stora färdigheter och bekämpar den nedåtriktade lönespiralen som bara leder till svältlöner och en ekonomi med litet mervärde. Dessutom bekämpar vi problemet med långtidsarbetslösa ungdomar genom ett nytt program för ungdomar, där vi förser människor med de färdigheter och den erfarenhet som de behöver för att komma in på marknaden.
Regeringar kan göra mycket för att uppmuntra utbytet av bästa metoder. Moderna företag måste uppmuntras att konkurrera med kvalitet och inte bara pris. Kommissionen, rådet och parlamentet har alla betonat betydelsen av benchmarking i det här sammanhanget och medlemsstaterna arbetar tillsammans för att uppmuntra företag att jämföra sig själva med de bästa i EU och de bästa i världen eftersom, när allt kommer till kritan, måste vi uppmuntra ett företagande Europa.
Sysselsättningsriktlinjerna som vi enades om i Luxemburg pekade på entreprenörskap som en av de fyra nyckelområdena för att förbättra sysselsättningen. Även om synsättet skiljer sig från medlemsstat till medlemsstat, är det riktigt att säga i jämförelse med Förenta staterna ligger EU långt bakom när det gäller att förstå och skapa en miljö som krävs för att stödja entreprenörer och hjälpa små och mikroföretag att växa till att bli framtidens arbetsgivare.
Det finns många sätt som vi kan förbättra vår position på. Bestämmelser måste vara enkla. De måste vara så tydliga som möjligt, undvika att lägga onödiga bördor på företagen och måste dras på sådant sätt att de uppmuntrar investering och innovation snarare än riskerar att kväva dem. Vi måste se till att våra företag är innovativa och beredda att gripa sig an konkurrenskraftens utmaningar när dessa fortsätter att öka i framtiden, krav som förändras oerhört fort med förbättringarna i informationstekniken, spridningen av den elektroniska handeln och uppfyllandet av miljöutmaningar.
Som ordförande för industrirådet välkomnar jag det faktum att vi skall ha de första diskussionerna kring finansiering för innovation vid industrirådet i maj och vårt budskap får inte bara riktas in mot stora företag. Jag för min del skall lyfta fram de mindre företagen i den debatten. De är en viktig motor när det gäller att skapa arbete. Det finns andra viktiga nya utmaningar som vi står inför under de närmaste åren som kommer att ha stor betydelse för EU: s konkurrenskraft, särskilt införandet av den gemensamma valutan i en del medlemsstater. Detta kommer helt säkert att ha stor betydelse för EU: s konkurrenskraft. På grund av splittringarna inom den dåvarande brittiska regeringen, så gjordes så få förberedelser i Förenade kungariket, att vår industri helt enkelt inte skulle vara redo att tänka sig gå med i EMU under flera år. Men jag är mycket nöjd med att Förenade kungariket är ordförande vid en tid när så viktiga beslut kring medlemskap fattas. Vi är beslutsamma att spela en full och konstruktiv roll för att starta Ekonomiska och monetära unionen framgångsrikt.
För att Ekonomiska och monetära unionen skall bli framgångsrik krävs dessutom att vi skapar en stabil plattform med makroekonomisk stabilitet, för att kunna reformera våra arbetsmarknader, produktmarknader och kapitalmarknader och att gripa oss an arbetslöshetens gissel på sätt som bevarar den sociala rättvisan. Om vi misslyckas med dessa reformer kommer vi att förlora den gyllene möjlighet som EMU erbjuder. Jag hoppas att handlingsplanerna för sysselsättning kommer att utgöra en praktisk och politiskt betydelsefull start på den processen.
Förra året under det nederländska ordförandeskapet, enades industriministerrådet om att medlemsstaterna och kommissionen måste öka sitt medvetande om vilken inverkan deras handlingar kan ha på konkurrenskraften och rådet antog, under det luxemburgska ordförandeskapet, ett arbetsprogram som förde detta vidare. Vi enades alla om att benchmarking är ett värdefullt verktyg. Det hjälper både industri och lagstiftare att få en bättre förståelse för de processer som leder fram till konkurrensfördelar.
Rådet stöder fullt ut kommissionens arbete med att uppmuntra industrierna att använda benchmarking på sektors- och företagsnivåer. Vi måste också använda benchmarks på vår politik, vilket jag argumenterade för vid det nyligen hållna industrirådet i OECD, där jag satt ordförande. Kommissionen och rådet arbetar tillsammans på en serie pilotprojekt som skall undersöka vissa nyckelfaktorer som ligger till grund för konkurrenskraft: finansiering för innovation, som jag redan här nämnt, färdigheter, transport och organisationsförändringar.
Ordförandeskapet medför både ansvar och möjligheter. Jag är fast besluten att bygga på de framsteg som redan gjorts av kommissionen och de föregående ordförandeskapen och att leda det dagliga arbetet i industrirådet. Men jag skulle också vilja utnyttja den här möjligheten att understryka min tro att vi måste arbeta i partnerskap med industrin. Jag hoppas att jag kan hjälpa till att utveckla detta partnerskap genom att få ministrar och representanter för industrin att träffas på kvällen före rådet för att diskutera vad vi skulle kunna göra för konkurrenskraften.
När rådet sammanträder den 7 maj kommer vi att fortsätta debatten om nyckelfaktorerna som påverkar EU: s konkurrenskraft. Vi kommer inte att finna alla lösningar direkt, men vi måste i alla fall ha identifierat dem och se hur vi bäst kan arbeta med dem antingen på EU-nivå eller nationell nivå eller, varför inte, båda. Samtliga medlemsstater står inför liknande utmaningar.
Jag hoppas att vi kan arbeta tillsammans för att stärka Europa och europeisk industri. Mycket kan åstadkommas på medlemsstatsnivå, där nationella särdrag kan föreskriva olika lösningar och mycket måste göras av industrin som har huvudansvaret för sin egen konkurrenskraft. Men på gemenskapsnivå kan vi utbyta erfarenheter om bästa metoder och leta efter framkomliga vägar i frågor som är gemensamma för Europas folk. Jag hoppas att det synsätt som jag har presenterat här kan få parlamentets stöd och jag ser mycket fram emot att få höra parlamentets åsikter.
(Applåder)

Caudron
Herr ordförande, kära kolleger! Jag skulle vilja, för Europeiska socialdemokratiska partiets grupp, framföra ett varmt tack till ministern för att hon deltar i den här debatten. Ja, jag skulle vilja förmedla all den glädje varmed vi välkomnar er till en diskussion som står i centrum för vår verksamhet och våra prioriteringar. För oss handlar det om att söka efter medel som kan förbättra den europeiska industrins konkurrenskraft, öka tillväxten, få fram fler arbetstillfällen och självklart minska arbetslösheten.
Jag har lyssnat till ert föredrag, och jag kan tala om att jag i det stora hela är överens med er. Inget tvivel om att våra kollegers frågor, och framför allt era svar, gör det möjligt för oss att fortsätta på den öppna vägen till Amsterdam och den snitslade banan till Luxemburg.
Jag skulle också vilja, i egenskap av föredragande i den här frågan sedan några månader tillbaka, nu - några veckor innan ärendet går vidare till det ekonomiska utskottet och innan det troligtvis röstas igenom under sammanträdesperioden i maj - upprepa min personliga önskan om ett konkret arbete, i direkt kontakt med ekonomiska och sociala aktörer ute på fältet, för att komma fram till konkreta idéer, förslag och vägar som gör det möjligt för oss att gå åt rätt håll.
Jag är för ett öppet tillvägagångssätt - och jag tror att jag har visat det - för att vi skall försöka uppvärdera våra fördelar och maximera dem, för att bli av med stelheter och för att fastställa de verkliga drivkrafterna för vår konkurrenskraft. Det är svårt att vara säker på någonting inom det här området, men det finns något som jag är säker på. Det finns ingen mirakellösning och det finns ingen ensidig lösning: man måste alltid kombinera och förena flera, om inte skiftande lösningar. Jag är säker på att vår debatt hjälper mig att färdigställa mitt betänkande och jag vill i förväg tacka alla ledamöter och ministern för det.
Om ordföranden så tillåter, vill jag avsluta med två frågor. För det första är alla överens om att forskningen är en grundläggande drivkraft för konkurrenskraften. Så jag skulle vilja veta vad ministern anser om beslutet som ministerrådet för forskning fattade den 12 februari, vilket skar ner det femte ramprogrammets anslag med 14 miljarder ecu. Min andra fråga rör ett Europeiskt övervakningscentrum för textilsektorn, förberedelsen av det skall vara klar under 1998. Jag skulle vilja veta om dess framtid finns med på föredragningslisten för nästa möte i rådet för industri.
(Applåder)

Cassidy
Tack herr ordförande! Jag hoppas att ni kommer att vara lika tolerant med mig om jag av misstag skulle dra över min tid. Jag skall göra mitt bästa för att inte göra det.
Jag skulle vilja gratulera rådets ordförande till hennes tal, som skulle ha kunnat varit skrivet eller till och med framfört av hennes företrädare, så mycket liknade det de budskap som vi hört från den tidigare regeringen. Låt mig uttrycka min önskan om att detta kommer att fortsätta under en lång tid, även om jag naturligtvis inser att hon var tvungen att göra ett par rituella reverenser i vissa riktningar, särskilt vad gäller minimilönerna. Men jag hade glädjen - och jag kan försäkra rådets ordförande att det var glädje - att se uttrycken i ansiktet på några av kollegerna på bänkarna bakom henne. Vilken bild! Kanske någon ur er personal kan ge er en kopia av de ansiktena och de dystra ansiktsuttrycken att ta med er tillbaka till London.
Jag håller med om mycket i analysen som rådets ordförande lade fram. Kanske skulle jag ha uttryckt det lite mer brutalt än hon gjorde. Problemet med Europa för närvarande är att även om vi har en begynnande tillväxt, så verkar den i mångt och mycket vara en tillväxt som inte medför nya arbetstillfällen. Vi har ett antal olika problem. Rådets ordföranden talade med rätta om betydelsen av innovation. Och innovation var en av de saker som kommissionen utarbetade en utmärkt grönbok om förra året. Men en av de saker som kommissionen pekade på i sin grönbok som ett element som förhindrar innovation, i betydelsen av att skapa företag, var byråkrati, vare sig den kommer från Europeiska kommissionen, nationella regeringar eller, vilket ofta är fallet, lokala myndigheter. Jag skulle välkomna ett ord eller två från rådets ordförande i den frågan.
Mina två avslutande frågor är: för det första, anser rådets ordförande att en arbetsvecka på 35 timmar kommer att hjälpa upp Europas konkurrenskraft, och för det andra, hur anser rådets ordförande att nationella minimilöner kommer att hjälpa upp Europas konkurrenskraft?

Gasòliba i Böhm
Herr ordförande, fru minister, ärade ledamöter! Denna debatt, om konkurrensen på Europeiska unionens nivå, är verkligen mycket läglig. Ni har, korrekt, nämnt ett brittiskt uttryck, som inte har någon exakt översättning på spanska, det vill säga benchmarking . Alltså, tillämpade konkurrensnivåer som etablerats i olika industrier, och detta har uppenbarligen varit ett framsteg som har tjänat till att konstatera just de områden där Europeiska unionen är verkligt konkurrenskraftiga, och där det finns en viss eftersläpning i förhållande till våra främsta internationella konkurrenter. Bland dessa, är just de sektorer som ännu är alltför skyddade: telekommunikationer, den audiovisuella sektorn, energi, flygtransporter..., och där detta parlament har gjort ansträngningar för att försöka tillämpa högre grad av liberalisering, enligt vad som slogs fast vid genomförandet av den europeiska inre marknaden, och i dessa ansträngningar har den liberala gruppen varit ledande.
Tyvärr har inte alltid kammaren stött denna liberalisering som sig bör, exempelvis inom energiområdet. Ministern har gjort ett enträget omnämnande av Europas inre marknad, men hon har inte, särskilt mycket, kommenterat frågan om behovet att öka nivån på konkurrenskraften, när vi har den monetära unionen och euron. Och detta är en fråga som, inte enbart kvantitativt utan också kvalitativt, förändrar den europeiska ekonomins omfång.
Slutligen, som resultat av denna reflexion, skulle jag vilja fråga ministern om Europeiska kommissionens bidrag till att, genom att följa rådets instruktioner, speciellt efter Cardiffavtalet, göra konkurrensnivåer och sysselsättningsnivåer synliga.

Moreau
Fru minister, herr ordförande! Målet att förbättra företagens konkurrenskraft, vilket ministern regdogjorde för, har en logisk följd, nämligen sänkta kostnader för arbete och en avregelerad handel, vilket endast kan få allvarliga konsekvenser för sysselsättningen i Europeiska unionens länder.
Jag vill inte ha mer bevis för det än vad som hände i förmiddags, då kommissionen antog förslaget till ett transatlantiskt avtal, det s.k. NTM-avtalet, som har kokats ihop av kommissionär Brittan. Detta avtal, antaget utan omröstning och framförhandlat i största hemlighet, gynnar affärsvärlden. Det syftar till att avlägsna alla handelshinder, avskaffa alla tullavgifter på industriprodukter till år 2010 och att skapa en frihandelszon för tjänster, inbegripet posttjänster. Så trots det ökande motståndet mot det multilaterala investeringsavtalet, som i förmiddags avslogs av Europaparlamentet med överväldigande majoritet, så envisas Bryssel och skriver under.
NTM-projektet är oacceptabelt, eftersom det riskerar våra länders ekonomiska, sociala och kulturella fördelar, och jag skulle vilja veta vad ministern anser i den här frågan, eftersom ni gör oss äran att närvara här.
För min grupps del bör staterna avslå det här förslaget, för det motsvarar inte intressena hos Europeiska unionens länder. Det borde starkt mobilisera folken för att motarbeta dessa ultraliberala uppfattningar, och för att främja ett internationellt samarbete som respekterar folkens rättigheter.

Wolf
Herr ordförande, kära kolleger! Vi har här en mycket imponerande övning i politisk semantik. Jag vill inte heller säga att vi redan har lyckats att helt och hållet dechiffrera vad politisk semantik betyder. Allt tal om en medelväg är i själva verket allvarligt menat. Men en medelväg mellan vad? Det kan väl ändå inte vara så att medelvägen är den mellan efterkrigstidens kontinentaleuropeiska välfärdskapitalism och dagens avreglerade USA-kapitalism. Det skulle i klartext vara ett vackert ord för ökad avreglering, privatisering och mikroekonomisering av vårt samhälle. Här har jag riktiga frågor.
Jag blir lite förvånad över något, nämligen att den inre marknaden i detta sammanhang endast behandlas som en framgångshistoria. Visst finns det framgångar, men massarbetslösheten och polariseringen av regionerna, den nya fattigdom och utestängningen, den såkallade disinfranchisement , vilket inte kan uttryckas så vackert på tyska, som har drabbat stora delar av vår befolkning är tecken på en strukturell kris, som vi har långt från att övervunnit.
Jag har med intresse uppfattat att det här har varit tal om ett fair deal , till och med ett new deal . Vi i gruppen De Gröna har i flera år talat om ett ekologiskt-socialt new deal . Det skulle öppna en medelväg, och inte mellan de båda klassiska formerna för kaptalistisk ekonomi, utan mellan en existerande form av kaptialackumulering och ett demokratiskt ansvar för en ekologiskt bärkraftig och socialt sammanhållande utveckling av de europeiska samhällena. Den skulle fungera som en modell för resten av världen och inte som ett slags - uttryckt i newspeak - neoimperalism.

Ewing
Herr ordförande! Låt mig säga hur glad är jag över att se rådets ordförande här. Hon har skänkt en del färg och charm till ett ganska tråkigt parlament med alla dessa män i mörka kostymer. Jag tror mig tala för alla kvinnor i den frågan.
Jag skulle vilja säga att jag är nöjd med omnämnandet av småföretag. Vi i Skottland har många sådana och vi har en hög exportfrekvens och framgång med kvalitetsvaror, men jag skulle vilja fråga om hon skulle kunna ta en titt igen på lågränteordningen hos europeiska investeringsbanken, som omfattade banker över hela Europeiska unionen och som var mycket effektiv, men som verkar ha stannat till en aning. Jag är också nöjd med att strukturfonderna nämndes, för här sitter jag med hjärtat i halsgropen när jag fått höra av kommissionären, angående beslutet om huruvida högländerna och öarna skall fortsätta att ligga i mål 1-områden, att det inte finns något unikt ställe i Europa. Jag hoppas att rådets ordförande snarare stöder åsikterna från Skottlands inrikesminister, Donald Dewar, som argumenterar för ett fortsatt stöd av just den anledningen att vi är unika. Konkurrenskraft beror i stor utsträckning på kostnaderna för avstånd, klimat, små orter och en spridd befolkning, den mest spridda i gemenskapen och ofta kallad för den sista vildmarken även om det är en människoskapad vildmark.
Med användningen av mål 1-pengar i högländerna och på öarna pratar vi inte om en industris död, vi pratar om en befolknings död. Vi har förlorat vår unga generation under decennier och det är bara nu som mål 1 börjar ha en riktig effekt att hålla kvar de unga människorna för första gången på generationer. Jag hoppas därför att ni tänker stödja Skottlands inrikesminister i denna strid för mål 1.

Beckett
Jag tackar Caudron för hans vänliga och stödjande ord. Vi ser mycket fram emot hans grupps betänkande. Jag delar helt hans åsikter att det är viktigt för Europeiska unionen att använda vår styrka. Det är där vi kan hitta våra konkurrensfördelar. Jag delar absolut hans åsikt om att det inte finns något enskilt botemedel, att det inte finns något enda apokalyptiskt steg som vi kan ta som på något sätt kan lösa alla dessa problem och skapa välstånd av sig själv. Vi måste försöka åtgärda en hel rad frågor. Det kanske är mindre dramatiskt men troligtvis är det mer effektivt.
Han ställde två specifika frågor om forsknings- och utvecklingsprogrammet och om ett övervakningscentrum för textilsektorn. Beslutet om det femte ramprogrammet var enhetligt i rådet. Det var något av en kompromisståndpunkt eftersom det fanns medlemsstater - som han kanske vet - som inte önskade den minsta ökning i det belopp som var tillgängligt i föregående program. Men till slut kom man fram till några gemensamma synpunkter och ledamöterna i rådet är eniga i att lägga fram det förslag som vi har lagt fram.
Vad gäller textilobservatoriet är jag rädd för att det inte stod på dagordningen för nästa industriråd eftersom vi inte har något förslag som har kommit från kommissionen. Det är vad som krävs för att sätta det på dagordningen. Jag är rädd för att det inte kommer att diskuteras vid det kommande rådet.
Jag uppskattade Cassidys inlägg. Lustigt nog kunde jag ha förutsagt det utan någon som helst svårigheter. Han nämnde rituella reverenser. Enligt min åsikt var det exakt det han sysslade med: rituella reverenser till vad det konservativa partiet i Förenade kungariket ville att han skulle säga. När det bestämmer sig för om huruvida vi är helt olika dem och därför katastrofala eller exakt likadana, kommer det att bli mycket enklare att veta villkoren för debatten.
Han pratade om innovation och om byråkrati som kväver innovation och frågade vad som gjordes. På europeisk nivå finns ett förslag, som jag välkomnar mycket, att skapa en grupp affärsmän och -kvinnor som vid ett mycket tidigt stadium skall få titta på förslag som läggs fram och se huruvida de är praktiska och konstruktiva. På samma sätt har vi på nationell nivå åtgärdat en brist, som jag ser det, som lämnades av den regering som han stödde. Till exempel var småföretag knappast representerade alls i den kommitté som såg över regleringarna. Vi har nu gjort så att hälften av medlemmarna i kommittén kommer från småföretag som är särskilt känsliga för problem med byråkrati. Till och med före de senaste valen hade vi satt upp pilotprojekt med lokala myndigheter för att vidta en del praktiska åtgärder för att åtgärda sådana problem på lokala nivå. Vi fortsätter att arbeta enligt det synsättet.
Han frågade mig om 35-timmarsveckan och också om nationella minimilöner i det sammanhanget. Medlemsstaterna måste åtgärda sina egna problem och villkor i frågor som t. ex. 35-timmarsveckan. Frågan om en nationell minimilön påverkar bara Förenade kungariket. Vi var det enda utvecklade landet utan någon form av löneskydd. Jag anser att det kommer att bidra både till innovation och till konkurrenskraft eftersom det är en viktig komponent i strävandet efter kvalitet och konkurrenskraft på grundval av kvalitet och inte bara det lägsta priset att ha en grundläggande, lägsta rättvisa standarder på arbetsplatser, och där är en nationell minimilön otvivelaktigt en av dem.
(Applåder från vänster) Jag visste inte att ordet benchmarking inte går att översätta. Jag är helt fascinerad över hur ledamöterna klarade av att beskriva det. Kanske är det dags för oss att uppfinna ett nytt ord som går att översätta för att underlätta för alla. Jag stöder dock helt och hållet hans kommentarer kring värdet av processen, vad han än kallade dem.
Sedan sade man till mig att underlättande av handel och liberalisering i själva verket var skadligt för jobben och frågan togs upp om möjligheterna av någon typ av överenskommelse mellan Europeiska unionen och Förenta staterna. Jag är rädd för att jag inte kan dela den åsikten. Till exempel bygger hela Förenade kungarikets historia på utvecklingen av frihandel och välstånd genom ömsesidigt utbyte eller multilateral handel. Det har faktiskt varit en källa till anställning och ekonomiska resultat under många århundraden i vår del av världen. Så uppfattningen att det automatiskt måste leda till svårigheter är inte något som jag kan stödja.
Vad gäller förslagen från kommissionär Brittan tror jag inte att det ännu är frågan om att underteckna ett fördrag. Jag har förstått att han lägger fram några förslag om att gå mot mer liberaliserad handel mellan Europeiska unionen och Förenta staterna. Detta har jag förstått stöddes av hela kommissionen. Naturligtvis måste det diskuteras av rådet. Om ledamoten ber mig uttrycka min egen åsikt, anser jag att det har betydande potentiella fördelar. Vi är dock bara i början av processen. Det kommer att bli mycket viktigt att i detalj granska det som har diskuterats och föreslagits och vilka effekter det kan få. Men i princip är tanken om ett större samarbete mellan Europeiska unionen och Förenta staterna någonting som jag skulle välkomna.
Vår kollega längst bak frågade mig vilken som var medelvägen och huruvida det fanns en medelväg mellan den amerikanska modellen och välstånd. Jag hoppas att jag inte missförstod vad han sade. För det första, vilka kritiska synpunkter man än kan ha på Förenta staterna, anser jag inte att det är möjligt att påstå att det inte i allmänhet skulle vara ett välmående land. Jag delar vad jag tror är hans åsikter om att välståndet inte alltid är så brett fördelat som vi skulle vilja se inom Europeiska unionen och dess medlemsstater. Han anklagade mig för att märka ord. Med all respekt skulle jag kunna återgälda den anklagelsen till honom.
Jag är inte riktigt säker på vad demokratisk ansvar för en ekonomiskt effektiv social utveckling som modell för att styra en ekonomi egentligen betyder. Men jag misstänker att om vi arbetade på det så skulle han och jag kunna enas om att vi bägge vill att våra ekonomier, våra länder och Europeiska unionen som en helhet skall blomstra, att vi bägge vill att de skall ha höga sysselsättningsnivåer så att människor kan finna tillfredsställelse i sina arbetsliv och tjäna tillräckligt för att underlätta deras personliga liv. Jag misstänker att vi båda anser att ekonomisk effektivitet måste gå hand i hand med social rättvisa. Kanske vi borde arbeta lite mer med saker och ting som vi är eniga om.
Ewing välkomnade betoningen på små och medelstora företag. Jag är tacksam mot henne för det och mycket intresserad av de idéer som hon lade fram. Det ligger ett förslag nu inför rådet att titta på ordningar för att finansiera små och medelstora företag, inklusive en lånegarantiordning som stöds av europeiska investeringsbanken. Vi i Förenade kungariket och alla övriga medlemsstater lägger ökad vikt vid rollen och betydelsen av små och medelstora företag, särskilt deras roll som sysselsättningskapande vilket är så viktigt för hela Europa. Vi undersöker ivrigt alla dessa möjligheter. Jag hoppas att förslaget kommer att välkomnas.
Hon frågade mig också om strukturfonderna och tog upp en särskild fråga nämligen behandlingen av högländerna och öarna. Vi har ännu inte fått in kommissionärens förslag. Allt jag kan säga är att jag har förståelse för de argument hon lägger fram och att det inte var en olyckshändelse att jag beskrev min önskan efter dessa förslag som en önskan om en rättvis ordning.

Ordföranden
Tack, fru Beckett.
Med tanke på att vi endast har femton minuter till vårt förfogande ger jag bara ordet till några få talare.

Carlsson
Herr ordförande! Jag vill ta tillfället i akt och verkligen tacka er, fru minister, för att ni valde att tala om utvidgningen i så positiva ordalag och som en möjlighet.
Jag skulle vilja fråga hur ni ser på de tendenser som bland annat jag kan möta i detta parlament, där man är rädd för social dumping . Hur vill ni i rådet bemöta denna typ av argumentation som är både icke-solidarisk, kortsiktig och protektionistisk?
Jag vill samtidigt be om ursäkt för att jag nu går och inte stannar kvar och lyssnar på svaret. Det beror på att jag i dag möter en mängd affärsmän här som har valt att komma just för att ta del av den väldigt viktiga debatt som vi nu för. Jag lovar dock att jag kommer att ägna stort intresse åt svaret i protokollet och åt vidare diskussioner.

Beckett
Jag förstår mycket väl. Vi står alla inför samma problem när det gäller sammanträden som krockar.
Jag tackar henne för det välkomnande hon gav mina kommentarer om utvidgningen. Vi förstår alla den oro och den rädsla som uttrycks. Det handlar om att uppmuntra självförtroendet i medlemsstaterna och hos alla dem som deltar i diskussionen och debatten, att detta verkligen är ett steg framåt för Europa. Vi har all rätt att gå tillbaka till de principer som inspirerade de människor som först började skapa vad som då var Europeiska unionen. På den tiden diskuterades det huruvida en grupp av länder som slöt sig samman var Europa eller ej.
Allt efter att Europa har vuxit är det svårt att argumentera att detta inte verkligen är Europa. Det syns mig som om det både politiskt och filosofiskt när det gäller utvecklingen och framtiden för Europeiska unionen skulle vara brottsligt oansvarigt, och också otroligt kortsiktigt, att inte erkänna de enorma möjligheter som öppnar sig för hela Europa om vi kan utvidga och öppna våra armar för de länder som önskar ansluta sig till oss från öster. Det är en utvecklingsmöjlighet för hela Europa på ett sätt som våra föregångare inte skulle kunnat ha tänka sig. Jag kan inte föreställa mig att vi kommer att svika framtida generationer genom att ignorera eller kasta bort möjligheten.

Donnelly, Alan John
Skulle jag kunna få ställa en fråga till rådets ordförande om investering. Ett av de problem som vi står inför i Europeiska unionen är att under konsolideringsperioden för förberedelse för den gemensamma valutan har vi haft noll tillväxt i investeringar över unionen, både i den privata och den allmänna sektorn. Investeringarna står nu bara för ca 18 procent av BNP i Europa.
Ministern hänvisade till Förenta staterna: de har upplevt en betydande och stadig ökning av investeringarna under senare år. Uppriktigt sagt, om vi bryr oss om Europeiska unionens konkurrenskraft och om vi är särskilt engagerade i att skapa arbeten då måste vi se till att tillväxtkapaciteten i vår ekonomi byggs ut. Skulle hon vilja beskriva för oss hur vi kan arbeta tillsammans både i offentlig sektor och i privat sektor för att öka investeringsnivåerna i Europeiska unionen, vilket vi hoppas därefter kan leda till att nya jobb skapas?

