

Formanden.
   - Jeg vil gerne indlede dagens møde med på egne og Europa-Parlamentets vegne at byde velkommen til hr. Alexander Milinkevitsj, der er leder af den demokratiske opposition og kandidat til præsidentembedet i Belarus.
Hr. Milinkevitsj, som leder af den forenede opposition stillede De modigt op til præsidentvalget for nylig i Belarus, som Europa-Parlamentet anså for at være fuldt demokratisk. Europa-Parlamentet beundrer Deres mod og den vedholdenhed, De lagde for dagen såvel under valgkampen som efterfølgende, og jeg vil gerne give udtryk for vores fulde solidaritet med Dem, Deres landsmænd og Deres land.
Europa bliver ikke helt demokratisk, før Belarus er et frit land.
De kan være sikker på, at Europa-Parlamentet vil blive ved med at støtte menneskerettighederne og demokratiet i Deres land.
De kan se, at nogle af Parlamentets medlemmer har smykket sig med et tørklæde, hvis farver er et fysisk forsøg på at give udtryk for denne støtte, og jeg vil gerne sige til Dem, at takket være den reform af forretningsordenen, vi for nylig fik gennemført, og som er i kraft, kan formanden tillade, at der anvendes disse eksterne symboler, som jeg i henhold til den tidligere forretningsorden ville have været nødt til at bede om at få fjernet. Vi glæder os derfor over ændringen af forretningsordenen, og læg mærke til, hvordan formandskabets initiativer i nogle tilfælde er positive.
Formanden.
   - Vi går nu over til dagsordenspunktet om status i forhandlingerne om de finansielle overslag. I denne forbindelse vil jeg gerne kort meddele Parlamentet, at vores forhandlingshold, der ledes af hr. Lewandowski, opnåede en aftale med repræsentanterne fra Kommissionen og Rådet.
Som bekendt havde Parlamentet sat sig nogle kvantitative og kvalitative mål for de finansielle overslag, dvs. på den ene side en forøgelse af de overordnede ressourcer og på den anden side en bedre struktur og bedre måder til at gennemføre budgettet på.
Med hensyn til Rådets holdning fra december er loftet blevet forøget med 4 milliarder euro nye penge, , der bliver lagt til midlerne til visse programmer, der var blevet beskåret hårdt, især Erasmus, programmerne om livslang uddannelse, innovation og støtte til små og mellemstore virksomheder.
Ud over disse ekstra midler bliver Den Europæiske Investeringsbanks reserver forøget med 2,5 milliarder euro til finansiering af forsknings- og udviklingsprogrammer, transportnet og støtte til små- og mellemstore virksomheder.
Fleksibilitetsinstrumentet fastholder beløbet for indeværende periode, 200 millioner om året, men med mulighed for at uudnyttede midler bliver overført til de to næste regnskabsår.
Det er i korte træk indholdet i den aftale, der blev opnået i går, men jeg er sikker på, at vores ordfører, hr. Böge, kan komme med en mere fyldestgørende præsentation af nævnte aftale. De politiske grupper får lejlighed til at vurdere aftalen under vores forhandling. 
Reimer Böge (PPE-DE ),
   Hr. formand, kære kolleger, jeg indrømmer åbent, at jeg ikke er tilfreds med resultatet. Hvis man ser på den detaljerede analyse af de finansielle overslag for det udvidede EU på grundlag af det midlertidige udvalgs arbejde, så ved man, at der også med dette resultat er nogle ting, som vi har hårdt brug for for at opnå en europæisk merværdi, som er kommet til kort, eller som vi fortsat kommer til at beskæftige os med i de næste syv år.
Alligevel mener jeg, at under de herskende betingelser, som vi må arbejde under, er alle involverede gået så langt, som man kunne forlange, for at finde en flerårig løsning på de finansielle overslag og en interinstitutionel aftale. Hr. formand, De pegede med rette på, at det for Parlamentet ikke kun er tallene, det drejer sig om. For Parlamentet handlede det om de kvalitative elementer, om at gå i gang med reformen af EU's budgetpolitik, om nye finansinstrumenter, om afbureaukratisering af hele proceduren, om at sikre Parlamentets rettigheder i de udenrigspolitiske instrumenter samt om at afklare, hvordan Parlamentet er involveret i en mulig i 2008/2009.
Derfor har vi inden for den interinstitutionelle aftale gennem fælles erklæringer og gennem ensidige erklæringer efter vores opfattelse behandlet denne samlede pakke af kvalitative elementer og reformprojekter i tilstrækkelig grad og i det mindste generelt betrådt en vej, som betyder fremskridt for en forbedret kvalitativ europæisk budgetpolitik.
De tal, som vi nu har aftalt, var den absolutte smertegrænse for Parlamentet i lyset af vores detaljerede kendskab til programmerne - vi gik dybere i vores analyser, end Rådet nogensinde har gjort. Men når det f.eks. er lykkedes i forbindelse med livslang læring eller inden for området konkurrenceevne for vækst og beskæftigelse eksempelvis at sende 40.000 studenter flere på udveksling i Europa ved hjælp af ekstra 2,1 milliarder euro, så har vores engagement for den europæiske merværdi båret frugt.
Jeg vil gerne takke hele forhandlingsteamet under ledelse af Janusz Lewandowski, Ralf Walter og Jan Mulder for det fremragende samarbejde og udtrykkeligt også tage gruppens koordinatorer med i denne tak. Vi har kun kunnet opnå dette resultat, fordi vi i forhandlingsteamet har optrådt samlet og fælles på tværs af grupperne. Det vil jeg gerne sige hjertelig tak for.
José Manuel Barroso,
   Hr. formand, jeg er meget glad for at være her i dag for at fortælle Dem om min tilfredshed med aftalen, som forhandlerne fra Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen nåede frem til om de finansielle overslag for 2007-2013. Jeg vi især gerne takke hr. Böge, hr. Lewandowski, hr. Mulder og hr. Walter for deres bemærkelsesværdige arbejde, som de jo har udført under meget vanskelige omstændigheder. Jeg vil også gerne takke kansler Schüssel og hans finansminister for deres utrættelige indsats for at nå frem til en aftale. Jeg har fulgt forhandlingerne meget tæt, fast besluttet på at sikre, at vi nåede frem til en god aftale. Jeg kan fortælle Dem, at jeg er stolt over den rolle, som Kommissionen - især kommissær Grybauskaitė - spillede under forhandlingerne, som var meget vanskelige. Jeg mener virkelig, at resultatet af disse forhandlinger er klart bedre end den aftale, som man nåede frem til i Det Europæiske Råd.
Med min førstehåndsviden om, hvor vanskeligt det har været at nå frem til denne situation, kan jeg helt ærligt sige, at dette er en succes. Det er godt nyt for Europa, fordi det betyder, at vi nu har midlerne til at bakke op om vores ambitioner for Unionens udvikling i løbet af de kommende syv år. Vi har nu klare økonomiske rammer til fremme af udviklingen i de 10 nye medlemsstater, der kom med i 2004, og de to nye medlemsstater, der endnu ikke er kommet med.
Jeg er særligt glad for, at vi får øget finansiering af programmer med direkte sammenhæng med den nye Lissabon-dagsorden, nemlig forskning, livslang uddannelse, transeuropæiske net, konkurrenceevne og innovation. Næsten 50 milliarder euro vil blive stillet til rådighed over de kommende syv år for at styrke forskningsindsatsen på unionsplan. For første gang indeholder aftalen en fælles indsats sammen med Den Europæiske Investeringsbank. Midler fra Den Europæiske Investeringsbank fungerer som katalysator for offentlige og private investorer inden for forskning og teknologisk udvikling samt transeuropæiske net og små og mellemstore virksomheder. Der bliver også betydelige forøgelser af finansieringen til det vigtige område retlige og indre anliggender.
En anden af mine prioriteringer, som De vil huske - det var emnet for mine skrivelser til formanden for Rådet og for nogle af mine erklæringer her i Parlamentet - var at sikre supplerende midler til programmer, der når ud til vores borgere såsom kultur, ungdom, sundhed og forbrugerbeskyttelse. Dette har vi nu opnået. Det ville ikke have været muligt, hvis vi ikke havde arbejdet sammen for sikre øget finansiering efter aftalen i Det Europæiske Råd. Jeg har også taget nogle af hr. Böges bemærkninger lige før om dette emne til efterretning.
Vores udgifter til eksterne foranstaltninger vil også stige, hvilket giver os mulighed for at fortsætte med at fremme europæiske værdier i verden som helhed. Takket være denne aftale bliver det muligt at forbedre Unionens fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik betydeligt.
Den aftale, som forhandlingerne førte til, skal nu godkendes af Parlamentet og Rådet. Vi håber, at dette sker uden yderligere forsinkelser. Vi har også arbejdet hårdt for at sikre, at Den Europæiske Unions fremtidige budget bliver baseret på principperne om forsvarlig økonomisk forvaltning. Jeg har også noteret mig det, som hr. Böge netop sagde om dette: Det drejer sig ikke kun om tal. Tallene er blevet større, jo, men det drejer sig ikke kun om tal, det drejer sig om gennemsigtighed, det drejer sig om ansvarlighed, det drejer sig om kvaliteten af udgifterne og kvaliteten af vores samarbejde - Parlamentet, Rådet og Kommissionen.
Man kan med rimelighed sige, at Parlamentets rolle i processen er blevet styrket, og det vil også spille en vigtig rolle ved revisionen af de finansielle overslag, som bliver en af topprioriteterne i de kommende år. Jeg kan i dag bekræfte, hvad jeg har sagt ved adskillige lejligheder: Som De ved, har Rådet bedt os udarbejde et forslag til en "revisionsklausul" vedrørende fremtiden for de finansielle overslag, og vi ønsker at arbejde så tæt sammen med Parlamentet som muligt i denne sag.
Jeg ved, at det var svært. Jeg ved, at alle ikke er tilfredse, og ingen bliver helt tilfredse - lad mig sige, at Kommissionen ikke er helt tilfreds - men endnu en gang var det et godt bevis på vores engagement og vores partnerskabsånd, og derfor vil jeg rette en varm lykønskning til alle forhandlerne. Jeg mener, at vi bør fejre dette resultat og så hurtigt gå videre for at udnytte den dynamik, som denne aftale har skabt, til at fremskynde og færdiggøre den lovgivningsproces, der er nødvendig for at få alle programmer i gang fra næste år. Vi har ikke mere tid at spilde.
Hans-Gert Poettering,
   Hr. formand, hr. formand for Det Europæiske Råd, hr. formand for Kommissionen, kære kolleger, det har været en vanskelig og lang vej, og uden Europa-Parlamentet ville vi ikke være der, hvor vi nu er. Jeg vil anbefale os alle ikke kun at se på de nationale interesser - eller det som man tror, er de nationale interesser - men at se på de fælles interesser, EU's interesser, det fælles Europas interesser. Hvis vi ikke havde haft dette for øje, så ville vi ikke have dette resultat, som vi siger "ja, men" til. Hr. Böge sagde meget rigtigt, at vi er naturligvis absolut ikke tilfredse, men vi ved også, at der ikke kunne opnås mere. Jeg vil gerne takke kollegerne i Europa-Parlamentet - Janusz Lewandowski, som ledede arbejdsgruppen, Reimer Böge, Ralf Walter, Jan Mulder - for deres overbevisende indsats. Vi kan være stolte af, at vi havde en sådan forhandlingsgruppe, som kunne opnå dette mål.
Vi har et stort ansvar for EU. Det handler allermindst om penge, det handler tværtimod om demokrati, parlamentarisme, gennemsigtighed, åbenhed. Det handler om at vinde borgerne for Europa, så Europa bliver overbevisende. Derfor vil vi have, at når der bliver brugt europæiske midler nationalt, så skal de nationale myndigheder også have ansvaret for, at disse penge bliver brugt fornuftigt. Hvis der er mangler, så må man ikke altid skyde skylden på EU, her må de nationale myndigheder påtage sig deres ansvar.
Vi insisterer på, at Europa-Parlamentet i 2008/2009 skal inddrages ansvarligt i at kontrollere EU's udgifter. Jeg vil gerne sige meget indtrængende, at den købslåen, som vi har haft i de seneste uger og måneder, må ikke gentage sig! Det må være sidste gang, vi har haft sådan nogle lidet overbevisende forhandlinger. Jeg støtter Dem fuldt ud, hr. rådsformand, i at vi må overveje, hvordan vi kan give EU dets egne indtægter, som ikke belaster borgerne, men som fører til, at vi har tilstrækkelige midler til Europa. Lad os arbejde for det i fællesskab!
Martin Schulz,
   Hr. formand, mine damer og herrer, det er mindre, end vi ønskede, det er mere, end mange af os havde forventet, og det er en sejr for fornuften. Der er blevet fastlagt nogle elementer i den interinstitutionelle aftale, som jeg lægger særlig vægt på. Det første punkt er revisionsklausulen. I 2008-2009 vender vi tilbage til hele talkonstruktionen. De, som nu er utilfredse - med det hele - skal altså vide, at det er en del af den proces, der er kommet i gang med ændringen af EU's budget, altså det første skridt. Kommissionen har forpligtet sig til at fremsætte forslag til at tage de nødvendige næste skridt i forbindelse med revisionsklausulen i 2008-2009.
Som et meget vigtigt skridt er der aftalt en bedre finansstyring. Det er et meget vigtigt punkt, at de eksisterende midler også virkelig bliver brugt og bliver brugt effektivt. Det er et stort fremskridt også virkelig at gøre det, man har lovet hinanden og har aftalt.
Vi har opnået et andet stort fremskridt, nemlig at medlemsstaterne nu skal dokumentere i en særskilt rapport, hvordan de har brugt midlerne - som hr. Poettering netop sagde, sker det for at komme væk fra devisen, at succes er national, men fiasko skyldes Bruxelles. Nu skal medlemsstaterne aflægge regnskab for, hvordan de og deres myndigheder faktisk anvender midlerne. Det er et vigtigt punkt, som er blevet aftalt.
Desuden er der blevet hentet flere penge ud, og her vil jeg udtrykkeligt sige tak til Reimer Böge, til Jan Mulder, til hr. Lewandowski. Men jeg vil også gerne på min gruppes vegne takke vores kollega Ralf Walter, som - det bekræfter de andre kolleger - i slutfasen forhandlede hårdt for vores gruppe. Han kommer fra Mosel og er vant til højvande. Hver gang vandet står højst, kommer Ralf i topform. Altså hjertelig tak til ham.
Jeg vil slutte med en tak - og det er jo sjældent fra min mund - til Kommissionen for dens konstruktive samarbejde i denne fase. Også tak til Dem, hr. forbundskansler Schüssel som rådsformand - De har også stadig meget arbejde foran Dem, det ved vi. Men så konstruktivt, som De har forhandlet nu, kan De regne med, at De får støtte fra os med de genstridige i Rådet, som De endnu mangler at få over på Deres side. Jeg synes, at det alt i alt var en god dag i går.
Graham Watson,
   Hr. formand, på vegne af Alliancen af Liberale og Demokrater vil jeg også gerne rette en varm tak til hr. Böge og hans hold, d'herrer Mulder, Walter og Lewandowski, samt til det østrigske formandskab for den aftale, som de er nået frem til. Jeg håber, at denne aftale vil anbefale sig selv til godkendelse i min gruppe, i Parlamentet samt i Rådet og Kommissionen.
Jeg vil ikke påstå, at min gruppe er tilfreds med resultatet. Vi mener ikke, at vi afsætter tilstrækkeligt med midler til den forskning og udvikling, som Unionen har brug for til Galileo-programmet, til de transeuropæiske net, til livslang uddannelse: Alle de ting, som vi burde finansiere tilstrækkeligt, for at overbevise vores borgere om merværdien ved Unionen.
Vi ved godt, at det er moderne i de nationale hovedstæder i nogle af vores medlemsstater at hælde koldt vand på de fælles bestræbelser. Det startede med brevet til hr. Prodi fra seks stats- og regeringschefer for to år siden, hvori man udtrykte ønske om at reducere budgettet til 1 % af BNI - en dybt undergravende politik. Men den midtsøgende kraft i Unionen kommer ikke længere fra et visionært lederskab indefra, den kommer helt bestemt fra tendenser, der ligger uden for vores grænser. Jeg håber, at vores medlemsstater vil benytte revisionen af EU's finansiering, som de er blevet enige om, til igen at prøve på at stille de nødvendige ressourcer til rådighed for Unionen.
Vores gruppe håber også, at vi kan gøre fremskridt - som foreslået af Rådet - i retning af en egentlig revisionserklæring, så revisorerne endelig kan godkende Unionens regnskaber. Det er for os at se det mindste, vi kan gøre for at genvinde offentlighedens tillid.
Monica Frassoni,
   Hr. formand, kære kolleger, De bliver sikkert ikke overraskede over at få at vide, at min gruppe ikke er specielt tilfreds med den aftale, der er indgået, eller særlig overbevist om, at vi ikke kunne have opnået noget mere.
Hr. formand for Kommissionen, i modsætning til det, som De siger, tror jeg ikke, at denne aftale kan give os ressourcer, der svarer til vores ambitioner. Jeg må indrømme, at jeg blev overrasket over Deres udtalelse. Efter min mening er det grundlæggende problem stadig det samme, nemlig medlemsstaternes uvilje til at finansiere de nødvendige EU-programmer, og jeg tror, at det er et politisk problem, som vi skal tage op i de kommende år.
Også jeg vil gerne takke forhandlingsgruppen - der kun bestod af mænd - og den gruppe, som deltog i dette vanskelige arbejde, og som kun bestod af kvinder fra min gruppe. De finansielle overslag er stadig konservative i deres struktur, og de peger bestemt ikke i retning af en reform. Der blev foretaget en nedskæring på 20 milliarder euro, når det gælder udviklingen i landdistrikterne, og ambitiøse projekter som Natura 2000 er selv i dag uden finansiel dækning.
Det Europæiske Råd har bekendtgjort,at der kommer en revisionsklausul, men nægtede at medtage den i denne aftale, og derfor ved vi ikke rigtigt, hvad det bliver til med denne klausul. Jeg vil i øvrigt gerne spørge Kommissionen - som jeg håber lytter til mig - om dens intentioner om at forbedre beslutningstagningssystemet for eksterne programmer er ægte eller ej. Der er nemlig modstridende holdninger i den forbindelse, så jeg vil gerne have Dem til at belyse spørgsmålet for mig.
Til sidst vil jeg sige et par ord til hr. Schüssel. De har ofte talt om spørgsmål, der er vigtige for os, f.eks. EU-skatten og systemet med egne ressourcer. Efter min opfattelse bør disse spørgsmål så afgjort forblive på dagsordenen, for med denne virkeligt utilfredsstillende aftale i dag - den kunne have været meget bedre, end den er, hvis blot Rådet havde villet det - mener jeg ikke, at vi kan foretage virkelige fremskridt for borgerne fra nu af og til 2013. 
Francis Wurtz,
   Hr. formand, hr. Schüssel, hr. Barroso, GUE/NGL-Gruppen har aldrig argumenteret for en uovervejet forhøjelse af budgettet. I øvrigt mener vi ikke, at budgettet er det eneste instrument, Unionen kan bruge til at fremme en sund vækst og en afbalanceret udvikling. Det ville således utvivlsom være til stor hjælp, hvis Den Europæiske Centralbank spillede en ganske anden rolle i denne forbindelse. Ikke desto mindre afspejler budgettet altid en politisk vilje. Det er inkonsekvent at opvise store ambitioner og samtidig nægte at afsætte de finansielle midler til virkeliggørelsen heraf.
Det gælder især udvidelsen, som alle, allerede inden processen blev sat i gang, vidste ville indebære en række berettigede udgifter, især til foranstaltninger under strukturfondene og Samhørighedsfonden. Det er grunden til, at selv Parlamentets oprindelige krav og Böge-betænkningen forekom os at ligge et godt stykke under de finansielle behov, der svarede til de indgåede forpligtelser. Således gik vi klart ind for Parlamentets beslutning om at forkaste Det Europæiske Råds lavpriskompromis fra december sidste år.
De anførte dengang med rette, hr. Barroso, hvor drastiske nedskæringer sådanne finansielle overslag ville medføre, og krævede yderligere midler til uddannelse, forskning, transeuropæiske net, samarbejde osv. I forhold til disse målsætninger var forhandlernes krav om en stigning på 1,5 % i sig selv yderst beskedent: 1,5 % af 1,04 % af Unionens bruttonationalprodukt. Men for Rådet var det stadig tre gange for meget. Under disse omstændigheder mener GUE/NGL-Gruppen, at vi, hvis vi vil bevare vores troværdighed, bør nægte at spille med i denne farce, men derimod bør leve op til vores ansvar.
Wojciech Roszkowski,
   Hr. formand, da jeg kort før midnat I går hørte, at vores forhandlere havde nået et kompromis med Rådet og Kommissionen om de nye finansielle overslag, var det med blandede følelser. På den ene side ville jeg gerne anerkende vores forhandleres indsats og deres store arbejde. Jeg var også yderst lettet over, at 15 måneders usikkerhed og uenighed over Unionens finanser blev bragt til ophør på denne måde. Der var risiko for, at manglen på nye finansielle overslag ville betyde, at vi skulle diskutere alle budgetparametre undtagen for obligatoriske udgifter hvert eneste år og konstant være bagud med vedtagelsen af budgettet. Det er det positive aspekt af situationen.
På den anden side må man påpege, at de nye finansielle overslag helt klart ikke opfylder forventningerne, eftersom de medfører drastiske restriktioner på omfordelingen af Unionens ressourcer. Man forventer, at Unionens BNI vil stige med omkring 15 % mellem 2007 og 2013, mens budgettet kun vil stige med omkring 2 % i samme periode. Tallene taler for sig selv. På denne baggrund virker Rådets modstand mod at acceptere vores forhandleres meget beskedne forslag meget smålige.
Man har ofte sagt, at visse politiske tendenser her i Parlamentet udviser en uforståelig EU-skepsis, og det gælder navnlig dem, der kommer fra de nye medlemsstater. Jeg er faktisk interesseret i at finde ud af, hvilke partier der er EU-skeptiske og måske endda anti-europæiske. Måske viser det sig, at det er regeringerne fra de stater, der konstant skærer ned i Unionens budgetudgifter, og som tror, at det muligt at få mere Europa for færre penge?
Jeg vil opfordre kollegerne i UEN-Gruppen til at støtte kompromiset om de nye finansielle overslag. Men hvis vi fortsat bevæger os under de grænser, der fastlægges for de årlige budgettet i overslagene, ser Unionens fremtid temmelig dyster ud. Jeg foreslår blot, at man ikke skyder skylden for en sådan situation på de nye medlemsstater. Unionens økonomiske problemer skyldes hovedsagelig de gamle medlemsstaters smålighed.
Nigel Farage,
   Hr. formand, efter at have lyttet til det, der er blevet sagt her til formiddag, er det min fornemmelse, at Europa-Parlamentet endnu en gang fordyber sig i sin foretrukne sport og tidsfordriv, nemlig navlebeskuelse. Det eneste, vi virkelig diskuterer, er detaljer i interinstitutionelle aftaler - eller måske skulle man på dette tidspunkt sige "uenigheder" - men fokuserer vi på de virkelige problemer med Den Europæiske Unions budget? Er nogen parat til virkelig at tale om, at revisorerne har nægtet at godkende regnskaberne 11 år i træk? Er der nogen her, der vil vædde om, at det ikke bliver 12 år i træk eller måske 13 eller 14? Det hele er fejlbehæftet i fatal grad, ikke sandt? Vi har et budgetsystem, som er overdrevet kompliceret, men mit spørgsmål er: Har vi overhovedet brug for et budget?
Tjah, hr. Blair har efter at have skabt sammenbrud i forhandlingerne, efter at være blevet fuldstændig udmanøvreret, overgået og udspillet af præsident Chirac underskrevet en ret så skidt aftale for de britiske skatteydere. Og nu spørger et flertal blandt den britiske befolkning: "Hvorfor betaler vi 39 millioner britiske pund om dagen til en organisation, der ikke kan godkende sine egne regnskaber?" Hvorfor skal britiske skatteydere hjælpe med til at bygge en ny undergrundsbane i Warszawa og nye kloaker i Budapest? Hvorfor betaler vi alle disse penge til en gruppe lande, der sælger langt mere til os, end vi sælger til dem?
At yde støtte til vores økonomiske konkurrenter er da helt klart galehus-økonomi! Ingen fornuftige mennesker ville gøre det. Så, hr. formand, det varer ikke længe, før briterne ikke vil betale mere til Den Europæiske Union. Jeg ved, at De alle her har nydt godt af det i de sidste 30 år, men jeg undskylder på forhånd. Der kommer ikke nogen britisk check til Dem om nogle få år, men vi har nydt det, mens vi har været her.
Jean-Claude Martinez (NI ).
   - Hr. formand, rent faktuelt var vi alle enige om, at de ca. 1.000 milliarder euro, der angiveligt skulle dække syv års EU-budget, var et meget beskedent beløb i forhold til USA's budget, der for et enkelt år ligger på 2.500 milliarder dollars.
Under disse omstændigheder kan det, at man i Lissabon fastslår, at Europa vil være verdens mest konkurrencedygtige økonomi i 2010, sidestilles med, at Nikita Krustjov i 1960 på FN's talerstol fastslog, at Sovjetunionen 10 år senere ville have indhentet USA.
Set i det lys er de forslag, vi registrerer her, selv om det skulle lykkes os at få opført nogle få tusinde euro mere, stadig lige utidssvarende i forhold til de alment anerkendte behov for investeringer i laboratorier, hospitaler, universiteter, plejehjem, hurtigtog osv. Grunden til, at der mellem Rådet og Parlamentet kun har været en forskel på "nul komma et eller andet" af BNP, er, at deres inspiration er den samme og kan beskrives med to ord, nemlig malthusianisme i forhold til den økonomiske politik og fundamentalisme, hvad angår budgetpolitikken. Malthusianismen findes overalt i Unionen: i den fælles landbrugspolitik, kvoterne, braklægningerne og oprykningen af vinstokke. Europa-Parlamentet her, hvor vi befinder os netop nu, lader sit restaurationspersonale og sine chauffører leve i økonomisk elendighed, eftersom det udbetaler en ussel løn på 1.000 euro om måneden! Det er en økonomisk kalkulering med elendigheden, der kommer til udtryk i Unionens finansforordnings budgetpolitiske og budgettekniske fundamentalisme. Alt bliver gjort for at hindre udgifter. Unionens finansforordning opstiller princippet om budgetmæssig ligevægt. Man skal, hr. Barroso, tilbage til Salazar for at finde det samme princip, mens USA i èt århundrede kun har haft 38 budgetter i ligevægt.
Hvis man ønsker at ændre vores finansielle overslag, er det med andre ord den ultraliberale ideologi, der ligger til grund herfor, der skal ændres, mens det er en helt anden sag at sætte spørgsmålstegne ved de tre angelsaksiske tænkere - Malthus, Adam Smith og Ricardo. 
Formanden.
   - Jeg takker alle talerne mange gange. Rådet og Kommissionen har kunnet lytte til de politiske grupper, der har givet udtryk for forskellige grader af utilfredshed, i nogle tilfælde for en delvis utilfredshed og i andre tilfælde for direkte utilfredshed. De har også hørt opfordringen til at fortsætte arbejdet med henblik på at give EU et system med egne indtægter, som i forbindelse med kommende budgetforhandlinger vil gøre det muligt at komme bort fra den tingen mellem de nationale egoistiske holdninger, som nogle af gruppeformændene har henvist til.
Hr. Schüssel, vi vil gerne opfordre Dem til at fortsætte ad den vej, som De så modigt har skitseret. Vi er sikker på, at EU's fremtid kommer til at bygge herpå, med nogle bedre budgetter, så EU kan nå sine mål. De politiske grupper vil diskutere den aftale, som vores forhandlere er nået frem til på Deres vegne, og Parlamentet vil stemme om den på næste møde.
Hermed er dette punkt afsluttet.
Pedro Guerreiro (GUE/NGL ).
   - Den aftale, som man nåede frem til på trilogmødet om de finansielle overslag, er dårlig, fordi den indebærer en nedskæring på ca. 108 milliarder euro i forhold til Europa-Parlamentets oprindelige forslag.
De 1,05 % af BNI, der er foreslået til forpligtelsesbevillinger, ligger mærkbart under de 1,21 %, som Kommissionen foreslog, og de 1,18 %, som Europa-Parlamentet har foreslået.
Efter Det Europæiske Råds aftale i december 2005 fremsatte Europa-Parlamentet et forhandlingsforslag om yderligere 12 milliarder euro, navnlig for at yde fuld kompensation til regioner ramt af den statistiske effekt som Algarve. Der opnåedes ca. fire milliarder – størsteparten finansieret ved omfordeling af midler fra andre poster – til prioriterede områder som Lissabon-strategien og stabilitets- og vækstpagten, men ikke struktur- og samhørighedsfondene.
De aftalte beløb er klart utilstrækkelige i forhold til det udvidede EU's økonomiske, sociale og miljømæssige situation, der med større ulighed og samhørighedsbehov.
Vi stemte imod Parlamentets forslag i juni, fordi det ikke kunne sikre den økonomiske og sociale samhørighed, straffede samhørighedslandene og indeholdt prioriteringer hidrørende fra den såkaldte europæiske forfatning.
Af samme grunde kan vi kun modsætte os denne nye aftale. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er beretning fra Det Europæiske Råd og redegørelse fra Kommissionen om resultaterne fra Det Europæiske Råd - Lissabon-strategien. 
Wolfgang Schüssel,
   Ærede Parlament, det glæder mig meget som formand for Rådet atter at kunne sige goddag til formand Josep Borrel, til Dem, mine damer og herrer, og til medlemmerne af Kommissionen. Det er nu anden gang, jeg skal tale til Dem, og De husker måske, at jeg ved starten af det østrigske formandskab lovede, at vi ikke ville lave et formandskab med vores egne emner, ønsker og længsler, men at vi ville tilbyde et teamformandskab, hvor vi ville have et rigtig godt samarbejde med Dem, det demokratisk valgte Parlament, med Kommissionen og naturligvis også med medlemsstaterne. Denne gigantiske opgave med at genvinde borgernes tillid kan vi kun løse i fællesskab, og vi må sammen tage fat på de store opgaver, som kun Europa kan løse. Her skal vi bruge alle institutioner. Det er meningsløst, hvis den ene institution peger på den anden eller kritiserer den. Vi er i samme båd og må ro i takt, så vi kommer op i fart og kan nå vores mål.
Jeg tror også, De kan vurdere, at vi fra starten har bestræbt os for dette samarbejde inden for et teamformandskab. Uden de store proklamationer har vi i de forløbne uger og måneder også kunne opnå en del løsninger sammen med Dem og Kommissionen.
Jeg vil begynde med kort at fortælle Dem om Det Europæiske Råd. For et år siden vedtog vi under det luxembourgske formandskab, at vi ville give en ny impuls til Lissabon-strategien for vækst og beskæftigelse. Det er ikke nok at finde nogle flotte retoriske formler, vi har brug for resultater og aktioner i ånden fra Schuman, som en gang sagde: Europa bliver ikke bygget på en dag. Europa bliver bygget ved handling - sandsynligvis i flertal: gennem handlinger. Vi har også for første gang foretaget en institutionel ændring, idet vi har involveret arbejdsmarkedets parter i Det Europæiske Råds drøftelser. Formanden for Den Europæiske Faglige Samarbejdsorganisation, Cándido Méndez Rodriguez, var med. Formanden for den europæiske arbejdsgiverorganisation UNICE, Ernest-Antoine Seillière, deltog i drøftelserne, og for første gang var også formanden for Den Europæiske Centralbank, Jean-Claude Trichet, med. Naturligvis bidrog Josep Borrell med et meget vigtigt bidrag, Parlamentet stemme, til denne erhvervs- og arbejdspladsdiskussion.
Vi har sat os nogle meget konkrete mål for vores formandskab. De har selv kunnet følge i medierne, at mange at disse mål var meget omdiskuterede. Det kunne imidlertid ikke tage modet fra os, og vi har forankret nogle meget præcise emner i konklusionerne, især inden for arbejde og vækst. Det vigtigste for os er at forbedre beskæftigelsessituationen for de godt 18 millioner arbejdsløse i Europa. Konkret vil vi gennem de nationale reformprogrammer og gennem en forbedring af rammebetingelserne opnå en vækst i beskæftigelsen på 1 %. Dermed kan der skabes ca. to millioner arbejdspladser årligt. I 2010 ville det være blevet til netto 10 millioner ekstra arbejdspladser.
Det andet punkt er, at vi helt bevidst vil koncentrere os om de unges uddannelse. 85 % af de unge under 22 år skal have en højere uddannelse. Antallet af unge, som forlader skolen i utide, skal sænkes til 10 %, og vi vil helt bevidst allerede til næste år tilbyde alle unge mennesker, at de inden for seks måneder kan få enten et job, en læreplads eller en mulighed for videreuddannelse. Senere skal denne periode reduceres til fire måneder.
Vi har aftalt en ligestillingspagt mellem kønnene på arbejdsmarkedet. Emnet drøftes ivrigt på alle niveauer. Med globaliseringsfonden, som Kommissionen foreslår, har vi et fornuftigt instrument til at give de arbejdstagere, som får problemer på grund af strukturændringerne, en ny chance på arbejdsmarkedet gennem omskoling og efteruddannelse.
Det næste store spørgsmål er naturligvis, hvordan man kan opnå det. Her har vi besluttet især at koncentrere os om de små og mellemstore virksomheder, som tidligere er blevet behandlet noget stedmoderligt. Konkret har vi overvejet, hvordan vi kan gøre livet lettere for de godt 23 millioner små og mellemstore virksomheder ved at reducere procedurerne hos myndighederne og fjerne nogle af de administrative bestemmelser. Her leverer Kommissionen med Günter Verheugen og kommissionsformand Barroso en afgørende impuls med deres "bedre lovgivning", et meget intensivt program, som er udformet efter nederlandsk model, og som skal reducere forvaltningsarbejdet med 25 %. Vi vil gøre det lettere for unge iværksættere at starte egen virksomhed. En ny virksomhed skal kunne etableres på en uge, og et samlet kontaktsted skal sikre, at de små virksomheder ikke skal rende til 100 forskellige forvaltningsmyndigheder, men så hurtigt som muligt kan komme i gang med at bestille noget.
Jeg vil gerne takke Kommissionen for forhøjelsen af de minimis-tærsklen - jeg ved, at det internt ikke var helt let. Fordoblingen af denne tærskel er en meget vigtig impuls, som giver os mulighed for at lette livet for de små og mellemstore virksomheder og gør det lettere at støtte dem. De må heller ikke glemme, at vi via Den Europæiske Investeringsbank stiller godt 30 milliarder euro ekstra til rådighed i form af støttede kreditter, garantier og hæftelser, så de små virksomheder virkelig kan være med til at skabe arbejdspladser.
Det tredje punkt er viden og forskning. Vi ved, at vi med vores lønniveau i Europa kun kan klare os i konkurrencen, hvis vi gør noget mere for uddannelse, forskning og viden. Vi fastsatte selvfølgelig målet på 3 % allerede i 2000. Vi har bare ikke opfyldt det. Det nye ved disse konklusioner er, at vi i et bilag, som er en del af konklusionerne, har fået hvert enkelt land til at forpligte sig til at beskrive, hvordan dette mål på 3 % faktisk kan nås i hvert enkelt år frem til 2010. Jeg vil også gerne sige med hensyn til den forrige debat, at hvis det lykkes for os - og det vil naturligvis kræve store anstrengelser - så betyder det, at der årligt investeres 100 milliarder euro mere fra de nationale budgetter og det private erhvervsliv i forskningen. Det ville være den største vækst, der overhovedet kan ske på dette område.
Også her gælder det, at Den Europæiske Investeringsbank hjælper os med 10 milliarder euro i ekstra risikokapital. Hvis man tæller de private bidrag med, kommer vi op på godt 30 milliarder ekstra.
Her tror jeg, det er meget vigtigt, at Det Europæiske Råd tog din idé, kære José Manuel, op om at oprette et europæisk institut for teknologi. Også denne idé var meget omstridt i starten, for nogle frygter selvfølgelig, at der opstår store parallelle bureaukratier. Andre frygter, at eksisterende institutioner kunne komme til kort. Jeg støtter fuldt ud den grundlæggende idé, som Kommissionen fremlægger her, nemlig at skabe et bindeled mellem universiteterne og erhvervslivet, mellem forskning og innovation på den ene side og brugerne på den anden side. Ikke en supermyndighed, men et perfekt udbygget netværk, som især også virkelig samarbejder med institutionerne i medlemsstaterne. Jeg vil ønske José Manuel Barroso og Kommissionen tillykke med, at dette forslag er blevet taget op og støttet, og vi forventer også konkrete lovgivningsforslag senest i juni i år.
I forbindelse med budgettet er det også vigtigt, at vi har forpligtet os til at stille væsentlig flere penge til rådighed til livslang læring, til studenterprogrammerne og til lærlingeudvekslingsprogrammerne. Som De hørte, drejer det sig om 800 millioner euro ekstra nu i budgetkompromisset. Det er en megen interessant og vigtig impuls til at give ungdommen et nyt perspektiv.
Det var interessant, at jeg nøje havde læst nogle undersøgelser, som kritiserede, at vi endnu ikke har nået de ambitiøse mål for vores strategi - Lissabon, arbejdspladser, beskæftigelse. En af de årsager, der bliver peget på i Sapir-betænkningen og også fra , var, at der er for lidt nationalt ejerskab - et rædsomt ord. Det betyder, at ingen i de nationale medlemsstater føler sig rigtig ansvarlig for det.
Her går jeg foran med et godt eksempel, idet jeg på det sidste ministermøde i Østrig besluttede, at vi løfter koordinatoren op på ministerniveau. Vores erhvervs- og arbejdsminister vil med omgående virkning være politisk koordinator for hele denne proces. Jeg vil opfordre alle medlemslandene til at følge denne vej, så vi får politiske koordinatorer, som så i Rådet (konkurrence) kan sørge for, at de mål, de selv har valgt, bliver gennemført. Det ville være et meget vigtigt signal, så det også bliver troværdigt, hvad vi har foretaget os i fællesskab her.
Et helt nyt emne var naturligvis energipolitikken. Her var det den tyske forbundskansler Angela Merkel, der gjorde begyndelsen. Jeg takker også Tony Blair, fordi han faktisk gav startskuddet til det i Hampton Court. Naturligvis var især den 1. januar i år en virkelig øjenåbner, et alarmsignal. Russerne reducerede den 1. januar, mens jeg var til nytårskoncert sammen med Angela Merkel, energileverancerne med 30 % den første nat og med 50 % den anden nat. Det lykkedes at afværge krisen på fire dage sammen med Kommissionen, kommissær Piebalgs og mange andre, men problemerne er der naturligvis stadig.
Næsten alle producenter befinder sig i politiske kriseområder. Næsten alle globale konflikter har noget med energi at gøre. Vi har stærkt svingende råstofpriser. Vi har en ringe diversificering. I Europa er der fortsat i nogle områder stor risiko for på nogle tidspunkter. Klimaændringen med alle dens ledsagefænomener er spørgsmål, der angår os. Spørgsmålet om den stigende efterspørgsel efter energi på verdensplan skal besvares, og vi har naturligvis også enorme sikkerhedsrisici, som vi må se i øjnene.
Det skriger ligefrem på en ny fælles europæisk kraftanstrengelse, og Kommissionen har leveret et førsteklasses forarbejde i grønbogen. Det har Det Europæiske Råd taget op, og vi har defineret tre mål. Det er forsyningssikkerhed, konkurrenceevne for vores erhvervsliv og øget miljøkvalitet. Konkret er der aftalt en energibesparelse på 20 %, og det mener jeg er meget vigtigt, for det er ikke nogen selvfølge. Det betyder i virkeligheden, at EU har sat sig som mål varigt at adskille økonomisk vækst og energiforbrug. Det anser jeg for at være en af de vigtigste beslutninger på dette topmøde, og det vil kræve enorme anstrengelser at gennemføre det.
Vi vil øge den vedvarende energis andel fra i dag 7 % til 15 %. Også det var meget omdiskuteret, og det er ikke nogen automatisk proces. Der skal gøres meget, nationalt og i fællesskab. Biobrændslets andel, som i dag er på 2 %, skal øges til 8 %. Det kan kun lade sig gøre med teknik, med forskning, det omfatter spørgsmålene om anden generation af biobrændsel, gennemførelse af CARS 21, samarbejde med automobilindustrien. Her ligger der en enorm vækstchance, som vi vil udnytte.
Med hensyn til den grænseoverskridende handel med elektricitet har vi fastsat broer på 10 % mellem nettene og den internationale elektricitetshandel, hvilket betyder en væsentlig ringere risiko for for vores forbrugere. Man må ikke glemme den økonomiske chance, der ligger i rørledningerne, netværkene, kraftværkerne og i netsikkerheden. Her ligger der et investeringsvolumen på 800 - 1.000 milliarder euro, mest privat kapital. Hvis vi udnytter det gennem en klog fælleseuropæisk erhvervspolitik, så er det en vældig jobmotor, og det kan øge vores sikkerhed.
Dertil hører - og også denne diskussion førte vi ærligt, uden at skændes i offentligheden - at der ikke må forekomme protektionisme på et forholdsvis lille marked som det europæiske. Jeg ved, hvad jeg taler om, jeg har selv været økonomi- og dermed energiminister i seks år. De tider er forbi, hvor alle på egen hånd kan skabe en eller tro, at de kan sætte sig ud over europæiske regler.
Vi har brug for at få åbnet markederne, og det blev også aftalt at åbne markedet for elektricitet og gas inden midten af 2007. Instrumenterne findes, Kommissionen har dem, og Kommissionen skal også bare bruge dem, for det er derfor, den er traktatens vogter, det er for at sikre forbrugerne forsyningssikkerhed.
Energimikset er imidlertid stadig vigtigt, og det er fortsat et nationalt anliggende at vælge energiformen. Det vil jeg også sige meget klart, at hvert land må selv vide, om det vil have atomkraftværker eller ej. Vi østrigere har vores helt klare holdning på dette punkt, og det er der også andre, der har, det ved jeg, og det må respekteres. Det garanterer jeg for, og det garanterer naturligvis også Europa-Parlamentet for.
Det vil være meget vigtigt, at vi ikke kun ser økonomisk på det, men i forbindelse med udenrigspolitikken. Derfor blev det aftalt, at Kommissionen sammen med den højtstående repræsentant Javier Solana skal fremlægge et strategidokument om energipolitikkens udenrigspolitiske dimension. I tilbageblik vil man betragte denne diskussion og også disse beslutninger som et virkeligt gennembrud til en ny europæisk energipolitik. Vi vil også ved hjælp af kontroller i hvert halvår af det kommende formandskab sørge for, at emnet ikke bliver glemt.
Jeg tror imidlertid også, det er meget vigtigt - og det var ikke let at opnå denne konsensus, jeg måtte bruge meget tid på forarbejdet og tale med hver enkelt regeringschef - at jeg fik alle til at vedtage Europa-Parlamentets demokratiske og med stort flertal vedtagne beslutning om servicedirektivet.
Jeg vil gerne takke Kommissionen, fordi den allerede i dag har stillet et forslag, som - så vidt jeg har forstået hidtil - svarer til denne konsensus. Jeg vil gerne bede om, at vi kan samarbejde så tæt som overhovedet muligt i en fremskyndet procedure under andenbehandlingen, så der hurtigt kan blive taget en fælles beslutning.
Jeg vil også gerne takke arbejdsmarkedets parter på europæisk niveau, fordi de har været med til at trække læsset. Det var ikke let for arbejdsgiverne, men de har medvirket på en meget konstruktiv måde. Efter dette gennembrud - for det betragter jeg servicedirektivet som - anmoder jeg også om et lignende engagement på et andet vigtigt område, nemlig arbejdstidsdirektivet.
Vi ved alle, at det er vigtigt og godt, hvis vi kommer videre på dette område. Vi vil imidlertid gå meget følsomt frem, så vi også kan dække særlige nationale forhold. Det er for mig at se et klassisk område, hvor man kan anvende subsidiaritetsprincippet. Det er bedre at få et fornuftigt kompromis end slet ingen løsning. Det ville glæde mig meget, hvis vi under det østrigske formandskab i fællesskab kunne opnå et virkeligt fremskridt på tre niveauer - servicedirektiv, arbejdstidsdirektiv og budget.
Dermed kommer jeg til budgettet. Det var en vanskelig fødsel, det ved jeg. Nogle af Dem smiler lidt, for De selvfølgelig udmærket, at tre formandskaber har arbejdet hårdt med dette emne - og det er ikke nogen selvfølge - nemlig Luxembourg, Storbritannien og nu Østrig. Det drejer sig om et syvårigt budget, det drejer sig om retssikkerhed for programmerne, det drejer sig især for de nye medlemsstater om, at de kan gennemføre det, de håber på. Jeg takker virkelig dybfølt for, at vi, som faktisk alle talerne har givet udtryk for, har tænkt på helheden og ikke på særinteresserne.
Tro mig, også jeg har måttet overtræde en og anden intern sikkerhedslinje, for at vi kunne nå til denne fælles konsensus. Som De ved, ligger der også et stort engagement bag fra det østrigske formandskabs forhandlingsteams side, bestående af finansministeren, udenrigsministeren og naturligvis mig selv i kontakt med José Manuel Barroso og heldigvis også med Josep Borrell.
Vi måtte naturligvis holde os tæt til decemberkompromisset, det ved De. Vores sikkerhedslinje hed maksimalt 3,5 milliarder. Parlamentet ville have mindst 4 milliarder, og det taler til teamformandskabets fordel, at vi i fællesskab opnåede, at Kommissionen til sidst hjalp os med at finde den manglende milliard i forvaltningsudgifterne, så Parlamentet fik opfyldt sit ønske om mindst 4 milliarder i programmerne.
Hvis man analyserer det og inddrager Den Europæiske Investeringsbank, så når man frem til interessante resultater. Der er 1 milliard til styrkelse af EU's udenrigspolitiske dimension. En klar styrkelse af den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik, plus 1 milliard. Hertil kommer 5 milliarder euro til Lissabon-strategien, hvor halvdelen kommer fra EU's budget og den anden halvdel fra Den Europæiske Investeringsbank, . Resten er så kreditter. Det løber op i 10 milliarder til forskningen, 20 til de transeuropæiske net, 30 til de små og mellemstore virksomheder, i alt 60 milliarder euro.
Der er sat meget i gang, og jeg mener, at vi af et ærligt hjerte kan anbefale dette budget til vedtagelse. Også jeg må nu naturligvis gå til COREPER og til de andre medlemsstater, men jeg mener nok, at vi her har nået noget, som vi godt kan være bekendt udadtil.
Mit sidste punkt er, at vi også udenrigspolitisk må præcisere nogle ting ud over krisestyringen - fra fugleinfluenzaen til sagen om karikaturtegningerne, fra gaskrisen til de store udenrigspolitiske emner - men det er ikke det centrale emne i dag. Et emne er vigtigt for mig, fordi jeg har set Aleksander Milinkevitsj på tilhørerpladserne, og det jo også var oppe på Det Europæiske Råd.
Situationen i Belarus er naturligvis dramatisk. Det vil jeg gerne sige på eget initiativ. Jeg havde i går den ære og fornøjelse at føre en lang personlig samtale med Aleksander Milinkevitsj. Han er en rolig og velovervejet mand, og han fortjener fra os enhver tænkelig politisk, økonomisk og finansiel støtte, hvor det er nødvendigt, især via de enkelte partifamilier. Oppositionen i Belarus er jo en platform, som er dannet af meget forskellige grupper. Efter statsmagtens brutale fremfærd mod demonstranterne sidder hundreder stadig i fængsel, tusindvis af studenter har mistet deres studiepladser, arbejdere har mistet deres arbejdsplads, familier deres indkomst. Nogle medlemsstater er gået sammen, f.eks. Visegrad-staterne Polen, Slovakiet, Tjekkiet og Ungarn, og også Østrig er gået med og tilbyder stipendier til belarussiske studenter. I denne forbindelse beder jeg også om Kommissionens støtte, så vi virkelig kan hjælpe Belarus. Især må vi i fællesskab hæve stemmen og omgående forlange de fængslede løsladt, især også præsidentkandidaten Aleksander Kosulin.
Samtidig bør vi også understrege, at EU ikke er interesseret i at isolere Belarus eller den belarussiske befolkning. Vi bør især støtte det belarussiske civilsamfund i at gennemføre deres demokratiske idéer. Regimet vil være genstand for vores restriktive foranstaltninger, som vi aftalte på mødet i Det Europæiske Råd, indtil autoritære metoder og den systematiske undertrykkelse af civilsamfundet er ophævet.
Vi har endnu tre måneders formandskab foran os. Der er stadig meget arbejde, der venter på os. Jeg har tillid til, at vi som hidtil vil kunne løse de vigtige spørgsmål i meget tæt og god kontakt og i et godt samarbejde. Jeg har stor tillid til, at De som hidtil vil engagere Dem, også kritisk og krævende, hvis De har bestemte forestillinger eller idéer. Jeg lover Dem absolut samarbejde, og jeg vil også på rådsniveau forsøge at få så meget som muligt igennem, uden de store fanfarer, men med henblik på at nå konkrete resultater. Det er mit program, og i denne henseende synes jeg også, jeg kan fremvise noget fra den første halvdel.
José Manuel Barroso,
   Hr. formand, hr. Schüssel, mine damer og herrer, man må til trods for den skeptiske holdning, der er så fremherskende i øjeblikket, og den kynisme, der præger situationen i dag, sige, at Europa, selv om der har været vanskelige øjeblikke, gør fremskridt, og at Det Europæiske Råd den 23.-24. marts i år viste, at det udvidede Europa også kan gøre fremskridt. Den positive dynamik, der blev skabt sidste efterår, har igen sat det europæiske samarbejde og vores institutioner i centrum for debatten.
Budskabet fra Det Europæiske Råd er klart. Vi har brug for et europæisk svar på de væsentligste problemer vedrørende den økonomiske vækst og beskæftigelsen. En uge inden afholdelsen af Det Europæiske Råds forårsmøde redegjorde jeg her i Parlamentet for udfordringerne i forbindelse med dette møde, som var afgørende, fordi det var første gang, man skulle iværksætte den fornyede Lissabon-strategi for vækst og beskæftigelse. Jeg kan i dag sige, at de mål, Kommissionen havde sat sig, blev nået. Jeg tænker i denne forbindelse ikke kun på den udmærkede modtagelse af vores grønbog om energi, men også på andre konkrete forslag, især forslaget om et europæisk teknologiinstitut. Her taler jeg ikke udelukkende i Kommissionens navn, men gør mig også til talsmand for den europæiske almene interesse, idet jeg er overbevist om, at vi uforbeholdent kan glæde os over resultaterne af dette forårsmøde i Det Europæiske Råd.
Stats- og regeringscheferne vedtog under det østrigske formandskabs udmærkede og utrættelige ledelse princippet om partnerskab for den nye Lissabon-strategi. De erklærede sig rede til at skifte til et højere gear, og de traf desuden en række vigtige beslutninger, der baner vejen for en reel implementering af de tilsagn, vi har givet i medfør af den nye Lissabon-strategi. 
Vi har nu en række overvågningsmekanismer. Vi har 25 nationale reformprogrammer. Fremover vil Europa-Parlamentet, de nationale parlamenter, de politiske kræfter, arbejdsmarkedets parter og offentligheden generelt kunne indgå i en resultatorienteret indsats. De kan gå fra teorien over til de konkrete tiltag. Nøglebegrebet var på engelsk eller levering af konkrete resultater.
Det nøgleeksempel, Det Europæiske Råd valgte, var fremskridtet i retning af en virkelig energipolitik for Europa. Den historiker, der skal nedskrive den europæiske integrations historie om 20 eller 25 år, vil uden at overdrive kunne fastslå, at initiativet til at iværksætte en energipolitik for Europa blev taget i marts 2006 under det østrigske formandskab. Vi er kun lige begyndt, og det bliver vanskeligt. Der vil være modstand, men der er modstand, fordi der er bevægelse. Hvis ikke der var bevægelse, ville der ikke være modstand. I denne forbindelse kan jeg på Kommissionens vegne forsikre Dem om, at den vil gøre brug af alle sine beføjelser på integrationsområdet, fordi - og det ønsker vi at understrege på det kraftigste - der ikke er nogen grund til at have 25 energimarkeder i Europa. Der er ingen grund til, at vi i Europa i dag har 25 nationale energipolitikker. Vi har brug for en fælles strategi for Europa på energiområdet. De nationalistiske overvejelser er ubegrundede. Medlemsstaterne har bekræftet deres vilje til sammen at finde fælles løsninger og anerkender Kommissionens centrale rolle i skabelsen af åbne og konkurrencebaserede markeder, der omfatter hele Unionen.
Hvad angår Lissabon-dagsordenen, har vi ingen tid at spilde, og vi bør straks opnå resultater. Det er i denne ånd, at næstformanden, Verheugen, og jeg selv umiddelbart efter Det Europæiske Råd mødtes med de nationale koordinatorer for Lissabon-dagsordenens iværksættelse. Vi meddelte dem, at Kommissionen havde til hensigt at spille sin rolle som støtte og ledsager fuldt ud, men også at overvåge de nationale reformprogrammers iværksættelse. Jeg må lykønske hr. Schüssel, der netop har meddelt, at han ønsker at forstærke repræsentationen til overvågning af Lissabon-processen i hans hjemland, Østrig. Lad mig i denne forbindelse opfordre alle medlemsstater til at gøre det samme. En god teknisk forberedelse er selvsagt vigtig, og vi er meget opmærksomme på det tekniske niveau, man har nået i denne forbindelse i de forskellige medlemsstater. Ikke desto mindre finder vi det også vigtigt af hensyn til programmets succes at sikre en højere tilslutning hertil inden for det politiske hierarki, som netop tilkendegivet fra østrigsk side.
I øvrigt vil Kommissionen fortsat give nye politiske impulser på europæisk plan. Vi er ligeledes enedes om at iværksætte udveksling af praktiske erfaringer. Vi mener, at tiden er inde til at afholde møder i de forskellige medlemsstater, hvilket vi vil gøre allerede til efteråret. Denne tætte kontakt til medlemsstaterne er vigtigt for at sikre programmets videre gennemførelse, men den er ikke tilstrækkelig. Tillad, at jeg tilslutter mig det klare budskab, Parlamentet har sendt om, hvor vigtigt det er i højere grad at inddrage samtlige berørte aktører i denne afgørende gennemførelsesfase.
Vi har bestræbt os på at klarlægge ansvars- og kompetencefordelingen mellem de forskellige institutioner, økonomiske aktører og arbejdsmarkedets parter på europæisk, nationalt og regionalt plan. Vi bør nu tilstræbe, at alle disse aktører reelt engagerer sig i Lissabon-strategien. Jeg beder Dem gøre Deres yderste for at sikre gennemførelsen af de nødvendige reformer, så Europa bliver i stand til at løfte de udfordringer, globaliseringen og befolkningens aldring vil medføre. Vi kan vinde globaliseringsslaget.
Hvis det skal lykkes, bør vi alle deltage i kommunikationsindsatsen og den offentlige debat. Jeg glæder mig over det partnerskab, der eksisterer mellem Europa-Parlamentet og de nationale parlamenter. Så sent som i januar drøftede De Lissabon-strategien inden for rammerne af dette partnerskab. Jeg kan kun opmuntre Dem til at videreføre dialogen og tilbyde Kommissionens bistand. Europa-Parlamentet og de nationale parlamenter er hovedaktørerne i denne debat, fordi de tilsammen repræsenterer de europæiske borgere. Vi kan ikke gennemføre de nødvendige reformer uden bred støtte i befolkningen, som vores bestræbelser i sidste instans skal gavne.
Der var visioner ved dette møde i Det Europæiske Råd, men det var også et praktisk møde i Det Europæiske Råd. Alle fik fyldt deres indbakke med arbejde til de kommende måneder. Ikke mindst gav man Kommissionen et klart mandat til handling i de kommende måneder, og jeg vil gerne rette en særlig tak til kansler Schüssel for hans holdarbejde, holdånd, hans forståelse, hans opbakning til Kommissionens rolle og behovet for at skabe konsekvens og kontinuitet over tid i det arbejde, der vil følge forskellige formandskaber for Det Europæiske Råd. Denne partnerskabsbaserede arbejdsform mellem Rådet, Kommissionen og Parlamentet er vigtig. Uden den ånd og det samarbejde vil vi ikke kunne opnå reelle fremskridt.
Et område, hvor Parlamentets rolle allerede har været afgørende i bestræbelserne på at finde et kompromis, var og er servicedirektivet. Det tog sin tid at overbevise stats- og regeringscheferne, men i sidste ende bakkede Det Europæiske Råd op om den linje, som Parlamentet var blevet enige om, og som også fik vores støtte.
Hvis De husker det, har både jeg og Kommissionen lige fra begyndelsen sagt, at hvis der tegnede sig en reel og tydelig enighed i Parlamentet, ville vi være parat til at samarbejde med Dem om at løse problemet med servicedirektivet. I går præsenterede vi et ændret forslag, og De kan se, at det fuldt ud afspejler det kompromis, som fik opbakning fra et stort flertal her i Parlamentet i februar. I den reviderede tekst bevares balancen mellem det påtrængende behov for at frigive det fulde potentiale ved det indre marked for tjenesteydelser og bevarelsen af vores europæiske sociale model.
Sideløbende fremlagde vi meddelelsen med klare retningslinjer for anvendelse af Fællesskabets regler ved udstationering af arbejdstagere. Med hensyn til fri bevægelighed for arbejdstagere vil jeg også gerne rose adskillige medlemsstater for meddelelsen efter Kommissionens rapport om fremskyndelse af afslutningen af overgangsperioden for fri bevægelighed for arbejdstagere. Efter Irland, Storbritannien og Sverige har vi nu Finland, Spanien, Portugal og senest Nederlandene, som har meddelt deres ønske om at fremrykke den fri bevægelighed for arbejdstagere, så det er vejen, som skal føre os frem til et udvidet Europa, der virker.
Vi vil også følge denne ændrede udgave af servicedirektivet op med en meddelelse om sociale tjenester af almindelig interesse. Vi arbejder også hårdt med sundhedstjenester. På grundlag af den nu fremlagte tekst forventer jeg, at Rådet og Parlamentet hurtigt vil afslutte den lovgivningsmæssige procedure.
Jeg vil også gerne nævne tre områder, hvor Det Europæiske Råd efter min mening traf beslutninger, som vil få konkrete og varige virkninger. Først erhvervslivet: Vi ved alle, at de nye arbejdspladser skal findes i erhvervslivet og i de små og mellemstore virksomheder, fordi disse skaber flest arbejdspladser. Beslutningen om at begrænse bureaukratiet for nystartede virksomheder er et tegn på, at Europa nu er ved at åbne sig for erhvervslivet. Som for SMV'er var jeg glad for, at Kommissionen fik støtte til sin fremgangsmåde vedrørende statsstøtteregler og til reduktion af administrative byrder. Vi vil hurtigt arbejde videre med dette.
For det andet, viden: Forslaget om et europæisk teknologisk institut har skabt nogen debat. Fint. Det tager jeg som tegn på, at det europæiske teknologiske institut har reel betydning. Et flagskib for europæisk ekspertise inden for uddannelse, forskning og innovation er virkelig en ny idé, der kræver fantasi og drivkraft for at kunne fungere. Med grønt lys fra Det Europæiske Råd vil vi arbejde på at sætte kød på planerne og vise, hvordan det europæiske teknologiske institut kan blive en effektiv katalysator for viden og vækst i Europa.
Som jeg sagde indledningsvis, lagde Det Europæiske Råd særlig vægt på energi. Det satte Unionen på sporet af en konkret energipolitik for Europa. Det støttede det tredobbelte mål i vores grønbog: bæredygtig, konkurrencedygtig og sikker energi. Det beskrev også de praktiske foranstaltninger, der skal gennemføres, herunder nogle af de 20 specifikke forslag, som Kommissionen fremsatte i grønbogen: et virkeligt indre marked for energi, en sammenhængende politik udadtil, effektiv støtte til energieffektivitet og vedvarende energi. Kommissionens fremadrettede program på energiområdet har nu meget travlt. Jeg tror virkelig på, at der vil blive fremlagt specifikke foranstaltninger som et resultat af dette. Det er vigtigt, at dette ikke bliver en engangsforestilling. Nu er det meget moderne at tale om energi, og nu accepterer medlemsstaterne det, som - lad os være ærlige - for to år siden ville have været umuligt at acceptere: At vi har brug for en fælles strategi.
Så som kansler Schüssel sagde, vil Kommissionen og den højtstående repræsentant fremlægge nogle idéer til den eksterne dimension af energipolitikken på Det Europæiske Råds møde i juni. Vi besluttede at holde dette spørgsmål under løbende overvågning og gennemgå det hvert år på Rådets forårsmøde. Det var vigtigt af hensyn til konsekvensen.
Efter disse interne punkter kunne Det Europæiske Råd også sende et slagkraftigt budskab om vores engagement i forhold til situationen i Belarus. Kommissionen arbejder meget aktivt sammen med Rådet om at støtte styrkelsen af det civile samfund i Belarus og om at støtte de uafhængige medier, så borgerne i Belarus kan få adgang til medier, der ikke er censureret og ikke er censureret af en regering, der ikke respekterer de grundlæggende principper i den demokratiske stat.
Vi er nu på vej i den rigtige retning. Vi sætter handling bag vores ord. Vi ved, hvad vi bør gøre; vi aftalte at gøre det, og nu gør vi det. Vi gør det i partnerskab med Europa-Parlamentet, Det Europæiske Råd og medlemsstaterne og ligeledes med erhvervslivet, fagforeningerne, forbrugere og borgere over hele Europa. Efter min mening er det den eneste vej til at levere mere vækst og nye arbejdspladser. Jeg mener, at det er den rigtige vej ud af en meget negativ situation for Europa.
Som sagt tidligere findes der nu en følelse af skepsis og undertiden kynisme i Europa. Måden at ændre det på er at levere konkrete resultater, at løse problemet med servicedirektivet, således som vi har gjort, få fastlagt de finansielle overslag, som jeg håber, at vi nu får gjort. Jeg vil ikke kommentere dette nu, for det gjorde jeg i mine indledende bemærkninger. Så hvis vi kan opnå resultater, vil vi skabe den bedste atmosfære til at løse de institutionelle problemer, som skal løses, og til at skabe ny dynamik til Europa. Der er vores pligt. Vi bør gør mere for at gennemføre dette.
