System för garanti av insättningar vad beträffar garantins omfattning och utbetalningsfristen (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är ett betänkande av Christian Ehler, för utskottet för ekonomi och valutafrågor, om Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring av direktiv 94/19/EG om system för garanti av insättningar vad beträffar garantins omfattning och utbetalningsfristen - C6-0361/2008 -.
Christian Ehler
Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! I dag avslutar vi en mycket snabb process med att reformera direktivet om insättningsgaranti. Hela förfarandet visar på de europeiska institutionernas förmåga men även begränsningar. Först i mitten av oktober lade kommissionen fram ett förslag om att ändra direktivet, vilket hade både en politisk och en ekonomisk målsättning, nämligen att återupprätta insättarnas förtroende för finansmarknaden, bankernas gränsöverskrivande verksamhet och reglering av finansmarknaden i allmänhet.
Vi har lyckats höja nivån för insättningsgarantier, tydligt minskat utbetalningsfristerna vid kriser och avskaffat gemensamma insättningsgarantier. Det var oacceptabelt att stora banker inte kunde förutse överlåtelsen av sina egna institutioner och att små insättare skulle gå under tillsammans med dem. Vi har lyckats höja nivån på insättningsgarantierna från och med 2010 till 100 000 euro, vilket täcker 90 procent av insättningarna i Europa.
Europaparlamentet hade en snabb och konstruktiv roll i processen. Vi avstod från ett stort antal parlamentariska rättigheter, men vi fick fart på saker och ting. Vi ansåg att tidsfristen på tre dagar var orealistisk från början. Jag anser att 20 dagar är ett löfte som kan hållas i praktiken och inte kommer att göra insättarna besvikna.
Det var viktigt att åter införliva de små företagen. Mot bakgrund av stabiliseringen av systemet på finansmarknaderna skulle det ha varit en ödesdiger signal att endast garantera privata insättningar. Vi såg också - och detta är särskilt viktigt - att det fanns ett behov av utbetalningar i nödsituationer eftersom det finns en mycket direkt koppling mellan systemet med insättningsgaranti och stabiliseringsåtgärder i institutioner, särskilt i de praktiska fall som vi har bevittnat tidigare.
Begränsningarna som vi är mycket medvetna om ligger i att införa en så långtgående fråga som harmonisering i ett förfarande med så kort varsel. En hel rad medlemsstater ville att direktivet skulle förebygga möjliga snedvridningar av konkurrensen och innehålla ett tak för Europa när det gäller insättningsgarantier. Den oro som togs upp i utredningen som vi gjorde i detta sammanhang var riktig, men vi ska inte föregripa resultatet.
Uppfattningen att förväntningarna och den politiska säkerheten som är förbunden med att medlemsstater som Tyskland eller Irland tjuvstartar i finanskrisen och lovar en obegränsad garanti är problematisk och att det kan leda till snedvridning av konkurrensen på marknaden är bara rätt till viss del, eftersom vi mycket tydligt måste säga att dessa är politiska löften som varken är möjliga att verkställa eller åtalbara.
Vi måste emellertid se till att maximal harmonisering inte leder till en lägre garanti i enskilda medlemsstater, vilket i sin tur skulle förstärka snedvridningen av konkurrensen på grund av skillnader i systemens finansiering. I det sammanhanget var det en klok åtgärd att formulera harmonisering vid horisonten, med andra ord att vi har utformat en serie frågor som först måste besvaras eftersom - och dessa är förfarandets begränsningar - det inte är ofarligt att diskutera frågor, som vi inte har kunnat närma oss i Europa de senaste fem åren, under en nioveckors maratonprocess.
Jag vill återigen uttrycka min tacksamhet för det goda samarbetet mellan grupperna i parlamentet. Det krävdes ett stort antal kompromisser, men vi lyckades sända ett budskap som var viktigt för att stabilisera finansmarknaderna. Vi i Europaparlamentet har också avsevärt bidragit till att göra detta högst elementära förslag tydligt och verkligen användbart.
Jag vill ännu en gång tacka alla som var beredda att avstå från sina parlamentariska rättigheter i det här förfarandet.
Charlie McCreevy
ledamot av kommissionen. - (EN) Herr talman! Jag vill tacka föredraganden för hans arbete med den här frågan som har visat sig vara mer komplicerad än vi först trodde. Vi tar vårt åtagande att bibehålla insättarnas förtroende i en tid av finansiell turbulens mycket seriöst, och jag är tacksam för parlamentets vilja att behandla frågan snabbt.