Beckett
Jag delar ledamotens stora oro både kring de nuvarande investeringsnivåerna och också om behovet av att förbättra dessa investeringsnivåer som en grundval för framtida tillväxt och framtida välstånd.
Svaret ligger i att kombinera de två verktygen. Det första är användande av benchmarking, vilket betyder att vi ser på vad andra gör och därefter ser vilken framgång det har inneburit. Det skulle vara särskilt värdefullt mellan länder, men även mellan företag.
Det andra verktyg som vi kan använda, vid sidan av det tekniska steget benchmarking självt, är att använda vad som kan kallas en växande relation och partnerskap och ett dubbelriktat informationsflöde till företagssektorn. En viktigt läxa som vi alla kan lära oss genom att titta på vad som händer i praktiken är att de mest framgångsrika företagen har en kombination av investeringar för framtiden, en långsiktig strategi för tillväxt och sysselsättning, som drar nytta av kreativiteten och färdigheterna hos de anställda och som i stor utsträckning arbetar i en laganda med de anställda. Alla dessa lärdomar kommer företagen och länderna ta åt sig när de ser hur framgångsrika de är. Det är en roll som i synnerhet politiker kan spela, men där vi drar nytta av företagens praktiska erfarenhet.
Jag har alltid ansett att även om politik är en del av en process genom vilken man får möjlighet att ibland fatta beslut, skall det också vara en utbildningsprocess, och vi behöver utbilda oss själva också.

Rübig
Herr ordförande! Två punkter anser jag vara mycket viktiga. Den ena punkten är SLIM-initiativet. SLIM skall leda till en avlastning av företagen. Tror ni att det skulle vara möjligt att sysselsätta utskottet för ekonomi valutafrågor och industripolitik eller utskottet för regionalpolitik med SLIM-programmet, så att dessa utskott koncentrerar sig på SLIM-projektet i första hand? Den andra punkten är fiche d'impact . Jag har underlagen för dagens sammanträde här. I Europaparlamentet har vi i dag ett ytterst omfångsrikt paket av underlag att arbeta igenom. Jag tror att det skulle vara bra att tänka igenom var man kan genomföra legislativa förenklingar. Fiche d'impact är ett arbetsunderlag som utmärker sig. Ämnar ordförandeskapet att ta ytterligare initiativ på detta område i framtiden?

Beckett
Herr ordförande! Ledamoten frågade mig vad jag anser om SLIM-initiativet. Jag anser att det är ett värdefullt och givande initiativ. Jag är inte helt säker, men han kanske föreslog mig att det är ett förfarande som skulle kunna rekommenderas i bland för några av de organ där vi deltar. Om det är vad han menade så är jag tveksam att blanda mig i personliga motsättningar. Om han i grunden sade att vi alla i olika roller vi spelar måste tänka på implikationerna och omfattningen av de förslag som vi lägger fram, så är det helt sant. Vi skall naturligtvis försöka tänka på det under arbetet i ordförandeskapet.

Mann, Erika
Fru rådsordförande! Det är en ren glädje att lyssna på er. Det är väldigt roligt! Den politiska vältalighet som ni ger prov på är verkligen imponerande.
Jag har två korta frågor. Ni har skildrat en imponerande modell, som ni har betecknat som en ny konkurrensmodell, som renhårig konkurrens. Hör enligt er mening också en framstöt på det internationella planet hit, vilket sir Leon Brittan länge har kämpat för, och skulle ni stödja en sådan?
Min andra fråga handlar om ett annat område, nämligen det vi kallar elektronisk handel. Ni vet att det finns en framstöt på europeiskt och amerikanskt nivå. I vilken grad måste ytterligare initiativ tas på det europeiska planet enligt er mening? I vilken utsträckning bör vi skilja oss från det som händer på det amerikanska eller internationella planet, och var finns framtidens nyckel till framgång?
Min tredje punkt är en helt kort anmärkning - högt ärade kollega Moreau, jag vill bara påminna er om att det utkast som sir Leon Brittan lade fram i morse var ett önskemål från detta parlament. Vi har just kommenterat detta här. Detta röstades igenom i mitt utskott, utskottet för externa ekonomiska förbindelser. Detta parlament röstade ja till det med en överväldigande majoritet.

Beckett
Herr ordförande! Jag stöder ansträngningar för att fortsätta att utveckla den internationella handeln. Jag är tacksam mot ledamoten både för hennes vänliga anmärkningar och för förtydligandet hon har givit till debattens sammanhang.
Vad avser elektronisk handel så är det otvivelaktigen ett område som kommer att förändra det klimat inom vilket vi försöker göra Europa konkurrenskraftigt, det klimat inom vilket våra företag kommer att vara verksamma och definitivt bakgrunden och ramen. Det är bara en del av många utvecklingar i informationssamhället som jag tror på ett fundamentalt sätt kommer att förändra våra liv och vårt sätt att arbeta.
Den ärade ledamoten hänvisade helt riktigt till det arbete som sker i Japan och Förenta staterna. Både inom medlemsstaterna och inom EU i sin helhet måste vi tänka över hur vi skall använda det verktyget, för det är vad det är, för att forma våra liv på ett sätt så att vi väljer snarare än att låta de forma våra liv för oss. Om jag, med all respekt för vår kollega där bak, får lov att säga så handlar det om att försöka hitta en tredje väg och utnyttja sådana möjligheter till vår fördel snarare än att låta de styra dagordningen för oss. Det är en mycket komplicerad fråga där vi måste bedöma vilken lagstiftningsram som krävs och vilken skillnad det kommer att innebära för arbetsmönstren, till de sätt som vi bedriver affärsverksamhet, till utbyte mellan individer och så vidare.
Jag måste erkänna att jag inte delar den åsikt som ibland framförs att hela det här paketet med informationssamhället innebär att människor aldrig mer kommer att samlas i sociala grupper. Jag tror helt enkelt inte på det. Men det är möjligt att det kan komma att drivas endast av affärsmöjligheterna utan att vi försöker bedöma hur vi kan använda det till vår fördel. Det skulle vara ett stort misstag. Det är en fråga som vi skall återvända till många gånger i många olika debatter.

Murphy
Herr ordförande! Jag skulle vilja tacka rådets ordförande för hennes kommentarer, särskilt om regleringen av den inre marknaden - SLIM-initiativet. Det här har varit ett bra exempel på partnerskap mellan på varandra följande ordförandeskap. Luxemburg inledde det och det brittiska ordförandeskapet för det nu framåt i nära samarbete med det österrikiska ordförandeskapet och, har jag förstått, det österrikiska ordförandeskapet pratar nu med tyskarna, som kommer att ta över ordförandeskapet när den tiden kommer.
En sak som vi dock finner frustrerande i det här parlamentet och som undergräver den enklare lagstiftningen för initiativen för den inre marknaden är något som vi ibland kallar för " förgyllning" , där nationella myndigheter gör tillägg till den lagstiftning som vi producerar här i parlamentet. Skulle rådets ordförande vilja kommentera vad som skulle kunna åstadkommas på rådsnivå för att se till att den byråkrati som vi släpper ifrån oss här hjälper upp situationen och inte hindras av " förgyllning" från nationella myndigheters sida, som bygger på det utan någon god anledning?

Beckett
Jag förstår Murphys argument helt och hållet. För det första skulle jag helt kort vilja säga att, inte bara i det här sammanhanget utan även i andra, arbetade vi med det luxemburgska ordförandeskapet för att försöka se till att vi gick framåt med samma frågor i samma riktning, tillsammans. Nu arbetar vi, som han sade, med det kommande österrikiska ordförandeskapet, som i sin tur arbetar med tyskarna. Detta är en del av ett växande medvetande bland medlemsstaterna att vi åstadkommer mer inom Europeiska unionen som en helhet om de på varandra följande ordförandeskapen arbetar med samma dagordning och försöker bygga på och framgångsrikt föra vidare rådets och parlamentets arbetsprogram.
Sedan frågade han om den så kallade guldpläteringen. När Cassidy frågade mig om byråkrati, var det nära att jag hänvisade till det, men jag ville inte bli för långrandig i mitt svar. Jag är mycket medveten om hur känslig kommissionär Bangemann är om man antyder att det kommer alltför mycket byråkrati från Europeiska unionens institutioner och att de dokument som han utarbetade för ett ganska långt tag sedan visade att det mesta av detta faktiskt härstammar från de nationella medlemsstaterna. Jag accepterar det argumentet helt och hållet.
Jag misstänker, och jag hoppas att jag inte förolämpar för många ledamöter genom att säga det, att ett av skälen är att alltför ofta hamnar dessa frågor i händerna på jurister på nationell nivå. Han frågade mig vad kunde göra för att åtgärda det på rådsnivå. Förutom ett kontinuerligt tryck för att hålla byråkratin nere till ett minimum och se efter vad andra gör och se att guldpläterade direktiv kan vara en konkurrensnackdel ju mer vi kan bygga upp vår dialog med de övriga partnerna på arbetsmarknaden och företagen, desto mer troligt är det att vi får en tydligt bild av effekterna av guldplätering av det slag som ledamoten pekar på. I princip, och eftersom jag starkt tror på att utveckla partnerskap, välkomnar jag åtgärder för att öka den dialogen. Det är ett bra praktiskt exempel på några av dem fördelar det kan medföra.

Ordföranden
Tack igen, fru Beckett. Detta har varit en intressant diskussion. Jag ber de kolleger som jag inte kunde ge ordet om ursäkt men, som man säger, tiden är en tyrann!
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen äger rum i morgon kl. 12.00.

Frågestund (rådet)
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är frågor till rådet (B4-0260/98)
Fråga nr 1 från María Izquierdo Rojo (H-0164/98):
Angående: Ny gemensam organisation av marknaden för råtobak och främjande av sysselsättning i missgynnade områden
Mot bakgrund av rådets uppgifter om ändring av rådets förordning (EEG) nr 2075/92 om den gemensamma organisationen av marknaden för råtobak vill jag fråga följande: Vilken inverkan och vilka följder kommer denna ändring att få för sysselsättningen? Står det förslag som kommissionen lagt fram för rådet i strid med den nya politiken för främjande av sysselsättningen i de minst gynnade områdena? Vilken samhällsekonomisk inverkan kommer förslaget att ha i Granada, Extremadura och de mest outvecklade zonerna i Medelhavsområdet?

Henderson
Herr ordförande! Tack för ert nyttiga förslag som kommer göra det möjligt för mig att ta med mig de goda nyheterna från parlamentet i dag till Europakonferensen i morgon bitti. Som svar på den ärade ledamotens fråga har kommissionens förslag om översyn av den gemensamma organisationen av marknaden för råtobak lagts fram helt nyligen. Det är en uppföljning av den omfattande debatt som förekom både i rådet och Europaparlamentet om kommissionens dokument med alternativ om reformering av tobaksordningen.
Rådets arbete med kommissionens förslag har just inletts, men vid granskningen av förslaget kommer vi definitivt att bedöma huruvida förändringar av den nuvarande tobaksordningen skulle kunna ha negativa effekter på sysselsättningen i gemenskapen eller på de ekonomiska välbefinnandet i vissa Medelhavsområden. Vi kommer också att granska huruvida förändringar av ordningen skulle kunna medföra fördelar som t.ex. minskning av kostnader eller bedrägerier, förbättrad folkhälsa eller en förbättrad effektivitet och konkurrenskraft. Eftersom kommissionens förslag om tobak baseras på artikel 43 kommer Europaparlamentet att höras. Jag är säker på att parlamentet i utarbetandet av sitt yttrande kommer att granska de sysselsättningsfrågor som den ärade ledamoten tar upp i sin fråga.

Izquierdo Rojo
Herr rådsordförande! Granadas landsbygd, män och kvinnor, misstänker att, efter det brutala attentat mot olivoljan som förbereds, nästa gemensamma organisation av olivoljemarknaden och även tobaksmarknaden - framför allt tobaksmarknaden, just nu - kan innebära en tillbakagång i förhållande till nuvarande situation.
Säg mig, herr rådsordförande, om ni är kapabla att minska antalet anställda i mindre gynnade områden, vilka behöver dessa, när tobaksproduktionen i Europeiska unionen utgör 25 procent av konsumtionen och i en tid då, enligt er själva, sysselsättningen är har högsta prioritering.
Är ni kapabla att begå ett sådant misstag? Säg något som lugnar mina väljare, Granadas tobaksarbetare, eftersom mer än 2 000 familjer har bara detta för sin överlevnad. Vad är det ni säger att vi skall undersöka?
Ni är ordförande i rådet. Säg vad ni måste säga: Inte ett enda arbetstillfälle kommer att gå förlorat hos tobaksarbetarna i de minst gynnade områdena, därför att vi är konsekventa med Europeiska unionens första prioritering, sysselsättningen.
Kan ni vara snäll och säga detta.

Ordföranden
Tack, fru Izquierdo. Jag förstår den häftighet och passion som ni lägger ned i försvaret av intressena i ett så vackert område som Granada, men jag måste än en gång be er att ni gör det inom den tid ni har till ert förfogande.
Herr Henderson, jag ger er ordet för att svara på Izquierdo Rojos oro för denna så vackra provins, vilken jag antar att ni känner till, och om ni inte gör det är jag övertygad om att Izquierdo Rojo kommer att bjuda in er så att ni kan lära känna den.

Henderson
Jag är säker på att jag skulle vilja besöka provinsen Granada om jag kan hitta ledigt utrymme i ordförandeskapets kalender. Jag måste säga den ärade ledamoten att ingen regering i världen kan garantera att inte ett enda jobb kommer att gå förlorat på grund av ett ekonomiskt förslag. Det är orealistiskt och Europeiska unionens råd kan inte ge den garantin heller. Vad jag kan säga är att rådet arbetar med kommissionens förslag och en av de faktorer som vi kommer att ta hänsyn till vid bedömningen av förslagets lämplighet är dess effekt på sysselsättningen för människor som arbetar i de områden som ni har hänvisat till. Jag tror att ni förstår att jag inte kan gå vidare i mitt svar i dag.

Camisón Asensio
Herr rådsordförande! Det Izquierdo Rojo sade angående Granada är helt och hållet tillämpligt även på det spanska området Extremadura, inklusive inbjudan för att ni verkligen skall kunna lära känna de sociala problem som kan finnas i dessa områden.
I en nyligen antagen resolution, som godkändes här i denna kammare, om den gemensamma organisationen av tobaksmarknaden, frågor som de följande: i en ny gemensam organisation av tobakssektorns marknad, är i dag politikområdena för stärkandet av sysselsättningen och kampen mot dess minskning, Europeiska unionens första prioritering, eller att beviljandet av stöd till tobaksodlingen löser de minst gynnade regionernas strukturella svårigheter.
Skulle rådet på allvar kunna klargöra rådets ståndpunkt, eftersom den inte verkligen klargjordes i ert förra uttalande, angående arbetskraftens betydelse för Medelhavsområdets tobaksodling.

Henderson
Jag måste säga till den ärade ledamoten att jag kan inte gå längre än vad jag har gjort i mitt inledande svar och i tilläggssvaret jag gav till den föregående frågeställaren. Ståndpunkten är den att det finns ett förslag från kommissionen, rådet håller på att titta på det och en av de faktorer som man kommer att ta hänsyn till är sysselsättningsfaktorn. Detta gäller för alla regioner där tobak odlas.

Redondo Jiménez
Herr rådsordförande! Det här tycks bli en debatt mellan spanjorer och er, som i dag har fått i uppgift att svara på frågor för rådets del.
Med hänsyn till att arbetslösheten i Spanien är dubbelt så hög som genomsnittet i Europeiska unionen (ni svarade nyss att en av de viktigaste faktorerna att ta hänsyn till denna gemensamma organisation av marknaden, är arbetslösheten), skulle ni kunna förklara för mig vilka andra faktorer som rådet kommer att ta hänsyn till när det blir aktuellt att bedöma kommissionens förslag?

Henderson
 Jag måste säga till den ärade ledamoten att detta inte är ett initiativ som bara påverkar Spanien, det påverkar ett antal av våra partners jordbruksområden. Jag måste tyvärr hänvisa till mitt ursprungliga svar, vilket var att sysselsättningen är en viktig faktor som man skall ta hänsyn till, men det finns även andra faktorer. Vi kommer att bedöma huruvida förändringar av ordningen kan medföra fördelar som t.ex. minskade kostnader eller förbättringar vad gäller att motverka bedrägerier, huruvida det kommer att kunna påverka folkhälsan och vilken effekt som förslaget kan ha på effektivitet och konkurrenskraft. Så man måste ta hänsyn till ett antal olika kriterier. Rådet kommer att titta på alla dessa aspekter när de utarbetar sin syn på kommissionens förslag.

Ordföranden
Fråga nr 2 har dragits tillbaka av frågeställaren.
Fråga nr 3 från Carlos Carnero González (H-0170/98)
Angående: Fredsprocessen i Mellanöstern och ett möjligt upphävande av avtalen mellan EU och Israel
Fredsprocessen i Mellanöstern har stannat av och detta i första hand som en följd av att den israeliska regeringen inte uppfyller de skyldigheter som följer av Oslo-avtalen och andra åtaganden som fastställts tillsammans med de palestinska nationella myndigheterna och som garanterats av det internationella samfundet. Denna försämring av fredsprocessen håller på att urarta i en så farlig situation att stabiliteten i regionen och de framsteg som hittills uppnåtts allvarligt hotas. Under de senaste veckorna har frågan debatterats med utgångspunkt i det meddelande som kommissionsledamoten Manuel Marín lagt fram om unionens roll i Mellanöstern. Anser rådet inte, mot denna bakgrund, att det vore lämpligt att utöva en verklig påtryckningspolitik gentemot myndigheterna i Tel Aviv för att dessa skulle ändra sin politik till förmån för freden och uppfylla sina åtaganden gentemot den palestinska parten? Denna påtryckning skulle kunna ge sig i uttryck i ett tillfälligt upphävande av gällande avtal mellan EU och Israel så länge som premiärminister Netanyahu inte går med på nämnda krav.

Henderson
Den 23 februari diskuterade rådet för allmänna frågor utförligt kommissionär Maríns meddelande och föreslog ett antal sätt på vilka unionens bistånd till palestinierna kan göras mer effektivt. Vid det tillfället upprepade rådet unionens beslutsamhet att lämna ett konstruktivt och effektivt bidrag till de internationella ansträngningarna att återupprätta förtroendet i fredsprocessen och skapa en stark grund för återupptagandet av förhandlingarna.
Rådet höll med om att unionen bör visa sitt kontinuerliga engagemang i fredsprocessen genom att förnya sitt finansiella bistånd till den palestinska myndigheten när den nuvarande femårsperioden är över. Rådet underströk också unionens beslutsamhet att intensifiera sin dialog med Israel om undanröjandet av hinder för den palestinska ekonomiska utvecklingen. Vi anser att den nuvarande förhandlingsramen innebär de största hoppen för en rättvis och varaktig fred mellan Israel och palestinierna. Att i detta läge upphäva de ekonomiska överenskommelserna mellan unionen och Israel skulle inte hjälpa till att bryta det nuvarande dödläget.

Carnero González
Herr rådsordförande! Ni säger att den åtgärd jag föreslår i min fråga säkerligen inte, på ett avgörande sätt, skulle bidra till att bryta dödläget i fredsprocessen. Men saken är att processen är blockerad. Jag vet inte om ni exempelvis känner till att den israeliske premiärministern, i en intervju för dagstidningen El País som publicerades i söndags, sade, i ett så smickrande uttalande för Europeiska unionen och dess agerande som det följande, att européerna inte vet ett dugg om Mellanöstern (jag antar att ni känner er träffad, jag känner mig självklart träffad). Detta är ett uttalande av Netanyahu.
Frågan är följande, herr ordförande i rådet: Varje avtal som skrivs mellan gemenskapen och ett tredje land innehåller en klausul om demokrati och respekt för de mänskliga rättigheterna. Just i dag, på morgonen, lade vi, genom att behålla avståndet, fram påtryckningsmedel mot den jugoslaviske presidenten Milosevic, angående det som händer i Kosovo. Åtnjuter Netanyahu någon särskild ynnest för att slippa bli utsatt för denna typ av diskussioner?

Henderson
Unionens inställning är att ett antal olika initiativ tas för att bryta dödläget i fredsprocessen i Mellanöstern. Vi har uppmanat den israeliska regeringen att vara mer lyhörd för behoven att bryta dödläget och att vara mer hänsynsfull gentemot ett antal faktorer som skulle hjälpa till att bygga upp fredsprocessen.
Netanyahu åtnjuter ingen speciell behandling. Unionen förväntar sig att Netanyahu och hans regering respekterar samma principer som är inbyggda i andra handelsavtal med tredje land. Det är viktigt att handelsavtalet med Israel är framgångsrikt, för en del av det avtalet gör det möjligt för produkter för den palestinska sektorn av deras ekonomi att exporteras genom Israel och, om åtgärder skulle vidtas för att inskränka handeln, skulle det ha en skadlig effekt på det palestinska folket, utan att nödvändigtvis påverka den israeliska regeringens ställning på något avgörande sätt. Det är en rörelse i den riktningen som världssamfundet nu försöker inskärpa hos Netanyahu, och det är där vi främst skall koncentrera oss.

Günther
Herr ordförande! Herr rådsordförande! Jag skulle vilja fråga er om ni inte också anser att vi i fallet Israel har att göra med en stabil ekonomi, som har avsvurit sig från terrorism, medan vi inte i samma mån påträffar en liknande förklaring från palestiniernas sida. Är ni inte också av den åsikten, att vi inte absolut måste ge Israels regering en läxa? Jag har inte fått det intrycket att Israel har sagt upp Oslo-avtalet, eller kan ni se några tecken på en annan politik? Jag skulle också vilja understryka att jag skulle vilja rikta förmaningarna till Israel även till palestinierna.

Henderson
 Även om jag förstår de argument som den ärade ledamoten lägger fram, vidhåller jag att det finns behov av en ny inställning från den israeliska regeringens sida. Det behövs en större medvetenhet om att dödläget måste brytas. Det betyder att regeringen måste vara mer lyhörd för en del av de idéer som kommit fram ur Osloprocessen, t.ex. hamnen och flygplatsen i Palestina, för att kunna ge stöd åt de delar av befolkningen som vill ha ett stabilt samhälle, vilket betyder att de måste ha en större ekonomisk stabilitet. Det är en grund, eller mer än en grund, för politisk stabilitet. Detta måste Netanyahu inse och han måste arbeta för att åstadkomma fler förändringar som kommit fram ur Osloprocessen. Om terrorismen är ett hot mot tredje land kommer unionen naturligtvis att göra allt den kan för att hjälpa till att motverka det hotet.

Newman
Jag skulle vilja berömma rådets ordförande för rådets stöd till Oslo-fredsprocessen som den väg man måste gå framåt. Håller rådets ordförande med mig om att ekonomiska sanktioner mot Israel i själva verket skulle göra situationen värre? Det vore en politisk gest som skulle motverka sitt eget syfte och orsaka större ekonomisk skada i Europa än i Israel på grund av den handelsbalans som existerar.
Håller han med mig om att det inte hjälper att förvärra situationen med löjliga jämförelser mellan Israel och Serbien? Håller han med om att man i stället bör öka på det finansiella biståndet till den palestinska myndigheten och att dialogen med en demokratiskt vald regering i Israel och en demokratiskt myndighet i Palestina är det bästa sättet för att föra fredsprocessen i Mellanöstern framåt genom att understryka de goda delarna i Oslo-fredsprocessen för bägge sidor i denna tragiska konflikt?

Henderson
Låt mig säga den ärade ledamoten att det inte är fråga om att unionen skall upphäva sitt handelsavtal med Israel. Vad vi vill se är att handelsavtalet utgör grunden för en större rörelse från den israeliska regeringens sida och ett bättre erkännande av vad som behöver göras för att föra Oslo-fredsprocessen framåt. Konsekvenserna av ett avbrutet handelsavtals skulle kunna bli att Europeiska unionen led ekonomisk skada snarare än Israel, men det är bara spekulationer. Det är inte säkert att det skulle vara en avgörande faktor om det ansågs politiskt nödvändigt att avbryta handeln.
En av de viktigaste faktorerna för mig är att den palestinska ekonomin skulle skadas mycket allvarligt av ett sådant avbrott i handeln. Det skulle alltså på ett sätt vara dubbelt skadligt för hoppen för en fredsprocess. Jag kan också hålla med om att det finns ett behov av att fortsätta lämna finansiellt stöd till den palestinska ekonomin för att hjälpa dem bygga upp styrka, vilket är viktigt om politisk rörelse skall åtföljas av ekonomisk stabilitet.

Ordföranden
Fråga nr 4 från Christoph Konrad (H-0175/98):
Angående: Kommissionens förslag till omorganisering av den gemensamma organisationen av marknaden för bananer
De planer som kommissionen nyligen lagt fram avseende omorganiseringen av den gemensamma organisationen av marknaden för bananer (som existerar sedan 1993) är mycket omstridda, eftersom de i många avseenden avspeglar en protektionistisk anda och hindrar fri konkurrens.
Vad ämnar rådet göra för att uppfylla WTO: s bestämmelser om att omorganiseringen skall genomföras senast i slutet av 1998 på så sätt att den gemensamma organisationen av marknaden för bananer skall kunna betraktas som förenlig med bestämmelserna om fri världshandel?

Henderson
Rådet håller med om att efter Världshandelsorganisationens beslut mot vissa aspekter av Europeiska gemenskapens bananregim, måste förordningen om organisationen av marknader för bananer göras WTO-kompatibel. Det är av hög prioritet för oss att komma fram till en överenskommelse till slutet av juni för att låta genomförandebestämmelserna träda i kraft den 1 januari 1999.
Kommissionen lade fram sina förslag för ändring av förordningen inför jordbruksrådet den 20 januari. Förslaget granskas fortfarande av rådet och det är därför för tidigt för mig att förutse vilken slutlig ställning som rådet kommer att inta. När rådet slutligen tar ställning hoppas den kunna ha tagit del av synpunkter från både Europaparlamentet och Ekonomiska och sociala kommittén så snart som dessa har kommit in.
Jag bör också nämna att konsolideringen och stärkandet av det multilaterala handelssystemet förblir en av rådets högsta prioriteter på området för externa ekonomiska förbindelser. Unionen tror på rättsstatsprincipen i internationell handel och det är också till Världshandelsorganisationen vi måste vända oss för att skapa den rättsstaten.

Konrad
Herr ordförande, herr rådsordförande! Jag tackar så mycket för frågan respektive svaret. Min fråga går i den riktningen, om ni inte liksom jag anser att svaret från kommissionen, att deras förslag luktar protektionism precis som förut. Med straffavgifter på 150 DM, 600 DM och 1 500 DM per ton bananer kan man mycket väl få den uppfattningen. Anser inte ni liksom jag att en helt ny situation har uppstått sedan EG-domstolen fällde sin dom i går? Ni vet att EU: s ramavtal med de fyra centralamerikanska produktionsländerna ogiltigförklarades. Därför befinner vi oss i en ny situation, dvs organisationen av marknaden måste korrigeras efter domen, och därav denna fråga om ni inte så fort som möjligt vill få ett slut på detta vansinne med ett initiativ, som avviker markant från det som kommissionen har föreslagit.

Henderson
 Jag tackar herr Konrad för hans tilläggsfråga. Jag känner inte till domstolens dom men jag skall studera den så snart mina tjänstemän lägger fram den för mig. Jag skulle vilja upprepa de argument jag framförde i inledningen. Den allmänna ställningen är att kommissionens förslag måste överensstämma med Världshandelsorganisationens bestämmelser. Vi granskar nu kommissionens förslag. Vi ser om det är en typ av förslag som är rättvist och balanserat vad gäller rådets intressen. När vi väl har beslutat det måste vi också vara absolut säkra på att det är i enlighet med WTO: s bestämmelser. Såvitt jag vet har kommissionen gjort den nödvändiga bedömningen och skulle kunna förse oss med sitt yttrande vid en eventuellt fortsatt dialog mellan rådet och kommissionen. Det är viktigt att alla slutgiltiga slutsatser är förenliga med vad som skulle krävas enligt WTO: s bestämmelser.

Ordföranden
Tack, herr Henderson. De två följdfrågorna jag har kommer från von Habsburg och Medina. Redondo ber enträget om en följdfråga men jag måste uppmärksamma er på att arbetsordningen bara ger varje ledamot möjligheten att ställa en enda följdfråga i frågorna till rådet. Förvisso har presidiet, på von Habsburgs förslag, beslutat begära att utskottet för arbetsordningen, valprövning och ledamöters immunitet inom en snar framtid ändrar arbetsordningen, så att man också skall kunna ställa två följdfrågor, men för ögonblicket är det omöjligt att ge er ordet, vilket jag skulle önska, och jag ger den med stor glädje till von Habsburg för hans följdfråga.

von Habsburg
Är inte rådets ordförande medveten om att öppnandet av bananmarknaderna i Europa kommer att innebära en mycket tung börda för de små producenterna på Kanarieöarna och i andra europeiska territorier. Är det inte viktigt att vi ger dem så mycket skydd vi kan mot de enorma amerikanska intressena som med sitt enorma kapital och enorma propagandapotential, som vi har känt, försöker invadera vår marknad och förstöra de bananer som produceras på europeiskt territorium?