Hans-Gert Poettering,
   Hr. formand, hr. formand for Det Europæiske Råd, hr. formand for Kommissionen, kære kolleger, formanden for Det Europæiske Råd, Wolfgang Schüssel, talte om de europæiske institutioners fælles ansvar. Og kommissionsformanden har netop talt om handling. Mit indtryk er, hr. formand for Europa-Parlamentet, at vi - også repræsenteret af Dem tre og af hele Europa-Parlamentet - i dag befinder os i en situation, hvor denne fællesskabsfølelse og dette fælles ansvar for EU's fremtid træder tydeligt frem. Jeg tror virkelig, at det er en god chance for gennem konkret handling atter at skabe en psykologi, som gør det muligt at gøre EU overbevisende for folk, også i andre spørgsmål, som vi ikke drøfter i dag - såsom forfatningstraktaten, hvor vi må finde en løsning. Det er vores fælles ansvar.
Hr. rådsformand, jeg kan vældig godt lide, hvordan De på en måde, der er båret af den europæiske overbevisning, handlekraftigt samarbejder med os og med Kommissionen for Europas fælles fremtid, ikke spektakulært, men professionelt og effektivt. Bruxelles bliver - ofte med urette - opfattet som et symbol på bureaukrati. Vi vil få succes, hvis vi - og her henvender jeg mig især også til Kommissionen - fører Lissabon-processen til et godt resultat ved at gøre det klart, at vi vil have mindre bureaukrati, og vi vil have større frihed for det indre marked. Jo stærkere det indre marked er, og jo mere det lykkes os at åbne markedet i EU - og det er servicedirektivet et vigtigt instrument til, mindre lovgivning, mindre subsidier, mere konkurrence - desto mere konkurrencedygtige vil vi være på verdensmarkederne. Derfor må vores linje være færre love, større frihed for virksomhederne, netop også for middelstanden. Jo mindre bureaukrati og færre omkostninger middelstanden skal bære, desto bedre vil mulighederne for at skabe arbejdspladser være. Det er et centralt punkt, for det handler ikke abstrakt om økonomi, men om menneskene i EU. Derfor glæder det mig også, hr. rådsformand, at De netop talte om de unge. Det værste, der kan ske, er at de unge ikke har nogen fremtidsudsigter. Det må vi gøre alt for at forhindre!
Med hensyn til energipolitikken, så har vi hørt fra den polske regering, som jo ellers ikke udmærker sig ved noget stort europæisk engagement, at den forventer europæisk solidaritet omkring energipolitikken. Det mener jeg, den har ret i, EU er baseret på solidaritet. Vi har brug for en europæisk energipolitik. Men jeg vil også sige til den polske regering, at hvis den kræver solidaritet her, så forventer vi af den, at den også beviser en sådan solidaritet, når det kommer til at handle om elementerne, substansen og principperne i forfatningstraktaten. Solidaritet er ikke nogen ensrettet gade. Vi møder hele tiden hinanden. Vi må i fællesskab være solidariske for vores europæiske fremtid.
En sidste bemærkning, for min tid er gået - vi skal måske også ved lejlighed overveje, hvordan Parlamentet og gruppeformændene kan komme tilstrækkeligt til orde. Det skal ikke være så længe som formanden for Rådet og kommissionsformanden, men vi må finde en mere rimelig fordeling af tiden.
Hr. formand, vi har netop hilst på Aleksander Milinkevitsj. Min gruppe har udtrykkeligt indbudt ham til at komme i dag. I debatten om energi og økonomi må vi aldrig glemme, hvad vores grundlag er, nemlig vores værdier, menneskerettighederne, den menneskelige værdighed. Derfor går vi ind for demokratiet i Belarus. Og når vi gør det, er vi også overbevisende i forsvaret af menneskerettighederne i Europa og i verden.
Martin Schulz,
   Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, når vi vurderer Det Europæiske Råd, så er der positive signaler. Det sidste rådsmøde viste, at der også i Rådet er vilje til at revitalisere det europæiske projekt. Det noterer vi med tilfredshed. Min kollega Poul Nyrup Rasmussen, som er formand for Det Europæiske Socialdemokratiske Parti, fremlagde før det seneste møde i Rådet for vores parti en handlingsplan for vækst og beskæftigelse, som vi har udarbejdet sammen med de socialdemokratiske økonomi- og finansministre. Statslige investeringer og offentlige projekter for at stimulere private projekter, det er ånden i denne handlingsplan. Det var netop dette, De gav udtryk for, da De påpegede, at man med midlerne i EIB går i denne retning. Det er en god socialdemokratisk vej. De kan regne med vores støtte til det.
Med hensyn til energipolitikken, som jeg gerne vil vende tilbage til, fordi De prioriterede den højt i Deres beretning om Det Europæiske Råd, så er det rigtigt, at vi har brug for en fælles europæisk strategi. I forbindelse med denne strategi må man allerførst konstatere, at medlemsstaterne selv afgør deres energipolitik. De må tilgive mig, at jeg vender tilbage til følgende punkt. De har gentagne gange beskrevet, at De på det tidspunkt, hvor Rusland lukkede for gassen, var til nytårskoncert sammen med den tyske forbundskansler. Jeg ved ikke, om der er en årsagsmæssig sammenhæng mellem de to ting. Men lad det ligge. De kunne gør mig en tjeneste og sige til forbundskansleren - ikke ved næste nytårskoncert, men når De møder hende før: "Angela, hold nallerne fra energipolitikken, sådan som jeg gør." Så tager De et rigtigt skridt med hensyn til atomenergien, og så vil De få stor støtte, ikke kun i Østrig, men også i Tyskland.
Det afgørende spørgsmål er, hvordan vi skal håndtere energipolitikken solidarisk. Rådet må beslutte sig og kan ikke opføre sig som Buridans æsel. Det stod mellem to bunker hø og sultede til slut ihjel, fordi det ikke kunne beslutte sig for, hvilken bunke hø det skulle spise af. Sådan synes jeg, Det Europæiske Råd optræder på næsten alle områder. Vi har hele tiden det samme problem, for vi hører velmenende erklæringer fra Rådet om de europæiske nødvendigheder, og når rådsmedlemmerne - Deres kolleger stats- og regeringscheferne - så rejser hjem, har de glemt de europæiske løfter og forholder sig udelukkende til deres nationale offentlighed. Det er det, der er Europas krise, som vi som institutioner må overvinde i det hele taget. Europa-Parlamentet yder sit bidrag til det. Vi har sat et fornuftigt servicedirektiv sammen, og Kommissionen erklærede i går, at den har overtaget det, og for mig er et af de fremtrædende punkter i resultateterne fra det sidste rådsmøde, at Rådet enstemmigt har besluttet at gøre det til grundlag for sin fælles holdning. Det er et godt tegn. Det viser, at Europa kommer videre under ledelse af Europa-Parlamentet. Vi kan beklageligvis ikke overlade det til Rådet og Kommissionen alene. Derfor vil De også fremover have os i haserne.
En sidste bemærkning, hr. forbundskansler. Det er et godt midtvejsregnskab, det må jeg bekræfte. Det østrigske rådsformandskab gør et godt stykke arbejde. Også i dag har De, hr. forbundskansler, i nogle bemærkninger - De ved selv udmærket, hvad jeg mener - antydet forskellige aspekter af de kommende ugers opgaver. De er en dygtig mand. De lovede Silvio Berlusconi, at De ville hjælpe ham med at redde Europa fra kommunismen, for så at mødes med Romano Prodi få timer senere. De forstår at knytte forskellige interesser sammen på en måde, som er god for Wolfgang Schüssel. Hvis vi sammen kan udnytte det til gavn for EU, så har De os ved Deres side.
Graham Watson,
   Hr. formand, kynikerne blandt Alliancen af Liberale og Demokrater ville sige, at sidste måneds møde i Rådet kunne have været værre. Tillykke til østrigerne, fordi de undgik et skænderi. Formandskabets konklusioner var som så ofte før løfter om økonomiske reformer, der var omvendt proportionale med handling i retning af reformer. Men optimisterne blandt os bemærker, at tonen i disse konklusioner fra formandskabet er anderledes. Som Mark Twain sagde om Wagners musik: "Den er ikke så dårlig, som den lyder." Selv socialistiske premierministre har accepteret, at spillet er ude, at markedet er kommet for at give os vækst og fremgang. Alle Rådets medlemmer accepterede, at miljøpolitikken kan yde et vigtigt bidrag til beskæftigelse og vækst.
Vi gør fremskridt og kombineret med udsigterne til en interinstitutionel aftale om de finansielle overslag og den økonomiske vækst, som vi nu forudser, er der igen håb for vores Union. Jeg glæder mig især over Kommissionens beslutning i denne uge om at benytte sig at juraen over for dem, der tilsidesætter liberaliseringens regler, for det er den type handlinger, vi har brug for fra Kommissionens side for at gøre fremskridt.
Den Europæiske Union er bemærkelsesværdig smidig. Måske gør man ikke fremskridt på et enkelt område, men så dukker det op et andet sted: en energipolitik for Europa, et godt skridt fremad; eller flere lande, der ønsker at kommer med i euroområdet. Drivkraften i retning af fælles resultater kan nu komme fra ydre udfordringer snarere end fra en indre overbevisning. Men jeg håber, at det østrigske formandskab og det finske formandskab, der følger efter, kan føre denne nye ånd videre og hjælpe os med at genopbygge en forfatningsmæssig basis, som kan bruges til opbygning af fremtidens Union.
Min gruppe mener, at tiden er inde til at fjerne fokuseringen på Rådets forårsmøde om økonomiske reformer. Der er brug for tre rådsmøder om året. De skal diskutere andre spørgsmål - vigtige spørgsmål som Belarus. De kunne have diskuteret, som nogle medlemsstater foreslog, spørgsmålet om Guantánamo-bugten, hvor man stadig tilbageholder EU-borgere. Uvilje mod at genere amerikanerne forhindrede Dem i dette. Lad os se lidt mere europæisk ånd komme ud af disse rådsmøder.
Lad os starte med at genopbygge Unionen med aktiv deltagelse fra medlemsstaternes side. I de senere år har vi for ofte set forsøg i Rom, i Paris, i London og endda i Berlin på at afvikle fællesskabsmetoden, at rykke Europa itu i sømmene - nationale hovedstæder, der risikerer at øge det globale anarki for at bevare den nationale suverænitet.
Jeg blev meget forbavset over at se Dem, hr. Schüssel og hr. Poettering, og alle koryfæerne fra Det Europæiske Folkeparti i Rom støtte en premierminister, der har undergravet Europas værdier ved enhver lejlighed...
hindret fremskridt i det juridiske samarbejde, sågar i retssager; overskride grænserne for det sømmelige, for frie og uafhængige medier eller sågar valgsystemer; bruge EU-formandskabet til at sympatisere med Vladimir Putin, idet man ignorerer den russiske fremfærd i Tjetjenien, i hans kamp for at blive genvalgt. Det Europæiske Folkeparti hævder at være pro-europæisk. Dette kan næppe siges at være et pro-europæisk partis handlinger.
Hvis italienerne stemmer klogt på søndag, kommer der en pro-europæisk regering i Rom, og måske kan den arbejde sammen med den nye regering i Berlin om at genoprette den ligevægt, som vi har brug for i Unionen for at begynde på at bringe Europa tilbage på ret køl.
Pierre Jonckheer,
   Hr. formand, hr. Barroso, hr. Schüssel, hr. Winkler, hr. Barrot, jeg vil ikke fremprovokere et nyt indlæg fra hr. Schulz, men blot gøre ham opmærksom på, at Verts/ALE-Gruppen så absolut kan tilslutte sig hr. Watsons seneste udtalelser om situationen i Italien.
Når det er sagt, anførte hr. Barroso ganske rigtigt, at borgere forventer resultater, og at EU's legitimitet afhænger af disse resultater. Men det kræver, at man råder over de nødvendige redskaber og midler. Lad mig i denne forbindelse henvende mig til hr. Schüssel og Rådet - eftersom vi faktisk drøfter Rådets konklusioner - og stille tre forslag.
Mit første forslag vedrører EU's budget, som vi drøftede for lidt siden. Jeg mener, at vi ganske enkelt bør gentage, at dette budget er utilstrækkeligt og inkohærent i forhold til Lissabon-målsætningerne. De forslag, der i øjeblikket er på bordet, ligger 110 milliarder euro under det, Parlamentet har foreslået, og 200 milliarder under det, Kommissionen har foreslået. Mit første forslag er derfor, at vi, som De selv sagde, fremskyder arbejdet vedrørende EU's egne indtægter.
Det andet forslag vedrører Den Europæiske Investeringsbanks rolle. Jeg finder det, der er vedtaget, interessant, hr. Schüssel. 30 milliarder euro, det er udmærket, men i virkeligheden er der ifølge økonomernes skøn brug for 10 gange så meget. Og ud fra det synspunkt mener jeg ikke, Rådet bør male sig helt op i et hjørne, men åbne op for en debat om europæiske statsobligationer. Den europæiske opsparing bør kanaliseres mod finansiering af bæredygtige transportnet og miljøeffektivitet. Og det kan som en begyndelse ske inden for euroområdet, som anført i Rådets konklusioner. Jeg mener, det er et vigtigt element.
Til sidst kommer her mit tredje forslag. Jeg mener, at Rådet bør gå videre med reelle drøftelser om beskatningssystemernes udvikling i de europæiske lande. Som bekendt vil vi i løbet af de kommende 20 år stå over for problemer i forhold til socialsikringssystemernes finansiering i næsten alle de europæiske lande. Hvis vi fortsat undlader at træffe afgørende foranstaltninger, der gør det muligt at opkræve skat på et mobilt grundlag, også på europæisk plan - hvilket bringer os tilbage til de egne indtægter - vil den nuværende situation vare ved med stigende ulighed i indkomstfordelingen og stigende fattigdom i den del af befolkningen, som de sociale sikkerhedsnet ikke længere kan holde oppe.
Det var tre forslag, hr. Schüssel, og jeg håber, at Rådet under Deres formandskab og de efterfølgende formandskaber vil se nærmere på denne form for forslag.

Ilda Figueiredo,
   Når man ser på dette forårstopmødes konklusioner og stiller dem op imod vores økonomiers og samfunds virkelighed, må man konstatere, at kløften mellem politik og borger bliver større.
Hvor er de konkrete foranstaltninger, der skal fordoble den økonomiske vækst og skabe flere arbejdspladser med rettigheder, så 2000-niveauet kan nås? Hvor er indsatsen mod arbejdsløshed, der rammer 18,5 % af de unge under 25 år og ca. 10 % af kvinderne i den arbejdsdygtige alder? Hvor er indsatsen mod stadig mere usikker og dårligt betalt beskæftigelse, når man ved, at ca. 32 % af de erhvervsaktive kvinder kun er deltidsbeskæftigede, og at mere end 43 % af de unge i arbejde kun er midlertidigt ansat og ikke har nogen fremtidsudsigter?
Sandheden er, at der ikke er nogen, og at de få og vage forpligtelser, som man påtager sig, hvad angår beskæftigelsen – men hvor der ikke siges noget om kvalitet eller om de nødvendige konkrete foranstaltninger - er det største symptom på, at de sociale spændinger vil forværres i flere EU-lande.
Det er særlig chokerende, at der ikke er nogen indsats mod fattigdom, der rammer mere end 15 % af befolkningen, og det ikke anerkendes, at det er en grov krænkelse af menneskerettighederne, så social integration burde være det centrale i Kommissionens, Rådets og medlemsstaternes bestræbelser og politik, til forskel fra hvad der nu er tilfældet. Jeg stiller derfor her den udfordring op, at der skal skiftes spor, at situationen må ændres, og at den økonomiske og sociale samhørighedspolitik bør opprioriteres. 
Brian Crowley,
   Hr. formand, jeg vil gerne takke formanden for Rådet og Kommissionens formand hr. Barroso for deres bidrag her i dag.
Men først vil jeg gerne sige, at jeg dybt beklager den måde, som Parlamentet er blevet udnyttet på under formiddagens forhandling til at udkæmpe nationale valgkampe. Hvis vi i Parlamentet ikke kan udvise tilstrækkelig modenhed til at klare de virkelige problemer med det europæiske topmøde og Det Europæiske Råd i stedet for at vende tilbage til partipolitiske skænderier mellem forskellige enkeltpersoner, stiller det Parlamentet i et dårligt lys. Der er rent faktisk kommet en masse positive ting ud af Det Europæiske Råds møde, som vi burde fremme så meget som mulig, navnlig forpligtelserne til at øge beskæftigelsesmulighederne og øge midlerne til forskning og udvikling; bidrage til udvidelsen af livslang uddannelse og almene og faglige uddannelsesprogrammer; anvendelse af Den Europæiske Investeringsbanks ressourcer til at kickstarte små og mellemstore virksomheder, at give dem mulighed for at skabe nye arbejdspladser og den økonomiske rigdom og vækst, der er nødvendig inden for Den Europæiske Union. De overordnede nye politikker, som vi forsøger at arbejde hen imod, omfatter et fælles energisystem, hvor vi naturligvis anerkender medlemsstaternes ret til at håndtere deres egne energiproblemer, men hvor de enkelte medlemsstater også kan samarbejde med hinanden om at garantere minimumsressourcer til sikkerhed og forsyningssikkerhed, hvad angår sammenkobling og garanti for korrekt anvendelse af midler til forskning og udvikling i nye, vedvarende energikilder og navnlig biobrændsel.
I vores ønske om at beskytte miljøet og samtidig mindske vores afhængighed af importeret brændsel kunne vi brug energiafgrøder til at drive hele den offentlige transportsektor i Den Europæiske Union, hvis vi ønskede dette. Vi kunne benytte solenergi til at opvarme vores boliger, hvis vi ønskede det. Vi kunne bruge biomasse til at opvarme fabrikker, skoler og hospitaler, hvis vi ønskede det. Men det kræver, at vi foretager en investering for at sikre, at teknologien er til rådighed for alle, og gennem vores skatte- og afgiftssystem at give forrang til energiformer, der er mindre skadelige for miljøet, som vi gjorde med indførelsen af blyfri benzin for mange år siden.
Hvis man ser på det positive, så vi i går, hvor Parlamentet kan reagere. Med hensyn til servicedirektivet og de finansielle overslag er Parlamentet villigt til at fungere som et politisk organ, der kan sikre resultater for de europæiske borgere, i samarbejde med de øvrige institutioner.
Men - og her kommer ulempen - når vi taler om små og mellemstore virksomheder og om at tilskynde til øget vækst inden for forskning og udvikling og fremføre den fantastiske idé om et europæisk institut for teknologi og ekspertise, mangler der én ting i alt dette, nemlig en egentlig juridisk EU-ramme til beskyttelse af intellektuelle ejendomsrettigheder, fordi virksomhederne og erhvervslivet ikke ønsker at investere i F[amp]U, medmindre de er garanteret beskyttelse af deres idéer. I Den Europæiske Union er det overhovedet ikke lykkedes os at indføre juridiske rammer, der giver mulighed for at bruge penge ved siden af den offentlige finansiering, der er til rådighed. Vi har opfyldt vores forpligtelser, nu skal vi sikre, at vi leverer resultater i forbindelse med vores fremtidige løfter over for de kommende generationer i Europa. 
Georgios Karatzaferis,
   Hr. formand, formanden for Kommissionen sagde nogle konkrete ting. Jeg vil tage fat i det udtryk, han brugte, nemlig at vi er nødt til at gå ud over nationalistiske reflekser - og selvfølgelig brugte han ordet "nationalistisk" for at få nationale reflekser til at lyde skræmmende.
Men er det ikke os, der har lært Europas befolkninger om nationale reflekser, dengang kommunisme og internationalisering herskede? Stillet over for kommunismens internationalisering opdyrkede vi nationale reflekser hos befolkningerne. Vi kaldte samfund af nationer for "samfund af nationer", ikke "stater", vi kaldte organisationen Forenede Nationer for "Forenede Nationer" og ikke "Forenede Stater", netop for at skabe nationale reflekser.
Nu fortæller vi dem, at de skal afskaffe disse reflekser, fordi vi skal tjene globaliseringen, som er det andet aspekt af internationaliseringen. Dette er kendsgerningerne. Og når De taler om fælles energipolitik, betyder det, at De binder staterne til ikke at have deres egen nationale energipolitik. Hvis de ikke har deres egen nationale energipolitik, betyder det, at de ikke kan få bedre forbindelser med Golfstaterne, som har olie, og med Rusland, som har energi. Derfor gør De alle befolkninger, alle stater til gidsler. Og det har befolkningerne naturligvis forstået, og derfor reagerer de. 
Leopold Józef Rutowicz (NI ).
   - Hr. formand, forbedringen af Europas økonomi og af borgernes levestandard afhænger af, at alle de økonomiske enheder klarer sig godt på verdensmarkedet. Dette kræver alt sammen, at de noget sløve europæiske institutioner fungerer effektivt. Det kræver også, at der er ressourcer til rådighed til interne reformer. De retlige bestemmelser og interne procedurer skal tilpasses de aktuelle behov. Derfor opfordrer jeg til, at de ændringer, som formanden foreslog, vedtages i henhold til en hasteprocedure.
Jeg vil gerne understrege, at de finansielle overslag ikke er så gode, som de kunne være, og at der er tale om betydelige mangler vedrørende forskellige sektorer inden for økonomien. Disse problemer bør løses ved første givne lejlighed. Spørgsmål vedrørende mange sektorer af økonomien som f.eks. landbrug bør afklares ved hjælp af en hasteprocedure, og det samme gælder bl.a. energiområdet. Dette vil give Europas økonomi mulighed for at udvikle sig tilfredsstillende fremover. 
Othmar Karas (PPE-DE ).
   - Mine herrer formænd, mine damer og herrer, vi kan alle sammen mærke, at det er gode dage for EU! Servicedirektivet og de finansielle overslag er i sigte, rådsformandskabets status for det første halvår er god, SMV'erne, ungdommen, forskningen, TEN-projekterne og meget andet hører blandt vinderne.
Vi skal huske, at for et år siden mislykkedes topmødet, debatten var domineret af beskyldninger, og alle definerede EU som værende i krise. For et halvt år siden blev topmødet aflyst, EU syntes lammet, resultaterne var pauvre, resultatet af decembertopmødet blev afvist af Parlamentet med stort flertal. Og hvad har vi i dag? Et Parlament, der har profileret sig som motor, tre institutioner, som ikke har kastet håndklædet i ringen, og et Råd, som atter er handlingsdygtigt, resultatorienteret og arbejdsdygtigt. I fællesskab har vi atter bragt EU på ret køl. Vi kan alle mærke, at denne succes kan vi ikke skille - og det vil jeg heller ikke - fra rådsformandskabet og fra rådsformand Wolfgang Schüssel. Hans erfaring, hans professionalitet, hans arbejdsstil, hans handlinger i stedet for store taler, det har ført os alle sammen og gjort dagens status mulig. Det takker vi for, og som østrigere er vi stolte af det.
Med de finansielle overslag er der sat i alt 7,9 milliarder euro i bevægelse. Sammen med resultatet af topmødet og servicedirektivet har vi det stærkeste vækst- og beskæftigelsesprogram i EU i årevis. Vi må fortsat arbejde for at fylde de mål, vi sætter os, med handlinger. 
Hannes Swoboda (PSE ).
   -Hr. formand, Jeg vil forsøge at holde mig til kendsgerningerne. Det er en kendsgerning, at der sikkert er sket nogle fremskridt på energiområdet, også på det sidste topmøde. Nu gælder det bare om at få det gennemført, hr. rådsformand. Jeg ville ønske, at man ville tænke meget mere over gennemførelsen og infrastrukturen. Poul Nyrup Rasmussen og hans initiativ er allerede blevet nævnt.
I mandags vedtog vi direktiverne om de transeuropæiske energinet. Men nu handler det om at finde pengene til dem. Vi har for lidt til det på EU's budget, og derfor skal der være nationale budgetter, som yder et bidrag. De sagde, at vi er alle i samme båd, og alle må ro. Jeg kan endnu ikke se, at alle ror, men jeg håber, det kommer.
Med hensyn til den udenrigspolitiske komponent - det vil jeg sige til Kommissionen - så har vi krævet det lige fra starten, siden Kommissionen tiltrådte. Det kommer sent, men det kommer, og jeg håber, at vi får nogle udtalelser endnu i dette forår.
Vores atomenergipolitik er, det har De ret i, hr. rådsformand, et nationalt anliggende. Jeg støtter naturligvis den østrigske linje, men spørgsmålet om sikkerheden og spredningen vil spille en stor rolle i forbindelse med en styrkelse af atomenergien, og her kunne jeg tænke mig flere aktiviteter.
Videnskab og forskning - når jeg ser på den liste, der findes i rådsresultatet, så er det en noget sørgelig liste. Der er to lande, nemlig Sverige og Finland, som ligger langt foran, så vi overhovedet kommer op på 3 %. Desværre er vi heller ikke kommet så langt i Østrig, at vi virkelig kan nå op på 3 %. Også her gælder det om, at alle må ro, og at især de, som har større indkomster og større økonomisk styrke, ror mere for overhovedet at komme op på de 3 %, som er vores målsætning.
Min sidste bemærkning gælder servicedirektivet, og her takker jeg for støtten. Det er et vigtigt element for et socialt Europa, hvis vi får det igennem i denne form, og hvis De får det igennem i denne form i Rådet. Det er helt afgørende. De nævnte arbejdsgiverne. De nævnte ikke arbejdsgiverne i den almennyttige sektor, som også er meget vigtig, men især også arbejdstagerorganisationerne, som har ydet et stort bidrag til et socialt Europa. 
Alexander Lambsdorff (ALDE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, Det er rigtigt, dette forårstopmøde blev ikke en fiasko. Men der blev gentaget nogle fejl fra fortiden, som efter min opfattelse er kritisable.
At love, at man vil skabe 10 millioner arbejdspladser, det minder stærkt om retorikken fra det første Lissabon-topmøde. Fokuseringen på ungdommen er også mest retorisk. Hvis man ser på ungdommen i Frankrig, så ser det ikke ud til, at de mærker meget til det. Globaliseringsfonden er i mine øjne en belønning til reformnægtere, vi har struktur- og samhørighedspolitikken til at følge op på strukturændringen.
Martin Schulz har også ret, når han siger, at medlemsstaterne ikke engagerer sig nok. I går fandt der et energitopmøde sted i Berlin, hvor der blev talt om alt, bare ikke om at åbne elektricitets- og gasmarkederne. Her skal man ikke forvente meget fra medlemsstaterne. Så meget mere opmuntrende er det, at Kommissionen nu endelig bliver aktiv igen og indleder sager mod medlemsstaterne på energimarkederne, også mod protektionismen i Frankrig.
Svaret må altså være, at man ikke som tidligere kommer med løfter, men i stedet skaber mulighed for større konkurrence. Det gør Kommissionen endelig noget for igen, og det giver anledning til håb. I øvrigt mener jeg, at vi bør føre denne debat i Bruxelles, ikke i Strasbourg. 
Claude Turmes (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, Europa har brug for en ny energi- og transportpolitik. Hr. Schüssel, tiden vil vise, om beslutningen om 20 % større energieffektivitet og 15 % vedvarende energi virkelig er et gennembrud. Jeg er overbevist om, at det vigtigste ved det er, at vi har brug for en anden transport- og energikultur. Hvad mener jeg med det?
Hvis vi virkelig vil have effektivitet, så har vi brug for en alliance med håndværket og bankerne for endelig at komme videre på bygningsområdet. Vi har brug for en alliance med storbyerne for at gøre vores byer venlige at leve i igen, og vi har brug for mindre trafik, mindre olieforbrug til vores mobilitet. Det genfinder jeg ikke i tilstrækkeligt omfang i denne model, fordi Kommissionen fortsat satser for meget på store koncerner og ikke på alliancen med middelstanden og alliancen med borgerne.
Jeg har tre konkrete spørgsmål til Dem, hr. Schussel. Det første gælder forskningsområdet energi. Hvordan vil De forklare de østrigske borgere og den østrigske middelstand, at vi i forskningsrammeprogrammet bruger fem gange så mange penge på atomenergi som på vedvarende energi? Og hvordan vil De føre en debat i Østrig og i Europa om atomkraft, når hr. Barroso har slettet ordet "risiko" af grønbogen i forbindelse med atomkraft? En ideologifri debat, hr. Barroso, er en debat, hvor vi også diskuterer risikoen i forbindelse med atomkraft!
Hr. Schüssel, det er Deres ansvar, at vi får en objektiv debat, og De kan ikke bare gemme Dem bag nationalstaternes uafhængighed. 
Helmuth Markov (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, hvis vi betragter Lissabon-strategien i en tosporet model - dels gennem EU's budget, dels gennem de nationale rammeplaner - så må jeg spørge, om det nu tilstræbte kompromis i forbindelse med EU's budget virkelig er nok til at stille de nødvendige midler til rådighed. Jeg mener nej! Lige så lidt som hvis man ser på de nationale budgetter. De nødvendige midler til forskning og udvikling og til uddannelse er simpelthen ikke blevet forhøjet tilsvarende.
De sagde på Deres topmøde, at der skal gøres mere for de små og mellemstore virksomheder. Det er rigtigt! Men hvis man vil gøre noget for de små og mellemstore virksomheder og skabe arbejdspladser, så må man gøre noget, så de offentlige investeringer stiger. Men de stiger desværre ikke, ikke i medlemsstaterne. Man må foretage sig noget, så efterspørgslen på det indre marked styrkes. Men man styrker ikke efterspørgslen på det indre marked ved at skære ned på indkomsterne, ved at hæve pensionsalderen, ved at erstatte de sociale sikringssystemer, som er baseret på det solidariske princip, med private systemer. Det er lige præcis den forkerte vej.
Vi skal tværtimod erstatte Lissabon-strategien med en strategi for europæisk solidaritet og bæredygtighed. Se på resultaterne. Fattigdomsrisikogrænsen er ikke ændret. Ligesom i 2000 ligger den i dag på 16 %. Langtidsarbejdsløsheden er i denne periode steget fra 3,9 til 4,1 %. Beskæftigelseskvoten er forbedret en smule fra 63 til 64 %. Vi ligger meget langt fra det, vi havde sat os for, og det skyldes, at strategien er forkert. Denne Lissabon-strategi vil ikke føre til resultater, sådan som den er udformet. 
Johannes Blokland (IND/DEM ).
   - Hr. formand, i dag ser vi tilbage på resultaterne af forårstopmødet. Det var endnu et regeringschefmøde, som ikke har resulteret i noget. Nederlandene har allerede foreslået, at det er nok med to europæiske topmøder om året til at træffe beslutninger. Jeg anbefaler, at disse snakketopmøder afskaffes, for de løfter, der aflægges, viser sig at være umulige at gennemføre, når regeringscheferne vender hjem. Jeg behøver blot at henvise til Frankrig for at illustrere dette. Franske energivirksomheder overtager udenlandske virksomheder, men for udenlandske overtagelser i Frankrig er grænserne stadig lukkede, og også udenlandske arbejdstagere afvises, nu hvor tjenestedirektivet er blokeret. På den måde tages der et skridt fremad og to skridt tilbage.
Endvidere viser urolighederne i Frankrig, at det er vanskeligt at foretage en reform af det sociale system. Lissabon-processen kører fast på grund af vælgernes protest. Men også over for det protektionistiske Frankrig skal det gøres klart, at det sociale system er uholdbart uden reformer. EU må ikke længere tolerere Frankrigs bremsende virkning. Hvis de europæiske regeringschefer på topmødet kunne træffe en sådan beslutning og gennemføre den, ville deres møde være fuldstændig berettiget. 
Jana Bobošíková (NI ).
   - Hr. formand, jeg har gennemlæst konklusionerne fra Det Europæiske Råds møde i marts grundigt, og jeg må tilstå, at jeg er meget skuffet. De er helt igennem overfladiske og især hykleriske.
Det Europæiske Råd erkender i konklusionerne, at det er særdeles vigtigt at skabe gunstigere betingelser for iværksættere og priser de små og mellemstore virksomheder som den europæiske økonomis rygrad, mens man taler om behovet for at støtte disse og støtte iværksætterånd i almindelighed, men desværre er dette kun en teoretisk øvelse. Det Europæiske Råd har forspildt en enestående mulighed for at gå fra ord til handling. Jeg forventede, at politikerne ville finde modet til at støtte Kommissionens oprindelige forslag om tjenesteydelser på det indre marked, navnlig oprindelseslandsprincippet, og at Rådet dermed ville sende klare signaler om, at det alvorligt overvejer at udvikle iværksættermiljøet. Dette skete imidlertid ikke. Rådet valgte de udvandede og populistiske forslag fra Parlamentet og endte med ikke at gøre noget som helst for de små og mellemstore virksomheder ud over at fremsætte nogle opmuntrende bemærkninger. Jeg kan ikke se, at dette er vejen til gennemførelse af Lissabon-strategien og øget konkurrenceevne. 
João de Deus Pinheiro (PPE-DE ).
   - Efter min opfattelse har Det Europæiske Råd præcist udpeget de udfordringer, som Europa i dag står over for, nemlig globaliseringen, befolkningsudviklingen, centrale sektorer i den europæiske økonomi som energi og tjenesteydelser, forskning og udvikling, innovation, uddannelse, beskæftigelse og vækst.
Hvor står vi så? Hvis der på den ene side er sket klare fremskridt på energiområdet, der var utænkelige for blot et halvt år siden, er der andre områder, hvor der desværre ikke er nået så langt. Hvorfor? Især fordi Lissabon-strategien lider af den arvesynd, at Kommissionen ikke har fået ansvaret og tildelt rollen som den udfarende kraft for denne strategi.
Kommissionen har nu gjort en indsats, og derfor er der sket fremskridt. Men vi skal videre. Medlemsstaterne må overdrage Kommissionen ansvaret og midlerne, så der kan ske nødvendige spring fremad. Her vil jeg så gerne sige, at vi glæder os over den støtte, der givet til et europæisk teknologisk institut, da det ikke giver mening at have 25 europæiske forskningspolitikker, der ikke direkte retter sig mod det fundamentale mål – videnøkonomien – og som stadig mangler ressourcer og kritisk masse til at konkurrere med andre mere udviklede økonomier.
Hvis vi i dag klart skal tilkendegive, at Lissabon-strategien er i live, og hvis vi ønsker, at den hurtigt skal blive til virkelighed, må vi tildele Kommissionen midlerne til at opbygge et europæisk teknologisk institut, som jeg mener er et overordentlig vigtigt projekt. 
Bernard Poignant (PSE ).
   - Hr. formand, franskmændene vil huske to ting fra Det Europæiske Råd. Den første er, at når en franskmand taler engelsk, forlader formanden salen. Den anden er, at når en journalist spørger ham, om en bekendtgjort lov skal gennemføres, er svaret ja i Bruxelles og nej i Paris.
Det må man vende sig til, De kan arbejde så meget, De vil, men det er det, franskmændene vil huske. Landet ulmer. Der har inden for de sidste 10 måneder været tre opstande. Den første kom til udtryk gennem valgurnerne og afspejlede en form for fjendtlighed over for kapitalismen. Den anden kom til udtryk gennem optøjer i vores forstæder og var en form for protest mod diskriminationen. Den tredje kom til udtryk gennem strejker og demonstrationer og afspejlede en form for modstand mod de usikre ansættelsesvilkår. Heraf slutter jeg med henblik på Deres næste møde snarere end dette, at der, uanset hvad De har udrettet på dette møde, eksisterer nogle forventninger, som vi bør være lydhøre over for - undskyld jeg taler lidt mere om mit land - nemlig om indbyrdes tillid.
Vores borgere har følt, at perioden har været meget præget af egoisme. Frankrig bærer en del af ansvaret herfor, og er ikke fremmed herfor, men er ikke ene om det. Vi bør derfor udvise gensidig tillid og tiltro. Kommissionen såvel som Rådet bør følge denne vej. Et andet aspekt er beskyttelsen, fordi vores medborgere på sin vis frygter, at Europa ikke beskytter dem tilstrækkeligt. Held og lykke!
Dimitrios Papadimoulis (GUE/NGL ).
   - Hr. formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, De fejrer og klapper Dem selv på skuldrene, og De er meget tilfredse med resultaterne af forårstopmødet. Tror De, de europæiske borgere har det på samme måde?
Jeg tror det ikke. Den reform af Lissabon-strategien, som De arbejder for, ofrer nemlig søjlerne samhørighed og miljø til fordel for en nyliberal version af konkurrenceevne. Det er netop, hvad det famøse begreb "flexicurity" handler om.
Efter fem års fiasko opstiller De ambitiøse mål, oven i købet med bindende tidsplaner for jobskabelse, energi og udvikling, og samtidig karakteriseres budgettet af ekstrem europæisk nærighed og mangel på ambitioner.
Med hvilke midler og hvilke politikker vil De nå disse mål, når vigtige områder som f.eks. strukturfondene, de transeuropæiske net, forbrugerbeskyttelses- og sundhedspolitikken, forskning og uddannelse rammes af drastiske nedskæringer?
Tror De, at De vil nå de mål, De har sat? Min politiske gruppe tror det ikke, og derfor er vi uenige i Deres politik. 
Nils Lundgren (IND/DEM ).
   - Hr. formand, det europæiske etablissement har en dårlig vane med at anvende terrorhandlinger, naturkatastrofer, politiske kriser og økonomiske forstyrrelser til sine politiske formål. Man udnytter borgernes berettigede vrede, deres bekymring og deres politiske engagement til at føre en kamp til fordel for en europæisk superstat. Derfor er vi ofte her i Parlamentet blevet tvunget til at lytte til et endeløst antal taler, hvor der er taget udgangspunkt i terrorhandlingerne i Madrid og London, tsunami-katastrofen i Det Indiske Ocean eller risiciene for krig i Mellemøsten. Talerne, heriblandt formanden selv, har ofte på en skamløs måde anvendt disse tragiske og skæbnesvangre hændelser til at fremme en skjult dagsorden. Kampen for en europæisk superstat.
Nu går energiforsyningen i Europa mod en krise, det er samme vise. Det Europæiske Råds 25 damer og herrer har ingen anelse om, hvordan energiteknikken og politikken ser ud om 10 år. De skal derfor ikke fastsætte procentsatser for biobrændsel og vedvarende energi. Landene skal selv på et frit energimarked søge løsninger og eksperimentere. EU's opgave er at opretholde et frit energimarked og samordne infrastrukturelle investeringer. 
Philip Claeys (NI ).
   - Hr. formand, kommissionsformand Barroso kalder den voksende ældrebefolkning og globaliseringen vores to store udfordringer. Det er vigtigt, at vi sætter det førstnævnte aspekt helt øverst på den politiske dagsorden. Stigningen i antallet af ældre i Europa er faktisk ikke blot en udfordring, men et livstruende problem, ikke kun for at opretholde vores sociale sikringssystemer og således også økonomien, men også simpelthen for at sikre de europæiske befolkningers fortsatte eksistens.
Desuden foreslås der sommetider løsninger, som faktisk kun gør problemerne værre. Tænk blot på opfordringen til en ny massiv indvandring. Kommissionen har offentliggjort en grønbog for at sondere dette terræn. Noget sådant tjener måske nogle virksomheders eller erhvervssektorers interesser på kort sigt, men det kan i hvert fald ikke regne med befolkningens støtte. Problemerne er allerede nu ikke til at overskue. Hvis EU ønsker at fremmedgøre sig yderligere fra befolkningen, skal den gå den vej. En virkelig løsning består i, at unge familier opmuntres til at få flere børn, og at der skabes et gunstigt klima for det. Hvis det ikke sker, er Lissabon-målene blot løs snak. 
Alejo Vidal-Quadras Roca (PPE-DE ).
   - Hr. formand, i lyset af de store forventninger i ugerne forud for forårstopmødet med hensyn til muligheden for at skabe en fælles energipolitik er Rådets konklusioner på dette område på den ene side opmuntrende, men på den anden side skuffende.
De er opmuntrende, fordi der for første gang i en tekst fra Rådet er et afsnit, der udelukkende handler om skabelsen af en fælles energipolitik, og fordi der lægges vægt på de spørgsmål, som Europa-Parlamentet længe har insisteret på, f.eks. en korrekt anvendelse af de eksisterende direktiver, behovet for at opfylde medlemsstaternes forpligtelse, hvad angår sammenkoblinger, de manglende investeringer i infrastrukturer og i forskning og udvikling, og behovet for at afslutte det indre marked for energi, dvs. en række forslag, som vi håber, at medlemsstaterne snarest gennemfører.
Men vi skal ikke stikke os blår i øjnene. Rådet har endnu en gang manglet visioner og ambitioner på dette vigtige område, som energien udgør. Med undtagelse af et par sager, såsom behovet for at tale med én stemme på verdensscenen og den mulige oprettelse af en solidaritetsmekaniske til håndtering af krisesituationer, er resten af foranstaltningerne allerede medtaget i forskellige gældende direktiver og i aftaler fra tidligere topmøder.
Vi savner desuden en åbenrigtig diskussion mellem stats- og regeringscheferne om de politiske hindringer, som nogle regeringer lægger i vejen for, at det indre marked for energi fungerer gnidningsløst. Man kan ikke underskrive konklusioner, hvor man taler for gennemførelsen af et indre marked, når man samtidig udråber nationale mestre, og der udøves en protektionisme, der skader integrationsprocessen alvorligt.
Jeg slutter, hr. formand, med at viderebringe Rådet den tilfredshed, hvormed vi har modtaget dets løfte om at opfylde de forpligtelser, der allerede fandtes, og skuffelsen over det manglende politiske mod til, som flertallet i Parlamentet og Europa-Kommissionen beder om, at etablere en reel fælles energipolitik, som EU har så hårdt brug for, for vores fremtid afhænger heraf. 
Enrique Barón Crespo (PSE ).
   - Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, mine damer og herrer, jeg vil gerne viderebringe Dem tre budskaber. For det første takker jeg Det Europæiske Råd, og i særdeleshed kansler Schüssel, for hans støtte til den spanske regering ved indledningen af den lange proces til overvindelse af terrorismen, efter terrororganisationen ETA's meddelelse om våbenhvile. Mange tak.
For det andet hilser jeg, at Det Europæiske Råd har taget det spansk-svenske initiativ om en pagt om ligestilling mellem kønnene, mellem mænd og kvinder, til sig, da det er et af de vigtigste områder for fremgang i Europa.
For det tredje vil jeg komme ind på energipolitikken. Man er endelig begyndt at tale om energipolitik, men frem for at angribe protektionismen, burde vi hellere føre energipolitik, og vi skal begynde med at opnå lige vilkår. I dag er der to liberaliserede markeder i Europa, nemlig Det Forenede Kongerige og Spanien. Vi er nødt til at gøre op med fæstningsmurene og føre europæisk politik.
Kommissionen bør, ud over at prædike for andre, gøre sin pligt. Det ville f.eks. være interessant at få at vide, hvad Kommissionen ud fra et europæisk synspunkt mener om gasledningen i Østersøen og den europæiske solidaritet. Desuden burde Kommissionen, efter at have accepteret Parlamentets synspunkter om direktivet om liberalisering af tjenesteydelser, forelægge et direktiv for os om tjenesteydelser af almen økonomisk interesse. For vi taler ikke om et marked, men derimod om værker og selskaber, der leverer offentlige tjenesteydelser, og Kommissionen er forpligtet til at gøre sin pligt. 
Sergej Kozlík (NI ).
   - Jeg vil gerne tage to ting op: Europa har og vil fortsat have et påtrængende behov for energi. Men som en følge af presset på en del af Den Europæiske Union og på grund af en svag national regering skal Slovakiet lukke to blokke ned på atomkraftværket i Jaslovské Bohunice inden 2008. Baseret på sikkerheden på disse blokke ville de udmærket kunne køre videre mindst frem til 2015.
Slovakiet vil kun få en brøkdel af de penge, der er nødvendige til lukningen af disse blokke, i form af EU-midler. I år vil to nye bilfabrikker af europæisk betydning efter planen starte op i Slovakiet. Resultatet er, at transportsystemet vil kæmpe for at opfylde behovene i forbindelse med levering af materialer og transport af færdige produkter. Men i henhold til de langsigtede finansielle overslag skærer Den Europæiske Union ned i ressourcerne til de transeuropæiske net med 20 milliarder euro. Dette vil ikke gøre meget for at fremme de slovakiske borgeres tillid til EU's politik. 
Timothy Kirkhope (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil starte med at glæde mig over Rådets beslutsomhed vedrørende situationen i Belarus og de sanktioner, man er blevet enige om.
Vedrørende Lissabon-dagsordenen glæder jeg mig over mange af formandskabets konklusioner, men desværre har Europa endnu ikke fundet noget svar på den underliggende økonomiske malaise. Regeringer har let ved at underskrive hensigtserklæringer, men sværere ved at omsætte hensigterne i praksis.
Hvad angår servicedirektivet må jeg indrømme, at jeg ikke er så glad for Rådets kompromis. Jeg har hele tiden opfordret den britiske regering og Rådet til at gå videre i retning af liberaliseringen, men jeg har talt for døve øren. Hr. Blair snakker; han siger, at han fører an, og at resten af Europa retter ind, men jeg mener, at han stikker sig selv blår i øjnene - og det er ikke første gang. Et servicedirektiv, der virkelig fører til liberalisering, vil være det mest grundlæggende tegn på, at Europa er på vej mod de reformer, som vi har så desperat brug for lige nu og ikke på en vag dato ude i fremtiden.
Det mest skuffende aspekt i Rådet var imidlertid, at lederne overhovedet ikke kraftigt gik imod den fremvoksende protektionisme. Vi forventede at høre noget - mindst et memorandum - fra hr. Berlusconi, da han tilsyneladende har været inde på emnet for nylig, og fra hr. Blair. Men hvad skete der? På sit møde burde Rådet have præciseret sin beslutsomhed i kampen mod den protektionistiske trussel mod fremgang i Europa og det indre markeds funktion. Det var det perfekte tidspunkt at tage teten på, og det undlod Rådet.
Endnu en gang er det op til kommissionsformand Barroso at klare ærterne. Jeg lykønsker ham med hans fortsatte beslutsomhed i dette spørgsmål. I sidste uge i Firenze sagde han, at de nationale regeringer giver efter for populistiske fristelser. Jeg er enig. Tiden er inde til at overveje, hvilke forholdsregler der skal træffes over for dem, der prøver at angribe grundreglerne for det indre marked.
Jeg vil også lykønske hr. Barroso, fordi han i går skred til handling og slog ned på energigiganterne i Europa, som bruger deres industrielle kraft på at hæmme konkurrencen og forvride markedet. Denne retssag mod dem, der forsøger at begrænse et åbent europæisk energimarked, vil blive hilst velkommen af alle os, der tror på frie markeder og færdiggørelsen af det indre marked. 
Formanden.
   - Jeg vil gerne byde en delegation af julemænd velkommen på tilhørerpladserne. Det er en smule uden for sæsonen - jeg håber, at De vil opføre Dem ordentligt! I det mindste har De de rigtige farver på her til formiddag - rødt og hvidt ligesom mig. 
Lidia Joanna Geringer de Oedenberg (PSE ).
   - Hr. formand, vi er nået til midtvejsfasen for Lissabon-strategien, hidtil med en foruroligende mangel på succes. Unionen bør nu prioritere innovation i bredeste forstand sammen med investeringer i viden. Dette vil føre til økonomisk vækst og øget beskæftigelse. Derfor er det overraskende, at man på endnu et mødet i Rådet skærer i udgifterne til forskning og uddannelsesprogrammer. I nogle tilfælde er der tale om tocifrede procentvise nedskæringer. Hvordan kan man retfærdiggøre sådanne beslutninger? Hvordan skal Unionen kunne konkurrere, når dens økonomiske vækst er på knap 2 %, mens den gennemsnitlige arbejdsløshed har nået 9 %?
Den Europæiske Unions budget er sat på slankekur, men hvis det langsomt bliver tyndere, vil det ikke kunne klare kravene fra en stadig større Union. Desuden vil et svækket Europa ikke være i stand til at konkurrere med USA, Kina og Indien, der har robuste økonomier.
Det kompromis, man nåede frem til i går ved forhandlingerne om de finansielle overslag, er bestemt velkomment og vækker en gnist af håb om, at Lissabon-strategien ikke kun vil forblive teori, men også vil blive til et prioriteret mål. Den står imidlertid paradoksalt nok stadig nederst på listen over udgifter, og på det tidspunkt er midlerne som regel sluppet op. 
Jacek Emil Saryusz-Wolski (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg glæder mig over den faste holdning, man indtager i Det Europæiske Råds erklæring om Belarus, og ligeledes kansler Schüssels holdning, som han fremlagde her i Parlamentet. Den sondring, som Rådet foretager mellem de belarussiske myndigheder og det belarussiske samfund, er særligt betydningsfuld. Denne vigtige sondring blev foreslået af Europa-Parlamentet som grundlag for Unionens strategi over for Belarus. Det er imidlertid ikke tilstrækkeligt bare at fordømme valgsvindel og magtanvendelse og opfordre til løsladelse af de fængslede. Der er behov for flere og mere målrettede sanktioner. Listen over personer med indrejseforbud til Unionen bør udvides, og bankkonti bør indefryses.
Den Europæiske Union og navnlig Kommissionen gør ikke nok for Belarus, og de reagerer for langsomt. Unionen bør yde langt stærkere og mere specifik støtte til det civile samfund i Belarus. Belarus bør behandles på samme måde, som Ukraine blev det tidligere. For det første bør vi opfordre til, at valget skal gå om på grund af valgsvindel. For det andet bør der oprettes en betydelig solidaritetsfond, der forvaltes af ikke-statslige organisationer, til støtte for Belarus. For det tredje bør vi opfordre til mere end de hidtidige symbolske handlinger for at sikre, at man rent faktisk kan modtage uafhængige tv- og radiokanaler i Belarus. Der skal ansættes belarussere til at sørge for nyhedsudsendelserne. For det fjerde bør visse af Unionens programmer som Erasmus-programmet for udveksling af studerende udvides til Belarus og det civile samfund i landet. For det femte og sidste bør Unionen og medlemsstaterne sørge for en stærkere diplomatisk tilstedeværelse i Minsk. 
Markus Ferber (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, kære kolleger, jeg har blot to korte bemærkninger. For det første glæder det mig meget, at det i går aftes lykkedes at nå til enighed om den finansielle ramme, nu har vi stadig tid nok, så det hele virkelig kan starte i 2007 og alle programmer er implementeret. Hr. kommissionsformand, vi har stor tillid til, at De meget snart vil godkende og undersøge medlemsstaternes input til strukturpolitikken, så vi ikke spilder nogen tid.
Min anden bemærkning, da vi jo taler om topmødet, er, at jeg ikke tror, at man kan dekretere konkurrenceevne ovenfra. Den slags skal vokse op nedefra. Jeg håber naturligvis, hr. rådsformand, at alle de rigtige ting, som De talte om i morges, virkelig vil blive vakt til live og gennemført. Når jeg ser, at det i Tyskland i dag stadig tager syv til otte uger, før man kan starte en virksomhed, fordi folk bliver sendt fra Pontius til Pilatus, så må der ske noget lokalt. Jeg håber, at de signaler, De har sendt, vil bidrage til dette. Kære hr. Schulz, netop i grænseområdet i Aachen ved man, hvor lidt konkurrencedygtig den tyske lovgivning er, også i Nordrheinwestfalen. 
Wolfgang Schüssel,
   Hr. formand, ærede Parlament, jeg vil gerne sige tak for de opmuntrende ord i forbindelse med det østrigske formandskabs midtvejsevaluering, men vi hviler ikke på laurbærrene, som i øvrigt ikke findes, vi vil arbejde hårdt videre sammen med Dem.
Jeg har nogle korte bemærkninger. Den første angår målene. Hvordan vil vi gerne have det? Skal vi sætte os mål? Så kommer selvfølgelig kritikken. Hvor bliver gennemførelsen af? Eller skal vi lade være med at sætte mål? Jeg mener, at vi skal turde sætte konkrete mål, som kan kontrolleres, også med den risiko, at der måske er et eller flere lande, at måske ikke hele EU 100 % når præcis det, vi havde sat som mål. Men de 10 millioner job - 2 millioner om året - er et realistisk tal!
I 2005 lykkedes det at skabe 2 millioner job mere i EU, og nu har vi - det kan vi være stolte af - med de forholdsvis gode konjunkturer og det begyndende opsving i mange europæiske lande en virkelig chance, som vi ikke bør tale ihjel. Naturligvis kræver det nationalt engagement og finansiering af infrastrukturen. Det gør vi f.eks. ganske godt i Østrig, og andre lande vil også gøre det. Men det er nødvendigt at have målene!
Til dem, som sagde, at vi bør afskaffe Det Europæiske Råd i det hele taget, vil jeg gerne sige, at det mener jeg virkelig er forkert. Vi skal investere endnu mere tid og energi. Måske skal vi endda mødes oftere - måske med lidt mindre bravalla og medieinteresse omkring. Men det er nødvendigt med konkret, hårdt arbejde, hvis vi overhovedet skal udrette noget.
Et andet spørgsmål er, at nogle talere ikke var helt tilfredse med de finansielle overslag og især målte det på Prodi-Kommissionens oprindelige forslag. De er alle professionelle, De ved udmærket, at det forslag ikke var realistisk. Man kan ikke komme nu og sige, at vi foreslog 200 milliarder euro mindre end den gang. Hvis man sammenligner det med det, som vi har haft i de sidste syv år, så ligger vi over 100 milliarder over.
Vi har enorme stigninger især på de programmer, som er vigtige for Dem, kære parlamentsmedlemmer. Tag f.eks. forskning og udvikling. Inden for den næste syvårsperiode er der afsat midler til en stigning på over 75 % på budgettet. Transeuropæiske net er fordoblet. Livslang læring er forhøjet med 50 %. 30.000 - 40.000 flere unge i hele Europa vil få en chance for at uddanne sig. Naboskabspolitikken er forhøjet med 40 %. Det udenrigspolitiske budget er forhøjet med 250 %.
Vi har to muligheder. Enten sender vi det budskab udadtil, at det er alt for lidt. Så vil folk tro på det, for De, parlamentsmedlemmerne, nyder stor tillid i Deres valgkredse. Eller også siger vi, at det er et stort skridt fremad mod de mål, som vi har sat os. Så vil folk også tage det alvorligt og sige, at det er nu et vigtigt skridt fremad. Jeg vil gentage, hvad De alle ved, og alle kender også min situation, splittelsen mellem dem, der skal betale, og dem, som skal modtage. Det skal alt sammen tages fra de nationale budgetter. Det ved De. Den eneste løsning er at definere EU's egne indtægter på ny. Det er den eneste løsning.
Det er en stor succes, at vi overhovedet har fået disse finansielle overslag på plads. Jeg takker udtrykkeligt José Manuel Barroso, jeg takker alle grupperne, jeg takker Parlamentets formand, forhandlerne. Det var ikke let, men nu har vi chancen for at gå i gang med arbejdet med det samme. Jeg beder også virkelig om bred støtte, for et eller andet sted vil folk jo også gerne høre, at vi udretter noget, og ikke kun, at vi skændes mellem grupperne og institutionerne. Det interesserer ikke et øje derude, om der kunne have været hentet 500 millioner euro mere ud af det, eller om Rådet tilbød 500 millioner for meget.
Det vigtige er, om vi nu kan gå om bord i de næste syv års arbejde til gavn for befolkningen og til gavn for Europa. Jeg er parat til det, og jeg håber også meget, at vi kan arbejde lige så godt sammen i spørgsmålet om forfatningen, så vi i juni om ikke har en løsning, så dog kan skitsere en vej, som kan føre os til et sådant bedre juridisk grundlag, som vi alle har brug for.
José Manuel Barroso,
   Hr. formand, ærede medlemmer, jeg tror, at det vigtigste er sagt, men jeg vil alligevel gerne sammenfatte mit indtryk af denne debat, idet jeg mener, at man i hovedsagen støtter Det Europæiske Råds konklusioner. Foretager vi en uhildet vurdering, må vi erkende, at man bifalder dets resultater.
Selvfølgelig er ikke alle medlemmer helt tilfredse, da der jo er forskellige synspunkter. Vi kan dog konstatere resultater på energiområdet, for de små og mellemstore virksomheder, forskningen, beskæftigelsesmålene, med den nye styring af Lissabon-strategien samt konsensus om direktivet om tjenesteydelser, som Det Europæiske Råd også har bekræftet.
Hvad angår energiområdet, vil jeg gerne særlig fremhæve, at vores arbejde på ingen måde er afsluttet på Det Europæiske Råd, og hvis man betragter resultaterne af Kommissionens møde i går, kan man konstatere, at Kommissionen er rede til at anvende alle fællesskabsrettens principper, nemlig fuld respekt for det indre marked og konkurrencereglerne. Det er en uomgængelig forudsætning, hvis vi skal være troværdige ikke blot indadtil, men også udadtil.
Med hensyn til de små og mellemstore virksomheder, har det østrigske formandskabs indsats været af særlig betydning sammen med Kommissionens bidrag for at mindske det bureaukrati, der bremser så mange initiativer fra de virksomheder, der kan skabe flere job.
Hvad angår forskning, er det særlig vigtigt, at alle medlemsstaterne har kunnet acceptere konkrete mål for investering i forskning og innovation. Vigtigt er også, at der er givet bred støtte til tanken om et europæisk teknologisk institut, og at Kommissionen nu har fået mandat til at fremsætte et forslag. Endvidere er der blevet opstillet mål for beskæftigelsen, hvilket ligeledes er positivt.
Jeg vil gerne fremhæve et nyt forhold ved dette Europæiske Råd, som kansler Schüssel ikke kom ind på, men som jeg mener bør nævnes. Vi er på en vis måde allerede i gang med at arbejde med "team presidencies", "formandskabshold". Som formand for Rådet gav kansler Schüssel under alle punkter ikke blot Kommissionen, men også de kommende formandskaber, det finske, tyske, portugisiske og slovenske, lejlighed til at indlede debatten.
Jeg mener, at vi skal sikre kontinuitet og bæredygtighed i Det Europæiske Råds bestræbelser. Kommissionen kan også sørge for en sådan kontinuitet og sammenhæng over tid, fordi formandskaberne, hvor gode de end er, jo skifter hvert halve år. Derfor må der være en kontinuert indsats, hvilket kun kan sikres, hvis Kommissionen tager hovedparten af initiativet – med Europa-Parlamentets vedholdende støtte.
Disse punkter var positive. Det samme gælder bekræftelsen af principaftalen om direktivet om tjenesteydelser ligesom de underretninger, som vi fik i går – eller rettere sagt tidligt i morges – om de finansielle overslag. Jeg er helt overbevist om, at vi, hvis vi opnår konkrete resultater, hvis vi efterhånden får løst problemerne, kan komme videre med de europæiske projekter, genvinde borgernes tillid og skabe et bedre klima for at løse nogle påtrængende institutionelle spørgsmål. Jeg mener derfor, at vi med fortrøstning kan se frem til Det Europæiske Råd i juni, der naturligvis ikke kan løse det konstitutionelle spørgsmål, men som helt sikkert vil kunne udpege em vej hen imod en afklaring af Europas fremtid. Kommissionen arbejder også aktivt sammen med Rådet med henblik herpå, og vi håber at kunne yde et nyttigt bidrag.
I denne korpsånd, i denne partnerskabsånd, kan og bør Europa bevæge sig fremad.
Martin Schulz (PSE ).
   - Hr. formand, jeg har et spørgsmål til forretningsordenen. Jeg kan ikke se hr. Farage i salen. Kan det hænde, at Det Forenede Kongeriges Uafhængighedsparti har sat sig op på tilhørerpladserne?
Formanden.
   - Jeg er blevet underrettet om, at julemændene kommer fra Danmark.
Forhandlingen er afsluttet.
Margie Sudre (PPE-DE ).
   - Man stiller store og ofte alt for store forventninger til møderne i Det Europæiske Råd. Det, der netop er blevet afholdt i marts måned, vedrørte hovedsagelig den europæiske integrations økonomiske aspekter.
Europa står over for et væsentligt problem, og den russisk-ukrainske krise i januar viste, hvor vigtigt det er hurtigst muligt at indføre en fælles energipolitik. Flere medlemsstater har været særligt aktive angående dette spørgsmål, som er afgørende for vores landes uafhængighed, herunder Frankrig, som har forelagt et memorandum, der har mødt bred tilslutning.
Det Europæiske Råd iværksatte en ambitiøs strategi til fordel for sikker, konkurrencedygtig og bæredygtig energi i Europa. Det er et væsentligt skridt i den rigtige retning, og vi bør nu give det konkret indhold.
På forårsmødet vedtog Det Europæiske Råd ligeledes at fordoble budgetbevillingerne til forskning og nyskabelse i perioden 2007-2013. Det er afgørende for vores økonomiers konkurrencedygtighed og følgelig for Europas plads i verden i forhold til de nye industrilande.
Sideløbende bekræftede Det Europæiske Råd oprettelsen af den globaliseringstilpasningsfond, som der har været et bredt krav om i offentligheden.
Europa befinder sig ganske rigtigt i en vanskelig periode, men det bør dog ikke overskygge positive aspekter såsom indførelsen af instrumenter til sikring af økonomisk fremskridt og solidaritet.
Dominique Vlasto (PPE-DE ).
   - At gøre EU til den mest konkurrencedygtige videnøkonomi i 2010 forudsætter efter min opfattelse, at man prioriterer to ting, nemlig omfattende investeringer i forskning og udvikling og ophævelse af de forpligtelser, der tynger virksomhederne, især de mindste.
Det europæiske budget vil til trods for den forbedrede aftale, Europa-Parlamentet har opnået, ikke gøre det muligt at foretage massive investeringer. Det Europæiske Råds appel til EIB om at styrke sin indsats inden for forskning og udvikling er i denne sammenhæng en nyskabende og pragmatisk løsning, for så vidt det virkeligt er muligt at tilvejebringe 30 milliarder euro ad den vej.
Og dog vil denne foranstaltning alene ikke kunne opveje de kronisk utilstrækkelige europæiske investeringer i forskning og udvikling, og det vil fortsat kræve en stor indsats at nå målet om at anvende 3 % af BNP hertil.
Det er afgørende, at vi får inddraget den private sektor i dette arbejde, eftersom vi kan se, at de offentlige budgetter er utilstrækkelige. Vi bør derfor gå længere på det beskatningsmæssige område for at tilskynde virksomhederne til at investere i forskning og udvikling.
Denne målrettede politik er netop, hvad vi forventer af den ændrede Lissabon-strategi, som har til formål at skabe en gunstig, effektiv og især forenklet europæisk lovgivningsramme for alle europæiske virksomheder.


Formanden.
   - Vi går nu over til afstemningen.

Edith Mastenbroek (PSE ).
   - Hr. formand, jeg har en bemærkning til forretningsordenens artikel 170, stk. 4), og artikel 150, stk. 3). Det drejer sig om mødekalenderen og PPE-DE-Gruppens ændringsforslag til kalenderen. På grundlag af disse artikler vil jeg gerne udskyde afstemningen om dette ændringsforslag til næste mødeperiode, for jeg vil gerne genåbne den politiske diskussion om vores arbejdsmetoder her i Parlamentet.
Som vi alle ved, gør det nogle gange livet ret så svært for os, at vi skal rejse mellem vores kontor og vores plads her i Parlamentet. Selv har jeg, navnlig i denne uge, haft utroligt svært ved at komme hertil, og derfor er jeg gået glip af en afstemning. Derfor har nogle af Parlamentets medlemmer, mig selv inklusive, udarbejdet dette forslag om at udskyde afstemningen.