Jag måste emellertid också tillstå att jag är besviken på vissa av de föreslagna ändringarna till direktivet om insättningsgarantier, särskilt när det gäller tidsfrister för utbetalning.
Låt mig påminna om att kammaren den 8 december röstade för en utbetalningsperiod på högst två veckor. Den kompromiss vi nu har framför oss innebär emellertid en utbetalningstid på fyra veckor som dessutom kan förlängas till sex veckor. Om man till dessa lägger en vecka av beslutsfattande hos behöriga myndigheter innebär det sju veckor. Sju veckor är en mycket lång tid för insättare som inte kan handla mat, betala räkningar eller använda sina betalkort.
Vi ska komma ihåg att det system som för närvarande gäller, och som innebär en utbetalningstid från tre till nio månader, kommer att gälla i ytterligare två år.
Jag är oroad över det budskap det förmedlar till EU-medborgarna och hur det kommer att påverka vårt förtroende. Jag är oroad över risken att ännu en gång tvingas bevittna bilder av medborgare som köar vid sin bank nästa gång de hör att banken har problem. Flera veckor utan att få tillgång till sina pengar är en alltför lång tid för att hålla insättarnas nerver lugna i en krissituation.
Jag beklagar också att kompromissen inte är mer ambitiös när det gäller att höja insättningsnivån. Låt oss komma ihåg att så gott som alla medlemsstater redan höjde sin insättningsnivå till 50 000 euro i oktober 2008. Kommissionen föreslog därför att insättarna skulle få en tydlig signal om att deras skydd kommer att ökas nästan omedelbart. Det som var avsett att vara en omedelbar signal kommer nu att skjutas upp till mitten av 2009.
Icke desto mindre kommer kommissionen att stödja överenskommelsen mellan parlamentet och rådet om den stöds av er. Det är fortfarande viktigt att insättningsnivån höjs till 50 000 euro i slutet av juni 2009 och sedan till 100 000 euro och att gemensam försäkring avskaffas från mitten av juni.
Kommissionen kommer tillbaka till andra utestående frågor i betänkandet nästa år. Jag ser fram emot att samarbeta med parlamentet i den viktiga frågan med att återupprätta medborgarnas förtroende för det finansiella systemet.
Cornelis Visser
Herr talman! Vi kan inte upprepa det ofta nog: ett gemensamt europeiskt uppträdande är den enskilt viktigaste punkten i dessa finanskrisens tider. Jag förordar full europeisk harmonisering av systemen för garanti av insättningar. Detta är också vad Europaparlamentet och Christian Ehler vill.
I kristider är full harmonisering extremt brådskande av två skäl. Till att börja med är det trots allt vår skyldighet att erbjuda konsumenten ekonomiskt skydd. Många europeiska medborgare förknippar kreditkris med osäkerhet och rädsla för att förlora sina tillgångar och ägodelar. Vi behöver motverka den känslan.
På nationell nivå har olika medlemsstater vidtagit åtgärder för att erbjuda konsumenten ekonomiskt skydd. Det var fallet i Irland, men även i Nederländerna, där garantibeloppet har höjts tillfälligt från 40 000 euro till 100 000 euro. I likhet med Irland känner sig Nederländerna ansvarigt för att skydda privata och små företag.
Det är emellertid nödvändigt att ta med de åtgärder som infördes för systemen för garanti av insättningar i ett gemensamt europeiskt direktiv. När allt kommer omkring vet vi bara alltför väl vad brist på samarbete och kontroll kan åstadkomma. Vi bör dock göra detta på ett enhetligt sätt, och jag förespråkar därför ett maximibelopp. Vi kommer att ha det 2010, under förutsättning att vi följer föredragandens förslag. Maximibeloppet är 100 000 euro.
Den nuvarande situationen där medlemsstater som Tyskland och Irland erbjuder obegränsad täckning utgör en risk för Europa. Tack vare dessa obegränsade garantier kommer medel från Nederländerna och Storbritannien exempelvis att flyttas till grannländerna, vilket påverkar stabiliteten negativt.
Jag är glad att rådet instämmer med mig i detta. Christian Ehler har lämnat kloka förslag, även för små och medelstora företag. Dessa företag borde även fortsättningsvis omfattas av systemet med insättningsgaranti. I mina ögon har vi i Europaparlamentet därmed uppnått ett bra resultat för konsumenter och små och medelstora företag, och jag hoppas att kommissionen kommer att stödja initiativet.