Henderson
Jag skulle vilja säga herr von Habsburg, som jag sade till Konrad, att rådet måste bedöma de olika effekterna på medlemsstaterna. Producenterna på Kanarieöarna är en av dessa faktorer. De västindiska producenterna är ett annat område som vi måste ta hänsyn till. Rådet måste också balansera dessa intressen med behovet av att följa Världshandelsorganisationens bestämmelser. Hemligheten med ett framgångsrikt avslut på detta kommer att vara att åstadkomma en överenskommelse som uppfyller dessa kriterier.

Medina Ortega
Herr rådsordförande! Jag tackar för ert svar.
Ni refererade till att ta hänsyn till parlamentets syn. Jag skulle vilja fråga er om ni är medveten om att detta parlament upprepade gånger, med stor majoritet, har uttalat sig för att skydda de små gemenskapsproducenternas intressen och småproducenternas intressen i Västindien och andra utvecklingsländer, gentemot de multinationella företagens pretentioner att dominera världsmarknaden för bananer.
Och för att lugna Konrad och er skall jag säga att uttalandena från i går inte förändrar någonting vad gäller Världshandelsorganisationens beslut, och riskerar inte på något sätt det skydd som vi bör ge dessa producenter.

Henderson
 Jag vill säga Medina Ortega att jag förstår de argument han lägger fram. Samma lobbyister har kontaktat mig i min nationella kapacitet och jag överväger dessa ärenden.
Jag har förstått att parlamentet skulle vilja skydda dessa områden i unionen och dess territorier där det finns viktiga intressen. Jag förväntar mig också att parlamentet skulle vilja respektera Världshandelsorganisationens bestämmelser såsom avgörande för en handelsgemenskap som Europeiska unionen. Det är nödvändigt att uppfylla bägge kriterierna. Som jag sade till von Habsburg så handlar det inte bara om att kunna tillfredsställa intressena hos de västindiska producenterna eller producenterna på Kanarieöarna eller andra, vi måste uppfylla bägge kriterierna. Om vi inte gör det, kommer vi inte att åstadkomma en överenskommelse, eftersom varje överenskommelse som vi skulle ha gjort oss emellan skulle stå i strid med Världshandelsorganisationens bestämmelser och vi skulle hamna i svårigheter i framtiden. Det är därför det är viktigt att vi ägnar tillräckligt med tankemöda och granskning åt dess frågor för att försöka åstadkomma någonting som är acceptabelt.

Ordföranden
Fråga nr 5 från José Valverde López (H-0188/98):
Angående: Rådets ordförandeland
I sitt inlägg under parlamentets plenarsammanträde i Strasbourg talade rådets nuvarande ordförande flera gånger om unionens ordförandeland. Dessa uttalanden spreds i massmedia.
Att tala om unionens ordförandeland är olämpligt och innebär både att fördragen vantolkas och att den allmänna opinionen desinformeras. Vilka åtgärder har rådet för avsikt att vidta för att ordförandelandets inlägg, förklaringar och officiella dokument inte längre skall innehålla uttalanden om unionens ordförandeland, utan enbart om rådets ordförandeland? Det är viktigt att inte sprida förvirring inom den allmänna opinionen rörande gemenskapsinstitutionernas karaktär.
Unionens ordförandeland existerar inte. Varje institution har sin egen ordförande.

Henderson
Jag skulle vilja säga Valverde López att det är brukligt att rådets ordförandeskap även benämns unionens ordförandeskap.

Valverde López
Herr rådsordförande! Ni sade precis att vi, i detta parlament och i alla institutioner, måste rätta oss efter våra skyldigheter. Jag påminner om att fördraget inte någonstans talar om unionens ordförandeland, utan om rådets ordförandeland.
När jag ställde denna fråga gjorde jag det inte i en kritisk mening, långt därifrån. Tvärtom, med en positiv mening, för att vi måste utnyttja just de halvårsperioder som ett land innehar ordförandeskapet i rådet, då vi har lättare att nå ut till allmänheten, för att förklara de olika institutionernas karaktär och närma dem till medborgarna. Om vi använder ett språk som inte rättar sig efter fördraget, ställer vi till med förvirring. Det var ingen kritik utan precis tvärtom, därför att här, i parlamentet, tar vi alltid emot rådets ordförande på ett mycket bra sätt, och i ännu högre grad om det är en brittisk ordförande, eftersom dessa frågestunder kommer från just den parlamentariska traditionen i Storbritanniens.

Henderson
Valverde López är tydligen mycket erfaren i parlamentariska förfaranden. När han gör ett utfall politiskt mot ministerbänken, om man så säger, börjar han med att ge dem komplimanger, vilket gör det mycket svårt att vara negativ i sitt svar.
Det brittiska ordförandeskapet har följt tidigare ordförandeskaps terminologi. De franska och irländska ordförandeskapen införde till exempel ordet ordförandeskap i sin logo. Vi använder en kommunikationsstil som är förståelig för befolkningen. Om frågan hade ställts i det brittiska parlamentet, skulle svaret vara att befolkningen i min valkrets inte skulle veta vad rådet, parlamentet, kommissionen eller någon annan av institutionerna var, men att de skulle vilja veta att Europeiska unionen gjorde ett bra jobb och gjorde deras liv bättre och att om ordförandeskapet hade en roll att spela i det, att det var en positiv roll. Det är de frågor vi arbetar med och de värderingar vi har som vi måste kommunicera till befolkningen i Europa. Jag säger inte alls att vi inte bör vara noggranna i våra beskrivningar. Som rådets ordförande skulle jag med glädje göra det. Men jag anser att det kanske finns större prioriteter när det gäller att skapa allmän opinion och att förbättra allmänhetens förståelse av Europeiska unionen.

Ordföranden
Fråga nr 6 från André Sainjon (H-0189/98):
Angående: Situationen för arbetande barn i Storbritannien
Situationen för många arbetande barn i Storbritannien är outhärdlig. Det för oss ett sekel bakåt i tiden att se hundratusentals ungdomar under 13 år utföra arbetsuppgifter som är skadliga för barn utan någon som helst social trygghet. Hur skall Europeiska unionen kunna kräva att vissa u-länder respekterar vissa miniminormer om unionen å sin sida inte kan statuera exempel?
Det är tydligt att man driver med Internationella arbetsorganisationens konvention 29 om tvångsarbete. Vilka beslut ämnar den regering som för tillfället innehar ordförandeskapet i rådet ta för att få ett slut på situationen, och är landet redo att ratificera konvention 138 om barnarbete?

Henderson
Rådets direktiv 94/33/EG om skydd för unga människor på arbetsplatsen innehåller bestämmelser som strikt begränsar antalet timmar som barn under 13 år får lov att arbeta och vilken typ av arbete som de får utföra. Dessa bestämmelser skall genomföras i Förenade kungariket genom förordningar som kommer att träda i kraft i augusti. De kommer att förstärka det redan omfattande rättsliga skyddet för barn som arbetar i Förenade kungariket.

Sainjon
Herr ordförande! Det säger sig självt att rådsordförandens svar inte alls tillfredsställer mig, eftersom mitt bekymmer är att ta reda på hur Europeiska unionen kan övertyga utvecklingsländerna, bl.a. när EU inom ramen för WTO och ILO tar upp problem som hänger samman med respekten för sociala normer inom världshandeln.
Jag tror att våra länder verkligen ger ett dåligt exempel genom att fortfarande använda sig av metoder från en annan tidsålder, och genom att fortfarande utnyttja barnarbete. Rådets ordförandeskap borde vara mycket mer tydligt, och hävda sin politiska vilja att förbjuda barnarbete i Europeiska unionen.

Henderson
Det är i unionens politik i rådet att det skall finnas skydd mot barnarbete i samtliga medlemsstater. Rådet känner till att det har genomförts. Där ändringar av lagstiftningen sker, genomförs de.

Ordföranden
Fråga nr 7 från Maj Theorin (H-0191/98):
Angående: Stöd till kampen mot narkotika
European Cities on Drug Policy arbetar för en legalisering av narkotikan. Enligt uppgift erhöll de drygt 6 milj SEK under 1996 och lika mycket under 1997. European Cities Against Drugs arbetar, som namnet antyder, för ett narkotikafritt samhälle. Organisationen består av 180 medlemsstäder och stöds av medlemsavgifter från kommunerna. ECAD sökte 1, 5 milj SEK från EU för satsningar på information, utbildning och tryckning av materialet på flera språk, men beviljades inga medel.
Inget anslag till den stora och enda internationella organisationen i Europa som arbetar för en restriktiv narkotikapolitik, men däremot generösa bidrag till de organisationer och länder som vill legalisera narkotikan. Kan EU: s medborgare tolka dessa beslut annorlunda, än att EU har givit upp kampen mot narkotikan? Gäller detta också för rådet? Eller är rådet berett att ta upp kampen mot narkotikan?

Henderson
Rådet har alltid varit helt engagerat i att bekämpa narkotikahotet på våra gator. Men ordningar för den organisationen som angavs ligger inte inom rådets befogenhet. Europeiska rådet i Cannes antog en femårig handlingsplan för att bekämpa narkotika. En tilläggsstrategi som koncentrerade sig på åtgärder för att bekämpa olaglig narkotikasmuggling stöddes sedermera vid rådet i Madrid.
Vid genomförandet av dessa har rådet initierat projekt både inom unionen och inom ett bredare globalt perspektiv. Aktiviteterna är för många för att räkna upp här men man skulle kunna nämna ett rådets initiativ för att stoppa flödet av narkotika genom Västindien och Latinamerika till Europa, ett initiativ för att börja skapa ett säkerhetsbälte runt Afghanistan genom att arbeta med de centralasiatiska staterna för att bidra till att förbättra deras kapacitet för att bekämpa narkotika, skapandet av Europeiska centrumet för kontroll av narkotika och narkotikamissbruk i Lissabon för att man skall få en klar och objektiv bild av karaktären på narkotikaproblemen i Europa, skapandet av Europol, som snart är helt funktionsdugligt, för att se till att våra rättstillämpande organ har snabb tillgång till den information som de behöver över hela Europeiska unionen.

Theorin
Jag tackar så mycket för svaret. Det är naturligtvis så att Europeiska unionens handlingsplan för att bekämpa narkotika utgör en ram för EU: s och medlemsstaternas verksamhet för att förebygga risker förbundna med narkotikaberoende. En sådan handlingsplan kan, enligt mitt sätt att se, knappast vara förenlig med stöd till drogliberala projekt.
Min fråga, som jag indirekt har ställt tidigare, är om det också är rådets åsikt att en sådan handlingsplan mot narkotika inte kan vara förenlig med stöd till drogliberala projekt. Trots denna handlingsplan, stöder alltså EU European Cities on Drug Policy som arbetar för en legalisering av narkotika. Hur skall EU: s medlemmar egentligen kunna tolka detta? Å ena sidan har vi en handlingsplan för att bekämpa narkotika, å andra sidan stöd till legalisering av narkotika. Min huvudfråga är alltså: Utgår det inte ett dubbelt budskap från EU?

Henderson
Jag hyser stor sympati för det som Theorin sade. Om man finansierade åtgärder mot narkotika och samtidigt finansierade legaliseringen av narkotika så skulle man ju faktiskt finansiera två processer som motverkade varandra. Det skulle definitivt upplevas så av befolkningen i Europeiska unionen.
Frågan om finansiering av organisationen som nämns i frågan är en fråga för kommissionen och inte för rådet. Det skulle vara bättre om den ärade ledamoten tog upp det med dem.

Lindholm
Som bekant har vi ju två olika politiska åsikter när det gäller narkotika: en som företräder de konventioner som medlemsländerna har skrivit under, och en som företräder en mer liberal syn. Som svensk är det klart att jag helst skulle se att stödet gick till projekt och liknande som företräder den syn som FN-konventionerna har. Men skulle rådet kunna tänka sig att stödja och tycka att det är rimligt att bidragen åtminstone fördelas fifty-fifty mellan dessa två olika politiska ståndpunkter?

Henderson
Det kanske för närvarande är lite grand av ett akademiskt tvisteämne om hur man bäst skall få människor att avstå från illegal narkotika och förhindra den misär som uppkommer, men rådets inställning är klar. Det finns ett antal initiativ som vi anser måste vidtas och som jag räknade upp i mitt första inlägg. De omfattar att försöka stoppa flödet av illegal narkotika till människor inom Europeiska unionen och särskilt till våra ungdomar, att övervaka vad som händer i samhällen där det finns en hög förekomst av narkotikakonsumtion, att förstärka organ som Europol som kan potentiellt sett spela en viktigt roll i att motverka denna illegala handel.
Därför anser jag att det är rätt för rådet att bygga vidare på dessa initiativ. Jag förväntar mig att kommissionen, när den anslår medel, styrs av den politik som man enats om i dessa frågor.

Lindqvist
Jag skulle vilja följa upp med information som vi fick alldeles nyss av kommissionär Gradin i ett möte med den svenska gruppen.
Stora mängder narkotika beslagtas i EU som har kommit in från länder utanför EU. Talet om legalisering gör att allmänheten får ett helt felaktigt intryck, ett intryck som vi inte vill förmedla från EU. Däremot vill vi gärna förmedla att vi ställer hårdare krav också mot omvärlden.
Min fråga är: Vilka är de krav som EU ställer internationellt sett i relationer med andra länder, dvs. de gånger vi har tillfälle att fråga andra länder vilken narkotikapolitik de för och kan beskriva vilken narkotikapolitik vi vill föra, t.ex. i de avtal som vi sluter med USA eller Latinamerika, eller i de relationer som vi har genom Europol, som rådet nämner, men också med Interpol?

Henderson
Jag tackar Lindqvist. Han hörde det svar som jag redan givit de två tidigare frågeställarna om rådets ståndpunkt. Han tar upp en intressant fråga om aktiviteter som kan vidtas i samarbete med andra brottsbekämpande organ utanför Europeiska unionen. Granskningen av den frågan är faktiskt en av de viktiga frågor som Europakonferensen kommer att titta på i morgon i London. Det pekar på hur allvarligt rådet betraktar åtgärder för att slå tillbaka mot den illegala narkotikahandeln.

Ordföranden
Fråga nr 8 från Richard Corbett (H-0195/98):
Angående: Ekonomisk planering
I de ekonomiska ramar som kommissionen lägger fram i Agenda 2000 dominerar två utgiftsposter budgeten: jordbruket och strukturfonderna. Med hänsyn till att det inom båda dessa områden är fallet att vissa stater drar mångdubbelt större nytta av utgifterna än de övriga innebär detta en risk för att vissa stater inte kommer att se någon fördel i att EU: s utgifter ökar och att dessa kommer att motsätta sig varje ökning av EU: s budget. Håller rådet med om att det även är viktigt att utveckla de politikområden för vilka utgifterna kommer att gynna samtliga medlemsstater, i synnerhet i de fall då gemensamma utgifter via EU: s budget innebär ökad effektivitet och stordriftsfördelar och härigenom medför en besparing i nationella budgetar?

Henderson
Rådet accepterar inte att jordbruk och strukturutgifter bara ligger i några medlemsstaters intresse medan andra utgifter är i samtliga medlemsstaters intresse. Alla kategorier av budgetplanen är av intresse för samtliga medlemsstater och för gemenskapen.
Kommissionens detaljerade förslag för uppdelningen av utgifter mellan kategorierna i budgetplanen väntas komma in mycket snart, och de kommer då att diskuteras i rådet. Det skulle vara att föregripa denna diskussion om rådet skulle inta en ståndpunkt i dessa frågor som den ärade ledamoten tar upp.
Rådet påminner om att budgetdisciplin och effektiva utgifter är viktiga på unionsnivå, precis som de är på medlemsstatsnivå. Frågan om framtida utgiftsflöden i unionen som ett resultat av reformen av unionens viktigaste politikområden, och som lyfts fram av den ärade ledamoten, är en fråga som definitivt kommer att granskas i detalj under de kommande månaderna under överläggningarna i rådet om kommissionens förslag.

Corbett
Jag tackar rådets ordförande för det svaret. Frågan avsåg inte att antyda att poster som strukturfonder inte låg i vissa medlemsstaters intresse. Naturligtvis kan alla medlemsstater dra nytta av en lycklig och balanserad regional utveckling i Europeiska unionen, och det är någonting som jag skulle stödja starkt. Det finns dock en uppfattning bland vissa medlemsstater - eller det finns fara för en sådan uppfattning - att de drar mindre nytta av det än andra.
När vi nu under närmaste åren kommer att gå in i en utvidgad union med nästan 30 medlemsstater står vi inför faran att gå in i förhandlingar om den framtida budgetplanen i situationer där det föreligger en stor obalans av vad medlemsstaterna upplever vara deras relativa fördelar. Skulle det inte vara fördelaktigt på lång sikt för Europeiska unionen att vid sidan av dessa två områden utveckla extra utgiftsområden för att åstadkomma en bättre intressebalans för alla?

Henderson
Jag måste säga till den ärade ledamoten att det är en intressant spekulation att unionen skulle överväga nya utgiftsområden. Jag vill påminna honom om att i de flesta medlemsstaterna står regeringarna under ett betydande tryck att minska utgiftsnivåerna och det är ofta smala områden som skall täckas. Jag utesluter inte helt nya områden inom Europeiska unionen, men man skulle behöva fatta sådana beslut mot den politiska bakgrunden.
Vad gäller de förhandlingar som unionen nu står inför så ser rådet fram emot att få kommissionens förslag, som jag har förstått kommer att offentliggöras den 18 mars. Sedan kommer det att vara rådets sak att försöka gå vidare i dessa frågor så snabbt som möjligt, samtidigt som man erkänner att vissa av dem är mycket komplicerade och kommer att ta tid. Medlemsstaternas olika uppfattning kommer att läggas fram vid rådets sammanträden.
Det är viktigt för unionen att det vid slutändan av processen är prioriteringen för unionen och dess sammanhållning som är en faktor som alla medlemsstater tar hänsyn till när de lämnar in sina åsikter till kommissionen för att den skall fatta ett beslut i dessa viktiga frågor.

Rübig
Herr ordförande! Jag skulle speciellt vilja ta upp problemet med gränsområdet. Halva Österrikes gräns löper längs de nya kandidatländerna. Jag skulle vilja fråga vilka idéer man har utvecklat på detta område.

Henderson
Geografiskt sett kommer gränsländer att ha särskilda frågor som de vill behandla i samband med utvidgningen av unionen, och många kommer att vara kopplade till närheten till gränserna och rörligheten för människor och varor över dessa gränser. Rådet inser detta. En annan stor fråga som rådet kommer att behöva beakta när kommissionens förslag lämnats in är i vilken utsträckning man skall ge stöd till dessa länder i Central- och Östeuropa som vill gå med i Europeiska unionen som en del av de totala resurser som är tillgängliga för utgifter inom den existerande unionen.
Det finns många svåra frågor om hur de utgifterna skall fördelas inom den existerande unionen. Det första beslutet som rådet måste fatta är hur långt gemenskapen kan hjälpa dessa nya länder att gå med i unionen. Det kan mycket väl få spin-off-effekter för gränsstaterna. Jag vet att stater som Österrike kommer att göra framställningar i dessa frågor genom de normala kanalerna.

Ordföranden
Eftersom frågeställaren är frånvarande bortfaller fråga nr 9.
Fråga nr 10 från Brian Crowley (H-0199/98):
Angående: Punktskatter på internationellt vatten
Har rådet anmodat kommissionen att specificera vilka regler som från och med den 1 juli 1999 kommer att gälla för försäljningen för punktskattebelagda varor på transportmedel såsom färjor och kryssningsfartyg under den tid dessa, i samband med resor inom gemenskapen, rör sig på internationellt vatten och/eller de olika medlemsstaternas territorialvatten? Om inte, tänker kommissionen göra det nu?

Henderson
Detta är tydligen en fråga som ledamöterna känner är mycket betydelsefull. Jag vet att vi diskuterade vissa effekter av den vid den förra frågestunden.
Som svar på den specifika frågan som har ställts här har rådet inte riktat någon sådan anmodan. Rådets direktiv 92/12/EEG om ordningen för punktskatter ställer upp en allmän princip om att punktskatten skall betalas i konsumtionslandet. Om frågan tas upp av en medlemsstat och man kan enas i rådet, skulle kommissionen definitivt anmodas om att utarbeta den ordning som skall gälla efter 1 juli 1999.

Crowley
Jag vet att rådets ordförande lade ner en del tid förra månaden för att diskutera den här frågan i grunden. Den fråga jag tog upp är dock mycket speciell. Om t.ex. en färja går från Irland till Frankrike och vid något tillfälle under resan går ut ur EU: s eller nationella territorialvatten till internationella vatten, då skulle enligt en strikt tolkning av det beslut som ministern hänvisade till de ha rätt att sälja skattefria varor på båten vid den speciella tidpunkten.
En annan fråga som jag vill föra in här är bristen på dialog mellan de olika institutionerna och operatörerna själva. Jag vet att kommissionen och ledamöter i rådet har samrått med Association of Scheduled Airlines, som representerar de större flygbolagen i Europa, men inget samråd förekom med charterbolagen, inga flygplatschefer tillfrågades och inga färjerederier tillfrågades heller.
Jag skulle vilja fråga rådets ordförande om han kan lova oss att samråd kommer att ske på en bredare bas i fortsättningen?

Henderson
I själva kärnpunkten har kommissionen ansvar för att förklara hur den nya ordningen skall fungera. Mot detta står att det redan finns bestämmelser i internationell lag och rekommendationer från kommissionen måste stå i överensstämmelse med existerande internationell lag. Därför kommer det att vara en tolkningsfråga för färjebolagen och andra vilket ansvar de har vad avser vad de kan sälja, till vilken skattesats och var.
I samrådsfrågan känner jag inte till några klagomål rörande bristen på möjlighet att göra framställningar till kommissionen. Om man hänvisar särskilda händelser till mig skall jag med nöje titta på dem och se om jag kan diskutera med kommissionen, men jag har aldrig upplevt att det var svårt att göra framställningar till kommissionen. Det kan vara så att om de som anser att deras synpunkter inte har fått tillräckligt utrymme närmade sig kommissionen igen, skulle de finna att möjligheten var öppen för dem att lägga fram sina argument. Men det är egentligen inte en fråga för rådet. Rådet kommer att titta på sakfrågorna, kommer att vilja veta vilket råd kommissionen ger och sedan är det upp till operatörerna att införa den nya ordningen.

McIntosh
Skulle rådets ordförande vilka bekräfta för parlamentet i dag att ordförandeskapet har i åtanke att ge ett mandat till kommissionen att studera den ekonomiska påverkan och alla potentiella förlorade arbetsplatser som kommer att bli konsekvensen av det föreliggande beslutet av att all taxfreeförsäljning skall upphöra och punktskatterna gälla som normalt från den 1 juli 1999. Om han kan bekräfta det så är det mycket välkomna nyheter, med tanke på att i valkretsen North Essex och South Suffolk har vi både Harwich hamn och Stansteds flygplats. Kanske ordförandeskapet inte känner till det, men KLM, som nu flyger utifrån den flygplatsen, har redan aviserat nedskärningar till följd av beslutet som kommer att genomföras inom 15 månader. Jag hoppas att han kan bekräfta det för parlamentet här i eftermiddag.

Henderson
Jag måste säga till McIntosh som en del av en allmänekonomisk teori att om man har ett försäljningsställe och jobb går förlorade på grund av att försäljningsstället inte längre existerar och det fortfarande finns en efterfrågan från allmänheten att konsumera produkten genom ett annat försäljningsställe så kan det betyda att ytterligare jobb skapas någon annanstans. Jag säger inte att det nödvändigtvis måste vara lika stora antal i den ekvationen, eftersom i bland när förändringar sker, beslutar företag att dra fördel av den produktivitetspotential som står öppen för dem. Men man måste komma ihåg den allmänna principen.
Kommissionen har redan det mandatet och har lagt fram sina förslag. Rådet har intagit en ståndpunkt med vetskap om att mandatet fanns där.

Watts
Som ni känner till är många av oss här rädda för att det kommer att utbryta kaos i de europeiska vattnen om taxfree-försäljningen avskaffas.
Jag vill bara ge er ett exempel: på en resa som ni förmodligen känner till, mellan Förenade kungariket och Nederländerna, skulle man först betala brittisk skatt på brittiskt territorialvatten, ingen punktskatt alls på internationellt vatten och nederländsk punktskatt på sista delen av resan. På återresan byts det om så att färjor som kör mellan Förenade kungariket och Nederländerna måste använda sex olika priser för varor på en enda tur-och-retur-resa. Hur anser ministern att det bidrar till fullbordandet av den inre marknaden? Hur kan han förklara det för befolkningen i Europa? Det är ju tydligt att det är helt obegripligt och rådet behöver be kommissionen titta på denna mycket allvarliga fråga för kaos skulle mycket väl kunna bli resultatet, och undergräva själva den princip som vi alla försöker bidra till, nämligen fullbordandet av den inre marknaden. Att avskaffa taxfree-försäljningen kommer inte att bidra till det ett enda dugg.

Henderson
Det är allmänt erkänt att rörelsen mot en inre marknad är någonting som bör vara omöjligt att stoppa och som definitivt är önskvärt inom unionen. Vi har alla en skyldighet att försöka göra vad vi kan för att avskaffa hinder. Men skattebestämmelser är mycket olika i alla medlemsstater. I uppfattningen av vad man kan göra för att gå mot en inre marknad ingår för närvarande inte dessa bestämmelser. Det är en politisk realitet. Jag är säker på att den ärade ledamoten erkänner att det inte föreligger några större utsikter till viktigare förändringar i den omedelbara politiska framtiden. På mycket lång sikt vet man naturligtvis inte. Det skulle vara mycket dumt att försöka förutse åt vilken håll den allmänna opinionen kommer att röra sig.
Om min mor var ombord på båten så skulle hon veta när det var bäst att köpa varorna. Jag tror att det är den inställning som konsumenter i stor utsträckning kommer att ha över hela unionen.

Ordföranden
Fråga nr 11 från Liam Hyland (H-0202/98):
Angående: Ylle
I april 1996 antog Europaparlamentet enhälligt ett förslag om att det skulle utvecklas en europeisk ylleindustri. Har rådet nu haft möjlighet att undersöka de förslag som ingick i denna motion och, i så fall, kommer rådet nu att inleda diskussioner med kommissionen om praktiska åtgärder för att förverkliga den potential för utvecklandet av en europeisk ylleindustri som föreligger?

Henderson
För det första så är svaret nej. Men den ärade ledamoten känner till att ylle inte ingår i bilaga II till Romfördraget och därför inte anses vara en jordbruksprodukt. Följaktligen finns inget direkt stödsystem inom Europeiska unionen för ylle och ingen gemensam organisation av marknaden. Varje ändring av fördraget för att beteckna ylle som en jordbruksprodukt skulle vara svår att åstadkomma och skulle krävas att alla medlemsstater var eniga därom.
Ylleproducenterna har redan möjlighet att få stöd från unionens strukturfondprogram. Detta stöd är beroende av att projektet uppfyller de mål och syften som det relevanta programmet har och att det innebär dubbelfinansiering från redan tillgängliga EU-källor, och på överensstämmelse med bestämmelserna om statligt stöd.

Hyland
Känner rådets ordförande till att misslyckandet att åtgärda frågan om främjande av en hållbar högkvalitativ yllesektor inom EU innebär att ge upp den europeiska ylleindustrin till våra konkurrenter, Nya Zeeland och Australien? Känner han till att hans kollega, Cunningham, gjorde ett åtagande i parlamentets utskott för jordbruk och landsbygdens utveckling att han var beredd att granska denna fråga igen? Känner rådets ordförande till att rådet kan ändra beteckningen på ylle som en jordbruksprodukt? Jag ber honom i dag att svara på om han är beredd att i vilket fall sätta upp frågan på dagordningen för att granskas av rådet så att man kan gå vidare i frågan.

Henderson
För närvarande finns inte detta på rådets dagordning. Varje förändring skulle kräva enhällighet. Det skulle vara upp till en ledamot av rådet att göra en framställning till ordförandeskapet för att be att ett sådant ärende sattes upp dagordningen så att man kan diskutera hur man skall gå vidare och om våra ändringar bör införas. För närvarande har någon sådan framställning inte gjorts. Om jag fick en sådan framställning så skulle jag granska ärendet. Men för närvarande finns det inga planer för förändring av de nuvarande bestämmelserna.