Vi vil også gerne bede Formandskonferencen om at genåbne diskussionen om ændringsforslagene til mødekalenderen.
Gary Titley (PSE ).
   - Hr. formand, i denne uge har vi diskuteret spørgsmålet om bedre lovgivning. En af de største hindringer for bedre lovgivning er vores mødekalender. 12 uger om året har vi plenarmøder her i Strasbourg. Ofte er der ikke sager nok til disse plenarmøder, så vi stopper dagsordenen ud. Resultatet er, at udvalgsmøderne konstant er under pres, og udvalgene under den fælles beslutningsprocedure er nu ude af stand til at lovgive effektivt.
Vi er nødt til at tage en diskussion om, hvordan vi tilrettelægger vores arbejde. Denne mødekalender er blevet indført uden en sådan debat. Vi vil gerne udskyde afstemningen om denne mødekalender til næste samling, således at de af os, der har fremsat dette beslutningsforslag, kan diskutere vores arbejdsmetoder, dvs. hvordan vi kan forbedre lovgivningsprocessen i Europa-Parlamentet, og hvordan vi bedre kan udnytte de 300 millioner euro til at stræbe imod en bedre lovgivning. Dette er et voldsomt forbrug af skatteydernes penge, som undergraver arbejdet her i Parlamentet.
Daniel Marc Cohn-Bendit (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, hvis der er et alternativ til Strasbourg, så synes jeg, vi skal diskutere det. Det har jeg altid sagt. Men det er absurd og unfair at gøre det ved hjælp af sådanne metoder. Det står imidlertid fast, at så længe Rådet enstemmigt holder fast i Strasbourg, vil der være 12 møder i Strasbourg. Om hr. Titley forstår engelsk eller tysk eller fransk - han bør se på traktaterne. Det ville regeringen Blair nogle gange have godt af at gøre.
Derfor mener jeg, at vi børe tage denne debat om Strasbourg igen, men ikke på denne måde. I denne uge bør vi stemme om vores kalender. Hr. Titley, hvad er Deres grundlag for at sige, at vi ikke udfylder dagsordenen? Prøv De en gang at træde i stedet for hr. Schulz på formandskonferencen, så vil De vide, at Deres påstand er en ren løgn, som ikke er i overensstemmelse med kendsgerningerne.


Avril Doyle (PPE-DE ),
   Hr. formand, i lyset af den erklæring, som Kommissionen fik ført til protokols her i Parlamentet i aftes under forhandlingen på plenum om regulering af visse fluorholdige gasser, for hvilken teksten ikke blev introduceret under forligsproceduren, og som kompromitterer ånden i forligsaftalen og udviser stor mangel på respekt og manglende hensyntagen til Parlamentets og Rådets klare vilje, vil jeg gerne anmode om en udskydelse af afstemningen om de to betænkninger om fluorholdige gasser, i det mindste til i morgen.
Hannes Swoboda (PSE ).
   - Hr. formand, det vil min gruppe varmt støtte, så vi kan få klaret tingene til i morgen. Hvis det ikke bliver afklaret, må vi udskyde det igen. Men vi bør i det mindste udnytte tiden. 


Avril Doyle (PPE-DE ),
   Hr. formand, jeg anmodede om en udskydelse af afstemningen om de to betænkninger om fluorholdige gasser. De er blevet behandlet sammen hele vejen igennem, og jeg mener, at det ville være mere konsekvent at holde dem samlet. 


Hannu Takkula (ALDE ),
   Hr. formand, jeg vil gerne sige et par ord til Parlamentet, for jeg er meget overrasket over den opførsel, som formanden for vores udvalg har udvist, da han i går aftes sendte en e-mail til alle vedrørende afstemningen om min betænkning. Betænkningen blev enstemmigt vedtaget i udvalget, ingen stemte imod, og efter min mening er et sådant angreb fra en formands side på hans eget udvalg mildt sagt besynderligt for ikke at sige helt uhørt. Derfor håber jeg, at Parlamentet vil forstå, hvad dette i virkeligheden drejer sig om, og ikke stemme for de to ændringsforslag, som formanden har stillet. Det ville være en stor fejl af Parlamentet af vedtage hans ændringsforslag 62 og 63, eftersom de vil undergrave begrebet aktiv erindring, som er indeholdt i dette program. Hr. formand, denne handlemåde er efter min mening en hån mod vores udvalg.
Nikolaos Sifunakis (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne præcisere følgende: Jeg er medlem af Parlamentet og har ret til at stille et ændringsforslag i plenum. Det har jeg gjort. Hr. Takkulas anbefaling og betænkning er fantastisk, men hvad gør vores forslag med de to ændringsforslag? Det giver det helhed!
Vi kan ikke nøjes med at tale om nazisme og stalinisme, når der i 40 år fandtes koncentrationslejre i Grækenland, Spanien og Portugal, hvor tusindvis af mennesker levede i 20 år.
Som udvalgsformand har jeg fulgt proceduren, men som medlem af Parlamentet har jeg ret til at stille ændringsforslag.
Formanden.
   - Afstemningen er afsluttet. Stemmeforklaringerne finder sted efter det højtidelige møde. 

Formanden.
   - Hr. præsident for Republikken Malta, det er mig en stor glæde at byde Dem velkommen i Europa-Parlamentet i dag og give Dem mulighed for at tale til parlamentsmedlemmerne, der har talt meget om Deres land i de seneste dage.
I dag er De her som statschef, men vi kender udmærket Deres mangeårige forpligtelse over for den europæiske integration som Deres lands premierminister igennem mange år - de år, der bragte Malta frem mod EU.
For næsten tre år siden undertegnede De tiltrædelsestraktaten, som var kulminationen på mange års indsats for at gøre Malta til medlem af EU.
Den konsensus, der er i dag vedrørende den europæiske integration, er et meget vigtigt tegn, for Deres land, Deres - deputérkammeret i Malta - ratificerede forfatningstraktaten enstemmigt, og De gjorde det, efter at andre havde forkastet den.
Hermed kom De med et meget klart signal på et vanskeligt tidspunkt for EU, og De fik bugt med de politiske opsplitninger, der havde præget den europæiske debat i Deres land.
I dag minder Deres tilstedeværelse her i salen os om noget meget vigtigt, nemlig at den europæiske udvidelse meget længe har kigget mod Øst, men i dag minder Malta, der ligger mod syd, os om vores forpligtelse i Middelhavet og behovet for at styrke vores dialog med landene langs Middelhavets bredder.
Deres land befinder sig ved en korsvej i Middelhavet, og det har altid stået i centrum for politikkerne om Europas grænser langs Middelhavet. I dag er forbindelserne til landene i syden den vigtigste geopolitiske udfordring, som Europa står over for, i særdeleshed Deres land, der står i første række i dette møde. I første række ved ankomsten af de mange mennesker, der ønsker at komme til Europa, og som ofte sætter livet på spil, fordi vi for dem er et nyt Eldorado, der med sin velstand virker som en magnet på dem, der lever i den dybeste fattigdom.
Vi ved derfor, at Malta i dag står med et meget stort antal asylansøgere og indvandrere, som kommer til dets kyster. Vi har talt om dette spørgsmål her. Vi har lyttet til den beretning, som en delegation fra Europa-Parlamentet, der har haft mulighed for at besøge lejrene, har udarbejdet. Den afspejler den vigtigste udfordring, som Europa skal finde et svar på for at forsvare og beskytte menneskerettighederne og opbygge så gode forbindelser med naboerne mod syd som muligt.
På baggrund af disse særlige omstændigheder, hr. formand, er Deres besøg særdeles velkomment, og derfor er Parlamentet meget interesseret i at høre, hvad De kan fortælle os.
Tak, fordi De er kommet her. Jeg giver Dem ordet.
Edward Fenech-Adami,
   Hr. formand, ærede medlemmer af Europa-Parlamentet, det er mig både en fornøjelse og en ære at tale til Deres institution. 
Som repræsentant for et af de lande, der kom med i Den Europæiske Union i 2004, medbringer jeg friske erfaringer om udvidelsens betydning, både med hensyn til, hvad et land gennemgår som forberedelse på medlemskab af Den Europæiske Union og med hensyn til medlemskabets betydning for en ny medlemsstat. 
Mit land betragter medlemskabet af Den Europæiske Union som en naturlig tilbagevenden til det Europa, hvor vi hører til. Vi er stolte af at være en del af den familie af nationer, der udgør Den Europæiske Union med hele dens åndelige, kulturelle og humanistiske arv. 
Vores rejse mod medlemskab var ikke let. Vi havde en lang og vanskelig debat frem til det tidspunkt for tre år siden, hvor den maltesiske befolkning traf en klar og suveræn beslutning til fordel for medlemskab gennem en folkeafstemning efterfulgt af et parlamentsvalg. Denne livlige debat gav os mulighed for en åben og fri diskussion af fordele og risici ved medlemskabet, mens vi undersøgte de mulige følger af et medlemskab, ikke kun i økonomisk, men også i politisk og social henseende. I den forstand var det en proces, hvor vi bragte Europa tættere på befolkningen, og det er en proces, som vi bør føre videre. 
Forberedelserne til medlemskab var en byrde for de lande, der kom med ved den seneste udvidelsesrunde. Det er korrekt, at der ikke tidligere havde fundet en udvidelse sted i den størrelsesorden, og aldrig før var kandidatlande blevet bedt om at gennemføre så store reformer som led i deres forberedelser på medlemskab. Jeg vil gerne lykønske alle de nye medlemsstater i Den Europæiske Union for at have gennemført en så vanskelig proces. Jeg vil også gerne på samme måde lykønske Den Europæiske Union med at have fungeret som en yderst effektiv katalysator og tilskyndet disse lande til at gennemføre reformerne. 
Vi taler ofte om den pessimisme, der ramte Europa efter de to folkeafstemninger sidste år, hvor man forkastede den europæiske forfatningstraktat. Vi yder imidlertid ikke fuld anerkendelse til Den Europæiske Unions kolossale succes med at optage de nye lande på en så naturlig måde. 
2005 var ikke kun et "annus horribilis" for Europa, som nogle sagde, det var. Det var snarere en stor succes for Europa, for det viste, at Europa er i stand til at klare udfordringen med den største udvidelse i sin historie. Nu glemmer vi ofte, at udvidelsen rent faktisk fandt sted for lidt under to år siden. 
Det betyder ikke, at livet er let efter udvidelsen. Tværtimod er det lige så vanskeligt for økonomien som for samfundet at tilpasse sig virkeligheden med medlemskabet. Den tilpasning kræver, at lederne træffer vanskelige beslutninger, som ofte er upopulære. Det er rent faktisk nødvendigt for at land at træffe disse beslutninger, uanset om det skal med i Den Europæiske Union eller ej. Medlemskab af Den Europæiske Union gør blot disse beslutninger mere reelle og mere krævende og samtidig uundgåelige. 
Det er helt forkert at give Europa skylden for upopulære reformer, som i virkeligheden er resultatet af beslutninger, som enhver ansvarlig regering skal tage. Det er forkert af regeringerne at give Europa skylden for disse vanskelige beslutninger og derefter tage hele æren for fordelene. 
Hr. formand, jeg vil også gerne dele mine tanker om en række andre spørgsmål med Dem. 
Jeg vil starte med nogle overvejelser om den europæiske forfatningstraktat. 
Vi må acceptere, at der var nogle mangler med hensyn til præsentationen af forfatningsprojektet, selv om de pågældende problemer i virkeligheden var mere formelle end indholdsmæssige. 
For nye medlemsstater virkede forfatningsprojektet f.eks. ufærdigt og som noget, der skulle hastes igennem uden grund. Tidsplanen vakte helt naturligt bekymring. De lande, der under store anstrengelser var i færd med at forberede sig på medlemskab, så udsigterne til ændringer af traktatens bestemmelser på samme måde, som hvis man ville ændre reglerne for et væddeløb, netop når målstregen er i syne.
Jeg ved, at forfatningstraktaten skulle lette beslutningstagningen i en Union med 27 medlemsstater, men borgerne i nogle af medlemsstaterne opfattede det helt klart anderledes. Den Union, de var vokset op med, blev ændret med udvidelsen i 1995 og endnu mere med udvidelsen i 2004, og i lyset af globaliseringen ville forfatningsprojektet tilsyneladende medføre endeløse forandringer.
Set i bakspejlet kan vi derfor se, at det havde været klogere at give dette vigtige projekt mere tid og ikke bare vente, til de 10 nye medlemsstater var faldet til, men også indtil alle 25 medlemsstater fik tid til at tilpasse sig den nye virkelighed i Den Europæiske Union. 
Ikke desto mindre skal vi stadig tage stilling til, hvordan vi slipper ud af den nuværende blindgyde. 
Det siger sig selv, at de ønsker, der blev udtrykt af befolkningen i de to lande, der ikke godkendte forfatningstraktaten, skal respekteres, men det samme kunne man sige om beslutningen i de 14 lande, der ratificerede den. I mit land blev forfatningstraktaten f.eks. vedtaget enstemmigt i vores nationale parlament, og vores engagement i medlemskabet blev så endegyldigt bekræftet, og vores meningsforskelle blev bragt til ophør. 
Nu er tiden inde til at gå i gang med diskussionen og udveksle synspunkter om de mulige scenarier, der ligger foran os. Et scenario går ud på at holde fast i det engagement, som de underskrivende stats- og regeringschefer indgik, om at finde en løsning inden for Det Europæiske Råd, hvis fire femtedele af medlemsstaterne ratificerer forfatningstraktaten og en eller flere medlemsstater har problemer med det. Dette vil gøre det nødvendigt at fortsætte med ratificeringsproceduren. På den måde vil det være muligt at gå videre med den aftalte proces med henblik på efterfølgende at beslutte, hvordan vi skal gå videre. 
Et andet scenario kunne bestå i at bruge de to første afsnit i forfatningstraktaten til at udarbejde et "europæisk charter". Dette kunne give europæerne et klart og præcist dokument, som de lettere kunne identificere sig med. Den anden del af forfatningstraktaten kan anses for allerede at være blevet ratificeret gennem de eksisterende traktater. 
Et andet scenario kunne omfatte en styrkelse af protokollen vedrørende de nationale parlamenters rolle. Man kunne navnlig udvide deres rådgivende rolle i forbindelse med det europæiske projekt. 
Der findes naturligvis andre muligheder, som man kunne overveje, og det har vi netop mulighed for at gøre i denne tænkepause. Lad os ikke forspilde den.
Hr. formand, jeg vil nu gå over til spørgsmålet om politisk lederskab i Europa. Vi taler ofte om manglen på et sådant lederskab. Dette skyldes ikke mangel på initiativer og bestemt ikke på europæiske initiativer. Om noget kan det være resultatet af manglende sammenhæng mellem initiativerne, for hvordan kan vi forvente politisk lederskab, hvis nogle af initiativerne ikke hænger sammen? 
Hvilken form for sammenhæng har vi så, når vi på den ene side insisterer på solidaritet og på den anden side ikke afsætter de nødvendige økonomiske ressourcer? Hvilken sammenhæng har vi, hvis vi på den ene side fjerner grænserne og på den anden side skaber forhindringer? Hvilken sammenhæng har vi, hvis vi opfordrer til en kollektiv indsats, men så overlader det til landene selv at løse problemerne? 
Jeg mener ikke, at skylden for manglende politisk lederskab kan skydes over på Fællesskabets enkelte institutioner, hvis initiativer og vedholdenhed taler for sig selv. Enhver manglende tillid til disse institutioner bør helt klart afhjælpes.
At kunne indgyde tillid kræver ikke et særligt talent. Det er ikke noget, vi er født med, men noget, som vi må gøre os fortjent til. Derfor må vi spørge os selv, hvad vi kan gøre for at genoprette befolkningens tillid til Den Europæiske Union og dens institutioner. 
Dette kan vi gøre ved at genoprette kontakten med befolkningen, og i den forbindelse vil jeg gerne rose Kommissionen for dens arbejde, idet den med Plan D har påtaget sig den vanskelige opgave at slå bro over kløften mellem EU og borgerne. Som en direkte valgt institution på europæisk plan står Europa-Parlamentet i en ideel position med hensyn til at støtte Kommissionens arbejde. Der er ikke behov for flere ord for at skabe tætte bånd til vores borgere. Det er et spørgsmål om at lytte mere, og hvis Europa kommunikerer mere effektivt, vil vi stå bedre med hensyn til at afspejle europæernes forhåbninger og frembringe resultater på alle de områder, som de lægger vægt på. 
For at styrke tilliden må vi ikke blot kommunikere bedre, men også være mere effektive inden for de sektorer, hvor Den Europæiske Union allerede er engageret. Vi kan også opbygge tillid ved at vise, at Den Europæiske Union er villig til og i stand til at engagere sig i nye fælles initiativer inden for sektorer, hvor vi står over for nye udfordringer, som de enkelte lande ikke kan løse på egen hånd. Vi må hele tiden sikre, at Den Europæiske Union skaber mere og mere værdi for sine medlemsstater og borgere. 
Vigtigere endnu er det imidlertid, at vi kan øge tilliden til EU ved at vise, at når vi vedtager politikker, træffer beslutninger og handler både indadtil og udadtil, giver Den Europæiske Union fornuftens stemme mulighed for komme til udtryk. Hermed mener jeg, at den hele tiden er garant for en afbalanceret og retfærdig holdning i sin politiske udvikling, i sin beslutningstagning og ligeledes i sit forhold til andre lande verden over. 
I den henseende er der tilstrækkeligt mange tegn til, at jeg ser optimistisk på Unionens mulighed for at genvinde befolkningens tillid, efter som den helt klart er indstillet på at stå på fornuftens side. Lad mig nævne et par eksempler: 
Eftersom jeg kommer fra Malta, ser jeg også, hvordan Den Europæiske Union forsøger at finde en balance mellem de store og de små landes interesser. Jeg har altid været overbevist om, at det, der tæller for Den Europæiske Union, ikke er størrelsen på det land, man kommer fra, men tankernes styrke og klarsynet i visionerne. Størrelsen har naturligvis også betydning. Den Europæiske Union er imidlertid enestående, eftersom den udvikler en ledelsesmodel, hvor der er balance mellem store og små landes interesser, og ofte kombinerer man disse interesser til fælles bedste.
Man skal være meget opmærksom på denne særlige værdi, som Unionen bibringer. Det er en dyd, der gør Europa til det, vi er: rig på mangfoldighed og med fuld respekt for de åbenlyse forskelle mellem landene. Det kan også forklare, hvorfor små lande føler en stærk tilknytning til det europæiske projekt og navnlig til fællesskabsmetoden. 
Den Europæiske Union øger de små landes indflydelse. Den styrker deres identitet og navnlig deres sproglige identitet, og den åbner virkelig horisonterne imod resten af Europa og verden for dem.
Europa-Parlamentet bør også fortsætte udviklingen af denne balance og tage hensyn til de små landes særlige interesser. Den Europæiske Union kan og må ikke blive et direktorat af store lande. 
Tjenesteydelsesdirektivet er endnu et eksempel på, hvordan de europæiske institutioner tegner sig for fornuftens stemme. Jeg vil rose Parlamentet for dets udarbejdelse af et kompromis om et så vigtigt initiativ. Den brede tilslutning i Det Europæiske Råd vidner også om værdien af Deres arbejde. Nu hvor vi har fundet er fungerende kompromis, er tiden inde til at få afsluttet lovgivningsprocessen hurtigt, så europæerne kan høste de virkelige fordele ved et indre marked for tjenesteydelser. 
På samme måde er initiativet til fordel for en fælles energipolitik for at klare den kolossale udfordring med at opnå en pålidelig energiforsyning endnu en ønskværdig udvikling, som Kommissionen bør roses for og støttes i. Det er initiativer af den art, der viser, at Europa virkelig fortjener befolkningens tillid. 
Men der findes imidlertid andre udfordringer, hvor Europa har reageret for langsomt, og hvor der findes et stadig stigende behov for handling på europæisk plan. Inden for disse sektorer må vi arbejde hårdere for at få fornuftens stemme frem, for at opnå en rimelig balance og dermed øge befolkningens tillid til Europa. 
Jeg mener, at Kommissionens arbejde med at udvikle en søfartspolitik er af særlig betydning, fordi den sigter mod at skabe iboende søfartsmæssige fordele for Europa som et vigtigt punkt på dagsordenen. Det er ikke kun, fordi jeg kommer fra en gammel søfartsnation, at jeg uden tøven siger, at Europas søfartsarv ikke udnyttes tilstrækkeligt på europæisk plan. Vi er nødt til at indtage en holistisk holdning. Vi må ikke lade bestemte sektorers kortsigtede interesser lede os bort fra den progressive holdning, vi har til søfartsspørgsmål som helhed. Vi bør bestræbe os på at føre an i søfartens verden i stedet for at forsøge på at skabe et privilegeret rum inden for den. 
Vi bør vinde befolkningens tillid, ikke kun inden for Unionen, men også udenfor, og vise, at vi er i stand til øge deres tillid til os gennem vores korrekte handlemåde. Vores Euro-Middelhavs-politik er et klart eksempel på dette. Kompleksiteten i denne region, som vi deler med vores naboer, og dens naturlige sammenhæng med fredsprocessen i Mellemøsten kræver, at vi mere end nogensinde taler som fornuftens stemme. De seneste hændelser efter offentliggørelsen af nogle karikaturtegninger viste sig desværre at være et tilbageskridt i denne henseende. Disse begivenheder giver os imidlertid mulighed for at genopbygge tilliden også på dette plan. 
En anden udfordring udspringer af de åbenlyse, men uundgåelige følger af globaliseringen. Svaret på denne udfordring kan ikke findes i protektionisme eller ved at give afkald på alt det, vi har nået hidtil. Der skal være en rimelig balance mellem de uundgåelige konsekvenser af frihandelen på den ene side og bekræftelsen af Europas centrale værdier og ikke mindst vores sociale model på den anden. Det er korrekt, at det ikke er let at finde en sådan balance. Men vi må ikke glemme, at det er Europas fornemmelse for balance og fornuft, der adskiller os fra andre aktører på den internationale arena. 
En anden og mere synlig udfordring på det menneskelige plan er den ulovlige indvandring. For nogle dage siden besøgte en delegation fra Deres institution mit land som led i Parlamentets igangværende bestræbelser på at besøge lande inden for og uden for Europa med henblik på at undersøge omfanget af udfordringen med illegal indvandring. Dette er et problem, som i øjeblikket udgør en tungtvejende hindring for en række medlemsstaters, og ikke mindst mit eget lands, evne til at klare den tilsyneladende endeløse tilstrømning af mennesker især fra Afrika syd for Sahara. 
Som Deres delegation kunne se ved at tale med indvandrere og asylansøgere, er problemet både reelt og påtrængende. På den ene side står Middelhavsområdet over for en humanitær katastrofe, hvor hundreder af mennesker dør, når de forsøger at nå Europa, mens andre tusinder lever i usikkerhed og under vanskelige forhold, når de har nået deres mål. Samtidig kan de lande, der modtager et stort antal indvandrere, se, at deres muligheder og ressourcer strækkes ud over den yderste grænse. 
Dette er helt klart ikke kun et problem for Malta eller for noget andet land alene. Det er en fælles udfordring, der kræver en kollektiv indsats. Men jeg må understrege, at Maltas problem er mere akut, fordi Malta er den tættest befolkede medlemsstat. Europa må hurtigt have en immigrationspolitik, der rummer en mere praktisk løsning på dette problem i al dets kompleksitet, en løsning, der rummer den typiske europæiske solidaritet med de mennesker, der befinder sig midt i dette drama, og med oprindelseslandene, men også med de lande, som er indvandrernes adgangsport til Europa, og som ikke har mulighed for at klare problemerne alene. 
Derfor takker jeg Europa-Parlamentet og medlemmerne af den delegation, der kom til Malta, for at have sat dette emne på Parlamentets dagsorden og for at viderebringe vores lands opfordring til hurtig indgriben. 
Hvis vi ønsker at styrke folks tillid til os, må vi vise, at vi reagerer effektivt på folks interesser, og for at gøre dette skal vi anerkende folks sindsstemning. Politiske ledere skal ikke følge efter befolkningen, men føre an. De må imidlertid ikke gå for hurtigt frem. Ellers vil befolkningen stå tilbage og være afskåret fra verdens realiteter. Her må man også finde en balance. 
Der findes en række værdier, der adskiller Europa fra andre verdensdele og Den Europæiske Union fra andre regionale integrationsprojekter i verden. Europa er allerede kendetegnet ved sit fuldstændige engagement i værdier som fred, tolerance, menneskerettigheder og solidaritet. Den Europæiske Union bliver stadig tydeligere som fornuftens stemme blandt sine naboer og i verden. 
For at Europa kan være fornuftens stemme må vi bevæge os ud over grænserne for national egoisme og arbejde sammen for vores fælles bedste. Vi må fortsat holde fast i denne værdi i vores indsats både internt og i forhold til andre lande. Det er dette Europa, befolkningen forventer af os, og det Europa, den er parat til at stole på.
Tak.
Formanden.
   - Hr. præsident, for Deres ord.
Jeg er sikker på, at Deres tilstedeværelse her har medvirket til at give alle parlamentets medlemmer en bedre viden om de vanskeligheder, Deres land slås med.
Tak for Deres rosende ord om Europa-Parlamentets arbejde.
Jeg håber også, at det nødråb, som vores medlemmer er kommet med efter at have besøgt Deres land, er blevet hørt af alle de ansvarlige, og at såvel Deres regering som EU's institutioner, gør en effektiv indsats for at sikre, at modtagelsespolitikken i Europa udviser mere respekt over for de borgere fra andre lande, der forsøger at komme til vores lande.

Timothy Kirkhope (PPE-DE ),
   Jeg og mine kolleger fra det britiske Konservative parti har længe støttet forsøgene på at sikre, at Europa-Parlamentet kun skal have ét officielt arbejdssted, og at det skal være Bruxelles. Udgifterne for skatteyderne ved arbejdsstedet i Strasbourg skønnes at være omkring 150 millioner britiske pund om året. Dette er et stort spild af offentlige midler. De britiske skatteydere fortjener at få noget for pengene.
Vi ønsker at udføre vores arbejde på vores vælgeres vegne, der hvor det er mest effektivt og omkostningseffektivt, nemlig i Bruxelles. Omkostningerne ved at skulle opretholde Parlamentets arbejdssteder både i Strasbourg og Bruxelles er nu blevet umulige at forsvare, og vi vil fortsat føre kampagne for, at Parlamentet kun skal have sit arbejdssted i Bruxelles fremover. 
Hubert Pirker (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg har stemt for Roure-betænkningen, fordi det er et meget positivt sikkerhedsinitiativ. For første gang bliver samarbejdet mellem forbindelsesofficererne, som kommer fra medlemsstaterne og er på indsats i tredjelande, institutionaliseret og reguleret konkret. For første gang sikres også forbindelsesofficerernes samarbejde med Europols forbindelsesofficerer og koordination ved Europols forbindelsesofficerer i tredjelandene. Desuden får medlemsstater, hvis de er udsat for en potentiel trussel fra stater, hvor de ikke selv har forbindelsesofficerer, gavn af tidlige informationer via andre medlemsstaters forbindelsesofficerer.
Med dette institutionaliserede samarbejde mellem forbindelsesofficererne skabes der større sikkerhed i EU's omgivelser og naboskab. Det sker til gavn for borgerne og sikkerheden i EU. 
Carlos Coelho (PPE-DE ),
   Dette forslag følger af afgørelse 2003/170/RIA om fælles benyttelse af forbindelsesofficerer udsendt af medlemsstaternes retshåndhævende myndigheder i tredjelande og internationale organisationer.
Jeg er enig i, at der indføres de nødvendige ændringer for at sikre, at den gældende praksis, hvor medlemsstaterne benytter Europol-forbindelsesofficerer til udveksling af oplysninger, gøres bindende.
Medlemsstaternes forbindelsesofficerer skal således etablere og opretholde direkte kontakt med de kompetente myndigheder i værtsstaten eller den internationale organisation med henblik på at fremme og fremskynde indsamling og udveksling af oplysninger, der på sin side skal meddeles Europol.
Målet er at skabe et europæisk samarbejde mellem politimyndighederne, altså en fællesskabstilgang for forbindelsesofficerernes opgaver og en direkte udveksling af oplysninger mellem disse og Europols centrale agentur med henblik på at øge sammenhængen og effektiviteten i forbindelse med disse opgaver og forebygge mulige problemer på grand af manglende samordning og samarbejde eller overlapning.
Jeg støtter derfor ordførerens ændringsforslag og håber, at der kan opnås en aftale ved førstebehandlingen. 
Philip Claeys (NI ).
   - Hr. formand, hovedindholdet i Takkula-betænkningens program får mig automatisk til at tænke på den arrogante, belærende holdning, som det officielle Europa indtog efter folkeafstemningerne i Frankrig og i Nederlandene. De dumme franskmænd og de dumme nederlændere havde ikke forstået det, og de skulle informeres igen. Den perfekte repræsentant for denne arrogante elite er kommissær Michel, som bogstaveligt talt sagde, at borgerne ikke altid har ret, og at politikerne i sådanne tilfælde er nødt til at vise vejen.
Også dette program "Borgere for Europa" passer til denne tvivlsomme kommunikations- og informationsstrategi. Ved at pumpe i hundredvis af millioner euro i alle mulige intetsigende, politisk korrekte projekter og organisationer vil Kommissionen efter eget sigende bringe borgerne tættere på Unionen. Ikke så lidt ironisk er det, at teksten også henviser til plan D, som angiveligt står for demokrati, dialog og debat. I samme måned som planen blev foreslået, indledtes imidlertid forhandlingerne om Tyrkiets tiltrædelse, selv om man udmærket vidste, at et flertal af befolkningen i Europa er imod det. Se, det er netop den slags hykleri, som stadig flere europæere modsætter sig. 
Jean-Pierre Audy (PPE-DE ),
   Jeg stemte for min kollega, Hannu Takkulas betænkning om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse om programmet "Borgere for Europa" til fremme af et aktivt medborgerskab i Europa (2007-2013). Det er nemlig vigtigt at skabe opmærksomhed omkring dette særegne aspekt af det europæiske samarbejde, som går ud på at give europæerne både et nationalt statsborgerskab og et unionsborgerskab.
Medlemsstaternes evne til at opstille fælles mål og samtidig fastholde vores værdier er direkte afhængig af befolkningernes inddragelse i det europæiske samarbejde. Vi bør derfor alle gøre en indsats i denne henseende, især Europa-Parlamentets medlemmer i samarbejde med vores kolleger i de nationale parlamenter, som repræsenterer medlemsstaternes indbyggeres nationale statsborgerskab.
Unionsborgerskabet er den mørtel, som vi bør reklamere for overalt, fordi vi er stolte over at tilhøre en særlig og enestående enhed i verden, nemlig EU, som ikke er en nation, men et middel til i fred og demokrati at skabe en humanistisk civilisation. 
Gerard Batten, Graham Booth, Derek Roland Clark, Roger Knapman, Michael Henry Nattrass, Jeffrey Titford og Thomas Wise (IND/DEM ),
   UKIP stemte imod ændringsforslag 62 og 63 om programmet "Borgere for Europa", fordi vi mener, at de foreslåede projekter, som vi har al mulig sympati for, bør tilrettelægges og finansieres på nationalt plan. 
Charlotte Cederschiöld, Christofer Fjellner, Gunnar Hökmark og Anna Ibrisagic (PPE-DE ),
   De Moderate har valgt hverken at stemme for eller imod i afstemningen i dag om betænkningen "Borgere for Europa". I betænkningen gøres der opmærksom på gode forslag såsom vigtigheden af at sprede viden om nazismens og kommunismens ofre. Endvidere er det godt, at EU's institutioner udbreder information om deres virksomhed samt om det europæiske medborgerskabs rettigheder og forpligtelser. Vi forholder os dog kritiske over for at øge EU's økonomiske budget for at skabe opinionsdannelse for en europæisk identitet. En europæisk identitet vokser frem i mødet mellem mennesker og uddybet samarbejde, ikke gennem offentlige institutioners opinionsdannelse. 
Edite Estrela (PSE ),
   Jeg har undladt at stemme ved den endelige afstemning om denne betænkning, fordi ændringsforslag 62 og 63, som jeg stod bag, ikke er blevet vedtaget. Jeg finder det uacceptabelt, at man vil skrive historien om. Ofrene for fascismen og andre diktatoriske regimer, der for nylig har været i Europa, må ikke glemmes. At stemme imod ændringsforslag 62 og 63 er en historisk og en politisk fejl.
Da det nye programs centrale mål er at fremme værdier, resultater og kulturelle mangfoldighed for at bringe borgerne tættere på Unionen ved styrke forbindelserne mellem borgerne og EU-institutionerne og fremme samhørigheden mellem europæerne, kan man ikke udelade fascismens ofre og det historiske resultat, som frihedens og demokratiets erobring var, og som gjorde det muligt for lande som Portugal at tage del i den europæiske integration. 
Ilda Figueiredo (GUE/NGL ),
   Fremme af et aktivt medborgerskab er meget mere end den styrkelse af demokratiet og den politiske og sociale integration i Europa, der i betænkningen opstilles som mål. Fremme af et aktivt medborgerskab forudsætter fremme af borgernes deltagelse i udformningen af de politikker, der direkte eller indirekte berører dem, lige muligheder for kvinder og mænd, fremme af offentlig uddannelse af høj kvalitet for alle, ret til arbejde med rettigheder, ret til gratis sundhedspleje af høj kvalitet, ret til kultur, adgang til domstolene, en værdig bolig, fred … – altså en lang række friheder, garantier og økonomiske, sociale og kulturelle rettigheder, som Den Portugisiske Republiks forfatning befæster.
Vi mener, at der bør tillægges befolkningens kollektive erindring den allerstørste vægt som led i dannelsen af den individuelle og kollektive identitet, der gør, at vi ved, hvor vi kommer fra, og kan tage stilling til, hvor vi vil hen.
Vi beklager derfor, at den vedtagne betænkning bidrager til forfalskning af Europas historie, og at Europa-Parlamentets flertal går ind for at forfalske det, der bliver den kollektive erindring, som de nuværende og kommende generationers identitet skal bygge på, ved eksempelvis at forkaste forslagene om at støtte initiativer, der skulle mindes fascismens ofre ...
Hélène Goudin og Nils Lundgren (IND/DEM ),
   Vi er meget negative over for en del af ændringsforslagene fra Kultur- og Uddannelsesudvalget.
I betænkningen tager man først og fremmest udgangspunkt i et synspunkt, hvor man stiller sig uforstående over for den lave valgdeltagelse ved valget til Europa-Parlamentet i 2004, og at forfatningstraktaten blev nedstemt i folkeafstemninger i Frankrig og Nederlandene. Programmet "Borgere for Europa" har intet at bidrage med med hensyn til at forandre den politiske situation.
Vi modsætter os en forhøjelse af dette programs budget ud over de 235 millioner euro, der er afsat til perioden 2007-2013, hvilket foreslås i ændringsforslag 36. De allerede nævnte beløb er for generøse.
Arbejdet i forbindelse med lokale amatøridrætsforeninger emmer af foragt for borgerne. Ligeså konstaterer vi, at det er vigtigt, at Europas folk plejer deres minder fra diktaturer og tragedier i deres historier. Men det skal ske på nationalt niveau. Det er ikke noget for eurokrater i Bruxelles at blive involveret i.
Vi har derfor stemt nej til denne betænkning. 
Anna Hedh (PSE ),
   Jeg er positiv over for betænkningen, når det handler om, at EU's borgere skal blive mere bevidste og mere informeret om EU og om, hvilke muligheder de har for at påvirke. Jeg støtter også ordførerens hensigter med hensyn til, at programmet bør være tilgængeligt for alle borgere og ikke bare skal være henvendt til veluddannede og priviligerede grupper. Derimod er jeg kritisk over for de skrivelser, hvor der henvises til den nye forfatning, samt bestræbelserne på at opnå et fælles europæisk medborgerskab. 
Timothy Kirkhope (PPE-DE ),
   Jeg og mine kolleger fra det britiske Konservative parti er enige i, at der er tale om en udbredt fremmedgørelse over for de europæiske institutioner fra EU-borgernes side. Dette kom til udtryk ved nej'erne ved den franske og nederlandske folkeafstemning om EU-forfatningen. Det fremgår også af den lave vælgertilslutning ved valget til Europa-Parlamentet i 2004.
Vi mener, at de europæiske institutioner skal være mere gennemsigtige og ansvarlige over for vælgerne. De skal også blive mere effektive og omkostningseffektive. Parlamentet og de øvrige institutioner skal fungere på en måde, der skaber tillid og respekt. I denne betænkning gribes disse problemer an på en grundlæggende forkert måde. Den vil yderligere undergrave tilliden til EU med opfordringen til et budget på næsten 300 millioner euro af skatteydernes penge, der skal bruges på tilfældige projekter, der skal søge at skabe en kunstig europæisk identitet.
Vi vil gerne præcisere, at de britiske Konservative er stærke tilhængere af højtidelige foranstaltninger til minde om den ondskab, som nazismen og stalinismen påførte millioner af mennesker i Central- og Østeuropa og det tidligere Sovjetunionen. Men vi mener, at sådanne foranstaltninger skal forestås af de enkelte medlemsstater og deres befolkninger. 
Sérgio Marques (PPE-DE ),
   Der er i befolkningen betydelig skuffelse og afstandtagen i forhold til EU's institutioner og den europæiske integrationsproces. Det har forfatningstraktatens forkastelse i Frankrig og Holland yderligere understreget. På den baggrund fremlægger Kommissionen programmet "Borgere for Europa", hvis formål er at fremme de europæiske værdier og et aktivt medborgerskab i Europa.
Programmet lægger op til aktioner, der skal samle borgerne om at dele og udveksle erfaringer, meninger og holdninger, organisere debatter og diskussioner om det europæiske medborgerskab ved samarbejde mellem civilsamfundets organisationer og arrangementer med stor synlighed samt undersøgelser, rundspørger og andre oplysningsinstrumenter.
Jeg er i det store og hele enig i betænkningens ændringsforslag, ikke mindst, hvad angår programmets navn, idet "Europa for borgerne" styrker tanken om, at Europa bør være et redskab til opfyldelse af borgernes ønsker – ikke omvendt. 
Athanasios Pafilis (GUE/NGL ),
   Med programmet "Borgere for Europa" igangsætter Kommissionen og Europa-Parlamentet en kampagne, der skal hjernevaske Europas befolkninger for at imødegå den voksende utilfredshed og fordømmelse af EU's politik og den tvivl, der hersker om selve EU's eksistens.
Det ideologiske arsenal er baseret på to søjler, nemlig ophøjelse af den kapitalistiske grusomhed som den eneste vej for befolkningerne og antikommunisme, hvor man ad bagvejen genindfører det "memorandum", der sidestiller fascisme med kommunisme.
Ved at afsætte 235 millioner til at købe og betale alle former for lovprisere og folk, der propaganderer for EU-ensretning, mobiliserer man de mekanismer, der er skabt for år tilbage, og de såkaldte ngo'er for at skabe en positiv stemning og kaste blår i øjnene på befolkningerne om EU's karakter og politik. Den samme opgave giver man de forsonede fagforeningsledere, så man kan gemme samfundets store, uforsonlige klassemodsætninger mellem kapitalisterne og arbejderklassen bag overskriften "Borgere i Europa". 
KKE's medlemmer af Europa-Parlamentet stemmer imod betænkningen. Hvad angår det ændringsforslag, der vedrører fordømmelsen af nazismen og diktaturerne i Europa, har vi hverken stemt for eller imod, fordi diktaturerne i Spanien, Portugal og Grækenland ikke nævnes udtrykkeligt, og det formuleres, så socialistiske styrer kan fortolkes som diktaturer. 
Luís Queiró (PPE-DE ),
   Vi er alle klar over, at EU gennemgår en svær tid. Vi står over for nye udfordringer på flere fronter, med en svag økonomisk vækst, der indebærer omfattende sociale følger og udfordringer, som vi endnu ikke har fundet løsninger på. Den største udfordring, som vi står over for, er dog borgernes holdning til det europæiske projekt. Voksende skepsis og tydelig utilfredshed med det europæiske integrationsprojekt uddyber kløften mellem borgerne og de politiske beslutningstagere og tvinger os til at genoverveje, hvordan Europas demokratiske institutioner kommunikerer.
Jeg mener, at dette program er et vigtigt initiativ, der kan øge bevidstheden hos alle borgere om de europæiske værdier, da det omfatter flere typer borgerprojekter og støtte til det europæiske civilsamfund oplysningsarbejde og til arrangementer af stor synlighed og festligholdelser, der kan give et bedre kendskab til den europæiske erindring.
Det europæiske projekt er et projekt, der værdsætter den kulturelle mangfoldighed og rigdom gennem foranstaltninge til styrkelse af den samhørighed mellem europæerne, der er så afgørende for gennemførelsen af det indre marked og for vores samfunds vækst og bæredygtige udvikling.
Jeg har derfor stemt for denne betænkning. 
Frédérique Ries (ALDE ),
   Jeg støtter selvfølgelig denne betænkning, der tilstræber en tilnærmelse mellem borgerne og de europæiske institutioner, hvilket er et mål, der er særligt relevant i dagens Europa, hvor modstanden bliver stadig mere udtalt. 
Betænkningen opstiller en række retningslinjer på kommunikationsområdet, borgerprojekter af transnational karakter og især en pligt til aktiv europæisk erindring, som er et samlende initiativ, der har til formål at mindes ofrene for nazismens og kommunismens massedeportationer og masseudryddelser. Jeg har stemt imod alle forsøg på at udvande teksten, hvoraf nogle har bestået i at henvise til andre former for totalitære styrer i Europa. De gruefuldheder, disse to regimer har begået, og som alle europæiske folk har lidt under, ligger til grund for det europæiske samarbejde. Det er vigtigt ikke at banalisere dem.
Ud over dette konkrete initiativ er det især vores pligt at oplyse, mødes, tale, overbevise, sikre, at samtlige borgere ved, hvordan Europa danner ramme om deres dagligdag, styrke tilhørsforholdet til Europa, bekæmpe alle former for nationalistisk forskansning, gøre den europæiske merværdi synlig og erindre om, at der er tale om det 20. århundredes smukkeste idé.
Vi må ikke glemme, at i en tid, hvor nogen af os begynder at tvivle, drømmer resten af verden om Europa.
Lydia Schenardi (NI ),
   Programmet "Borgerne for Europa" er ikke andet end et redskab til propaganda for EU. I betænkningen konstateres det, at forfatningstraktaten blev forkastet i Frankrig og Nederlandene, og at europæerne er skeptiske over for udvidelsen - underforstået med Tyrkiet. Men i stedet for at drage konklusionerne af denne bidende desavouering, foreslås det, at man genopdrager borgerne! Et initiativ, der for længst har vist sit værd, nemlig etableringen af tvillingbyer, bliver uden skrupler brugt i denne sag, og mange millioner bliver uddelt til foreninger og kommunikationstiltag.
Et ændringsforslag, ændringsforslag 14, fremmer endog aktiviteter på EU-plan. Under henvisning til aktioner på sportsområdet, hedder det i betænkningen, at det på denne måde, jeg citerer: "vil være muligt at nå ud til passive eller euroskeptiske borgere". De ønsker virkelig at forfølge alle borgere, der ikke er indsvøbt i Deres illusioner. Neologismen "aktive europæiske værdier", som betænkningen hylder, er meningsløs, en værdi kan hverken være aktiv eller passiv, den er ikke udstyret med en kontakt, man tænder eller slukker med, medmindre man gør som Dem og opfører sig som ideologer.
John Attard-Montalto (PSE ).
   - Tak, hr. formand. Først vil jeg gerne takke alle de medlemmer svarende til 30 % af Parlamentet, som af respekt for mit land lyttede til Maltas præsidents tale. Men i dag tager jeg ordet for at forklare min stemmeafgivelse i forbindelse med betænkningen om Den Europæiske Kulturhovedstad. Der opstod en misforståelse i går. Jeg skulle have haft ordet, men fik af en eller anden grund ikke mulighed for at tale. Det, jeg ønskede at sige, var rent faktisk, at jeg stemte hverken for eller imod og det samme gjaldt mine maltesiske kolleger fra delegationen fra Det Socialdemokratiske Parti, fordi vores land blandt de nye medlemsstater stod nederst på listen over lande, der kunne nomineres, og blandt alle medlemsstaterne, herunder de to nye lande, der er parat til at komme med i Unionen, stod vi næstsidst på samme liste. Jeg mener, at det er uretfærdigt, at Malta skal tildeles en position, hvor der skal gå mindst 12 år, før landet kan nomineres. Tak. 
Ilda Figueiredo (GUE/NGL ),
   Vi har stemt for ordførerens ændringer, der forbedrer Kommissionens oprindelige forslag og sikrer, at de portugisiske forbrugeres interesser varetages, som det fremgår af den nye udformning af artikel 13, hvorefter Portugal tildeles en europæisk kulturhovedstad i 2012.
De administrative procedurer for udvælgelse og overvågning af "Den Europæiske Kulturhovedstad" forenkles, hvorved det også sikres, at evalueringen følger de nye, mere deltagerorienterede kriterier. For selve programmet tydeliggøres det, at det blot skal være i overensstemmelse med medlemsstatens nationale kulturstrategi eller -politik.
Vi mener derfor, at der hermed lægges større vægt på mangfoldighed og de særlige karakteristika ved den enkelte EU-medlemsstats kulturarv, hvilket samtidig muliggør bedre dialog mellem de forskellige kulturer. 
Hélène Goudin og Nils Lundgren (IND/DEM ),
   Vi er positive over for grundidéen om europæiske kulturhovedstæder. Men vi ser samtidig, hvordan arrangementet i den forbindelse svulmer op, hvad angår EU's forpligtelser og organisationen omkring det.
Idéen med europæiske kulturhovedstæder er god, den er faktisk så god, at den kan finansieres på mange andre måder, ved bl.a. lokal sponsering. Økonomiske midler fra EU burde ikke være nødvendige, for at dette projekt skal kunne overleve.
Vi stemmer derfor nej til denne betænkning i sig selv, men modsætter os ikke selve virksomhedsidéen. 
Andreas Mölzer (NI ),
   Udnævnelse af en by til Europæisk Kulturhovedstad skal og kan shine en bys image betragteligt op. Men europæiske kulturhovedstæder bør ikke primært bruges til at festivalisere byen og markedsføre lokale kulturer på kort sigt. Newcastle og Bilbao viser, at kultur også kan virke varigt.
I tider med forsømte budgetter glemmer man ofte følgeudgifterne til nyetablerede projekter. Med den påtænkte internetportal som middel til erfaringsudveksling og hjælp ville man allerede i forberedelsesfasen kunne undgå problemer i forbindelse med at organisere og gennemføre kulturåret. På den måde ville man bedre kunne undgå, at ansøgere bruger unødvendige millionbudgetter til overdådige reklamestrategier uden at få tilsagn i sidste ende, eller sågar, som det fremgår af eksemplet med den tidligere kulturhovedstad Weimar, på grund af store økonomiske tab ser sig nødsaget til at lukke bymuseet.
I 2009 bliver en østrigsk delstatshovedstad atter kulturhovedstad, nemlig Linz. Forberedelserne er allerede begyndt, og man får se, om der er blevet planlagt tilstrækkeligt langsigtet. 
Athanasios Pafilis (GUE/NGL ),
   Omstruktureringen af institutionen europæisk kulturhovedstad er et led i et mere overordnet forsøg på at indlemme og ensrette det enkelte lands kulturelle struktur ved at skabe en fælles basis, "europæisk kultur", som skal indeholde en blanding af subkultur, en folkloristisk præsentation af nationale kulturer og moderne kommercielle frembringelser.
Grækenland har sørgelige erfaringer fra Athen i 1985 og Thessaloniki i 1997 på det kulturelle og økonomiske område. Alt for mange udgifter, historisk usammenhængende, overfladiske kulturelle programmer ledet af driftige firmaer, bureauer og sponsorer med grove kommercielle og profitorienterede kriterier, der kvalte de lysende undtagelser, der måtte være. Fine arrangementer, store buffeter, smagløse festligheder, som marginaliserede eller fortrængte, hvad der fandtes af progressive elementer i landet og i nabolandene. Dette er den "europæiske kulturmodel", der også fungerer som kilde til store profitter for diverse virksomheder.
Den foreslåede ændring bevarer denne karakter, overfører udgifterne til medlemsstaterne og styrker EU's tilsyn og kontrol, og befolkningen opfordres til på nationalt plan at betale virksomhedernes udbytte og udgifterne til EU's politik for at gennemtvinge den europæiske subkultur og den kapitalistiske grusomheds "værdier". Vi stemmer imod betænkningen og opfordrer arbejdstagerne og folk i kunstens og kulturens verden til at gøre modstand. 
Luís Queiró (PPE-DE ),
   Programmet "Den Europæiske Kulturhovedstad" har siden sin oprettelse i 1985 bidraget til at bringe Europas tættere sammen ved at fremhæve den europæiske kulturarves rigdom, mangfoldighed og fælles træk.
Programmets store succes hos borgerne har styrket den europæiske dimension og de udvalgte byers socioøkonomiske udvikling.
Dette bidrag kan vokse eksponentielt, hvis vi træffer nye foranstaltninger for at fremme basale metoder, der kan skabe synergier, som vi ellers ikke opnår. Et eksempel herpå er oprettelsen af en internetportal med information om de byer, der er kulturhovedstad, de allerede eksisterende kontaktnet og udveksling af erfaringer – metoder, der bør indgå i alle fællesskabsprogrammer. Også derfor vil jeg gerne nævne, at dette program med sin innovative karakter og succes har været inspirationskilde for forslag, som jeg har stillet, og som Parlamentet har vedtaget, om at indføre et fremtrædende europæiske turistmål, der ligeledes vil medvirke til at promovere Europa internationalt.
Jeg har derfor stemt for denne betænkning. 
Carl Schlyter (Verts/ALE ),
   Denne beslutning medfører ikke nye omkostninger, men giver de nye lande og udvidelseslandene mulighed for at vælge kulturhovedstæder. Kulturelt samarbejde er det, som kan give borgere viden om og respekt for hinanden og er positivt. Kommissionens magt begrænses, og det er landene og byerne, som har ansvaret for udformningen.
Det er positivt i modsætning til påtvunget EU-lovgivning, som begrænser borgernes demokratiske muligheder for at deltage aktivt. Jeg stemte derfor for trods en del euronationalistisk uld. 
Hubert Pirker (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg afgiver denne stemmeerklæring på vegne af Østrigs Folkepartis delegation.
Vi har stemt imod betænkningen, fordi det i den kræves, at de gældende overgangsfrister for arbejdstagernes frie bevægelighed skal afskaffes. Vi har stemt imod, fordi vi forventer, at tiltrædelsestraktaten, som alle - også de nye medlemsstater - har underskrevet, bliver opretholdt med sine overgangsbestemmelser til beskyttelse af det østrigske arbejdsmarked. Det er velbegrundet, for statistikken har vist, at antallet af arbejdstagere fra de nye medlemsstater allerede er blevet fordoblet i de sidste to år.
ÖVP-delegationen er modstander af betænkningen, fordi det også i fremtiden kun er Østrig, der kan og skal afgøre, hvor længe det vil opretholde adgangsbegrænsningerne, som er tilsikret i traktaten, til gavn for de østrigske arbejdstagere, og det kan være op til syv år. 
Oldřich Vlasák (PPE-DE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, eftersom Kommissionens meddelelse KOM 2006 om virkningerne af overgangsforanstaltningerne viser, at tilstrømningen af arbejdstagere fra EU-10-landene til lande med åbne arbejdsmarkeder overhovedet ikke har været stor og tværtimod ifølge eksperterne har haft den positive virkning at øge produktionen og forbedre økonomien, og ligeledes i lyset af, at overgangsperioderne helt klart har bidraget til en forøgelse af antallet af illegale arbejdstagere, anser jeg vedtagelsen af betænkningen af hr. Őry som et vigtigt initiativ, der bør bidrage til at åbne arbejdsmarkedet helt i landene overalt i Den Europæiske Union. Kun på denne måde kan vi gennemføre alle de friheder, der nævnes i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab og skabe fremgang i hele EU's økonomi. Derfor har jeg stemt for denne betænkning. 
Zita Pleštinská (PPE-DE ).
   - Fri bevægelighed for arbejdstagere og adgang til arbejdsmarkederne er en af grundpillerne i den europæiske integration. Medmindre vi fastholder dette princip i overensstemmelse med Fællesskabets grundlæggende værdier, kan vi ikke indhente USA, selv om Amerika skulle komme tættere på os; det vil heller ikke lykkes os at bremse de asiatiske mastodonter.
Jeg er overbevist om, at bekymringerne i nogle af EU-15-landene er grundløse, og det er beklageligt, at de ikke accepterer anbefalingerne i en rapport fra Kommissionen, som er udarbejdet i overensstemmelse med tiltrædelsestraktaterne. På den anden side må vi rose beslutningerne i de lande, der vil åbne deres arbejdsmarkeder i løbet af det europæiske år for arbejdstagermobilitet.
Derfor skal Öry-betænkningen ikke så meget ses som en løftet pegefinger, men mere som en enkel vejledning i, hvordan man gradvis kan gennemføre målene i den reviderede Lissabon-strategi. Det er et forsøg på at sikre lige rettigheder for de gamle og de nye medlemsstater i et forenet Europa. Derfor har jeg stemt for betænkningen. 
Andreas Mölzer (NI ).
   - Hr. formand, også da Grækenland og Portugal tiltrådte, havde man overgangsbestemmelser for at tilpasse arbejdsmarkederne til de nye forhold. Der er altså ikke tale om et middel til at stemple de nye medlemsstater som andenklasses stater. Desuden er overgangsbestemmelser også velkomne i udvidelseslandene i Øst, hvis de tjener deres egne interesser. I betragtning af den høje arbejdsløshed især i Østrig og Tyskland samt det voksende pres på lavtlønssektoren ville det være ansvarsløst at indføre fri bevægelighed for arbejdstagerne med omgående virkning.
Allerede nu må man slås med talrige proformaselvstændige, som til dels undgår sociale og skattemæssige afgifter. Så længe firmaer udvandrer til de billige skattestater i Østeuropa og forsøger at løbe fra overenskomsterne, så længe markedet ikke har tilpasset sig de nye forhold eller der er indført passende foranstaltninger, så længe vil det være ansvarsløst at indføre helt fri bevægelighed for arbejdstagerne. Derfor har jeg stemt imod denne betænkning. 
Hynek Fajmon (PPE-DE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, de fire europæisk friheder, dvs. fri bevægelighed for varer, tjenester, kapital og navnlig personer, har altid været blandt de ting, som folk satte størst pris på ved Den Europæiske Union. Derfor er det uforståeligt, uretfærdigt og diskriminerende, at mennesker fra otte nye medlemsstater, herunder Den Tjekkiske Republik, stadig ikke nyder de samme rettigheder i denne henseende som borgere fra de øvrige EU-lande. Årsagerne til, at man begrænser denne grundlæggende europæiske frihed, er fuldstændig ubegrundede og irrationelle. Eksemplerne med Det Forenede Kongerige, Sverige og Irland viser, at arbejdsmarkederne ikke er truet på nogen måde. Det glæder mig, at andre lande også er på vej til at åbne deres arbejdsmarkeder, og jeg har tillid til, at de vil gøre det meget snart. Vi har brug for en Union, hvor alle borgerne har samme rettigheder og samme forpligtelser og ikke en Union, hvor nogle er mere lige end andre som i George Orwells . Derfor har jeg stemt for hr. Őrys betænkning. 
Milan Cabrnoch (PPE-DE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, sammen med andre MEP'er fra Det Demokratiske Borgerparti har jeg stemt for betænkningen fra min kollega hr. Őry om fri bevægelighed for arbejdstagere. Vi respekterer fuldt ud de enkelte medlemsstaters regeringers ret til at indføre midlertidige restriktioner på arbejdstagernes fri bevægelighed inden for rammerne af tiltrædelsestraktaten. Vi glæder os også over Storbritanniens, Irlands og Sveriges beslutning om ikke at gøre brug af denne ret, og vi glæder os over beslutningen fra regeringerne i Finland, Spanien, Nederlandene og Portugal om at ophæve disse restriktioner. Vi er overbevist om, at der ikke foreligger nogen objektive grunde til at begrænse arbejdstagernes fri bevægelighed i Den Europæiske Union. De politiske grunde til at indskrænke denne frihed virker imidlertid lige så tvingende på de gamle medlemsstater, som arbejdstagernes fri bevægelighed er for de nye medlemsstater. Derfor har vi støttet en opfordring til alle regeringer om at skrotte restriktioner på arbejdstagernes fri bevægelighed i Den Europæiske Union. 
Ilda Figueiredo (GUE/NGL ),
   Afstemningen om denne betænkning om den overgangsordning, som begrænser arbejdstagernes frie bevægelighed på EU's arbejdsmarkeder, illustrerer tydeligt de modsigelser, som Parlamentet præges af.
På den ene side hævder man at ville værne om arbejdstagernes frie bevægelighed og gøre en ende på de uretfærdigheder, som arbejdstagerne fra de nye medlemsstater udsættes for.
På den anden side stemmer man imod, hvis den fri bevægelighed indebærer lige rettigheder, hvilket er ensbetydende med, at man kun ønsker en fri bevægelighed, der resulterer i lavere lønninger og tab af rettigheder.
Det er derfor beklageligt, at man har forkastet vores forslag, hvor:
- der henvises til, at det er afgørende at bringe de alvorlige tilfælde af udbytning af arbejdstagere til ophør, der forekommer i forskellige af EU's medlemsstater som følge af ulovligt arbejde, og som mange arbejdstagere fra de nye medlemsstater og fra visse af de ældre som f.eks. Portugal udsættes for,
- der opfordres indtrængende til, at der gennemføres effektiv overvågning og gribes vedholdende ind for at bringe diskrimination, ulige behandling og ulovligt arbejde til ophør, og at der sikres arbejdstagerne lige rettigheder, og anvendes samme arbejds- og sociallovgivning over for alle, der er beskæftiget i en medlemsstat, uanset hvilken EU-medlemsstat der er deres oprindelsesland.
Vi har derfor undladt at stemme ved den endelige afstemning. 
Hélène Goudin og Nils Lundgren (IND/DEM ),
   Vi værner om et velfungerende indre marked og støtter fuldt ud fri bevægelighed for arbejdstagere i EU. Dette er en af de grundlæggende friheder i EF-traktaten. Fri bevægelighed for arbejdstagere bidrager til at skabe flere arbejdspladser og til at styrke Unionens konkurrenceevne. Vi er stolte over, at Sverige er et af de tre lande, som ikke har indført nogen overgangsregler.
Vi beklager, at stats- og regeringscheferne besluttede sig for at indføre overgangsordninger i tiltrædelsestraktaten med de 10 nye medlemslande. Samtidig respekterer vi, at enkelte medlemsstater vælger at handle ud fra de muligheder, den indgåede tilslutningstraktat giver.
I betænkningen opfordrer Parlamentet medlemsstaterne til at afskaffe de gældende overgangsordninger. Vi mener, at dette spørgsmål skal afgøres af de respektive medlemsstater på nationalt niveau. Vi modsætter os dermed, at Parlamentet skaber en opinion med det formål at påvirke medlemsstaterne til at agere i en bestemt retning i dette betydningsfulde spørgsmål.
Vi mener heller ikke, at EU skal gennemføre informationskampagner om den frie bevægelighed for arbejdstagere. Vi har fuld tillid til, at de respektive nationale myndigheder kan håndtere denne opgave tillfredsstillende. Vi sætter desuden spørgsmålstegn ved forslaget om at indføre en ordning til systematisk overvågning af migrationen af arbejdstagere inden for EU, og at der skal afsættes "de nødvendige ressourcer" til dette formål (punkt 11).
Vi har valgt at stemme nej til denne betænkning. 
David Martin (PSE ),
   Fra den 1. maj 2004 åbnede tre "gamle" medlemsstater (Irland, Det Forenede Kongerige og Sverige) deres arbejdsmarkeder uden begrænsninger for statsborgere fra de "nye" medlemsstater. De øvrige medlemsstater i EU-15 har valgt at indføre nationale restriktioner i henhold til de transnationale ordninger.
I Det Forenede Kongerige ankom 60.000 jobsøgende fra de nye medlemsstater i 2004 efter åbningen af arbejdsmarkedet; de to sektorer, der især blev berørt, var landbrug og fiskeri. I lyset af det store antal ledige stillinger skabte tilstrømningen på ingen måde øget arbejdsløshed inden for disse to sektorer. Tværtimod var den umiddelbare virkning, at rentabiliteten og konkurrenceevnen i de pågældende virksomheder blev forbedret, samtidig med at deres produktivitet og økonomiske stilling blev styrket.
I makroøkonomisk henseende førte politikken med åbningen af arbejdsmarkedet til en markant stigning i den britiske vækstrate. I henhold til ekspertrapporter har indvandringen af arbejdstagere fra de 10 nye medlemsstater bidraget til at øge produktionen og skabe nye arbejdspladser og medført en betydelig reduktion af antallet af illegale arbejdstagere. Jeg glæder mig over disse positive fordele. 
Erik Meijer (GUE/NGL ),
   En supplering af den frie bevægelighed for kapital med fri bevægelighed for arbejde roses som en solidaritetshandling. I praksis er det omvendt. Den forstærker udnyttelsen af arbejdere og forårsager unødige modsætninger mellem arbejderne fra forskellige medlemsstater.
Overilet gennemførelse fører i modtagerlandene til utilstrækkelig kontrol med anvendelsen af mindstelønnen og de kollektive arbejdsoverenskomster. Til trods for de begrænsninger, der gælder indtil 2011, bruges allerede nu arbejdstagere fra nye medlemsstater til at presse lønudgifterne. Af en undersøgelse, som mit parti, Det Socialistiske Parti i Nederlandene, har foretaget, fremgår det, at tilstrømningen af arbejdere fra nye medlemsstater fører til fortrængning på arbejdsmarkedet, illoyal konkurrence for små selvstændige, udnyttelse af billige arbejdstagere, dårlige bolig- og arbejdsforhold og en løn på mindre end 3 euro i timen. Mange nederlandske lastbilchauffører er allerede skiftet ud med polske chauffører.
Også en stor del af byggevirksomhederne generes alvorligt af illoyal konkurrence fra østeuropæiske lande, fremgår det af en undersøgelse, som Det Socialistiske Parti har foretaget blandt entreprenører i Haag og omegn. De nederlandske fagforbund førte kampagne mod dette i marts. I oprindelseslandene er der i nogle sektorer allerede opstået en mangel på kvalificerede arbejdstagere. Mit parti fører kampagne mod et sådant neoliberalt frit marked. Derfor stemmer jeg imod Öry-betænkningen. 