Pervenche Berès
Herr talman! I den här frågan tycker jag att ni kan vara mycket nöjd med att Europaparlamentet finns, herr kommissionsledamot. För det första för att vi för några månader sedan antog ett annat betänkande som utarbetats av Christian Ehler. Då sade jag till er att den kris som Europeiska unionen tydligt gått in i tvingade oss att ompröva frågan, till och med före resultatet av alla de konsekvensstudier som ni hade planerat. Det innebar att rådet behövde ge er order att agera, och jag beklagar det, men det var så det var. Jag beklagar också att efter att det land som ni kommer ifrån införde ett system som var mycket nära att förstöra ert mandat, nämligen den inre marknaden, talade ni inte offentligt.
Låt oss emellertid inte fokusera på det förflutna utan i stället se framåt och på det förslag som vi nu har framför oss. Det är ett rimligt förslag som är lämpligt under omständigheterna, och jag tackar varmt föredraganden för hans kraft och beslutsamhet som gjort att vi kunnat nå en överenskommelse vid den första behandlingen. Det har inneburit maximal harmonisering, vilket uppfyller våra medborgares förväntningar som, när de ställs inför den här krisens verklighet, oroas över att systemet med insättningsgaranti kan visa sig tufft mot deras besparingar, vare sig dessa är stora eller små och vare sig vi talar om lokala myndigheter eller små och medelstora företag.
Jag är mycket glad att vi har nått en överenskommelse med rådet om att utvidga direktivets omfattning som kommissionen ville begränsa enbart till enskilda, även om små och medelstora företag och lokala myndigheter också tydligt berörs av insättningsgarantin.
Jag är också glad att vi har uppnått harmoniseringen om ett maximibelopp på 50 000 euro i dag och 100 000 euro i morgon, med ett åtagande från kommissionen, säkerligen för Charlie McCreevys efterträdare, som gör att vi kan bedöma villkoren för hur vi kan harmonisera ytterligare, och till slut inrätta en europeisk garantifond. Det finns en tydlig oro för risken för snedvridning av konkurrensen, men det är inte bara en fråga om oro, och här tror jag att föredraganden instämmer med mig. Europeiska unionen har också möjlighet att hantera krisen, undvika panik och garantera insättarnas rättigheter. Jag uppfattar det som att detta verkligen var huvudfrågan för Europaparlamentet.
Jag beklagar i dessa förhandlingar att vi har lärt oss läxan från de dåliga exemplen i Irland vad gäller grunderna, men vi har inte lärt oss läxan från de dåliga exemplen på Island. På Island fokuserades alltför mycket intresse på insättningarna, vilket tvingade Europeiska unionen att inleda förhandlingar med det landet för att täcka garantierna, utöver de räntesatser som kunde tillämpas under normala marknadsvillkor. Utifrån den rapport som kommissionen ska lämna till oss hoppas jag att vi kan föra dessa förhandlingar vidare och samtidigt komma ihåg slutsatserna att den grupp som Jacques de Larosière anförtrotts ansvaret för kan ge oss ett sätt att organisera detta system på ett harmoniserat sätt i framtiden.
Sharon Bowles
för ALDE-gruppen. - (EN) Herr talman! Alla institutioner har varit ambitiösa i detta projekt, men de har inte strävat i samma riktning. Kommissionens ambitiösa förslag innebar en minsta garanti på 100 000 euro och en utbetalningsfrist på tre dagar. Rådet har varit ambitiöst genom att uttala sig för maximal harmonisering, och parlamentet har varit ambitiöst nog att se till att det fungerar för medborgarna. Jag vill tacka föredraganden och övriga kolleger för samarbetet.
Förslaget att i ett enda steg gå från förfaranden för utbetalningar som i vissa länder t.o.m. tar längre tid än de rådande nio månaderna till bara tre dagar var kanske överambitiöst. Vi går med på en slutlig tidsram på högst 35 dagar, men lite motvilligt eftersom vi hade föredragit en något kortare tidsram. 35 dagar utan tillgång till sina medel kan ändå vara besvärligt för medborgarna. Därför är det viktigt att skapa möjligheter för brådskande utbetalningar eller, ännu hellre, effektiva banktjänster.