Crowley
Om man tänker på vad ministern sade och också på vad Hyland sade så gjorde Cunningham ett åtagande om att granska detta ärende i detalj vid jordbruksministrarnas sammanträde. Jag skulle vilja be er att i välvilja se om ni kunde få upp det på dagordningen, för det skulle kunna utgöra en mycket viktig sektor för skapande av tillväxt, både vad gäller sysselsättning och ekonomi, och det skulle faktiskt förhindra arbetstillfällen från att lämna Europeiska unionen. För närvarande exporteras obehandlad ylle ut ur unionen.

Henderson
Jag måste påminna Crowley att jag inte är här som representant för den brittiska regeringen. Jag är här som representant för rådet, som rådets ordförande. Jag har inte fått någon framställning från den brittiska regeringen i den här frågan. Om ledamöter av den brittiska regeringen i ministerrådet skulle tillfrågas av sina kolleger i jordbruksrådet, skulle de kanske granska ärendet. För närvarande, och som rådets ordförande, måste jag upprepa mitt ursprungliga svar till den ärade ledamotens ärade vän.

Gallagher
Jag vill härmed framföra en politisk anklagelse: det verkar inte finnas något som helst samarbete mellan brittiska ministrar, biträdande ministrar och statssekreterare. Henderson kom hit i förra månaden och besvarande frågor om taxfree-försäljning och han kände inte till vad vice premiärminister, John Prescott, hade sagt i det här parlamentet någon tid tidigare. Kanske tjänstemän ger honom rådet att inte svara mig. Jag gör en politisk anklagelse och jag förväntar att en politiker svarar på det.
Jag föreslår att det borde vara mer samarbete. Ministern för jordbruk, fiske och livsmedel, Jack Cunningham, kom hit och lämnade några garantier och Europaministern känner inte ens till det! Jag påminner er, herr minister, genom ordförandeskapet, om att detta parlament har bett att det förslaget skall framföras. Har det brittiska ordförandeskapet nu fattat beslut att ignorera det här parlamentets enhälliga åsikt?

Henderson
Jag har uppfostrats i en skola av författningar och regelböcker och att man skall uppfylla sina skyldigheter i det avseendet, och mina skyldigheter den här eftermiddagen är mycket tydliga: Jag ansvarar för att rapportera och svara för rådets räkning och inte för den brittiska regeringen. Det är i det sammanhanget som jag svarar.
(Applåder) Jag sade inte att jag inte kände till den synpunkt som hade lags fram av min kollega i jordbruksrådet. Vad jag sade var att jag inte hade tillfrågats som nationell representant och att utrikesministern inte hade blivit tillfrågad speciellt om att ta upp frågan i rådet den här gången. Det är en annan fråga.
Jag måste också i förbifarten säga att jag inte heller tillfrågades av den irländska regeringen i rådet om ett förslag om att den irländska regeringen skulle vilja att frågan togs upp. Det kan vara så att den irländska regeringen vill att frågan tas upp. Om det är så, är jag säker på att den kommer att ta kontakt med mig för att diskutera ärendet i rådet.

Ordföranden
Fråga nr 12 från Robin Teverson (H-0203/98):
Angående: 1999 års val till Europaparlamentet
Kan rådet klarlägga om de åtgärder det kommer att vidta för att alla medborgare i den Europeiska unionen är demokratiskt representerade i Europaparlamentet efter nästa val till Europaparlamentet i juni 1999, särskilt avseende medborgarna i Gibraltar?

Henderson
Den ärade ledamoten känner säkert till att bilaga 2 i lagen från september 1976 om val av representanter till Europaparlamentet genom allmänna och direkta val anger att Förenade kungariket bara tillämpar bestämmelserna i akten på Förenade kungariket, det vill säga exklusive Gibraltar.
En ändring skulle kräva att alla medlemsstater var eniga och ratificerade ändringen. Lagen från 1976 antogs på grundval av artikel 138.3 i Romfördraget på grundval av ett förslag som lagts fram av Europaparlamentet och där ingen hänvisning gjordes till det särskilda fallet Gibraltar.

Teverson
Jag tackar rådets ordförande för hans svar. Jag ber om ursäkt för att den här frågan inte lades fram i förra månaden. Även om jag förstår den rättsliga grundvalen för detta är det en grundläggande princip att medborgarna i Europeiska unionen blir demokratiskt representerade inom sina institutioner. Jag tror inte att någon säger emot mig där. Och ändå har vi denna anomali som jag inte tror finns i andra medlemsstater. Deras territorier, som är en del av Europeiska unionen även om de inte hänger ihop med deras huvudsakliga landmassa, är alla representerade här. Det är mycket beklagligt att det görs åtskillnad för medborgarna i Gibraltar.
Med tanke på att rådets ordförande gjorde åtskillnad mellan sin position i den brittiska regeringen och när han representerar rådet, skulle jag kunna uppmana honom som rådets ordförande att bjuda in relevanta medlemsstater för att börja göra de ändringar som krävs för att se till att alla medborgare representeras demokratiskt här i parlamentet?

Henderson
Jag vill säga den ärade ledamoten att i den här frågan ligger historien tung över oss. Om rådet skulle bjuda in den medlemsstat som det hänvisas till att göra framställningar i frågan, skulle den medlemsstatens bedömning vara att det skulle vara mycket svårt att göra nödvändiga framsteg för att åstadkomma någon verklig förändring.

Robles Piquer
Herr Henderson! Jag vill tacka er för det klara svaret och understryka att ni uppenbarligen vet mycket väl, som ordförande i rådet, att detta är ett problem som stöter på historiska och politiska hinder som härrör från det faktum att Gibraltar inte, i en strikt och fullständig mening, hör till Europeiska unionen, därför att det är en koloni, erkänd som sådan av den brittiska regeringen, vilken betecknade den som sådan i ett officiellt meddelande som sändes till FN för många år sedan och vilket aldrig har ändrats.
Således antar jag att rådets ordförande perfekt vet att, så länge denna situation inte förändras kommer det att vara omöjligt att uppnå det som Henderson, utan tvivel med påtagligt god vilja, eftersträvar.

Henderson
Gibraltar är faktiskt ett utomeuropeiskt territorium och inte en koloni i Förenade kungariket. Det ändrar inte kontexten för det svar som jag först gav till parlamentet. Jag beskrev den rättsliga grunden och en del av historien. Jag har ingenting ytterligare att tillägga.

Habsburg-Lothringen
Herr ordförande! Herr rådsordförande, i juli 1997 fanns det i det engelska underhuset en inlaga, som utformades av de båda stora partierna, som just handlade om valrätten för de nationella valen och även för valen till Europaparlamentet i Gibraltar. På min förfrågan, som jag fick svar på för en månad sedan, yttrades för en månad sedan, meddelades jag att detta förfarande i grunden är lika svävande som förut. Jag är inte säker på att det stämmer eller vilken den nuvarande situationen är.
Har jag också rätt i mitt antagande, om jag tar i beaktande att er kommentar och de rättsunderlag som ni nyss nämnde, att denna förfrågan i det brittiska underhuset i vilket fall är en bluff, eftersom det som det handlar om ändå är ogenomförbart rättsligt sett? Den andra frågan jag skulle vilja ställa handlar om frågan om Gibraltar, som - genom Utrecht-fördraget som ni vet- ju i grunden är delad i två, nämligen frågan om rock och frågan om det Korintiska näset. Jag undrar hur ni bedömer de båda delarna.

Henderson
Jag kan inte se att det här är en fråga för rådet. Frågan om Gibraltars rättsliga ställning är något som är klart angivet och befäst i lag. Om den ärade ledamoten vill vända sig till den brittiska regeringen, är jag säker på att den med glädje skulle ta upp en del av de argument som lagts fram om förfarandet inom Förenade kungariket, men det är inte en fråga för rådet.

Ordföranden
Fråga nr 13 från Sören Wibe (H-0204/98):
Angående: Situationen i Algeriet
Dagligen skildrar media nya massakrer i Algeriet. Vem som står bakom alla dessa vansinnesdåd ter sig än oklarare. Det finns i dag misstankar om att det finns flera olika politiska aktörer som utövar terror mot befolkningen. Misstankar har yttrats om att det finns ljusskygga element också inom de algeriska myndigheterna som utövar terrordåd för att upprätthålla ett instabilt samhälle för egna maktpolitiska syften. Europaparlamentets delegation besökte Algeriet i februari 1998 och deras slutsats gick mer i riktningen att myndigheterna saknar skuld i massakrerna.
Vad är rådets uppfattning om dessa misstankar?

Henderson
Rådet har vid upprepade tillfällen bekräftat sitt totala fördömande av dessa fruktansvärda terroristakter och godtyckliga våld. Den ärade ledamoten känner till att en ministertrojka besökte Alger den 19-20 januari 1998. Rådet välkomnade det besöket som ett verkningsfullt uttryck inte bara för Europeiska unionens djupa oro över situationen i Algeriet utan också för den starka sympati som folket i Europeiska unionen känner med det lidande algeriska folket.
Rådet anser att det inte finns några trovärdiga bevis som stöder påståendena om att de algeriska myndigheterna är inblandade i dessa massakrer. Rådet fortsätter att uppmana till större öppenhet, åtkomst för media och insyn i den roll som den algeriska regeringen spelar. Det skulle förbättra internationell förståelse för situationen. I detta syfte har rådet också uppmuntrat till utbyte mellan parlamenten. Rådet hoppas att sådana kontakter kan hjälpa att stärka demokratin och rättsstaten i Algeriet. Det besök som nyligen gjordes av Europaparlamentets ledamöter är ett viktigt steg i den fortsatta dialogen mellan Europeiska unionen och Algeriet.

Wibe
Jag skall försöka fatta mig mycket kort. Det stämmer att det inte finns några trovärdiga bevis i någon riktning egentligen, vare sig mot myndigheterna eller mot de muslimska grupperna, inte minst för att den algeriska regeringen vägrar att gå med på en internationell undersökningskommission. Men är det inte så, herr Henderson, att det ändå finns ganska trovärdiga indikationer från bl.a. förre premiärministern i Algeriet och från Amnesty International som pekar på att det kan finnas grupper inom de algeriska myndigheterna som ligger bakom dessa, som ni säger, fruktansvärda massakrer som dagligen sker? Man skall därför kanske inte vara så säker på vem som är skyldig.

Henderson
Jag inser att det är inte är helt klart vad syftet skulle vara med att skicka ut delegationen för det första. Man hoppas att det kommer att bli ytterligare möten mellan den algeriska utrikesministern och ordförandeskapet för att försöka undersöka de frågor som den ärade ledamoten tog upp.

Ordföranden
Tack, herr Henderson, för era svar. Vi önskar er en trevlig resa.
Posselt har ordet för en ordningsfråga.

Posselt
Herr ordförande! Jag beklagar. Antagligen har ni redan besvarat frågan. Jag var tvungen att delta i sammanträdet med det blandade parlamentariska utskottet EU-Tjeckien, därför är jag försenad. Jag ville bara fråga varför dagens frågestund avslutats redan före kl. 19.00. Frågestunderna skall väl pågå till klockan 19.00. Jag vill också fråga om ni började i tid.

Ordföranden
För det första vill jag säga att frågestunden började helt punktligt. Klockan visade 17.30, en tid då det är dags för tjurfäktningarna, när jag inledde ordförandeskapet och vi inledde debatten om frågorna till rådet. Innan det hade jag haft ett möte med Henderson, som föreslog att vi skulle inleda tio minuter tidigare, så att han kunde ta flyget eftersom tiden var mycket snäv. Jag ansåg inte att det var möjligt att börja tio minuter tidigare och därför föreslog jag honom att vi skulle ta den sista frågan klockan tio i sju. Därefter blev det inte så. Jag har överskridit tiden, jag uppfyllde inte mitt löfte och vi slutade fyra minuter senare än vad jag hade lovat Henderson. Jag hoppas att dessa fyra minuter inte gör att han missar sitt flyg och jag hoppas att Posselt förstår att vi ibland måste vara flexibla utifrån kommunikationssvårigheter som vi alla upplever när vi kommer till denna vackra och trevliga stad Strasbourg.
Eftersom tiden för frågestunden har tagit slut kommer frågorna nr 14 till 40 att besvaras skriftligt.
(Sammanträdet avbröts kl. 18.59 och återupptogs kl. 21.00.)

Befolkningsrapport 1997
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A4-0056/98) av Cabezón Alonso för utskottet för sysselsättning och socialfrågor om kommissionens befolkningsrapport 1997.

Cabezón Alonso
Herr ordförande! Så som kommissionens befolkningsrapport om demografi tydliggjorde det, förändras befolkningspyramiden i Europeiska unionen och vi måste vara medvetna om de konsekvenser som detta kan medföra.
Sedan 1975 minskar befolkningstillväxten och samtidigt stiger genomsnittsåldern hos Europeiska unionens befolkning. Till dessa objektiva realiteter skall läggas några trender: förlängd utbildningstid för våra ungdomar och en generell tidigareläggning av pensionsåldern.
Om de nuvarande trenderna håller i sig, kommer befolkningsutvecklingen att se ut på följande sätt: den del av befolkningen som är över 60 år kommer att öka med 50 procent, antalet vuxna mellan 20 och 59 år kommer att minska med 6 procent och antalet ungdomar upp till 19 år kommer att minska med 11 procent. Dessa trender har också visats i andra betänkanden om demografi som parlamentet tidigare år har godkänt.
Dessa fakta tvingar oss att reflektera över vissa effekter, som vi redan i dag kan se, och som det betänkande vi i dag debatterar handlar om.
De nuvarande befolkningstrenderna har, och kommer att få, effekter på finansieringen och organiseringen av välfärdssystemet. Antalet pensionärer ökar, den del av budgeten som går till pensioner växer, utgifterna för hälsovård växer - genom att den vårdbehövande befolkningen ökar - och de sociala kostnaderna till äldre med vårdbehov ökar.
Det är nödvändigt att modernisera förvaltningen av det nuvarande statliga välfärdssystemets nivåer så att de blir en tillgång till förmån för konkurrenskraften och själva sysselsättningen. Det är likaledes viktigt att skilja på inkomstkällorna för bidragen från de statliga välfärdssystemen, om det gäller bidrag av allmän karaktär, eller bidrag som härrör från direkta avgifter för arbetsgivare och arbetstagare. Befolkningsutvecklingen kommer inte att lösa sysselsättningsproblemen, men kommer att ha effekter på arbetsmarknaden.
Lösningen för att försvara och upprätthålla välfärdssamhället, den så kallade europeiska modellen, är att bibehålla en god ekonomisk tillväxt, öka produktiviteten och förbättra sysselsättningen. Jämvikten inom de 20 senaste årens arbetsföra befolkning kommer att rubbas i framtiden och det blir nödvändigt att öka kvinnornas deltagande på arbetsmarknaden, vilka fortfarande behöver träda in på denna arbetsmarknad.
Den väntade ökade åldern hos den disponibla arbetskraften, gruppen personer mellan 50 och 64 år, som kommer att öka med 25 procent, kommer att kräva förändringar av arbetsorganisationen, innehållet och formen för yrkesutbildning och en allmän anpassning av arbetsmarknads- och skattelagstiftningen till de nya realiteterna. För det finns nya realiteter, vilka nu debatteras och för vilka vi måste definiera svar, i vilka en balanserad ansvarsfördelning och fördelning av familjerelaterat, yrkesrelaterat och utbildningsrelaterat ansvar kommer att vara grundläggande beståndsdelar.
De nya realiteterna, herr ordförande, de nya behoven, får inte utgöra hinder eller barriärer mot avlönat arbete, eller missgynna de personer som ägnar sig åt dessa nya realiteter, dessa nya familjerelaterade och sociala behov. Befolkningstrenderna kan leda till regionala skillnader, som kan påverka arbetsmarknad, boende, hälsa, bidragspolitik och miljö, som en följd av en minskad befolkning på landsbygden. Denna befolkningstrend på landsbygden är hypoteser som bör undersökas men är, utan tvivel, trender som pågår just nu.
Vi måste också vara medvetna om befolkningsuppgifter i de länder som kandiderar till anslutning, till integration i Europeiska unionen. Och dessa uppgifter, dessa nya trender, kommer även att tas upp i förhandlingarna med kandidatländerna när uppgifter om arbetsför befolkning, arbetslöshet, välfärdsnivåer, rörlighet över nationsgränserna, etc, har undersökts.
Hypotesen om möjliga ökningar av migration från kandidatländerna till de nuvarande länderna i Europeiska unionen kommer att öka, eller kan komma att öka, trycket på välfärdssystemen såväl i de nuvarande medlemsstaterna som i kandidatländerna.
De nuvarande befolkningstrenderna i Europeiska unionen kommer också att få konsekvenser för definitionerna av en ny aktiv sysselsättningspolitik - vad man menar och till vilken befolkning denna nya aktiva sysselsättningspolitik skall riktas - för de statliga välfärdskostnaderna, förvaltningen av sysselsättning och utbildning, familjebidragen samt den inre sammanhållningen och jämvikten i våra samhällen.
I debatten om detta betänkande från utskottet för sysselsättning och socialfrågor, godkände jag, som föredragande, med glädje de ändringsförslag som kolleger från andra politiska grupper lade fram - från Europeiska folkpartiets grupp, Gruppen Europeiska enade vänstern - Nordisk grön vänster, Europeiska liberala, demokratiska och reformistiska partiets grupp, etc. och jag har även tagit upp rekommendationerna från utskottet för kvinnors rättigheter. Jag ville hur som helst att detta betänkande skulle uttrycka de åsikter och förslag från så många ledamöter som möjligt i utskottet för sysselsättning och socialfrågor och, faktiskt godkändes betänkandet i utskottet med en enda nedlagd röst.
I omröstningen om betänkandet bör, enligt min mening, inte ändringsförslagen från Gruppen Nationernas Europa (koordinationsgrupp), för alla de ändringsförslag som denna grupp har lagt fram handlar om en fråga som ingen har tagit upp i utskottet för sysselsättning och socialfrågor och således kunde man inte fastställa någon ståndpunkt. Min personliga åsikt, som föredragande, är att kammaren inte skall godkänna dessa ändringsförslag.
Jag vill också tacka, herr ordförande, för det samarbete som samtliga ledamöter i utskottet för sysselsättning och socialfrågor har visat i utarbetandet av detta betänkande och jag hoppas att det får kammarens fulla stöd.

Daskalaki
Herr ordförande, jag skulle först vilja gratulera Cabezón Alonso till hans utmärkta betänkande och tacka honom samt utskottet för sysselsättning och socialfrågor för det faktum att i den slutliga texten inbegreps de grundläggande punkterna i yttrandet från utskottet för kvinnors rättigheter.
Ingen behöver betona hur viktigt befolkningsproblemet i Europa är. Befolkningen åldras och kvinnorna får betala ett allt högre pris. Vårt utskott insisterar i sina slutsatser på det faktum att kvinnor mer och mer bär ansvaret för vården av beroende personer, vanligtvis utan ersättning och socialförsäkring och alltid längre bort från arbetsmarknaden. Vi kräver av kommissionen och medlemsstaterna att de sätter upp jämlika mål för kvinnor och män när de främjar åtgärder för att kombinera familjeliv och arbetsliv och att det skall finnas möjligheter för utbildning och omprövning i arbetet för de som av ovanstående orsaker tvingas att avbryta det och som, vanligtvis, är kvinnor.
Vidare finns risken att man kommer att ta hänsyn till mer personaliserade pensionssystem som i princip inte har förkastats och som vidare innebär en direkt diskriminering av kvinnor om inga konkreta åtgärder vidtas.
Europeiska unionen förbereder sig för en ny och viktig utvidgning mot länderna i Central- och Östeuropa, vilken kommer att få konsekvenser även för vår demografiska karta. Det är viktigt att det i den slutgiltiga rapporten görs ett omnämnande om barnadödligheten och att man uppmanar kommissionen att lägga fram fakta, per kön, om den demografiska utvecklingen i de länder som kommer att integreras. Nästa århundrade kommer att se ett Europa där ökningen av medellivslängden, mer för kvinnor än för män, förutom den positiva sidan också innebär problem. En fjärde generation, äldre och beroende av den här generationen av kvinnor, tar sin plats med en majoritet av kvinnor. På grund av detta måste de aktiva kvinnornas framtida roll i det europeiska samhället bevaras och förstärkas med lika skyldigheter och rättigheter, lika mycket inom arbetslivet som inom familjen. Enbart på detta sätt kan vi bemöta det demografiska problemet effektivt och i denna anda är kommissionen skyldig att agera, och vi skyldiga att stå fast vid våra ståndpunkter.

McMahon
Herr ordförande! Jag skulle vilja gratulera föredraganden till ett mycket fint betänkande och ta upp ett växande problem inom Europeiska unionen, nämligen de demografiska trenderna och det faktum att folk lever längre. Dessa trender utgör en mycket stor ekonomisk utmaning för Europeiska unionen, särskilt som vi nu närmar oss det nya århundradet.
Som Cabezón poängterar i sitt betänkande har den längre livslängden tillsammans med en minskad fertilitet i yngre generationer resulterat i ett växande antal äldre i vårt samhälle jämfört med de som fortfarande arbetar eller är ekonomiskt aktiva. För närvarande finns det inom Europeiska unionen 48 miljoner människor över 65 år och 20 miljoner över 75 år, så det ger kanske en viss uppfattning om problemets omfattning. Vid sekelskiftet kommer den gruppen att utgöra en femtedel av Europeiska unionens befolkning. Och vid år 2020 kommer de till och med att utgöra en fjärdedel av Europeiska unionens befolkning.
Om vi går till mitt eget land, Skottland, visar siffrorna en liknande trend. 1996 var 20, 18 procent av befolkningen över 58 år. År 2006, tio år senare, kommer detta att ha stigit till 24, 6 procent och vid 2036 kommer det att vara 31 procent - nästan en tredjedel. Så ser alltså trenderna ut, siffrorna är inte bara statistik, kolleger, de utgör en stor utmaning för oss som skapar politiken. Vi måste anpassa oss till dessa omständigheter. Vi måste utrusta det europeiska samhället för detta. Vi måste garantera ekonomisk säkerhet för de äldre inför växande sociala kostnader. Vi måste se till att äldre människor förblir integrerade i samhället och att solidaritet mellan generationerna främjas och att äldre garanteras värdighet och icke-diskriminering under slutet av sina liv.
I Skottland och i större delen av EU står äldre inför det allvarliga hotet om ekonomiskt osäkerhet och en växande ojämlikhet. Och ändå så var det fram till för ett par år sedan av alla de europeiska regeringarna bara Förenade kungarikets förra regering som beslutade att skära ner nivån på underhåll till äldre. Det är med glädje jag kan säga att inom Europeiska unionen var den brittiska konservativa regeringen ett undantag. Sedan valen i maj förra året har klimatet dock förändrats, miljön är ny, och vi har fått åtgärder som hjälper de äldre. Vi har t.ex. fått en halvering av momsen på bränsle. Vi har fått extra och ytterligare bistånd och praktiska åtgärder som vidtagits för att hjälpa den äldre delen av befolkningen.
Över hela Europa, inte bara i Förenade kungariket och inte bara i Skottland, står regeringarna inför en utmaning. Vi måste införa en politik som erkänner det faktum att våra befolkningar blir äldre. De demografiska trenderna är sådana att det finns färre och färre i de yngre åldersgrupperna och fler och fler i de äldre åldersgrupperna, och vi måste se på dessa förändringar. Det är med glädje som jag kan tala om för de ledamöter som är här i kväll att vi har ett förslag om en pensionärsförsamling. I oktober i år kommer vi att lägga fram synpunkterna från utskottet för sociala frågor, detta parlaments åsikter om denna trend för att göra rekommendationer till Förenta nationernas äldreår.

Chanterie
Herr ordförande fru kommissionär, ärade kolleger! Jag skulle först vilja tacka föredraganden, Cabezón, för samarbetet och gratulera honom till betänkandet som han i dag lägger fram för oss. När vi tittar på befolkningsrapporten som Europeiska kommissionen presenterar för oss, då måste vi säga att Europeiska kommissionen i motsats till de två föregående rapporterna den här gången inte begränsar sig till EU, utan även uppmärksammar länderna i Central- och Östeuropa. Med rätta, för en stor del av de människor från dessa länder som inom överskådlig tid kommer att bli medborgare i Europeiska unionen är nu redan födda.
Det är tydligt att det fram till 2015 kommer att bli ytterligare en måttlig tillväxt såväl för den totala befolkningen som för befolkningen i arbetsför ålder i Polen och Slovakien, men lägre än den i Europeiska unionen. Detta medan såväl de baltiska staterna som Tjeckien, Ungern, Rumänien och Bulgarien rent av kommer att få uppleva en tillbakagång. Den låga fertiliteten, den höga dödligheten bär tillsammans med en betydande migration ansvaret för denna befolkningsstagnation eller befolkningstillbakagång. Förklaringar till ett antal företeelser som sammanhänger med detta, såsom barnadödligheten i Rumänien, klyftan mellan stad och landsbygd, skillnaderna mellan könen och ytterligare andra fenomen, saknas. Dessa företeelser kommer att ha ett avgörande inflytande på om utvidgningen kommer att bli en framgång eller inte. PPE-gruppen är därför glad över att det i kollega Cabezóns resolutionsförslag finns flera ändringsförslag för detta ändamål medtagna som vi har föreslagit.
En andra innovation i denna rapport gäller intresset för den interregionala dimensionen. Det handlar om sociala och ekonomiska relevanta indikatorer på anmärkningsvärd differentiering mellan delområden eller mellan medlemsstaterna. I länder som Belgien, Tyskland, Italien och Spanien är de intranationella skillnaderna inte helt utan intresse. Befolkningstillväxten förlöper oregelbundet men tycks ebba ut i ett flertal regioner fram emot 2015. Ökningen av antalet äldre personer kommer fram emot 2015 att leda till en stigande divergens i åldersfördelningen. Minskningen av befolkningen i arbetsför ålder kommer i vissa regioner att inträffa redan omkring 2000 och i andra först efter 2010. Detta kommer att föranleda en minskning av arbetskraften och nödvändigheten av geografisk mobilitet kommer att öka. Ökningen av antalet äldre personer inom den arbetsföra delen av befolkningen uppträder nästan överallt men inte samtidigt och inte jämnt fördelat. Detta kommer hur som helst att leda till ett uttalat behov av permanent fortbildning och kontinuerlig utbildning av huvudsakligen äldre arbetstagare. Jag konstaterar att mina förslag angående arbetsmarknadsundersökning, uppmuntran till mobilitet, gränsöverskridande yrkesutbildning och liknande har antagits ett efter ett.
Herr ordförande, ärade kolleger! Jag tror att det finns flera andra frågor som skulle kunna komma upp till diskussion här, men det saknas tid. Jag skulle vilja uppmärksamma föredraganden på ett ändringsförslag som jag lagt fram beträffande beaktande U. Men i det stora hela kan vi känna igen oss i betänkandet, och jag vill än en gång gratulera föredraganden.

Crowley
Herr ordförande! Jag skulle vilja att man protokollför mitt tack till föredraganden för ett briljant betänkande och även till föredraganden för yttrandet från utskottet för kvinnors rättigheter för hennes del.
Frågan om de förändringar som kommer att ske under de kommande åren rörande åldersprofilen i Europeiska unionen och den påverkan som det kommer att ha är någonting som vi alla koncentrerar oss på, inte bara på grund av de rent ekonomiska aspekterna - hur skall vi betala för ålderspensioner åt människor som är äldre än 65 år, hur skall vi få ett nytt inflöde av arbetskraft på arbetsmarknaden så att de kan betala tillräcklig social säkerhet etc. men vi har också den stora frågan om hur vi skall ta hand om dem som är äldre. Min kollega, McMahon, har redan pekat på att på grund av den bättre sjukvården och på grund av att människor lever längre, kommer det stora antalet människor över 75 års ålder som bor inom Europeiska unionen som kräva mer personlig omvård och omsorg att öka.
Jag skulle vilja be föredraganden, om möjligt, att ta åt sig den idé som jag lade fram i det här parlamentet för två år sedan och fortfarande försöker få stöd för, nämligen en stadga om vårdares rättigheter. De är en ny sorts människor, som vårdar gamla och handikappade på en kontinuerlig bas utan erkännande av det arbete de lägger ner, utan något erkännande av de besparingar som de åstadkommer för det samhälle som de lever i, och utan erkännande av de bidrag som de gör till den sociala solidariteten genom att behålla folk i hemmet så länge som möjligt.
Utöver det har vi diskussionen om hur vår politik i dag står sig om 10 till 15 år, när den här befolkningen blir äldre. Måste vi förändra vårt beslut om en kortare arbetsvecka? Måste vi ändra våra beslut som avser att låta folk ta förtidspension? Det här är frågor som ledamöterna redan har vidrört.
Slutligen har vi frågan om landsbygdens avfolkning. Vi har nu ett scenario där stora områden i Europeiska unionen har befolkningar som i genomsnitt är 50 till 56 år gamla eftersom alla de unga har flyttat, flyttat till större städer. Detta har stora följdeffekter. Ledamöterna bör hålla detta i minnet när vi röstar om budgeten det här året för Corkdeklarationen för att garantera att vi kan uppmuntra industri och människor att flytta tillbaka till landsbygden.