Luís Queiró (PPE-DE ),
   Betænkningen om den overgangsordning, som begrænser arbejdstagernes frie bevægelighed på EU's arbejdsmarkeder, fremkommer belejligt, da den falder sammen med meddelelsen om den portugisiske, spanske og finske beslutning om at fjerne de barrierer, der har været gældende siden 1. maj 2004.
Arbejdstagernes fri bevægelighed er en grundlæggende bestanddel af EU, ikke blot fordi det er generøs, men også fordi det bidrager til at skabe et ægte fælles rum.
Der var en tid, hvor indbyggerne i Østeuropa ville flygte fra deres lande, men ikke kunne. Nu gør håbet om en bedre fremtid for deres egne stater og de forventninger, som tilslutningen skaber, det imidlertid muligt at tro på de nationale økonomiers udvikling, hvilket jo også er sket. Hertil skal føjes, at de lande, der har fjerne barriererne – Det Forenede Kongerige, Irland og Sverige – ikke har oplevet væsentlig større migrationsstrømme end de øvrige medlemsstater (hvor der er blevet udstedt nogle arbejdstilladelser, især midlertidige) og giver udtryk for, at disse indvandrere har haft en positiv effekt på deres økonomi, hvilket i øvrigt er et velkendt fænomen. 
Frédérique Ries (ALDE ),
   Jeg går selvfølgelig principielt ind for at åbne arbejdsmarkederne i de 15 gamle medlemsstater for arbejdstagerne fra otte nye medlemsstater.
I 2004 åbnede Det Forenede Kongerige, Irland og Sverige deres grænser uden begrænsninger. To år senere forsvares denne politik i en rapport fra Kommissionen med støtte i konkrete tal, hvoraf det fremgår, at indvandringen har været mindre end forventet, og at den har bidraget til at mindske manglen på arbejdskraft inden for visse sektorer.
Men eftersom vi ikke kan tillade os at være alt for naivt optimistiske, går jeg også ind for de overgangsforanstaltninger, som de fleste medlemsstater har truffet på dette område. Det er grunden til, at jeg støtter den belgiske føderale regerings beslutning om at opretholde visse betingelser for adgangen til arbejdsmarkedet indtil senest 2009.
Der er tale om restriktioner af begrænset omfang, der ikke omfatter selvstændige erhverv såsom handlende, håndværkere og liberale erhverv, der har haft fuldstændig fri etableringsret siden udvidelsen.
Restriktionerne er især også begrænsede tidsmæssigt og modsvarer en virkelighed, der ofte er præget af uretfærdig konkurrence mellem europæiske arbejdstagere og arbejdsgivere. Vi må give de "uforberedte" medlemsstater tid til at indføre de registrerings- og kontrolsystemer, der skal være på plads, inden vi kan tillade fri bevægelighed for arbejdstagere uanset deres oprindelsesland.
José Albino Silva Peneda (PPE-DE ),
   Vi har for nylig fejret 20-årsdagen for Portugals tilslutning til det europæiske projekt. I begyndelsen fik de portugisiske arbejdstagere deres bevægelighed begrænset på grund af nationale restriktioner i medlemsstater, der frygtede forstyrrelser på deres arbejdsmarked.
I dag gentager historien sig, og arbejdstagerne fra de otte nye medlemsstater i øst gør nu de samme bitre erfaringer.
Jeg har stemt for denne betænkning, fordi det er blevet påvist, at indvandringen fra disse lande – ligesom det skete i 1986 – har haft positive følger for økonomien i de medlemsstater, der har besluttet at åbne deres arbejdsmarkeder, og at der ikke er gyldige argumenter for at fastholde disse restriktioner for den fri bevægelighed. Hertil skal føjes, at det netop er sådanne restriktioner, der fremmer ulovligt arbejde og udbytning af arbejdstagerne.
Frem for alt er det dog et spørgsmål om solidaritet med de nye medlemsstater.
EU må ikke besvare verdens udfordringer med den nationalisme og protektionisme, som visse medlemsstater praktiserer. Der er behov for alle europæiske arbejdstagere, hvis virksomhedernes konkurrenceevne skal forbedres, og EU's økonomiske vækst dermed øges. 
Bart Staes (Verts/ALE ),
   Jeg støtter Öry-betænkningen om overgangsordningen, som begrænser arbejdstagernes frie bevægelighed på EU's arbejdsmarkeder, fordi jeg deler den opfattelse, at det er bedre, at alle medlemsstater, også Belgien, ophæver overgangsforanstaltningerne.
De tre lande, som har åbnet deres grænser, har ikke oplevet en massiv indvandringsstrøm. Det er i mellemtiden også bevist, at overgangsperioden fører til betydeligt mere sort arbejde og skinselvstændighed, hvorved lønningerne er udsat for pres, og arbejdstagerne konfronteres med dårlige arbejdsforhold og urimelige arbejdsvilkår.
Begrænsningen af den frie bevægelighed for arbejdstagere fra de nye medlemsstater er diskriminerende, fører til udnyttelse og vidner om en kortfristet tankegang, som ikke tager hensyn til realiteterne i dag. Denne betænkning kan sikre, at også blokeringen af de sociale rettigheder ophæves, og at der banes vej for et socialt og retfærdigt Europa, hvis overgangsperioden ophæves.
Det er afgørende, at der kommer et europæisk arbejdsmarked, hvor der gælder lige løn for lige arbejde og lige arbejdsvilkår, og at alle arbejdstagere sikres lige adgang til sociale rettigheder. Samtidig skal også de sociale inspektionstjenester forstærkes og samarbejde på tværs af grænserne. 
Gary Titley (PSE ),
   I denne betænkning om arbejdstagernes fri bevægelighed identificerer man den forbedrede rentabilitet og konkurrenceevne for virksomheder i Irland, Sverige og Det Forenede Kongerige - lande, som har åbnet deres arbejdsmarkeder.
De britiske erfaringer har vist, at Det Forenede Kongerige gjorde ret i at tage det dristige skridt og åbne sit arbejdsmarked. De britiske vækst- og produktivitetsrater har vist, at frygten for at åbne EU's arbejdsmarkeder er ubegrundet.
Et enhedsmarked kan ikke fungere korrekt, hvis arbejdsmarkederne er beskyttede og isolerede. Det Forenede Kongerige har vist, hvordan frie arbejdsmarkeder kombineret med en god social og arbejdsmarkedsmæssig beskyttelse kan styrke en fremgangsrig økonomi. Dette har ført til den længste periode med varig økonomisk vækst i mands minde i Det Forenede Kongerige.
Labour i Europa-Parlamentet mener, at de europæiske arbejdsmarkeder bør være åbne, ligesom Det Forenede Kongeriges, og man bør ikke frygte at blive oversvømmet af indvandrere. 


Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er redegørelse fra den høje repræsentant for den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik og redegørelse fra Kommissionen om situationen i Mellemøsten efter valget i Israel. 
Javier Solana,
   Hr. formand, det tilkommer mig at komme til stede her i Parlamentet på et tidspunkt, som efter min mening er kritisk for fremtiden for freden i Mellemøsten, umiddelbart efter dannelsen af den nye palæstinensiske regering og afholdelsen af valg i Israel.
Jeg vil gerne kort komme ind på den aktuelle situation og udlede nogle konklusioner om, hvordan EU burde påtage sig sit ansvar i dette afgørende øjeblik, som den fremtidige fred i Mellemøsten i høj grad kan afhænge af.
Lad mig begynde med situationen i de besatte territorier. Som bekendt har Hamas overtaget regeringsmagten. Det er ikke en samlingsregering, men en Hamas-regering og dens program, sådan som det er blevet forelagt af premierministeren, Ismail Haniya, er desværre ikke acceptabelt for det internationale samfund og kommer ikke med nogen klar indikation af, hvorvidt Hamas-regeringen er villig til at respektere de principper, der er fastsat af EU, og ikke kun af EU, men af Kvartetten og af det internationale samfund i bred forstand, nemlig at de giver afkald på vold som et instrument til løsning af konflikter - og i særdeleshed - at de anerkender staten Israel og respekter de aftaler, der tidligere er undertegnet mellem palæstinenserne og Israel.
Hr. formand, disse principper er efter vores opfattelse minimumskrav for, at det politiske ideal, som EU altid har forsvaret, kan føres ud i livet. Dette ideal går simpelthen ud på at opnå en forhandlet løsning, der fører til oprettelsen af en levedygtig palæstinensisk stat, som eksisterer i fredelig sameksistens med Israel inden for rammerne af folkerettens principper. Det er åbenlyst, hr. formand, at der ikke kan forhandles, hvis ikke parterne anerkender hinanden, at der ikke kan komme en fredelig løsning, hvis parterne overlader det til våbnene at løse konflikten, og at der ikke kan komme en løsning baseret på principperne i folkeretten, hvis parterne udviser foragt for det grundlæggende princip om, at aftaler skal overholdes.
Alt dette kan efter vores mening ikke undgå at få følger for EU. For øjeblikket er det umuligt - vi får se, hvad der sker i fremtiden - at betragte Hamas som en gyldig samtalepartner, så længe de ikke ændrer holdninger.
Hr. formand, lad mig komme med et par ord om valgresultatet i Israel. Det er utvivlsomt et resultat, der kan give anledning til mange fortolkninger. Det er ikke min hensigt, og det ville heller ikke være korrekt at komme med en detaljeret analyse af resultatet af dette valg, men jeg synes, at der er et par kommentarer, der kan hjælpe os med at finde måder, der gør det muligt for os at lave en analyse med henblik på at finde forskellige arbejdsformer. For det første vil jeg gerne understrege, at selv om der er en klar vinder, Kadima-partiet, har det ikke opnået det resultat, det stræbte efter, og dette kan få en vis indflydelse på forhandlingerne om dannelsen af en samlingsregering, der er helt nødvendig, selv om kandidaten Olmert allerede har valgt Arbejderpartiet som grundlag for sin koalition.
For det andet, og efter min mening er det vigtigt, synes jeg, at valgresultatet afslører en svækkelse af det rent politiske til fordel for det økonomiske og sociale. Jeg tror, at denne analyse kan forklare os det resultat, som Arbejderpartiet har opnået, og det som Pensionistpartiet eller andre partier, som har en begrænset social base eller sproglig base, har opnået, uanset om det er Shas-partiet eller Israel Beitenu-partiet, som er det russisktalende samfunds parti.
For det tredje synes jeg, og det er måske det mest urovækkende for os alle og for fredsprocessen, at valget ser ud til at have understreget en konsolidering af ønsket om adskillelse, som måske kommer til udtryk ved færdiggørelse af muren og den manglende dialog mellem de to folk, når de skal fastsætte Israels grænser. For os er denne situation uholdbar. Vi har altid sagt, at de endelige grænser kun kunne fastsættes efter fælles overenskomst. Derfor støtter vi som altid en forhandlingslinje til løsning af disse problemer.
Koncentrationen af vælgerkorpset i Israel har også, hvis De tillader mig, et modstykke i Hamas' vilje til at fokusere på de palæstinensiske spørgsmål og ignorere et Israel, hvis ret til at eksistere de fortsat afviser. Vi må ikke se bort fra, at alt dette vil få følger for mulighederne for gennemførelse af det, vi har set som køreplanen, der, selv om den befinder sig i en svær tid, fortsat bør være et referencepunkt for, hvordan processen kan løses endeligt.
Hr. formand, mine damer og herrer, ud over de aspekter, der har at gøre med fredsprocessen i Mellemøsten, er det, at en bevægelse som Hamas, der er tilsluttet De Muslimske Brødre, er kommet til magten i Palæstina ved frie og demokratiske valg, der er blevet anerkendt af EU's observatører, noget helt nyt. EU ønsker ikke og bør principielt ikke ønske, at Hamas-regeringen bliver en fiasko. Det, vi ønsker, er, at denne regering, ud over at respektere de principper, De udmærket kender, og som er blevet foreslået af det internationale samfund, også anvender principperne om legalitet, retsstat og demokratisk vekslen mellem partierne, og at det palæstinensiske samfunds pluralistiske karakter bliver bevaret. Hvis den gør det, kan vi anse Hamas for en fuldgyldig politisk enhed.
Hvordan bør den europæiske holdning efter min mening være i denne forbindelse? Lad mig endnu en gang understrege en ting, der er helt åbenlys, nemlig at en tilfredsstillende løsning på konflikten har været, er og vil være en meget vigtig prioritet for os europæerne. I dag er det mere end nogensinde før nødvendigt at understrege, at kun en forhandlet løsning kan være stabil og holdbar. Vi bør derfor vedblive med at lægge pres på begge parter, så de forpligter sig til en forhandlet løsning, der er baseret på de to staters eksistens. Jeg synes også, at det i dag er på sin plads at minde om, at EU går ind for, at freden skal bygge på respekten af grænserne fra 1967, og at de eneste acceptable territoriale ændringer er dem, der er aftalt af begge parter.
Som bekendt er EU's rolle i de seneste måneder, i den seneste tid, vokset betydeligt, og i dag har vi to operationer på stedet, nemlig en politioperation og den vigtige og meget aktive operation ved grænseovergangen i Rafah. Mere end 200.000 personer er taget fra Egypten til Gaza og fra Gaza til Egypten, siden grænseovergangen blev åbnet i november sidste år, takket være en stor tilstedeværelse af personer fra EU.
Hr. formand, vores grundlæggende mål er at kunne komme igennem den kommende periode, som bliver præget af en vis usikkerhed, således at EU, når mulighederne for en forhandlet fred bliver bedre - og jeg håber, at det sker snart - fortsat kan regne med begge parters tillid og være en aktiv fredsaktør på det tidspunkt.
I forbindelse med konfliktens grundlæggende aktører er vores principper klare, og de er følgende. Hvad angår Palæstina, vil EU fortsat give sin støtte til præsident Abbas og det fredsprogram, han blev valgt på, og vi må ikke glemme, at det var på baggrund af et kæmpe og overvældende flertal af de palæstinensiske vælgere. Som følge af Kvartettens erklæring af den 30. marts er EU for øjeblikket i gang med en revision af sine støtteprogrammer til Den Palæstinensiske Myndighed. Det er klart, at så længe Hamas ikke udviser en utvetydig holdning til det internationale samfunds principper, synes vi ikke, at man kan tale om . Men jeg vil også gerne sige meget klart, at EU vil fastholde sin hjælp til det palæstinensiske folk, og det bør vi gøre af mindst to årsager. For det første, fordi det er en moralsk forpligtelse, som EU aldrig kan give afkald på - ikke i går, ikke i dag og heller ikke i morgen - og for det andet, fordi den humanitære krise og ustabiliteten i de besatte territorier ikke er godt for nogen, ikke engang for Israel.
Mine damer og herrer, lad mig sige, at EU's andet væsentlige mål er at bevare Den Palæstinensiske Myndigheds institutionelle struktur. EU har investeret meget og brugt mange kræfter og ressourcer på at opbygge Den Palæstinensiske Myndighed, og EU mener, at denne myndighed bør bevares, så der en dag kan komme en levedygtig og demokratisk palæstinensisk stat.
Med hensyn til Israel, hr. formand, bør EU fortsat afvise de ensidige foranstaltninger, der bringer tostatsløsningen i fare. EU vil især følge udviklingen i situationen i Østjerusalem, i Jordandalen, hvor Israel gennemfører aktioner, der er særdeles skadelige for palæstinenserne, og bygningen af adskillelsesmuren. I henhold til den internationale menneskeret har Israel en række forpligtelser i og med, at det er en besættelsesmagt. Det er vigtigt at sikre, at den humanitære hjælp kan nå frem til den palæstinensiske befolkning, men ud over en stringent fortolkning af denne forpligtelse, burde Israel også fremme bevægeligheden inden for de besatte territorier for at give mulighed for økonomisk bæredygtighed, uden at det af den grund er nødvendigt at sætte israelernes sikkerhed på spil, hvilket der ikke er nogen, der ønsker. I denne henseende mener jeg, at det haster med, at parterne gennemfører den aftale om adgang og bevægelighed, der blev underskrevet i november 2005 i Jerusalem, og hvor jeg var til stede ved undertegnelsen. Denne aftale gjorde det muligt at åbne grænseovergangen ved Rafah, hvor EU som nævnt spiller en rolle, og andre mekanismer til transit mellem Israel og de besatte territorier.
Israel - og lad mig understrege den sætning, som jeg nu vil sige, og som jeg ønsker bliver forstået rigtigt af alle, herunder den kommende premierminister og vores gode ven, hr. Olmert - bør overføre de penge til Den Palæstinensiske Myndighed, som den opkræver i dennes navn i form af afgifter og skatter, og som ikke tilhører Israel.
Det drejer sig om penge, som ikke bør og ikke kan tilbageholdes. Jeg vil gerne sige så højt og tydeligt som muligt, at vi er parate til at arbejde sammen med begge parter for at sikre, at disse penge bliver anvendt ordentligt, og jeg tror, at det med god vilje fra alle parter vil være muligt.
For det tredje vil jeg gerne komme med et par ord om den internationale kontekst og EU's mål. Vi bør fortsat arbejde inden for Kvartettens rammer. Forsvaret af den internationale legalitet kræver håndfast støtte fra hele det internationale samfund, der i dag er mere eller mindre repræsenteret i Kvartetten. Vi skal også involvere de arabiske stater, der i dag kan og bør gøre meget mere ud fra et økonomisk og politisk synspunkt. Jeg vil her gerne henvise til initiativet i Beirut-fredplanen, med det formål at forsøge at bringe Hamas nærmere på denne plan også, en plan som ved andre lejligheder er blevet kaldt "den arabiske fredsplan", for jeg tror, at den kan åbne nogle døre, der gør det muligt at komme videre i denne retning.
Hr. formand, mine damer og herre, jeg synes ikke, at vi må glemme, at den palæstinensisk-israelske konflikt befinder sig midt i en alvorlig krise, som berører hele det mellemøstlige område. Vi skal arbejde med fredsprocessen og være opmærksomme på den positive rolle, som staterne i regionen kan spille, men vi skal også være opmærksomme på den negative rolle, som nogle stater kan have, og på visse negative indflydelser og følger, såsom situationen i Irak eller situationen i Iran.
Hr. formand, jeg vil slutte nu, så De ikke skal gøre mig opmærksom på tiden. Resultatet af valget i de besatte territorier og i Israel har utvivlsomt skabt en ny situation. EU bør efter min mening behandle den med udgangspunkt i to principper, der tilsyneladende, men kun tilsyneladende, kan forekomme selvmodsigende: strenghed og fleksibilitet.
Hvorfor strenghed? For at fastholde de principper, som har været den europæiske holdning siden Det Europæiske Råd i Venedig i 1980, dvs. respekten for de israelske og palæstinensiske befolkningers rettigheder, der bør konkretiseres i en forhandlet løsning, der - som jeg har sagt så mange gange, og som De alle har gentaget - til oprettelsen af en uafhængig, suveræn og demokratisk palæstinensisk stat, som lever i fred med Israel.
Og fleksibilitet for at kunne tilpasse sig til udviklingen i situationen på stedet, som vil ændre sig, og som kan ændre sig, og støtte alle de løsninger, der gør det muligt at fremme fredens sag.
Jeg vil også henvende mig til den palæstinensiske regering på en meget direkte facon her fra denne sal, der repræsenterer EU's hjerte. Hamas kan ikke ændre sin fortid, men den kan og bør ændre sin fremtid.
Hvis den beslutter sig for en fremtid uden terror, uden vold, uden at fornægte staten Israels eksistens, vil jeg sige til Hamas' ledere, at EU vil forstå at handle i overensstemmelse hermed, som det altid har været tilfældet.
Benita Ferrero-Waldner,
   Hr. formand, hr. Solana har vist allerede dækket næsten det hele, men jeg vil gerne tilføje et par bemærkninger, for Kommissionen står over for en meget vanskelig periode med dybtgående og hurtige forandringer i Mellemøsten. Hvordan vi reagerer, og hvordan parterne placerer sig, har afgørende betydning for mulighederne for at komme videre i retning af det, som jeg håber bliver en fredelig løsning på konflikten mellem Israel og Palæstina.
Vi har lykønsket den fungerende premierminister Olmert med Kadimas valgsejr. Dette er utvivlsomt noget af et skifte i israelsk politik, og vi afventer med interesse resultaterne af de forhandlinger, der er i gang i øjeblikket. Det vil tage et stykke tid.
Jeg vil gerne understrege, at vi som Den Europæiske Union er parat til at samarbejde med den næste israelske regering om at fremme sikkerhed og fred, men for både israelere og palæstinensere. Jeg er overbevist om, at flertallet blandt befolkningerne i begge lande inderst inde ønsker en fredelig og bæredygtig løsning på konflikten. Hvad angår Den Europæiske Unions bilaterale forhold til Israel, nærer vi et inderligt ønske om at styrke et stærkt og afbalanceret forhold mellem os, hvilket kommer til udtryk i vores associeringsaftale og i vores ENP-handlingsplan. Vi ønsker at fortsætte de fremskridt, der allerede er sket, med gennemførelsen af handlingsplanen på områder som menneskerettigheder, beskyttelse af mindretal, forskning og udvikling samt økonomisk integration.
Der har været mange spekulationer om, hvilken indvirkning valget får på udsigterne til fred, som hr. Solana netop har forsøgt at skitsere. Man kunne fristes til at tro, at valgresultatet overordnet var en støtte til den fungerende premierminister Olmerts erklærede hensigter om at arbejde videre med at etablere permanente grænser for Israel i 2010 efter en yderligere tilbagetrækning fra den besatte Vestbred. Spørgsmålet for os er så, hvordan dette skal ske. Vi mener helt klart, at Israels legitime ønsker om sikkerhed ikke kan opfyldes - og jeg vil gerne gentage dette på Kommissionens vegne - gennem ensidige foranstaltninger eller beslutninger, der gennemtrumfes ved magtanvendelse. Kun en forhandlingsløsning vil være holdbar.
Den Europæiske Union vil kun støtte ændringer af grænserne fra før 1967, som er aftalt mellem parterne. Vi støtter en løsning med to stater, der fører til en endelig og altomfattende løsning af konflikten med Israel og en palæstinensisk stat, der lever side om side inden for sikre og gensidigt anerkendte grænser.
Jeg finder det vigtigt at gentage igen og igen, at vi bør understrege over for vores israelske partnere, hvor vigtigt det er at afholde sig fra enhver handling, der kan bringe forhandlingerne om den endelige status i fare. Kommissionen forventer, at den kommende israelske regering vil bekræfte sit engagement i en forhandlingsløsning med fuldstændig gennemførelse af kvartettens køreplan og vise dette både i handling og med ord. Men som altid skal vi samarbejde med begge sider. På samme måde som vi skal tale klart til den nye israelske regering, skal vil stå meget fast over for den nye palæstinensiske regering. Vi kan ikke gå på kompromis med kvartettens principper - hr. Solana har netop skitseret dem, vi har nævnt dem i Rådets erklæring, og vi har ligeledes nævnt dem i kvartetten.
Vi forventer, at den nye palæstinensiske regering - som blev indsat i sidste uge - vil tilslutte sig principperne om ikke-vold, anerkendelse af Israel og accept af hidtidige aftaler og forpligtelser, inklusive køreplanen, som så binder Den Palæstinensiske Myndighed til de grundlæggende principper om fred, demokrati, respekt for retsstaten og menneskerettigheder. Vi har naturligvis hørt en lang række bemærkninger, hvoraf nogle er mere vidtgående; men vi har også set nogle ganske små tegn på mulige løsninger, mulige ændringer.
Vi er fuldt ud klar over palæstinensernes betydelige økonomiske og humanitære behov - og vi ønsker bestemt ikke at svigte dem - og behovet for at bryde den onde cirkel med fattigdom og ekstremisme. Derfor har Kommissionen allerede mobiliseret mere end 120 millioner euro til at opfylde palæstinensernes grundlæggende behov og stabilisere finanserne for det forretningsministerium, der netop er trådt tilbage. Derfor har vi til hensigt at fortsætte med at yde humanitær nødhjælp og bistand til grundlæggende menneskelige behov.
Men, og jeg må gentage dette, fordi det bliver grundlaget for, hvad vi kan gøre, medmindre den nye regering overholder kvartettens betingelser, kan tingene ikke køre videre som hidtil. Medmindre omstændighederne ændrer sig, vil det uvægerligt få indflydelse på bistanden til den palæstinensiske regering, som Kommissionen nu er ved at gennemgå i overensstemmelse med kvartettens erklæring. I den henseende er vi netop ved at forberede det næste møde i Rådet, hvor vi vil forsøge at fremlægge nogle nye tilgange; vi får ingen færdige løsninger, men vi vil forsøge at bevæge os i den rigtige retning.
Så ansvaret ligger helt klart hos palæstinenserne og hos den nye israelske regering, som skal optræde ansvarligt for at opfylde sine forpligtelser. Jeg er fast overbevist om, at begge sider, navnlig befolkningen, er trætte af konflikten og desperat ønsker fred, men det er op til deres ledere at vise ansvarlighed og statsmandskab, mens vi gør fremskridt. Det er op til dem, og kun dem, at bringe en ende på den vold og desperation, som har ødelagt tilværelsen for så mange generationer. Vi er parat til at samarbejde med Dem både inden for de europæiske institutioner og med det internationale samfund for at gøre dette muligt, selv under de vanskeligste omstændigheder.
José Ignacio Salafranca Sánchez-Neyra,
   Hr. formand, efter at have lyttet til den høje repræsentants og kommissær Ferrero-Waldners redegørelser, synes jeg, at elementerne i den altid vanskelige ligning om krig og fred i Mellemøsten er meget klare: En koalitionsregering i Israel efter valget den 28. marts - kommissæren er kommet med en erklæring, hvori hun siger, at det er nødvendigt at fremme udviklingen i associeringen mellem EU og Israel - og en etpartiregering, Hamas, i de besatte territorier.
Som hr. Solana har sagt, foregår alt dette i en kontekst af lys og skygger. Lys på grund af ikrafttrædelsen af associeringsaftalen mellem EU og Libanon den 1. april - i de nærmeste dage finder det næste møde i associeringsrådet sted. Skygger på grund af situationen i Irak og Iran, hvor vi reelt er nødt til at afvente den frist på 30 dage, som FN's Sikkerhedsråd har givet Iran til at opfylde det Internationale Atomagenturs krav.
Jeg tror ikke, at vores politiske gruppe har andet valg end beslutsomt at støtte Kvartettens beslutning om at bede Hamas-regeringen om at give afkald på volden og anerkende statens Israel samt de aftaler, der er undertegnet af Den Nationale Palæstinensiske Myndighed.
I denne forbindelse vil jeg gerne stille hr. Solana og fru Ferrero-Waldner tre spørgsmål.
Det første er, om de i forbindelse med Kvartettens møde den 30. marts har bemærket en afvigende holdning fra Ruslands side på grund af det besøg, som Hamas aflagde i Moskva, og den holdning, som EU har haft i forbindelse med valget i Belarus.
For det andet, fru Ferrero-Waldner, er det klart, at EU skal fortsætte sin humanitære bistand, for situationen i Gazastriben er meget alvorlig, og antallet af personer, der lever i fattigdom, er steget stærkt. Men hvordan har Europa-Kommissionen til hensigt at handle, for at denne humanitære bistand ikke bliver anvendt til terroraktiviteter?
Endelig, hr. Solana, forstår vi alle behovet for at støtte Den Nationale Palæstinensiske Myndighed, men er Den Nationale Palæstinensiske Myndighed fortsat relevant i denne kontekst, når man arbejder med en regering, som ikke har anerkendt de forpligtelser, som Den Nationale Palæstinensiske Myndighed tidligere har undertegnet?
Jeg vil slutte med at sige, hr. formand, at den maltesiske præsident her til morgen har sagt, at EU's stemme skal være fornuftens stemme, og jeg synes, at såvel hr. Solana som fru Ferrero-Waldner på bedste vis repræsenterer denne fornuftens stemme, som skal fortsætte sit arbejde i denne ødelæggende Mellemøstkonflikt til fordel for ikke-voldens, demokratiets, fredens, samhørighedens og forsoningens sag.
Véronique De Keyser,
   Hr. formand, den uro, der gik forud for det palæstinensiske valg og det israelske valg, er ved at fortage sig, og der er ved at danne sig et klarere billede.
Vi står over for nye partier og nye aktører, nye vanskeligheder, men måske også et håb. Der er på palæstinensisk såvel som israelsk side vilje til at standse konflikten og bekæmpe fattigdommen. Denne sidestilling af problemerne er, når alt kommer til alt, ikke dårlig, og hvis EU vil spille en rolle i denne sammenhæng, bør det tage fat på tre problemer.
For det første bør EU yde finansiel støtte til Palæstina, ikke kun til de grundlæggende behov, men også til de administrative myndigheder, der på randen af et sammenbrud. I Gaza, hvor 35 % af alle lønmodtagere er ansat af Den Palæstinensiske Myndighed, og hvor 75 % af alle palæstinensere lever under fattigdomsgrænsen, begynder sulten at hærge. De ansatte får ikke længere udbetalt deres løn, og ifølge autoriserede kilder kan fugleinfluenzaen indgå i kombination med menneskeinfluenzaen og skabe den frygtede pandemi. Men støtten til de offentlige instanser kan ikke tage form af støtte til en parallel præsidentiel myndighed, der opkaster sig til en slags alternativ magt i landet.
For det andet bør EU indgå i en dialog med Hamas på visse betingelser ganske vidst, men en dialog. Carter lod det allerede forstå i januar, og Clinton har netop fastslået det. Alle, der kan huske, hvor mange terrorbevægelser, der er blevet respektable politiske partier, og alle, der ønsker fred og respekterer den vilje, næsten halvdelen af det palæstinensiske folk har givet udtryk for ved valget, ved, at vi bør indlede en dialog og forhandlinger. Hamas opretholder sin våbenhvile, og udenrigsministeren har til almindelig overraskelse, må jeg indrømme, nu lindet på døren ved ikke at udelukke en tostatsløsning. Lad os gribe denne mulighed. Det faktum, at de giver sig og anerkender den israelske stat inden for grænserne fra 1967, er allerede i sig selv en forhandling, eftersom det indebærer, at Israel selv skal anerkende denne grænsedragning fra 1967.
For det tredje bør EU opnå et tilsagn fra den israelske regering om, at den unilaterale tilbagetrækningsplan kun er en plan B og ikke en plan A. Det er ganske rigtigt vanskeligere at forhandle om fred end unilateralt og med magt at sikre en rimelig sikkerhed. Men hvis den unilaterale konvergensplan bliver Israels hemmelige program, vil det ikke blot markere afslutningen på køreplanen eller ethvert bilateralt initiativ, det vil også være afslutningen på håbet om fred, og Europa vil miste enhver troværdighed i denne del af verden.
Det er de tre problemer, vi skal løse, men De har øjensynligt allerede bevæget Dem i denne retning.
Annemie Neyts-Uyttebroeck,
   Hr. formand, vælgerne i Palæstina og Israel har virkelig spillet os nogle vanskelige kort i hænderne. De to vælgerkorps har tilsyneladende stemt for et parti, der er fast besluttet på at handle ensidigt og erklærer, at man ikke vil anerkende eller forhandle med modparten. Jeg er fuldt ud klar over, at der er meget stor forskel på at nægte en stats ret til at eksistere og afvisning af at anerkende legitimiteten for en part, der indtil videre ikke officielt har afskrevet brugen af vold. Så situationen ser noget dyster ud.
Men kunne man forestille sig, at de to vælgerkorps har prioriteret interne problemer, spørgsmål, der påvirker deres dagligdag? Kunne man forestille sig, at palæstinenserne ønsker at bringe korruptionen, de interne stridigheder og den administrative inkompetence til ophør? Kunne man forestille sig, at israelerne ønsker bedre økonomiske udsigter, social sikring og et mere ligeligt system? Kunne man forestille sig, at de to vælgerkorps har stemt for noget, som man opfatter som sin egen bedste interesse og ikke imod det andet folk?
Hvis det er tilfældet, kunne der være et håb. Hvis Hamas anerkender Israel, fortsætter med at overholde våbenhvilen og ikke genoptager volden; og hvis Israel forpligter sig til at lempe de mange restriktioner, garanterer de hundredvis af palæstinenserne, der tilbageholdes administrativt, retten til et reelt forsvar, og afstår fra at tilbageholde folk på denne måde på ubestemt tid, vil både den nye palæstinensiske og de kommende israelske regeringer måske være i stand til at samarbejde, om ikke andet for at holde hverdagen i gang.
Jeg ved, at dette langtfra svarer til en genoptagelse af fredsprocessen, men på kort sigt kan vi måske kun håbe på små skridt i den rigtige retning. Vi sender vores bedste ønsker til begge sider.
Daniel Marc Cohn-Bendit,
   Hr. formand, fru Ferrero-Waldner, hr. Solana, mine damer og herrer, det er vanskeligt at være både intelligent og samtidig have bestemte leveregler, og det er vanskeligt at stå over for samtalepartnere, som på begge sider kun vil høre den halve sandhed. De har således en palæstinensisk regering, der ensidigt vil definere, hvad Palæstina er, og hvad Israel ikke må være, og en israelsk regering, der ensidigt vil definere, hvad Israel er, og hvad den palæstinensiske stat ikke må være.
I denne situation tror jeg, det er nødvendigt at bruge konkrete eksempler. Så, hvis De tager spørgsmålet om drikkevandet i regionen - og fru de Keyser talte om fugleinfluenzaen - er det ikke muligt at løse drikkevandsproblemet eller fugleinfluenzaen uden forhandlinger mellem den palæstinensiske regering og den israelske regering, fordi drikkevandet kommer fra Vestbredden og løber ind i Israel. Det er det samme vand. Hvis EU ikke yder de 230 millioner dollars, vil der ikke være noget drikkevand, hverken i Israel eller på Vestbredden. Hvem har så vundet? Ingen!
Lad os tage nogle eksempler. Fugleinfluenzaen. Hvis den rammer Gaza, rammer den også Israel. De kan ikke stoppe den, og det kan Israels unilaterale tilbagetrækning heller ikke. Det er ikke muligt. End ikke Israel kan gøre det. Der findes således situationer, hvor EU kan tvinge regeringerne til at forhandle, fordi deres vitale interesser kræver det, og miljøet er et af disse eksempler.
Hvorfor gør man desuden, hvad angår køreplanen, ikke kvartetten til en kvintet? Lad os inddrage Den Arabiske Liga, lad os tage de fire plus Den Arabiske Liga, lad os indlede forhandlingerne med at sige: "der er Den Arabiske Liga, så hr. Abbas og Israel bør samtidig forhandle med kvartetten og Den Arabiske Liga". Og måske vil der være nogle intelligente mennesker, der vil forbyde palæstinensiske repræsentanter i Den Arabiske Ligas delegation, hvilket ikke ville være dumt. Man kan og bør således finde nye veje, man bør være opfindsom og man bør sige tingene lige ud. Muren er ikke kun et spørgsmål om sikkerhed, det er en erobring af land, den er unilateral og i modstrid med alle EU's principper, på samme måde som den manglende anerkendelse af Israel ville være imod EU's principper. De er begge i modstrid med EU's principper, og det skal vi forklare. En mur inden for grænserne fra 1967 er en ting, en mur som den, vi har i dag, er en erobring af land, og det kan vi ikke acceptere.
Lad mig afslutningsvis sige én ting, nemlig, at vi bør gøre det helt klart for både den ene og den anden og indprente dem, at vores principper er vores principper. Og således vil vi kunne tvinge dem til at forhandle med hinanden.
En sidste bemærkning angående hr. Abbas. Det er korrekt, at han er blevet valgt, men jeg kommer selv fra et land, hvor en vis Jacques Chirac blev valgt med 82 % af stemmerne, men ikke desto mindre støttes af meget få franskmænd i dag. 
Francis Wurtz,
   Hr. formand, fru Ferrero-Waldner, hr. Solana, kendere af det israelske samfund forsikrer os om, at størstedelen af landets befolkning i dag efter valget er indstillet på med eller mod deres vilje at acceptere tanken om, at besættelsen af de palæstinensiske områder på alle måder er en blindgyde, som man skal ud af.
Desværre viderefører den nye premierminister sin forgængers strategi, som går ud på dels en unilateral udskillelse uden forhandling, der gør det umuligt at opbygge en levedygtig palæstinensisk stat, dels indtil videre en oppression af det palæstinensiske folk for at få det til at overgive sig. Denne politik er uansvarlig.
I går citerede det store israelske dagblad i sine overskrifter De Forenede Nationer: "Gaza er på katastrofens rand". I Nablus på Vestbredden har unge under 30 ikke længere ret til at forlade byen. Kalandia, som ligger midt i det palæstinensiske område, er netop blevet omdannet til grænseterminal. Østjerusalem er omringet. Hvilken betydning skal man så tillægge forslaget om at forhandle med lederne af Den Palæstinensiske Myndighed, som man i øvrigt gør sit bedste for at bringe i miskredit som ved den seneste magtdemonstration i Jeriko?
Det er i denne forbindelse næsten bevægende at se nye fredsinitiativer fra de palæstinensiske og israelske samfunds side, herunder fredsforkæmpernes initiativ, som vil blive lanceret næste mandag. Der er tale om tidligere officerer i den israelske hær, der har allieret sig med tidligere medlemmer af den palæstinensiske hær, og som på baggrund af deres respektive erfaringer er nået til den fælles overbevisning, at regionens problemer kun kan løses ad politisk vej og på grundlag af de relevante FN-resolutioner udstedt siden 1967.
Vi glæder os over disse kvinders og mænds klarsyn. Men hvad forventer de af EU? Bistand er i sig selv ikke nok. Ethvert folk har i lige så høj grad brug for frihed som for brød. Tilbage står, at en selv delvis og midlertidig ophævelse af bistanden vil føre til et sammenbrud af de sidste rester af en social, administrativ og sikkerhedsmæssig struktur i Palæstina og i lang tid fremover fjerne ethvert håb om en retfærdig fred.
Mere generelt, må vi spørge os selv, hvilken rolle, Europa bør spille i dag? Hr. Solana har netop omtalt Det Europæiske Råd i Venedig i 1980, som er en udmærket reference. For et kvart århundrede siden på et afgørende tidspunkt i Mellemøstens historie var vi nemlig i stand til at leve op til vores ansvar. Dengang anerkendte vi officielt PLO og vedkendte os princippet om to folk og to stater. I dag er der igen behov for en markant tilkendegivelse fra Europas side. Denne tilkendegivelse bør skabe klare referencer og udsigt til en fremtid baseret på retfærdighed og håb for de kræfter, der arbejder for fred i hele regionen. Det er i denne ånd, jeg har foreslået, at Parlamentet skal spille en ansporende rolle og eventuelt vedtage at holde et formandskonferencemøde i Østjerusalem og således sende et virkeligt fredsbudskab til alle de stridende parter.
Bastiaan Belder,
   Hr. formand, magtkampen mellem Hamas og al-Fatah i de palæstinensiske områder tilspidses. De voldelige episoder i Gaza i den forløbne weekend taler for sig selv, og også de samtidige besættelser af forskellige palæstinensiske ministerier på Vestbredden tyder på, at der ikke er nogen offentlig autoritet eller lov og orden.
Hvordan agter Rådet og Kommissionen at bakke ud af deres involvering, som bidrager til at skabe denne dybe interne palæstinensiske splittelse? I denne situation kan der ikke være tale om en seriøs palæstinensisk samtalepartner for hr. Olmert, som vandt det israelske valg. Om terrorbevægelsen Hamas' diskvalifikation af sig selv bør der under alle omstændigheder ikke herske nogen tvivl.
Det ser alvorligt ud for Israels sikkerhed. Terrortruslen vokser på grund af infiltration af al-Qaeda-enheder i Gazastriben og iranske aktiviteter i nært samarbejde med Hizbollah i det sydlige Libanon. Hvordan vurderer Rådet og Kommissionen, hvor eksplosive disse trusler er, og hvilke skridt overvejer de at tage over for Egypten og Libanon, som jo begge har undertegnet associeringsaftaler med EU? 
Philip Claeys (NI ).
   - Hr. formand, efter terrorbevægelsen Hamas' opsigtsvækkende succes ved de palæstinensiske parlamentsvalg var der risiko for, at de israelske vælgere ville reagere på en ekstrem måde. Det gjorde de tydeligvis ikke. Det var det nye Kadima-parti, som vandt valget. Nu da de fleste vælgere i Israel har valgt at støtte fredsprocessen, er det naturligvis et spørgsmål, hvad der nu sker. Uanset den nye israelske regerings sammensætning er der stadig problemet med Hamas.
Hr. Solana siger, at det ikke kan være meningen, at den nye Palæstinensiske Myndighed bliver en fiasko. Det er selvfølgelig delvist rigtigt, fordi det palæstinensiske valg er forløbet ærligt og demokratisk. På den anden side er det jo sådan, at den nye Palæstinensiske Myndighed skal anerkende Israels eksistensberettigelse, overholde alle eksisterende aftaler og selvfølgelig afstå fra at bruge vold. Det er EU's officielle holdning, og jeg kan blot håbe, at den fastholdes. EU er nemlig for en del medansvarlig for Hamas' valgsejr.
Vi har været for slappe, hvad angår støtten til Den Palæstinensiske Myndighed. Vi fortsatte med at yde denne næsten ubegrænset, selv om vi var fuldstændig klar over problemet med den lokale korruption, selv om vi kendte til problemet med hadekampagnen i nogle palæstinensiske skolebøger, og selv om vi aldrig helt har kunnet fjerne tvivlen om, hvorvidt der er anvendt europæiske skattepenge til at finansiere terroraktioner. Hele denne nye situation giver derfor også EU mulighed for atter at blive troværdigt. 
Elmar Brok (PPE-DE ),
   Hr. formand, fru kommissær, hr. højtstående repræsentant, efter valgene i Palæstina og i Israel står det trods det forskellige udfald fortsat klart for mig, at det store flertal af borgerne på begge sider er moderate, at de ønsker fred og går ind for, at der bliver sat en stopper for volden.
Det er vigtigt, at der opnås en bæredygtig enighed. Derfor skal det være en forhandlet enighed, for kun forhandlede enigheder, som er accepteret af begge parter, er bæredygtige. Det er vigtigt, at vi yder vores bidrag til det, og at især kvartetten er til stede lokalt i større omfang end hidtil med sine topfolk for at tilbyde sikkerhedsgarantier og støtte.
Det er klart for mig, at Palæstina skal være en levedygtig stat, og at vi derfor også fremover må yde humanitær hjælp. Det vil vise sig, om det kan lade sig gøre over for selvstyremyndigheden. Når jeg læser hos , at Palæstinas nye udenrigsminister har sagt: , så er det ikke nogen god udtalelse i disse dage. Det kan jo også være citeret forkert. Men så bør det dementeres, så tingene kan gå videre i en fornuftig retning.
Det er helt klart, at afståelse fra vold og anerkendelse af staten Israels ret til at eksistere også fremover hører til de vigtige betingelser for det gode forhold til en palæstinensisk regering, som ønsker støtte - især også finansiel. Vi må indse, at denne opgave er vigtig. Der er en forbindelse mellem den regionale fred og freden i verden.
Derfor bør vi yde vores bidrag til, at gennembruddet kan lykkes for det nye hold i den nye situation efter valgene. 
Emilio Menéndez del Valle (PSE ).
   - Hr. formand, hr. Solana, fru Ferrero-Waldner, det drejer sig om at opnå fred, en retfærdig fred, og to levedygtige stater, og Hamas kommer med visse erklæringer om fred, om at det tilslutter sig processen og - selv om det efter min mening stadig er indirekte - om anerkendelse af Israel.
Som bekendt henvendte Hamas' udenrigsminister, idet han hentydede til en fred baseret på en løsning med to stater, sig i går til Kofi Annan med disse ord: "Vi ønsker at leve i fred og sikkerhed ved siden af vores naboer i denne hellige del af verden".
Finansministeren har sagt, at Hamas ønsker at styrke båndene til Vesten og endda at opnå en forsoning med Israel. Efter min mening anerkender premierministeren Kvartetten, når han siger: "Vores regering er parat til at indgå dialog med Kvartetten for at gøre en ende på kampen og skabe fred i regionen. Vi må ikke sky nogen midler til at opnå en retfærdig fred i regionen".
Efter min mening har EU pligt til at tage hensyn til denne nye virkelighed og sætte sig i spidsen for en strategi, som bringer den nuværende blokering til ophør, til fordel for to folk, for to levedygtige stater og en retfærdig fred. 
Hannu Takkula (ALDE ).
   - Hr. formand, valgresultatet i Israel gav den israelske befolknings svar. Alle partier i Knesset er engageret i fredsprocessen, og flertallet siger ja til den konvergensplan, som hr. Olmert har foreslået, og som indeholder en tostats-løsning.
Med hensyn til fredsprocessen i Mellemøsten vil jeg gerne sige, at når vi kigger på de palæstinensiske valg, skal vi huske på, at demokrati ikke kun drejer sig om frie valgurner og ikke kun om processen. Vi kan ikke definere og bifalde "demokrati" som en "demokratisk valgt terroristregering" som i det palæstinensiske tilfælde. Demokrati drejer sig om EU's værdier som fred og respekt, ikke om at ønske sin nabo slettet af verdenskortet, som hr. al-Zahar, den nye palæstinensiske udenrigsminister, udtrykte det i denne uge. Han sagde: "Jeg drømmer om at hænge et stort verdenskort op, hvor Israel ikke er indtegnet".
EU må kræve, at den palæstinensiske regering afstår fra vold, anerkender Staten Israel og de relevante aftaler og forpligter sig til køreplanen, ellers bør EU ikke legitimere Hamas på nogen måde. Nu, hvor Israel ikke har nogen partner på den palæstinensiske side, har landet brug for al vores støtte for at videreføre sit engagement i fredsprocessen. 
Adamos Adamou (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, for et par dage siden fik amerikanske diplomater forbud mod at tage kontakt med nogen palæstinensiske regeringsmyndigheder, der kontrolleres af Hamas. Samtidig suspenderede Canada sin støtte til Den Palæstinensiske Myndighed, og præsident Bush erklærede, at han ikke kan acceptere en Hamas-ledet regering. Men man må forstå, at Hamas blev valgt ved frie og retfærdige valg.
Jeg glæder mig over de seneste udtalelser fra hr. Haniyeh om, at hans regering vil samarbejde med hr. Abbas, som synes at videresende et mildere billede af Hamas. I går fremsatte udenrigsministrene den samme erklæring.
Vi må fortsat støtte kvartettens erklæringer om, at den nye palæstinensiske regering skal forpligte sig til at overholde principperne om ikke-vold, anerkendelse af Israel og accept af tidligere aftaler og forpligtelser, herunder køreplanen. Vi må aldrig glemme, at en suspendering af støtten til palæstinenserne vil se ud, som om vi direkte straffer det palæstinensiske folk for deres valg, og efterfølgende vil vi øge deres lidelser. Europa-Parlamentet må bidrage til alle mulige bestræbelser på at genoprette freden, ikke kun mellem Israel og Palæstina, men også Mellemøstregionen i bredere forstand. 
Gerard Batten (IND/DEM ).
   - Hr. formand, De præsenterede hr. Solana som den højtstående repræsentant for Den Europæiske Unions fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik. Hvilken fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik er det? Måske var det den, der var indeholdt i forslaget til en europæisk forfatning, der så klart blev forkastet af franskmændene og hollænderne ved folkeafstemningerne sidste år, og som ville være blevet forkastet af briterne, hvis de havde fået muligheden.
Den Europæiske Unions fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik har ingen legitimitet. Hr. Solana har ingen legitimitet som EU's de facto-udenrigsminister. Hr. Solana taler, som om Den Europæiske Unions fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik er et etableret faktum. Igen og igen påtager EU sig uden legitimitet en rolle og kendetegn som en politisk stat. Dette er ikke en forhandling om, hvordan man løser problemerne i Mellemøsten. Dette er en forhandling om, hvordan man fremmer et Europas Forenede Stater, der er uden legitimitet. 
Jan Tadeusz Masiel (NI ).
   - Hr. formand, hr. Solana, ved et tilfælde har der for nylig der været valg i mange urolige dele af verden som Belarus, Ukraine, Palæstina og Israel. Den Europæiske Union spiller en nøglerolle i alle disse områder. Dette er glædeligt, eftersom USA ikke længere er en objektiv aktør i konflikten mellem Israel og Palæstina.
Hr. Solana, jeg mener, at De har til opgave at udtrykke Unionens ønsker som helhed og ønskerne hos alle de politiske grupper, der er repræsenteret her i salen. Israel har selv oplevet, hvad det vil sige at være en statsløs nation. De skabte deres stat med magt og bør derfor foregå med et godt eksempel ved at acceptere oprettelsen af en palæstinensisk stat. Først da bør israelerne kræve, at Hamas anerkender staten Israel. 
Hannes Swoboda (PSE ).
   - Hr. formand, jeg glæder mig over udtalelsen fra den højtstående repræsentant og kommissæren. I øvrigt taler De for flertallet i Parlamentet og for flertallet i Europa, og det bør andre også acceptere.
Jeg glæder mig også over nødvendigheden af en forhandlingsløsning, som det blev understreget. Ja, vi må forhandle! Det betyder imidlertid, at Hamas og Israel skal være rede til at forhandle. Når jeg tænker på Gaza, så forhandlede Israel ikke. Naturligvis skal vi også udforske årsagerne til, at Hamas blev valgt. I årevis er en anden ledelse, nemlig Fatah-ledelsen, jo blevet undermineret, dels ved egen skyld - f.eks. korruption og andre sager - men også fordi den ikke blev accepteret som forhandlingspartner af Israel. Og selv da Arafat ikke levede længere, og Abbas var præsident - og det var under tilbagetrækningen fra Gaza - blev det ikke accepteret. Der skal to til en forhandling, og det kræver vilje fra begge sider.
For det andet skal Israels eksistensret naturligvis anerkendes, i fredelige situationer og inden for fornuftige grænser. Men Israel skal i det mindste principielt anerkende, at FN's beslutninger angående grænserne er rigtige. Det er klart, at der stadig vil komme nogle tilretninger. Det ved vi alle, hvis vi er realistiske. Men hvis det ikke engang anerkendes principielt, så bliver det vanskeligt.
Det tredje punkt er, at vi skal forsøge at gøre alt for at forbedre den økonomiske situation i Gaza, så Gaza kan overleve. Tilbagetrækningen af tropperne er ikke i sig selv nogen sikkerhed for det.
Og det sidste punkt er, at vi ser med bekymring på udviklingen i Østjerusalem. Selv om vi glæder os over Kadima og de fornuftige folk i Kadima, så er der hvad Østjerusalem angår endnu ikke indtrådt nogen fornuft, som anerkender, at Jerusalem er Israels hovedstad, men som også anerkender, at der er palæstinensiske rettigheder til Østjerusalem. Det bør fortsat være en klar politik fra EU's side. 

Sajjad Karim (ALDE ).
   - Hr. formand, kombineret med valget af Hamas vil valget i Israel have afgørende indflydelse på fredsudsigterne i Mellemøsten. Det israelske valg blev i høj grad set som en folkeafstemning om en ensidig foranstaltning for at etablere permanente grænser. Men 25 % af stemmerne giver helt klart ikke Kadima sådan et mandat, og selv hvis man kunne vinde yderligere støtte i Knesset, kan en ensidig tilbagetrækning fra Vestbredden og en ensidig grænsedragning, der ikke er i overensstemmelse med 1967-grænserne, ikke være en løsning.
Kun en fredelig forhandlingsløsning kan føre til en løsning på de legitime og langvarige problemer med køreplansprocessen. Alle partier må følge en vej med positive forpligtelser som opstillet af kvartetten, hvilket omfatter samtaler med den nye Palæstinensiske Myndighed.
Det er ikke let at forvente, at det internationale samfund samarbejder med nogen, der endnu ikke har givet afkald på voldsanvendelse, men indtil da har vi ikke noget alternativ, hvis vi ønsker at komme videre. Giv dem et alternativ til håbløs vold og en grund til at tage udfordringen op. Alternativt kan man forværre deres situation, og de vil simpelthen grave sig dybere ned.
Hvis et konstruktivt forhold til EU og et internationalt pres kan bringe Ariel Sharon fra sin tidlige politiske karriere frem til den arv, han har givet videre til Kadima, beviser det virkelig, at et positivt engagement kan flytte mentaliteter, der tilsyneladende er nulsums-mentaliteter. 
Luisa Morgantini (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, kære kolleger, det regnede i tre dage i de besatte områder. Vandet blev standset af muren - som De alle har sagt er ulovlig - og førte i Bi'ilin ligene fra to døde brødre med sig. De israelske soldater forhindrede, at der blev gravet for at få vandet til at løbe væk, og bombeangrebene på det nordlige Gaza ødelagde landbrugsområder og slog civile ihjel. Nablus og Hebron er omringet, og der foretages strejftog.
Vi har et stort ansvar, og vi kan ikke blive ved med at gentage klichéerne om "to folk og to stater". Der er ikke to folk og to stater, men én stat og noget under opbygning, nemlig et område, der hele tiden bliver revet i stykker, både med den ulovlige mur og med magtanvendelse. Kadima og arbejderpartiet kan være en mulighed. Jeg er tilhænger af, at alle muligheder skal udnyttes, men det skal ikke ske i tavshed. Vi er nødt til at bede om det, og det skal vi gøre på en resolut måde.
I to år har Hamas erklæret og overholdt en våbenstilstand og er ophørt med sine aktiviteter. Vi skal understrege meget klart, at Hamas i to år ikke har udført nogen aktiviteter og aldrig må gøre dette mere. Men vi må ikke - sådan som vi har gjort siden 1980 - blive ved med at gentage sætningen om "to folk og to stater" og hver eneste gang være vidner til, at palæstinenserne frarøves deres jord.
Vi skal gøre en indsats med hensyn til Hamas, men vi skal også gøre en indsats med hensyn til Israel, så landet forstår, at der er en mening med det internationale samfund. 
Mario Borghezio (IND/DEM ).
   - Hr. formand, kære kolleger, Hamas har iført sig fåreklæder, men under disse fåreklæder er der måske stadig en ulv, hvis det er rigtigt, at indenrigsministeren Said Siam netop i disse dage - idet man for første gang går bort fra en praksis, som Arafat havde indført for at være med til at gøre landet verdsligt - har tilskyndet til et synligt tegn på en talebanisering af Palæstina efter Hamas' tankegang ved at give palæstinensiske politifolk lov til at lade skægget gro. Dette er stik imod det palæstinensiske politis tidligere politik, og det betyder, at man viser fuld respekt for Muhammeds lære om, at man skal lade skægget gro og klippe sit overskæg for at skille sig ud fra de vantro.
Der finder således en talebaniseringsproces sted, og den er ret bekymrende, når man ved hjælp af identifikationen af en saudiarabisk selvmordsbombekandidat opdager, at al-Qaeda reelt er til stede inden for staten Israels grænser. Det er en situation, som overordnet set er yderst bekymrende. Heller ikke udenrigsminister al-Zahars udtalelser, som de internationale aviser i vid udstrækning har offentliggjort, og hvor han gav håb om en åbensindet holdning over for anerkendelsen af Israel og således en politik med to stater, kan anses for at være særligt opmuntrende eller betryggende, eftersom samme person blot et par dage tidligere kom med en utrolig udtalelse om, at hans drøm ville være at hænge et verdenskort op derhjemme, hvor staten Israel ikke var med.
Talebaniseringen af Palæstina giver anledning til bekymring. Europa skal lukke øjnene op for denne meget reelle fare. 
James Hugh Allister (NI ).
   - Hr. formand, når regeringen i Palæstina er i hænderne på terrorgruppen Hamas, og den har nægtet at give afkald på voldsanvendelse og anerkende Israel, virker det for mig at se ret og rimeligt, at Israel kan træffe ensidige foranstaltninger til at definere og forsvare sine egne grænser. At gøre det på anden vis vil være at fejle med hensyn til at skabe sikkerhed for landets borgere, og det må være enhver regerings primære opgave.
Derfor vil jeg opfordre Israel, uanset det internationale pres, til at stå fast i denne sag. Der kommer ikke noget godt ud af at give efter for terrorister eller deres politiske apologeter, og jeg håber, at Israel, EU og hr. Solana ikke vil fravige denne linje, og at de vil holde fast og insistere på, at den eneste vej frem er, at Hamas giver afkald på voldsanvendelse og anerkender Israel. 
Monika Beňová (PSE ).
   - Hr. Solana, hr. kommissær, blandt alle de emner, der diskuteres her, har jeg fokuseret på ordene fra hr. Solana, hvor han beskrev situationen i de palæstinensiske områder og i Israel. Vi kan udlede to kendsgerninger af denne beskrivelse. Mens palæstinenserne regeres af Hamas, en organisation, der ikke er villig til at acceptere grundprincipperne i folkeretten, er situationen anderledes i Israel. Valget der kan give en regering, der frem for alt ønsker at løse de sociale og økonomiske problemer, som alle, der lever i demokratiske samfund, anser for regeringens vigtigste opgave at løse.
Uanset dette står Den Europæiske Union over for en kolossal udfordring. Denne udfordring består i, at uanset vores syn på Hamas - og jeg er sikker på, at de fleste af os opfatter det som en terrororganisation - må De som vores øverste repræsentant for forbindelserne udadtil finde en måde, hvorpå vi kan samarbejde med Hamas-regeringen.
Mens vi bevæger os af sted, vil jeg bede Dem huske på, at alle de EU-midler, der ydes i støtte til palæstinenserne, fortsat skal være underlagt den betingelse, at den palæstinensiske regering anerkender Israels eksistens. Og jeg vil gerne høre, om De kan spørge hr. Kofi Annan, hvad der helt præcis stod om Israels eksistens i det brev, han modtog fra den palæstinensiske udenrigsminister. 
Panagiotis Beglitis (PSE ).
   - Hr. formand, resultatet af det seneste valg i Israel har i bund og grund legitimeret strategien med den ensidige gennemførelse af betingelserne for en løsning på det palæstinensiske problem. Det er ikke tilfældigt, at den politiske ledelse i Israel anvender ordet "sikkerhed" langt oftere end ordet "fred", da fred kræver forhandlinger og vanskelige kompromiser.
Sikkerhed hænger derimod sammen med ensidig fastlæggelse af den endelige grænsesituation, med opretholdelsen af besættelsen af Østjerusalem, med bosættelserne på Vestbredden og med skammens mur.
Jeg tror ikke, at Israels strategiske plan, som styrkes af den nye politiske situation i de palæstinensiske områder, skaber betingelser for fred. Den skaber ikke en bæredygtig palæstinensisk stat. Derimod bidrager den til skabelsen af en fiktiv stat bestående af usammenhængende regioner og uden faste grænser.
EU gør ret i at opstille krav og betingelser for Hamas. Vi ser imidlertid ikke EU opstille krav og betingelser for Israel, for Israel lader også hånt om Oslo-aftalen, ligesom Israel lader også hånt om betingelserne i køreplanen.
Både hr. Solana og fru Ferrero greb i dag emnet an med større realisme fra EU's side. Vi er nødt til at fortsætte på samme troværdige måde, så EU kan opnå resultater. 
Richard Howitt (PSE ).
   - Hr. formand, først vil jeg gerne lykønske det israelske arbejderparti med, at det er kommet i regering. De er socialdemokrater, det er vores søsterparti, og jeg glæder mig over erklæringen i deres manifest om, at "besættelsen slider på de moralske fibre i det israelske samfund", samt Amir Peretz' tale i Herzliya til støtte for respekten for internationale grænser. Begge rummer et meget vigtigt engagement i retning af fremskridt.
Jeg takker både kommissæren og den højtstående repræsentant for at have gentaget Europas engagement i en forhandlingsløsning, ikke en ensidig løsning, her i eftermiddag. Over for kommissæren vil jeg gentage vores private diskussioner og sige, at selv om hun gør helt ret i at indføre betingelser for den europæiske støtte til Den Palæstinensiske Myndighed, vil jeg bede hende udarbejde planer for at undgå en humanitær katastrofe i de palæstinensiske områder, hvis Hamas ikke arbejder så hurtigt, som vi alle håber.
Til hr. Solana vil jeg sige, at jeg vil bede ham huske på, hvor let det var at lukke Raffa-overgangen - som skulle have været garanteret af EU - under de israelske aktioner for nylig samt det lovlige i, at Israel tilbageholder toldbetalinger til Den Palæstinensiske Myndighed, som ellers er garanteret i henhold til Paris-aftalen. Der er tale om juridiske forpligtelser, som Den Europæiske Union og kvartetten har pligt til at søge overholdt. 
Edith Mastenbroek (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne ganske kort komme ind på et par ting. For det første vil jeg sige, at jeg støtter alle de tre krav, som hr. Solana skitserede, men jeg er bange for, at de er utilstrækkelige. Jeg mener, at vi ikke blot bør kræve, at Hamas overholder gældende aftaler, herunder anerkendelse af Staten Israel; vi bør også kræve Hamas' fulde respekt for demokratisk beslutningstagning i palæstinensisk politik, som dette var et resultat af. Vi må kræve, at Hamas ikke rører ved palæstinensernes menneskerettigheder. Vi bør give vores fulde støtte til de palæstinensiske kvinder, som demonstrerede for deres rettigheder på kvindernes internationale kampdag.
Hr. Solana sagde, at Hamas ikke kan ændre fortiden, men at det kan ændre fremtiden. Det var Ariel Sharon, der en gang sagde, at når først man sidder med magten, ændres ens opfattelse af verden dramatisk, og nogle ledere i verden har været ude og beskrive ham som en fredens mand. Vi kan ikke udelukke muligheden af, at Hamas vil vokse med opgaven. Jeg vil dog ikke vædde min sidste euro på det. Derfor har vi brug for en langsigtet strategi.
Jeg håber på, at næste gang, der er valg i Palæstina, vil det palæstinensiske folk stemme Hamas ud, og det eneste parti, der kan slå Hamas, er al-Fatah. Den unge generation i al-Fatah, hvilket vil sige alle under 50 for den sags skyld, opfordrer til interne reformer, og det mener jeg er det rigtige. Den generation har potentialet til at genskabe forbindelsen mellem al-Fatah og den palæstinensiske befolkning. Jeg bakker fuldt op om partiets mål, og jeg opfordrer alle mine kolleger til at undersøge, hvordan vi kan investere i denne reformbevægelse. 
Pierre Schapira (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil først henvise til nogle kendsgerninger. For det første var det demografiske problem et centralt emne i debatten. For det andet er utopien om et Storisrael død. For det tredje var debatten i Israel fokuseret på det sociale spørgsmål. Og for det fjerde påvirkede Hamas ikke valget i Israel.
Israelerne har ubevidst endegyldigt erkendt de to staters eksistens. Tiden burde nu være inde til forhandlinger, men der bør gøres en indsats for forhold til Hamas for at overbevise det om at erklære sit charter ugyldigt og endelig anerkende Israel som en gyldig samtalepartner. Elles vil der, mine damer og herrer, kun blive ført unilateral politik fra begge parters side.
Offentligheden i de to lande går ind for fred. Europa bør udnytte denne situation, for det kan fremover spille en afgørende rolle. Europa er ventet, og hvad angår bistanden til palæstinenserne, må jeg endnu en gang slå fast, at Europa bør fortsætte med at udbetale støtten, eller ender det med en katastrofe i Palæstina. 