Det djärva steget mot maximal harmonisering innebär att vi måste ta itu med konsekvenserna och göra detta till det första steget i en pågående process, vilket tydligt framgår av det antal punkter som kommissionen har uppmanats att rapportera om före slutet av nästa år. En av konsekvenserna är behovet av undantag avseende högre behållning, och jag välkomnar vissa tidigare socialt relevanta bestämmelser i sammanhanget som gällde i början av 2008.
Vi har emellertid lärt oss något sedan dess. Det är i själva verket just det som hela detta direktiv handlar om: vad vi har lärt oss under den senaste tiden. Det är beklagligt att vi inte kunde få ett oreserverat engagemang för att tillåta skydd av tillfälligt högre behållningar på konton, t.ex. när man har sålt sitt hus eller när pensioner betalas ut i klumpsummor.
Till följd av de isländska bankernas kollaps har det skett olyckliga förluster under sådana omständigheter, och det har gjort att man har börjat att diskutera särskilda skydd i flera medlemsstater. Personer som vill spara stora belopp långsiktigt kan göra detta och säkra sparandet genom att dela upp det mellan instituten, men det är orealistiskt att begära att klumpsummebetalningar ska kanaliseras på detta sätt.
Konsekvenserna av att förlora en livstids besparingar är något vi inte behöver erfara igen, så jag hoppas att kommissionsledamoten har viljan att tillåta kompletterande skydd vid tillfälligt ökade behållningar, vilket vi har bett honom att ta upp igen före slutet av nästa år.
Astrid Lulling
(FR) Herr talman! Även om det var nödvändigt att återskapa förtroendet känner vi till att finansministrarnas beslut att höja garantinivån för insättningar har resulterat i en rad tekniska komplikationer och konsekvenser.
Höjningen av garantin till 50 000 euro, som senare kan höjas till 100 000 euro, måste leda till en ny granskning av operabiliteten och genomförbarheten av systemen som har införts i medlemsstaterna. Jag måste därför berömma föredraganden, Christian Ehler, som utförde arbetet med ett öppet sinne. Jag kommer att stödja föredragandens kompromiss under trepartssamtalet med rådet. Jag vill emellertid ta upp tre punkter.
Den första har att göra med utbetalningsfristen. Perioden på 20 dagar innan insättningarna återbetalas kan betraktas som för lång av vissa personer, men jag vill be dem att tänka på allt som måste göras innan återbetalningen kan äga rum. Man borde förstå att en period på bara några dagar för att samla in och bekräfta informationen och sedan göra utbetalningen helt enkelt är orealistiskt. Faktum är att t.o.m. 20 dagar är en mycket snäv tidsram.
Jag vet dessvärre vad jag talar om eftersom Luxemburg har det tråkiga nöjet att tvingas tillämpa systemet för insättningsgaranti när det gäller Kaupthing Bank. Vi kan dra en del lärdom av detta, som man måste ta till sig särskilt om vi vill göra några framsteg i spararnas intresse. Det är viktigt att skilja mellan konkurser och betalningsinställelser när det gäller finansinstitut. När det gäller betalningsinställelser är det möjligt att banken tas över. En återbetalning av insättningar skulle emellertid mycket snabbt göra detta scenario omöjligt. Som ett resultat av detta måste man göra denna åtskillnad i direktivet.
Den andra lärdomen är att, i de flesta medlemsstater, man måste omarbeta systemen för insättningsgaranti p.g.a. de nya kraven. Vi måste därför ge dem tid att göra detta. Jag anser att de föreslagna tidsperioderna är skäliga. Herr kommissionsledamot! Det är emellertid ganska stor skillnad mellan de 20 dagar som vi föreslår och de sju veckor som ni talar om.
Samtidigt som det är nödvändigt att återskapa förtroendet bland spararna skulle det vara ett allvarligt misstag att införa ohållbara lösningar. Det är därför jag har förespråkat en smidig övergång. Alltför långtgående krav skulle bara förvärra situationen. Nu är jag klar, herr talman. Det var viktigt att granska sakfrågorna och inte tala för snabbt för tolkarna.
Antolín Sánchez Presedo
(ES) Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Finanskrisen utgör en prövning för systemen för insättningsgaranti i EU. De problem som detta har resulterat i har visat att bristerna när det gäller systemens omfattning och tillämpning har rubbat insättarnas förtroende och att de ensidiga åtgärder som vissa medlemsstater har vidtagit för att ta itu med situationen har betydande gränsöverskridande och destabiliserande effekter. Detta har ökat kravet på gemensamma åtgärder för att korrigera de uppdagade misslyckandena och ett genomförande av en grundlig översyn av regelverket.