Boogerd-Quaak
Herr ordförande, fru kommissionär! Föredraganden har haft ett gott samarbete med parlamentet och egentligen övertagit det bästa från alla grupper, och vi har nu ett omfattande betänkande som jag hoppas att Europeiska kommissionen kommer att uppmärksamma seriöst. Förra året hade jag nöjet att vara föredragande för samma ämne, och jag tror att det är ytterst viktigt att vi fortsätter att begära uppmärksamhet för denna fråga.
Världens befolkning minskar inte, men vi måste däremot konstatera att Europas betydelse på världsbefolkningsskalan minskar. Dessutom, vilket några andra talare också har sagt, blir vi äldre, och antalet ungdomar minskar, framför allt i Västeuropa. Hur skall vi nu hantera detta? Jag tror inte att vi bör hantera det i den bemärkelsen att vi bara tycker att allt är jämmer och elände, utan jag tror att vi framför allt måste förnya oss. Jag skall ge några exempel. Förnyelse på området äldreomsorg kan förebygga stora kostnader. De demografiska uppgifterna och uppgifter från undersökningar utvisar att kostnaderna ökar i samma takt som åldern också ökar. Det är inte så att människor som blir äldre allihop behöver mer omvårdnad. Det finns också en väldig potential bland dessa äldre människor som vi kan utnyttja från alla sidor.
Därmed kommer jag in på en annan fråga. Det gäller frågan om arbetsmarknaden. Vi har länge haft som tradition att hela tiden sänka pensionsåldern, men frågan är nu om man inte måste komma fram till en mer flexibel pensionsålder med tanke på att vi lever längre och exempelvis ta upp detta i vår årliga sysselsättningsrapport. Detsamma gäller för pensionerna. Om vi tillsammans är beredda att leta efter kreativa lösningar, då är det fullt möjligt att trygga utbetalningarna av pensionerna, över hela Europa. Men då för vi inte vika undan för fakta, utan vi måste ta dem till oss. Därför tror jag att de demografiska uppgifterna egentligen borde vara en del av den årliga sysselsättningsrapporten och att lösningarna som skapas per medlemsstat genomgående borde tas upp i form av benchmarking . För övrigt står det ett antal mycket goda rekommendationer i detta betänkande. Jag tror också att vi vad omröstningen beträffar skall följa de rekommendationer som föredraganden har givit.

Ojala
Herr ordförande, fru kommissionär! Europa blir gråare och gråare i snabb takt, det vet vi alla. Cabezón Alonso har i sitt utmärkta betänkande mycket riktigt betonat att föråldrandet av Europas befolkning även förutsätter förändring av arbetsmarknaden till att bättre motsvara de åldrandes behov.
Under de kommande åren tvingas de europeiska arbetsgivarna att radikalt ändra sitt förhållningssätt gentemot de äldre och åldrande arbetstagarna. När det inte längre kommer ungdomar till arbetsmarknaden i samma utsträckning som tidigare blir man tvungen att på ett helt nytt sätt börja sörja för arbetsförmågan och kunnandet hos de åldrande arbetstagare som befinner sig i arbetslivet. Det är särskilt viktigt att sträva efter ett förebyggande underhåll av arbetstagarnas arbetsförmåga och inte bara vidta åtgärder först då sjukdomar och skador uppstått.
Redan vid arbetsplaneringen borde man ta hänsyn till olika styrkor och svagheter hos människor i olika åldrar. En bra planering innebär inte enbart att man fäster uppmärksamhet på ergonomin utan det gäller även att organisera arbetet, till exempel ordna arbetstiderna, så att det motsvarar de åldrande arbetstagarnas behov. I Finland har man också utvecklat begreppet " åldersledning" som betyder just att man vid arbetsledning tar hänsyn till arbetstagarnas olika åldrar.
I dagens arbetsliv innefattar arbetsförmågan i högre grad än tidigare även den mentala arbetsförmågan och trivseln i arbetet. Att vidmakthålla detta förutsätter att arbetsplatserna utvecklas så att de åldrande arbetstagarna känner att deras kunnande uppskattas, man satsar på deras påbyggnadsutbildning och de har även möjlighet att själva påverka utvecklandet av sin egen arbetsmiljö. Speciellt viktigt för de åldrande arbetstagarna är att de i tid informeras om förändringarna på arbetsplatsen och att även deras åsikter blir hörda.
Naturligtvis behöver de äldre arbetstagarna även utbildning. Särskilt skall man sörja för att införandet av ny teknologi på arbetsplatserna inte medför utslagning av äldre arbetstagare. Även de äldre arbetstagarna lär sig den nya teknologin om utbildningen ordnas med utgånspunkt från deras egna förutsättningar. Medan datorerna är för de yngre bekanta ända från barndomen är de ofta för de äldre förknippade med fördomar och även underskattning av den egna förmågan.
De äldre arbetstagarnas kunskaper och erfarenhet kan vara en oersättlig resurs för företagen om de på ett rätt sätt kan tas till vara. En arbetsplats där denna åldersledning tillämpas, dvs. man tar hänsyn till samtliga arbetstagares individuella förutsättningar, är en bra arbetsplats för alla, inte bara för de äldre arbetstagarna. En sådan arbetsplats har även den bästa produktiviteten och effektiviteten.
Tyvärr är inte Crowley närvarande, men jag kunde i något sammanhang berätta för honom om den finska anhörigvårdarersättningen, där det även är möjligt att få ersättning när man vårdar en ahörig hemma.

Schörling
Herr ordförande! Jag vill också gratulera föredraganden till betänkandet som tar upp många viktiga aspekter på vad vi måste tänka på, och hur vi måste agera när vi analyserar befolkningsutvecklingen under perioden fram till 2015.
Vi vet ju att antalet äldre kommer att öka, och att antalet arbetsföra i befolkningen kommer att minska, vilket gör att det kommer att bli stora ansträngningar på våra sociala välfärdssystem. Vi måste naturligtvis vara väldigt kreativa när vi skall försöka minska kostnaderna; jag instämmer i mycket av det som min finska kollega sade om detta.
Jag vill peka på några punkter som vi alldeles särskilt måste tänka på när vi skall utforma dessa nya system, bl.a. social trygghet. De som har burit ansvaret för familjen, de som har vårdat barn och äldre får nämligen inte straffas genom sämre sociala förmåner, utan man borde tänka på, vilket redan har gjorts i en del länder, att man räknar in även hemarbete som pensionsgrundande arbete.

Seillier
Herr ordförande! " Flertalet av Europas länder är i färd med att begå självmord, utan att ens vara medvetna om det, genom demografin" . Det är en stark formulering, ett citat av vår f.d. premiärminister, Michel Rocard, vid den första familjekonferensen i Frankrike 1981.
Man håller på att bli medveten om det här, jag märker det av kommissionens och olika kollegers arbeten under årens lopp, och även det här året med de betänkanden vi har framför oss. Jag tillåter mig att gå lite längre för att gynna denna insikt. Jag tror bl.a. inte på det ödesbestämda i en så pass stor demografisk nedgång och en oundviklig föråldring i alla europeiska länder. Jag säger inte detta under inflytande av en grundlös förhoppning, utan för att jag har träffat enormt många kvinnor, par och ungdomar, innan konferenserna i Kairo och Beijing. I sitt mycket väl dokumenterade betänkande, vilket kommissionären känner till, konstaterar Gisserot med vetenskaplig hederlighet, att när det gäller kvinnornas situation i Frankrike innan konferensen i Beijing, så uttrycker kvinnorna, de franska paren, en önskan om barn som är större än vad verkligheten återspeglar, och i synnerhet om ett tredje barn, och jag tror att detsamma gäller i de andra länderna. Det verkar som om det verkligen finns en önskan som återkommer, och kanske är den ny.
Självklart skall politikerna aldrig tvinga vem det än må vara i en riktning som främjar nativiteten eller inte, och det är inte alls min inställning, men däremot tror jag att de har det tunga ansvaret att göra medborgarnas val möjliga, särskilt när det handlar om en önskan som denna.
Ett antal indikationer från mina kolleger, kanske något blygsamma i ert betänkande, Cabezón Alonso, och som också finns i er text, Daskalaki, och även i det sista inlägget, återger det som ett antal experter redan klart och tydligt har bekräftat, även ekonomiska experter, vid den internationella konferensen i Beijing, och framför allt vid det internationella toppmötet om social utveckling i Köpenhamn. Vi måste återfinna känslan av vad barn och familj betyder, även ekonomiskt sett. Självklart är barnen en nations rikedom framför allt när det gäller dess värden, livslust, kultur och ideal, men de är också ett lands rikedom ur en ekonomisk synvinkel. Kanske är det något vi har glömt. " Människan är den enda rikedomen" sade redan Jean Bodin.
Vi är med all rätt måna om den europeiska sociala modellen, även om socialpolitiken kostar mycket i alla länder. Men är det inte hög tid att, med respekt för parens och familjernas helt fria val - än en gång; jag är inte alls för något slags påtryckning - att bli medvetna om att en familjepolitik skulle vara oändligt mer ekonomisk, ur alla synvinklar, och att den så småningom kommer att bespara oss många sociala utgifter.
Man bör verkligen ta hänsyn till vad det oavlönade arbete representerar, som modern i familjen utför. Familjemödrar har alltid arbetat. Man skall inte ställa kvinnor som arbetar mot de som inte arbetar - jag tycker inte om de här uttrycken. Fram till urbaniseringen har kvinnor alltid arbetat, i jordbruket, med hantverk, men samtidigt som de uppfostrade sina barn, på samma plats och under samma tid.
Vi står inför andra utmaningar. Vi måste förhålla oss till det, men jag tror att det finns en kreativitet som gör det möjligt för Europa att återfinna sin vitalitet på alla nivåer, men också för att det skall bli ett generösare Europa, som - varför inte - inte bara ger utvecklingsländerna en materiell hjälp, utan också ställer unga människor till deras förfogande, pojkar och flickor som gärna vill åka dit under en tid i sitt liv, och erbjuda de länderna erfarenheter som de har förvärvat i sina hemländer. Jag tror att det är möjligt, att än en gång finna innebörden i ett generösare Europa.

Ordföranden
Fru Seillier, jag blev verkligen rädd att jag hade ställt till med ett problem, då jag tillät McMahon överskrida sin tid något. Nu får vi alla finna oss i det.

Raschhofer
Herr ordförande! Varje år presenteras rapporten om unionens demografiska läge för parlamentet. Den kontinuerliga övervakningen av befolkningsutvecklingen är också god och det är bra, för att uppmärksamma trenderna är förutsättningen för att kunna rikta in politiken i framtiden.
Det är inte första gången som rapporten visar upp en smygande föråldring av samhället, och de föreslagna åtgärderna för att kompensera detta är kända sedan gammalt. Vi vet också att systemet för äldreomsorg och hälsovården måste anpassas. Men samtidigt vet vi hur svårt det är svårt att få ett minskat antal bidragsbetalare, ökade utgifter för hälsovården och de åtstramade hushållen som bestäms genom konvergenskriterierna att gå ihop.
Men ju längre dessa problem förblir olösta, desto svårare är det att lösa dem och framför allt att finansiera dem. Så infinner sig helt naturligt frågan om detta är den rätta lösningen, om obalansen mellan utbud och efterfrågan på de regionala arbetsmarknaderna skall ställas till rätta genom förenklade migrationsinitiativ. Mina föreställningar utgår från en samhällsmodell som ställer familjen i centrum för överläggningarna, och därför inte ser en större inflyttning av invandrare som en lösning på sjunkande födelsetal.

Schiedermeier
Herr ordförande! Först skulle jag vilja tacka föredraganden för detta betänkande om det demografiska läget 1997, framför allt för hans bekännelse till den sociala marknadsekonomin, som ju är långt ifrån självklar. Herr ordförande, med er tillåtelse skulle jag vilja ta tillfället i akt att hjärtligt gratulera min kollega föredraganden till hans födelsedag, som han firade i måndags denna vecka.
(Applåder) Med detta betänkande kommer man oundvikligen att tänka på, att det med de äldre förhåller sig på samma sätt som med de små och medelstora företagen i Europa. Mycket har redan sagts och krävts, men trots det har det blivit få konkreta resultat. Jag tycker att det är på samma sätt med de äldre. Det stämmer att den arbetsföra delen av befolkningen kommer att minska på grund av att befolkningstillväxten blir allt långsammare. Det kommer att resultera i högre sociala kostnader, och det har det redan gjort.
Finansieringsfrågan är svår att besvara. Man överväger flera olika lösningar, ingen är idealisk. Följderna för arbetsmarknaden kvarstår. Möjligheten till en glidande övergång till pension talar man inte så gärna om, varken från de äldres sida eller från företagens. Övergång till oavlönad verksamhet är inte heller någon lösning. Vidarebefordring av erfarenheter till yngre finns det i dag över huvud taget ingen efterfrågan på - tyvärr är det så.
Kvinnornas situation - här har utskottet för kvinnors rättigheter helt rätt - är dubbel: först yrkesverksamhet, sedan längtan efter barn. Detta skjuts upp på grund av yrkesverksamheten, och sedan kommer barnvårdsfasen samtidigt med vårdfasen, och så fortsätter det. Här uppkommer frågan om förenlighet mellan husliga och yrkesmässiga plikter för kvinnor och män. Här måste man se till att familjearbetet räknas mer i framtiden, för vi har hittills egentligen bara två steg i denna riktning i olika länder: det ena är vården, och det andra är föräldraledigheten. På denna nivån måste vi förr eller senare fortsätta, om vi inte vill lida samhällspolitiskt skeppsbrott med den sociala marknadsekonomin i Europa.

González Álvarez
Herr ordförande! Jag vill börja med att gratulera Cabezón Alonso som har accepterat praktiskt taget alla våra ändringsförslag i utskottet för sysselsättning och socialfrågor, jag tror att det betyder att det inte kommer att bli några problem vid godkännandet av hans betänkande i morgon. Som han, på ett mycket bra sätt, uttryckte det i inledningen av sitt anförande, kommer inom 30 år mer än 50 procent att vara människor över 60 år, medan de yngre grupperna av befolkningen kommer att bli färre, vilket kommer att innebära oroande konsekvenser för de sociala kostnaderna för äldre människor, men också för den roll dessa äldre människor kommer att ha.
Efter pensioneringen måste de äldres roll få en mycket viktig roll i samhället. I ett " Parlament för de äldre" som har hållits i Luxemburg, var en angelägenhet just att deras kunskaper och erfarenheter inte tas till vara och att gemenskapen borde ta vara på dessa kunskaper och erfarenheter, därför att det är bra för själva gemenskapen. Denna befolkningsförändring kommer också att få effekter för kvinnorna, och det på två sätt:
För det första därför att man tenderar att tänka - och något av det hörs här i kammaren - att kvinnorna bör fortsätta att ta hand om de, mer eller mindre beroende, äldre, och barnen, i hemmet. Alternativet är, naturligtvis, som vi ofta säger i detta parlament och, framför allt i utskottet för kvinnors rättigheter, att dela på arbetena utanför och i hemmet. Detta vore bättre för hela samhället. Kvinnorna har längre förväntad livslängd och är de som har minst inkomster, änkorna får endast en ynklig pension, de äldre kvinnorna brukar ha en mindre pension, och därför kommer vi där att få ytterligare ett problem. Jag är, käre ordförande för att avsluta, enig med några av beaktandena - jag skall nämna tre av dem - i Cabezón Alonso-betänkandet.
Det första, att en verklig social sammanhållning måste bli ännu en konvergens, vi bryr oss mycket om den ekonomiska konvergensen men mindre om den sociala konvergensen. Föredraganden tar också upp detta i en av punkterna.
För det andra delar jag föredragandens oro för att många förtidspensioneringar i Europa inte har något tilläggskontrakt om generationsavlösning, och jag säger detta för att jag bor i en region, Asturien, som har förlorat mer än 12 000 direkta arbetstillfällen, och det finns ingen avlösning till förmån för ungdomar.
För det tredje, att en av de viktigaste grundläggande aspekterna för att möta de befolkningsmässiga förändringarna är skapandet av ett fortsatt och netto skapande av sysselsättning, utan tillräckligt med arbetstillfällen, utan avgifter, kommer det att finnas få möjligheter att möta de sociala kostnaderna som denna befolkningsmässiga förändring kommer att medföra.

Hatzidakis
Herr ordförande! Det har redan sagts att vi har en fruktansvärd ökning av äldre i Europeiska unionen, en minskning av den ekonomiskt aktiva befolkningen och en ännu större minskning av ungdomar under 20 år.
Allt detta innebär, bland annat, en tidsinställd bomb för försäkringssystemen. Färre och färre arbetstagare stödjer fler och fler pensionärer. Vad skall vi göra? Jag skall stanna upp vid tre påpekanden:
Det första är att vi måste komma fram till en liberalisering av försäkringssystemen. Vi måste få ett ökat deltagande av den privata sektorn, ett stärkande av den försäkrades personliga ansvar för sin pensionsnivå, ett djupare stöd för kapitaliseringssystemet på bekostnad av dagens redistributionssystem, för ett system av solidaritet mellan generationerna, vilket under nuvarande förhållanden inte verkar vara en särskilt effektiv lösning.
För det andra måste vi vidta samordnade åtgärder för ett bekämpande av ungdomsarbetslösheten, eftersom vi på detta sätt får fler och fler försäkrade. Hur kan det genomföras? Med åtgärder som främjar en utveckling av arbetsmarknaden, med åtgärder som främjar yrkesutbildning och vidareutbildning och med åtgärder som stöder ungdomsföretagsamheten.
Utifrån detta är det tredje och sista påpekandet som jag vill göra det att vi uppenbarligen samtidigt måste främja en politik för en ökning av födslarna och detta måste ske på två nivåer: via mentaliteten och här behövs det kanske en stor reklamkampanj i alla medlemsstaterna i Europeiska unionen samt via ett konkret ekonomiskt stöd. Detta problem är mycket allvarligt och det kommer kanske att behövas ett nationellt korståg i alla medlemsstaterna.
Jag lovar att från min sida göra vad jag kan i framtiden för att personligen hjälpa till att lösa det demografiska problemet.

Cresson
Herr ordförande, mina damer och herrar! Tillåt mig att ge er mitt erkännande för att ni har tagit upp det här viktiga problemet. Jag tackar särskilt föredraganden, Cabezón Alonso, för det utmärkta arbete han har utfört.
Årets rapport om den demografiska situationen i unionen koncentrerar sig på tre specifika handlingsområden: arbetsmarknaden, regionala skillnader och de utmaningar som kandidatländerna kommer att ställas inför.
Tillåt mig att först ta upp vad rapporten säger i fråga om arbetsmarknadens problem. Om ett tiotal år kommer baby boom-generationen att nå pensionsåldern. Fr.o.m. då kommer storleken på den aktiva befolkningen att börja minska, och vi kommer att se en snabb ökning av antalet äldre arbetare. Vi har möjlighet att planera för det, och det måste vi göra. Vi måste framför allt hitta nya sätt att gå till väga när det gäller samtliga frågor som rör sambandet mellan ålder och arbetsmarknaden. Vi måste kämpa mot all slags diskriminering som grundas på ålder, och uppmuntra företagen att ta större hänsyn till konsekvenserna av dessa demografiska tendenser. Vi måste hitta nya sätt att gå till väga när det gäller arbetsorganisationen, i syfte att förbättra anställningsbarheten, produktiviteten och de äldre arbetarnas motivation. Det är just vår oförmåga att ta hänsyn till åldrandet i vår uppfattning om arbete och arbetsplatser, som har gynnat de senaste årens allt tydligare tendens; att äldre arbetare avskedas.
En aktiv strategi i fråga om åldrande förutsätter en ökad medvetenhet om och ett främjande av bättre förhållanden på det här området, detta bör vara en grundläggande beståndsdel. Men om man skall lyckas med den politik som syftar till att de åldrande arbetarna skall fortsätta vara verksamma, så måste man anpassa deras kvalifikationer och kompetens till kraven på den efterfrågade arbetskraften. Vi måste vidta lämpliga åtgärder för att förbättra den åldrande arbetskraftens anställningsbarhet. För att göra det måste man planera ett system för studieperioder under hela livet, vilket garanterar varje arbetare möjligheter till anpassning och aktualisering av sin kompetens, i förhållande till arbetsvärldens utveckling.
Könsdimensionen, vars stora betydelse för den demografiska utvecklingen man är medveten om, förtjänar också en särskild uppmärksamhet. Betänkandet visar att kvinnorna kommer att stå för den största delen av det ökade arbetskraftsutbudet. Det finns anledning att förstärka, både i de allmänna och i de specifika politikområdena, integrationen av den här aspekten.
Med framtidsutsikten om kvinnors ökade delaktighet på arbetsmarknaden uppstår också frågan om en försoning mellan familje- och yrkeslivet. Trots de senaste årens framsteg är ett barns födelse för kvinnor ofta detsamma som att sluta arbeta utanför hemmet, eller i bland att acceptera ett deltidsarbete. Av olika skäl, som hänger samman både med tillgång på barnomsorg och kulturella faktorer, så blir de förändringar som orsakas av ett barns födelse ofta permanenta.
Överallt i Europa får kvinnor ett allt större ansvar för hushållets inkomster. Samtidigt finns det väldigt få tecken som vittnar om att männen tar ett större familjeansvar. Följaktligen innebär det åldrande samhället en risk för att kvinnorna får ta ett allt större ansvar för omsorgen om personer som är beroende, vilket begränsar deras ökade deltagande i det ekonomiska och sociala livet.
I en andra del tar rapporten upp den regionala dimensionen. Den visar att de demografiska förändringarna får skilda konsekvenser i olika regioner. Risken för en regional polarisering utgör en viktig utmaning för de politiska beslutsfattarna. De här förändringarnas regionala dimension kan äventyra de allmänna resultaten på nationell, ja t.o.m. europeisk nivå.
Till sist beskriver rapporten den situation som dominerar i de tolv kandidatstaterna. De länderna hyser också en åldrande befolkning, och i ett sammanhang med ännu större ekonomiska och sociala förändringar. De måste bemöta en rad komplexa problem, som t.ex. skillnader mellan stad och landsbygd, vilka gör de här problemen ännu mer akuta.
För kommissionen, precis som för parlamentet, utgör de demografiska förändringarna en viktig utmaning. Ert resolutionsförslag lyfter fram ett antal strategiska frågor, bl.a. delaktighet på arbetsmarknaden, regionala skillnader och utvecklingen av familjestrukturer. Kommissionen kommer att gå vidare med analysen i er resolution, men jag kan säga er att vi redan arbetar med ett antal av de nämnda punkterna.
Jag tackar er föredragande, såväl som kammaren, för det här betänkandet. Det verkar som om vi är inne på samma väg.

Ordföranden
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Europeiska yrkesutbildningsstiftelsen
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A4-0032/98) av Boogerd-Quaak för utskottet för sysselsättning och socialfrågor om förslag till rådets förordning (KOM(97)0177 - C4-0261/97-97/0126(CNS)) om en andra ändring av förordning (EEG) nr 1360/90 om inrättandet av en europeisk yrkesutbildningsstiftelse.

Boogerd-Quaak
Herr ordförande, fru kommissionär, kolleger! Betänkandet om Europeiska yrkesutbildningsstiftelsen som vi behandlar i kväll ansluter perfekt till det problem som var aktuellt i förmiddags i samband med Oostlanderbetänkandet om stöd till ansökarländer i Central- och Östeuropa. Jag är i detta sammanhang övertygad om att stiftelsen kan ge ett inte obetydligt bidrag till utvecklingen av undervisnings- och utbildningsprogram i de nya medlemsstaterna. Det är också det viktigaste politiska budskapet i mitt betänkande som behandlas i kväll.
Stiftelsen utgör enligt min åsikt ett av de ideala instrumenten inom Europeiska unionens anslutningsstrategi som borde användas mer. Samarbete på området yrkesutbildning är av strategisk betydelse. Undervisning och utbildning utgör i de central- och östeuropeiska länderna grunden till social integration, varaktig regional utveckling och framgångsrika ekonomiska omställningsprocesser. På detta sätt kan dessa länder snabbt uppfylla gemenskapens regelverk. Utbildningsstiftelsens roll vid anslutning av nya medlemsstater från Central- och Östeuropa är dock fortfarande underutnyttjad. Av den externa utvärderingen av de första tre åren som gjorts på uppdrag av Europeiska kommissionen framgår att stiftelsen har koncentrerat sig för mycket på administration av program och för lite på politisk rådgivning. Detta måste förändras på kort sikt. Stiftelsen måste få en tydligare definierad roll i samband med de central- och östeuropeiska partnerländernas anslutningsstrategi. För att uppnå detta måste stiftelsens roll som förbindelsecentrum förstärkas genom att intensifiera kontakterna med partnerländerna. I praktisk bemärkelse innebär detta att stiftelsen måste bli delaktig vid genomförandet av partnerskapen för anslutning. Till stöd för denna ståndpunkt har jag lagt fram ändringsförslagen 1, 2, 3, 6, 7 och 8, och jag hoppas att kommissionen kommer att genomföra andemeningen i dessa ändringsförslag. Samtidigt förväntar jag mig av kommissionen att den förbättrar den oklara situationen i fråga om rollfördelningen mellan stiftelsen och kommissionens berörda enheter, i synnerhet GD XII och GD I a.
Fortfarande rådet oklarhet om stiftelsens roll i samband med förberedelserna av Phare-Tacis-åtgärder på området yrkesutbildning. Som jag har skrivit i mitt betänkande anser jag att de skriftliga bidrag som stiftelsen lägger fram på begäran av kommissionen inte är något tillfredsställande tillvägagångssätt. Stiftelsen och kommissionen måste tillsammans utarbeta en arbetsbeskrivning. De allmänna rättesnören för politiken som kommissionen har föreslagit är bra så länge de inte sätts upp alltför ensidigt. Jag har lagt fram ett ändringsförslag som försöker att återställa jämvikten mellan de två parterna på den punkten.
Kolleger, fru kommissionär! Otaliga nya ansökningar om partnerskap i sektorer som miljö, sjukvård, telekommunikation och, inte att förglömma, staten, ligger och väntar på att bli genomförda. Det går dock bara om vi behandlar stiftelsen seriöst och låter den uppfylla den roll som den måste uppfylla. Därför uppmanar jag kommissionen i mitt betänkande att före den 1 juli 1998 lägga fram ett förslag om de ekonomiska följderna av den ändrade förordningen för stiftelsens verksamheter. Detta blir desto viktigare nu när stiftelsens aktiviteter utökas till Meda-länderna. Fortbildning och utbildning spelar även för dessa länder en viktig roll på områden som ekonomi, miljö och förstärkning av demokratin.
Kolleger! Om vi tar varandra på allvar och om vi tar stiftelsen på allvar, då kommer vi att bli tvungna att kritiskt se de ekonomiska följderna av detta i vitögat. En fråga som dröjer sig kvar för mig är huruvida kommissionen planerar att ta över parlamentets syn på stiftelsen nu som rådet redan har fattat ett beslut om den. Det gäller inte bara för de ändringsförslag jag tidigare nämnde, utan även de ändringsförslag som jag har lagt fram beträffande stiftelsens interna organisation, däribland förbättring av representativiteten inom den rådgivande gruppen och garantierna för stiftelsens oberoende. Jag hoppas att kommissionären kan ge mig ett hoppfullt svar på detta i kväll, eftersom de beslut som fattats av rådet i sig själva inte avviker så mycket från det som vi som parlament vill, och det går alldeles utmärkt om Europeiska kommissionen själv tar itu med sådant som vi som parlament vill.
Till sist vill jag uppmana medlemsstaterna att spela en aktivare roll i samband med stiftelsens verksamheter. I framtiden kommer de nationella övervakningsenheternas uppgift enligt min uppfattning att kunna fullgöras av partnerländernas departement, så att en större budget blir tillgänglig för investeringar och kvalificeringsåtgärder på området yrkesutbildning. Det kan inte vara så att Europa ensamt skall dra lasset vad genomförande och finansiering beträffar. Jag trodde att detta var en fråga som man kanske inte kunde ta upp till diskussion, men på ett minisymposium som jag organiserade i mitt land visade det sig att det nederländska utbildningsdepartementet i alla fall anser att detta är en idé som man kan tala om.