Benita Ferrero-Waldner,
   Først vil jeg gerne takke de mange talere her i aften for deres fuldstændige støtte til vores bestræbelser på at videreføre fredsprocessen. Selv i denne vanskelige tid må vi forsøge at gøre, hvad vi kan. Men hovedansvaret ligger hos de to parter, og vi - det internationale samfund - må støtte dem på denne vej. Jeg gentager, at det skal være en forhandlingsløsning - ikke en ensidig løsning, og jeg har vist gjort det helt klart.
Vi er alle enige om, at det er vigtigt, at Hamas overholder de tre betingelser; de skal afstå fra voldsanvendelse, anerkende eksistensen af Staten Israel og overholde de eksisterende aftaler, som tidligere regeringer har indgået. Det er også meget vigtigt, at den internationale kvartet forbliver enige. Det bliver ikke altid nemt, men vi vil forsøge at være enige, så meget vi kan.
For det andet er humanitær bistand en absolut nødvendighed. I tidligere analyser har vi set, at mere eller mindre halvdelen af vores bistand er gået til de forskellige muligheder for at yde humanitær bistand, ikke gennem Den Palæstinensiske Myndighed. Derfor vil bistanden fortsætte gennem FN's organisationer og internationale organisationer. Vi kan finde måder at gøre det på gennem ngo'er, men vi er også nødt til at revidere vores position og finde nogle alternative mekanismer. Det arbejder vi på. Men eftersom der er tale om et meget vanskelige spørgsmål, er vi nødt til at se nøje på, hvad vi kan gøre.
Vi skal også være helt sikre på - og det er det, vi skal finde ud af - at vores bistand ikke går til terroristerne. Derfor er vi nødt til at finde den rette balance, hvilket ikke er let.
Vi er naturligvis nødt til at støtte Mahmoud Abbas. Han er vores samtalepartner i øjeblikket. Muligheden er til stede, så vi er nødt til at prøve at styrke hans stilling mest mulig, men igen skal vi være tålmodige, for vi arbejder stadig med de nærmere detaljer.
Rusland har klart erklæret, at da man mødtes med Hamas, holdt man sig inden for rammerne af erklæringen fra kvartetten fra den 30. juni. Russerne sagde, at det var vigtigt at tale med Hamas for at få dem ført i den rigtige retning, allerede før regeringen blev dannet. Desværre har vi hørt, at Hamas ikke har overholdt alle betingelserne, selv om man hist og her har taget de første par skridt.
Jeg vil også gerne sige et par ord om Østjerusalem. Vi er særligt bekymrede over aktiviteter med bosættelser og opførelsen af sikkerhedsmuren i og omkring Østjerusalem, som truer grænsefællesskabet med en fremtidig palæstinensisk stat og ligeledes truer med at gøre forhandlingerne om den endelige status yderst komplicerede. Enhver aftale om byens status skal forhandles på plads af de to parter og må ikke foregribes af nye faktorer på stedet, som jeg var inde på tidligere. Dette har vi også gjort helt klart i erklæringer fra Rådet og kvartetten.
Vi er parat til at bistå parterne på bedste vis, hvis vi bliver bedt om det. Det første skridt fra israelsk side er at bringe diskriminationen mod palæstinenserne i byerne til ophør. Der findes en lang række sådanne faktorer.
Med hensyn til sikkerhedsmuren har Den Europæiske Union ved flere lejligheder erklæret, at selv om vi fuldt ud anerkender Israels ret til at beskytte sine borgere mod terrorangreb, er vi særligt bekymrede over linjeføringen for sikkerhedsmuren på den besatte Vestbred, som afviger betydeligt fra den grønne linje, uberettiget beslaglægger palæstinensisk jord og indebærer en betydelig begrænsning på bevægelighed og adgang.
Vi opfordrer endnu en gang Israel til at standse opførelsen af sikkerhedsmuren og ændre linjeføringen inde i de besatte palæstinensiske områder, herunder i og omkring Østjerusalem.
Javier Solana,
   Hr. formand, jeg vil gerne erindre de ærede medlemmer af Parlamentet om, at der er sket noget meget vigtigt ved disse valg. Valgene i både Palæstina og Israel har skabt en ny politisk klasse. De politiske partier, der har domineret hverdagen i Israel og Palæstina gennem de sidste 20 år, er forsvundet eller har kun fået meget få stemmer. Nye partier er dukket op efter at være blevet oprettet for kun få måneder siden. Nye personer er dukket op som ledere. Hvad betyder det? Det betyder formentlig mange ting, men for os bør det i det mindste betyde noget nyt, hvad angår ledelsen. Vi må investere noget håb i denne bevægelse for at se, om vi kan udnytte situationen til at føre processen videre.
Det er mit indtryk og min dybe overbevisning, at resultatet af disse valg er en grundlæggende forandring af den sociale struktur i begge samfund. På palæstinensisk side findes der formentlig ikke noget ønske om en ikke-verdslig regering. Det vil jeg i høj grad insistere på. Jeg tror ikke, at flertallet blandt befolkningen i Palæstina stemte på Hamas, fordi de ønskede en religiøs regering i spidsen for Den Palæstinensiske Myndighed. Jeg mener, at de stemte imod andre ting, som har en tættere sammenhæng med tyranniet, hvor tingene ikke gøres ordentligt, med korruption og mangel på en ordentlig organisation.
Vi er nu nødt til at gøre en indsats og gøre vores yderste for at sikre, at Palæstina, som formentlig er den mest verdslige del af Mellemøsten, ikke vender tilbage til noget, som flertallet af palæstinenserne formentlig ikke ønsker. Men samtidig skal der også sidde nogle folk i regeringen, som er i stand til at frembringe de resultater, som flertallet ønsker: sociale tjenester, ingen korruption, demokrati osv. Det er her, vi skal udøve vores vigtigste påvirkning.
Det er det samme i Jerusalem, det samme i Israel. Når man ser, at premierministeren bliver Ehud Olmert og ikke hr. Sharon, er det virkelig meget imponerende: Sikke en grundlæggende forandring, der har fundet sted inden for et så kort tidsrum. Den, der ledte Kadima og Likud, partiet, der har styret forretningen i Jerusalem i mere end 20 år, ligger nu syg på hospitalet. Der er et nyt parti med en ny leder, som ingen forventede skulle være lederen i dag.
Åbner det så nogle muligheder? Jeg vil gerne tro, at det åbner nogle muligheder. Vil vi benytte os af de muligheder? Jeg vil gerne tro, at, ja, vi vil benytte os af disse muligheder. Når jeg taler med hr. Olmert, hvilket jeg ofte gør, fortæller jeg ham hele tiden, at en ensidig løsning ikke er mulig. Det har vi allerede set. Det er ikke muligt med en ensidig tilbagetrækning fra Gaza. Til sidst måtte de først henvende sig til det internationale samfund, og så måtte de henvende sig til den palæstinensiske side, for det er umuligt at løse op for en situation, der er så kompliceret, og gøre det ensidigt.
Hr. Cohn-Bendit sagde, at det er forfærdeligt, at fugleinfluenzaen måske vil brede sig fra Israel til Palæstina. I dag har der været en erklæring om at vi er nødt til at sikre, at fugleinfluenzaen ikke breder sig fra det ene sted til det andet. Den samme person sagde ikke, at fattigdom kan spredes fra det ene sted til det andet; at elendighed ikke kan spredes fra det ene sted til det andet. Nogle gange er det, som om vi er mere bekymrede over spredningen af fugleinfluenza end over spredningen af de lidelser, den elendighed og den tragedie, der har været der i årevis. Befolkningen er skilt af en mur, som muligvis ikke vil stoppe fugleinfluenzaen, men som måske forhindrer folk i at bevæge sig fra det ene sted til det andet.
Det er virkelig trist. Vi er nødt til at kunne gøre begge ting - at samarbejde, så fugleinfluenzaen ikke spreder sig, og sikre, at folk kan rejse, arbejdstagere kan bevæge sig rundt, og der kan ske fremskridt, og det er efter min mening langt vigtigere.
I 1980 sagde vi noget meget vigtigt, som vi har holdt fast i. For ikke så længe siden sagde vi, at vi mener, at grænserne fra 1967 er et udgangspunkt for forhandlinger. Det vil jeg gerne gentage i dag her i Parlamentet. Vi er parat til at forsvare dette; vi er parat til at acceptere ændringer af grænser, som er accepteret af de fleste - af begge parter. Men vi kan ikke forestille os nogen anden løsning, hvor man ikke tager hensyn til den præmis, at forhandlingerne skal tage udgangspunkt i 1967-grænserne.
Jeg vil også gerne sige, at alle skal have mulighed for at ændre sig. Hr. Cohn-Bendit har ændret sig. Jeg har ændret mig. Hvor mange her i salen har ændret sig? Og jeg mener, at vi alle har ændret os til det bedre. Hvorfor tror vi ikke, at folk kan ændre sig til det bedre?
Nu skal vi give dem denne mulighed, men vi er nødt til at være meget skrappe indtil det øjeblik, hvor de ændrer sig. Vi skal fortælle dem, at hvis de ændrer sig, får de mulighed for at komme med på holdet. Men hvis de ikke ændrer sig, kan de desværre ikke komme med på holdet. Som jeg tidligere har sagt, er det meget vanskeligt at lave om på fortiden. Ingen kan ændre sin fortid, kun gøre sine erindringer lysere, hvilket mange gør. Men i fremtiden kan vi ændre os. Vi er nødt til at handle for at skabe forudsætninger, så folk kan opføre sig anderledes i fremtiden.
Jeg ville gerne se Hamas ændre sig og anerkende Israel. Det er umuligt at forhandle, hvis man ikke anerkender modpartens ret til at eksistere. Det skal også være gensidigt. Det er umuligt at forhandle, hvis man ikke ønsker at forhandle og samtidig ønsker at have en pistol i lommen. Det er ikke forhandling. Det er budskaber af den art, vi skal have igennem.
Vi skal også presse på for at opnå pluralitet i det palæstinensiske samfund. Det har været det mest verdslige samfund og er fortsat verdsligt, ikke underlagt et påtvunget religiøst samfund, som det er fremgået af nogle erklæringer fra Hamas. Det er et meget vigtigt punkt, og vi er nødt til at overveje det for første gang. En gruppe tilhørende det muslimske broderskab er kommet til magten ad demokratisk vej. Vi er nødt til at tage stilling til det, fordi det er sket i Palæstina. Det kan ske andre steder, og vi er nødt til at tænke over, hvordan vi skal håndtere det. Jeg vil meget gerne have, at man tager hensyn til disse aspekter, ikke kun i tænketanke, men også blandt de politiske aktører i Den Europæiske Union.
Jeg har håb i mit hjerte, og jeg ønsker, at De skal have håb i Deres hjerter. Lad os i fællesskab se, om vi kan opfylde de håb, som jeg er sikker på, at De har i Deres hjerter.
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet. 
Jeg vil gerne byde hr. Milinkevitsj, som var kandidat ved præsidentvalget i Belarus for nylig, og hr. Viacorka, leder af den nationale front i Belarus, velkommen på tilhørerpladserne.
De er blevet indbudt af formanden for Europa-Parlamentet som et symbol på Europa-Parlamentets støtte til demokrati og frihed i Belarus. Hr. Milinkevitsj førte tappert sin præsidentvalgkamp, selv om han blev udsat for undertrykkelse fra den diktatoriske regering i Belarus, han forsvarede menneskerettigheder, demokrati og det civile samfund og kæmpede for de værdier, der også er vores.
Alexandra Dobolyi (PSE ).
   - Hvad er der rent faktisk sket ved valget? Som jeg ser det, er der rent faktisk sket det, at det har ændret planerne for Sharon og hans efterfølger Olmert efter valget i retning af en yderligere tilbagetrækning fra Vestbredden og derved en bevarelse af Israels religiøse identitet.
Sharons arv omfatter tre opgaver:
- Den palæstinensiske side ønsker ikke at indgå en permanent traktat med Israel. Abu Mazen vil være villig, men ude af stand til det. Hamas vil være i stand til det, men er ikke villig til det.
- Israel bør fastlægge sine grænser ensidigt og de facto.
- Grænsen bør fastlægges langs "adskillelsesmuren", inklusive de store jødiske bosættelser på Vestbredden. Dette vil kræve en smertefuld og radikal tilbagetrækning af omkring 70.000 bosættere.
Hvis man tager dette skridt, vil der blive oprettet separate kantoner, og vi kan være sikre på, at dette "noget" vil føre til en forfejlet stat.
Det er her, at vi, EU, skal gøre det klart for vores israelske venner, at det ikke længere er i deres interesse at gøre dette, fordi det helt sikkert vil føre til en fortsat palæstinensisk opstand, og enhver ved, hvad det betyder.
Den Arabiske Liga har en interessant holdning i denne sag: De ønsker en fred baseret på Israels grænser fra 1967. Måske burde vi også gennemgå forhandlingerne på dette grundlag se, om denne vej fører til en sikker fred fremover.
Jeg bliver mere og mere overbevist om, at Israels sikkerhed ikke afhænger af, at de kan bevare bosættelserne, men af en løsning på konflikten.
Cristiana Muscardini (UEN ).
   - Hr. formand, kære kolleger, resultaterne af det israelske valg for nylig bekræfter, at den vej, som premierminister Sharon går for at opnå fred i Mellemøsten, og som er acceptabel for både palæstinenserne og israelerne, er den rette, også fordi det måske er den eneste mulige. Problemet er nu, om den nye palæstinensiske regering vil fortsætte med at gå denne vej på trods af Hamas' sejr ved de seneste lovgivende valg.
EU skal bestræbe sig på at spille en hovedrolle i en fredsproces, hvor EU flere gange har været mindre aktiv i den mæglingsrolle, som den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik giver det.
En sand fredsløsning i et af de mest vanskelige områder i det internationale geopolitiske landskab kan kun opnås ved hjælp af reelle garantier for de to landes sikkerhed og således via en europæisk politisk indsats, der sikrer udvikling og dialog, men som er fastere, når det gælder om at fordømme terrorisme og vold fra de menneskers side, der selv i dag ønsker at slette staten Israel fra verdenskortet.
De fælles udenrigs- og sikkerhedspolitiske beføjelser hos EU-institutionerne skal svare til de reelle forventninger om en styrket forhandling med henblik på at sikre, at dialogen foregår på en korrekt måde, og at begge befolkningers politiske og sociale rettigheder beskyttes. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er redegørelser fra Rådet og Kommissionen om valget i Belarus.
Hans Winkler,
   Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, Europa-Parlamentet har allerede flere gange beskæftiget sig med spørgsmålet om Belarus, desværre på given foranledning. Jeg minder om, at der umiddelbart efter valget blev afholdt en særligt debat om dette emne, hvor der blev diskuteret meget alvorligt og meget overbevisende. Jeg havde også den ære at tage ordet i den debat. Også Rådet har allerede gennem længere tid beskæftiget sig eller måttet beskæftige sig med Belarus, fordi dette land giver anledning til store bekymringer.
Det er tragisk, hvad den belarussiske befolkning må gennemleve i øjeblikket. Vi må i dag udtrykke vores solidaritet med befolkningen i Belarus. Det ved jeg, at De gør, ligesom Rådet og naturligvis også Kommissionen. Jeg vil også gerne, som formanden allerede har gjort, byde hr. Milinkevitsj hjertelig velkommen og udtrykke min glæde over, at han er til stede i dag ved denne debat. Forhåbentlig kan han fortsat finde mod i den støtte, som alle EU's organer giver ham, hans ligesindede og de modige kvinder og mænd i Belarus. Jeg vil minde om, at formanden for Det Europæiske Råd, forbundskansler Schüssel, allerede under debatten i formiddags talte om Alexander Milinkevitsj, jeg citerer: "Han fortjener fra os enhver tænkelig politisk, økonomisk og finansiel støtte, hvor det er nødvendigt." Det vil jeg gerne bekræfte her endnu en gang.
Rådet beskæftigede sig allerede før valget meget intensivt med situationen i Belarus og advarede meget klart de regerende, særligt præsident Lukasjenko, og opfordrede dem til ikke at træde menneskerettighederne under fode, at respektere folks forsamlingsret, forsamlingsfrihed og demonstrationsret, og gjorde, da en minister kom med den utrolige trussel om at behandle demonstranter som terrorister, opmærksom på, at EU ikke ville acceptere dette. Desværre var valget ikke demokratisk - jeg kan huske, at der lejlighedsvis blev givet udtryk for det håb, at valget alligevel ville føre til et skift - som vi nu ved, og som også OSCE/ODIHR-observatørgruppen har konstateret. Det var præget af alvorlige mangler.
EU generelt og Rådet især kan og må nu primært gøre to ting. På den ene side skal vi gøre det klart, at vi ikke tolererer en sådan adfærd. Derfor må vi målrettet træffe foranstaltninger over for dem, som er ansvarlige for disse hændelser. Rådet - nu også Det Europæiske Råd - har principielt besluttet, at man vil træffe passende foranstaltninger over for dem, som er ansvarlige for overtrædelserne af menneskerettighederne og for overtrædelsen af de demokratiske spilleregler i Belarus. Rådet forbereder nu en beslutning, hvor dette skal konkretiseres og gennemføres. Der vil blive udstedt visaforbud for en lang række personer, også for præsidenten selv. Det sagde Det Europæiske Råd også udtrykkeligt i sin erklæring, som var tilknyttet konklusionerne.
Rådet undersøger endvidere muligheden for yderligere foranstaltninger, og i denne forbindelse skal det altid prioriteres højt - og det ved jeg også, at De mener - at ingen af de trufne foranstaltninger må ramme befolkningen. Vi vil ikke udstede initiativer, som ikke rammer de ansvarlige, men som skader menneskene. Derfor består den anden del af det, som EU kan og må gøre - og det har Rådet også allerede drøftet - i konkrete støtteinitiativer for befolkningen. Jeg er overbevist om, at kommissær Ferrero-Waldner vil komme med en udførlig redegørelse og detaljer om de konkrete initiativer, der kan iværksættes.
Der er også bud efter medlemsstaterne. Det vil jeg gerne sige helt klart her med adresse til alle medlemsstaterne. Når det handler om at give unge mennesker mulighed for at studere i vores lande, og når det handler om at hjælpe civilsamfundet, så må ud over EU - her træffer Kommissionen konkrete initiativer - også vi, medlemsstaterne, træffe helt konkrete foranstaltninger. Forbundskansleren nævnte i formiddags, at en gruppe stater, deriblandt også Østrig, allerede har besluttet at stille særlige stipendier til rådighed for unge mennesker fra Belarus, så de får mulighed for at rejse til vores lande, at se, hvordan det foregår i demokratiske lande, at lære og at fortælle derhjemme, at EU støtter dem og ikke har glemt dem. Også dette budskab er meget vigtigt, at vi ikke glemmer belarusserne, at vi vil hjælpe dem, at vi støtter dem.
Endelig må vi ikke blive trætte af at opfordre regeringen til at løslade de fængslede. Vi må minde regeringen om, at disse mennesker kun har gjort brug af deres menneskeret til at demonstrere fredeligt og ytre deres mening. Også det vil Rådet fortsat gøre. Vi vil ikke lade det belarussiske folk i stikken, og vi vil blive ved, indtil foråret også er kommet til dette land, som udenrigsministeren udtrykte det.
Benita Ferrero-Waldner,
   Hr. formand, først vil jeg gerne sige, at det er en stor glæde at se hr. Milinkevitsj her. Vi havde et møde i formiddags, så dagen startede godt, og jeg hørte direkte, hvad det belarussiske folk har på hjerte. Derfor var det efter min mening meget vigtigt med denne diskussion i dag, for vi har alle set, at begivenhederne i Minsk bekræftede hr. Lukashenkos faste beslutning om at vinde valget uanset hvad. Jeg kan huske, hvad hr. Milinkevitsj sagde til mig i dag, at selv om valget tilsyneladende blev vundet af hr. Lukasjenko, var det i virkeligheden det belarussiske folk, der vandt, og hr. Lukasjenko er begyndt at tabe valget. Det er meget vigtigt for fremtiden.
Dette var desværre præcis, hvad vi forventede. Men vi forventede ikke, at de pluralistiske kræfter var i stand til at stå sammen i den grad, det skete. Jeg vil gerne udtrykke min beundring for deres mod. Vi håber, at vi fortsat vil kunne yde så meget støtte til de demokratiske kræfter, som vi kan.
I den officielle rapport fra OSCE/ODIHR konkluderer man, at valgene helt klart ikke opfyldte OSCE-standarderne for demokratiske valg. Dette skyldtes navnlig den tilfældige magtanvendelse fra statens side og udbredte anholdelser, manglende respekt for de grundlæggende rettigheder som forsamlingsfrihed, foreningsfrihed og ytringsfrihed samt problemer med tidlig stemmeafgivelse samt optællings- og sammentællingsprocedurerne. Det er klart, at vi alle betragter valget som værende grundlæggende fejlbehæftet. Vi beklager især, at man afviste registrerede observatører fra OSCE og parlamenter i EU, herunder medlemmer af Europa-Parlamentet. Det har vi gjort opmærksom på.
Vi fordømmer på det kraftigste den voldelige undertrykkelse af protester samt anholdelsen af fredelige demonstranter, herunder hr. Kozulin, den tidligere polske ambassadør hr. Maszkiewicz og alle de andre ukendte studerende, håndværkere og arbejdere, som gik på gaden for at demonstrere.
Vi støtter fuldt ud det, som formanden for Rådet sagde - det er meget vigtigt, at vi indfører målrettede sanktioner, der ikke påvirker befolkningen, men som vil påvirke de ansvarlige for denne valgsvindel. Vi må sørge for, at det kan lade sig gøre. Kommissionen er i gang med forberedelserne.
Fremover må vi fortsætte støtten til det civile samfund. Vi må videreføre denne strategi, fordi vi ønsker at stå på befolkningens side og arbejde for den. Men samtidig ønsker vi ikke at samarbejde med regeringen - eller i det mindste at samarbejde mindst mulig med den.
I overensstemmelse med Rådets konklusioner fortsætte demokratiseringsstøtten gennem vores forskellige bistandsværktøjer. Vi har også arbejdet specifikt med medierne, fordi vi ved, at det er meget vigtigt, at folk træffer deres egne beslutninger. De nuværende tv- og radioprogrammer med støtte fra EU er et vigtigt bidrag til demokratiseringen, men også til EU's synlighed i Belarus, hvilket vi har diskuteret i dag. Der resterer et stort stykke arbejde - der skal foretages forbedringer - men vi må fortsætte med disse projekter. Jeg er enig i, at vi skal se, hvad vi kan gøre for at støtte de studerende, der blev bortvist fra universiteterne. Måske ikke på næste rådsmøde, men i den nærmeste fremtid, vil vi udarbejde programmer, og Kommissionen vil sammen med Rådet helt sikkert støtte dem.
Vi har allerede finansieret Vilnius-universitetet, fordi Minsk er blevet lukket, og vi har forsøgt at give de unge mennesker en chance. Kontakter fra folk til folk er det vigtigste middel til at styrke mulighederne for at samarbejde.
Vi må gøre, hvad vi kan imod undertrykkelse, på den ene siden gennem erklæringer, som vi udsender officielt gennem Rådet, og på den anden side ved at tale klart på vores møder med russerne og påpege, at vi ønsker et Belarus, hvor menneskerettigheder og retsstatsprincippet respekteres.
Bogdan Klich,
   Hr. formand, det forholder sig rent faktisk således, at dagens forhandling er en fortsættelse af forhandlingen for to uger siden. Jeg vil erindre Parlamentet om, at vi ved den lejlighed bestod solidaritetsprøven i forhold til Belarus med kryds og slange. Vi reagerede, som det var ret og rimeligt, fordømte undertrykkelsen og opfordrede til løsladelse af de anholdte og dømte. Vigtigst af alt støttede vi demonstranterne, som udøvede deres borgerrettigheder på Oktoberpladsen. Det er også vigtigt, at Kommissionen, Rådet og Parlamentet for 14 dage siden talte med én stemme. Dette bør vi fortsat gøre i forhold til Belarus.
Tiden for politiske erklæringer er imidlertid forbi, og nu er tiden inde til at handle. Vores diagnose er færdig, og nu skal behandlingen sættes ind. Dette betyder, at Rådet og Kommissionen skal træffe en række modige beslutninger. Jeg er glad for, at både hr. Winkler og kommissær Ferrero-Waldner allerede har nævnt nogle af disse, men jeg vil gerne tage et par andre spørgsmål op.
For det første: Hvis vi mener, at valget var udemokratisk, er konsekvensen, at hr. Lukasjenko ikke har mandat til at fastholde magten i en tredje periode. Dette medfører igen, at vi må udsende en klar opfordring til, at præsidentvalget skal gå om, således som den belarussiske opposition længe har krævet.
For det andet bør listen over personer med indrejseforbud til Den Europæiske Unions område udvides betydeligt, så den omfatter forskellige kategorier af mennesker, der er ansvarlige for krænkelser af menneskerettigheder og friheder. Derfor skal listen ikke kun omfatte repræsentanter for de lokale, regionale og nationale myndigheder, men også universitetsdekaner, der har bortvist demonstrerende studenter, og redaktører med ansvaret for propaganda til fordel for regimet.
For det tredje bør visumpolitikken over for belarussiske borgere lempes hurtigst mulig. Dette vil give os mulighed for at gennemføre vores princip om ikke at isolere det belarussiske samfund, mens vi isolerer ledelsen. Belarusserne skal have lettere ved at rejse, og derfor er det vigtigt for os at lette visumproceduren for dem.
For det fjerde må vi lade vores stemme blive hørt i internationale organisationer som FN og OSCE samt opfordre til løsladelse af politiske fanger. I øjeblikket holdes en polsk diplomat, hr. Maszkiewicz, som politisk fange i Minsk, og jeg var glad for, at kommissæren nævnte ham i dag. Jeg har tillid til, at Rådet vil handle hurtigt for at sikre, at han løslades hurtigst mulig.
For det femte er det vigtigt at sætte Belarus på dagsordenen for det næste topmøde mellem EU og Rusland, fordi Rusland har mulighed for at udøve et politisk og økonomisk pres på Belarus, og dette kan bidrage til en opblødning af regimet i landet. Unionen kan selv udøve pres på Rusland for at tilskynde landet til at udøve indflydelse på Belarus på denne måde. Rådet må sikre, at de instrumenter, det har til rådighed, bruges korrekt til dette formål.
Hvis monopolet på information skal brydes, må vi endelig yde støtte til radiostationer og kommende tv-stationer, der sender til Belarus. Det er imidlertid også vigtigt at handle fornuftigt i denne henseende, og derfor vil jeg appellere til, at man ikke spilder flere midler på at støtte initiativer, der ikke når ud til befolkningen i Belarus.
Jan Marinus Wiersma,
   Hr. formand, også jeg vil på min gruppes vegne byde hr. Alexander Milinkevitsj, præsidentkandidat fra Belarus, hjertelig velkommen, og gennem ham vil jeg sende en hilsen til og støtte oppositionen og alle modstandere i Belarus, især alle dem, som er arresteret og fængslet.
Allerede for to uger siden blev det sagt, at vi ikke kan acceptere valgresultatet som resultatet af en fri og demokratisk proces. Jeg omskriver det, som kommissæren sagde, til, at Lukasjenko ikke har vundet, men at befolkningen i Belarus har tabt. Det er en vigtig konstatering. Samtidig må vi konstatere, at Lukasjenko overhovedet ikke kan gøre krav på demokratisk legitimitet, og at det derfor er godt, at EU har foretaget sig noget synligt. Ved at udstede forbud mod at give ham visum har vi meddelt ham, at han efter vores opfattelse hurtigst muligt skal forsvinde, og at vi i hvert fald ikke anerkender ham. Vi vil ikke se ham, og vi vil heller ikke længere tale med ham. Det var mit første punkt. Jeg støtter udvidelsen af visumforbuddet til også at omfatte andre myndigheder og personer i Belarus. Vi må tænke grundigt over, hvordan vi kan gå så vidt som muligt, og vi afventer Kommissionens og Rådets forslag herom.
Vi kunne også overveje, hvad vi kan gøre for at fastfryse tilgodehavender for især at ramme den regerende elite i Belarus. Det er vigtigt, at vi her i dag konstaterer, at vi uformindsket skal holde fast ved de konklusioner, som vi drog efter valget i Belarus. Vi må vise en uophørlig interesse for udviklingerne i landet. Jeg har selv været involveret i Belarus i fem år som hr. Klichs forgænger som formand for delegationen. Selv om der tilsyneladende også blev svindlet ved det sidste præsidentvalg, så vi alligevel, at interessen for Belarus aftog efter nogle måneder. Vi skylder hinanden, som institution, men også som Parlament, at vi opretholder denne usvækkede interesse.
Jeg var glad for, at kommissæren fremsatte en bemærkning om dialogen med Moskva. Jeg vil også gerne have at vide af hr. Winkler, hvad han mener om den måde, hvorpå vi i samråd med Rusland kan sætte dette punkt på dagsordenen. Som jeg har sagt, modtog Lukasjenko nemlig også denne gang meget hurtigt lykønskninger fra Putin.
Når det gælder yderligere foranstaltninger, ville det være godt at få Kommissionen og Rådet til også at prøve nye veje, . Hvad kan vi finde på, ud over de nuværende instrumenter, for at fremme især kontakterne mellem vores befolkning og befolkningen der? Det er f.eks. meget vanskeligt for os parlamentsmedlemmer at rejse til Belarus. Hvilke konkrete og kreative foranstaltninger kan vi træffe for på en eller anden måde at skabe disse kontakter mellem mennesker og yde praktisk støtte til befolkningen i Belarus? Til sidst kan jeg blot sige, at vi skal være vedholdende og frem for alt ikke vække det indtryk hos hr. Milinkevitsj og hans folk, at vi lader dem i stikken. Vi skal holde ud og også her i Parlamentet fokusere så meget som muligt på det.
Jeanine Hennis-Plasschaert,
   Hr. formand, fru kommissær, hr. formand for Rådet, med al respekt - for jeg er klar over, at især Rådet bruger usædvanligt kraftige vendinger - er jeg nødt til at sige, at erklæringerne alligevel skuffer mig noget. Det er stadig ikke tydeligt for mig, hvornår og hvordan alle medlemsstaterne og Kommissionen skal konkret udforme de foreslåede sanktioner og foranstaltninger.
Udvidelsen af visumforbuddet til også at omfatte regeringsrepræsentanter er naturligvis glimrende. Men hvad gør vi med dommere og politifunktionærer, som er involveret i mishandlinger osv.? Får de også visumforbud? Hvad er der sket med idéen med samtidigt og øjeblikkeligt at indlede en politik, der netop er fleksibel, når det gælder billige visa for almindelige belarussere og især studerende? Og idéen med at fastfryse udenlandske tilgodehavender, tilpasse de finansielle programmer bedre til den specifikke situation, støtte den uafhængige presse osv.? Hvornår og hvordan vil der blive gjort noget konkret ved det? Når alt kommer til alt, har vi ikke ret meget gavn af flotte ord. At udtrykke solidaritet er glimrende, men vi har brug for konkrete handlinger. Datoer, tal, frister og nøgne kendsgerninger ville jeg gerne have hørt.
Som Jan Marinus Wiersma nævnte for lidt siden, er Ruslands rolle stadig underbelyst. Putin lykønskede uden at blinke Lukasjenko med hans sejr. Han er den, som holder økonomien i gang takket være billige råstofleverancer. I slutningen af april ved vi, om Putin holder fast ved de bizart lave gaspriser for Belarus. Alt står og falder med den interesse, som Rusland stræber efter at få i den belarussiske virksomhed Beltransgas. Økonomisk fortjeneste er således målet.
Atter beder jeg Rådet og Kommissionen om i krystalklare vendinger at gøre det tydeligt for Putin, hvad EU går ind for. Nu skal presset øges, bl.a. i forbindelse med G8's energitopmøde i midten af juli i Skt. Petersborg. Foreløbig indtager især Rådet imidlertid en overordentlig forsigtig holdning. Derfor spørger jeg, om Rådet er bange for, at det er i modstrid med andre prioriteter såsom vores egne energiforsyninger, hvis det indtager en klar holdning.
Elisabeth Schroedter,
   Hr. formand, først vil jeg gerne på vegne af Gruppen De Grønne byde vores gæster fra Belarus, Aleksander Milinkevitsj og Vinsuk Viasjorka, hjerteligt velkommen. Vores gruppe har stor respekt for den aktive oppositionsbevægelse i Belarus, dens præstationer og mod. Trods trusler om vold protesterede De med fredelige demonstrationer mod valgsvindelen. Vi mener også, at Lukasjenko ikke længere beklæder sit embede retmæssigt. Vi beundrer den suverænitet, ro og klarhed, hvormed De, hr. Milinkevitsj, håndterede de vanskelige situationer på Oktoberpladsen og i Kupala-parken. Stor respekt for denne præstation!
Vi så i fjernsynet, hvordan de fredelige demonstranter brutalt blev indespærret af politiet. Arrestationer, domme og eksmatrikuleringer er for mange af Deres kombattanter blevet konsekvensen af, at de benyttede sig af deres ytringsfrihed, en grundlæggende rettighed, som er en selvfølge i landene i EU. Vi tror imidlertid på, at De er landets nye kraft og kan skaffe demokrati og økonomisk opsving til landet. Vi håber, at frihedens ånd fortsat vil være vågen i Belarus.
Hr. rådsformand Winkler, jeg takker Dem, fordi De har optaget mange af vores krav. Men i forbindelse med indrejseforbuddet må De ikke glemme dem, som brutalt spærrede demonstranterne inde. De skal med på listen. Glem heller ikke, som kollegerne allerede har sagt, at Putin holder Lukasjenko ved magten, og at det skal være et centralt punkt i samtalerne med Rusland.
Jonas Sjöstedt,
   Hr. formand, vores gruppe mener, at valget i Belarus var udemokratisk. Oppositionen blev ved hjælp af en række forskellige metoder forhindret i at virke på en rimelig måde. Medierne blev kontrolleret af Lukasjenka-regimet. Dette understreges i vores forslag til beslutning. I denne situation er det vigtigt, at omverdenen har nære kontakter til demokratiske kræfter i Belarus som folkebevægelser og frie fagforeninger. Det belarussiske folk må ikke blive isoleret. Trods Lukasjenkas antidemokratiske metoder er der fortsat en betydelig folkelig støtte til ham. Det skyldes til dels den relative sociale lighed og tryghed i landet. Men social tryghed, som jo er noget godt, kan aldrig undskylde begrænsninger i de demokratiske friheder og rettigheder. 
Konrad Szymański,
   Hr. formand, på Gruppen Union for Nationernes Europas vegne vil jeg også gerne byde hr. Milinkevitsj og hr. Viacorka hjertelig velkommen til Parlamentet i dag. Det er mit inderlige håb, at der kommer en dag, hvor De vil kunne indtage Deres egne pladser her i Parlamentet, mine herrer.
Vi ved udmærket, hvad vi skal mene om hr. Lukashenkos diktatur. Europa har ikke længere sine tvivl eller bekymringer over for en isolationspolitik, konfrontation med ledelsen og samtidig åbenhed over for det belarussiske folk. Vores ædle planer vil imidlertid løbe ud i sandet, hvis vi ikke påtager os et større politisk ansvar for fremtiden i Belarus. Hvis vi uddelegerer for meget af ansvaret for forandringsprocessen til Rusland, vil vores bestræbelser være forgæves.
Demokrati under russisk kontrol vil nødvendigvis kun være halvfærdigt, præcis som i selve Rusland. For stor russisk indflydelse på forandringsprocessen vil hæmme de nødvendige geopolitiske forandringer i regionen. Politisk og økonomisk stabilitet kan ikke opnås uden forandringer af denne art og uden ægte forbindelser mellem Belarus og Europa. Derfor har vi ikke kun brug for instrumenter, så vi kan yde umiddelbar bistand til oppositionen, men vi har også brug for en omfattende politisk plan for et nyt Belarus, og vi har brug for den nu. En sådan plan skal give Belarus mulighed for at indtage sin retmæssige plads i Europa.
Jan Tadeusz Masiel (NI ).
   - Hr. formand, det er værd at huske på, at selv om det virker underligt, har Den Europæiske Union og Polen en fælles grænse med Belarus. Desuden har Europa, Polen og Belarus en fælles historie og ligeledes en fælles fremtid, er jeg sikker på.
Parlamentet har for nylig gjort meget for at støtte det spirende demokrati i Belarus. Hr. Milinkevitsj og hr. Viacorka, som er til stede her i dag, tror, at diktatoren snart vil falde. Vi bør ikke vente på et kommende valg. Nu er tiden inde til, at vi retter nådestødet mod det system, der modsætter sig demokratiet med magt.
Belarusserne er et usædvanligt fredeligt og tålmodigt folk. Demokratiet udvikler sig kun langsomt blandt dem, men når det kommer, kan Den Europæiske Union være sikker på, at Belarus vil vise sig som en troværdig partner og garant for freden mange år frem. 
Camiel Eurlings (PPE-DE ).
   - Hr. formand, også jeg siger hjertelig velkommen til hr. Milinkevitsj. Det er ikke blot en stor ære, at han er her, men også meget vigtigt. Dette er jo ikke blot en tid med angst og trusler, men også en unik tid med håb. Hr. Milinkevitsj udtrykte det godt den 19., nemlig at den belarussiske befolkning ikke længere er bange, men at præsident Lukasjenko må være bange, for ikke engang den bedst væbnede diktator kan i sidste instans klare sig over for det heltemod, som udvises af en befolkning, der ikke længere vil have mundkurv på.
Europa skal nu afgive de rigtige signaler. Det betyder faktisk, at vi hurtigt skal konkretisere begrænsningen af visumordningen og fastfrysningen af tilgodehavender, og at vi også må se i en anden retning. Vi skal faktisk give muligheder for de studerende og de mennesker, som ikke kan blive i Belarus. Vi må sørge for, at de kan studere her og gøres parate til et nyt og demokratisk Belarus.
Jeg vil bede Dem om at overveje en sanktion på våbeneksportområdet. Belarus' præsident får mange af sine penge fra våbeneksporten, nemlig en til to milliarder om året, og mange af disse penge forsvinder i præsidentens og hans håndlangeres lommer. Måske er det en god idé at overbevise Europa og dets allierede om, at de skal iværksætte kraftige sanktioner på våbeneksportområdet, også for at forhindre, at præsidentens midler øges endnu mere. Disse sanktioner vil ikke berøre befolkningen. Der kan ikke være nogen indvendinger mod at forbyde våbeneksport fra Belarus.
Som formand for Delegationen til Det Parlamentariske Samarbejdsudvalg EU-Rusland vil jeg fremsætte en sidste bemærkning. Hvert land har ret til at foretrække en bestemt kandidat eller en bestemt regering. Det gælder også Rusland, men det er ikke acceptabelt, at et medlem af OSCE ukritisk lader hånt om OSCE-observatørernes konklusioner. OSCE erklærer, at valget hverken var frit eller ærligt, og så kan Rusland ikke sige, at det var ærligt og uden videre lykønske præsident Lukasjenko. Det er altså nødvendigt, at dette sættes på dagsordenen i vores drøftelser med Rusland og også på dagsordenen i drøftelserne inden for G8. Det er udmærket, at præsident Putin opfordrede præsident Lukasjenko til at forhindre vold, men det er langtfra tilstrækkeligt. Hvis Rusland roser sig af at være et demokratisk land, er det nødt til at indtage samme holdning som værdifællesskabet Europa og forsvare demokratiet og menneskerettighederne.
Monika Beňová (PSE ).
   - Ingen her kan være i tvivl om den udemokratiske karakter af hr. Lukashenkos regering. Jeg vil også gerne byde hr. Milinkevitsj velkommen og tilslutte mig mine kolleger i deres støtte til oppositionen i Belarus.
Men støtte i form af ord alene er imidlertid ikke nok, og derfor mener jeg, at vi også bør træffe andre foranstaltninger. Nogle foranstaltninger kan træffes af Kommissionen, andre af Rådet og endnu andre af os som medlemmer af Parlamentet. Disse foranstaltninger skal omfatte metoder til at skabe bevidsthed blandt det belarussiske folk, eftersom et velinformeret civilsamfund bedre kan klare store forandringer. Som MEP fra Den Slovakiske Republik, et land, der stod i en tilsvarende situation gennem mange, lange år for længe siden, kan jeg bestemt bekræfte, at dette er tilfældet.
Jeg mener også, at det er nødvendigt at overveje spørgsmålet om visumkrav meget nøje, eftersom vi helt klart ikke vil skabe øget bevidsthed blandt den belarussiske befolkning, hvis vi forhindrer dem i at rejse til EU-landene og se et andet billede end det, hr. Lukasjenko viser gennem sine medier. 
Janusz Onyszkiewicz (ALDE ).
   - Hr. formand, det er den generelle holdning i Den Europæiske Union, at vi kun har begrænsede muligheder for at udøve pres på hr. Lukashenkos styre, fordi Unionen kun spiller en lille rolle i belarussisk politik og økonomi. Sådan forholder det sig slet ikke.
I 2004 eksporterede Belarus 10 % mindre til Den Europæiske Union end til Rusland, men sidste år eksporterede landet allerede 12 % mere til Unionen end til Rusland. Det er klart, at Den Europæiske Union er på vej til at blive en betydningsfuld faktor i den belarussiske økonomi. Derfor er det god grund til at tro, at vi virkelig kan påvirke begivenhederne i Belarus.
Hr. Klich har allerede nævnt specifikke måder, hvorpå vi kan udøve vores indflydelse. Jeg vil blot sige en enkelt ting. Hr. Lukasjenko har truffet foranstaltninger for at gøre det vanskeligt for belarusserne at rejse ud af landet. Der er indført yderligere gebyrer. Det er ikke let for unge mennesker at rejse til udlandet, og der indføres endda forhindringer for mennesker, der ønsker at forlade landet for at modtage lægebehandling. Som reaktion på dette må vi gøre mere end at lette indrejsen, og her tænker jeg på kriterierne for udstedelse af visum. Vi er nødt til at gå meget længere. Vi bør sænke grænsen for de økonomiske ressourcer og prisen på et visum. Vi kunne endda gå så vidt som til at indføre et gratis visum. Afslutningsvis vil jeg gerne understrege behovet for, at vi ændrer vores indfaldsvinkel. Med hensyn til den økonomiske støtte til Belarus er der en række forhindringer, der bør fjernes. Jeg appellerer til fru Ferrero-Waldner om at oplyse os om arten af de formelle forhindringer, der hindrer os i at handle på en fleksibel måde, hvis der altså findes sådanne hindringer. Parlamentet her vil hjælpe til. Jeg vil slutte af med en maksime, mine damer og herrer. Som englænderne og amerikanerne siger, skal vi følge vores løfter op med økonomiske midler.
Vytautas Landsbergis (PPE-DE ).
   - Hr. formand, eftersom valg betyder præsentation af alternativer, anerkendelse af disse og derefter et bevidst valg - den kandidat, der virker til at være den bedste, bliver valgt - er det ikke noget for diktaturer. En procedure med stemmeafgivelse under omstændigheder, hvor man i realiteten fjerner det frie valg, bør ikke kaldes for et valg. Det, der fandt sted for nylig i Belarus, var kun en afstemning, som sammen med stemmeoptællingen var i hænderne på den evigt siddende præsidents regering. Han opnåede ikke nogen demokratisk legitimitet. Hvem er hr. Lukasjenko i dag? Han ligner mere og mere en guvernør udpeget af lederen af hele Rusland til endnu en gang at gennemgå den velkendte procedure med valgsvindel og videreføre sine erfaringer på stedet.
Vi er nødt til at slå fast, at den nye post-sovjetiske, tredelte militærunion af konsoliderede diktaturer i Moskva, Minsk og Tasjkent ikke er vejen til en bedre fremtid for de tre stater og nationer.
Vi har set et nyt demokrati fødes i Belarus som et europæisk baseret, ikke eurasisk, land. Eftersom Rusland nu selv foretrækker post-sovjetisk, autoritær nationalisme frem for enhver "orange" nytænkning, er der voksende fare for, at Belarus vil blive tvangsfusioneret med Putins Rusland, hvis fundamentet er lagt på forhånd. Hele verden må advares mod det.
Hvis vi ikke ønsker, at hr. Milinkevitsj skal forsvinde for altid, som det skete for oppositionslederne i Belarus for adskillige år siden, og som det nu sker i Tjetjenien hver eneste dag, er beslutningsforslaget om Belarus et skridt i den rigtige retning, idet man opfordrer FN til at nedsætte en international kommission, der skal undersøge tidligere forbrydelser begået af terrorregimet i Belarus med henblik på at hindre nye i dag. Vincuk Viacorka er her i dag på en midlertidig løsladelse fra fængslet. Men ingen ved, hvad der kan ske der en på hvilken som helst dag. 
Joseph Muscat (PSE ).
   -  Vores arbejde i den umiddelbare fremtid skal være præget af vedholdenhed og insisteren. Minsk-regimet håber, at Belarus-historien med tiden vil miste betydning i de internationale medier. De håber, at europæerne vil glemme disse menneskers, vores brødres, lidelser. Dette må ikke ske, og som Europa-Parlament har vi pligt til at holde erindringen om disse begivenheder i live og være den samvittighed, der fungerer som en påmindelse også for de øvrige europæiske institutioner, så ingen glemmer disse menneskers nødråb. Som jeg sagde under den seneste mødeperiode, er jeg glad for at bemærke, at man er opmærksom på min appel om, at vi skal tage os af de studerende, der er blevet bortvist fra deres universiteter, fordi de deltog i demonstrationerne, og hvis uddannelse vi nu skal sørge for i vores lande. Desuden skal vi gå videre endnu. Jeg glæder mig også over, at forslaget om en indefrysning af aktiver er blevet accepteret. Dette er et af de forslag, der kom fra Delegationen for Forbindelserne med Belarus for længe siden, og jeg er sikker på, at et kig på den handlingsplan, som vi fremlagde for mere end et år siden, vil afsløre endnu flere forslag. Hr. Milinkevitsj, vi vil aldrig tillade, at De forsvinder. 
Árpád Duka-Zólyomi (PPE-DE ).
   - Vi står i en kompliceret situation efter præsidentvalget i Belarus. Vi skal være klar over, at efter at have vundet valget føler hr. Lukasjenko, at han sidder sikkert i sadlen. I de kommende år vil han bestræbe sig endnu mere på at forsøge at konsolidere sin magt. I den forbindelse skal vi huske på en meget vigtig faktor: de russiske forbindelser, det tætte samarbejde mellem Lukasjenko-regimet og Den Russiske Føderation og Lukasjenko-regimets - og Belarus' - afhængighed af russerne inden for økonomien og energisektoren. Hvis Den Europæiske Union leder efter en effektiv løsning, er noget af det vigtige, den skal gøre, at medtage dette emne på dagsordenen for de bilaterale forhandlinger med Rusland.
Det internationale pres skal også forstærkes. I den henseende fortjener pressemeddelelsen fra NATO den 31. marts opmærksomhed. Ikke bare hr. Lukasjenko, men også alle repræsentanter for hans administration skal isoleres mest muligt. Betingelserne for forskellige tilskud skal være udtrykkelige og kontrolleres nøje, og vi må konsekvent undgå at blive, også ved et tilfælde, deltagere i eller støtter for Lukasjenko-regimets succes og konsolidering.
En af vores prioriteringer er at yde ikke bare moralsk støtte til de demokratiske kræfter i Belarus under ledelse af hr. Alexander Milinkevitsj samt til borgerorganisationerne, men også velovervejet og konkret økonomisk bistand. Det er især den belarussiske nation, der skal vækkes og informeres - gennem tv, radio, via internettet og ad andre kanaler - om, at dette ikke er demokratiets sande ansigt eller en stat baseret på retsstatsprincippet. Det var et fremragende initiativ at invitere to repræsentanter for oppositionen i Belarus, hr. Alexander Milinkevitsj og hr. Vincuk Viachorka, der har siddet fængslet; lad det diktatoriske styre vide, at vi alle giver vores fulde støtte til vores to gæster. Jeg har tillid til, at De alle vil støtte det fremlagte beslutningsforslag. 
Aloyzas Sakalas (PSE ).
   - Jeg støtter hr. Winklers og fru Wallners holdning og vil gerne selv fremhæve fire punkter. For det første var valget i Belarus uretfærdigt, så rent juridisk er Lukasjenko ikke præsident og kan ikke omtales med denne titel i dokumenter fra Europa-Parlamentet. Lukasjenko bør heller ikke kaldes for præsident her i salen. For det andet må man for at bekæmpe indoktrineringen af det belarussiske folk, som foregår via de Lukasjenko-kontrollerede medier, løbende udsende tv-programmer fra Litauen, Polen og endda Ukraine til hele det belarussiske område, ikke kun en del af det. Tv, ikke radio, har størst indvirkning på folks bevidsthed. For det tredje må vi bruge alle midler til at styrke den forenede opposition i Belarus. Og for det fjerde må vi konstant erindre den russiske præsident Putin om, at en del af grunden til, at det belarussiske regime endnu ikke er kollapset er, at det støttes af Rusland, og at Rusland er ansvarligt for det. 
Barbara Kudrycka (PPE-DE ).
   - Hr. formand, for 10 år siden udkom der en fin historie af den belarussiske forfatter Vasil Bykov. Den havde titlen I dette værk beskriver forfatteren - symbolsk, naturligvis - hvordan Belarus identificerer sig med europæisk civilisation, tilslutter sig et tilsvarende værdisystem og dermed forkaster ideologier baseret på had.
På Oktoberpladsen viste den belarussiske befolkning, at den havde gennemskuet den allestedsnærværende regeringspropaganda, der udbreder løgne og usandheder om Europa. I nogle dage blev pladsen frihedens brohoved, hvorfra der udgik appeller til den belarussiske befolkning med opfordringer til at påtage sig deres nationale identitet. I sine bestræbelser på at opflamme den nationale identitet blev oppositionen bistået af kreative talenter i form af prominente skikkelser fra belarussisk kultur og litteratur. Jeg kunne nævne Vasil Bykov, Uladzimir Arlov og Slawomir Adamowicz. Selv unge mennesker fra den moderne popkultur gav deres støtte. Derfor påhviler det os at aflive den almindeligt accepterede myte i Europa om, at belarusserne er blevet russificeret i en sådan grad, at de ikke er interesserede i at genvinde deres egen identitet baseret på deres egen kultur, sprog og nationale symboler.
Hvordan kan Den Europæiske Union yde specifik bistand i den henseende? De 2 millioner euro, som Kommissionen har afsat til de frie medier, er kun en dråbe i havet. Det batter ikke meget sammenlignet med de 60 millioner amerikanske dollars, som præsident Lukasjenko alene i år har afsat til udbredt propaganda, indoktrinering og regeringskontrollerede medier.
Ud over støtten til de frie medier og uafhængige journalister er der behov for midler til andre formål, og jeg vil blot nævne nogle få af disse. Der bør ydes støtte til uafhængige forlag, der udgiver på belarussisk. Jeg tænker ikke kun på støtte til politiske udgivelser og forskningsværker, men også til belarussisk litteratur. Der bør stilles stipendier til rådighed for belarussiske forskere og for udøvere af kreative kunstarter såsom forfattere, digtere og malere, så de kan overleve og fortsætte deres arbejde. Der skal også være stipendier til de studerende, der blev bortvist fra de højere læreanstalter, og til studerende, der ikke ønsker at gå ind i regeringens system og blive fuldstændig indoktrineret, og som i stedet vælger private centre for videregående uddannelse i Belarus eller søger ind på de europæiske.
Den eneste reaktion over for regimer, der fængsler borgere, bare fordi de skriver et digt, er at yde omfattende støtte til tankefrihed og kreativitet. Sammenfattende og med henblik på at fastlægge metoder og instanser til formidling af økonomisk støtte til et frit Belarus opfordrer jeg kommissæren til at medtage mennesker med et godt kendskab til og en god forståelse af Belarus, omstændighederne i landet, problemer og den nationale identitet, som jeg nævnte tidligere, i de relevante beslutningstagende organer. 
Hans Winkler,
   Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, også i dag er der atter udgået et stærkt signal fra denne sal, og det er vigtigt for mig, og jeg vil gerne takke for, at De i Deres indlæg gav udtryk for, at De støtter og anerkender Kommissionens og Rådets bestræbelser. Det er vigtigt, at EU taler med en stemme i denne sag og sender det rigtige signal. Rådet og også Kommissionen, er jeg sikker på, vil arbejde videre i denne ånd.
Hr. Klich og andre efter ham nævnte spørgsmålet om at påvirke Rusland. Jeg vil gerne minde om, at der allerede står udtrykkeligt i den erklæring, som er vedlagt konklusionerne fra Det Europæiske Råd, at vi skal søge måder at inddrage vores internationale partnere i denne debat på, især også Belaruss naboer. Der er overhovedet ingen tvivl om, at dette spørgsmål naturligvis også må tages op over for Rusland, som er en vigtig nabo til Belarus. De kan være sikker på, at Rådet i sine kontakter med Rusland - der har jo netop været en debat om menneskerettigheder, og der vil komme andre lejligheder - ikke vil fortie dette spørgsmål. Der blev stillet det forhåbentlig meget retoriske spørgsmål, om vi er bange. Hertil kan jeg kun svare, nej, vi er ikke bange. Vi ved helt nøjagtigt, hvad vores værdier er, og vi går også tilsvarende klart ind for disse værdier.
Mange mindede om, at visalettelserne skal gælde målrettet og konkret for de personer, som vi modtager her, og som vi vil vise, hvordan det vestlige demokrati fungerer. Det er naturligvis forbundet med visse administrative spørgsmål. Vi arbejder på det; vi vil invitere de rigtige mennesker og give dem mulighed for at besøge os. På den anden side blev det også forlangt under debatten, at vi sætter de rigtige mennesker på den sorte visaliste, nemlig dem, som er ansvarlige.
Forskellen mellem det visaforbud, som fandtes allerede før valget, og den nuværende situation består i, at den i de tidligere tilfælde kun omfattede embedsmænd, hvorimod vi nu gør netop det, som mange af Dem har forlangt. Vi vil ramme de politikere, som er ansvarlige. Rådet vil helt konkret - det blev spurgt, hvad vi ville gøre i næste uge, den 10. april - vedtage en sådan liste, og dermed er der intet til hinder for at gennemføre den.
Rådet vil også beskæftige sig med eventuelle andre sanktioner og foranstaltninger, og her skal man virkelig være meget forsigtigt med ikke at træffe foranstaltninger, som i sidste ende fører til det stik modsatte af det, man gerne vil opnå. Det handler om, at vi ikke udsætter personer for unødig risiko med vores foranstaltninger. Vi ønsker jo at beskytte dem, inklusive hr. Milinkevitsj, og vi vil sende et klart signal om, at vi er solidariske med befolkningen og de mennesker, som har gjort brug af deres rettigheder.
Jeg kan altså forsikre Dem, at Rådet fortsat med den fornødne alvor og intensitet og meget konkret vil beskæftige sig med foranstaltningerne, som i sidste ende er nyttige og fører til det mål, som vi alle går ind for, nemlig at demokratisere landet og inddrage det i EU's naboskabsprogram. Det er nemlig det, det handler om i sidste ende. Vi skal vise og fortælle folk, at det er en fordel, hvis forudsætningerne bliver opfyldt, så også dette land ligesom Ukraine og andre lande kan optages i det europæiske naboskabsprogram.
Et andet mål er, at dette sidste land, som endnu ikke er medlem af Europarådet, kan komme med her. Det er ikke muligt i dag, for kun lande, som er indstillet på og i stand til at respektere de menneskerettigheder, der er forankret i den europæiske menneskerettighedskonvention, kan blive medlem af Europarådet. Alt dette skal være tilfældet en dag, og det vil Rådet fortsat arbejde for. 
Benita Ferrero-Waldner,
   Hr. formand, jeg tror, at det centrale budskab her var, at vi ønsker at kunne medtage Belarus i naboskabspolitikken. Det vil vi gerne kunne gøre med alle de medfølgende fordele for befolkningen og landet. Lad mig besvare nogle af de specifikke spørgsmål, der kom frem under forhandlingen.
I forbindelse med Belarus yder vi støtte til ngo'er, der er registreret uden for Belarus, til aktiviteter, der gavner Belarus gennem EIDHR, Det europæiske initiativ til fremme af demokrati og menneskerettigheder, og det er ikke naturligt, for i henhold til vores regler kan vi normalt kun samarbejde med ngo'er i selve landet, så vi har forsøgt at finde en fleksibel løsning. Den fleksibilitet vil blive videreført i de kommende år. Der vil snart blive stillet yderligere 420.000 euro til rådighed for ngo'er uden for Belarus under det samme instrument, og forslagsindkaldelsen er på plads.
Vores fremtidige bistandsværktøjer, som skal erstatte EIDHR og det decentraliserede samarbejde for den næste periode under de finansielle overslag, vil give mulighed for at yde bistand uden for Belarus. Og vi er i øjeblikket ved at færdiggøre et forslag til vores bistandsstrategi for de kommende år.
Medieprojektet blev nævnt. Det var meget vigtigt at starte det medieprojekt, som vi finansierede. Vi finansierede fem dele af medierne: tv, radio, internet, støtte til den uafhængige skrevne presse og uddannelse af journalister over de kommende 24 måneder. Det skal vi fortsætte med. De daglige radioudsendelser og ugentlige tv-udsendelser til Belarus startede i februar og øjeblikkelig - vel to uger efter, at vi havde underskrevet aftalen - forsøgte vi at gøre alt muligt for at gøre befolkningen i Belarus opmærksom på dette. Både radio- og tv-delen vil fortsat levere uafhængige, tilforladelige og - håber vi - meget afbalancerede oplysninger om Belarus samt om EU, om mangfoldigheden blandt de 25 medlemsstater og om vores forhold til Belarus. Vi i Kommissionen vil fortsat udvikle synergier med andre donorer inden for rammerne af projektet, og radioprogrammerne udsendes nu af en række tekniske udbydere, på både FM- og AM-båndet - jeg ved, at det også giver problemer - og via internettet, hvilket også omfatter mulighed for download.
Med hensyn til spørgsmålet om lettere visumadgang ved vi, at dette har været et ønske. I den generelle holdning til lettere visumadgang, som Rådet vedtog i december sidste år, hedder det, at i modsætning til tilbagetagelsesaftaler skal lettere visumadgang ikke tilbydes proaktivt til tredjelande. Trods denne generelle fælles holdning undersøger vi mulighederne for at lette kontakter fra folk til folk mellem Den Europæiske Union og Belarus gennem foranstaltninger, hvor vi fjerner visumgebyrer på ad hoc-basis. Det er endnu ikke besluttet, men det ligger i vores pipeline. I den forbindelse giver EU's nuværende og de foranstaltninger, der er undervejs, allerede mulighed for en hensigtsmæssig manøvremargen til, at medlemsstaterne forhåbentlig kan fjerne visumgebyrerne for besøgende fra Belarus.
Endelig med hensyn til studerende er vi meget fristet til at lette de belarussiske studerendes adgang til universiteterne. Vi deler fuldt ud det synspunkt, som mange har givet udtryk for, om at vi er nødt til at hjælpe de studerende, ikke mindst fordi de har været platformen, grundlaget og udgjort størstedelen af dem, der har protesteret fredeligt efter valget, men også fordi cementeringen af demokratiet i høj grad kommer til at hvile på deres skuldre. Derfor kan vi lette de studerendes adgang til vores universiteter, hvis alle medlemsstaterne og Kommissionen trækker på samme hammel, og hvis vi kan finde frem til en form for koordinering mellem medlemsstaterne og os, og jeg tror, at Kommissionen vil være parat til dette.
Dette kræver også en økonomisk indsats, som vi er parat til at overveje. Vi har Tempus- og Erasmus-programmerne og kombineret med medlemsstaternes indsats tror jeg, at vi kan gøre meget.
Endelig vedrørende Rusland er dette land, som hr. Winkler allerede har sagt, altid et tema i den politiske dialog, fordi vi taler om vores fælles naboer. De omfatter det sydlige Kaukasus, Ukraine, Moldova og Belarus. Kommissionens formand hr. Barroso talte med stor myndighed den 17. marts og mindede præsident Putin om vores velkendte holdning til demokratisering, men advarede også om, at vi ikke vil acceptere vold på valgdagen. Der fandt ingen blodsudgydelser sted under valghandlingen på valgdagen, men Rusland må overbevises om, at andre ledere end præsident Lukasjenko ikke vil udgøre nogen trussel mod landets særlige forhold til Belarus. De kan være forsikret for, at vi vil forsøge at arbejde videre for Dem og med Dem om denne sag. 
Formanden.
   - Jeg har modtaget seks beslutningsforslag(1), jf. forretningsordenens artikel 103, stk. 2.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted torsdag kl. 12.00. 
Filip Andrzej Kaczmarek (PPE-DE ).
   - ( Den Europæiske Union lægger stor vægt på respekten for menneskerettigheder og indførelse af demokrati verden over. Den skal imidlertid være særligt opmærksom på begivenheder lige uden for vores egne grænser. Endnu en gang har Europas sidste diktatur leveret en smertelig påmindelse om sin dystre natur. Valgsvindel, forfølgelse af politiske modstandere, undertrykkelse af forsamlings- og ytringsfriheden - alt sammen handlinger begået af det belarussiske regime.
Vi støtter den belarussiske opposition, fordi den kæmper for noget, vi tager for givet, nemlig demokrati og frihed. Den kæmper også for nationens suverænitet, som trues af diktatorens sygelige ambitioner, der strider mod nationens interesser. Vi støtter oppositionen, ikke fordi vi deler dens politiske synspunkter, men på grund af de mål, den kæmper for at nå.
Vi burde også gøre alt, hvad vi kan, for at gøre livet vanskeligt for regimet og for hr. Lukasjenko. Folk, der ikke respekterer de værdier, der er vigtige for os, burde ikke kunne nyde godt at disse samme værdier. Diktatorens støtter skal forstå, at de ikke har nogen plads i Europa. Europa er for dem, der respekterer frihed, demokrati og retsstaten.
Hr. Milinkevitsj har sagt, at diktaturet ikke vil vare længe, og at der er forandring i luften. Jeg håber virkelig, at det viser sig, at han har ret, for den belarussiske nations og hele Europas skyld. Lad os håbe, at dem, der kæmper for friheden, vil få styrke gennem deres optimisme, og at det vil lykkes dem at styrte tyrannen. 

Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er redegørelser fra Rådet og Kommissionen om valget i Ukraine.
Hans Winkler,
   Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, sikken en forskel! For få minutter siden diskuterede vi det såkaldte valg i et land, hvor vi måtte konstatere, og hvor også de internationale observatører konstaterede, at det ikke var fair, frit og demokratisk. Nu taler vi om et land, hvor demokratiseringen har gjort store fremskridt, og hvor EU også i høj grad har bidraget til, at det er sådan.