Texten som man har förhandlat om speglar Christian Ehlers utmärkta arbete. Han fick till stånd en mer än tillräcklig konsensus i utskottet för ekonomi och valutafrågor. Antagandet av texten, under första behandlingen, ger klartecken till en reform där man tar itu med två brådskande frågor: höjning av garantins omfattning och förkortande av utbetalningsfristen. Man skapar också grunderna för en översyn i syfte att harmonisera insättningsgarantierna i EU.
Jag välkomnar förslaget att höja insättningsgarantin i ett första skede till minst 50 000 euro och ett övervägande att harmonisera den på nivån 100 000 euro senast 2010, beroende på konsekvensbedömningen som ska analyseras av kommissionen, där man tar hänsyn till konsumentskydd, finansiell stabilitet och konkurrens.
De befogenheter som ges till kommissionen att anpassa beloppet till inflationen, i enlighet med det föreskrivande förfarandet med kontroll, är också lämpliga.
Minskningen av utbetalningsfristen från de aktuella tre månaderna till 20 arbetsdagar efter det administrativa beslutet eller domstolsbeslutet, och övervägandet om en möjlig minskning till 10 arbetsdagar, är en avsevärd förbättring på samma sätt som införandet av begreppet brådskande utbetalningar och skyldigheten att ge insättarna den information de behöver om det tillämpliga garantisystemet.
Jag stöder fullständigt kravet på att kommissionen ska utarbeta en grundlig rapport senast 2009, i vilken man tar upp viktiga aspekter som t.ex. harmonisering av garantisystemens finansieringsmekanismer, berättigande av fullständig täckning i vissa fall, kostnaden och nyttan med ett garantisystem på EU-nivå och kopplingarna mellan insättningssystemen och andra alternativa medel.
Mariela Velichkova Baeva
(BG) Målet med huvudbudskapet i enlighet med de viktigaste ändringarna av direktivet om insättningsgarantier och garantins omfattning och utbetalningsfristen är att skapa högre garantinivåer för att skydda mindre investerares besparingar och bevara förtroendet för det finansiella systemet.
Det är för närvarande svårt att bedöma de finanspolitiska kostnader som härrör från det aktuella finansiella kaoset och dess anpassningar. En potentiellt låg tillväxt i den faktiska BNP under några år skulle, vid någon tidpunkt i framtiden, kunna visa sig vara ytterligare en destabiliserande faktor för finanspolitisk hållbarhet.
I detta klimat rekommenderas en omedelbar analys av de finansiella mekanismer som används av medlemsstaterna i syfte att utvärdera effekterna av de ingrepp som har gjorts. Det är underförstått att systemen för insättningsgaranti är en effektiv, förebyggande åtgärd, men effekterna är begränsade till den lokala miljö där de används. För att kunna komma till rätta med liknande svagheter när investerare ska välja mellan olika skyddsnivåer behöver vi samordning på gemenskapsnivå.
Paolo Bartolozzi
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Den pågående finansiella krisen som har drabbat det internationella banksystemet kraftigt har fått många sparare att oroa sig för framtiden och den osäkerhet som finns när det gäller deras insättningar.
För att korrigera marknadernas volatilitet och fluktuation och risken att banker med uppenbara eller dolda likviditetsproblem inte kan göra utbetalningar, har Europaparlamentet tillsammans med rådet utarbetat ett förslag till direktiv som syftar till att ändra systemen för insättningsgaranti vad beträffar garantins omfattning och utbetalningsfristen. I syfte att återställa allmänhetens förtroende, garantera att finanssektorn fungerar på ett fullgott sätt och skapa ett bättre skydd för enskilda sparares och deras familjers insättningar uppmanade Europeiska rådet den 7 oktober Europeiska kommissionen att så snart som möjligt lägga fram ett förslag för att främja en harmonisering av systemen för insättningsgaranti i EU.
Genom den åtgärd som parlamentet ska anta i dag skapar man en höjning av det lägsta garantibeloppet för privata sparare till minst 50 000 euro, samtidigt som man uppmärksammar att många medlemsstater nu funderar på att höja detta belopp till minst 100 000 euro. Genom direktivet förkortas även utbetalningsfristen, vilken just nu är fastställd till tre månader och förlängningsbar till nio månader, till högst några veckor.