Waddington
Herr ordförande, mina damer och herrar! Jag skulle vilja tacka Johanna Boogerd-Quaak för det utmärkta arbete som hon har lagt ner på det här betänkandet. Det kan verka vara ett mycket tekniskt betänkande, men det täcker några mycket viktiga frågor och stöddes enhälligt av utskottet. Johanna var generös nog att acceptera ändringsförslagen som kom från socialistgruppen och även om vi inser att kommer sent till parlamentet tror vi att kommissionen i samarbete med stiftelsen kan agera på många av de förslag som anges i betänkandet, och utan hänvisning till rådet som jag vet redan har sammanträtt och granskat denna fråga.
Jag skulle vilja beskriva några av de områden som vi i utskottet för sysselsättning och sociala frågor ansåg vara mycket viktiga. Vi ansåg att det var avgörande att vi och kommissionen skulle erkänna betydelsen av yrkesutbildningsstiftelsen, inte bara för att stödja marknadsekonomierna i de framväxande demokratierna utan även för att stärka demokrati och respekt för mänskliga rättigheter och lika möjligheter och för att dessa element skall vara närvarande genom hela Phare- och Tacis-programmen. Vi kan se hur stiftelsen kan spela en roll i det avseendet.
För det andra ansåg vi att det var mycket viktigt att en uppdragsbeskrivning lades fast som tydligt anger våra mål och syften med stiftelsen. För det tredje bör man vara enig om ett rullande treårsprogram och ett årligt arbetsprogram som bör sättas upp gemensamt mellan kommissionen och stiftelsen. Vi anser också att det är mycket viktigt att det finns ett förfarande för övervakning och utvärdering som tar hänsyn till den utsträckning i vilken stiftelsen åstadkommit de mål och syften som sätts upp för den och lyckats genomföra de årliga och rullande treårsprogrammen.
Det är viktigt att stiftelsens arbete övervakas, att den har tydliga riktlinjer och att den sträcker sig längre än den smala marknadsekonomin. Vi vill garantera att frågor som icke-diskriminering och lika möjligheter byggs in i programmen för utbildning och vidareutbildning i de nya demokratierna. Vårt utskott har allvarligt övervägt hur stiftelsen skall kunna spela en viktig och värdefull roll i uppfyllandet av de behoven för yrkesutbildning som finns i de nya demokratierna i Europa och våra förslag syftar till en noggrann planering och behovet för övervakning. Vi litar på att kommissionen kan genomföra de här förslagen och rapportera regelbundet tillbaka till parlamentet.

Pronk
Herr ordförande! Jag skulle gärna vilja ansluta mig till de gratulationer som redan framförts till Boogerd-Quaak. Jag tror att hon har satt sig in i detta viktiga men också tekniska ärende mycket väl. Jag är i likhet med henne också mycket nyfiken på vad kommissionären har att säga om våra ändringsförslag, för det är egentligen på den punkten som vi brukar få den viktigaste bedömningen i detta sammanhang.
Jag tror ändå att vi måste säga att den europeiska stiftelsen har en kort men framgångsrik historia bakom sig. Stiftelsens mål var att hjälpa länderna i Central- och Östeuropa med deras ansträngningar för att omstrukturera sina yrkesutbildningssystem. Först var det länderna som deltog i Phare-programmet, sedan tillkom Tacis-länderna och nu öppnas vägen för Meda-länderna. Detta program är så viktigt därför att det är just dessa människor som inför anpassningen av central- och östeuropeiska länder blir de första som kommer i kontakt med marknadseffekten. Den här typen av samarbete är därför ytterst viktigt. Det är ett känt faktum att människor genom undervisning också utbildas i sitt sätt att tänka. Genom att ge dem de grundläggande kunskaperna kan man visa på att marknadsekonomin inte är något avskilt tema och förmedla insikter om de förutsättningar som är nödvändiga för marknadsekonomin. Härigenom kan ungdomar i Central- och Östeuropa och nu även i Meda-länderna lära känna den sociala marknadsekonomi som är uppbyggd i Västeuropa. Övergången från en centralstyrd ekonomi till en marknadsekonomi hänför sig till en fråga om tillgång och efterfrågan. Konstruktionen av ett nytt samhälle går återigen ut på ett val. Valet mellan det anglosaxiska, Förenta staternas modell och den som Europeiska unionen har. För att få en stabil demokrati måste den sociala dimensionen, som i sin helhet är förankrad i det europeiska tänkandet, få sin plats. Därför måste detta även ge stiftelsen i Turin en viktig plats. Just för nya företagsledare som skall göras förtrogna med den sociala dimensionen kommer stödet i en ny ekonomisk ordning att vara viktigt. Det är också anledningen till det ändringsförslag där även den sociala dimensionen, vid sidan av de mänskliga rättigheterna och lika möjligheter, måste nämnas som en fullständig del av det paket som stiftelsen i Turin skall främja. Stiftelsen har utvecklats på ett framgångsrikt sätt inom de stora problem som sammanhänger med existensen av en stiftelse som helt enkelt är typisk för denna gemenskap.
Som föredragande för budgeten har jag kunnat konstatera att de finansiella medlen har använts på ett ändamålsenligt sätt. Att därför nu även Meda-länderna blir involverade i den stiftelsen är i detta sammanhang nu också mycket förnuftigt. Visserligen går problematiken i Meda-länderna inte exakt att jämföra med den i Phare- och Tacis-länderna, men det är faktiskt så att den expertis som nu har byggts upp inte får gå förlorad och inte bara får förbli begränsad till dessa länder. Därför, herr ordförande, denna stiftelse är en mycket positiv sak, och därför tror jag att vi med ändringsförslagen egentligen kan fortsätta på den inslagna vägen.

Garosci
Herr ordförande! Den europeiska yrkesutbildningsstiftelsen, med säte i Turin sedan 1995, är ett av de bästa exemplen på hur gemenskapens institutioner kan bidra till en tillväxt på arbetsmarknaden genom en målsättning som är såväl ekonomisk som social.
Tre år efter starten - och även om vi befinner oss i en svår övergångsfas vad gäller gemenskapens utveckling - verkar stiftelsens huvudmål vara fullt möjliga att uppnå och, till viss del, redan uppnådda: att ge stöd åt de länder som ingår i stiftelsen, kontrollera effektiviteten vad gäller bidragen till yrkesutbildning, sprida information och främja utbyte av erfarenheter och, slutligen, uppmuntra de joint ventures som bildats för att underlätta informationsutbytet.
I dag måste vissa förändringar göras - som resultat av en första analys av verksamheten - som bland annat innebär att utvidga stiftelsens mandat så att man lättare kan ta med gemenskapens nya partners, framför allt runt Medelhavet. Jag delar med andra ord föredragandens förslag, som vi vill tacka för hennes arbete, som syftar till att få till stånd en bättre sammanhållning när det gäller unionen prioriteringar, dvs. ett mer omfattande samarbete med Cedefop (Europeiskt centrum för utveckling av yrkesutbildningen) och den därmed följande förstärkningen av de ekonomiska förutsättningarna med tanke på den nya roll som stiftelsen i Turin förväntas spela.
Vi uppmanar slutligen kommissionen, som var så vidsynt och snabb när det på sin tid gällde att bilda stiftelsen, att ta hänsyn till de åtaganden vad gäller yrkesutbildning som gjorts gentemot Meda-länderna runt Medelhavet och utöka stiftelsens verksamhet och omfattning. Dessa åtaganden innebär också att man förnyar det förtroende och det oberoende som stiftelsen och dess direktör har haft och att man lägger fram femåriga verksamhetsplaner. Yrkesutbildningen är ett grundläggande instrument för att vitalisera hela arbetsmarknaden.

Kerr
Herr ordförande! Jag vill också gratulera Johanna till hennes betänkande som jag tycker är mycket bra. Det är ytterst lämpligt att vi diskuterar det här i kväll eftersom konferensen om utvidgningen av Europeiska unionen i morgon inleds i London och jag anser att den nyckelroll som utbildning spelar i förberedelsen för utvidgningen är mycket viktig.
Jag är ibland lite skeptisk inför europeiska stiftelser i europeiska institut och jag har besökt en hel del i mina dagar. Jag vill alltid se att de är ordentligt övervakade och utvärderade och jag är glad att det är fallet här och jag hoppas att de kan ta vara på en del av de externa utvärderingarna och på kommissionens utvärdering. När jag nu talar för den gröna gruppen i synnerhet vill jag naturligtvis understryka betydelsen av fortbildning i miljöstyrning och övervakning med tanke på de miljöproblem som finns i de central- och östeuropeiska länderna. För det andra är frågan om att utveckla en medborgerlig kultur för icke-statliga organisationer mycket viktig. Speciella utbildningsprogram och kunskap på det området skulle också kunna bidra i sammanhanget.

Papakyriazis
Herr ordförande! Naturligtvis skall inte heller jag glömma att börja med att gratulera och tacka föredraganden. Föredraganden, som har vant oss vid sitt sätt att arbeta, här med en fråga som slutligen visade sig vara mycket svårare än det verkade.
Således ett betänkande som slutligen samlade utskottet för sysselsättning och socialfrågor enhälligt och ett betänkande som jag vill påpeka, följer ett utomordentligt viktigt, enligt min åsikt, detaljerat ursprungligt betänkande som djupt belyser frågan.
Naturligtvis vill även jag referera till sammanhanget - som jag inte vet om det är ett enkelt sammanhang - och att vi här efter vår morgondebatt diskuterar perspektiven, genomförandet, tillämpningen av utvidgningen och just tiden, några timmar före den officiella starten på regeringskonferensen. Och tillåt mig, fru Cresson, att lägga fram en mer allmän ram för de dagar då vi diskuterar utbildningens Europa, en ram inom vilken jag tror att dagens fråga kan integreras, eftersom vi just talar om medlemmar i Europeiska unionen och om åtgärderna runt Europeiska unionen.
Jag anser att detta betänkande - konkret kommer de ändringsförslag som föreslås verkligen att komplettera ett andra generationens inrättande som skapades 1995 och som verkligen, bara på en kort tid, har bevisat värdet av sitt inrättande och sitt arbete - just kommer att komplettera, förbättra, korrigera och göra ett tillägg till detta centers funktion.
Och jag vill symboliskt stanna upp vid denna tendens, i ändringsförslag 2 som föreslås av vår föredragande, ett ändringsförslag som jag verkligen anser ger en ny styrka åt centrumet, medan det på ett nära och formellt sätt sammanbinder dess funktion, utöver yrkesutbildningen i praktiken som är välkänd, med dess bidrag till stärkandet av de demokratiska institutionerna. Jag läser: " i den sociala dimensionen, respekten för de mänskliga rättigheterna och för likvärdiga möjligheter" .
Jag vill inte försumma att stanna upp vid en speciell punkt som även föredraganden berör och som vi har diskuterat tillräckligt mycket i utskottet för sysselsättning och socialfrågor, dvs. behovet av ett samarbete med Cedefop, centrum för utveckling av yrkesutbildningen. Jag tror att detta verkligen är viktigt och att samarbetet kan bli ännu mer positivt i jämförelse med det redan positiva samarbetet mellan Turincentret och Thessalonikicentret. Det är för övrigt per definition både positivt och dynamiskt. Jag anser också att på Europas väg mot ett utbildningssamhälle måste Cedefop få ökade bidrag och det är klart att ta emot dessa. Turincentret måste just få ett ännu närmare samarbete med Cedefop.

Morris
Herr ordförande! Centrets roll är att erbjuda utbildning och fortbildning som en grundval för social integration, varaktig regional utveckling och framgångsrik ekonomisk omvandling. Jag välkomnar och tackar Boogerd-Quaak för hennes betänkande. Det understryker behovet av att förstärka stiftelsens bidrag till EU: s förberedelser för utvidgningen. Europeiska yrkesutbildningsstiftelsen kan vara användbar som ett verktyg i att hjälpa till med genomförandet av de nödvändiga partnerskapen och kommer att erbjuda nya program och formella ramar för EU: s stöd till kandidatländerna.
Både oberoende utvärderingar och kommissionens utvärdering understryker behovet av att förstärka stiftelsens roll i att erbjuda kunnigt yrkesutbildningsstöd till partnerländerna. Stiftelsens policyrådgivande roll bör stärkas. Vi behöver förstärka just den punkten.
Europeiska yrkesutbildningsstiftelsen måste förbereda sig ordentligt för att täcka Meda-länder. Jag stöder utskottets åsikt när den begär tydlighet i strukturerna inom den europeiska yrkesutbildningsstiftelsen, med de tre specifika arbetsgrupperna: en för anslutningsländer, en för Phare- och Tacis-länderna och en för Meda-länderna.
Jag uppmanar parlamentet att anta den ståndpunkten som enhälligt antagits av utskottet för sociala frågor och sysselsättning.

Elchlepp
Herr ordförande, fru kommissionär, kära kolleger! Jag skulle vilja tacka föredraganden för ett utmärkt betänkande, och för det långtgående hänsynstagandet av förslagen från utskottet för externa ekonomiska förbindelser beträffande stiftelsens innehållsmässiga och organisatoriska uppgifter, och dess roll vid uppbyggnaden av en praktiskt inriktad yrkesutbildning i tredje land.
Jag vill klart uttrycka att stiftelsen gör ett gott arbete. Den förnyade utvidgningen av uppgifter för yrkesutbildning är välkommen. Utvärderingen av arbetet hittills kommer att leda till det nödvändiga uppklarandet av stiftelsens status och dess förhållande till kommissionen, vilket är mycket viktigt för de engagerade medarbetarna, vilket jag kunde övertygas om på plats.
I kväll har med rätta den roll betonats som en modern yrkesutbildning har i dessa länder för nya ekonomiska och sysselsättningsstrukturer, för dessa länders bättre relationer för utrikeshandeln. Här är det inte bara nödvändigt med ekonomiskt stöd, utan just en modernisering av systemet för yrkes- och vidareutbildning, och det på alla nivåer, inte bara vad gäller management.
Kommissionen har nu uppmanats att till fullo utnyttja stiftelsens fackkunskaper vid förberedandet för kandidatländerna i Central- och Östeuropa, för att kunna genomföra tillnärmningsprocessen så snabbt som möjligt, och jag hoppas också att det här blir ett bidrag för att påskynda medelutflödet vid Phare. De erfarenheter som stiftelsen hittills har gjort skall raskt föras in i det nya Medelhavssamarbetet, och stiftelsen måste också här få egna synliga ansvarsområden.
Det tycks mig som om det inte har varit mycket till kompletterande åtgärder för Meda-programmet. Det vore bra, fru kommissionär, om kommissionen sammanställde en rapport om detta till parlamentet så fort som möjligt. Bryssel borde inte minska stiftelsens handlingsutrymme alltför mycket. Projektsamarbetet mellan stiftelsen och partnerstaterna borde bli mera intensivt.

Cresson
Herr ordförande, ärade ledamöter! Jag skulle vilja tacka parlamentet, och framför allt Boogerd-Quaak i utskottet för socialfrågor och sysselsättning, för ett utmärkt betänkande, som har tydliggjort viktiga riktlinjer för Europeiska yrkesutbildningsstiftelsens verksamhet.
Som ni vet är den Europeiska yrkesutbildningsstiftelsen ett resultat av den politiska vilja som uttrycktes av stats- och regeringscheferna i december 1989, här i Strasbourg. De betonade vikten av yrkesutbildning som en avgörande utvecklingsfaktor för de central- och östeuropeiska länderna, och för deras anpassning till marknadsekonomin. Det var sedan Europeiska rådet i Bryssel som i oktober 1993 beslutade att välja Turin till den här stiftelsens säte.
I samband med den förberedande anslutningsstrategin, som sanktionerades av Europeiska rådet i Luxemburg, kommer våra grannar i Central- och Östeuropa att integreras alltmer i kunskapens Europa, vilket framhålls i Agenda 2000. Vår avsikt är att skapa ett europeiskt utbildningsområde tillsammans med kandidatländerna. Det stiftelsen hittills har uträttat bekräftar att den kan bidra till att reformera yrkesutbildningen i partnerländerna i Östeuropa och i de nya oberoende staterna.
Kommissionen har meddelat om stiftelsens framsteg och dess allmänt sett positiva resultat, i sin rapport till Europaparlamentet, rådet och Ekonomiska och sociala rådet av den 18 juli 1997. Det aktuella förslaget från kommissionen syftar till att utsträcka stiftelsens handlingsområde till att gälla Medelhavsländerna, och på så sätt bemöta slutsatserna från Europa-Medelhavskonferensen i Barcelona i november 1995, vilka sanktionerades av Europeiska rådet i Madrid samma år.
På grundval av en sammanfattning av stiftelsens tre första verksamhetsår anser kommissionen att denna stiftelse erbjuder en privilegierad institutionell ram, som kan göra gemenskapens erfarenheter tillgängliga för partnerländerna runt Medelhavet. Den kan bemöta olika behov på ett flexibelt sätt, inom området för yrkesutbildning, ett bemötande som kommer att utgöra en solid grund för de socio-ekonomiska reformer som åsyftas av Meda-programmet.
Kommissionens aktuella förslag innehåller också vissa åtföljande åtgärder, som inspireras av den erfarenhet som har uppnåtts av stiftelsens arbete fram till i dag. Rådet har redan, den 7 oktober 1997, antagit ett politiskt avtal. Detta politiska avtal tar med de allmänna riktlinjerna i kommissionens förslag. Ekonomiska och sociala kommittén har också avgett ett positivt yttrande, den 29 oktober 1997, och rådet bör fatta sitt slutliga beslut innan halva året har gått, dvs. under det brittiska ordförandeskapet.
Jag vill tacka de olika parlamentariska utskotten som har granskat förslaget till förordning, och för att de välkomnade kommissionens text. Jag vill framhålla den politiska betydelse och det politiska intresse som de riktlinjerna har, vilket kommissionen kommer att ta största hänsyn till när den ändrade förordningen skall genomföras, samtidigt som den önskar att det inte skall ske i form av ändringsförslag till förordningen. Kommissionen kommer att uppmärksamma Europeiska yrkesutbildningsstiftelsens ledning och chef på Europaparlamentets förslag till riktlinjer, och skall försöka ombesörja att de omsätts i praktiken.
När det gäller ändringsförslagen 1-9, avseende de politiska riktlinjer som stiftelsen skall följa, samt dess uppdrag och sätt att fungera, skulle jag vilja betona att de punkter som lyfts fram i de här ändringsförslagen redan har beaktats i utvecklingen av stiftelsens sätt att fungera, och det inom ramen för den nu gällande förordningen.
För att parlamentets prioriteringar skall kunna följas upp på ett konkret sätt, såväl i länderna i Östeuropa som i Medelhavsländerna, är det kommissionens och stiftelsens avsikt att framhålla dem i en måldeklaration. Denna deklaration kommer att underställas stiftelsens ledning för godkännande i oktober 1998, och följaktligen kommer parlamentet att informeras om den, för en diskussion i behörigt utskott.
I det sammanhanget kommer stiftelsens arbete att inspireras av gemenskapens politik för yrkesutbildning, särskilt den som rör tillgång till yrkesutbildning och lika möjligheter. Stiftelsen kommer att prioritera nyskapande åtgärder och en överföring av goda erfarenheter, och bl.a. de pilotprojekt som har genomförts tillsammans med medlemsstaterna.
Vad gäller ändringsförslagen 10 och 16, om stiftelsens budgetära förfaranden, har konkreta åtgärder redan vidtagits för att bemöta parlamentets krav. En särskild vikt kommer att läggas vid att det kommer att finnas ett nära samband mellan stiftelsens arbetsprogram och budget. Till i höst skall stiftelsen noggrant ha analyserat kostnaderna för sina verksamheter. 1999 års arbetsprogram kommer att ta hänsyn till den analysens resultat och till finansiella krav. Personalens storlek framgår redan av stiftelsens budget.
Vad beträffar ändringsförslagen 14, 15 och 17, som avser stiftelsens sätt att fungera, anser vi att kommssionens förslag redan tar stor hänsyn till de förändringar som parlamentet föreslår. Ändringsförslag 14, om förfarandet för utnämningen av chef och definitionen av dennes mandat, motsvarar nu gällande praktik. Ändringsförslag 15, om komplementariteten med gemenskapens övriga handlingsområden, har redan beaktats i den förstärkta samarbetsstrategin mellan stiftelsen och Cedefop. På samma sätt motsvarar ändringsförslag 17, om bestämmelser för en utvärdering av stiftelsen, nu gällande praktik. Kommissionens förslag är att parlamentets oro skall beaktas, och att parlamentet skall delges resultaten av alla utvärderingar av sitftelsen.
Kommissionen är inte helt övertygad om det lämpliga i ändringsförslagen 11 och 13, som syftar till att ändra sammansättningen på och minska stiftelsens rådgivande kollegium, samt att dela upp det i regionala grupper. Däremot har kommissionen föreslagit att kollegiets roll skall stärkas, genom att föreskriva att experter som utses av kommissionen skall delta för att lägga fram relevanta gemenskapsåtgärder. Även om kommissionen, precis som parlamentet, är mån om att det rådgivande kollegiet skall fungera effektivt, trots dess storlek, anser vi att det hittills redan har gjort ett framgångsrikt arbete. Dessutom har det visat sig att diskussionen och dialogen mellan experter från olika regioner är en värdefull tillgång.
Jag hoppas att jag har visat er att kommissionen fäster stor uppmärksamhet vid parlamentets rekommendationer - de har inspirerat den måldeklaration som kommer att delges er i oktober 1998. Jag är övertygad om att den nya förordningen kommer att göra det möjligt för stiftelsen att ta sig an sina nya uppgifter i Medelhavsregionen.

Boogerd-Quaak
Herr ordförande! Jag tackar kommissionären för hennes svar, men jag vill ändå förbehålla mig rätten att återigen se över grundligt vad hon nu exakt har lovat. För vi har ju problemet att det verkar som om mycket har utlovats, men att det faktiskt finns ett antal frågor som inte har tagits över, och jag ställer mig frågan, om det nu ändå är rådet som i slutänden skall fatta beslut, om ändå inte ett antal delar skulle kunna tas över ordentligt.

Ordföranden
Fru Boogerd-Quaak, jag tror att Cresson noterade era påpekanden.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Handlingsplan för Ukraina
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är den gemensamma debatten om följande betänkanden:
A4-0059/98 av Titley för utskottet för utrikes-, säkerhets- och försvarsfrågor om kommissionens meddelande till rådet (KOM(96)0593 -C4-0103/97): " En handlingsplan för Ukraina" .-A4-0063/98 av Hoff för budgetkontrollutskottet om revisionsrättens särskilda rapport nr 6/97 (C4-0350/97) om Tacis-subventionerna till Ukraina, samt kommissionens svar.
Titley
Herr ordförande! Den brittiske historikern C.V. Wedgwood skrev i sin slutgiltiga genomgång av det trettioåriga kriget att på 1600-talet var Tyskland slutstenen i den europeiska politikens valvbygge. Jag anser att i det nya Europa som håller på att utvecklas så är slutstenen i den europeiska valvbygget nu Ukraina. Och ett budskap som jag vill framföra mer än någonting annat i kväll är att Ukraina är viktigt för den europeiska kontinenten och det är ett område som vi kommer att ta oss an med stort allvar.
Utvidgningen av Europeiska unionen skulle ge oss en gemensam gräns med Ukraina. Befolkningen i Ukraina är 52 miljoner. Det är en stor stat sett ur befolkningssynpunkt. Det är också en stor stat geografiskt. Bland annat därför utgör det en mycket stor marknad. Dess jordbruk utgjorde en gång Sovjetunionens kornbod och är därför en potentiell källa till framtida välstånd. Dess geografiska läge lägger den på gränsen mellan Svarta havet, Vitryssland och Ryssland och är därför strategiskt mycket viktigt. Gas och oljepipelines till väst går över Ukrainas territorium.
Frågorna under historiens lopp har varit: Var hör Ukraina hemma? Vilken är dess identitet? Den har bara under korta ögonblick varit självständig i modern historia. Det har haft två perioder av självständighet: för det första, ironiskt nog, efter trettioåriga kriget och, för andra gången, 1918. Bägge dessa perioder misslyckades på grund av att Ukraina inte lyckades etablera sig själv utanför den polska och ryska sfären.
Den här gången söker regeringen en europeisk identitet, en europeisk referenspunkt. Den gör så trots att hälften av dess befolkning anser att dess framtid är sammanlänkad med Rysslands. Däri ligger utmaningen för Europa. Vi måste förse Ukraina med möjligheter att bygga en bro till väst om Ukraina skulle vilja ha en sådan bro. Vi måste göra detta utan att på ett onödigt sätt stöta oss med Ryssland och utan att orsaka en reaktion bland befolkningen i Ukraina.
Det är därför som kommissionen i sin handlingsplan argumenterar att ett av dess mål är att skicka en signal om styrka och politiskt stöd till Ukraina och att den gör det på begäran av den ukrainska regeringen. Den har sagt att resten av handlingsplanen inte innehåller någonting nytt. Snarare koncentrerar den sig på att fördjupa och bredda existerande kontakter med Ukraina och utveckla en större synergi mellan EU: s och dess medlemsstaters åtgärder i Ukraina.
Det är tydligt att Europeiska unionen redan har gjort mycket på det här området. Sedan självständigheten har tekniskt och finansiellt stöd uppgående till någonting liknande 4, 6 miljarder dollar givits och det kan jämföras med Förenta staternas stöd på ca 2, 18 miljarder dollar. Vi har nu ett avtal om partnerskap och samarbete med Ukraina, som nyligen ratificerades. Som ett sidospår av det måste Europeiska unionen lösa frågan med ratificering av dessa viktiga avtal. Det tar alldeles för lång tid för medlemsstaterna att göra det.
Vi lade också tidigare fast en övergripande strategi för stöd till övergångsprocessen i Ukraina. Som kommissionen pekar på i sin handlingsplan har Ukraina gjort en mängd framsteg sedan självständigheten. Politiskt har framstegen mot demokrati varit mycket påtagliga, vilket vi har sett genom att Ukraina kom in i Europarådet. Ekonomiskt sett, efter en extremt långsam start, börjar vi nu se framgång i den makroekonomiska stabiliseringspolitiken, framsteg med de administrativa reformerna, skattereformen och privatiseringen.
Vi har i Ukraina sett en konsolidering av självständigheten och dess förmåga att stå emot det fragmenterade tryck som vi har sett på andra ställen, men som icke desto mindre, som händelser under senare tid visar, förblir mycket påtagligt. I utrikespolitiken har Ukraina framstått, som kommissionären säger, som ett stabiliserande element i regionen. De har fört en kärnvapennedrustningspolitik. Den har anslutit sig till en politik som går ut på förebyggande diplomati, deltagit i Ifor och Sfor, en internationell säkerhetsstyrka. De deltar också i FN: s styrkor i östra Slavonien. De har fört en försoningspolitik gentemot Ryssland och en politik av närmande gentemot väst, och därvid undertecknat stadgan för ett särskilt partnerskap mellan NATO och Ukraina och nyligen vägrat att leverera turbiner till Irans kärnkraftsprojekt.
Men svagheter kvarstår, utan tvivel. Som kommissionen pekat på, står Ukraina nu i begrepp att gå över floden. Tyvärr har den floden under min tid med detta betänkande blivit allt bredare. Mer arbete krävs för att konsolidera demokratin. Vi ser fram emot valen i slutet av den här månaden som vi hoppas kan förstärka konsolideringen av demokratin i Ukraina.
Men den verkliga utmaningen förblir den ekonomiska övergången, där framstegen, ärligt talat, har varit alldeles för långsamma. För att Ukraina skall kunna ta ett verkligt steg framåt måste de erbjuda en mer lockande miljö för utländska direktinvesteringar och om man misslyckas med att ta tag i den ekonomiska reformen, underminerar man den processen, som vi har sett från uttalanden nyligen av amerikanarna.
Inom jordbruket behöver vi påskynda reformen. Bara 7 procent av Ukrainas mark är i privat ägo, inte minst för att försäljning av mark tekniskt sett fortfarande är olagligt i Ukraina. Det betyder att jordbrukare ofta är i händerna på privata handelsbolag som tar ut alldeles för höga priser för sina tjänster. Vi har fortfarande en statlig monopolkontroll över lagring och distribution vilket håller uppe mycket höga priser.
Det finns enorma problem i energisektorn vilka förstärks av det faktum att Gasprom nyligen fakturerade Ukraina 900 miljoner dollar, vilket står för över 40 procent av Ukrainas utlands resurser. EU måste därför fortsätta att stödja reformen av ekonomin. Vi måste fortsätta att stödja omvandlingen av samhället, i synnerhet lagstiftningsreformer och administrativa reformer. Vi måste fortsätta att förknippa Ukraina med den europeiska säkerhetsramen. Morgondagens inledning av Europakonferensen utgör ytterligare en möjlighet för oss att sträcka fram vänskapens hand till Ukraina eftersom vi kan erbjuda det en framtida roll som observatörer eller associerade partner i Europakonferensen. Vi skulle till och med kunna erbjuda det en roll i Petersbergsuppdragen som skall fullgöras av VEU efter ratificeringen av Amsterdamfördraget. Vi måste fördjupa våra existerande kontraktuella förbindelser.
Ukraina är viktigt för kontinenten. Europeiska unionen har en stor roll att spela i stabiliseringen av Ukraina och dess framtid. Låt oss inte tappa bort den möjligheten. Låt oss fördjupa våra förbindelser. Låt oss gå framåt mot en ny framtid, en ny relation mellan Europeiska unionen och Ukraina.