Parlamentsvalget i Ukraine den 26. marts skal i forhold til valget i Belarus placeres i den anden ende af den demokratiske skala. Hvis man ser bort fra nogle tekniske mangler og utilstrækkeligheder, var valget frit og fair og gav vælgerne i Ukraine mulighed for at træffe deres valg uhindret og velinformeret efter en aktiv og åben fair valgkamp, der blev fulgt af en fri presse. Det konstaterede de internationale observatører også.
Det er en stor succes for os alle, en succes for Europa, for EU, for OSCE og for Europarådet. Vi kan med glæde konstatere, at valget faktisk fandt sted under de ydre betingelser, som vi gerne ser.
Valget viste også, at det ukrainske folk har overtaget ansvaret for demokratiet i deres eget land. Det er en milepæl i processen med at konsolidere et demokrati, som begyndte med den såkaldte orange revolution. Jeg mener, det er meget vigtigt - og derfor er det også et heldigt sammentræf, at de to debatter om Belarus og Ukraine finder sted lige efter hinanden - at valget sætter en ny og positiv standard for valg i hele regionen og dermed også er et eksempel for regionen og for andre lande i unionen.
Der var tekniske mangler og utilstrækkeligheder, men ikke i et omfang, der giver anledning til bekymring. Vi går ud fra, at myndighederne selv kan klare disse mangler, og at de ikke vil optræde igen ved kommende valg.
Til forskel fra Belarus kan EU nu fortsætte arbejdet med at uddybe partnerskabet med Ukraine. Dette partnerskab bygger på fælles værdier, som kommer til udtryk i kvaliteten af demokratiet og reformerne i Ukraine. I denne henseende var valget en vigtig etape, som åbnede vejen for drøftelser om en ny, udvidet aftale med Ukraine, som skal afløse partnerskabs- og samarbejdsaftalen.
Vi glæder os til at støtte den nye regering i Ukraine i arbejdet med at gennemføre dens reformer. Vi vil yde vores til, at programmet under naboskabspolitikken, handlingsplanen, fortsat bliver gennemført og fyldt med liv, og at også dette land både på det demokratiske område - her er landet allerede kommet langt - og på det økonomiske, sociale og politiske område fortsat vil gøre fremskridt. Vi i EU vil hjælpe med til det. 
Benita Ferrero-Waldner,
   Hr. formand, jeg vil gøre det endnu kortere, for vores rådsformand har allerede sagt det hele. Valget blev faktisk gennemført frit og fair, og det kan vi virkelig glæde os over. Det havde præsident Jusjenko selv sat som mål. Det mål nåede han.
Nu får vi se, hvilket regeringssamarbejde, der vil blive dannet. Forhandlingerne er i gang. De er ikke lette. Men det er vigtigt, at vi allerede nu slår fast, at vi meget gerne vil samarbejde med en hvilken som helst regeringskonstellation, hvis den fortsat vil arbejde sammen med EU og i vores retning. Det er meget vigtigt, at vi allerede nu kan antyde, at der vil komme et nyt tilbud til Ukraine om en intensiveret aftale, hvor især spørgsmålet om WTO kommer til at spille en rolle. Når WTO-medlemsskabet er på plads, kan der komme en frihandelszone. Det er meget væsentligt for Ukraines fortsatte fremskridt.
Dermed har vi sagt det hele for øjeblikket. Men naturligvis vil vi fortsat samarbejde med Ukraine på denne vej mod EU inden for rammerne af naboskabspolitikken. 
Charles Tannock,
   Hr. formand, jeg havde det privilegium at observere parlamentsvalget i Ukraine den 26. marts på vegne af Europa-Parlamentet og delegationen fra min politiske gruppe, PPE-DE-Gruppen. Vi var alle af den opfattelse, at valget blev afviklet på eksemplarisk vis. Min personlige opfattelse er, at organiseringen af valget på mange måder var bedre end i mit eget land, Det Forenede Kongerige.
For det første foretog de ukrainske embedsmænd en streng identitetskontrol af alle vælgerne, hvilket ikke sker i Storbritannien. For det andet var de forseglede valgurner på valgstederne overtrukket med gennemsigtigt plastik, og de blev overvåget af officielle observatører hele dagen, efterhånden som de blev fyldt, og de blev talt på stedet. I mit land er urnerne lavet af sort træ, observatører har ikke adgang til valgstederne, og vores urner transporteres af myndighederne til et centralt optællingssted uden følgeskab af observatører. Desuden er der i Ukraine ikke mulighed for at brevstemme, hvilket i mit land, Det Forenede Kongerige, har givet anledning til svindel. Det eneste mindre problem, vi stødte på, og som afspejlede den høje stemmeprocent og begejstring over at deltage i valget, var let overfyldte valgsteder visse steder.
Jeg glæder mig også over langtidsobservatørernes og mediernes rapporter, hvoraf det klart fremgik, at kampagnen blev afviklet på en gennemsigtig måde, og at både regeringen og oppositionen havde lige adgang til medierne.
Jeg har altid forsvaret Ukraine som et moderne, europæisk land, der er berettiget til at ansøge om EU-medlemskab, når tiden er inde, i henhold til artikel 49 i traktaten. Dette ligger stadig et stykke ude i fremtiden i betragtning af den tilbageholdenhed, der udvises i øjeblikket med hensyn til udvidelser, og den frygt, der hersker i nogle medlemsstater, for at støde Rusland. Min gruppe eller Europa-Parlamentet er ikke enig i disse synspunkter. 
Ikke desto mindre skal EU i mellemtiden i fællesskab gøre mere for at anerkende, at Ukraine har vist politisk modenhed ved at overholde de europæiske normer for demokrati, menneskerettigheder og retsstaten. Vi må nu belønne denne uafvendelige proces.
Man er i gang med at danne en ny regering i Kijev, men jeg er sikker på, at den, uanset sammensætningen, fortsat vil tilstræbe europæisk integration. Dette er baggrunden for, at vi i vores beslutning anmoder Rådet og Kommissionen om at udarbejde planer, der går videre end bestemmelserne i partnerskabs- og samarbejdsaftalen, om et frihandelsområde og et område uden visumkrav, navnlig hvis det lykkes Ukraine at blive medlem af WTO inden for kort tid. Ideelt set bør dette ske gennem en associeringsaftale, selv om Kommissionen vil kunne argumentere logisk for en europæisk naboskabsaftale i stedet for i første omgang, hvilket jeg måske vil være enig i som ordfører for den europæiske naboskabspolitik. Uanset hvordan, skal ukrainerne bringes tættere på Europa, hvor de rettelig hører hjemme. Det står os nu alle klart, at den blivende arv efter Orangerevolutionen, nemlig et bæredygtigt demokrati og frie medier, er intakt. 
Marek Maciej Siwiec,
   Hr. formand, "Vi står mange samlet, og vi lader os ikke kue" - med dette slogan vandt den ukrainske befolkning deres frihed for 18 måneder siden på Uafhængighedspladsen. De vandt slaget om et bedre land. Den 26. marts spurgte de selv samme mennesker i det selv samme land sig selv om, hvordan de vinder freden. 70 % af ukrainerne deltog i valget i tiltro til, at ingen af stemmerne ville blive forfalsket eller spildt. Dette var det første skridt i deres kamp for fred.
Jeg havde det privilegium at stå i spidsen for repræsentanterne fra Europa-Parlamentet, der deltog i gruppen af internationale observatører. Disse observatører konkluderede, at valget var frit og retfærdigt. Det ukrainske demokrati bestod kvalitetskontrollen, hvilket til dels skyldes Europa-Parlamentets bestræbelser. Jeg vil gerne takke repræsentanterne fra alle de politiske grupper, der deltog i observationsmissionen, og som for nylig afså tid til at rejse til Ukraine. Vi kan glæde os over et veludført arbejde.
Med hensyn til den politiske situation i Ukraine efter valget er blot fem grupper repræsenteret i det ukrainske parlament. Små og svage partier, der udelukkende sværgede troskab mod deres ledere, blev skånselsløst udrenset. Hr. Yanukovych og Regionspartiet vandt, men de hoverer ikke over deres sejr. Orangekoalitionen, ledet af fru Tymoshenko, hr. Yekhanurov og hr. Moroz, vandt over halvdelen af pladserne i Ukraines Øverste Råd, og de bærer et tungt ansvar for fortidige og fremtidige begivenheder i Ukraine. Den geografiske og politiske opsplitning af landet er blevet større, selv om der ofte ikke er store forskelle på de forskellige partiers programmer.
Hvad med fremtiden? Ukraine har brug for en stærk koalition og stabil regeringsførelse. Forhåbentlig vil en fremtidig koalition og en ny ukrainske regering ikke være baseret på historiske minder om begivenheder på Uafhængighedspladsen, men derimod på et modigt reformprogram. Præsident Jusjtjenko spiller en særlig rolle og har en særlig opgave i denne forbindelse. Ud over at holde sammen på Orangekoalitionen skal han samle den ukrainske befolkning om det mest påtrængende spørgsmål, nemlig gennemførelsen af et nationalt reformprogram. Dette kan ikke gennemføres ved at påtvinge mindretallet flertallets vilje. Den eneste vej frem er at nå til en forståelse med dette mindretal. Ukraines ledere skal lære at gå på kompromis og at samarbejde med andre partier i regeringen. De må også forstå, at de bliver nødt til at nå til enighed om visse spørgsmål på trods af uenighed.
Den påtænkte beslutning afspejler Europa-Parlamentets enighed om ukrainske spørgsmål. Den forpligter også alle de parter, der forpligtede sig til at sikre udviklingen i Ukraine, herunder Europa-Parlamentets medlemmer og EU-institutionerne. 
Šarūnas Birutis,
   Jeg var vidne til det tidligere præsidentvalg såvel som det seneste valg, og jeg bifalder udviklingen i den ukrainske demokratiseringsproces. Alle internationale observatører og ukrainerne selv konkluderede generelt, at valget havde været præget af en åben valgkampagne, en gennemsigtig organisering af selve valgprocessen, vælgeraktivitet og goodwill. Det er meget vigtigt, at den demokratiske proces ikke stopper nu. Visse fænomener vækker bekymring såsom leflen for nationalistiske følelser, den omfattende korruption, hindringer for udenlandske investeringer, de mange oligarker på opstillingslisterne og fokus på persondyrkelse frem for valgerklæringer - alle disse fænomener er en del af arven efter Sovjettiden. Det er vigtigt, at de ikke hindrer den gradvise udvikling. Det er i denne forbindelse først og fremmest nødvendigt, at vi giver vores moralske støtte. Vi skal dele ud af vores positive erfaringer i videst muligt omfang. Lande som Litauen, der også har været underlagt Sovjet, er særligt egnede i denne forbindelse. EU skal øge muligheden for borgernes samarbejde på kultur- og uddannelsesområdet samt for samarbejde mellem borgerne i almindelighed. Vi bliver nødt til at hjælpe Ukraine med at blive medlem af den europæiske familie. En realistisk mulighed for at hjælpe Ukraine ville være indgåelse af en europæisk associeringsaftale. 
Rebecca Harms,
   Hr. formand, hvad var den vigtigste oplevelse for mig som valgobservatør i Ukraine? Det var at se, med hvor stor hengivelse mange borgere gjorde brug af deres ret til at stemme frit, som de tilkæmpede sig for et år siden. Det er næsten rystende, når man efter et sådant valg kommer hjem til Tyskland og hører, hvor lidt betydning denne rettighed har i Tyskland i dag, hvor få mennesker, der rigtig ved at værdsætte denne rettighed.
Mit facit af denne erfaring er, at Europa kan få stor fordel af denne proces i Ukraine. Vi må ikke fortsætte med denne , som allerede et år efter den orange revolution har sneget sig ind i forholdet mellem EU og Ukraine. Jeg har indtryk af - jeg støtter mig her til den opruskende tale af forfatteren Yuri Andrukhovych i Leipzig - at håbet om Europa allerede er ved at dø i Kijev. Det må ikke ske. Derfor, fru Ferrero-Waldner, og det er også henvendt til Rådet, må De være mere præcis og ambitiøs med Deres tilbud til Ukraine. De må ikke lade den tidligere udvidelseskommissær hr. Verheugens udtalelse om, at der ikke er plads til Ukraine i EU i de næste 20 år, stå uimodsagt. Så kategorisk må ingen, som bærer et ansvar i EU, udtale sig i den europæiske offentlighed. 
Michał Tomasz Kamiński,
   Jeg bifalder helt og holdent den forrige talers udtalelser. Jeg opfordrer også kommissæren til at fremlægge en stærkere og mere specifik tekst om Ukraines fremtidige medlemskab af EU.
Det er vanskeligt at finde et mere glædeligt, overbevisende og opmuntrende eksempel på demokratiets succes i det nye Europas korte historie. De 70 % af ukrainerne, der udøvede deres stemmeret, en ret der blev udfordret og truet over hele landet for blot 18 måneder siden, viste os især demokratiet betydning. I EU betragter vi ofte demokratiet som en selvfølge, og mener ikke, at det er nødvendigt at pleje demokratiet.
Jeg vil gerne sige, at jeg mener, at det er helt korrekt, når talerne under denne debat ikke kommenterer valget i Ukraine og udfaldet af den ukrainske befolknings stemmeafgivning. Da medlemmer af Europa-Parlamentet blev involveret i valget for 18 måneder siden, var formålet ikke at støtte bestemte kandidater. Vi støttede ukrainerne, der udøvede deres ret til at udtrykke deres frie vilje. Denne ret blev respekteret under det seneste valg, og ukrainerne deltog i afstemningen. De har nu brug for vores støtte, når de indleder deres rejse mod EU. 
Jerzy Buzek (PPE-DE ).
   - Hr. formand, som fremført af de forrige talere er Ukraine EU's nærmeste nabo, og landet er blevet et parlamentarisk demokrati. Det tager imidlertid lang tid at opbygge et demokrati, og det skal plejes. En sund, fri markedsøkonomi er et af de primære kendetegn ved et demokrati, er her ligger den største udfordring for vores nabolande mod øst.
Ukraine har brug for støtte og for at blive forsikret om, at Unionen vil være åben og imødekommende over for Ukraine. Dette indebærer, at vi ikke blot skal støtte de værdier, som vi værner om, men også EU's og Ukraines fælles interesser.
For det første kan Ukraine støtte Unionens energipolitik. Landet råder over naturgasreserver og de største naturgasfelter i Europa. Olie og gas fra Det Kaspiske Hav kan transporteres til Europa gennem Ukraine uden om andre lande. Dette kræver fælles investeringer i rørledninger med inddragelse af Den Europæiske Investeringsbank, naboskabspolitikken og de transeuropæiske net. For det andet vil EU's fælles marked for varer blive betydeligt udvidet i takt med EU's gradvise åbning af økonomien mod Ukraine. For det tredje kan Unionens investeringer i Ukraine været særlig lønsomme som følge af Ukraines veluddannede arbejdsstyrke og modtagelige marked. For det fjerde har Ukraine ingen demografiske problemer i modsætning til andre europæiske lande. For det femte vil et uafhængigt, demokratisk og helt marked i Ukraine stabilisere situationen uden for EU's østlige grænse. Det vil også stimulere positive politiske og økonomiske forandringer i nabolande.
Lad mig gentage, at vi ikke blot skal lægge vægt på de centrale værdier, som vi værner om, men også på vores interesser. Det er vigtigt at fremme disse og at indgå en associeringsaftale med Ukraine så hurtigt som muligt. Princippet om gratis visa til ukrainske borgere bør også gennemføres ved førstkommende lejlighed. 
Thijs Berman (PSE ).
   - Hr. formand, for 15 måneder siden førte Ukraine en strid om demokratiet. Denne gang førte landet en demokratisk strid, og der er en verden til forskel. Det er et fremskridt, som fortjener beundring og den største respekt fra vores side. EU spiller her en væsentlig rolle. Det gør Kommissionens repræsentant i Kijev også, på en fortræffelig måde. Denne konkrete hjælp fra Kommissionen og medlemsstaterne skal nu øges på bilateralt plan, og forbindelserne skal forstærkes på en ambitiøs måde. Det er der nogen støtte til, men ikke nok.
Da EU var for fej til virkelig at fordømme Putins kølige kynisme over for Belarus, må vi nu afgive et positivt signal over for ukrainerne og vise de ukrainske borgere, at deres valg af demokrati også fører til konkrete forbedringer i deres daglige liv. 
Grażyna Staniszewska (ALDE ).
   - Hr. formand, jeg er sikker på, at EU ikke fortryder sin medvirken til løsningen af konflikten i Ukraine for flere måneder siden. Takket være EU's inddragelse blev der ikke udgydt blod i Ukraine. Europa-Parlamentet var også skyld i, at demokratiet, om end langsomt, begyndte at udvikle sig i Ukraine. Der er stadig demokrati, og det seneste valg har været meget vellykket.
Spørgsmålet er nu, hvad der skal ske. Er der andet, vi kan gøre for at hjælpe Ukraine? Hr. Winkler har netop forsikret os om, at viljen er til stede. Jeg mener, at Unionen må give klart udtryk for, at Ukraine er berettiget til medlemskab. Det er på høje tid, at der fremsættes en sådan erklæring, selv om Unionen naturligvis bliver nødt til at fastlægge udfordrende og krævende kriterier, og selv om vi kan forvente, at der vil gå lang tid, før Ukraine er i stand til at opfylde disse. Ikke desto mindre er det nødvendigt at fremsætte en sådan erklæring, idet et sådant tilbud er det eneste, der kan sætte de indre kræfter i gang med at udvikle demokratiet og den frie markedsøkonomi. 
Inese Vaidere (UEN ).
   - Mine damer og herrer, jeg havde lejlighed til at observere parlamentsvalget i Ukraine, hvor stemningen var meget forskellig fra de følelser, der blev vækket under præsidentvalget. Denne gang var valget frit og demokratisk, og atmosfæren var meget lig den atmosfære, der præger vores egne valg.
Der skete imidlertid tekniske fejl under valget. Unøjagtige valglister og det tidsmæssige sammenfald mellem parlamentsvalget og lokalvalget på forskellige niveauer bevirkede, at valgprocessen var lang og kompliceret. Ukraine bør også indføre et loft over de politiske partiers kampagnebudgetter med henblik på at begrænse risikoen for korruption og sikre fair konkurrence.
Ukrainernes forholdsvis begrænsede støtte til kræfterne bag Orangerevolutionen kan forklares ved, at reformtempoet har været for langsomt året igennem. Det er imidlertid interessant, at presset fra Rusland i forbindelse med gasforsyningerne og blokaden af eksporten fra Ukraine, modsat Ruslands forventninger, bidrog direkte til en øget støtte til de demokratiske kræfter. Disse kræfter kan alene sikre videreførelsen af reformerne. På valgaftenen bekræftede Yulia Timoshenko over for os, at hun er indstillet på at danne en orangekoalition med "Vores Ukraine"-blokken, herunder med socialdemokraterne.
EU bør på sin side erklære, at Ukraines bestræbelser på at blive integreret i Europa bliver vurderet. Jeg vil gerne opfordre Kommissionen til at hjælpe Ukraine i videst muligt omfang med at styrke landets svage administrative kapacitet, bekæmpe korruptionen effektivt og mindske oligarkernes politiske indflydelse, at reformere retssystemet og således styrke demokratiet. 
Laima Liucija Andrikienė (PPE-DE ).
   - Det glæder mig meget at lykønske Ukraine med valget den 26. marts, der var demokratisk, frit og retfærdigt, og som levede op til alle internationale, demokratiske standarder. Dette er i sig selv en stor sejr for det ukrainske folk, der er ved at skabe et civilsamfund, især når man tænker tilbage på begivenhederne i december 2004, der skabte stor bekymring, og som mundede ud i præsidentvalget, og også på den kendsgerning, at Ukraine har opnået gode resultater i løbet af de sidste to år i takt med gennemførelsen af demokratiske reformer. Vi kan nu kun håbe på, at koalitionen, som de fleste borgere satte deres lid til under valget, vil være i stand til at nå til enighed og danne en koalitionsregering, der kan fortsætte gennemførelsen af de demokratiske reformer og markedsreformerne, der allerede er blevet indledt, og som vil styrke demokratiet.
Kort efter valget erklærede Javier Solana, at EU agter at udvikle samarbejdet med Ukraine, at støtte politiske og økonomiske reformer, der garanterer retsstaten, og at styrke de markedsøkonomiske principper i landet, og jeg vil også gerne tilføje, at støtte en mere effektiv bekæmpelse af korruptionen og skyggeøkonomien. I lighed med USA støtter EU forsat Ukraines målsætning om at blive medlem af WTO og landets bestræbelser på at fremskynde sin tiltrædelse af WTO. Ukraine bliver også nødt til at gennemføre sin egen mission i regionen. Jeg tænker her på en løsning på konflikten mellem Moldova og Transdnestrien, og Ukraine bør støttes af EU i denne forbindelse. Ifølge en sociologisk spørgeundersøgelse gennemført i Ukraine i sidste måned støtter 42,9 % af ukrainerne landets medlemskab af EU, og den amerikanske præsident Bush har erklæret, at USA er parat til at støtte Ukraines integration i EU og NATO. Hvordan vil EU reagere i denne forbindelse? Hvordan vil vi leve op til ukrainernes og deres valgte repræsentanters forventninger? Er Europa-Parlamentet parat til at indlede en konstruktiv debat om Ukraines integration i EU eller om tiltrædelsesudsigterne? Jeg mener, at fremtiden endnu en gang vil afhænge af ukrainernes politiske vilje og beslutsomhed og af deres bestræbelser, idet Ukraine er en del af Europa, uanset hvordan vi ser på det. Det angives i artikel 49 i traktaten om Den Europæiske Union, at alle europæiske lande har ret til at blive medlemmer af EU. 
Hans Winkler,
   Hr. formand, jeg vil kun kommentere nogle få spørgsmål. 
Hr. Tannock, jeg er meget imponeret over Deres betænkning om valget. Jeg vil ikke gå så vidt som til at sammenligne Ukraines valglov med lovene i vores lande, da forskellige lande har forskellige valglove, men det afgørende er, at valget i Ukraine rent faktisk var retfærdigt og demokratisk, og jeg mener, at dette er meget vigtigt. 
 Det gjorde også et stort indtryk på mig, da valgobservatørerne fortalte os om den store entusiasme. For at bevare denne entusiasme og også troen på EU må vi - EU - nu tage konkrete skridt. Det er vi indstillet på. Jeg mener bestemt heller ikke, det er fornuftigt at tale om konkrete perioder. Men hvis man ikke vil snuble, må man sætte den ene fod foran den anden. Det bør vi gøre, og vi bør ikke springe nogen skridt over.
Nu handler det om at finde et styrket samarbejde i næste skridt. Det er der konkret anledning til, og det vil Rådet gøre sammen med Kommissionen. Det gør vi for at hjælpe Ukraine med at udvikle sig videre og gennemføre de nødvendige reformer.
Det er helt rigtigt, som hr. Kaminski siger, at det ikke er op til os at bedømme valget og partierne. Men vi kan med tilfredshed konstatere, at det er de kræfter, der har vundet og fået flertal, som går ind for en yderligere tilnærmelse til EU. Derfor bør vi også fra vores side række hånden ud mod dem. 
Benita Ferrero-Waldner,
   Hr. formand, jeg vil også gøre det kort. Jeg vil blot forsikre Dem, at vi ikke lader rutinen holde sit indtog her. Jeg er ked af, at fru Harms allerede er gået, for det ville jeg gerne have sagt til hende personligt. Det er jo netop det, der bliver gjort med denne mulighed for en styrket og intensiveret aftale. For når man ser, hvad der er med i den - bortset for en styrket politisk dialog - så handler det her især om et samarbejde også om juridiske emner og på områder, som er særligt vigtige, nemlig retsvæsenet og indenrigspolitik.
Det første punkt, som ligger os særligt på sinde, og som også blev nævnt under debatten, er naturligvis spørgsmålet om energipolitikken, som for os alle i stadig større omfang er et vigtigt udenrigspolitisk spørgsmål. Desuden frihandelsaftalen, som jeg allerede har nævnt. Der kan altså ikke være tale om, at noget er blevet til rutine her.
Det andet punkt er at jeg som ansvarlig kommissær altid har været yderst præcis i mine udtalelser, efter nogles opfattelse måske for præcis. Hertil vil jeg helt klart sige, at man ikke kan forudbedømme fremtiden. På engelsk har jeg altid formuleret det således: 
I øjeblikket arbejdet vi imidlertid med naboskabspolitikken som instrument. Naboskabspolitikken omfatter ikke medlemskab. Mere præcis kan man ikke være. Det betyder imidlertid ikke, at vi ikke fortsat arbejder med særlig entusiasme - som rådsformanden har udtrykt det - for Ukraine.
Vi glæder os over dette valg. Det er et stort skridt fremad, og det glæder mig, at så mange af Dem har observeret det og deler denne opfattelse med os. 
Formanden.
   - Som afslutning på forhandlingen har jeg modtaget seks beslutningsforslag(1), jf. forretningsordenens artikel 103, stk. 2.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er Redegørelser fra Rådet og Kommissionen om foranstaltninger for at forbedre færdselssikkerheden (SAFETY) og sikringsforanstaltninger inden for transportsektoren, herunder deres finansiering (SECURITY). 
Hubert Gorbach,
   Hr. formand, mine damer og herrer, jeg er meget taknemmelig for, at De har sat spørgsmålet om sikkerhed på vejene på dagsordenen i dag. Som De ved, ligger det det østrigske formandskab meget på sinde at gøre befolkningerne i alle europæiske stater endnu mere opmærksomme på dette spørgsmål, end de allerede er, og hensigten er, at dette skulle lægge endnu en vigtig grundsten for en fælles europæisk politik for sikkerhed på vejene.
Derfor indkaldte formandskabet til det uformelle møde i Bregenz den 2. og 3. marts med det formål at hellige to hele dage på europæisk niveau udelukkende til sikkerheden på vejene. Under dette møde og under talrige bilaterale samtaler lykkedes det os at leve op til det østrigske formandskabs slogan: "grænseoverskridende trafiksikkerhed - at skabe en transeuropæisk trafiksikkerhedskultur".
Jeg er også meget taknemmelig for Kommissionens præsentation af midtvejsevalueringen af det europæiske handlingsprogram for trafiksikkerhed, som blev diskuteret på transportministrenes uformelle møde den 2. og 3. marts, som jeg allerede har nævnt, og senest på transportministrenes rådsmøde den 27. marts i Bruxelles. Her vil jeg gerne på forhånd meddele, at det også er det østrigske formandskabs hensigt, at det formelle rådsmøde i Luxembourg den 9. juni skal vedtage endelige konklusioner om trafiksikkerhed.
I det europæiske handlingsprogram for trafiksikkerheden, som stammer fra 2003, og hvis mål er at nedbringe antallet af trafikdræbte i EU til det halve inden 2010, fastsættes der trafiksikkerhedsmål for hele Europa for perioden fra 2003-2010, og planen omfatter 60 initiativer, som skal gennemføres i hele EU, for størstepartens vedkommende ikke-lovgivningsmæssige initiativer. Der er tale om en konsekvent gentagelse af prioriteringen af trafiksikkerheden, som blev fastsat allerede i 2001 i hvidbogen om transport.
Grundlaget for alle disse initiativer inden for trafiksikkerheden er den langsigtede beslutning om, at der i fremtiden ikke længere skal være EU-borgere, der dræbes eller kommer alvorligt til skade i trafikulykker. Der er stadig brug for store anstrengelser, hvis vi skal gøre yderligere fremskridt mod dette mål. Det fremgår klart af midtvejsevalueringen af det europæiske handlingsprogram for trafiksikkerheden, som næstformand Barrot fremlagde på det allerede nævnte møde, at Europa nok er på rette spor, men at det går for langsomt fremad.
Jeg vil blot nævne to eller tre slående tal, som hr. Barrot allerede har fremlagt. Målet om ca. 25.000 trafikofre i 2010, selv om dette stadig ville være et beklageligt tal, ville kunne nås, hvis vi allerede gjorde større fremskridt. Hvis vi skulle ekstrapolere fra det, vi har opnået indtil nu, ville vi nå frem til et tal på 32.500. Vi må intensivere alle vores anstrengelser, så vi kan komme så tæt som muligt på det ambitiøse mål, vi har sat os.
En vellykket transportpolitik hviler på tre afgørende søjler, nemlig mennesker, køretøjer og infrastruktur, og under det nævnte møde nåede vi at diskutere dem alle tre indgående. En ting, som giver anledning til bekymring, og som jeg gerne vil fremhæve særligt i dag, er tendensen i antallet af motorcyklister og knallertkørere, som bliver dræbt. De er den eneste trafikantgruppe, hvor antallet af dødsfald stiger i stedet for at falde. Hvis denne tendens ikke bliver stoppet, vil der i 2010 kun blive dræbt halvt så mange mennesker på Europas veje, men hver tredje af dem vil være en motorcyklist, i forhold til en ud af seks i dag.
Med hensyn til infrastrukturen skal Europa være opmærksom på sit ansvar for at stille passende instrumenter til rådighed for infrastrukturoperatører, for det er en forudsætning for at minimere risikoen for de mennesker, der rejser på vores europæiske vejnet. Med hensyn til køretøjer skal det understreges, at moderne -teknologi kan yde et ganske afgørende bidrag til at forbedre vejsikkerheden. -teknologien skal sikre et intelligent bindeled mellem menneske og maskine og aflaste bilisterne fra rutinehandlinger.
Et vigtigt emne for det uformelle rådsmøde i Bregenz i Østrig var bevidsthedsdannelse. I Bregenz havde vi i en meget kompakt og koncentreret form mulighed for at studere og sammenligne europæiske kollegers bevidtshedsdannende aktiviteter. Evalueringen af de enkelte aktiviteter under kampagner viste, at målrettet bevidsthedsdannelse faktisk kan udrette en hel del. Også i Østrig har vi gjort en hel del i denne retning i de seneste år - at ruske op og tænke efter, eller at anspore til at tænke efter, og i sidste ende, og det er det vigtigste, at tilvejebringe en adfærdsændring i retning af større trafiksikkerhed, færre trafikdræbte, færre tilskadekomne og hårdt kvæstede ved ulykker på vejene.
Vi var også enige om, at en tematisk fælles europæisk bevidsthedsdannende kampagne ville kunne skabe synergieffekter og øget effektivitet. Efter en rundspørge kunne vi konstatere, at emnerne spirituskørsel og træthed ved rattet skulle prioriteres højst. Det har Kommissionen lovet at støtte især organisatorisk, naturligvis efter de gældende regler, og den har stillet i udsigt, at den højtstående gruppe for færdselssikkerhed vil blive bedt om at udarbejde et sådant forslag.
Kommissionens planer om at indføre en europæisk færdselssikkerhedsdag er også helt i tråd med vores fælles målsætning om at øge færdselssikkerheden. Et sådant initiativ vil ligeledes bidrage til at skærpe bevidstheden i hele Europa. Her vil jeg gerne rette en særlig tak til næstformand og kommissær Jacques Barrot for hans særlige engagement.
Siden 2001 er der gjort en stor indsats for at gøre Europas veje mere sikre. Der er udstedt en række lovgivningsinitiativer både på de tekniske og det organisatoriske område, f.eks. bestemmelser om sikkerhedsseler, den digitale fartskriver, køre- og hviletider, førerbeviser eller bestemmelser for erhvervschauffører. Her skal også nævnes initiativer som CARS 21 eller det europæiske charter om færdselssikkerhed, som skaber bevidsthed hos de europæiske kommuner, delstater, virksomheder, foreninger og så videre. Også næstformand Barrots aktiviteter og initiativer, som indeholder allerede fremlagte forslag om lys om dagen, spejle til døde vinkler samt inden for infrastrukturen, vil bidrage til at gøre vores veje i Europa sikrere.
Afslutningsvis kan det konstateres, at når problematikken er større i nogle medlemsstater med stor transittrafik end i Europa i gennemsnit, så bør vi sætte ind de steder, hvor faldet er lille, hvor vi til dels må konstatere stigninger i antallet af dræbte. For hver trafikdræbt på Europas veje er en trafikdræbt for meget.
Jeg takker Parlamentet for denne lejlighed til at tage stilling til dette vigtige emne, som trafiksikkerheden er, og jeg vil gerne gøre mig til talsmand for, at vi ikke slækker på vores bestræbelser for at gøre Europas veje så sikre som muligt og dermed forhindre megen lidelse og elendighed. 
Jacques Barrot,
   Hr. formand, hr. Gorbach, mine damer og herrer, den forhandling, der er opført på dagsordenen, omhandler to emner, nemlig trafiksikkerhed og sikkerhedsforanstaltninger inden for transportsektoren.
Jeg vil gerne tilslutte mig det, hr. Gorbach sagde i sit udmærkede indlæg, og med det samme takke ham for hans store personlige engagement i kampen for større færdselssikkerhed. Jeg takker Dem, hr. Gorbach, fordi De har gjort trafiksikkerheden til et centralt emne under det østrigske formandskab.
Som jeg anførte det under min redegørelse for vores evaluering efter fem år i henhold til det program, som EU opstillede i 2000, kunne vi konstatere, at de lande, der i dag udgør EU, havde 50.000 dræbte i trafikken i 2001. Den fælles målsætning, der blev foreslået i 2001 og bekræftet i dag, er ikke at overskride grænsen på 25.000 dræbte i 2010. At redde 25.000 liv!
Hvor langt er vi nået? I 2005 kunne vi stadig registrere 41.600 dræbte. Det svarer til en reduktion på 17,5 % på fire år. Der er sket betydelige fremskridt i flere stater, men det er ikke tilstrækkeligt. Som De sagde, hr. Gorbach, risikerer antallet af dræbte at stige til 32.500 i 2010, hvis vi ikke søger for at give denne færdselssikkerhedspolitik et nyt momentum. Det kræver en øget indsats og udligning af forskellene mellem medlemsstaterne.
Det østrigske formandskab har, hvilket jeg ønsker at takke for endnu en gang, gjort det muligt for os at nå til enighed om det europæiske kørekort. Dette kørekort vil som bekendt blive ledsaget af et kørekort for knallerter og et progressivt kørekort til de kraftigste motorcykler. Det skulle gøre de muligt for os at mindske antallet af dræbte trafikanter på tohjulede køretøjer, som stiger alarmerende.
Ud over denne statusopgørelse og de fremskridt, der er sket under dette formandskab, vil Kommissionen i 2006 forelægge en række nye initiativer, der skal indgå i handlingsplanen i den ændrede hvidbog.
Der er for det første tale om et direktivforslag om forvaltningen af trafiksikkerheden på de transeuropæiske net. Vi forsøger ikke at forklare, hvordan man skal gøre vejene mere sikre, men hvordan EU kan kontrollere, at man i hver enkelt medlemsstat er meget opmærksom på sikkerheden, når man anlægger nye veje eller forbedrer de eksisterende.
Der er for det andet tale om et direktivforslag om forfølgelse på tværs af grænserne af de alvorligste krænkelser af færdselsloven, herunder overskridelse af hastighedsbegrænsninger, kørsel i påvirket tilstand og kørsel uden sikkerhedssele. Det er uacceptabelt, at personer, der har gjort sig skyldige i alvorlige lovovertrædelser, kan slippe for deres straf blot ved at overskride en landegrænse.
Endelig vil vi, som De anførte det, hr. Gorbach, udbedre manglerne i den nuværende lovgivning angående lastbilspejle til blinde vinkler. Vi bestræber os også på at bane vej for tanken om et tredje "dagkørelys". Visse medlemsstater ønsker allerede nu at kunne anmode om dette ekstraudstyr til bilerne. Jeg vil sammen med min kollega, hr. Verheugen undersøge dette spørgsmål og den videre behandling af henstillingerne fra CARS 21-Gruppen, som har udarbejdet en fortegnelse over sikkerhedsudstyr, der kan forbedre den eksisterende bilpark i Europa betragteligt.
Som konklusion på dette første punkt, hr. formand, skal jeg bekræfte, at vores evaluering af fremskridtene på færdselssikkerhedsområdet bliver årlig. Hr. Gorbach henviste også til idéen om at indføre en europæisk trafiksikkerhedsdag såvel som oplysningskampagner, idet alle disse tiltag skal gennemføres på europæisk plan. Jeg kan forsikre Parlamentet om, at vi sammen med formandskabet arbejder med alle disse tiltag.
Lad mig nu gå over til spørgsmålet om transportmidlernes sikkerhed, herunder det vanskelige spørgsmål om finansieringen. Jeg ved, Parlamentet såvel som Rådet og Kommissionen tillægger at dette spørgsmål stor betydning. Efter begivenhederne den 11. september 2001 forelagde Kommissionen et forslag til rammeforordning med det formål at indføre fælles regler for sikkerhed inden for den civile luftfart. Parlamentets såvel som Rådets støtte var afgørende for at få denne lovgivning igennem. Forordningen ledsagedes af en interinstitutionel erklæring, hvori vores tre institutioner bekræftede deres vilje til at forbedre sikkerhedssystemerne for luftfarten i EU. I øvrigt fandt man det nødvendigt at forebygge enhver forvridning af den interne og eksterne konkurrence.
Endelig noterede de tre institutioner sig, at Kommissionen havde til hensigt at rekvirere en undersøgelse om, hvordan sikkerhedsudgifterne kunne fordeles mellem de offentlige myndigheder og operatørerne. Kommissionen forpligtede sig til at forelægge Parlamentet og Rådet resultaterne heraf og de forslag, denne undersøgelse mundede ud i. Et tilsvarende forslag blev fremsat i 2004 i forbindelse med vedtagelsen af forordningen om forbedring af sikkerheden for fartøjer og havneinstallationer. Man erkendte heri, at en effektiv og ensartet anvendelse af sikkerhedsforanstaltningerne indebar en række vigtige spørgsmål, som alle var forbundet med finansieringen. I denne forbindelse skulle Kommissionen ligeledes iværksætte en undersøgelse med henblik på at forelægge oplysningerne for Europa-Parlamentet og undersøge eventuelle passende forslag.
I 2004 indførte Kommissionen en inspektionsordning, der har bidraget væsentligt til at styrke luftfartssikkerheden. Kommissionen har til dato foretaget 69 inspektioner i samtlige medlemsstater. På grundlag af disse inspektioner foreslog Kommissionen i slutningen af 2005 en ændring af forordning 2320/2002, som i øjeblikket er til behandling i Transport- og Turismeudvalget, og som De, hr. Costa, er ordfører for. Sammen med dette forslag til ændring forelagde Kommissionen sin førte årsberetning om den gældende forordnings iværksættelse såvel som de væsentligste resultater af inspektionerne.
Jeg skal i øvrigt understrege, at det forskriftsudvalg, der er nedsat i henhold til rammeforordningen fra 2002, har arbejdet hårdt og gjort det muligt at vedtage otte gennemførelsesforordninger. Kommissionen har desuden iværksat de to krævede undersøgelser, der bekræftede finansieringsspørgsmålets betydning.
Hvad angår luftfarten, blev undersøgelsen allerede afsluttet i 2004. Resultaterne blev offentliggjort på Kommissionens hjemmeside. Undersøgelsen om finansieringen af sikkerheden til søs vil blive færdiggjort i nærmeste fremtid. Så snart resultaterne er tilgængelige, vil de blive forelagt Dem.
Hvad angår sikkerheden inden for den civile luftfart, viser undersøgelsen, at udgifterne i Unionen, som dengang havde 15 medlemsstater, i 2002 svingede mellem 2,5 milliarder euro og 3,6 milliarder euro. Det er et stort beløb, men det skal samtidigt understreges, at hvad angår transporten inden for EU, udgjorde gebyrer og afgifter til lufthavne og sikkerhedsforanstaltninger i alt mellem 1 % og 2 % af den gennemsnitlige billetpris.
Undersøgelsen viste desuden, at der er visse forskelle i forhold til finansieringsformerne. Der er store forskelle, hvad angår det offentliges rolle. Undersøgelsen afdækkede i øvrigt en vis mangel på gennemskuelighed, hvad angår sikkerhedsafgifter og -gebyrer. Jeg skal i denne forbindelse oplyse, at jeg har besluttet at afholde et møde med alle operatører inden for luftfarten i morgen og i overmorgen. Dette møde vil hovedsagelig handle om lufthavnsafgifterne, men der vil givet også blive tale om sikkerhedsproblemerne og omkostningerne hertil.
Hvad angår sikkerheden til søs, bekræfter undersøgelsens foreløbige resultater også, at der er tale om betydelige omkostninger, selv om omkostningerne på søtransportområdet udgør en mere begrænset del af de samlede omkostninger. EU har mere end 1.200 søhavne og ca. 3.700 havneanlæg, for hvilke de gennemsnitlige sikkerhedsinvesteringer i henhold til undersøgelsen beløber sig til over 400.000 euro med løbende udgifter på over 200.000 euro om året. Hvad angår fartøjernes sikkerhed, ligger den gennemsnitlige investering på 100.000 euro med løbende udgifter på ca. 25.000 euro om året.
Det er de faktiske kendsgerninger bag dette komplicerede problem, hvis betydning jeg anerkender, men som jeg må indrømme, vi i dag vanskeligt kan påstå kan finde en løsning, der gælder for alle. Det er grunden til, at vi bør indgå i fælles overvejelser om disse sikkerhedsproblemer og finansieringen heraf, og det glæder mig at høre Deres indlæg herom. Det er et problem, der uden tvivl bør behandles med stor opmærksomhed fremover.
Det var, hr. formand, mine damer og herrer, hvad jeg havde at sige, og jeg ønsker at takke Dem og det østrigske formandskab for at have muliggjort denne drøftelse om trafiksikkerhed og sikkerhedsproblematikken.
Georg Jarzembowski,
   Hr. formand, jeg deler Deres spørgsmål, og vi bør diskutere i Præsidiet, hvordan vi kan få en fornuftig procedure under overholdelse af alle institutionernes forfatningsmæssige rettigheder. Det går ikke an, at Rådet og Kommissionen tilsammen taler i 25 minutter af en forhandling, der er planlagt til at vare en halv time. Hvornår skal de så egentlig debattere med os? Hvis de to institutioner vil diskutere indbyrdes, så kan de sikkert gøre det i Rådet.
Men jeg vil vende tilbage til sagens kerne. Sagens kerne er ikke trafiksikkerheden. Hr. vicekansler, jeg takker for Deres bemærkninger, som jeg er enig i. Sagens kerne er det enkle spørgsmål, hvordan vi skal finansiere sikkerhedsforanstaltningerne i lufttrafikken. Dette problem blev taget op med Kosta-betænkningen. Det er på tide, at vi drøfter dette spørgsmål. Jeg vil gerne minde om, at vi i 2002 i Parlamentet var enige om, at det var medlemsstaterne, der skulle bære de nødvendige sikkerhedsforanstaltninger i lufttrafikken som følge af terrorismen. Terrorbekæmpelse er en offentlig opgave, og derfor er finansieringen også en offentlig opgave. Da vi så ikke kunne blive enige, enedes vi i det mindste i lovgivningsproceduren om den grundlæggende forordning i 2002 om en interinstitutionel aftale, som gik ud på, at Kommissionen skulle stille forslag om den offentlige finansiering af sådanne sikkerhedsforanstaltninger inden for lufttrafikken.
Hr. næstformand, De ved, at jeg sætter pris på Dem, men jeg forventer, at De fremlægger en klar redegørelse med klare lovforslag, ikke undersøgelser. Efter fire år burde De være i stand til - det kunne De måske kommentere - at sige, hvornår De vil komme med et konkret forslag. Det svirrede med rygter om april. Nu hedder det sidst på året. Altså, efter fire år er det ikke acceptabelt længere.
Hr. rådsformand, jeg vil også have en klar udtalelse fra Dem. Hvis vi er enige om, at de ekstra foranstaltninger efter 2001 var foranstaltninger til bekæmpelse af terror, mener De så, at det er foranstaltninger, som staten skal finansiere? Ja eller nej? Det mener vi. 
Saïd El Khadraoui,
   Hr. formand, jeg tilslutter mig hr. Jarzembowski. Jeg synes, at emnet trafiksikkerhed fortjener en særskilt forhandling, og at vi absolut skal komme mere udførligt ind på det ved en anden lejlighed.
Jeg vil kun tale om problematikken omkring finansieringen af sikkerheden. Siden terrorangrebene den 11. september er sikkerheden i transportsektoren med rette blevet en vigtig prioritet, også på europæisk plan. Vi har beskæftiget os med havnesektoren, lufthavnes sikkerhed har gennemgået en hel metamorfose takket være europæisk lovgivning, og andre foranstaltninger er under forberedelse, hvilket er udmærket.
Hvis vi imidlertid ønsker at føre en fornuftig sikkerhedspolitik, skal vi ikke blot udarbejde fælles retningslinjer for sikkerhed, som selvfølgelig skal anvendes på samme måde overalt, men også skabe klarhed over, hvem der skal betale det hele. Hertil har vi brug for fælles europæiske regler og derfor også lige konkurrencevilkår. Det kan ikke være sådan, at det i den ene medlemsstat er passagererne, der fuldstændigt dækker udgifterne, mens det i en anden medlemsstat for en stor del er myndighederne, der dækker dem. En ordning herom er endnu mere presserende, fordi udgifterne i forbindelse med de nye sikkerhedsforanstaltninger fortsætter med at stige spektakulært. F.eks. har lufthavnen i Bruxelles siden 2001 fordoblet det sikkerhedstillæg, som skal betales pr. passager. I mellemtiden er vi ved at udarbejde ny lovgivning.
Som nævnt blev der trods alt allerede i 2002 udarbejdet en interinstitutionel erklæring derom med den aftale, at der hurtigt skulle komme en løsning på finansieringsproblemet. Kommissionen lovede inden 2005 at afgive en meddelelse om en strategi for at gøre noget ved problemet. Denne meddelelse har vi aldrig set. For nogen tid siden var der rygter om, at vi kunne forvente den hen imod slutningen af april. Dette viser sig ikke at være rigtigt. Jeg vil gerne spørge kommissæren, hvornår vi kan forvente denne meddelelse.
Under disse omstændigheder er det jo vanskeligt for os at udføre vores arbejde som medlovgivere ordentligt. Vi har ganske vist indledt drøftelser om en ændring af forordning 2320, men vi har ingen anelse om, i hvilken retning vi går, når det gælder et vigtigt element i sagen. Jeg formoder, at det er vanskeligt, hr. kommissær, men De bør hurtigst muligt fremlægge en række idéer, således at vi kan føre en grundig debat. 
Paolo Costa,
   Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, på mit sprog dækker ordet "sikkerhed" både betydningen af den engelske term og af den engelske term . Jeg tror dog ikke, at den forvirring, der har været i dag, kun afhænger af den sproglige faktor.
Der er tale om to emner, som er alt for vigtige til at blive behandlet under ét. Jeg må dog indrømme, at det med hensyn til den sikkerhed, der kaldes , er takket være Parlamentets bidrag, at der er sket nogle grundlæggende fremskridt, når det gælder køretid og kørekort.
Jeg vil blot minde om et enkelt punkt, nemlig at det største bidrag til færdselssikkerheden formodentlig kan gives ved, at der kører færre mennesker på vejene, så hvis vi gjorde et større og hurtigere arbejde med den tredje jernbanepakke, ville det måske lykkes os at give et større bidrag til sikkerheden end alle de andre forslag, der er blevet beskrevet i dag.
Med hensyn til og finansieringen heraf - som er et spørgsmål, der vedrører mig direkte som ordfører for dette forslag - spørger jeg dog mig selv om følgende: "Kan vi ændre forordningen om sikkerhedsstandarder uden at besvare et spørgsmål, som alle de europæiske borgere stiller sig selv, nemlig hvem der skal betale?" Det er efter min mening det afgørende punkt. Det er lidt svært at svare ja, også fordi vi samtidig er blevet klar over, at der kun er én sikkerhed og ikke 25 forskellige. Det er ikke muligt for de enkelte medlemsstater at fastlægge deres egen sikkerhed.
Men hvis der er én fælles sikkerhed for alle landene, kan vi ikke undlade at fastlægge standardbestemmelser, der potentielt er ensartede, og på en klar og gennemsigtig måde beslutte, hvem der skal finansiere den. Der kan desuden komme tillægsforanstaltninger, som er strengere, og som kun er gældende i bestemte lande, men også i dette tilfælde må man spørge sig selv, hvordan det kan sikres, at disse uafhængige foranstaltninger ikke får en negativ indflydelse på eller konsekvenser for sikkerheden i andre lande?
Mens vi venter, fortsætter virkeligheden. I dag har vi faktisk en basissikkerhed, som finansieres ved hjælp af tariffer og ekstraudgifter for billetterne, og som mere eller mindre samfinansieres af medlemsstaterne alt efter de sikkerhedsniveauer, som de ønsker at indføre. Det er nødvendigt at regulere dette system på en anden måde. Efter min mening bør medlemsstaterne i det mindste betale for ekstraforanstaltningerne, og der skal skabes klarhed omkring basisniveauet for samfinansieringen mellem aktørstater eller rettere brugerstater. Vi har som minimum brug for disse principper, hvis vi skal kunne fortsætte arbejdet. 

Eva Lichtenberger,
   Fru formand, kære tilstedeværende, debatten i dag skyldes en meget alvorlig forespørgsel fra Transport- og Turismeudvalget om, hvad der skal ske med finansieringen af kommende og nuværende initiativer på sikkerhedsområdet. Det er det, min udtalelse refererer til. Trafiksikkerhed kunne man også have diskuteret i forbindelse med Titley-betænkningen.
Det er altså det, der diskuteres nu, og især er det ikke kun finansieringen af de ekstra tiltag i enkeltstaterne, som forlanger større sikkerhed i lufthavnene, der tales om, det er også - og det er alvorligt - det samlede system. Her var vi blevet lovet en meddelelse, som skulle have givet os grundlaget for denne debat. Nu er det altså Parlamentets opgave at fremlægge forslag. Dem vil vi lave på basis af et godt fundament, det er vi nok alle sammen enige om.
Det handler imidlertid ikke kun om lufttrafikken. De tragiske begivenheder i Madrid har fået os til at tænke over, at også andre færdselsveje og færdselsmidler står over for den samme udfordring. Hvis vi vil have en fair konkurrence mellem de forskellige trafikmidler, så skal der også være fair spilleregler for finansieringen af sikkerhedsforanstaltningerne. Derfor vil jeg gerne vide, hvornår undersøgelsen foreligger. Er dette aspekt med, og kan vi regne med at kunne planlægge den videre procedure på en god måde på grundlag denne undersøgelse? 
Reinhard Rack (PPE-DE ).
   - Fru formand, hr. formand for Rådet, hr. næstformand i Kommissionen, kære kolleger, befolkningen vil kun have en positiv opfattelse af EU, hvis vi klart kan demonstrere med så mange specifikke eksempler som muligt, at europæisk handling medfører en konkret merværdi for folk.
Større sikkerhed på trafikområdet, særligt i vejtrafikken, giver noget til flere hundrede millioner europæiske borgere, nemlig større sikkerhed, færre ulykker, mindre menneskelig lidelse. Det viser midtvejsevalueringen, som er blevet nævnt flere gange. Den viser imidlertid også, at der stadig er rigtig meget at gøre.
Derfor er det vigtigt med nye anstrengelser. Det er imidlertid også meget vigtigt, at alle projekter og initiativer bliver organiseret godt. Den nævnte lyder fornuftig, men den vil koste penge. I denne forbindelse må vi lægge vægt på, at EU-pengene bliver brugt fornuftigt, hensigtsmæssigt og sparsommeligt. Det er også vigtigt, at disse knappe europæiske midler lander hos borgerne og ikke forsvinder et eller andet sted.
Her tænker jeg slet ikke på underslæb og svig og den slags, jeg tænker på, at det især inden for flytrafikken er sådan, at de fleste europæiske lufthavne og lufthavnsoperatører indkasserer rigtig mange penge. Når vi nu, fire år efter at vi i sin tid i den interinstitutionelle aftale blev enige om offentlig samfinansiering, frigiver penge - det kommer også til at tage nogen tid - så er jeg næsten sikker på, at disse penge ikke kommer til at lande hos borgerne, men at vi får et nyt gebyr, som så sandsynligvis udlignes i refusionen af de andre gebyrer. Så hvis vi vælger denne vej og anvender offentlige midler, så bør vi sikre, at befolkningen og passagererne i flytrafikken faktisk og konkret får noget ud af det. 
Jörg Leichtfried (PSE ).
   - Fru formand, hr. vicekansler, hr. næstformand i Kommissionen, nu er jeg noget forvirret. Fru Lichtenberger har allerede forklaret, at emnet i dag, som Transport- og Turismeudvalget havde planlagt, skulle være trafiksikkerhed og alt det, der hører med til den. Nu lytter jeg til vicekansleren, og der kommer ikke et eneste ord om trafiksikkerhed! Sådan kan man efter min opfattelse ikke behandle Parlamentet. I det mindste en del af Deres indlæg burde have handlet om dette emne. Det var trods alt, hvad Parlamentet ønskede. Jeg forstår ikke, hvorfor det ikke er sket, for jeg tror ikke, at den 11. september har forbigået Deres opmærksomhed. Den eneste grund er måske, at Rådet ikke er interesseret i dette emne. Det ville imidlertid være en forkert tilgang.
Indholdsmæssigt er jeg naturligvis enig med kollegerne i, at terrorbekæmpelse klart er et statsanliggende, og at der bør skabes rene linjer på dette felt. Det skal klarlægges, at det i nogle lande er skatteyderne, der betaler for det, i andre lande flyselskaberne og i andre lande igen lufthavnene og flypassagererne. Derfor kræver jeg, at der relativt snart kommer nogle initiativer fra Kommissionen, så vi kan behandle dette spørgsmål konkret og som lovgivere sørge for, at der hersker klare linjer og ikke sker konkurrenceforvridning på området. 
Hubert Gorbach,
   Fru formand, mine damer og herrer, jeg vil forsøge at gøre det kort. Det østrigske rådsformandskab vil allerede på Rådets næste arbejdsgruppemøde, som finder sted i morgen, den 6. april, behandle spørgsmålet om finansiering af sikkerhedsforanstaltningerne og især også den videre procedure i denne sag, især da Kommissionen nu også har meddelt, at dens undersøgelse om emnet først kommer i slutningen af 2006. Under alle omstændigheder kræver dette spørgsmål tæt kontakt mellem rådsformandskabet, Kommissionen og Parlamentet, især med henblik på ønsket om hurtigt at nå til enighed med Parlamentet. Jeg vil også gerne komme nærmere ind på alle finansieringsspørgsmålene set fra rådsformandskabets synspunkt, men det ville sprænge rammerne i dag. Jeg har bestræbt mig på at fortælle om trafiksikkerheden, som har været et centralt emne i Rådet i de seneste uger og måneder, i tæt kontakt med Kommissionen, som i højere grad har koncentreret sig om finansieringen af sikkerheden bl.a. i lufttrafikken.
Hvor vanskeligt dette spørgsmål om finansieringen er, fremgår også af, at der også er delte meninger i Europa-Parlamentet, som det fremgår af Costa-betænkningen og af Deres udtalelse, hr. Jarzembowski. Jeg ved imidlertid lige så godt som De, at vi for at sikre fair konkurrencebetingelser og gennemsigtighed har brug for klare regler. Jeg mener også, at dette i virkeligheden handler om terrorbekæmpelse, hvilket må være en national opgave, for hvis man tørrer det af på flyselskaberne, ligger ansvaret jo igen hos passagererne, og der hører det efter min mening ikke hjemme. Passageren har krav på i en eller anden form at blive beskyttet tilstrækkeligt mod trusler. Derfor er det min klare holdning, at alt dette er en national opgave, som vi også må leve op til. 
Jacques Barrot,
   Hr. formand, hr. vicekansler, mine damer og herrer, jeg har, selv om et medlem har påstået det modsatte, klart forstået betydningen af trafiksikkerheden og sikkerhedsproblemerne. Vi arbejder med disse spørgsmål, og jeg har opmærksomt lyttet til de forskellige indlæg.
Jeg skal erindre om, at Kommissionen allerede i sin meddelelse om følgerne for lufttransportsektoren af attentaterne den 11. september understregede, at myndighedernes skærpelse af visse sikkerhedsforanstaltninger efter angrebene, der var rettet mod hele samfundet og ikke blot transportselskaberne, burde påhvile det offentlige. Jeg tror, jeg er enig med hr. Costa om denne sondring, der må betragtes som retningsgivende for de europæiske institutioners fremtidige beslutninger.
Jeg sagde således hr. formand, at undersøgelserne om sikkerheden inden for luftfarten er afsluttet, og at undersøgelserne om sikkerheden til søs ville blive forelagt Parlamentet om et stykke tid. Disse undersøgelser viser - jeg forelagde nogle tal - at omkostningerne til sikkerhedsforanstaltninger kan være høje, selv om de sammenholdt med de samlede transportudgifter forekommer begrænsede. Ikke desto mindre er der i absolut værdi tale om en omkostning. Og jeg meddelte for lidt siden Parlamentet, at vi i morgen og overmorgen på mødet med de europæiske transportselskaber og lufthavne givet vil behandle dette emne.
Det er korrekt, at de enkelte medlemsstater har forskellige tilgange til finansieringsspørgsmålet, og det er også korrekt, at der ikke er tilstrækkelig gennemskuelighed, og at vi må forsøge at vurdere og korrigere eventuelle tilfælde af konkurrenceforvridning.
Jeg har noteret mig Deres utålmodighed, hr. Jarzembowski, hr. El Khadhraoui og fru Lichtenberger. Jeg skal gøre opmærksom på, at Kommissionen under afventning af de endelige resultater af undersøgelsen om sikkerheden til søs er i færd med at udarbejde en rapport, der vil foreligge inden sommeren, og som er udarbejdet i fortsættelse af den interinstitutionelle erklæring i forordningen om fastsættelse af fælles bestemmelser om sikkerhed inden for civil luftfart såvel som forordningen om bedre sikring af skibe og havnefaciliteter. Jeg kan således bekræfte, at vi vil have udarbejdet denne rapport inden sommeren.
Jeg har selvsagt til hensigt at udnytte drøftelserne i dag, selv om de er for korte til at nå helt til bunds i emnet. Jeg takker Parlamentet for den interesse, det har udvist for dette vigtige emne, og jeg takker formanden for at have givet os mulighed for at behandle et så vanskeligt, men også meget vigtigt emne.
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er spørgetiden (B6-0017/2006).
Vi behandler en række spørgsmål til Rådet.
Jeg må give udtryk for min dybe bekymring over forfølgelsen af kristne i Kina. På trods af at den kinesiske forfatning garanterer samvittigheds- og religionsfrihed, forfølges, fængsles og tortureres kinesiske kristne af de kommunistiske myndigheder.
Undersøgelser og rapporter fra en lang række menneskerettighedsorganisationer viser, at forfølgelse af kristne er blevet et dagligdags fænomen efter 2001 og foregår i stort omfang. Det er navnlig udbredt i provinserne Zhejiang, Jansu og Hebei. Antallet af kristne i Kina anslås til så højt som 70 millioner, hvilket klart viser problemets vægt og omfang. At tolerere en sådan adfærd fra de kinesiske myndigheders side eller ikke at reagere på, at mennesker behandles uretfærdigt og udsættes for lidelser, er ikke acceptabelt i det 21. århundrede.
Hvilke skridt agter Rådet at tage for at beskytte samvittigheds- og religionsfriheden i Kina? Vil spørgsmålet om forfølgelse blive rejst på ministerplan mellem repræsentanter for EU og Kina? 
Hans Winkler,
   Fru formand, som svar på hr. Soniks spørgsmål vil jeg allerførst sige, at Rådet i høj grad deler hans bekymring. Det er også årsagen til, at Rådet allerede for nogle år siden skitserede en række centrale emneområder, hvor EU tilstræber fremskridt inden for rammerne af dialogprocessen.
Hertil hører især også uhindret udøvelse - både offentligt og privat - at religions- og trosfriheden og respekt for de kulturelle rettigheder og den religiøse frihed i Tibet og Xinjang. Religionsfriheden har derfor haft en fremtrædende plads på dagsordenen ved møder mellem EU og Kina, ikke kun på dialogmøder, men også på højere niveau.
Jeg kan på grundlag af min egen erfaring både i min tidligere funktion som juridisk rådgiver med ansvar for menneskerettigheder og i min nuværende funktion bekræfte, at disse spørgsmål faktisk bliver taget op på meget forskellige niveauer.
I overensstemmelse med denne rådskonklusion har EU systematisk taget spørgsmålet op, ikke kun om forfølgelsen af kristne og begrænsningerne i forbindelse med hjemmekirker og uddeling af bibler i fængslerne, men også forfølgelsen af buddhister, muslimer og tilhængere af bevægelsen Falun Gong, et emne, som EU tager op ved mange lejligheder. Vi har også klart givet udtryk for, at denne adfærd efter vores mening er en overtrædelse af Kinas internationale forpligtelser.
Senest er religionsfriheden blevet drøftet indgående ved dialogmøderne i september 2004 og oktober 2005, og EU har i forbindelse med dialogen besøgt Tibet og Xinjang. EU har regelmæssigt opfordret Kina til at opfylde anbefalingerne fra FN's særlige rapportør og FN's organer inden for religions- og trosfrihed. EU har også kontinuerligt taget konkrete sager op og krævet, at de kinesiske myndigheder skulle undersøge forlydenderne om tortur og komme med oplysninger om dommene. Resultatet af disse samtaler har hidtil været, at EU ganske vist har været glad for lejligheden til at føre indgående samtaler med de relevante ministerier, myndigheder og så videre, men har fået bekræftet mange af sine betænkeligheder med hensyn til begrænsningen af religionsfriheden i Kina.
I 2005 indbød Kina officielt FN's særlige rapportør om religions- og trosfrihed, og EU ser med forventning frem en bekræftelse af besøget. Man må konstatere, at denne indbydelse trods alt er et vigtigt fremskridt. EU vil fortsat på alle niveauer arbejde for at få gennemført religions- og trosfriheden i Kina, bl.a. i forbindelse med processen med ratificering og gennemførelse af den internationale pagt om borgerrettigheder og politiske rettigheder. 
Filip Andrzej Kaczmarek (PPE-DE ),
   Mange tak for det nyttige svar. Hr. Sonik ønskede imidlertid også at få at vide, om Rådet er tilfreds med den kinesiske reaktion. Der er trods alt ikke tale om et nyt problem. Det er godt, at spørgsmålet er på dagsordenen under trojkamøder og møder på højt niveau, men hr. Sonik håbede selvsagt på, at der kunne lægges et hårdere pres på kineserne for at sikre, at bestemmelserne blev gennemført. 
Hans Winkler,
   Jeg vil sige rent ud, at vi aldrig kan være tilfredse, før alle internationale forpligtelser er opfyldt. Derfor må man hele tiden stille spørgsmål og pege på enkeltsager. Situationen er endnu ikke tilfredsstillende. Det er også årsagen til, at vi også fortsat vil tage dette spørgsmål op på alle niveauer.