I en globaliserad ekonomi och särskilt i Europa där vi ser en ökning av banker och bankkontor är det viktigt för EU-medlemsstaterna att ha ett effektivt gränsöverskridande samarbete mellan banken i ursprungslandet och banken i värdlandet. Ett sådant samarbete måste säkra garantierna och se till att det sker snabba utbetalningar i händelse av insolvens eller då ett kreditinstitut går i konkurs.
Slutligen, eftersom översynen av kommissionens direktiv begränsar garantins omfattning för fysiska personer anser jag att det skulle vara lämpligt att utöka denna något så att den omfattar små och medelstora företag. Dessa företag deltar aktivt i EU-ekonomins tillverkningsprocesser och representerar oersättliga mänskliga och sociala tillgångar. Små och medelstora företag bör emellertid nu ges rättsligt skydd som inte bara skyddar dem från den osäkerhet som bankkonkurser innebär, utan även gör det möjligt för dem att fungera utifrån större konkurrenskraft och förbättrad ekonomisk, finansiell och sysselsättningsmässig stabilitet.
Ján Hudacký
(SK) Den rådande finanskrisen tvingar oss att förhållandevis snabbt utarbeta åtgärder för att eliminera dess effekter för både medborgarna och EU:s ekonomi.
I betänkandet av min kollega Christian Ehler hanteras frågan om insättningsgarantier på ett mycket välavvägt sätt vad beträffar garantins omfattning och utbetalningsfrister. Trots kommissionens aktuella insatser måste jag i sammanhanget nämna kommissionens brist på flexibilitet vid en tidpunkt då krisen växer sig allt starkare, en flexibilitet som borde inriktas på att förhindra att enskilda medlemsstater fattar icke-samordnade beslut om skyddet av bankkundernas insättningar.
Denna brist på samordning har kulminerat - lyckligtvis bara i begränsad omfattning - i bankkundernas kaotiska uttag och överföringar av sina medel till banker i medlemsstaterna där de får ett bättre skydd. När det gäller behovet att återställa folks förtroende för finansinstituten måste vi utarbeta åtgärder som är så flexibla som möjligt, men samtidigt grundade på realistiska antaganden.
Jag håller med föredraganden om att en föreslagen utbetalningsfrist på tre dagar är orealistisk i fall där man inte får tillgång till sina insättningar, eftersom systemen för insättningsgaranti förmodligen inte skulle fungera p.g.a. av den enorma volymen. Arrangemanget med undantagsvisa utbetalningar av ett begränsat penningbelopp inom tre dagar verkar därför förnuftigt i fall där banktjänsternas kontinuitet inte kan garanteras.
Det gläder mig att den lägsta nivån för insättningsgarantin kommer att höjas till 100 000 euro före slutet av 2009, vilket helt klart kommer att öka insättarnas förtroende för finansinstituten. När det gäller vår inledande erfarenhet av finanskrisen anser jag att små och medelstora företag, som för övrigt ofta inte kan få nödvändiga lån i kristider, också bör omfattas av direktivet om insättningsgaranti i syfte att ge dem åtminstone ett sätt att hantera krisen.
Colm Burke
(EN) Herr talman! Den globala ekonomin har ställts på ända under de senaste månaderna. Vi har nu fått ett fruktansvärt framtidsperspektiv med insolvensfall, konkurser, förstatliganden, omfattande välfärdssänkningar och nedåtgående börskurvor. De viktigaste finansinstituten har skakats i sina grundvalar. Våra banker står på knäna och tigger om regeringarnas hjälp.
Regeringarna i medlemsstaterna kan inte ignorera bankerna på grund av deras strategiska betydelse när det gäller att olja hjulen i realekonomin. Det är chockerande och skrämmande att se att t.ex. en irländsk bank har förlorat 97 procent av sitt värde bara under de senaste månaderna.
Systemen för insättningsgaranti har därför varit ytterst viktiga när det gäller att skydda investerarna från den aktuella internationella finanskrisens värsta effekter. Siffran 100 000 euro är psykologiskt såväl som ekonomiskt viktig, eftersom den ser till att investerarna känner att deras livsbesparingar är säkra.