Mann, Erika
Herr ordförande, fru kommissionär, ärade kolleger. Jag kommer först att tala i Magdelene Hoffs ställe, som tyvärr inte kan närvara här i kväll. Hon är i London, och hon ber om ursäkt för detta, men jag vet att ni har förståelse för detta.
Den 15 maj 1997 överlämnade revisionsrätten en särskild rapport om Tacis-subventionerna till Ukraina. Om man ser på Ukraina under tidsperioden 1991-1996 med avseende på användningen av programmet, kan man fastställa, att av de totalt 342, 62 miljonerna ecu som anslagits i budgeten, har endast 37, 5 procent betalats ut. Om man ser på programmet inom ramarna för kärnsäkerheten, då ligger utbetalningarna endast på 25 procent. Men det ser ut som om de genomsnittliga utbetalningarna har förbättrats betydligt under 1997.
Anledningen till det dåliga genomförandet av programmet ligger till viss del hos Ukraina själv, men delvis också hos kommissionen. Revisionsrätten påpekar till exempel att det finns otillräckliga och instabila personalresurser i samtliga berörda myndigheter, framför allt vid kommissionens delegation i Kiev. Även uppdelningen av utgifterna på många relativt små projekt, som kräver orimliga administrativa kostnader, kritiseras. Man beklagar även att strategierna och prioriteterna hos kommissionen och hos förmånstagarna i Ukraina inte bedöms enhetligt.
Samordning och fördelning av ansvaret mellan kommissionen å ena sidan och biståndsorganisationer utifrån och ukrainska partnerorganisationer å andra sidan, lämnar också mycket övrigt att önska. Av revisionsrättens senaste rapporter har bara ett fåtal gjort ett så stort intryck som den särskilda rapporten om Tacis-subventionerna till Ukraina.
Om jag bara får säga några korta ord å Magdelene Hoffs vägnar, också om de avdelningar som behandlar kärnsäkerhet: Av revisionsrättens rapport framgår att den svagaste punkten i Tacis-programmet för Ukraina ligger på området kärnsäkerhet. Förebråelserna är delvis chockerande: löner som inte betalats ut, otillåten frånvaro från tjänst, brist på reservdelar och slarv med det dagliga underhållet.
Situationen blir farlig om information om kärnkraftsindustrin och energipolitiken i Ukraina hålls inne på grund av politisk känslighet, och det sedan leder till ståndpunkter hos experterna som skiljer sig från varandra. Kommissionen förklarar att den praktiskt taget inte är i stånd att styra den tekniska utvecklingen i landet ens någorlunda. Slutsatserna som måste dras utifrån denna situation är mycket entydiga. Kommissionen behöver en klar strategisk föreställning av vad den vill uppnå. De behöver dessutom de nödvändiga tekniska, ekonomiska och administrativa förutsättningarna och ett program, som kan omsättas till verklighet av en lämplig projektledare på grundval av tekniska och inte politiska kriterier.
Enligt föredragande Magdelene Hoffs uppfattning är kärnkraftssituationen och kärnsäkerheten så viktig, att unionen måste ställa ansenliga budgetbidrag till förfogande även i fortsättningen. Generellt tillåter revisionsrapportens rapport den slutsatsen, att den fastställda fördröjningen och ineffektiviteten tillsammans med ofta förekommande meningskiljaktigheter om metoder och prioriteringar leder till utgifter, som inte motsvarar de faktiska behoven, och till förehavanden som inte kan ha någon maximal verkan. Men därtill måste anmärkas, att inte heller kommissionen kan dra sig undan kritiken. Deras representation i Kiev är hopplöst underbemannad och därmed inte i stånd att överta någon betydande roll vid genomförandet av programmet eller vid slutförandet av projektet.
Allt detta har långtgående politiska konsekvenser. Åtminstone vad beträffar Ukraina uppnår inte Tacis-programmet den hjälp som budgetkontrollen ursprungligen önskade, och just i fallet Ukraina, där det är så långt kvar på den svåra vägen av nödvändiga politiska och ekonomiska reformer, måste Europeiska unionen hjälpa till med största möjliga effektivitet.

Mann, Erika
Herr ordförande! Jag vill först för utskottet för externa ekonomiska förbindelser gå in på betänkandet från Gary Titley, och därefter övergå till Magdelene Hoffs betänkande.
Det avgörande, som vi för ögonblicket har framför oss - och Gary Titley har verkligen presenterat ett utmärkt betänkande för oss, som vi kan använda oss av också i framtiden - är tre element, som tas upp i handlingsplanen. För det första: Handlingsplanen är en signal för bekräftelse av stödet från Europeiska gemenskapen. Det andra som handlingsplanen visar är en vidareutveckling av gemenskapsstödets bestående former. För det tredje - och detta är det mest väsentliga över huvud taget - visar den upp synergieffekter, som både finns mellan enskilda program och överenskommelser, men också i ökad utsträckning i Europeiska unionens åtgärder, i de åtgärder som medlemsländerna vidtar för Ukraina, och i de åtgärder som tredje länder vidtar för Ukraina. Det betyder att vi borde samarbeta mycket mer här, och det både mellan Europeiska unionen och medlemsländerna, och mellan Europeiska unionen och tredje land.
Gary Titley påpekade att denna handlingsplan inte är något nytt instrument, det är inget nytt program, utan det består av en hopbuntning, och den utgör ett koherent instrument och ett koherent koncept för Europiska unionen. Icke desto mindre har den brister. Dessa brister består i att den saknar visioner. Den har ingen strategi, den har inget koncept, som går utöver de listor över olika program och åtgärder, som vi redan har genomfört. Den visar inte upp logiken hos en gemensam europeisk politik gentemot de central- och östeuropeiska staterna. Den sträcker sig inte över det utvidgningskoncept, som vi har i dag. Den talar inte om vad som händer sedan, vad som händer efter utvidgningens första steg, eller vad som händer efter utvidgningens andra steg, vad som händer när vi har nya gränser och Ukraina och Polen plötsligt stöter ihop och Ukraina står inför en helt annan gränssituation, och i vilken vi överför vår gränspolitik till Polen. Vi står redan inför denna situation.
Vad händer när central- och östeuropeiska maktcentrum plötsligt förskjuts? Vi har ännu så länge inget svar på detta. Vi har inga skisser av en gemensam europeisk ekonomisk- och handelspolitik. Vi har antydningar till att vi vill skapa frihandelszoner. När går vi in i förhandlingarna om det? Vi förespråkar upptagandet av Ukraina i WTO. Vad gör vi för att förbereda detta? Vad gör vi för att låta Ukraina delta i Europakonferensen? Vi vet att de har bett om observatörsstatus. Hur ställer sig kommissionen till detta, vilka åsikter har ni om det?
Vad vi behöver är en realistisk och effektiv energipolitik, ett koncept, som går ut över avstängningen av Tjernobyl. Jag har just läst det nya aide memoire , som lagts fram av Van den Broeks kabinett. Det är utmärkt. Inget i detta är osant. Men här sägs ingenting om en energipolitik, och inte heller något om en energipolitik på området kärnsäkerhet i Ukraina. Det säger bara det vi redan gör. Det säger ingenting om vad som komma skall, vilka de nya strategierna och utvecklingslinjerna är. Det saknar vi alla.
Jag skulle vilja att vi här kunde komma fram till en ny värdering som gick långt utöver vad vi i dag har framför oss.

Botz
Herr ordförande! Som medlem av Ukrainadelegationen skulle jag också vilja tacka föredraganden för hans utmärkta rapport och gå in särskilt på en punkt, nämligen punkt 23, under vilken han uttryckligen hänvisar till att vi bör tillmäta de speciella villkoren för den ekonomiska transformationsprocessen i Ukraina större betydelse.
Mina damer och herrar, herr ordförande! Vi måste som västeuropéer påminna oss om och om igen om att vi har att göra med en transformationsprocess som bara kommer att äga rum en gång - första gången är det varje fall, kanske också är det bara en gång - som har en annan dimension än det, som vi i Västeuropa har stött på hittills. En sådan process har ännu aldrig gått av stapeln, och den kan naturligtvis inte heller med säkerhet definieras av någon, eftersom vi upplever den för första gången.
Fackfolk uppskattar att Ukrainas nationalekonomi till 30 eller till och med 40 procent består av en skuggekonomi, då dyker egentligen frågan upp, hur man i framtiden kan lyckas, och naturligtvis måste lyckas med att på ett fredligt och förnuftigt sätt omvandla en sådan ekonomi till en rättsstatligt fungerade social marknadsekonomi. Hur det skall gå till vet vi egentligen inte. Jag tillåter mig en gissning efter mina många besök: på inga villkor kan det gå fort. Vi behöver tålamod, och vi måste i första hand se till att denna utveckling utmynnar i en fortsatt stabil utveckling.
Jag skulle också vilja säga något om problemet i betänkandet från Hoff, alltså om Tacis. Även här handlar det om jordbrukssektorn. Jag hade möjlighet att tillsammans med andra kolleger att titta på några Tacis-projekt inom Ukrainas jordbruk. Det stämmer - och här skulle jag vilja uttryckligt hänvisa till deras intresse, som i slutänden gynnas i Ukraina - att inkörningsfasen på grund av de nämnda anledningarna var så lång att det helt enkelt inte fanns någon tid för en förnuftig, varaktig omsättning, i synnerhet inte för jordbruksprojekt. Här vill jag rikta en bestämd uppmaning att åtminstone förlänga jordbruksprojekten, och dessutom befrämja dem, annars tjänar de ingenting till.
Jag vill också gå in på hur några av projekten är uppbyggda - detta gäller naturligtvis inte alla. Men det har förvånat oss att man i en region som Ukraina, som beträffande storleken på företagen sedan ett trefjärdedels århundrade tillbaka är så annorlunda, uttryckligen och nästan uteslutande försöker bygga upp enmansföretag med tjugo platser.
Mina damer och herrar, ärade herr ordförande, fru kommissionär! Jag tror att vi inte har fått rådet att stanna kvar vid sådana projekt. Det är säkert bra att gynna även andra projekt, som är bättre anpassade efter den faktiska situationen. Detta vill jag med eftertryck säga här ännu en gång.

Gomolka
Herr ordförande, ärade fru kommissionär, mina damer och herrar! Den som önskar en preventiv och stabilitetsorienterad politik i och för Europa, den kan med eftertryck rösta ja till handlingsplanen för Ukraina, kollegan Titleys klara och kloka betänkande och utskottens yttrande. Den aktuella situationen i Ukraina är lika komplicerad som förut. Det är ett imponerande politiskt resultat, att man med vänskaps- och samarbetsavtalet mellan Ryssland och Ukraina i maj lyckades få ett slut på eller minska de spänningar som har rått flera år. Därmed är förutsättningarna bättre för att Ukraina bättre skall kunna tillgodose sin funktion för stabilisering i en mycket känslig storregion.
Mot detta står fortfarande fortsatta inrikespolitiska svårigheter. Spänningarna på grund av befolkningens etniska sammansättning har visserligen avtagit, men de finns latent. Precis som förut finns massiva ansträngningar för självständighet på Krim. Samarbetet med Europeiska unionen i de västra delarna av landet är en självklar önskan, i öst något mycket ovanligt. De ekonomiska reformerna måste genomföras mera konsekvent än tidigare. Tempot måste höjas, inte bara inom ekonomin, utan också inom förvaltningen, lagstiftningen och inom rättsväsendet.
Att det gick att hålla balansen i denna problematiska situation, att det till och med gick att vinna utrikespolitiskt spelrum, det är säkert också tack vare president Kutjmas djärva och konsekventa politik. Men det är precis lika mycket medborgarnas förtjänst, och det är en prestation som visar en improvisationsförmåga, men också, låt mig använda det laddade ordet, människornas passion.
Om några dagar, den 29 mars, kommer invånarna i Ukraina att kunna välja ännu en gång. Vårt yttrande vinner då i aktualitet och vikt. Hjälp var och är nödvändigt. Hjälp bör åstadkommas på ett okomplicerat sätt. Hjälpen genom handlingsplanen kan bli effektivare. Men hjälpen bör också komma fort. I detta avseende ger det hittillsvarande förfarandet upphov till några frågor. Det dröjde bara två dagar tills kommissionen inte bara lade fram planen för rådet, utan också informerade parlamentet. Rådet tog två veckor på sig för att bekräfta denna plan, men det dröjde nästan fyra månader från det att planen skickades över till parlamentet till dess att ordföranden meddelade att utskotten arbetar med den. Här har vi fortfarande reserver. Vi har låtit dem gå oss ur händerna.

Frischenschlager
Herr ordförande! Jag vill först tacka föredraganden så hjärtligt, inte bara för hans betänkande, utan också för hans anförande i dag, i vilka han verkligen har understrukit Ukrainas betydelse för den ekonomiska och politiska stabiliteten i Europa. Det är därför också viktigt att vi klart och tydligt bekänner oss till hjälpen för Ukraina, även om det naturligtvis finns stora svårigheter, som betänkandet Hoff har visat, och att vi å andra sidan också har svårigheter från Europeiska unionens sida.
I detta sammanhang tycker jag emellertid att det är viktigt att vi går in på två punkter, som också tas upp i betänkandet. Det ena är tillämpandet av dödsstraffet i Ukraina. Jag anser att det är outhärdligt, att Ukraina har gått med på konventionen om mänskliga rättigheter, och har lovat att inte verkställa dödsstraffen, och trots detta, vilket också framgår klart och tydligt ur betänkandet, verkställde 13 dödsstraff förra året.
Det är helt enkelt ett tillstånd som vi inte får finna oss i. Vi mäter ju också Ukraina med andra mått, för att de vill ha sin europeiska identitet. Därför tycker jag att denna punkt är så viktig, eftersom man faktiskt kan skönja en dödsstraffets renässans i många östeuropeiska länder. Det finns en politisk press att antingen behålla dödsstraffet eller återinföra det. Det är viktigt att vi som Europeiska unionen lägger vår funktion som förebild med i vågskålen när vi förhandlar med Ukraina.
Den andra punkten handlar om energipolitiken. Jag är helt och fullt av den åsikten att, som det heter under punkt 18 i Titleys betänkande, vi måste hjälpa till och göra Tjernobyl någorlunda säkert. Jag är helt avgjort mot punkt 19, eftersom man här försöker driva ut satan med Belsebub, dvs. att man visserligen stänger Tjernobyl, men bygger nya kärnkraftverk. Det är helt fel väg, och det tillfogar skada med varje ecu, som går till denna felaktiga energipolitik. Jag hoppas att de ändringsförslag som läggs fram om detta kommer att gå igenom i morgon vid omröstningen.

Schroedter
Herr ordförande! Det mäktiga och löftesrika ordet handlingsplan står, som kollegerna redan har nämnt, för en anspråkslös sammanställning av åtgärder, som ändå fungerar. Alltså intet nytt. För att inte låta vår idé bara bli till en hjälp till valkampanjen, utan till ett trovärdigt koncept, måste vi enligt min mening ge Ukraina följande signaler: Utvidgningen av Europeiska unionen måste utformas som ett öppet koncept och inte inskränkas till de nuvarande kandidatländerna.
Såsom första stat som har befriat sig från sin kärnvapenpotential måste Ukraina införlivas i ett europeiskt säkerhetssystem, som har ett kärnvapenfritt Europa som mål. I motsats till handlingsplanen måste förstärkningen av det civila samhället och stödet till uppbyggnaden av demokratin prioriteras. Först då har vi en grund för ekonomiska reformer.
Till sist: I ett land som dagligen umgås med faran för radioaktiv förorening, måste stödet från Europa gynna alternativa energikällor och inte skapa nya faror. Därför kräver vi en modifiering av EU-strategin gentemot Ukraina.

Féret
Herr ordförande! Det är trösterikt att kommissionen och föredraganden hävdar en vilja att få ett slut på " öst-väst" uppdelningen av vår kontinent, genom att ta ansvar för att den gamla järnridån inte förflyttas en bit österut.
Betänkandet av vår kollega Titley påkallar emellertid en del reservationer. Först och främst beklagar jag flertalet västeuropeiska politikers envishet med att välkomna flera central- och östeuropeiska länders vilja att ansluta sig till NATO. När skall vi inse att alla européers intresse kräver att vi inte längre låter vårt militära försvar vara beroende av Förenta staternas president.
Sedan blir man villrådig över kravet på att Ukraina skall avskaffa dödsstraffet, när man vet att det straffet tillämpas, t.ex. i Belgien, där dödsstraffet nyligen avskaffades, på oskyldiga barn av odjur som Dutroux.
Till sist en anmärkning som jag anser är nödvändig. Ukraina är medlem av Oberoende staters samvälde, som förra veckan firade sin sjätte årsdag i Minsk, Vitrysslands huvudstad. Jag hade äran att bjudas in för att delta i dess arbete. Sedan OSS bildades har de tolv medlemsländerna praktiskt taget nöjt sig med avsiktsdeklarationer, trots de konstruktiva förslagen från den vitryske presidenten Alexandr Lukasjenka och den uppenbara goda viljan hos de delaktiga staterna.
Ukrainas lovvärda avsikt att oskadliggöra Tjernobyl förtjänar självklart internationellt stöd, och i synnerhet europeiskt, men det skall inte få oss att glömma det vitryska folkets lidanden sedan den hemska olyckan vid det ukrainska kärnkraftverket.
Det är enligt min mening nödvändigt att den interparlamentariska dialogen, som utan giltiga skäl avbröts med Vitryssland, så snart som möjligt återupptas, som en parallell till och i harmoni med de goda relationer vi, lyckligtvis, har med Ukraina.

Adam
Herr ordförande! Jag skulle vilja gratulera föredragandena till den höga kvaliteten på deras betänkanden. Utifrån min kunskap om Ukraina är jag säker på att bägge betänkandena har hittat de viktiga frågor vi måste granska. Men det är energisidan som jag skulle vilja kommentera här i kväll.
Vi måste vara tydliga. Ekonomin i Ukraina kommer inte att växa och demokratin kommer inte att blomstra om vi inte lyckas få energiekvationen att gå ut, särskilt elektricitetsmarknaden. Det är förvånande att bara 20 procent av den elektricitet som skapas i Ukraina faktiskt betalas kontant. Det är obegripligt hur systemet kan fungera så bra som det gör för närvarande.
Hoffs betänkande uppmanar med rätta till en större samordning bland de bidragande organisationerna. Ingenstans gäller detta mer än inom energisektorn. Jag vet att kommissionens direktorat nu arbetar mer effektivt tillsammans för att åstadkomma detta. Men ett av de stora problemen är att inom Europeiska unionen har vi en vacklande inställning i kärnkraftsfrågan. Detta påverkar arbetet på kärnsäkerhetsområdet.
Vi har en avsiktsförklaring rörande stängningen av Tjernobyl. Men vi måste genomföra både kärnkraftssidan och den fossila bränslesidan av den överenskommelsen. Vi tar alldeles för lång tid på oss för att besluta huruvida vi skall stödja färdigställandet av Khmenilitskij- och Rovno-reaktorerna. Jag kan berätta för parlamentet att antalet ryska vetenskapsmän och tekniker i Khmenilitskijområdet har ökat betydligt under de senaste veckorna. Vi måste bestämma oss. Skall vi färdigställa de här reaktorerna med väststandard eller skall vi lämna det till ryssarna och låta avsiktsförklaringen bli ett dött papper? Det är det valet vi har. Jag hoppas att kommissionen kommer att trycka på EBRD för att det skall besluta sig så snart som möjligt.
Vi måste få färre projekt och tydligare prioriteringar. Den senaste Tacis-dokumentet, som räknar upp energiprojekten 1998 och som omfattar 7 miljoner ecu, är uppdelat på fyra projekt. Jag tror inte att de här kommer att åstadkomma särskilt mycket. Vi måste koncentrera oss på kraftverken och få dem att fungera effektivt innan vi kan hoppas på att hantera energisituationen i stort.

Rack
Herr ordförande! Om europeiska biståndspengar används dåligt, ger detta dubbel skada, både för mottagaren och för dem som betalar. Med mer än 100 miljoner ecu, som det handlar om här i Hoffs betänkande för användning av Tacis-medel för Ukraina, blir skadorna desto allvarligare. I Ukraina uppnås inte det mål man strävar efter med hjälp av europeiska medel. Mycket av det man tänker göra, av det som är nödvändigt, blir inte av. För en betydande del av Tacis-programmet för Ukraina, nämligen frågan kärnsäkerhet, att vägen från det stillestånd på området kärnsäkerhet, som man talar om i betänkandet, inte längre långt borta från en katastrof.
För de europeiska medborgarna, vars pengar här hanteras så illa, råder det i denna situation missmod, och det med rätta. Europa förlorar därmed i trovärdighet. Vilka är nu de brister, som i Hoffs betänkande listas upp så klart och som ger ett så starkt intryck, tyvärr i negativ bemärkelse? Vad kan och måste man göra, för att snabbt ändra på dessa saker? Vid sidan av de brister, som har att göra med förmånstagarlandet, finns den uppsjö av brister som tyvärr fortfarande måste förebrås Europeiska unionens institutioner och framför allt kommissionen själv på temat stödåtgärder och andra sammanhang: inget entydigt beslutsförfarande, överdriven uppdelning av ekonomiska medel över en palett av små projekt, överdriven och i tekniskt avseende kontraproduktiv strävan efter att dra in lokala parter, brist på tekniska fackkunskaper inom kommissionen, med undantag av förfarandet, administrativ överbelastning av den projektansvarige, utdraget byråkratiskt förfarande, och, vi har redan hört det en gång i dag, inget riktigt europeiskt koncept för politik för kärnsäkerhet.
Vad skall vi göra för att komma till rätta med denna situation? SEM 2000 lyder ett av de nya slagorden, sound and effective management . Mindre är mer: några få tydliga mål som omsätts snabbt, en förnuftig personalstruktur, medarbetare som får bra vägledning och är motiverade, bra samordning av alla inblandade parter. SEM - sound and effective management - men inte först år 2000, utan nu meddetsamma, så att dessa båda program, som Europeiska unionen ställer våra grannar i öster till förfogande, förutom Tacis och också Phare, även kan bidra till en positiv utveckling i vår närhet och omgivning, och den europeiska integrationsprocessen kan bli till en process som man ser fram emot med tillförsikt under de närmaste åren, och inte väntar sig skador av redan från början.

Virrankoski
Herr ordförande! Titleys betänkande ger en bra bild av relationerna mellan Ukraina och EU. För detta skall föredraganden ha ett stort tack. Kommissionen gav ett meddelande om detta redan för ett och ett halvt år sedan, så det var redan hög tid att ta saken till parlamentets behandling. Bästa tack även för Hoffs betänkande.
Ukraina är ett stort land som är en viktig samarbetspartner för EU och tack vare sitt geografiska läge även en viktig knutpunkt när det gäller trafiken. Kärnkraftverk i dåligt skick är ett speciellt problem för Ukraina. Olyckan i Tjernobyl var på sin tid den största enstaka katastrofen i världen.
Förbättring av kärnkraftssäkerheten är en stor fråga. Ett enkelt krav på att Ukraina måste stänga sina kärnkraftverk kan inte vara den enda politiska linjen. Ukraina är i trängande behov av all den energi landet kan producera. Därför är det i betänkandet upprepade målet att göra energiproduktionen mångsidigare viktigt och på sin plats. Men som ett delmål måste man acceptera att byggnationen av de två nästan färdiga kärnkraftverken Khmenilitskij 2 och Rovno 4 slutförs varefter de svagaste kraftverken i Tjernobyl snarast kunde läggas ner. Detta arbete, som har nämnts både i kommissionens meddelande och i Titleys betänkande, borde slutföras. Med den här betoningen är jag beredd att rösta för betänkandet.

Müller
Herr ordförande, högt ärade kommissionär Cresson! Vill ni vara vänliga att meddela era kolleger i kommissionen och i synnerhet er värderade kollega, Van den Broek, att det inte kommer att bli någon ansvarsfrihet i april för kommissionen, och en av anledningen till detta är betänkandet från Hoff, som vi diskuterar i dag. Jag vill säga till er klart och tydligt, att jag personligen är mer engagerad i Bosnienfrågan. Det finns bara ett problem Tacis/Ukraina. Det finns inte bara ett problem med återuppbyggnaden i Bosnien. Det finns inte bara ett problem med de bristfälliga utbetalningarna från Phare, utan vad som framför allt finns är ett problem, och detta problem heter GD I a och den totala oförmågan hos kommissionen, att reagera på tidens utmaningar.
Jag citerar ut Hoffs betänkande: I GD I a har motivationen sjunkit till nollstrecket. Jag skulle kunna säga samma sak om Bosnien, när jag ser hur mina kolleger i Sarajevo arbetar. Det finns ingen strategisk vision. Samma sak gäller för Bosnien! Det är en hopplöst verklighetsfrämmande hantering från kommissionens sida med situationen i Ukraina. Jag kan bara hålla med, och inte bara här, utan också på flera andra områden inom utrikespolitiken, som Van den Broek ansvarar för.
Jag vill säga till er vad konsekvensen blir: Det kommer inte bara att skada Europeiska unionens anseende. Det kommer också att skada kärnsäkerheten i Ukraina och återuppbygnaden i Bosnien. Men vad värre är, det kommer att skada människorna på platsen på ett mycket konkret sätt, människorna som hoppas på vår hjälp, och som väntar sig precis och effektiv hjälp! Vill ni vara så vänlig, fru Cresson, och meddela Van den Broek att han bör tala om för denna kammare när och hur han är beredd att ta ansvar för det, utan att tala sig ur det genom att säga att ministerrådet har ett visst ansvar, liksom någon annan projektpartner någon annanstans i världen! Det är säkert sant, men framför allt bär han ansvaret!

Ordföranden
Fru Müller, vi sade att vi skulle vara förstående men ni fördubblade er tid. Jag kan tyvärr inte ge er någon mer. Vad skall vi göra? Jag har sagt till de politiska grupperna att inte ge en minut. Och de ger en minut! Jag medger att jag skäms över att avbryta en talare efter en minut, det diskuterar jag inte. Men hädanefter kan jag tyvärr inte fördubbla tiden. Säg till era grupper att låta en talare tala och ge honom eller henne tillräcklig tid.