Når De kræver, at der skal lægges større pres på, så må jeg spørge Dem, hr. medlem, hvilket pres EU skal udøve på Kina. Politisk pres, altså tage spørgsmål op og til stadighed minde om dem? Ja! Andre muligheder, hvor EU ikke optræder direkte over for Kina, er - og det synes jeg er vigtigt - internationale organer, FN, hidtil Menneskerettighedskommissionen. Det vil sikkert også i fremtiden være et spørgsmål i FN's Menneskerettighedsråd. Jeg har allerede nævnt, at FN's særlige rapportør her spiller en særlig rolle. Det er alt sammen niveauer og kanaler, som man kan bruge til at tage dette spørgsmål op. Helt tilfredse bliver vi først, når der er opnået fuld tros- og religionsfrihed. 
Paulo Casaca (PSE ).
   - Jeg har med stor opmærksomhed lyttet til hr. Winkler, men jeg vil gerne tage fat i et af de punkter, som han har nævnt, nemlig, at forfølgelsen ikke kun retter sig mod katolikker, men også mod andre religioner.
Jeg vil gerne spørge Rådet, om det er bekendt med Falun Gongs påstand om, at der i provinsen Liaoning, mere præcist i Sujiatun, findes en dødslejr, hvor Falun Gong-fanger udsættes for massakrer, og om Rådet agter at foretage en undersøgelse af denne yderst alvorlige påstand om menneskerettighedskrænkelser i Kina. 
Hans Winkler,
   Jeg har aldrig sagt, for det ville være forkert, at vores bestræbelser kun gjaldt katolikker eller kun kristne. Religionsfriheden er en menneskerettighed, som omfatter alle religioner, som holder sig inden for den demokratiske ramme. Falun Gong er et særtilfælde, især fordi vi ved, som De nævnte, at der her anvendes ydmygende metoder, også tortur. Det følger vi naturligvis med stor bekymring og tager også op igen og igen.
De nævnte genopdragelseslejrene. Også disse har vi nævnt, ikke kun i forbindelse med religionsfrihed, men generelt. Genopdragelseslejrene har - og det har Kina vidst i mange år - længe været en torn i øjet på EU, fordi de ikke er i overensstemmelse med de almindelige internationale standarder for menneskerettigheder. Derfor kan De være sikker på, hr. medlem, at vi netop også arbejder mod undertrykkelsen af Falun Gong-troen og dens tilhængere. 
James Hugh Allister (NI ).
   - Jeg takker formanden for Rådet. Ud over vores anbringender, som tilsyneladende aldrig bliver hørt, kan EU ikke træffe nogen mere håndfaste foranstaltninger, navnlig på handelsområdet? Vi anvender altid menneskerettighedsklausuler i vores handelsaftaler med Kina og andre lande, men vi er så tilbageholdende med gennemførelsen heraf, at vi lige så godt kunne udelade dem.
De spørger, hvad vi ellers kan gøre. Er tiden ikke inde til at udvise større håndfasthed og overveje handelssanktioner, hvis dette er nødvendigt, og hvis det er det, der skal til, for at få håndhævet menneskerettighederne? Hvad er meningen med at have en klausul, hvis vi ikke håndhæver den? 
Hans Winkler,
   Jeg er ikke enig med det ærede medlem i, at vores anmodninger falder for døve ører. Der er blevet og gøres fortsat fremskridt, og vi tror på, at de midler, vi anvender, forbedrer situationen.
Jeg tøver med at tale om sanktioner, fordi vi bliver nødt til at anvende de midler, vi forventer, giver de bedste resultater. Jeg mener, at dialog er det bedste middel, da jeg tvivler meget på, om vi ville opnå de ønskede resultater, hvis vi begyndte at tale om handelssanktioner. Jeg mener, at vi er på rette spor. Vi gør fremskridt. Vi bør fortsætte ad dette spor, og vi vil i sidste ende gøre yderligere fremskridt.
De kan være forvisset om, at vi rejser disse spørgsmål, ikke blot gennem det østrigske formandskab, men også gennem alle medlemsstaterne i forbindelse med deres bilaterale kontakter, gennem EU som helhed, gennem Rådet og i FN. Det er meget klart, at dette er den bedste fremgangsmåde i sidste ende. 
Formanden.
Grækenland rystes af en skandale om aflytning af mobiltelefonsamtaler. Af erklæringer, der blev afgivet til det parlamentariske undersøgelsesudvalg, fremgik det, at selskabet Ericsson, som leverede brugssoftware til Vodafone, sammen med denne software også havde installeret en ikke-aktiveret aflytningssoftware, som også kan leveres af andre konkurrerende virksomheder til kundevirksomheder i hele Europa. Den software, der blev benyttet til aflytningerne, har aktiveret den installerede aflytningssoftware og vil kunne installeres i enhver anden virksomhed i Europa, som råder over den samme brugssoftware.
Rådet bedes i betragtning af denne sags betydning for medlemsstaternes sikkerhed og borgernes rettigheder oplyse, i hvilke af medlemsstaternes virksomheder der er blevet installeret og aktiveret software med henblik på lovlige aflytninger? Agter Rådet at undersøge, om der også har fundet tilsvarende ulovlige aflytninger sted i andre medlemsstater? Agter Rådet at forbyde software-leverandører at installere aflytningssoftware hos mobiltelefonselskaber uden forudgående godkendelse fra de offentlige myndigheders side og uden at informere abonnenterne herom?
Hans Winkler,
   Fru formand, først kan jeg som svar på hr. Papadimoulis' spørgsmål slå fast, at Rådet ikke på noget tidspunkt har drøftet de omtalte hændelser. Jeg må også henvise til, at det er Kommissionens opgave at sørge for, at traktaterne og de bestemmelser, som EU's organer har udstedt på grundlag af traktaterne, bliver overholdt. Hvis Kommissionen mener, at en medlemsstat ikke har opfyldt en forpligtelse på grundlag af fællesskabsretten, kan den naturligvis forelægge sagen for Domstolen til afgørelse, og det gør den også.
Fru formand, jeg kunne nu sige en del om den juridiske situation. Jeg går ud fra, at medlemmet udmærket kender den juridiske situation, og jeg vil derfor ikke omtale hvert enkelt direktiv, men kun nævne nogle af dem, f.eks. databeskyttelsesdirektivet, direktiv 85/46 samt en række andre direktiver - jeg vil nævne et, som forpligter operatører af offentligt tilgængelige elektroniske kommunikationstjenester til at træffe egnede tekniske og organisatoriske foranstaltninger for at sikre, at deres tjenester er sikre. Der findes en lang række andre fællesskabsretlige bestemmelser. Hvis disse fællesskabsretlige bestemmelser ikke bliver overholdt, har Kommissionen ikke kun ret, men også pligt til at skride ind, og det gør den også. 
Dimitrios Papadimoulis (GUE/NGL ),
   Hr. minister, det er interessant, at De spiller bolden over til Kommissionen og antydede, at den bør gøre mere.
Men skandalen med de ulovlige telefonaflytninger, som har rystet Grækenland, drejer sig om aflytning af premierministerens, andre ministres og militærtopfolks telefoner.
Det undrer mig, at man i Rådet ikke har drøftet den åbenlyse europæiske dimension. Hvordan kan De være så sikker på, at Deres egne telefonsamtaler ikke også bliver aflyttet, hr. minister?
Hans Winkler,
   Fru formand, jeg har tillid til retsstaten. Der er klare bestemmelser. Der findes nationale og europæiske instanser, som overvåger, at disse bestemmelser bliver overholdt.
Naturligvis er ingen af os usårlige over for overtrædelse af bestemmelser. Men det, der er vigtigt, er, at de kompetente europæiske instanser reagerer, hvis fællesskabsretten overtrædes. Her har Rådet ingen kompetence. Hvis Kommissionen mener, at bestemmelserne ikke er tilstrækkelige, så har den og kun den ret til at foreslå en ændring af disse bestemmelser.
Sådan fungerer EU, og vi gør klogt i at bevare disse procedurer, som er fastsat i traktaterne. 
Justas Vincas Paleckis (PSE ).
   - Jeg vil gerne stille et mere filosofisk spørgsmål. Hvis loven blev udvidet, således at det blev muligt at aflytte både ministre og præsidenter, som det skete i Litauen, og hvis denne aflytning på en eller anden måde sikrede en mere effektiv bekæmpelse af korruption, kriminalitet og magtmisbrug, ville De så stadig mene, at denne fremgangsmåde er risikabel, og at vi bliver nødt til at tage større hensyn til borgernes rettigheder? 
Hans Winkler,
   jeg ved ikke, om det var et filosofisk spørgsmål. Jeg er ikke filosof, jeg er jurist. Jeg vil besvare Deres spørgsmål således: Overtrædelse af borgerlige rettigheder må altid være en bekymring for os, ikke kun abstrakt, men helt konkret, uanset om der er tale om ulovlig aflytning af telefonsamtaler eller noget andet. De bestemmelser, vi har - både de nationale og de europæiske bestemmelser - er til for at forhindre det. Hvis de ikke kan forhindre det, må man drage konsekvenserne af det. Det forekommer mig at være det logiske svar på Deres spørgsmål og på spørgsmålet fra det ærede medlem fra Grækenland.
Så vidt jeg ved og i henhold til Kommissionens seneste rapport fra sidste år har Grækenland i øvrigt endnu ikke givet meddelelse om gennemførelse af det pågældende direktiv og er derfor blevet indbragt for Domstolen af Kommissionen, hvilket kun beviser, at systemet fungerer. Også Østrig beskyldes af og til for at overtræde traktaten. Det har vi så lejlighed til at tage stilling til. Sådan fungerer systemet, og sådan bør det efter min mening også fungere. 
Richard Seeber (PPE-DE ).
   - Hr. statssekretær, jeg har ligesom De tillid til retsstaten. Men De kan bestemt også huske den grimme aflytningsaffære i Justus-Lipsius-bygningen, hvor forskellige delegationskontorer blev aflyttet, især også fra det nuværende rådsformandskab. Da man fandt ud af, hvor denne aflytningsaktion blev startet, løb det hele ud i sandet.
Kom der en afsluttende rapport i denne sag, og hvad har man gjort for at gøre denne bygning aflytningssikker? 
Hans Winkler,
   jeg må ærligt tilstå, hr. medlem, at det ved jeg ikke. Jeg har ikke noget svar på Deres konkrete spørgsmål om, hvordan det i sin tid blev afsluttet, men jeg mener alligevel, at uret er og bliver uret. Den omstændighed, at noget er sket uretmæssigt, skal ikke sætte spørgsmålstegn ved selve retssystemet. Jeg kan ikke give Dem noget konkret svar på den pågældende sag. Det skete også før det østrigske formandskab, og det østrigske rådsformandskab har derfor på ingen måde følt, at det skulle tage nogen konkrete skridt i denne sag. I øvrigt går jeg ud fra, at der blev og bliver truffet de relevante foranstaltninger, så sådanne tilfælde ikke gentager sig. 
Formanden.
I et interview for nylig i det østrigske tidsskrift "profil" bekræftede den tyrkiske premierminister Erdogan regeringens nægtelse af at ratificere tillægsprotokollen til Toldunionen, idet dette emne igen blev forbundet med vedtagelsen af forordningen om samhandel med det tyrkiskcypriotiske samfund. Samtidig afslørede avisen "Hürriyet" den nye doktrin om national sikkerhed, som det tyrkiske ministerråd vedtog, efter at det var blevet godkendt af Rådet for National Sikkerhed. Ifølge den seriøse avis opfatter den tyrkiske politiske ledelse det som "krigsårsag", hvis Grækenland gør brug af sin folkeretligt anerkendte ret til at udvide sit territorialfarvand i Ægæerhavet til 12 sømil, mens det fortsat modsætter sig en genåbning af det ortodokse præsteseminarium på Halki.
Under henvisning til, at de ovennævnte holdninger er en klar underkendelse af de afgørelser, der er truffet af EU-institutionerne, og Tyrkiets forpligtelser som kandidatland samt den kendsgerning, at hæren konstant blander sig i det politiske liv, har Rådet så til hensigt at træffe den nødvendige enstemmige afgørelse og give Kommissionen til opgave under det østrigske formandskab at indlede tiltrædelsesforhandlingerne ved at åbne de første kapitler?
Hans Winkler,
   Fru formand, som svar på hr. Beglitis' spørgsmål kan jeg indledningsvis sige, at Rådet naturligvis udmærket kender de omtalte spørgsmål. Ratificeringen og den efterfølgende anvendelse af protokollen om tilpasning af Ankara-aftalen om de 10 nye EU-medlemsstaters tiltrædelse er også en prioritet, en kortsigtet prioritet i forbindelse med det reviderede tiltrædelsespartnerskab, som blev vedtaget i januar 2006.
Desuden har EU og medlemsstaterne i deres erklæring af 21. september 2005 fastholdt, at EU holder øje med, om tillægsprotokollen bliver anvendt uden indskrænkninger og uden diskriminering på alle EU-medlemsstater, og at dette vil blive vurderet i 2006. Anvendelsen af protokollen er som bekendt en forudsætning for, at der kan indledes forhandlinger om de pågældende kapitler. Hvis protokollen ikke bliver gennemført i fuldt omfang, vil det utvivlsomt være en hæmsko for fremskridtet i forhandlingerne generelt. Rådet vil i indeværende år kontrollere de fremskridt, der er opnået i disse spørgsmål.
Med hensyn til de endnu ikke udryddede grænsestridigheder henviser jeg til konklusionerne herom, som Det Europæiske Råd vedtog på mødet i Helsinki i 1999 og på mødet i Bruxelles i december 2004. Der kan naturligvis ikke være tvivl om, at Tyrkiet som tiltrædelsesvilligt land skal dele EU's værdier og mål som forankret i traktaterne. Landet skal vise et overbevisende engagement for godt naboskab og udrydde uløste grænsestridigheder i overensstemmelse med princippet om fredelig bilæggelse af stridigheder, som er forankret i FN's vedtægter.
Disse spørgsmål er en del af forhandlingsrammen, er prioriteter for tiltrædelsespartnerskabet på kort sit og tages systematisk op på møder i forbindelse med den politiske dialog med Tyrkiet.
Hvad angår genåbningen af det teologiske fakultet på Halki, så er dette et krav, som EU igen og igen eftertrykkeligt fremhæver over for Tyrkiet. Religionsfriheden, som vi også talte om tidligere i dag, er generelt et af de områder, hvor der er presserende behov for at opnå yderligere fremskridt, og hvor der nu må tages konkrete initiativer. Udstedelse af en lov, som regulerer alle vanskeligheder for de ikke-muslimske religiøse mindretal og trossamfund i overensstemmelse med gældende europæiske standarder, er en prioritet på kort sigt for tiltrædelsespartnerskabet.
Jeg mødtes så sent som for to dage siden med formanden for den tyrkiske forfatningsdomstol, og også ved denne lejlighed tog jeg dette spørgsmål op. Man forsikrede mig, at forfatningsdomstolen har taget initiativer med hensyn til trossamfunds juridiske status og evne til at købe fast ejendom, og at disse foranstaltninger faktisk har fået eller vil få retskraft. Det er under alle omstændigheder er emne, som vi jævnligt tager op.
På denne baggrund kan Rådet forsikre medlemmet, at vi også fortsat vil følge disse spørgsmål i forbindelse med den løbende reformproces i Tyrkiet, og at vi i fuldt omfang vil tage højde for Det Europæiske Råds konklusioner fra december 2004, forhandlingsrammen for Tyrkiet og det reviderede tiltrædelsespartnerskab. Om der opnås fremskridt med reformerne, og om Tyrkiet overholder sine traktatmæssige forpligtelser, det vil selvfølgelig have konsekvenser for forhandlingsprocessen.
Men naturligvis kan man ikke på nuværende tidspunkt foregribe de resultater, som Rådet vil nå frem til ved sine videre drøftelser af disse spørgsmål. 
Panagiotis Beglitis (PSE ),
   Hr. minister, tak for Deres svar, men her er vi nødt til at være ærlige, for jeg er bange for, at EU bliver ved at sende modstridende signaler til Tyrkiet.
På den ene side siger vi, at anvendelsen af protokollen udgør en kortsigtet forpligtelse fra Tyrkiets side, inden for de første par år, og på den anden side siger vi, at anvendelsen af protokollen er en betingelse for at åbne forhandlingerne om de relevante kapitler om toldunionen.
Jeg vil derfor spørge Dem, hvad EU vil gøre, hvis Tyrkiet er parat til eller ønsker at indlede forhandlingerne om toldunionen om fem år. Giver vi dem en udvej?
For det andet svarede De ikke på spørgsmålet om hærens rolle i det politiske liv i Tyrkiet. Det er et politisk kriterium, og vi ser i dag, at hæren fortsat spiller en ledende rolle i det politiske system i Tyrkiet. 
Hans Winkler,
   Jeg er ikke enig i, at vi i Rådet sender modstridende signaler. Der ligger en klar procedure, som bestemmer fremskridtet. Det vil alt sammen blive kontrolleret, når tiden er inde, og de enkelte punkter skal opfyldes i henhold til kravene.
I øvrigt drøfter Rådet sagen løbende og skal nå frem til en konklusion. Her er der ikke altid enstemmighed. Men det bliver kun signaleret udadtil, når der er enighed. Jeg mener bestemt, at Rådet agerer konsekvent og logisk med hensyn til fremskridtet i forhandlingerne og opfyldelsen af forpligtelserne - der er som jeg klart sagde tale om forpligtelser, der skal overholdes - og det vil Rådet også fortsat gøre. 
Rodi Kratsa-Tsagaropoulou (PPE-DE ).
   - Fru formand, jeg vil gerne spørge, hvordan formandskabet ser på de beskyldninger, der er kommet fra Tyrkiet, og forsøgene på at forhandle sig frem til gennemførelsen af toldunionen i forbindelse med det cypriotiske problem. Har De givet et klart svar på det spørgsmål?
Hvad Halki-seminariet angår, hvor længe skal man have tålmodighed og vente?
Hans Winkler,
   Det handler ikke om, om vi er tilfredse med et svar eller ej. Det handler om, om forpligtelserne er blevet opfyldt. Disse forpligtelser skal opfyldes. Som jeg sagde allerede i mit svar på det oprindelige spørgsmål, vil fremskridtet i forhandlingerne afhænge af, om disse forpligtelser bliver opfyldt, og ikke af, hvordan erklæringerne ser ud. Det afhænger ikke af svaret, om en forpligtelse er opfyldt eller ej.
Med hensyn til fakultetet på Halki, så er det et krav, som vi jævnligt rejser. Også dette spørgsmål har naturligvis indflydelse på forhandlingerne, nemlig når det handler om grundlæggende rettigheder og frihedsrettigheder, som behandles i et særskilt kapitel. 
Formanden.
Den 20. marts indledte militærdomstolen i Libanon forhandlingerne i sagen anlagt af den militære anklagemyndighed mod advokat og menneskerettighedsforkæmper Muhammad Mugraby på grund af dennes redegørelse i Europa-Parlamentet den 4. november 2003.
Ifølge tidligere medlem af Kommissionen Chris Patten og Europa-Parlamentets medlemmer var de oplysninger, Muhammad Mugraby forelagde, vigtige, relevante og på ingen måde ærekrænkende.
Samme dag var den libanesiske premierminister til møde i Rådet for at drøfte spørgsmål vedrørende samarbejdsaftalen mellem EU og Libanon. 
Kan Rådet bekræfte, at det på dette møde endnu en gang gjorde opmærksom på, at ovennævnte retssag er i strid med menneskerettighedsklausulerne i samarbejdsaftalen? Kan Rådet oplyse, hvilke garantier det kan give for, at Libanons retsforfølgelse af ovennævnte jurist og menneskerettighedsaktivist bringes til ophør?
Hans Winkler,
   Fru formand, som svar på dette spørgsmål kan jeg sige, at sagen om Mohammed Mughrabi ikke blev omtalt på udenrigsministrenes møde med den libanesiske ministerpræsident, Fuad Siniora, som fandt sted i forbindelse med Rådets møde den 20. marts - jeg var personligt til stede ved dette møde.
Hr. Sinioras i øvrigt meget korte besøg i Bruxelles var en lejlighed til at fremhæve, at EU går ind for Libanons uafhængighed, suverænitet og demokrati på et vigtigt tidspunkt i landets historie. Dette møde med alle udenrigsministrene var ikke en egnet lejlighed til at tage dr. Mughrabis sag op.
Det betyder imidlertid ikke, at Rådet ikke nøje følger dr. Mughrabis sag. Rådet har allerede taget den op over for den libanesiske regering ved flere lejligheder, bl.a. den 22. december i form af en demarche hos de libanesiske myndigheder for at give udtryk for EU's bekymring med hensyn til de beskyldninger, der er rejst over for hr. Mughrabi.
Jeg vil også gerne fremhæve, at Rådet ikke mener, at det kan accepteres, at en person bliver forfulgt, fordi han fredeligt har gjort brug af sin ytringsfrihed, og det endda i en af EU's institutioner som Europa-Parlamentet. Derfor vil vi fortsat nøje følge denne sag. 
Paulo Casaca (PSE ),
   Jeg er faktisk temmelig skuffet over, at det ikke blev drøftet på mødet med premierministeren, men jeg vil gerne spørge Rådet, om det ikke mener, at denne retssag ved militærdomstolen i Beirut også er en retssag mod Europa. Det, som Muhammad Mugraby anklages for, er at have besvaret et spørgsmål i Europa-Parlamentet, hvilket jo er at så tvivl om vores institutioners virksomhed og vores ret til at stille spørgsmål til de personer, der indvilliger i at samarbejde med os. Jeg vil derfor gerne spørge Rådet, om det ikke anser det for tilstrækkelig alvorligt til, at menneskerettighedsklausulerne i samarbejdsaftalen med Libanon skal bringes i anvendelse. 
Hans Winkler,
   jeg mener bestemt, det er en alvorlig sag. Hvis denne sag blev taget op under et relativt kort møde som en middag, så kan man ikke deraf slutte, at vi ikke tager sagen alvorligt. Som De ved, står EU over for at skulle optage forhandlinger med den libanesiske regering om en handlingsplan inden for den europæiske naboskabspolitik, hvor vi naturligvis - som det er sædvane ved sådanne handlingsplaner - vil tage menneskerettigheder og demokrati op som primære prioriteter.
I denne handlingsplan skal det i øvrigt også påpeges, at det er nødvendigt at opbygge et uafhængigt og upartisk retsvæsen. Den vil være et nyttigt instrument, som kan støtte regeringen i at tage fat på vigtige og nødvendige reformer på disse områder.
De nævnte associeringsaftalen, som trådte i kraft den 1. april, og med den har vi endnu et instrument, der kan bruges til at udvide og intensivere menneskerettighedsdialogen med Libanons regering. 
Panagiotis Beglitis (PSE ).
   - Jeg vil gerne takke hr. Casaca for hans spørgsmål, men jeg vil gerne tilføje, at mange fremstående journalister, mange fremstående intellektuelle og forkæmpere for venstrefløjen i Libanon er blevet dræbt i løbet af det sidste år.
Det drejer sig ikke kun om, at vi som EU nu skal starte et samarbejde med Libanon. Det drejer sig ikke kun om, at vi skal gennemføre FN's Sikkerhedsråds resolutioner over for Syrien.
Jeg mener, at Rådet og formandskabet bør presse Libanon og den nye libanesiske regering til at overholde menneskerettighederne. Og det mener jeg, formandskabet bør tage stilling til. 
Hans Winkler,
   Dette spørgsmål kan jeg besvare meget kort. Jeg er helt enig med medlemmet. Det handler ikke kun - men også - om at opfylde forpligtelser i forbindelse med initiativerne og aktiviteterne over for Syrien, som vi kender inden for FN. For EU handler det helt konkret om at gennemføre forpligtelser inden for menneskerettighederne. Det bliver taget op, det tager vi alvorligt. Vi har nu instrumenterne til at kunne tage disse spørgsmål op med den nødvendige seriøsitet og vægt, og det vil vi gøre. 
Formanden.
Over 400 intellektuelle, herunder 7 Nobelprismodtagere, har i en skrivelse til den amerikanske regering krævet en undersøgelse af de massive og systematiske krænkelser af menneskerettighederne, som sker i terrorbekæmpelsens navn, og især nedlæggelse af Guantánamo-basen og de andre centre for vilkårlig tilbageholdelse. Samtidig fordømmer de anvendelsen af bortførelser og tortur, som regeringerne i EU's medlemsstaterne og andre lande har billiget, idet de har givet CIA tilladelse til hemmelige fængsler og flyvninger på deres territorium. 
Fordømmer Rådet USA's forsøg på at undgå, at dette spørgsmål om åbenbare krænkelser af menneskets værdighed bringes for FN's Menneskerettighedsråd? Tilslutter Rådet sig også kravet om nedlæggelse af Guantánamo-basen?
Hans Winkler,
   Fru formand, jeg kan måske begynde med at sige, også fordi det er en meget personlig sag for mig, at Rådet til stadighed arbejder for, at alle internationale menneskerettighedsstandarder og den humanitære folkerets standarder skal overholdes absolut i forbindelse med - og netop i forbindelse med - bekæmpelsen af terror. Det har Rådet også givet udtryk for i retsakter og programmer som f.eks. rammebeslutningen af 13. juni 2002 om terrorbekæmpelse og EU-strategien mod terror af 1. december 2005.
Udenrigsministrene drøftede spørgsmålet om lejren i Guantánamo under deres middag parallelt med Det Europæiske Råd den 22.-23. marts i Bruxelles og konstaterede bl.a., at Guntánamo fortsat giver anledning til alvorlig bekymring. Som De ved, har regeringscheferne for nogle af USA's nære allierede krævet Guantánamo lukket, og disse opfordringer var rigtige og kom på det rigtige tidspunkt. Nogle EU-ministre har gjort opmærksom på, at de gav udtryk for deres bekymring allerede i forbindelse med mødet med den amerikanske udenrigsminister i Bruxelles. Jeg kan også oplyse, at rådsformanden udenrigsminister Plassnik den 22. marts offentligt erklærede, at kravet om at lukke Guantánamo allerede er blevet fremsat flere gange af EU-medlemsstater og allierede til USA. Hun sagde endvidere: "Disse udtalelser var gode og vigtige, men ikke tilstrækkelige."
Ud fra det princip, at ingen kan leve i et juridisk tomrum, har EU gennem lang tid ført en målrettet juridisk dialog med USA, hvis mål er at anvende den humanitære folkeret og menneskerettighederne i forbindelse med bekæmpelsen af terrorismen. Vi går ud fra - jeg citerer igen - "at Guantánamo snart vil høre fortiden til". Dette blev sagt i forbindelse med erkendelsen af, at det er nødvendigt at bekæmpe terrorismen på en troværdig måde i overensstemmelse med menneskerettighederne og insistere på det, netop for EU, som tilbyder mulige løsninger. 
Athanasios Pafilis (GUE/NGL ),
   Hr. formand for Rådet, nogle gange taler De klart og tydeligt, f.eks. i morges, hvor De - som De siger - træffer foranstaltninger mod Belarus på grund af krænkelser af menneskerettighederne, mens De andre gange taler i gåder.
Vi stiller nogle helt klare spørgsmål. Der er to spørgsmål.
Første spørgsmål: Forsøger USA at undgå, at spørgsmålet om lukning af Guantánamo-basen bringes op i FN's Menneskerettighedsråd? Er De enig i, at det bør tages op, eller uenig?
Det andet spørgsmål vil jeg bede Dem give mig et klart svar på, da De kun har svaret indirekte: Er De enig i, at Guantánamo-basen bør lukkes, og hvis De er enig, hvilke foranstaltninger vil Rådet træffe over for USA for at få landet til at lukke Guantánamo-basen?
Hans Winkler,
   Jeg vil gerne slå helt fast, at vi på ingen måde anvender dobbelte standarder i Rådet. Overtrædelser af menneskerettighederne bliver påtalt, når de findes. Spørgsmålet om Guantánamos forenelighed med de relevante bestemmelser i folkeretten og særligt den humanitære ret er blevet nævnt over for USA. Jeg citerede også rådsformandens udtalelser, da hun gav udtryk for, at Guantánamo snart ville høre fortiden til.
Rådet har også støttet FN's særlige rapportør om tortur, hr. Novak, i hans bestræbelser for at bekæmpe vilkårlige arrestationer og umenneskelig behandling. Vi forelægger absolut dette spørgsmål for USA's repræsentanter, inklusive og begyndende med præsidenten og udenrigsministeren. Det er bestemt ikke sandt, at vi forsøger at tage dette emne af bordet. 
Elizabeth Lynne (ALDE ).
   - I sidste uge indledte den amerikanske højesteret en sag mod de militære undersøgelsesudvalg, Naturligvis handler de i strid med internationale standarder om retfærdig rettergang, de er ikke uafhængige af den udøvende magt, og der tilbageholdes bevismateriale, som forsvaret ikke får adgang til. De accepterer tilsyneladende forklaringer afgivet under tortur, og der er ikke nogen uafhængige appelprocedurer.
Kan formanden for Rådet fastslå, at Rådet er imod disse militærdomstole? De bedes svare meget specifikt på, om De har til hensigt at lægge pres på den amerikanske regering for at få dem til at lukke Guantánamo-basen. Vi har brug for dette svar. 
Hans Winkler,
   For det første kan og bør vi ikke kommentere nationale retssystemer, hvis der er nationale retsmidler til rådighed til at behandle dette spørgsmål. De nævnte selv den amerikanske højesteret. Den amerikanske højesteret og andre domstole i USA har gentagne gange behandlet spørgsmålet om lovligheden af en række forhold i forbindelse med basen. Jeg mener, at det amerikanske retssystem er udmærket i stand til at behandle dette spørgsmål.
Jeg ønsker at fastslå, at vi håber, at Guantánamo-basen snart vil være fortid. 
Piia-Noora Kauppi (PPE-DE ).
   - Er der mange, hvis overhovedet nogen, medlemsstater, der i Rådet vil sige, at de er imod en skrappere fordømmelse af Guantánamo-basen? Hvilke medlemsstater er imod mere konkrete tiltag i denne sag? 
Hans Winkler,
   Under drøftelserne, der fandt sted under udenrigsministrenes middag i forbindelse med Det Europæiske Råds møde, var der ingen, der modsatte sig noget. Det fremgik helt klart, at der var enighed om spørgsmålet. Derfor er det ikke et spørgsmål om, at nogle lande modsætter sig noget, idet mine udtalelser klart afspejler alle medlemsstaternes holdning. 
Formanden.
   - Da de vedrører samme emne, behandler vi under ét følgende spørgsmål:
I betragtning af EF-Domstolens afgørelse vedrørende kompensation til flypassagerer (den 10. januar 2006), hvilke foranstaltninger har Rådet så til hensigt at træffe for at sikre, at forbrugerne rent faktisk er beskyttet og har de rettigheder, denne lovgivning sigter mod at sikre? 
Kan Rådet oplyse, om det agter at fremsætte forslag om nye foranstaltninger, som vil give de europæiske flyselskabers passagerer flere rettigheder?
Hubert Gorbach,
   Fru formand, som svar på disse spørgsmål og især på hr. Evans spørgsmål kan Rådet bekræfte, at det har taget Domstolens afgørelse af 10. januar i sagen mod til efterretning. Rådet bifalder, at Domstolen er nået til den konklusion, at undersøgelsen af de spørgsmål, som den nationale dommer havde forelagt til præjudiciel afgørelse, ikke har vist noget, som var til hinder for gyldigheden af artikel 5, 6 og 7 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 261/2004 af 11. februar 2004 om fælles bestemmelser om kompensation og bistand til luftfartspassagerer ved boardingafvisning og ved aflysning eller lange forsinkelser og om ophævelse af forordning (EØF) nr. 295/91.
Jeg vil også minde om, at Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 261/2004 giver flypassagererne visse rettigheder i tilfælde af boardingafvisning og ved aflysning eller lange forsinkelser. I henhold til artikel 16, overtrædelser, i forordningen skal hver medlemsstat udpege en instans, som er ansvarlig for at gennemføre denne forordning i dens område. Denne instans skal i givet fald træffe de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at flypassagerernes rettigheder overholdes.
Der er jo også bestemmelsen om, at flypassagerer kan klage over påstået overtrædelse af denne forordning ved en særlig klageinstans, og endelig foreskrives det i artikel 16, stk. 3, at medlemsstaternes sanktioner for overtrædelse af forordningen skal være effektive, proportionale og afskrækkende.
Det påhviler altså primært medlemsstaterne og de nationale instanser, som er blevet udpeget til at forestå gennemførelsen, at sørge for, at flypassagererne på baggrund af de indgivne klager faktisk får glæde af de rettigheder, som tildeles dem med forordningen.
Desuden er det i henhold til artikel 211 i EF-traktaten Kommissionens opgave at sørge for, at forordningens bestemmelser faktisk anvendes. Rådet følger nøje anvendelsen af forordningen. Især vil Rådet omhyggeligt nærlæse rapporten om anvendelsen og resultaterne af denne forordning, som Kommissionen i henhold til forordningens artikel 17 skal fremlægge senest den 1. januar 2007.
Specielt i forbindelse med hr. Ryans spørgsmål vil Rådet minde om, at det i 2004 i forbindelse med den fælles beslutningsprocedure sammen med Europa-Parlamentet udstedte den førnævnte forordning om kompensation til flypassagerer i tilfælde af boardingafvisning.
Jeg vil også gerne nævne, at Rådet om kort tid ligeledes i forbindelse med den fælles beslutningsprocedure sammen med Parlamentet vil vedtage en forordning om rettigheder for handicappede flyrejsende og flyrejsende med begrænset mobilitet.
Endelig vil jeg pege på, at Kommissionen har initiativret til at stille forslag om lovgivningsakter, som kunne styrke flyrejsendes rettigheder, og at der ikke er blevet forelagt nye forslag. Rådet agter således ikke at vedtage yderligere lovgivning på dette område i nær fremtid. 
Robert Evans (PSE ),
   Med al respekt for formanden for Rådet bliver jeg nødt til at sige, at svaret var meget utilstrækkeligt, idet han blot gentog EF-Domstolens afgørelse, som jeg er fuldt ud bekendt med.
Dette er blevet besluttet tidligere, men luftfartsselskaberne undlader fortsat at betale. Jeg har en fyldt sagsmappe vedrørende luftfartsselskaber, der ikke betaler den kompensation, som passagererne helt klart er berettiget til. De nævnte, at Rådet er ved at undersøge sagen nærmere, men det hjælper ikke. Som angivet i mit spørgsmål, ønsker jeg at få oplyst, hvilke foranstaltninger Rådet træffer eller overvejer at træffe for at sikre, at afgørelsen håndhæves, og at forbrugerne hjælpes og får de rettigheder, som de helt klart er berettiget til, jf. EF-Domstolens afgørelse? 
Hubert Gorbach,
   Jeg vil endnu en gang pege på, at dette hører under medlemsstaternes kompetence. Rådet kan kun i forbindelse med rådsmøderne pege på, at disse bestemmelser, som jo er entydige og klare, skal iagttages nøje, og at der skal presses på for at få dem overholdt. Mere kan vi ikke gøre, og det beder jeg om Deres forståelse for, men det vil vi også gøre, for lovgivningen er klar. I de konkrete sager er det det enkelte medlemsland, der har ansvaret og skal varetage det. 
Paul Rübig (PPE-DE ).
   - Fru formand, hr. minister Gorbach, mine damer og herrer, vi kender alle - vi flyver jo alle sammen meget - situationen i lufthavnene, hvor klager til dels ryger direkte i papirkurven, og hvor forbrugerne ofte står med problemet om, hvordan de kan komme igennem med klagerne. Kunne man eventuelt oprette et værneting eller en ombudsmand, som kunne tage sig korrekt af sådanne klager? 
Hubert Gorbach,
   Hvis antallet af den slags sager stiger, ville det bestemt være en mulighed for at finde en løsning på denne sag, som var tilfredsstillende for passagererne eller forbrugerne. Men jeg må gøre opmærksom på, hr. medlem, at også det vil være en sag for den pågældende medlemsstat. Jeg kan kun love Dem, at jeg vil tage det op i Rådet og gøre opmærksom på denne mulighed, hvis disse klager når et sådant omfang, at der er behov for handling. 
Reinhard Rack (PPE-DE ).
   - Hr. formand for Rådet, jeg vil ligesom hr. Rübig gøre opmærksom på noget, som sker for os alle næsten hver dag. I en stor europæisk lufthavn, i Frankfurt, kan man få udleveret en brochure, som forklarer Rådets og Europa-Parlamentets holdning. Hvis man omhyggeligt gennemlæser denne tekst, som i alt omfatter 10 eller 15 trekvartfulde A4-sider, opdager man, at man ingen rettigheder har.
Er Rådet villig til sammen med Parlamentet at gøre Kommissionen opmærksom på, at den faktisk skal sørge for, at disse bestemmelser bliver overholdt? 
Hubert Gorbach,
   Det er meget vigtigt for mig, at passagerernes rettigheder bliver overholdt, og det samme er samarbejdet med Parlamentet. Derfor besvarer jeg Deres spørgsmål med et klart ja. 
Elizabeth Lynne (ALDE ).
   - Det glæder mig, at den tidligere taler fik oplysninger. Da mit fly blev aflyst af Air France søndag aften i Gatwick-lufthavnen, var der ingen vejledning, og vi blev overhovedet ikke informeret om vores rettigheder. Jeg forstår, at dette spørgsmål henhører under medlemsstaterne, men jeg beder Dem om at bruge Deres stilling til at anmode medlemsstaterne om at sikre, at lovgivningen overholdes. Dette er ikke tilfældet for øjeblikket. Hvad skal passagererne gøre, hvis de end ikke informeres om mulighederne for kompensation? 
Hubert Gorbach,
   Kære fru medlem, jeg kan kun gentage, hvad jeg sagde før i forbindelse med dette tillægsspørgsmål, nemlig at jeg naturligvis er villig til og - for at bruge Deres formulering - gerne stiller de gode tjenester til rådighed for at gøre medlemsstaterne opmærksomme på, at disse ting skal tages alvorligt og er vigtige. Jeg vil tage denne sag op i Rådet. 
Formanden.
   - Da de vedrører samme emne, behandler vi under ét følgende spørgsmål:
Ved den politiske overenskomst, som man nåede frem til på topmødet i december 2005 om de finansielle overslag 2007-2013, blev det beløb på 20 milliarder euro i finansielle overslag for finansiering af de transeuropæiske transportnet, som Kommissionen oprindeligt havde foreslået, skåret ned til 7 milliarder euro.
Mener Rådet, at det i lyset af de transeuropæiske transportnets betydning for Lissabon-strategien og det indre markeds funktion er muligt med 7 milliarder euro vil være muligt at gennemføre de tredive prioriterede projekter, der er planlagt for den nærmeste fremtid? Deler Rådet den opfattelse, at denne betragtelige nedskæring med hele to tredjedele af de oprindelige overslag vil virke hæmmende på hele transportsektoren under henvisning til, at nogle af disse projekter allerede er løbet ind i gennemførelsesvanskeligheder, og hvordan agter Rådet at imødegå dette problem i løbet af disse seks måneder? Vil Rådet overveje en løsning med revision eller indstilling af nogle af de prioriterede programmer?
Hvordan bedømmer Rådets formandskab udviklingsmulighederne og tidsplanen for højhastighedstogforbindelsen "Europamagistralen" fra Paris over Strasbourg til Budapest med dens vigtigste forgrening fra München via basistunnelen gennem Brenner til Rom - især hvad angår den tyske og østrigske del af de to strækninger?
Det vil ikke være muligt at nå Lissabon-strategiens mål uden effektive europæiske transportnet. Det Europæiske Råd i Essen og de efterfølgende beslutninger 1692/96/EF(1) og 884/2004/EF(2) fastlagde sammen med rapporten fra den gruppe på højt niveau, som Karel Van Miert var formand for, Fællesskabets retningslinjer for TEN-T og pegede på 30 prioriterede projekter.
Det giver anledning til stor bekymring, at jernbaneakse 23 - Gdansk-Warszawa-Brno/Bratislava-Venedig, som er af strategisk betydning for den sociale og økonomiske udvikling i Centraleuropa, ikke er medtaget i Kommissionens forslag til udpegelse af koordinatorer til seks af de 30 TEN-T-projekter.
Vil det østrigske formandskab prioritere dette projekt, som forbinder de baltiske lande med Centraleuropa? Hvilke fremskridt er der sket med gennemførelsen af dette projekt. Hvordan vil det blive finansieret? 
Hubert Gorbach,
   Fru formand, spørgsmålene vedrørende TEN, de transeuropæiske net, vil jeg besvare som følger.
Med hensyn til finansieringen kan det efter enigheden på Det Europæiske Råd i december konstateres, at Kommissionen begynder at vurdere mulighederne for fællesskabstilskud inden for den nye ramme. Når denne vurdering er afsluttet, vil Rådet omgående genoptage sine drøftelser, så der så hurtigt som muligt kan opnås enighed om den endelige vedtagelse af forslaget inden årets udgang.
Med hensyn til trafikområdet generelt skal det understreges, at fællesskabstilskuddene inden for de transeuropæiske net skal anvendes til at samfinansiere projekter, som i medlemsstaterne ofte gennemføres i et samarbejde mellem nationale, offentlige og private instanser. Fællesskabstilskuddene kan i en vis forstand fungere som løftestang for finansieringen ad offentlige og private kanaler på nationalt niveau, og fremme koordineringen af forskellige enkeltstatslige initiativer især i de grænseoverskridende afsnit. Det er imidlertid stadig de pågældende medlemsstater og naturligvis de deltagende aktører, der har ansvaret for at gennemføre projekterne.
Hvis gennemførelsen af et projekt af fælles interesse forsinkes væsentligt, kan Kommissionen i henhold til Europa-Parlamentet og Rådets beslutning nr. 1692/96/EF af 23. juli 1996 om Fællesskabets retningslinjer for udvikling af det transeuropæiske transportnet konsultere de pågældende medlemsstater og under behørig hensyntagen til kompetencefordelingen vedtage egnede foranstaltninger. Med hensyn til gennemgang af den liste over prioriterede projekter, som findes i beslutningen, kan Kommissionen på grundlag af sin initiativret stille forslag til lovgivning i forbindelse med den rapport om gennemførelse af retningslinjerne, som den skal forelægge hvert andet år.
Med hensyn til tildelingen til TEN-budgetposten i de finansielle overslag 2007-2013 vil jeg generelt pege på, at hvad angår finansieringen af TEN-projekter med midler til de transeuropæiske net i denne periode, talte jeg allerede i forbindelse med mit formandskabsmøde med Transport- og Turismeudvalget i Parlamentet den 25. januar for, at midlerne til de transeuropæiske net i de finansielle overslag skulle være større. Derfor har jeg også gjort beslutningstagere og forhandlere opmærksom på vigtigheden og peget på, at man ikke kan proklamere vækststrategier og ny beskæftigelse på europæisk plan og samtidig lade hånt om mobilitet og bæredygtighed, som udbygningen af de transeuropæiske net er en væsentlig forudsætning for. Det glædede mig at konstatere, at man i går nåede frem til et kompromis i trilogsamtalerne. Man må håbe, at nedskæringen af TEN-midlerne i perioden 2007-2013 nu i det mindste kan afbødes, når alle mulige spillerum udnyttes. Som formand for Rådet (transport, telekommunikation, energi) har jeg selv påpeget betydningen af at gennemføre de fastsatte prioriterede TEN-projekter og som allerede nævnt gjort de ansvarlige i disse forhandlinger opmærksom på det og lagt pres på, så vidt det var muligt og hensigtsmæssigt.
Jeg glæder mig over den foreløbige enighed og håber som sagt, at vi nu i det mindste vil kunne tage fat på de vigtigste projekter. 
Rodi Kratsa-Tsagaropoulou (PPE-DE ),
   Hr. formand, mange tak for De oplysninger, De har givet os, både i dag og i Europa-Parlamentets Transportudvalg.
Jeg har dog et helt klart spørgsmål: Er det på baggrund af behovet for at udvikle de transeuropæiske net og gennemføre det indre marked for mobilitet og alt det, De nævnte, muligt at opnå disse mål med 7 milliarder euro?
Hvis målene er så vigtige, og beløbene så utilstrækkelige, hvad agter Rådet så at foreslå for at dække hullerne ud over den almindelige opfordring til samarbejde mellem den private og den offentlige sektor?
Jeg vil også gerne spørge, hvor stor en del af det beløb, der er forhøjet til omkring 500 millioner euro, vedrører energi, og hvor stor en del vedrører transport?
Hubert Gorbach,
   Der er i alt afsat 7,3 milliarder euro til trafik. De nævnte meget rigtigt, at vi for at gennemføre de prioriterede transeuropæiske net også må gennemføre innovative finansieringsmodeller og ikke kun tænke på dem. Jeg tænker her på inddragelsen af private financiers og investorer. Ellers kan det ikke lade sig gøre. Desuden vil man uden tvivl være nødt til at prioritere og efter nogle år kunne konstatere, at de projekter, som hurtigst er modne til byggeri, sandsynligvis også har de bedste chancer for at blive gennemført. Derfor vil den overordnede opgave for de ansvarlige i Rådene være at sørge for, at de prioriterede transeuropæiske net, som anses for vigtige for beskæftigelsen og den økonomiske udvikling, er modne til byggeri med de nødvendige og tilhørende bevillinger. 
Bernd Posselt (PPE-DE ),
   Hr. formand for Rådet, jeg spurgte jo konkret til de tidsmæssige perspektiver for Europamagistralen fra Paris over Strasbourg og München til Wien og forgreningen gennem Brenner basistunnellen til Rom. Jeg ville gerne spørge Dem om hele projektet, men især også om forbindelsen fra München til Wien og Rom.
Hubert Gorbach,
   Som svar på hr. Posselts spørgsmål kan jeg sige, at Rådets formandskab mener, at udvidelsen af de to jernbaneakser - akse nr. 17 Paris - Strasbourg - Stuttgart - Wien - Bratislava og akse nr. 1 Berlin - München - Verona - Palermo - er af central betydning for at modvirke overbelastningen af vejene, især med lastvogne.
Der er tale om store projekter, som har til formål at bringe de forskellige trafikmidler i et afbalanceret forhold til hinanden og yde et bidrag til et bæredygtige transportsystem i EU. Desuden er disse grænseoverskridende projekter med til at forbedre den økonomiske integration i det indre marked.
Byggeriet af de to akser - da De nu konkret spurgte til tidsaspektet - forventes afsluttet i 2015. Den endelige beslutning om disse store grænseoverskridende projekter og en hurtig gennemførelse af dem afhænger imidlertid naturligvis af de finansielle overslag for 2007-2013 samt til dels af den allerede nævnte nødvendighed af at skaffe private midler.
Når først der er nået enighed om det nødvendige budget, kræves der en langsigtet gennemførelsesplan for udførelsen af disse ambitiøse projekter. Afslutningsvis vil jeg sige, at jeg personligt er fast overbevist om, netop med hensyn til den nordsydgående transitstrækning på akse nr. 1 Berlin - München -Verona - Palermo, vil det første spadestik snart blive taget, så vi kan begynde. Jeg foretog selv det første spadestik til kernestykket, Brenner basistunnellen, og i de sidste tre et halvt år har jeg sammen med min kollega hr. Lunardi gjort alt, hvad jeg kunne, for at bringe dette projekt så vidt, som det er i dag. Der er behov for fælles anstrengelser for disse to vigtige akser. 
Stanisław Jałowiecki (PPE-DE ),
   Jeg fik ikke svar på mit specifikke spørgsmål vedrørende Gdańsk-Wien-aksen. Denne akse er særlig vigtig, idet den helt klart er af afgørende betydning for transportnettet, hvad angår forbindelserne mellem de nye centraleuropæiske medlemsstater og de gamle EU-medlemsstater. Man er ved at planlægge to andre forbindelser. Jeg tænker her på Paris-Wien-ruten og den prioriterede -forbindelse, der vil strække sig fra Antwerpen til Helsinki via Warszawa. Der er imidlertid ikke blevet lagt nogen planer for den vigtige akse, som jeg forhørte mig om, hvilket er baggrunden for mit spørgsmål. 
Hubert Gorbach,
   Jeg vil med glæde besvare hr. Jałowieckis forespørgsel til mundtlig besvarelse nr. H-0237/06. Som medlemmet vil vide, har Europa-Parlamentet vedtaget beslutningen om Fællesskabets retningslinjer for udvikling af det transeuropæiske transportnet. Heri antages det, at arbejdet med jernbaneakse nr. 23 - det er den nævnte akse Gdansk - Warszawa - Brünn/Bratislava - Wien - vil være afsluttet i perioden 2010-2015. Denne jernbaneakse har efter formandskabets opfattelse fremtrædende betydning, idet den bidrager til etablering af virksomheder langs aksen og fremmer en overflytning til alternative transportmidler i fjerntrafikken, samtidig med at den skal varetage de rejsendes behov for mobilitet i den regionale trafik.
I juli sidste år, altså 2005, blev der udpeget seks europæiske koordinatorer, som skal arbejde på at gennemføre fem prioriterede trafikakser og indføre det europæiske managementsystem for jernbanetrafikken. Jernbaneakse nr. 23 er ikke blandt disse første prioriterede projekter, men formandskabet kan ikke i denne fase foregribe beslutningen om, hvilke trafikakser der fremover vil blive klassificeret som prioritet, eller om der vil blive nedsat endnu en gruppe europæiske koordinatorer. Det beder jeg om forståelse for.
Trafikprojekterne i jernbaneakse nr. 23 er en del af de nationale reformprogrammer (NRP) i Den Tjekkiske Republik, Polen og Slovakiet, og der er allerede gennemført økonomiske forundersøgelser, og undersøgelserne om den tekniske udførelse og miljøvurderingerne er påbegyndt. Jeg vil gerne tilføje, at der i Østrig er planlagt store investeringer i trafiksektionen Wien - Venedig, som også er nævnt i dette spørgsmål.
Jeg vil desuden minde om, at en endelig beslutning om jernbaneakse nr. 23 som nævnt flere gange i dag er betinget af, at der opnås enighed for de finansielle overslag for 2007-2013, samt af, at der mobiliseres privat kapital. 
Paul Rübig (PPE-DE ).
   - Hr. minister, Europamagistralen berører os alle meget intenst, fordi den netop fører gennem Strasbourg, Europas hovedstad. Tror De, at den indsatte koordinator vil have mulighed for jævnligt at rapportere for Rådet (transport) om, hvilke fremskridt der er opnået i koordinationen? 
Hubert Gorbach,
   Hr. Rübig, jeg synes, det er en god idé, at den ansvarlige koordinator, som naturligvis må vide besked, også står til regnskab her for de kompetente, interesserede og ansvarlige medlemmer. Denne idé vil jeg gerne tage op og gå videre med. 
Piia-Noora Kauppi (PPE-DE ).
   - Kommissionen har fremlagt et forslag til udpegelse af koordinatorer til seks af de 30 projekter. Tilsyneladende er disse projekter ifølge en orwellsk tankegang højere prioriteret end de øvrige TEN-T-projekter. Hvornår indleder Kommissionen anden fase for de efterfølgende mest privilegerede, prioriterede projekter? Hvornår sker dette i Rådet? 
Hubert Gorbach,
   Som jeg allerede har sagt, findes der en prioritering af de i alt 30 prioriterede TEN-projekter. For de seks vigtigste er der indsat koordinatorer. Erfaringen vil imidlertid vise, at der opstår forsinkelser her og der, og så vil der skulle foretages ændringer i prioriteringen. Derfor har jeg understreget, at prioriteringen er god og vigtig. Her har den højtstående gruppe under Karel van Miert ydet et fremragende arbejde.
Men man vil være nødt til at være fleksibel. Trafikstrækningerne er jo ikke kun vigtige for økonomisk vækst og beskæftigelse, men også for at gennemføre det, som vi har anført i diverse hvid- og grønbøger, nemlig en flytning af godstransporten fra vejene til jernbanen. Det skal vi også levere intakte projekter til. Jeg er overbevist om, at vi slet ikke kan kæmpe nok i fællesskab for at sikre de nødvendige midler til dette også ud over den næste periode. Her satser jeg meget på de allerede nævnte innovative muligheder og modeller til også at inddrage private midler for at gennemføre projekterne tidligere end ellers, dels af hensyn til erhvervslivet og beskæftigelsen, men især også af hensyn til miljøet og befolkningen langs mange transitstrækninger. 
Othmar Karas (PPE-DE ).
   - Hr. vicekansler, jeg er meget taknemmelig for, at De først nævnte de finansielle overslag. I nat aftalte vi jo 500 millioner mere som direkte penge til TEN-projekterne og 500 millioner ekstra til EIB-lån. Derfor nåede De frem til 7,3 milliarder euro.
Mit spørgsmål til Dem vedrører et af de centrale projekter for Europa og for Østrig, Brenner basistunnellen. Kan De fortælle os om fremskridtet med dette TEN-projekt set fra Deres synspunkt, da der er tale om et så centralt projekt for EU? 
Hubert Gorbach,
   Hr. Karas, det vil jeg meget gerne. Situationen ved Brenner basistunnelen som kernestykket i transitruten fra Berlin til Palermo ser ud som følger. Der ligger et tilsagn fra Kommissionen om samfinansiering af prøvetunnellen på 50 %, altså et stort beløb. Investeringerne til denne prøvetunnel løber op i ca. 450 millioner euro. Denne prøvetunnel - vi befinder os nu i fase 2, dvs. forberedelsesfasen - vil blive påbegyndt til sommer, og vi satser på, at fase 3, den fase, hvor det egentlige byggeri af Brenner basistunnellen påbegyndes, vil kunne gennemføres senest om to et halvt til tre år, så det kan sikres, at tunnellen står færdig senest i 2015 som planlagt i statsaftalen mellem Italien og Østrig. Jeg har altid sagt, at det bestemt også kan lade sig gøre at spare to år yderligere, hvis vi ambitiøst forfølger disse mål, så Brenner basistunnellen som kernestykke i denne transitrute i bedste fald kan være færdig i 2013.
Her vil jeg imidlertid også gerne fastholde, at man, hvis de berørte lande er enige og Kommissionen støtter dem optimalt - som næstformand Barrot netop har gjort, som har været på besøg på stedet - også vil komme tilsvarende fremad. Også hvad den øvrige samfinansiering angår, satser jeg meget på Kommissionen og EU. 
Manolis Mavrommatis (PPE-DE ).
   - Fru formand, jeg havde stillet et spørgsmål, som jeg forventede svar på, og jeg troede, der var tid nok til, at vi nåede det, men desværre var der mange medlemmer, der havde indlæg til et konkret spørgsmål, så det ikke var muligt at behandle mit spørgsmål.
Jeg har, som De ser, ventet halvanden time, men må desværre se frem til at få et skriftligt svar. 
Gay Mitchell (PPE-DE ).
   - Fru formand, jeg har en bemærkning til forretningsordenen. Hver eneste måned kommer jeg ikke til under spørgetiden, selv om mit spørgsmål er blandt de første 12 eller 13. Når Parlamentet behandler tre spørgsmål under ét og kun når 10 spørgsmål, siger det virkelig noget om Parlamentet. Dette skal der gøres noget ved. Jeg er her på andre menneskers vegne for at stille spørgsmål. Vi er 700 medlemmer. Fremgangsmåden i forbindelse med behandlingen af disse få spørgsmål kaster virkelig et dårligt lys over Parlamentet og systemet. Jeg anmoder om, at mit synspunkt forelægges Præsidiet, da der må gøres noget ved dette. 
Formanden.
   - Det er jeg virkelig ked af. Jeg tager Deres mening herom ad notam, men når andre forhandlinger trækker i langdrag, står vi meget ofte tilbage med det problem, at spørgetiden bliver kortere.
Spørgsmål, der på grund af tidnød ikke var blevet besvaret, ville blive besvaret skriftligt (se bilag).
Spørgetiden er afsluttet.

Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er redegørelse fra Kommissionenom verdenssundhedsdagen. 
Mariann Fischer Boel,
   Hr. formand, den globale mangel på læger, sygeplejersker og andet sundhedspersonale er nået til et krisepunkt i mange dele af verden. Aldrende befolkninger i Europa, USA og de fleste øvrige rige lande kombineret med stadig mere sofistikerede medicinske behandlinger, der kræver specialiseret personale, har til følge, at efterspørgslen efter sundhedspersonale i de udviklede lande er større end udbuddet. Efterspørgslen efter sundhedspersonale overgår ikke blot vores interne kapacitet til at uddanne læger og sygeplejersker, men den lægger også et meget stort pres på det internationale marked for sundhedspersonale.
Manglen på sundhedspersonale i de rige lande er imidlertid ikke tilnærmelsesvis så alvorlig som manglen i mange dele af Afrika, hvor manglen på sundhedspersonale ofte er et spørgsmål om liv og død. Med mindre end én sundhedsarbejder pr. 1.000 indbyggere i Afrika sammenlignet med 10 sundhedsarbejdere pr 1.000 indbyggere i Europa, er det næppe overraskende, at det chokerende og uacceptable dødstal for børn og mødre fortsætter. Mere end én ud af fem børn dør, inden de fylder fem år, og mere én ud af 100 mødre dør som følge af graviditetskomplikationer i mange afrikanske lande. Opfyldelsen af millenniumudviklingsmålene i Afrika sker uacceptabelt langsomt, og udviklingen går i modsat retning i nogle lande som følge af hiv/aids. Ansvaret for pleje af de syge belaster familier og lokalsamfund, som har få ressourcer til at håndtere denne store byrde.
I WHO's rapport for 2006, World Health Report 2006, gøres det internationale samfund navnlig opmærksom på manglen på sundhedspersonale, hvilket vi glæder os over. Der sættes i rapporten fokus på en krise, der har udviklet sig over mange år, men som nu sandsynligvis er den største hindring for fremskridt hen imod de sundhedsrelaterede millenniumudviklingsmål, dvs. nedbringelse af mødre- og børnedødeligheden og kontrol med smitsomme sygdomme såsom hiv/aids, tuberkulose og malaria. Uden læger, sygeplejersker, farmaceuter og andet sundhedspersonale vil det være umuligt at forbedre sundhedsplejen eller at opfylde vores forpligtelser til at øge adgangen til basale tjenester.
Årsagerne til denne krise er komplekse. Der har været en kronisk underinvestering i sundhedstjenester i udviklingslandene i mange år, herunder en underinvestering i uddannelse af sundhedspersonale. Mange lande i Afrika forsøger stadig at drive deres sundhedstjenester med et budget på under 10 euro pr. indbygger, hvilket er langt mindre end det minimum på 30 euro, der anerkendes som en forudsætning for levering af basale tjenester.
Problemet er imidlertid ikke blot mangel på investeringer i Afrika. I mange lande i Europa og andre steder har investeringen i og planlægningen af behovet for uddannelse af sundhedspersonale med henblik på at opfylde de aldrende befolkningers behov været utilstrækkelig. Den rige verden kan tiltrække sundhedspersonale fra andre lande. Følgerne for de fattige lande er, at de uddanner sundhedspersonale, der efterfølgende forlader landet, og således helt urimeligt støtter sundhedstjenesterne i de udviklede lande ved at afholde uddannelsesomkostningerne.
Uddannelse af mere sundhedspersonale er kun en del af løsningen. En stor del af det uddannede personale i sundhedssektoren ønsker ikke at arbejde i de fattigste og mest fjerntliggende områder, hvor behovene er størst. Der er et mønster karakteriseret ved intern vandring fra landdistrikter til byområder og fra den offentlige til den private sektor og fra fattige lande til rige nabolande og herefter til de rige, udviklede lande. Det er imidlertid vanskeligt at skyde skylden på den enkelte, når man kender arbejdsvilkårene. Det er nødvendigt, at vi får en bedre forståelse for sundhedspersonalets bevæggrunde, og at vi skaber incitamenter, der tilskynder sundhedspersonalet til at arbejde, hvor behovet er størst.
Dårlige arbejdsvilkår, lave lønninger, der udbetales uregelmæssigt, manglen på lægemidler og udstyr og manglende karriereudsigter er alle -faktorer, der bidrager til sundhedspersonalets migration. Det er rent faktisk overraskende, at der med disse ringe vilkår stadig er en hård kerne af engagerede sundhedsarbejdere i mange afrikanske lande, der fortsat gør en bemærkelsesværdig indsats under meget vanskelige forhold. Man må ikke glemme den indsats og det bidrag, der ydes af de mange sundhedsarbejdere, der fortsat tjener deres folk på trods af de arbejdsmæssige udfordringer og arbejdsforholdene.
-faktorer på migration, dvs. højere lønninger i rige lande, bedre arbejdsforhold og større sikkerhed, der til tider kombineres med de private rekrutteringsbureauers aggressive rekrutteringsmetoder, spiller også en afgørende rolle for en forøgelse af sundhedspersonalets mobilitet. 
Disse spørgsmål er alle blevet behandlet i Kommissionens meddelelse til Rådet og Europa-Parlamentet om en EU-handlingsstrategi vedrørende sundhedspersonalekrisen i udviklingslandene. Hvis vi skal imødegå denne krise, skal der i første omgang udvikles løsninger i de mest berørte lande, og disse skal medvirke til at styrke planlægningen og finansieringen af sundhedspersonalets uddannelse og støtte og finansiere bedre arbejdsforhold i sektoren. Det er afgørende, at tiltagene i de enkelte lande understøttes af regionale og globale tiltag, udveksling af viden og bedste praksis, fælles brug af uddannelsesressourcer og ændring af den internationale ansættelsespolitik i mere etisk retning. Det er vigtigt, at vi kigger nærmere på vores egne uddannelsesprogrammer for sundhedspersonale og øger vores egen produktionskapacitet, således at vi bliver mere selvforsynende.
Kommissionen har stået i spidsen for og koordineret udviklingen af en sammenhængende europæisk indsats i denne forbindelse. Meddelelsen om sundhedspersonale er blevet drøftet, og det forventes, at Rådet vedtager nogle vidtrækkende konklusioner. EU-medlemsstaterne er blevet enige om en forpligtelseserklæring, der vil blive offentliggjort i forbindelse med Verdenssundhedsdagen. Den vil vise resten af verden, at Europa tager dette meget alvorligt, og at Europa er indstillet på at støtte en betydelig indsats til imødegåelse af krisen. 
John Bowis,
   Hr. formand, jeg bifalder alle kommissærens udtalelser til aften i forbindelse med markeringen af Verdenssundhedsdagen, hvor WHO i år har valgt den skrækkelige mangel på sundhedspersonale som tema.
I Europa har vi tre læger pr. 1.000 indbyggere, og, som hun påpegede, er der stadig mangel på sundhedspersonale. I Afrika er der mindre end fem læger pr. 100.000 indbyggere. Det er vores skyld i Europa, og i Afrika er det også for ofte vores skyld. Hvorfor er det vores skyld? Fordi vi i de udviklede lande modtager 63.000 læger og sygeplejersker fra udviklingslandene og blot sender 1.300 tilbage til disse lande. Der er tale om en uetisk og umoralsk ubalance. Vi skal yde en meget større indsats i Europa for at rekruttere og fastholde sundhedspersonale gennem uddannelse, aflønning, arbejdsvilkår, forskningsfaciliteter osv., men i forhold til udviklingslandene skal vi også yde en langt støtte indsats, og frem for alt skal vi holde op med at plyndre deres uddannede personale.