Jag vill gratulera föredraganden, Christian Ehler, till hans arbete, och jag välkomnar särskilt att även små och medelstora företag nu omfattas av garantierna. De små och medelstora företagen är vårt största hopp och bör prioriteras när vi tittar efter ljuset i tunneln i vår strävan att snabbt återhämta oss från den rådande recessionen.
Jag upprepar också uppmaningen till ett mer samordnat gensvar i framtiden. Den irländska regeringen handlade ensidigt för att ge garantier till de irländska bankerna. I framtiden bör det finnas ett officiellt instrument för att säkra en bättre samordning mellan medlemsstaterna.
Rent allmänt och sammanfattningsvis får vi inte glömma den oerhörda betydelsen av vår ekonomiska integration här i EU och särskilt i euroområdet som har skyddat oss från finanskrisens värsta stormar. Detta är särskilt relevant för mindre medlemsstater som t.ex. Irland. Vi behöver bara vända oss norrut mot vår ögrannstat Island för att se vilken förstörelse som kan äga rum om man står helt ensam och isolerad: landets valuta har kollapsat, och dess ekonomi ligger i ruiner. Det finns ingen garanti för att detta inte hade skett om Irland och andra mindre medlemsstater inte hade deltagit i eurosamarbetet.
Othmar Karas
(DE) Herr talman, herr föredragande, herr kommissionsledamot! Jag vill säga till föredraganden att jag är tacksam för hans sakkunskap, för hans sinne för detaljer så att man kan vara säker på att det inte dyker upp några ovälkomna problem, och för hans parlamentariska inställning till debatten.
Denna fråga påverkar alla. Alla sparare oroar sig för sina pengar när deras bank får svårigheter. Alla sparare vill veta hur säkra deras pengar är. Alla sparare vill veta hur mycket de är garanterade att få tillbaka och när detta är tillämpligt. Av detta skäl välkomnar jag höjningen av garantins omfattning och inväntar konsekvensbedömningen, så att vi kan besluta om begränsningen på 100 000 euro är ett harmoniserat belopp eller ett minimibelopp. Jag välkomnar förkortningen av utbetalningsfristerna och vill tacka alla mina kolleger som vill överföra dessa bestämmelser till små och medelstora företag. Jag skulle vilja ha ett svar från kommissionsledamoten om och hur detta är en framkomlig väg.
Margarita Starkevičiūt
(EN) Herr talman! Vissa personer tycker om att säga att EU ibland fungerar ineffektivt, men detta dokument är ett bra exempel på hur vi, när det krävs, kan handla mycket snabbt med tanke på den korta tidsfrist inom vilken vi nådde en överenskommelse.
Jag vill bara säga att denna överenskommelse skickar en mycket viktig signal till EU:s medborgare att vi beaktar deras behov. En annan viktig sak är att vi, trots att vi är mycket olika, ändå kan nå en överenskommelse om viktiga sakfrågor som t.ex. insättningsgarantins omfattning, utbetalningsfristen och andra saker som är viktiga för de vanliga medborgarna. Denna kompromiss kanske inte är fulländad, men den är ändå ett gott bevis på att vi kan samarbeta.
Charlie McCreevy
ledamot av kommissionen. - (EN) Herr talman! Jag vill bara upprepa att, trots att kommissionen inte är helt nöjd med resultaten, vi inte vill försena eller äventyra kompromissen som skapar en del förbättringar för spararna. Vi måste arbeta ytterligare med förbättringen av systemen för insättningsgarantier.
Jag åtar mig naturligtvis att före slutet av 2009 uppfylla rapporteringsskyldigheterna enligt direktivet. I dessa rapporter kommer vi att undersöka de frågor som togs upp av ledamöterna här i kväll. När vi diskuterar resultatet av detta ytterligare arbete och förslagen som kanske läggs fram i sammanhanget, hoppas jag verkligen att resultatet blir mer ambitiöst. Den viktigaste frågan vi har i åtanke handlar om att diskutera bankspararnas förtroende på lång sikt.
Christian Ehler
Herr talman, herr kommissionsledamot! Förstör inte den kompromiss som vi har sammanställt på så kort tid och som inte var mer än ett meddelande från kommissionen som parlamentet gjorde verklighet av genom att nå en kompromiss med rådet, genom att vara noggrann med tolkningen i förhållande till yttervärlden. Var vänliga och kommunicera saken till yttervärlden för vad den är: en mycket snabb reaktion av de tre institutionerna, en mycket långtgående överläggning mot harmonisering av de nödvändiga stegen, inbegripet de undersökningar som krävs, som har en mycket positiv och direkt effekt för medborgarna, dvs. det vi ser fram emot att bli en nästan fullständig täckning av 90 procent av insättningsgarantierna och kortare tidsfrister. Vi hade uppenbarligen också brådskande utbetalningar i tankarna.