Bösch
Herr ordförande, mina damer och herrar! Jag kanske kan ta vid där kollega Müller slutade. Det är verkligen en mycket intressant historia, att vi i dag har fått höra en mycket passionerad föredragande Titley med ett utmärkt betänkande om handlingsplanen för Ukraina, och samtidigt diskuterar vad som egentligen har hänt med våra goda föresatser, som vi har haft i samband med Ukraina. Det är som kollega Müller sade: Den utrikespolitiska rapport som vi har fått från revisionsrätten, har blivit utbytbar. Det är fullkomligt likgiltigt, om den heter Phare, Tacis, humanitarian aid eller f.d. Jugoslavien, mottot lyder alltid: Mycket väsen för ingenting!
Knappt en vecka går utan någon högtravande kungörelse från kommissionen om på vilket område de vill låta pengarna flöda igen. Om vi sedan någon tid senare som bugdetmyndighet tittar på vad som blivit av denna kungörelse och dessa pengar, så märker vi, att egentligen - precis som i detta fall - bara en bråkdel, i slutänden hamnar där de skulle enligt budgeten.
Särskilt frustrerande är, att det inte bara beror på mottagaränderna - här hade kollegan Müller rätt till 100 procent - utan att här framför allt kommissionen i stor utsträckning utmärker sig genom sin oförmåga. Jag vill bara ge ett exempel ur revisionsrättens rapport, så att ni kan få en bild av oförmågan i detta sammanhang.
Jag citerar punkt 2.12: " I delegationen" - alltså i Ukraina - " är bara en lokal styrka anförtrodd övervakningen av projekten inom området kärnsäkerhet. Här handlar det om över 100 projekt, dit nästan hälften av Tacis-utbetalningarna för Ukraina går." etc. Fru kommissionär, är det så vi handskas med de europeiska skattebetalarnas pengar? Det kan man i slutänden inte stå för inför någon, inte heller vår väljarkår. Vad beträffar medarbetarnas motivation: De europeiska politikerna kan inte vara beroende av om kommissionär Van den Broek äntligen skall lyckas att motivera sina medarbetare i GD I a eller inte! Ta bort det härifrån. Vi kommer under den närmaste framtiden att diskutera några liknande utrikespolitiska program. Det är inte rådet, det är inte medlemsländerna, det är inte parlamentet, det är uteslutande en läxa som ni förhoppningsvis kommer att lösa för skattebetalarna i denna union till vår belåtenhet!

Dimitrakopoulos
Herr ordförande! Då jag i min tur gratulerar Titley och Hoff och Mann för deras utmärkta arbete, vill jag begränsa mig till vissa påpekanden:
Första påpekandet: den fråga som Mann berörde angående Ukrainas deltagande i Europakonferensen som startar i morgon. Jag tycker att det är stort misstag, därför att Ukraina på grund av sitt geografiska läge, dvs. på grund av det faktum att det utgör en bro med Ryssland, övre Kaukasien och Centralasien och således en nyckel i den geopolitiska verksamheten, borde delta, särskilt då denna regeringskonferens kommer att diskutera utvidgningen, som inte räcker och inte är uttömmande om den inte sammanlänkas med en unionspolitik med tredje land.
Andra påpekandet: den kolossala frågan angående säkerheten med kärnkraften. Och medan debatten cirklar runt Tjernobyl, eftersom Ukraina redan har tagit en rad steg beträffande den militära grenen av kärnkraften, ställs, med Ukraina som centrum, en bredare fråga angående kärnkraftens framtid, därför att vi inte får glömma att Tjernobyl var en katastrof som uppstod genom fredlig användning av kärnkraft.
Tredje påpekandet: Ukrainas verksamheter på flygtransportområdet för att stödja Petersberg- delegationen. Ett område, en verksamhet som Europeiska unionen ger mycket stor betydelse. Och för att Ukraina skall kunna spela sin roll, måste vi hjälpa till särskilt på detta område.
Fjärde påpekandet: frågan gällande Europeiska unionens delegation för förbindelserna med Ukraina. Jag är också överens om att Europeiska unionens delegation för förbindelserna med Ukraina måste förbättras och att de resurser som disponeras för Ukraina via Tacis-programmet samtidigt måste användas på ett mer rationellt sätt.
På grund av detta, herr ordförande, och medan punkterna i Europeiska kommissionens verksamhetsprogram utgör en grund, vill jag betona att de enbart utgör en startgrund. Vi behöver ett förbättrat förslag, ett globalt förslag, ett förslag med visioner och mål beträffande Europeiska unionens framtida förbindelser med Ukraina.

Cresson
Herr ordförande, mina damer och herrar1 Jag skulle först vilja tacka Europaparlamentet för dess stora intresse för förbindelserna mellan Europeiska unionen och Ukraina. Man måste glädja sig åt de betänkanden som vi diskuterar i dag, såväl som åt de två föredragandenas arbete.
Jag kommer i första hand att tala om Titleys betänkande när det gäller åtgärder till förmån för Ukraina. Partnerskaps- och samarbetsavtalet med Ukraina, som trädde i kraft den 1 mars 1998, har inlett ett nytt kapitel i unionens förbindelser med det här landet. Det bör möjliggöra ett fördjupat samarbete i politiska, ekonomiska och övriga frågor.
Partnerskaps- och samarbetsavtalet är ett instrument för ett närmande mellan Europeiska unionen och Ukraina, vilket kräver att detta land gör stora insatser för en harmonisering av sin lagstiftning och sina förvaltningsseder, på många områden. En närmare associering med Ukraina skulle kunna ta form av en frihandelszon, vilket partnerskaps- och samarbetsavtalet förutser, den dag omstruktureringen i Ukraina kommer att vara tillräckligt framskriden.
Det första mötet i rådet för samarbetet mellan Europeiska unionen och Ukraina kommer att äga rum i juni, och det första mötet i den interparlamentariska kommittén, så snart som möjligt. Det oberoende Ukraina konfronteras med tre ytterst viktiga frågor: befästa demokratin, grunda sitt oberoende och sin enhet samt inrätta marknadsekonomi. När det gäller de två första aspekterna är situationen positiv, men bekymmersam när det gäller den tredje. Ukraina har lagt grunden till en demokrati och förstärkt sin internationella position. Undertecknandet av ett vänskapsavtal med Ryssland i maj 1997 har bidragit till att de två ländernas förbindelser har stabiliserats, och undertecknandet av ett dokument om ett speciellt partnerskap med NATO i juli 1997 utgör början på en integration av Ukraina i ett euro-atlantiskt säkerhetsområde. Men Ukraina befinner sig ändå i ett kritiskt skede i sin ekonomiska övergång. Europeiska unionen och samtliga internationella biståndsgivare är bekymrade över blockeringen av de ekonomiska reformerna, och hoppas att utgången av valen den 29 mars kommer att möjliggöra ett återupptagande av de nödvändiga ekonomiska reformerna.
De många handelsproblemen i relationerna mellan Europeiska unionen och Ukraina illustrerar den ofullbordade ekonomiska omstruktureringen. En delegation från kommissionen befinner sig den här veckan i Kiev för att diskutera de här frågorna, bl.a. situationen på bilmarknaden, som hotar att stängas för utländska producenter.
Handlingsplanen för Ukraina var framför allt ett politiskt dokument som besvarade en ukrainsk begäran. Den genomförs på ett tillfredsställande sätt. De åtgärder som kommissionen har utvecklat sammanfaller i stor utsträckning med rekommendationerna i Titleys betänkande. Kommissionen håller framför allt med om betydelsen av utvecklingen av det civila samhället i Ukraina, det är den andra rekommendationen. En förenad delegation med Förenta staterna arbetar just nu med att färdigställa ett stödprogram för det civila samhället i Ukraina, tack vare ett ändringsförslag från parlamentet, som reserverar 2, 5 miljoner ecu till förenade insatser med Förenta staterna i det f.d. Sovjetunionen.
Politiskt sett är det mycket viktigt att få ärendet Tjernobyl att gå framåt. Som ni vet förutser avtalet med Ukraina en stängning av Tjernobyl till år 2000. Genomförandet av det här avtalet framskrider. Kommissionen föreslog förra året en ytterligare finansiering på 100 miljoner ecu för sarkofagen, och vi hoppas att Europaparlamentet kommer att stödja oss under nästa sammanträdesperiod, genom att ge sitt samtycke. Samtidigt fortsätter kommissionen med att ge stöd till omstruktureringen av energisektorn i Ukraina, som, ända från början, alltid har utgjort en prioritering för gemenskapsstödet. Den ståndpunkten går i linje med G7: s ståndpunkt, som har upprättat en komplementaritet mellan åtgärder till förmån för en stängning av Tjernobyl och en långsiktig reform av energisektorn i Ukraina.
Jag skulle nu vilja delge er vår reaktion på Hoff-betänkandet, framlagt av Mann, som framför allt rör kärnsäkerheten i Ukraina. Jag skulle först vilja tacka Mann, liksom Hoff, för all den uppmärksamhet hon har givit Tacis-programmet i Ukraina. Jag kan försäkra er att det här betänkandet har föranlett en intern reflexion om våra program, i synnerhet kärnkraftsprogrammet, både när det gäller innehåll och förvaltning.
Vår reflexion ledde fram till följande slutsatser. När det först gäller innehållet, måste åtgärderna vara mer riktade till specifika platser, företrädesvis de kärnkraftsanläggningar som ställer till störst problem. Man måste lägga större vikt vid hanteringen av radioaktivt avfall. (Kommissionen utvecklar just nu ett specifikt program för radioaktivt avfall i nordöstra Ryssland, tillsammans med sina partner i Euro-arktiska rådet för Barents hav.) Man måste ge ett stöd till överföringen av sakkunskaper och teknologi, genom ett starkare främjande av industriellt samarbete. Jag kan redan i det här skedet tala om att kommissionen, inom ramen för denna nya inriktning, kommer att fortsätta ge sitt bidrag till en stängning av Tjernobyl till år 2000, i enlighet med G7: s avtalsprotokoll.
När det gäller förfarandena, har Hoff-betänkandet, framlagt av Mann, inspirerat ett antal åtgärder som avser förvaltning, som kommer att möjliggöra en bättre samordning av programmet. Kommissionen skall, mer än tidigare, använda sig av ramkontrakt för att undvika att programmen splittras upp. En fördel med det sättet att gå till väga är att förseningar i genomförandet av projekten, som kan tillskrivas kommissionens enheter, kommer att minska. Även antalet kontrakt att förvalta kommer att minska.
Kommissionen har vidtagit ytterligare åtföljande åtgärder. Den har skapat en rådgivande grupp på hög nivå, vars huvudsakliga uppgift kommer att vara att ge råd, i fullt oberoende, om programmens inriktning och genomförande, men också om riskerna med kärnkraft i partnerländerna. Kommissionen har dessutom vidtagit åtgärder för att stärka det interna samarbetet på kärnkraftsområdet.
Sammanfattningsvis vill jag betona, i fråga om Titley-betänkandet, att kommissionens och föredragandens ståndpunkter sammanfaller, när det gäller de allmänna riktlinjerna i vår strategi i förhållande till Ukraina, och när det gäller Hoff-betänkandet, att kommissionen ger en särskild uppmärksamhet åt föredragandens iakttaganden, i strävan att förbättra vårt stöd.

Ordföranden
Jag förklarar debatten för avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Konsumentskydd
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är andrabehandlingsrekommendation (A4-0062/98) av Verde i Aldea för utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt om rådets gemensamma ståndpunkt (C4-0585/97-97/0025(COD)) inför antagandet av Europaparlamentets och rådets direktiv om förbudsföreläggande för att skydda konsumenternas intressen.

Verde i Aldea
Herr ordförande! Vi genomför nu andra behandlingen av ett direktiv som vars vikt förtjänar att betonas, trots dess blygsamma titel.
Faktiskt har konsumenterna fått en speciell uppmärksamhet i Europeiska unionen och i många direktiv har konsumenterna förlänats rättigheter. Emellertid har de alltid handlat om vad jag skulle vilja kalla grundläggande rättigheter, det vill säga, rättigheter i grunden men med de svårigheter som en viktig brist i Europeiska unionen medför, den att inte förena rättsliga förfaranden, då vi har mycket olika rättsliga och processuella system i de olika medlemsstaterna.
Detta direktiv reglerar för första gången processrätten och ger handlingsbefogenheter till konsumentorganisationer i varje land i unionen. Det räcker med att de är erkända som sådana i ett land för att de skall kunna inleda åtgärder mot försvagningen av direktiv om grundläggande rättigheter för konsumenterna i vilket land som helst. Detta anser jag vara ett verkligt viktigt framsteg, och på något sätt - jag anser att det är en stor nyhet - måste detta framhållas.
Den andra aspekten som jag ville peka på är att detta direktiv, på dess olika nivåer, har inneburit ett stort samarbete mellan kommissionen - som förberedde det första utkastet - Europaparlamentet i första behandlingen - i mycket tätt samarbete med kommissionen - och slutligen rådets gemensamma ståndpunkt, som har tagit upp andemeningen av det arbete som Europaparlamentet hade gjort och som, herr ordförande - och jag gör min plikt när jag säger det - har förbättrat detta direktiv, ur teknisk synvinkel. Rådet har gjort ett seriöst arbete och när det gör det måste vi erkänna det, på samma sätt som vi ibland brukar kritisera dess ineffektivitet inom andra områden.
Därför, inför detta seriösa arbete från rådet, har föredraganden föreslagit, vilket utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt med majoritet har godkänt, att inte införa ändringsförslag i andra behandlingen, och acceptera andra behandlingen så som den har presenterats av rådet, med beaktande av att direktivet är bra och med det viktiga syftet att skynda på dess igångsättande så mycket som möjligt.
Emellertid, några ändringsförslag som, trots allt, har ingivits, tar upp det faktum att handelns och näringslivets organisationer etc. har hamnat utanför detta direktiv. De, vars intressen säkerligen kan försvaras på samma sätt som konsumenternas, men som i verkligheten inte utgör en del av denna grupp som vi känner som konsumenter, vilka är föremål för direktiv som finns med i bilagan. Av dessa skäl, herr ordförande, kommer jag att rekommendera kammaren att godkänna direktivet och avslå de ändringsförslag som har ingivits, därför att jag anser att det är ett bra direktiv och parlamentet kan känna sig nöjt med det arbete som har gjorts och samarbeta för att det skall gå framåt.

Oddy
Herr ordförande! Jag skulle vilja tacka föredraganden för hans utmärkta arbete om ett viktigt förslag från kommissionen. Det är en viktig programpunkt i konsumentskyddet och konsumentkontakterna. Det är ett viktigt projekt för den tredje pelaren om samarbete i rättsliga frågor. Fram till nu har vi haft mycket få förslag på det här området och därför välkomnar jag detta särskilt.
Det ger konsumenterna möjlighet att erhålla ett förbudsföreläggande för brott mot vissa gemenskapsdirektiv. Jag är nöjd med att kommissionen erkänner det kloka i parlamentets arbete och accepterar 17 av de 20 ändringsförslag som lagts fram av parlamentet i första behandlingen och därigenom undviker behovet av förlikning. Jag håller med Verde om att ju fortare det här direktivet genomförs desto bättre.
Med turismens ökade rörlighet, utbildningsbesök och affärsresor, ökar behovet av konsumenträttigheter över gränserna. Det är bara en punkt som jag skulle vilja peka på här. Jag vet att Europakonsumentgruppen är besviken över att ett ändringsförslag inte lades fram igen. Jag håller dock med Verde om att det var bättre att gå vidare med det här direktivet så snabbt som möjligt. Direktivet, som det ser ut nu, är dock bara tillämpligt på de direktiv som räknas upp i bilaga 1 och det finns ett antal direktiv som de skulle ha velat se falla inom ramen för det här direktivet, t.ex. säkerhet för leksaker, lågspänningsgasapparatur och personlig skyddsutrustning.
Därför skulle jag respektfullt vilja föreslå kommissionen att när det här direktivet är helt genomfört att de granskar hur det fungerar och ser över möjligheten att utvidga direktivet i framtiden till att omfatta sådana områden som garantier och distansförsäljning av finansiella tjänster, så att konsumenterna kan dra maximal nytta av det.

Palacio Vallelersundi
Herr ordförande! Jag talar i kväll för min kollega Añoveros Trias de Bes räkning och för Europeiska folkpartiets grupp. Och jag måste i första hand framhålla, liksom föredraganden, det arbete rådet har utfört. Faktiskt förbättrar den gemensamma ståndpunkten, i många avseenden, de idéer som lanserades av parlamentet vid första behandlingen. Det är så och de måste vi erkänna.
Europeiska folkpartiets grupp har dock lagt fram fyra ändringsförslag, som i huvudsak tar upp idéer som antogs i första behandlingen och som kommissionen tog upp i sitt modifierade förslag. Europeiska folkpartiets grupp presenterar dem återigen av följande skäl.
För det första, vad gäller tillämpningsområdet, utan att gå in på kommentarer - trots att vi i Europeiska folkpartiets grupp samtycker - till det Oddy sade angående att det hade varit lämpligt att inkludera andra direktiv, till exempel det om leksakers säkerhet, måste jag peka på att i artikel 1 slås ett avgränsat tillämpningsområde fast, på ett, om ni tillåter uttrycket, sekteristiskt sätt. Man tar bara upp konsumenternas intressen och lämnar företagens, hantverkarnas, olika yrkes intressen åt sidan, kollektiva intressen som tas upp i direktiven som förekommer i bilagan. Herr ordförande, alla som känner till den rättsliga tillämpningen i de olika medlemsstaterna, inser att det, från början, kommer att skapa en tydlig rättslig osäkerhet. Därför att tolkningen av vad som är konsumenternas kollektiva intresse och företagens intressen, inte kommer att vara densamma i Spanien och i Tyskland, vilket gör att vi åstadkommer ett direktiv som, i stället för att samordna och harmonisera, skapar osäkerhet, och Europeiska folkpartiets grupp kommer att ha kvar detta ändringsförslag tills det godkänns, genom sin karaktär av vittnesbörd och för att detta faktum skall erkännas.
För det andra, och även det angående tillämpningsområdet, måste jag säga att det är helt meningslöst att skilja mellan konsumenternas intressen och intressen för andra kollektiv, upptagna i detta direktiv, eftersom syftet helt enkelt är en väl fungerande inre marknad. En annan diskriminering som görs, är också meningslös, och det är att det görs underförstått att konsumenternas intressen endast kan försvaras av konsumentorganisationerna, vilket är fullkomligt felaktigt, falskt.
I artikel 3, talar man faktiskt om syfte, med en skrivning som, åtminstone på spanska är juridiskt felaktig. Det skall heta mål. Syfte, existerar inte i spansk rätt. Syftet hör till det interna området. Det som räknas vid konstituerandet av varje organisation eller förening är dess mål.
Låt oss ta exemplet från det första uppräknade direktivet, det om missledande reklam. Skulle inte en företagarsammanslutning i ett land - exempelvis Spanien - på ett legitimt sätt kunna försvara de tyska konsumenternas intresse mot ett agerande från ett företag från vilket land som helst - säg Spanien även där - eller en tysk företagarsammanslutning, skulle den inte kunna försvara de kollektiva konsumentintressena i ett annat land? Jag anser att vi i detta fall skapar en falsk legitimering som också kommer att leda till rättslig osäkerhet när det blir dags för tillämpning. Därför att som ad causam -intresse - inte ad processum -intresse - det vill säga, eftersom legitimering av saken beror på medlemsstaternas gottfinnande, kommer inte heller en sammanslutnings intresse att tolkas på samma sätt.
Det tredje ändringsförslaget är i första stycket och det fjärde ändringsförslaget i artikel 6 och relaterat till de två tidigare.
Herr ordförande! Europeiska folkpartiets grupp är för detta direktiv, vi skriver under på betänkandet, men vi vill göra det klart att det finns problem och vi kommer att få se det inom fem år.

Thors
Herr ordförande! Också vi i vår grupp välkomnar detta direktiv. Som Oddy och föredraganden sade, är det en stor nyhet att vi får detta direktiv som rör det rättsliga samarbetet. Personligen har jag blivit alltmer frustrerad över att vi får ett snabbt samarbete inom den första pelaren för att skydda ekonomiska intressen, men när vi sedan behöver skydd genom rättsligt samarbete, ofta just uttryckligen för att skydda medborgarna, är detta svårt att åstadkomma, vilket ibland bidrar till att det skapas en felaktig bild av unionen och dess syfte.
Jag tror att det är viktigt, som föredraganden sade, att direktivet snabbt kan träda i kraft. Förutom de situationer som Oddy nämnde, är nämligen hela frågan om t.ex. telemarknadsföring aktuell.
De få gånger som jag har möjlighet att se på TV blir jag i dag alltmer förvånad över hur jag, också i Skandinavien, i Finland, där sådan vilseledande reklam är förbjuden, kan se t.ex. reklam för doningar som kan förvandla vilken klumpeduns som helst till en sylfid med de mest fantastiska fitnesspreparat. Jag tror att det är viktigt att t.ex. konsumentorganisationer och myndigheter skall kunna åtgärda detta. Det är också viktigt att vi får med ansökarländerna i denna process, eftersom jag också ser att marknadsföring av denna typ går via dessa länder.
Jag beklagar däremot att de europeiska konsumentorganisationerna inte får rätt att företräda konsumenterna på det sätt som vi hade föreslagit, och att tillämpningsområdet blev begränsat. För att snabbt få detta direktiv, stöder vi föredraganden. Vår grupp stöder dock inte ändringsförslagen från PPE-gruppen. Jag tror också att vi skulle ha lika stora rättsliga svårigheter att definiera vilken typ av organisationer som man tar hänsyn till i det förslaget. Vi kommer därför att stödja föredragandens betänkande.

Graefe zu Baringdorf
Herr ordförande! Jag skulle vilja tala om några ytterligare perspektiv beträffande konsumentskyddet och de rättsliga möjligheterna, nämligen den situation som vi har beträffande animaliskt mjöl. Sedan den 1 april 1997 måste en bestämd norm hållas, när man fodrar med animaliskt mjöl. Dessa används emellertid inte, även om det handlar om gemenskapsrätt. Vår fundering gäller - och det skulle jag vilja diskutera i kväll för första gången - att kommissionen måste ha möjlighet att dra tillbaka en produktion om den kan vara farlig för konsumenten.
Vad gäller BSE är det tydligt att ursprunget ligger i kontaminerat animaliskt mjöl. Men kommissionen har ingen möjlighet att ingripa. Vi har givit Europaparlamentets rättstjänst och även kommissionen i uppdrag att gå in på detta område ännu en gång, så att vi kan få ett politiskt initiativ, så att kommissionen kan agera mot rådet, som inte följer sina egna lagar i medlemsländerna, och då inom ramarna för en provisorisk förordning, för att kunna genomföra konsumentskyddet på de berörda områdena.

Habsburg-Lothringen
Herr ordförande, kära kolleger! I går fick jag i debatten om MAI betona att ekonomin i första hand måste tjäna människorna. Det gäller naturligtvis även för de direktiv som godkänns av oss. Redan vid första läsningen antog Europaparlamentet ändringsförslag för det konkreta direktivet, som förutom konsumentens intresse också inbegriper allmänhetens intressen, samt intressen hos de personer som är verksamma inom handel, industrin eller näringslivet. Det kan inte vara så att det bara är konsumentens intressen som räknas vid klagomål från organisationer, om ett negativt förhållningssätt utgår från ett annat medlemsland. Sådana negativa förhållningssätt är, som kommissionen fastställde redan för två år sedan, är skadliga för den inre marknaden fungerar väl, och leder till ökade konkurrensförvrängningar till nackdel för majoriteten av företagen, som håller sig till de nationella lagarna. Dessa förvrängningar påverkar konsumentens förtroende, och går alltså också mot allmänhetens intressen.
Vi konstaterar ju om och om igen i de olika betänkandena, att det ligger i unionens intresse, alltså allmänhetens, att formulera rättsföreskrifterna för allas väl. Icke desto mindre vänder vi oss mot detta som så grundläggande griper in i de nationella processordningarna under täckmanteln konsumentskyddspolitik. Diverse stater, som till exempel inte minst Tyskland, har ju vänt sig mot klagomål från organisationer. Just av denna anledning vill vi förankra att målet för detta direktiv är ett jämställande av föreskrifterna i konsumenternas intresse, i de personers intresse som är verksamma inom handel, industri och näringsliv, såväl som offentlighetens intressen. För att säkra detta redan nämnda förtroende, krävs det också att man inbegriper de oärliga följderna för den medtävlande eller konkurrenten i definitionen av överträdelse av detta direktiv.
Det handlar inte om, för att uttrycka det i politiska motsättningar, konsumentens intresse i klasskampsteorins anda, utan om en definition om begreppet kund, används som den i ekonomi, där man ägnar sig åt omfattande kvalitetsmanagement, alltså med total quality management . Och det är inte någon återvändsgränd, utan här involveras alla berörda parter.

Cresson
Herr ordförande, ärade ledamöter! Kommissionen gläder sig främst åt framstegen för förslaget till direktiv om förbudsföreläggande för att skydda konsumenternas intressen. Ett förslag som kan genomföras vid andra behandlingen, bara två år efter att det lades fram inför Europaparlamentets plenarsammansträde. Vi gläder oss också åt det interinstitutionella samarbetets mycket positiva resultat, som har gjort det möjligt att få fram en gemensam ståndpunkt från rådet, samt dess godkännande av utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt. Detta återspeglar en stor samsyn i fråga om konsumenters kollektiva intressen.
Med tanke på det nyskapande i den mekanism som direktivet syftar till att införa, förutses en första utvärdering av dess konsekvenser till två och ett halvt år efter att det har satts i gång, och det på medlemsstatsnivå. I det sammanhanget kommer det att vara möjligt att planera för justeringar, som visar sig vara nödvändiga, mot bakgrund av en konkret erfarenhet.
När det gäller de åtta sista ändringsförslagen, måste jag konstatera att de återger en del av de ändringsförslag som diskuterades i parlamentets rättsliga utskott. En del av de ändringsförslagen, bl.a. nr 1, 3 och 5, tar upp debatten som redan har ägt rum i parlamentets rättsliga utskott. Dessa ändringsförslag är sådana att de ifrågasätter slutsatserna, för övrigt ytterst realistiska, som det rättsliga utskottet kom fram till. Mekanismen i två etapper, som finns med i den gemensamma ståndpunkten, är balanserad och realistisk, precis som det rättsliga utskottet kom fram till. Mekanismen består i möjligheten att i förbudsförelägganden innefatta andra kollektiva intressen än konsumentintressen: industrins, handelns, hantverkets intressen, osv., två och ett halvt år efter genomförandet av direktivet, och det på grundval av en rapport från kommissionen. Det är för man skall kunna ta hänsyn både till den betänksamhet en del medlemsstater har i dag, och den erfarenhet man kommer att få under den första perioden med tillämpningen av det här direktivet.
Det är därför som jag, i Europeiska kommissionens namn, anser att det finns anledning att hålla sig till slutsatserna från parlamentets rättsliga utskott, som redan har avslagit de här ändringsförslagen, på så sätt vill jag visa min förståelse för betydelsen av att det här direktivet antas så snabbt som möjligt.
När det gäller ändringsförslagen 2, 4, 6 och 7, i den mån de syftar till att upprätta ett samband mellan nationell lagstiftning och förmågan för organ och organisationer som kan föra talan att handla liksom för att beivra överträdelser, innebär dessa ändringsförslag ett steg tillbaka i förhållande till den gemensamma ståndpunkten. Dels har jag svårt att förstå att parlamentet är mindre positiv till ett skydd av konsumenters intresse än vad rådet är, dels ifrågasätter de här ändringsförslagen själva ändamålet med förslaget till direktiv, dvs. det ömsesidiga erkännandet av berörda organisationers behörighet att handla för ett förbudsföreläggande.
För övrigt skulle begreppet överträdelse av tillämpningsbestämmelser i europeiska direktiv inte kunna överlämnas till den nationella lagstiftningen. Det är därför som kommissionen rekommenderar er att anta den gemensamma ståndpunktens text, så som parlamentets rättsliga utskott har antagit den, genom att avslå ändringsförslagen i fråga.
Sammanfattningsvis skulle jag vilja gratulera föredraganden, Verde i Aldea, till hans utmärkta arbete samt bidraget till att det här förslaget har kunnat göra snabba framsteg, och dessutom uppmana er till att följa det initiativ som har satts i gång av det rättsliga utskottets arbete, genom att anta den gemensamma ståndpunkten. Det skulle både göra det möjligt att ta ett viktigt steg framåt i skyddet av den europeiske konsumenten, och att ge ett viktigt svar på den överinsyn av kollektiva intressen, som åsyftas av den europeiska lagstiftningen.

Ordföranden
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.
(Sammanträdet avslutades kl. 23.50.)