Jag vill återigen säga: kompromissen innebär inte bara att de tre institutionerna eller en av de tre, dvs. kommissionen, säger att detta är kompromissen, och nu vill vi börja med hårklyveriet; det är en gemensam signal. Det är därför vi inledde detta påskyndade förfarande. Det skulle ha varit politiskt vårdslöst att syssla med intellektuellt hårklyveri offentligt. Vi måste kommunicera denna positiva signal som vi har kommit fram till gemensamt, med kommissionen, till yttervärlden. I annat fall, i den rådande finanskrisen, skulle vi åstadkomma precis motsatsen till det som ni var övertygade om i ert meddelande, men som vi gjorde möjligt genom att vi förverkligade det.
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum på torsdag.
Skriftliga förklaringar (artikel 142)
Sebastian Valentin Bodu
(RO) Den rådande ekonomiska krisen kräver extraordinära åtgärder eftersom ett allt större antal européer möter arbetslöshetsspöket och en ekonomisk recession. Höjningen av insättningsgarantin för befolkningen i allmänhet är en välkommen åtgärd som kommer att upprätthålla förtroendet för banksystemet. Ett inledande tak på 50 000 euro och ytterligare ett på 100 000 euro är mer än tillräckligt för de stater vars banksystem inte har någon lång tradition, vilket gäller Rumänien och andra f.d. kommuniststater. För tillfället är det viktigt att varje stat antar denna åtgärd, eftersom det annars finns risk att man orsakar panik bland befolkningen. Rumänien är inte en av de stater där det finns många bankkonton med belopp över 50 000 euro. Psykologiskt sett kan emellertid höjningen av det garanterade beloppet bara få positiva konsekvenser, med tanke på att befolkningens insättningar har minskat sedan september med 6 procent bara i Bukarest. Detta innebär att man har tagit ut 600 000 000 euro på bara några veckor, vilket inte har hänt på ett antal år.
Å andra sidan, i egenskap av ledamot av Europaparlamentet, vill jag göra er uppmärksamma på att denna åtgärd måste kompletteras med en översyn av kreditgivningsreglerna och den förmodade risknivån.
Siiri Oviir  
Sedan 1994 har EU-bestämmelserna sett till att det finns ett system för insättningsgarantier i alla medlemsstater i händelse av att någon bank går i konkurs. Det garanterade minimibeloppet har fastställts till 20 000 euro. Men t.o.m. i dessa tider är tyvärr de genomsnittliga besparingarna per EU-medborgare 30 000 euro, vilket visar att det finns ett allmänt behov att höja det garanterade minimibeloppet för insättningar.
Europeiska rådets beslut av den 7 oktober 2008 genom vilket medlemsstaterna bestämde, som ett resultat av den globala finanskrisen, att ge akut stöd för att garantera privatpersoners insättningar till ett belopp på minst 50 000 euro för ett år, är en mycket välkommen utveckling. Kommissionens aktuella initiativ kommer också att hjälpa till med att omvandla detta till EU-lagstiftning, vilket kommer att bidra till att upprätthålla spararnas förtroende för finansmarknaderna i EU.
Under 2009, som ett resultat av kommissionens rekommendationer, planerar man att höja det garanterade minimibeloppet för insättningar till så mycket som 100 000 euro, vilket verkligen välkomnas av spararna!
Kommissionen bör emellertid absolut också undersöka medlemsstaternas faktiska kapacitet när det gäller att höja garantinivån, i syfte att undvika situationer där höjningen av garantinivån blir en ”kapplöpning” som kan resultera i att de fattigare medlemsstaterna hamnar i ett läge där de saknar medel för att garantera det som har garanterats, och samma intet ont anande sparare kan bli dem som drabbas av denna situation.
Eftersom EU:s finansmarknader är mycket nära sammantvinnade stöder jag föredraganden och uppmanar även kommissionen och rådet att förbättra det nödvändiga gränsöverskridande samarbetet och att planera mer specifika åtgärder som skulle bidra till att säkra ett bättre samarbete mellan medlemsstaterna i en potentiell krissituation.