I landene syd for Sahara er der 750.000 sundhedsarbejdere til at betjene 682 millioner indbyggere. I Europa er andelen 15 gange højere. Landene syd for Sahara mangler en millioner sundhedsarbejdere. I Ghana er der kun 1.500 læger til at betjene 200 millioner indbyggere. To tredjedele af de unge læger i Ghana forlader landet inden for tre år efter den afsluttende eksamen, Afrika bærer 25 % af den globale sygdomsbyrde, men har kun 0,6 % af det globale udbud af sundhedspersonale. 
I mit land, Det Forenede Kongerige, kommer to tredjedele af lægerne og 40 % af sygeplejerskerne fra udlandet. Det skal vi skamme os over, og vi skal forpligte os til at vise vores skyld ved at indstille den rekrutteringsmæssige plyndring og sikre, at vi sammen med den afrikanske befolkning kan fastholde de sundhedstjenester og det sundhedspersonale, som de har så desperat brug for. 
Margrietus van den Berg,
   Hr. formand, fru kommissær, på denne verdenssundhedsdag vil jeg gerne komme ind på det europæiske bidrag til gennemførelsen af millenniummålene. Ikke mindre end tre af disse otte mål handler om sundhedspleje, bekæmpelse af sygdomme som aids og malaria, reduktion af børnedødelighed og nedbringelse af dødeligheden for gravide og fødende kvinder. Hvad angår alle disse mål, er verden, især Afrika, stadig håbløst bagefter. På verdensplan dør hvert år over 1 million børn af malaria, 6 millioner børn under fem år dør af mangel på eller kvalitativt dårlig føde, og 2-3 millioner børn dør af sygdomme, som kunne være undgået, hvis børnene var vaccinerede. I 2005 var der hvert minut en kvinde, der døde af komplikationer ved graviditet og fødsel.
Kommissionen og medlemsstaterne lover gang på gang at give sundhedspleje i udviklingslandene en høj prioritet. Til trods for alle flotte løfter skal de nu også sætte handling bag ordene og lade disse løfter komme til udtryk i de årlige udgifter. Mindre end 5 % af EU's budget til udviklingssamarbejde anvendes årligt til grundlæggende sundhedspleje, og dette halter fuldstændig bagefter Parlamentets løfte og ønske om at anvende 20 % af EU's bistandsbudget til grundskoleundervisning og grundlæggende sundhedspleje. (sæt handling bag ord).
Når vi giver budgetstøtte, skal vi desuden være meget strengere, hvad angår kriterierne for anvendelse. Ingen budgetstøtte til lande, som ikke kvalificerer sig til det som følge af dårlig forvaltning. Hvor der gives budgetstøtte, skal det være i enkelte sektorer, altså udtrykkeligt bestemt for sundhedspleje eller undervisning. Det skal også være helt tydeligt, at pengene virkelig er anvendt til sundhedspleje, hvilke formål de er brugt til, og hvilke resultater de har haft, idet en specifik procentdel skal bruges til, at en tilsynsførende gruppe fra det civile samfund kontrollerer udgifterne. Det er vi forpligtede til over for de europæiske skatteydere og over for modtagerlandenes befolkninger og parlamenter. Pengene behøver for øvrigt ikke blot at anvendes gennem europæiske programmer, men kan netop ofte bruges mere effektivt gennem samarbejde med organisationer såsom Verdenssundhedsorganisationen, UNAIDS, UNFPA og gennem globale initiativer såsom Global Fund.
Europa skal være garant for finansieringen af projekter til seksuel og reproduktiv sundhedspleje, som råder over utilstrækkelige midler på grund af den amerikanske præsidents politik, der blokerer disse projekter. I mellemtiden ydes der fra USA 12 milliarder til en tåbelig kampagne for cølibat og partnertroskab. Den amerikanske kongres konstaterede i dag, at denne kampagne skaber forvirring og vanskeliggør eksisterende kampagner. Mange kvinder og piger er døde som følge af denne skandaløse politik. Vi i Europa kan og må ikke tillade dette. Jeg håber, at også medlemmer af andre partier i Parlamentet i stedet for at støtte Bush vælger at støtte millioner af kvinder og piger.
Foruden forhøjelsen af udgifterne drejer det sig også om en strukturel, sammenhængende politik for sundhedspleje i udviklingslandene. Adgang til grundlæggende faciliteter såsom sundhedspleje er af væsentlig betydning for de allerfattigste, men på grund af den almindelige befolknings mangelfulde viden og den svage infrastruktur er adgangen hertil ofte utilstrækkelig. Derfor skal vi investere i logistik og social infrastruktur, i formidling af viden og uddannelse af lokalt personale. Også i grundskolen skal der undervises i elementær viden om hygiejne, sundt drikkevand og sund mad. Først når der er en grundlæggende struktur, kan fattigdomsrelaterede sygdomme og andre unødvendige dødsårsager virkelig bringes strukturelt ud af verden.
Med rette lægger vi i vores beslutningsforslag også vægt på manglen på sundhedsarbejdere, for det meste forårsaget af hjerneflugt, højtuddannede doktorer og sygeplejersker, som beslutter at arbejde andre steder i verden. Denne hjerneflugt må vi forhindre ved aktivt at indgå aftaler mellem sektorer og lande, ved at opmuntre til cirkulerende migration, hvor man efter en kort periode i et andet land vender tilbage, ved at træne folk og formidle viden og ved at skabe bedre arbejdsvilkår.
Endelig ender i mange lande en stor del af de penge, der bruges på sundhedspleje, ikke hos de allerfattigste på grund af korruption og dårlig forvaltning. Der er undersøgelser, som viser, at kun er 1 % af de offentlige penge, som anvendes til sundhedspleje, når frem til bestemmelsesstedet i et land som Tchad.
Nu kommer jeg til min egen betænkning om korruption og udviklingssamarbejde, som drøftes i morgen på plenarmødet. God forvaltning og bekæmpelse af korruption er af væsentlig betydning for, at millenniummålene kan gennemføres. Det må både donorerne og modtagerlandene lægge stor vægt på i de kommende år.
Jeg kan ikke tilstrækkeligt ofte her på plenarmødet fremhæve millenniummålenes betydning, især hvad angår sundhedspleje og undervisning. En fordobling af budgettet, som anvendes til dette mål, er virkelig nødvendig nu. Dermed fordobler De chancerne for udvikling af verdens allerfattigste mennesker, og De hjælper disse med at flygte fra fattigdommen og blive sunde. Gør fattigdom til historie! 
Fiona Hall,
   Hr. formand, jeg bifalder kommissærens sammenfatning af dette problems komplekse aspekter. Verdenssundhedsdagen er en god anledning til at gøre status. Vi har millenniumudviklingsmålene og mange gode hensigtserklæringer afgivet af regeringer og parlamenter over hele verden, men desværre er der stadig et meget stort skel mellem retorikken og de faktiske forhold. For mange steder dør mennesker fortsat som følge af manglen på basale lægefaciliteter, som kunne have reddet deres liv for meget få penge. Lad mig blot nævne et sted, nemlig Den Demokratiske Republik Congo ved ækvator, hvor dødeligheden er katastrofal, ikke som følge af hungersnød eller den fortsatte vold og usikkerhed, der præger det østlige Congo, men blot fordi der ikke er nogen lægefaciliteter i dette smukke, men utilgængelige skovområde.
Vi bliver nødt til at se nøje på Kommissionens udgifter til sundhed og spørge os selv om, hvorfor en så lille procentdel af EUF-budgettet øremærkes til sundhedssektoren, som hr. van den Berg netop har påpeget. Dette på trods af, at Parlamentet har krævet, at en femtedel af de samlede udviklingsmidler skal anvendes til basale sundhedsydelser og grunduddannelse.
Jeg ønsker at drøfte spørgsmålet om sundhedspersonale. Det er ikke kun et spørgsmål om utilstrækkelig investering. Der er tale om et område, hvor EU-medlemsstaterne aktivt underminerer sundhedstjenesterne i udviklingslandene ved uretmæssig rekruttering af deres uddannede lægepersonale. Medlemsstaterne har indvilliget i, at de ikke aktivt vil rekruttere sundhedspersonale fra de fattigste land, men i praksis omgår de disse løfter. Den nationale sundhedstjeneste i Det Forenede Kongerige har f.eks. et adfærdskodeks for rekruttering af sundhedspersonale, men det finder kun anvendelse på sundhedspersonale rekrutteret direkte af den nationale sundhedstjeneste. Adfærdskodeksen gælder ikke for sygeplejersker, der rekrutteres af private bureauer. Ofte er de stillinger, der tilbydes via bureauerne, for forholdsvis lavt uddannede, så sygeplejerskerne drager ikke engang fordel af at kunne opnå særlige faglige kvalifikationer, mens de er i Europa. Resultaterne i ødelæggende. I Swaziland er der ca. 3.000 sygeplejersker, og Swaziland uddanner ca. 100 om året. Ca. 80 sygeplejersker rejser hvert år til Det Forenede Kongerige. Dette tal skal lægges til det meget store antal sygeplejersker i Swaziland, der dør af aids. I 2003-2004 døde 300 sygeplejersker.
Medlemsstaterne bliver nødt til at lukke smuthullerne i deres adfærdskodeks for rekruttering af sundhedspersonale og indføre en mere effektiv planlægning af personalebehovet i sundhedssektorerne, således at de ikke længere er fristet til at uretmæssigt at rekruttere uddannet personale fra de lande, hvor der er desperat brug for en bedre sundhedspleje. 
Marie-Hélène Aubert,
   Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, selv om man kan spørge sig selv, hvor stor effekt og effektivitet disse verdensdage for denne eller hin sag har, må man erkende, at de giver os en anledning til dels at sætte fokus på en ekstremt vanskelig situation, nemlig manglen på sundhedspersonale i Syd, som man sædvanligvis ikke er særligt opmærksom på, dels at fremsætte forslag til gennemførelse på kort, mellemlang og lang sigt. Derfor bør disse sundhedsmålsætninger i øvrigt opføres inden for rammerne af den flerårige finansielle programmering, så EU-midlerne bliver mere forudsigelige end i dag og vi kan yde en mere konkret støtte til de nationale strategier til forbedring af personalesituationen inden for sundhedssektoren.
Vi må dog huske på, at det problem, vi her sætter fokus på, ikke er endnu en af skæbnens uundgåelige tilskikkelser. Denne mangel på sundhedspersonale skyldes nemlig bl.a. de såkaldte strukturelle tilpasningsprogrammer, som de internationale finansieringsinstitutioner gennemfører skånselsløst, og som har ført til de offentlige sundhedstjenesters og uddannelsesinstitutioners sammenbrud i en lang række lande. Det er således ganske hyklerisk at vi i 2006 erklærer, at vi har til hensigt at styrke de menneskelige ressourcer inden for sundhedssektoren i de kommende år, når den makroøkonomiske politik, der føres på et andet plan, har skabt alvorlige problemer for netop disse menneskelige ressourcer i mere end et årti. Vi glæder os ikke desto mindre over denne om end sene erkendelse af, at det er absolut nødvendigt at gribe ind i forhold til de menneskelige ressourcer, uden hvilke ingen nok så god udviklingspolitik kan iværksættes.
Det er grunden til, at EU's indsats på dette område efter vores opfattelse bør fokusere på tre områder. For det første som sagt omfanget af den hjælp, der ydes til sundhedsspørgsmål som led i den offentlige udviklingsbistand. Den udgør i dag omkring 5 %. Det er notorisk utilstrækkeligt, og i øvrigt er overslagene ikke så opmuntrende, når man mindst bør afsætte 20 % til dækning af lønudgifter til uddannelse og en mængde andre formål, som vi allerede har omtalt. For det andet ophævelsen af de budgetmæssige restriktioner, de internationale finansielle institutioner har opstillet. Unionens vægt i disse instanser er betydelig, især hvad angår løn- og ansættelseslofter i den offentlige sektor. Endelig indførelsen af en etisk kodeks, som vil gøre det muligt at råde bod på den skaldale, det er, at man i Nord ansætter i to hastigheder, hvad angår status og løn. Vi må bekæmpe denne ansættelsesform, der anvendes i mange af vores lande, og afskaffe oprindelseslandsprincippet. 
Til sidst håber vi, at de generøse hensigtserklæringer vil blive fulgt op af konkrete tiltag takket være en skærpet indsats fra EU-institutionernes og i særdeleshed Europa-Parlamentets side såvel som den kampagne, ngo'erne og det europæiske civile samfund har indledt.
Ilda Figueiredo,
   Adgang til sundhedspleje anerkendes som en grundlæggende rettighed. En stor del af befolkningen er dog som bekendt ikke sikret denne adgang.
FN's millenniumudviklingsmål sigter derfor bl.a. på at nedbringe dødeligheden blandt børn under fem år med to tredjedele og mødredødeligheden med tre fjerdedele samt standse og inddæmme udbredelsen af aids, malaria og andre alvorlige sygdomme. Vi må forebygge, at mange millioner børn og kvinder fortsat dør på grund af manglende primært sundhedssystem, mødrehjælp, seksuel og reproduktiv sundhed, vandforsyning og kloakering samt grundlæggende uddannelse på sundhedsområdet.
For at det kan ske, må de mere udviklede lande vise større solidaritet. Vi finder det derfor særdeles vigtigt, at der ydes aktiv støtte til uddannelse af læger i udviklingslandene og adgang til lægeuddannelse for studerende fra landdistrikter og yderområder. Her vil jeg gerne fremhæve det eksempel på solidaritet, som Cuba leverer med sin imponerende indsats ved gratis at uddanne tusindvis af læger og andet sundhedspersonale til Afrika og Latinamerika.
Det er ligeledes helt afgørende at sikre alle adgang til gratis offentlige sundhedstjenester af høj kvalitet, også i EU's medlemsstater, hvilket langtfra er tilfældet på grund af de makroøkonomiske retningslinjer og vækst- og stabilitetspagten. I i visse lande konstateres tydelige tilbageskridt, f.eks. i Portugal, hvilket gør fattigdom og social udstødelse endnu værre.
Vi har derfor stillet flere ændringsforslag til den fælles beslutning, som vi håber bliver vedtaget. På verdenssundhedsdagen, fru kommissær, er det mere end passende, at denne debat følges op af konkrete tiltag. 
Kathy Sinnott,
   Hr. formand, i EU har vi et stigende behov for veluddannede, engagerede læger, sygeplejersker, terapeuter og teknikere. Befolkningsaldringen, flere sygdomstilfælde og et stigende behov for behandling af disse resulterer i et større behov for sundhedspersonale. Vi bør imidlertid ikke blot tage hensyn til vores behov for sundhedstjenester, men også til sundhedspersonalet behov. De har først og fremmest brug for sikkerhed. Vi må gøre alt for at beskytte dem mod sygdomme og ulykker, især nålestik og åbne læsioner. Det er nærmest en tradition at udnytte lægers og sygeplejerskers arbejdskraft til det yderste, men trætte og stressede ansatte udsættes i langt højere grad for farer. Vacciner kan medvirke til at beskytte sundhedspersonalet, men idet vi har pålagt vores sundhedspersonale at blive vaccineret, må vi anerkende og udbetale erstatning til sundhedspersonalet, i tilfælde hvor vaccinen har medført invaliderende bivirkninger. 
I Irland har vi reduceret, og reducerer fortsat, antallet af unge irere, der læser til læge, sygeplejerske, farmaceut eller terapeut. Når der opstår mangel på sundhedspersonale, hvilket er uundgåeligt, løser vi problemet ved at rekruttere personale fra andre lande. Det har vi råd til i dag, og disse fremragende sundhedsprofessionelle styrker vores sundhedstjeneste. Vores hospitaler og vores sundhedstjenester har ansatte fra Indien, Filippinerne, Sydafrika og mange andre lande. Nogle af dem har fortalt mig, at de betragter det som en stor chance at arbejde i et EU-land, men jeg spørger mig selv, om vi nogensinde tænker på de mennesker, der bliver ladt tilbage, især de syge.
Migration inden for sundhedssektoren er helt klart til vores fordel, men samtidig med at der reddes liv i de udviklede lande, dør folk i mindre udviklede lande. En regeringsembedsmand fortalte mig om Zambias vanskeligheder med at fastholde læger. Regeringen sender lovende studerende til EU i uddannelsesøjemed, men når uddannelsesforløbet er overstået, sker der det, at de enten ikke vender hjem, eller at de, når dette sker, oplever, at der er en meget ringe sammenhæng mellem deres meget faglige uddannelse og arbejdet under forhold, hvor der er kun er begrænset udstyr og få lægemidler. De rejser i frustration. Vi må tackle dette problem omgående.
Dette bringer mig frem til min sidste bemærkning. Jeg vil gerne spørge, om medlemmerne mener, at vi har kompetence til at fordømme en anden suveræn nation, fordi landet nægter at finansiere projekter, som det ikke er indforstået med. Jeg henviser til USA-Mexico City-politikken, der indebærer, at ngo'er kun vil modtage midler fra USA, hvis de indvilliger i, at de hverken må udføre eller fremme abort som redskab i familieplanlægningen i andre nationer. Ved at fordømme den amerikanske forvaltning af sin udenlandsbistand, forudsætter ændringsforslag 5 et mandat, som Parlamentet og Unionen ganske enkelt ikke har. 
Irena Belohorská (NI ).
   - Hvert år den 7. april markerer vi Verdenssundhedsdagen. I år vil den blive tilegnet sundhedspersonalet, der vil danne fokus for markeringerne i de næste 10 år. Selv om de globale problemer omfatter mangel på lægepersonale i udviklingslandene og malaria og hiv, står EU også over for store problemer i sundhedssektoren, især i de nye EU-medlemsstater.
Efter tiltrædelsen af EU har de 10 nye medlemsstater oplevet en hjerneflugt, idet et meget stort antal læger og sygeplejersker er flyttet til Vesteuropa. Der er således mangel på læger i de nye medlemsstater. Vi har hovedsagelig mistet unge, flersprogede personer, der har besluttet at arbejde i de vesteuropæiske EU-medlemsstater på grund af bedre vilkår. Chancen for at de kommer tilbage er ekstrem lille.
Desværre blev der varslet en større strejke på et af de største hospitaler i Slovakiet, samtidig med at vi markerer Verdenssundhedsdagen, og andre hospitaler følger trop efterhånden. Baggrunden for strejken er de utålelige arbejdsvilkår, som vores læger og sygeplejersker arbejder under. En læge i Slovakiet tjener mellem 350 og 500 euro pr. måned, og en sygeplejerske tjener mellem 250 og 300 euro. Under disse omstændigheder er det overraskende, at vores højt kvalificerede medarbejdere overhovedet er villige til at blive i deres hjemland. De tjener 2 euro i timen på en nattevagt, hvilket virkelig er skamfuldt. Vi må derfor sørge for, at disse grupper aflønnes ordentligt. 
Cristina Gutiérrez-Cortines (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne takke dem, der har taget dette initiativ, og det er mange i denne kæde af beslutninger, for jeg synes, at det er fremragende.
Jeg vil især gerne tale om to spørgsmål. For det første problemet med uddannelse på oprindelsesstedet. Jeg synes, at et af Europas problemer er, at vi ikke har udarbejdet en strategi om bistandspolitikken i forbindelse med sundhed og nærmere bestemt uddannelse. På den ene side mener jeg, at vi i Europa har ført en meget egoistisk politik med adgangsbegrænsning ved de fleste universiteter og sygeplejeskoler for at sikre vores studerende arbejde, uden at lægge mærke til, at der var nogle perspektiver i Europa og nogle behov, der ville overstige plejekapaciteten. Det er derfor, at der er behov for læger og sygeplejerske fra andre lande.
Det giver naturligvis anledning til den dræning, som vi har talt om så mange gange i dag. Men samtidig mener jeg, at der i forbindelse med strategien for udviklingsbistanden burde oprettes universiteter ved siden af hospitalerne. Investeringspolitikken bør ikke begrænses til landeveje, men bør også omfatte hospitaler og uddannelse af menneskelige ressourcer. Der burde desuden være et konkret, specifikt program, der giver resultater.
På den anden side er der et spørgsmål, der bekymrer mig meget, for jeg har et nært kendskab til det, nemlig vanskelighederne med at distribuere medicinen, og endog den korruption, der findes i forbindelse med distributionen af medicinen. Vi kender de vanskeligheder, som hospitalerne på stedet, i Cameroun og andre lande, har med at udføre deres arbejde, for at få adgang til medicin, og hvordan lægemidlerne til behandling af aids, og som sendes gratis, ofte bliver pålagt en ekstra pris af distributørerne.
Jeg synes derfor, at Europa i sine programmer skal afsætte flere penge til uddannelse, men samtidig skal vi føre en meget tættere kontrol med distributionen af hjælpen for at forhindre denne korruption, som er en konstant hindring, og på denne måde undgå frustrationerne hos dem, der hjælper de syge. 
Glenys Kinnock (PSE ).
   - Hr. formand, det er en interessant statistik, at der bor flere sygeplejersker fra Malawi i Manchester, Det Forenede Kongerige, end i Malawi, og at der bor flere læger fra Etiopien i Chicago end i Etiopien. Det anslås, at der globalt mangler 820.000 læger, sygeplejersker og andet sundhedspersonale. De menneskelige ressourcer er naturligvis et centralt led i alle sundhedssystemer, men faktum er, at den krise, der allerede har ramt meget skrøbelige sundhedssystemer i udviklingslandene, forlænges af den anvendte praksis i forbindelse med ansættelse af sundhedsprofessionnelle og hiv-aids-plagen.
Hr. kommissær, som De påpegede, forlader mange sundhedsarbejdere udviklingslandene, fordi lønningerne i udviklingslandene er lave, arbejdsforholdene er dårlige, og der er ringe karriereudsigter og manglende uddannelsesmuligheder. Derudover udsættes de for det pres, det ligger i at behandle et stort antal patienter med hiv/aids og andre ofte meget alvorlige sygdomme.
Denne hjerneflugt er en væsentlig hindring for levering af god sundhedspleje i Afrika. De enkelte lande mister de bedst uddannede og mest erfarne sygeplejersker. Sidste år mistede Kenya 3.000 uddannede sygeplejersker, der rejste til andre lande, fortrinsvis til USA og Det Forenede Kongerige. Der er et nettoudvandring af uddannet sundhedspersonale, idet den enkelte beslutter at rejse hen, hvor der er penge at tjene, og hvor der er mulighed for et videre karriereforløb. Mange af de kvinder, jeg har mødt rundt omkring i Det Forenede Kongerige, og som arbejder på plejehjem osv., gør dette, fordi de ønsker at tjene penge, således at de kan sende penge hjem til deres børn i deres hjemlande. En konsekvens heraf er således, at de tabende lande ikke har de nødvendige kvalificerede personer til at uddanne deres unge og udvikle deres egne økonomier. EU bliver nødt til at finde ud af, hvordan vi kan kompensere disse lande, der således drænes for de kvalifikationer, de har brug for.
Det glæder mig, at Kommissionen prioriterer behandlingen af denne krise. Vi håber, at der vil blive udarbejdet strategier - og det er det næste skridt - der kan løse de grundlæggende årsager til det problem, vi drøfter i aften. Problemet er, at til trods for at Afrika bærer en frygtelig sygdomsbyrde, arbejder blot 0,6 % af verdens registrerede sundhedsarbejdere i Afrika. Hvordan kan vi acceptere dette, når sundhedstjenesterne er under et så enormt pres i Afrika som følge af den store sygdomsbyrde?
Jeg er bekymret over kommissær Frattinis seneste forslag om at fremme ansættelsen af højtuddannede immigranter, herunder at skabe et "green card" for forskere, ingeniører og læger. Parlamentet må kræve, at der gøres en aktiv indsats for at stoppe ansættelsen af sundhedspersonale. Det opfordrer med rette EU til at presse på for at få indført en global adfærdskodeks for etisk ansættelse. Hr. kommissær, er De enig i, at Kommissionen bør gøre dette i et forsøg på at håndtere denne krise, hvilket debatten i aften handler om?
Bagsiden af medaljen er, at vi i Europa har en aldrende befolkning, og fødselsraterne er faldende. Vi forsøger derfor at hugge sundhedspersonale fra andre lande for at løse vores egne problemer. Det er meget vanskeligt for udviklingslandene at hæve lønningerne til et niveau, der er sammenligneligt med niveauet i industrilandene, men finansieringen skal rettes mod sundhedssystemet, og der skal gøres en indsats for at decentralisere sundhedstjenesterne og støtte regionaludviklingen.
Jeg mener også - hvilket ikke blev nævnt af andre, men som fremgår af beslutningen - at medicinsk fjernbehandling er et meget vigtigt led i løsningen af dette spørgsmål. Jeg var for nylig i Mauretanien og så, hvordan sundhedspersonalet på et meget lille hospital i et ørkenområde i landet søgte kontakt til franske læger for at få rådgivning om patientdiagnose. Vi kan også undersøge, om dette er noget, vi skal investere mere seriøst i end i dag.
Sygeplejersker bør gives større status i udviklingslandene, end de har i dag. Dette er meget vigtigt, ligesom det er meget vigtigt at se på, hvad der gøres i lande som f.eks. Uganda, der decentraliserer og flytter sundhedstjenesterne fra de store byer til landdistrikterne.
Hvis vi rent faktisk skal opfylde millenniumudviklingsmålene, står vi over for en enorm opgave. Der er tale om en meget stor opgave på sundhedsområdet, og vi bliver nødt til at bidrage. De finansielle overslag, som vi drøfter i øjeblikket, giver os virkelig ikke mulighed for at følge op på den debat og på de forpligtelser, der er blevet drøftet i aften. 
Marios Matsakis (ALDE ).
   - Hr. formand, et godt helbred er uvurderligt, og det er således ikke overraskende, at vi i de udviklede lande investerer mange midler i sundhedspleje, og at vi forventer at få den bedste behandling, når dette viser sig nødvendigt. Hvis vi skal have et effektivt sundhedssystem, har vi imidlertid brug for sundhedspersonale, personer der er veluddannede, engagerede og som helliger sig plejen af deres medmennesker. Sundhedspersonalet danner rygraden i vores sundhedssystemer, og vi skylder dem mere end ord kan udtrykke.
I udviklingslandene forholder situationen sig imidlertid fuldstændig anderledes på sundhedsområdet, hvilket er beklageligt og skammeligt. Her er et dårligt helbred nærmest reglen. Lad mig fremføre nogle tal, der illustrerer mit synspunkt. Som tidligere nævnt kan børnedødeligheden anvendes som indeks i forbindelse med vurderingen af et lands sundhedsplejeniveau. Dette tal angiver, hvor mange spædbørn, der dør pr. 1.000 levendefødte. Børnedødeligheden i et land som Sverige, Tyskland eller Frankrig - faktisk i de fleste EU-medlemsstater - ligger på omkring fem dødsfald pr. 1.000 fødsler. Det tilsvarende tal i lande som Mozambique, Sierra Leone og Liberia ligger på omkring 140 dødsfald pr. 1.000 levendefødte og i Angola på omkring 200 dødsfald pr. 1.000 levendefødte. Med andre ord er risikoen for, at et spædbarn dør i Angola omkring 4.000 % højere end i et EU-land. Et for tidligt født eller sygt spædbarn i Angola har stort set ingen chance for at overleve.
I mange tredjeverdenslande er der næsten ingen basale sundhedstjenester, og de få modige sundhedsarbejdere, der arbejder i disse lande, skal kæmpe mod alle odds for at redde liv og lemmer. De bliver nødt til at klare sig under forhold præget af manglende infrastruktur, manglende udstyr, manglende medicin og befolkningens manglende forståelse for hygiejne. De udsættes ofte for forfølgelser, arrestationer, tortur eller mord, når de fanges i lokale krige eller oprør. En sundhedsarbejder i disse områder bør have heltestatus. Disse mennesker fortjener ikke blot vores beundring og respekt, men også vores aktive støtte, og vi må gøre vores yderste for at give dem al den hjælp, de har brug for. Det skylder vi dem, og det skylder vi vores samvittighed. 
Hiltrud Breyer (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, Verdenssundhedsdagen står under mottoet "samarbejde for sundhed". Desværre er der ikke meget tilbage af dette samarbejde. Samarbejde vil især sige . Vi har hørt nogle dramatiske tal i dag, som gør stort indtryk. Tal, som imidlertid også bør gøre os flove, fordi de gør det klart, at Europa står over for en krise i sundhedsvæsenet, som det ikke løser ved roden, nemlig her i Europa. Tværtimod forsøger vi at løse denne krise med fra disse lande.
I Europa handler det især om at bekæmpe civilisationssygdomme, som er ernærings- og miljøbetingede, mens situationen i udviklingslandene er den, at folk her dør af sygdomme, som egentlig kunne helbredes, f.eks. i forbindelse med fødsler, at kvinder får fistler ved fødsler, eller at der ganske enkelt, som vi netop hørte igen, mangler børnevaccinationer, og at der ikke træffes de mest nødvendige foranstaltninger.
Samtidig ved vi, at den demografiske udvikling vil forværre problemet. På grund af aldringen af samfundet mangler vi mennesker, som vælger plejeerhververne. Derfor mener jeg også, at EU nu må skride til handling for at modvirke denne dramatiske udvikling på en fremadrettet måde.
De finansielle midler er allerede blevet nævnt. Jeg har indtryk af - vi har i dag talt meget om afrikanske lande - at pengene netop inden for udviklingspolitikken går til andre lande. Vi har i dag hørt - eksemplet med blev netop nævnt igen - at Kommissionen ikke har noget strategi. De præsenterer os i dag for pæne ord, men Deres kolleger på de andre kompetenceområder gør ofte det modsatte eller fører en politik, som netop støtter denne udvikling i stedet for at modvirke den og bidrage til en løsning.
Kommissionen tav også, da det handlede om patentstridigheder i forbindelse med aids-medicinen i Afrika. EU burde højlydt have protesteret imod, at medicinalkæmper på grund af patenter ser til, mens mennesker dør under store lidelser.
Jeg håber, at Deres ord vil blive fulgt op af handling. Vi har brug for en strategi, ikke for lyrik og smukke ord, fordi Verdenssundhedsdagen nærmer sig, men virkelig en løsning på problemet. Jeg håber, at vi har taget hul på dette her i aften, og at dette vil være et opbrud. Vi var jo alle enige om målsætningen, nemlig at vi har brug for handling for at løse problemet. 
Gabriele Zimmer (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, fru kommissær, "samarbejde for sundhed" er et meget smukt motto for en Verdenssundhedsdag, forudsat at det også bliver taget alvorligt af alle dem, som i anledning af den 7. april holder taler, affatter pressemeddelelser eller lader budskaber lyde. Derfor vil jeg gerne tilslutte mig den forrige talers ord.
Dette gælder især for behandlingen af de mennesker, som arbejder inden for sundhedsvæsenet, og som Verdenssundhedsdagen er viet til. Derfor må Europa-Parlamentet efter min mening også tage stilling til, at "samarbejde for sundhed" og forbedring af arbejdsforholdene for dem, som arbejder inden for sundhedsvæsenet, ikke bliver taget rigtig alvorligt i EU. Tværtimod.
Jeg vil derfor kun komme med fire bemærkninger. For det første blev og bliver arbejdsforholdene for de mennesker, der arbejder inden for sundhedsvæsenet, forringet med debatten om arbejdstidsdirektivet og sundhedsreformerne. Jeg minder om den fortsatte diskussion om anerkendelse af rådighedstid som arbejdstid og om strejken blandt hospitalspersonale i Tyskland, som har stået på i ugevis, og som lammer mange hospitaler i Tyskland og dermed stærkt forringer ydelsen til borgerne. For millioner af mennesker begrænses og kompliceres adgangen til sundhedsydelser, den forbedres og sikres på ingen måde.
En anden bemærkning er, at det budget, som Det Europæiske Råd vedtog i december 2005, trods udvidelsen af EU og trods de voksende sundhedsproblemer er blevet skåret ned i forhold til den indeværende periode inden for sundhed og forbrugerbeskyttelse.
En tredje bemærkning er, at selv om stats- og regeringschefernes forårstopmøde om Lissabon-strategien finder sted kun få dage før den årlige Verdenssundhedsdag, spiller disse spørgsmål kun en underordnet rolle på topmødet. Det handler om større konkurrenceevne, om større belastning og mere stress for den enkelte, og det er jo som bekendt skadeligt sundheden for størstedelen af befolkningen.
Jeg vil tillade mig at komme med en fjerde bemærkning. I forgårs åbnede Kommissionen den offentlige høring om at skabe et europæisk marked for forsvars- og rustningsvarer. Dermed er det klart, hvilken politisk prioritering denne debat i dag om Verdenssundhedsdagen virkelig skal have. Rustning er den direkte vej til at ødelægge sundheden. I denne forbindelse vil jeg imidlertid også pege på de militære aspekters voksende betydning i udviklingspolitikken, som i de fattige lande egentlig primært skulle have til formål at forbedre befolkningens sundhedstilstand.
Her er der efter min opfattelse rig anledning - og også stof - til en diskussion med det sigte at højne sundhedstilstanden for de mennesker, der bor i EU, og øge EU's bidrag til at forbedre verdenssundheden.
I denne forbindelse er jeg også en varm fortaler for en undersøgelse fra den alternative verdenssundhedsrapport 2005, hvor der især plæderes for udvikling, kvalitativ forbedring og demokratisering af det offentlige sundhedsområde. Her tales der om de ansatte i sundhedsvæsenet som sundhedsydelsens livsblod eller livssaft. Det handler altså ikke primært om udgifter og kapital og tvivlsom produktivitet, men om sundhedsarbejdernes kvalificerede og ansvarsfulde engagement, for deres personlighed, faglige og sociale kompetence samt deres meninger og forslag bør tælle.
Derfor foreslår jeg en offentlig høring af de ansatte i sundhedsvæsenet om følgende spørgsmål. Hvad er det efter Deres mening, som oftest gør folk syge eller er særligt skadeligt for deres sundhed? Hvad hindrer Dem især i at anvende Deres viden maksimalt for folkesundheden? Hvilke politiske rammebetingelser skal efter Deres mening ændres, for at De kan arbejde bedre og forbedre folkesundheden? Hvad bør EU efter Deres mening gøre for at øge sit bidrag til verdenssundheden, til at overvinde hiv/aids og epidemier samt de helbredsmæssige følger af sult, mangel på drikkevand og miljøødelæggelser? 
Urszula Krupa (IND/DEM ).
   - Hr. formand, sloganet for dette års Verdenssundhedsdag er "Working Together for Health". Som vi alle ved, er sundhed et mangesidigt spørgsmål. Jeg kunne henvise til spørgsmålets lægelige og sociale dimensioner, men den politiske dimension er særlig vigtig. Sundhed vedrører således ikke blot den enkelte. Ethvert land bør prioritere alle sine borgeres sundhed meget højt.
Det er uacceptabelt at skære i budgetterne og fratage millioner af mennesker grundlæggende lægebehandling og forværre situationen for de fattigste og mest sårbare samfundsgrupper. Det er især også uacceptabelt at fratage de mennesker, der ikke kan forsvare sig selv, den behandling, de har brug for, eller at indskrænke denne behandling drastisk. Jeg tænker her på de ufødte børn, de gamle og de alvorligt syge.
Det er ikke tilstrækkeligt at fremkomme med gentagne opfordringer og at markere Verdenssundhedsdagen. Sundhedspersonalet skal uddannes ordentligt. For disse mennesker er engagementet i sundhedssektoren både et arbejde og et kald. Uden dem er det ikke muligt at sikre en effektiv sundhedspleje, og jeg taler her ikke udelukkende om de fattige lande. I lyset af globaliseringen og den omsiggribende liberalisme, der præger tiden, er det særlig vigtigt at anvende etiske og moralske principper inden for medicin og sundhedspleje, således at den enkelte behandles med værdighed og respekt, og således at hans eller hendes sundhed fremmes.
Det helt underliggende problem, der skader sundhedsplejen, er en verdensanskuelse præget af en materialistisk indgang til tilværelsen. Dette betyder, at finansielle, erhvervsmæssige og økonomiske interesser har frit spil til skade for menneskers liv og helbred. Det enorme økonomiske skel mellem de nye medlemsstater og de gamle medlemsstater, hvor lønningerne er væsentlig højere og arbejdsvilkårene fremragende, har bevirket, at velkvalificerede sundhedsarbejdere er emigreret. I Polen er de faglige uddannelses- og udviklingsmuligheder i det mindste ganske gode, men lønningerne er dårlige, hvilket medfører hjerneflugt.
Jeg er bekymret over indholdet af et eventuelt forslag om indførelse af en adfærdskodeks for etisk ansættelse. Jeg gad vide, hvilken form for kriterier, der ville blive fastlagt i en sådan kodeks for at gøre det nemmere eller sværere for arbejdstagerne at emigrere. Jeg håber meget, at sådanne kriterier ikke bliver indholdsrelateret, således at fattige lande ikke mister endnu flere dygtige specialister. 
Jan Tadeusz Masiel (NI ).
   - Hr. formand, som det er blevet understreget i dag, er niveauet for de europæiske sundhedstjenester meget utilfredsstillende, men situationen er langt værre i Afrika. Et af de centrale problemer, der skal løses i Afrika, er at sikre, at ofrene for aids har adgang til generiske lægemidler. Disse lægemidler er ganske vist meget billige, men de er stadig for dyre for afrikanerne.
Hr. Bowis rejste et andet vigtigt spørgsmål vedrørende Afrika, nemlig at enkeltpersoner uddannet i Europa bør tilskyndes til at rejse tilbage til deres hjemlande, hvor der er hårdt brug for dem. I Europa bliver vi nødt til at øge både patientmobiliteten og sundhedspersonalets mobilitet. I Polen er det f.eks. svært for sygeplejersker at finde et job, hvor de tjener mere end 250 euro pr. måned, samtidig med at hospitalsafdelinger lukkes i Belgien som følge af mangel på sygeplejersker.
Ud over mobilitet er det vigtigt at harmonisere anerkendelsen af medicinske og paramedicinske kvalifikationer. Generelt mangler Europa en fælles sundhedsstrategi og -politik.
Endelig ønsker jeg at nævne spørgsmålet om yderligere investeringer i forskningsprogrammer såsom kræftforskningsprogrammer. Det er skændigt, at sådanne programmer skal finansieres gennem tv-begivenheder. Pengene burde i stedet komme fra nationale budgetter eller måske fra EU-programmer. Vi har vist, at vi at i stand til at mobilisere en indsats for at imødegå den pludseligt opdukkede trussel fra aviær influenza, men det lader ikke til, at vi er i stand til at få bugt med dødelige sygdomme, som vi har kendt til i meget lang tid. 
Françoise Grossetête (PPE-DE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, retten til sundhed er en universel værdi. De sidste 50 års fremskridt er overordentligt store. Sideløbende er udgifterne hertil steget konstant, men vi har stadig svært ved at godtage, at forebyggelse koster mindre end helbredelse. Vi oplever en reel sundhedskrise på grund af manglende fremsynethed og især på grund af en ren økonomisk tilgang til sundhedspolitikken.
Retten til sundhed er således en universel værdi. Det gælder ikke for Europa alene, men for hele verden og i særdeleshed udviklingslandene. Men manglen på uddannet personale til sundhedssektoren (læger, sygeplejersker osv.) i EU betyder, at medlemsstaterne ansætter læger fra udviklingslandene, hvilket forværrer situationen i disse lande.
Jeg vil derfor understrege tre ting. For det første er det nødvendigt at uddanne sundhedspersonale i udviklingslandene og gøre alt for, at de pågældende bliver der, hvilket forudsætter en bedre planlægning inden for sundhedssektoren i Europa og USA.
For det andet har vi i nogle årtier været vidner til udviklingen af alvorlige pandemier i verden. Udviklingslandene er mest sårbare, fordi de ikke har tilstrækkelige muligheder for information eller behandling med henblik på bekæmpelse af sygdomme som aids, malaria og tuberkulose, hvilket også skyldes manglen på personale.
For det tredje havde jeg håbet, at vores beslutning ville være mere præcis på afgørende punkter, især adgangen til medicin. Jeg mener i øvrigt, at manglen på personale også spiller ind her, eftersom der ikke er nogen, der kan fungere som mellemled. Jeg glæder mig derfor over de aktioner, som visse europæiske firmaer har indledt, og hvor de i solidaritet med befolkningen uddeler den nødvendige medicin eller vaccine. Når man ved, hvor vanskeligt det er at foretage en sådan distribution i disse lande, som ikke har de nødvendige infrastrukturer eller kvalificeret personale og til tider end ikke den politiske vilje, må man erkende, at EU har pligt til at gøre alt for at støtte og iværksætte flere sådanne tiltag. Desværre er Kommissionens forslag på dette område meget utilstrækkelige, og det er ikke med den berømte aftale om de finansielle overslag, at forholdene vil bedres. Hvem er det, man holder for nar? Det værste er, at vores utilstrækkelighed især får konsekvenser for de udsatte befolkningsgrupper, herunder især kvinder og børn.
Karin Scheele (PSE ).
   - Hr. formand, i overmorgen, den 7. april, er det Verdenssundhedsdag, som i år er viet personalet inden for sundhedsvæsenet. Det er en god anledning til at kræve rimelige og gode arbejdsforhold for dette personale og gøre opmærksom på manglen på kvalificeret personale.
Når vi taler om rimelige og gode arbejdsforhold, så gælder det naturligvis ikke kun for udviklingslandene, som vi fokuserer særligt på, for det vil netop i forbindelse med den forestående diskussion om arbejdstidsdirektivet, som allerede er blevet nævnt, vise sig, hvor alvorligt Europa og Parlamentet tager kravet om rimelige arbejdsforhold for de ansatte på dette område, og hvordan man prioriterer en god kvalitet af de offentlige sundhedsydelser.
Manglen på kvalificeret arbejdskraft inden for sundhedsvæsenet er et globalt fænomen med talrige årsager. Det påpeges af Kommissionen og også i den beslutning, som vi vedtager i morgen. Det er også allerede blevet diskuteret meget detaljeret, hvordan udviklingslandene og her de afrikanske lande som det mest negative eksempel lider under , de rige landes rekrutteringsinitiativer.
Efter min mening er et vigtigt punkt i forbindelse med manglen på arbejdskraft blevet udeladt. I mange lande sparer man på de offentlige udgifter, og derfor mangler der også på sundheds- og socialområdet vigtige stillinger, som enten slet ikke bliver oprettet eller ikke bliver besat. Den slanke, næste anorektiske stat har mange fortalere, men man nævner ikke konsekvenserne for sundhedsvæsenets funktion.
Jeg håber, at vi i morgen med flertal kan vedtage ændringsforslag 6, så vi kan få en omfattende analyse af manglen på kvalificeret arbejdskraft inden for sundhedsvæsenet i de forskellige lande på jorden. Sundhedssystemet i udviklingslandene har også lidt under, at makroøkonomiske reformer som f.eks. strukturtilpasningsprogrammer har ført drastiske budgetnedskæringer på socialområdet med sig. Der er behov for nytænkning i de internationale finansorganisationer, der f.eks. altid fokuserer på privatisering af den offentlige sektor i udviklingslandene.
Også ændringsforslag 7 viser en væsentlig grund til manglen på kvalificeret arbejdskraft og til de utilstrækkelige udgifter på sundhedsområdet i udviklingslandene, især de afrikanske lande. Jeg vil slet ikke forklejne de nævnte årsager som korruption eller manglende politisk vilje, men det er også en kendsgerning, at disse landes udlandsgæld i høj grad forringer deres muligheder for at bruge penge nok på det sociale område og på sundhedsområdet.
Tre af de otte millenniumudviklingsmål omhandler sundheden, nemlig nedbringelse af børnedødeligheden, forbedring af mødrenes sundhed og bekæmpelse af hiv/aids. Det internationale samfund og altså også EU skal sørge for, at der er tilstrækkelige finansielle midler til rådighed til at bekæmpe hiv/aids. Vi ved, at kun en del af de finansielle løfter, der blev givet på Verdensbefolkningskonferencen i Kairo, faktisk er blevet indfriet. Vi ved, at omfanget af hiv/aids-pandemien langt overstiger de daværende skøn.
Det er vigtigt, at vi sørger for tilstrækkelige midler til fremme af den reproduktive sundhed, og derfor appellerer jeg for, at De støtter ændringsforslag 5. Fru Hall har også allerede påpeget, hvordan nogle afrikanske landes investeringer ødelægges som følge af denne hiv/aids-pandemi. 
Nicholson of Winterbourne (ALDE ).
   - Hr. formand, Verdenssundhedsdagen minder os om, at adgang til sundhed er alle menneskers vigtigste mål. Der er imidlertid i dag mange trusler mod den globale sundhed, og der er skræmmende udsigter for opfyldelsen af de internationale mål. Der dør årligt fire millioner spædbørn inden for den første måned. Derudover dør fire millioner børn af diaré eller lungebetændelse. Mindst en million børn dør af malaria, og i alt dør over 10 millioner børn hvert år som følge af sygdomme, som vi kan bekæmpe effektivt.
Disse problemer er skandaløse set i forhold til den globale velfærd i det 21. århundrede. Der er desuden fremkommet nye sundhedstrusler som følge af markedsglobaliseringen som f.eks. sars og aviær influenza. I mange lande er hiv/aids allerede begyndt at ødelægge de små fremskridt, der er sket siden 1980'erne, og hiv/aids truer i dag hele samfundets overlevelse i visse lande.
Den globale reaktion, der er imponerende på andre områder, er langtfra tilstrækkelig. Det ser imidlertid ikke helt sort ud. Vi har også været vidne til enestående videnskabelige fremskridt, og vi ved i dag, hvordan vi skal håndtere de fleste globale sygdomsbyrder. Mange af løsningerne er billige og lavteknologiske. Derfor har vi et så meget desto større ansvar, og derfor er det så meget mere afgørende at fokusere på, hvordan vi kan levere disse løsninger til de mennesker, der har brug for dem. Sundhed er et centralt aspekt i millenniumudviklingsmålene, og det er nødvendigt, at alle anerkender, at sundhed er afgørende for udviklingen og for bekæmpelsen af fattigdom såvel som et vigtigt mål for menneskeligt velvære.
Det klare budskab, der kan udledes af 2005 og millenniumudviklingsmålene, er budskabet om sundhedssystemer. Der vil først ske reelle fremskridt, når vi tager alvorlig fat på sundhedssystemerne. Uden grundlæggende systemiske kapaciteter i alle lande vil det ikke være muligt at gennemføre de tiltag, der allerede er politisk enighed om, dvs. at opprioritere sygdomsforebyggelse og kontrollerede programmer til nedbringelse af børne- og mødredødeligheden og at bekæmpe hiv/aids, tuberkulose og malaria.
De mennesker, der arbejder i og for sundhedssektoren, er af afgørende betydning for ethvert sundhedssystem, og det er således vigtigt at ansætte de rigtige mennesker med de rigtige kvalifikationer på det rette sted og med de rette opgaver, hvis alle sundhedstruslerne i et land skal imødegås. Disse elementer omfatter imidlertid også forvaltning af sundhedsområdet - alle de funktioner, som de enkelte regeringer udfører, når de bestræber sig på at opfylde sundhedsmål og sikre en bæredygtig finansiering af sundhedstjenester, en effektiv og virkningsfuld levering af sundhedstjenester og anvendelse af sundhedsmæssig viden, teknologi og infrastruktur. Selv om det især er presserende at tackle manglen på sundhedspersonale, er den overordnede opgave at gøre fremskridt inden for alle disse områder på samme tid. 
Péter Olajos (PPE-DE ).
   - Som man siger - også i mit land - "Penge kan købe dig alt undtagen et godt helbred". Samtidig er vi kun alt for godt klar over, at helbredet desværre ofte er et spørgsmål om penge. Dette gælder i høj grad folkesundheden.
Det er det problem, vi står over for i dag, hvor fokus for dette års Verdenssundhedsdag er den globale mangel på sundhedspersonale. Ifølge WHO skyldes knapheden, at uddannelsen, aflønningen, arbejdsvilkårene og ledelsessystemerne i sundhedssektoren har været underfinansieret i mange årtier. Som følge af demografiske ændringer vil der derudover sandsynligvis blive en øget efterspørgsel efter læger i Europa.
Den uomtvistelige pengemangel er kun et af problemerne for folkesundheden. Det andet problem er samfundets manglende anerkendelse af sundhedspersonalet og fagets manglende prestige. Antallet af læge- og sygeplejerskestuderende er konstant faldende, idet de gennemsnitlige lønninger og samfundets holdning ikke står i rimeligt forhold til deres vanskelige og betydningsfulde arbejde. Det er således nødvendigt, at der hurtigst muligt sker en anerkendelse af folkesundheden. Sundhedspersonalets migration er allerede et stort problem. Lægemanglen i England afhjælpes til dels med læger fra Ungarn, hvor manglen afhjælpes med læger og sygeplejersker fra Rumænien. Rumænien forsøger at erstatte dem med læger og sygeplejersker fra Republikken Moldova. Jeg kunne fortsætte denne lange liste. Det er åbenlyst, at problemerne er større i udviklingslandene, men der skal også gøres en stor indsats i Europa.
Et andet aspekt af aflønningsproblematikken er den omfattende brug af erkendtlighedssystemer i visse medlemsstater. Det er både juridisk og moralsk uacceptabelt, og det er ydmygende for både patienter og læger, og det skaber tillige yderligere uligheder i det offentlige sundhedssystem. Disse systemer skal derfor afskaffes så hurtigt som muligt.
Generelt skal vi anvende flere midler og skabe en større anerkendelse og klarere vilkår for at sikre, at vores offentlige sundhedsstandarder i Europa ikke forværres over de kommende år, men at de tværtimod forbedres. Jeg håber, at Verdenssundhedsdagen vil bevirke, at vi bliver yderligere opmærksom på dette vigtige område, og at vi kommer nærmere en løsning. 
Antonios Trakatellis (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil koncentrere mig om tre punkter, da der er blevet sagt meget, som jeg er enig i.
Det første punkt er, at vi i dag, når vi drøfter verdenssundhedsdagen, er nødt til at koncentrere os om forebyggelse. Forebyggelse er meget vigtigt, og det er vigtigt at investere store beløb i forebyggelse, fordi det begrænser sygeligheden og mindsker omkostningerne til behandling og hospitalsindlæggelser, og det giver positive resultater både for borgerne og for den offentlige økonomi. Forbedring af befolkningens sundhed giver uden tvivl større fremgang, gør borgerne stærkere ved at sikre et længere, bedre og mere produktivt liv og er en forudsætning for økonomisk velstand.
For det andet punkts vedkommende vil jeg gerne have, at vi koncentrerer opmærksomheden om dem, der har givet os de innovative behandlinger, innovative lægemidler, vacciner og i det hele taget viden om, hvordan vi bekæmper sygdomme, og om dem, der beskæftiger sig med patienterne - læger, sygeplejersker og alle andre i branchen - og vi bør engagere os i dette område, se, hvad der er af mangler, så vi kan sørge for, at området har, hvad der skal til. Og naturligvis skal vi også udnytte den nye viden og de nye teknologier, f.eks. telemedicin, da det er vigtigt for, at vi kan tilbyde tidssvarende hjælp.
Det tredje og sidste punkt er de skævheder, som findes i dag, med hensyn til udbuddet af sundhedstjenester. Der er skævheder selv inden for EU. Og der er naturligvis skævheder netop nu i hele verden, der er dødsfald og stor sygelighed, og jeg mener også, at EU bør tage sig af dette spørgsmål, investere penge på området, da ingen kan være lykkelig, hvis man er omgivet af ulykke.
Det var de tre punkter, jeg havde. Jeg er enig i alt, hvad mine kolleger har sagt, og vil også ære det personale, der arbejder med syge mennesker og giver dem disse fremragende ydelser. 
Thomas Ulmer, (PPE-DE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer kolleger, I år står sundhedsdagen under mottoet "mennesker for sundhed - sundhedserhvervene". I hele verden arbejder 35 millioner mennesker inden for sundhedsområdet, heraf ca. 4 millioner i Forbundsrepublikken Tyskland og langt over 12 millioner i EU. Allerede af disse tal fremgår det, at den sydlige del af kloden langtfra er dækket tilstrækkeligt ind. Der er stor forskel på menneskers chance for at få sundhedstjenester i den første og den tredje verden. På kort sigt vil det absolut være fornuftigt at fordoble eller mangedoble vores midler som nødhjælp. Men det er uomgængeligt at øge de menneskelige ressourcer, både hos os og i den tredje verden.
Da tiden er kort, vil jeg kun omtale forholdene i Europa. Den tredje verden har de foregående talere allerede taget stilling til, og jeg støtter dem fuldt ud.
Jeg vil nævne fire europæiske emner. Aldringen af vores samfund bringer nye udfordringer, nye sygdomme, nye behandlingsmetoder og et voksende behov for plejeydelser, som vi allerede i dag ikke kan dække fuldt ud.
For det andet skal kompetencen og kvaliteten i sundhedserhvervene øges, så man også her opfylder kriterierne om det ypperste, som vi har opstillet for os selv. Vi må uddanne markant flere inden for alle områder af sundhedsvæsenet for at gennemføre disse krav.
For det tredje må vi styrke vores samarbejde inden for EU. Selv om sundhedspolitikken er subsidiær, må vi blande os på en positiv måde. Sundhedspolitik må ikke reduceres til monetære aspekter, selv om mine kolleger i Berlin ikke bryder sig om at høre det.
For det fjerde må vi med rimelige arbejdstider og arbejdsbelastning bevare sundheden hos de mennesker, som arbejder inden for sundhedssektoren, og begrænse nedslidningen af dem. Derfor appellerer jeg til Kommissionen om at tage Parlamentets holdning med hensyn til arbejdstidsdirektivet til sig. 
Eija-Riitta Korhola (PPE-DE ).
   - Hr. formand, temaet for Verdenssundhedsdagen, der markeres i overmorgen, er ansatte i sundhedssektoren. Temaet i år er meget relevant, eftersom vi står over for en global pandemisk trussel. Problemerne med manglen på sundhedspersonale og arbejdsvilkårene berører både udviklingslandene og industrilandene.
Vi skal ganske rigtigt fokusere på sundhedspersonalets status, hvis vi skal ind på livet af problemerne i sundhedssektoren og forsøge at forebygge disse. Det er altid bedst at investere i en forebyggende indsats i både menneskelig og økonomisk henseende. Det er fornuftigt at investere ressourcer i almindelige strukturer, der fremmer folkesundheden, og ikke blot i korrigerende foranstaltninger.
Der skal være politisk vilje til at anerkende og opfylde sundhedspersonalets behov. Uddannede læger og sygeplejersker redder menneskeliv. Medmindre deres faglige kvalifikationer anerkendes og støttes, vil vi bl.a. ikke kunne opfylde FN's millenniumudviklingsmål. Denne anerkendelse skal også afspejles i løn- og arbejdsvilkår.
Sundhedspersonalets kvalifikationer sættes især på prøve som følge af de nye helbredstrusler som f.eks. fugleinfluenza. De ansatte i sundhedssektoren må under alle omstændigheder sikre sig, at de ikke udsættes unødigt for smittefare under udførelsen af deres arbejde. En eventuel global pandemi vil også bevirke, at personalet vil blive stillet over for vanskelige etiske spørgsmål. Selv om det måske er en grundlæggende forudsætning, at alle vaccineres og modtager de nødvendige lægemidler, kan der opstå situationer, hvor f.eks. en del af en vaccinationssending mangler. Det er nødvendigt at gennemføre en etisk debat om prioriteringen inden for sundhedsplejen, der kan bruges som arbejdsgrundlag
Som følge af den pandemiske trussel er udviklingslandene i en særlig vanskelig situation, da malaria og hiv allerede forvolder meget voldsomme skader. Jeg er helt enig i opfordringerne i beslutningen om at flytte udviklingssamarbejdets fokus, således at det rettes mod menneskelig og social udvikling. 
Lívia Járóka (PPE-DE ).
   - I anledning af Verdenssundhedsdagen vil jeg gerne henlede opmærksomheden på en anden vigtig dag, nemlig den internationale romadag, der markeres den 8. april. Jeg vil gerne tale om romanibefolkningen.
Romaerne er unge, idet de har en høj fødselshyppighed og en høj dødelighed. Den forventede levetid for de europæiske romaer er 10 år kortere end levetiden for de fleste andre befolkningsgrupper. Antallet af romapatienter er flere gange højere end det gennemsnitlige antal patienter inden for de fleste andre befolkningsgrupper. Således er antallet af tuberkulosepatienter 10 gange højere, antallet af patienter med kræftsygdomme er fire gange højere, antallet af patienter med jernmangel og sygdomme i blodsystemet er 10 gange højere, antallet af patienter med cerebralvaskulære sygdomme er seks gange højere, antallet af patienter, der lider af essentiel hypertension, er fire gange højere, og antallet af patienter med hjertesygdomme er 15 gange højere i dag i Europa. Selv om disse tal stammer fra en ungarsk rapport, afspejler de desværre det generelle billede i hele Europa.
En af de mange årsager til, at romanibefolkningens forventede levetid er 10 år kortere end den øvrige befolknings levetid, er den forskelsbehandling, de udsættes for i det offentlige sundhedssystem. I denne forbindelse bliver jeg nødt til at nævne det spørgsmål, som mange har rejst i dag, nemlig uddannelsen af de ansatte i sundhedssektoren. Er de tilstrækkelig uddannede til at behandle patienterne uden forskelsbehandling? (Vi kan desværre ikke tale længe om romapatienter og læger i dag. Jeg ville med glæde have medtaget dette spørgsmål, men det kan jeg desværre ikke.) 
Vi markerer den internationale romadag den 8. april over hele verden, og i denne forbindelse vedtog Europa-Parlamentet sidste år en beslutning, hvor vi rettede opmærksomheden mod romanibefolkningens bekymrende helbredssituation. I det forløbne år har hverken Kommissionen eller medlemsstaternes regeringer truffet korrigerende foranstaltninger inden for sundhedssektoren eller med henblik på at bekæmpe den arbejdsløshed, der rammer romanibefolkningen, eller deres udelukkelse fra det økonomiske liv, boligmarkedet og uddannelsessystemet. Vi anmoder Kommissionen om hurtigst muligt at udsende en grønbog om romanibefolkningens utålelige situation med henblik på at undgå deres udelukkelse fra det offentlige sundhedssystem og for at sikre, at de yderst ringe sundhedstjenester, som de har adgang til, bringes op på europæisk niveau. 
Mairead McGuinness (PPE-DE ).
   - Hr. formand, dette er måske en af de vigtigste debatter, vi har haft i Parlamentet. Jeg er ked af, at der grundet det sene tidspunkt ikke er flere til stede for at høre de skrækkelige statistiske tal for dødsfald blandt yngre børn og mødre - unødvendige dødsfald som følge af sygdomme, som vi meget nemt kan helbrede. Jeg ønsker at takke Kommissionen og mine kolleger, fordi de har sat fokus på de frygtelige ulykker, vi står over for globalt, og for deres bestræbelser på at gøre opmærksom på de skrækkelige perspektiver, der ligger forude.
Jeg kommer fra Irland, et land, hvor vi for ikke så længe siden eksporterede sygeplejersker, fordi der ikke var noget job til dem. I dag importerer vi desværre i vid udstrækning mennesker med henblik på beskæftigelse i sundhedssektoren, fordi vi mangler kvalificeret personale. Vi tænker ikke på de lande, vi tager dem fra, idet vores motiver er egoistiske: Vi bliver nødt til at tænke på os selv. Selv når vi modtager folk udefra, ser vi dagligt mennesker på vores skadesstuer og akutafdelinger, der på mange måder er i en forfatning som folk i den tredje verden, liggende på bårer under uacceptable forhold. Problemerne berører os således direkte, og de er allestedsnærværende.
Jeg var i Malawi sidste år. Jeg var vidne til den situation, som en af mine kolleger allerede har beskrevet, dvs. manglen på sygeplejersker, der nu arbejder i Manchester, og de frygtelige indvirkninger, dette har i landet. Det er svært at vide, hvad vi skal gøre for at løse problemerne, men vi bør måske se nærmere på sundhedspersonalets arbejde og værdsætte deres indsats i højere grad, end det sker i øjeblikket - også ved at respektere og belønne dem.
Der blev spurgt om, hvordan vi kan kompensere udviklingslandene for at have taget deres uddannede sundhedspersonale. Det er et meget alvorligt moralsk spørgsmål, at vi tager de bedste og afviser resten. Vi må ikke undlade at gøre noget. Den næste debat handler om aviær influenza og markedsstøtteforanstaltninger. Vi må bede Gud om hjælp i tilfælde af en pandemi, hvor sundhedstjenesterne globalt vil komme under pres.
Jeg vil gerne læse højt, hvad Verdenssundhedsorganisationen ønsker, at vi skal gøre på fredag, den dag, vi taler om: "gøre opmærksom på dette kroniske problem" - sundhedspersonalekrisen - "og træffe foranstaltninger, der sikrer, at de ansatte i sundhedssektoren arbejder, hvor der er brug for dem, når der er brug for dem, med de rigtige kvalifikationer, der gør det muligt at opnå det højest mulige sundhedsniveau for mennesker overalt". Jeg håber, at dette vil lykkes. 
Mariann Fischer Boel,
   Hr. formand, jeg er meget imponeret over de engagerede bidrag vedrørende dette meget vigtige emne.
Udviklingen af en samlet europæisk indsats over for sundhedspersonalekrisen, som Kommissionen står i spidsen for, viser den styrke, der ligger i en øget europæisk koordinering. Medlemsstaternes og Kommissionens samlede indsats vil sandsynligvis have en langt større indvirkning, end hvis Kommissionen og medlemsstaterne arbejdede hver for sig.
Indsatsen over for sundhedspersonalekrisen er i overensstemmelse med princippet i . Medlemsstaterne har forpligtet sig til at øge det samlede niveau for udviklingsbistand og fastsat en målsætning om, at der skal afsættes 0,7 % af BNI til offentlig udviklingsbistand (ODA), hvilket vil tilvejebringe yderligere midler til finansiering af en fremskyndelse af udviklingen. Det er imidlertid EU's koordinerede indsats, der vil sikre, at de øgede ressourcer anvendes mere effektivt gennem en koordineret og sammenhængende understøttelse af planer udviklet og styret af de enkelte lande.
Vi mener, at en bedre koordineret og mere sammenhængende gennemførelse af vores fælles europæiske politik, der afspejler de forpligtelser, der blev indgået i forbindelse med Paris-erklæringen af 2. marts 2005 om bistandseffektivitet, er det bedste middel til en kraftig forøgelse af indsatsen over for menneskelig og social udvikling. Dette skal prioriteres af medlemsstaterne og være afspejlet i vores fælles politik.
Dette er baggrunden for, at Kommissionen har foreslået en række konkrete foranstaltninger om bistandseffektivitet. Disse foranstaltninger vil gøre det muligt for EU at yde mere, hurtigere og bedre bistand.
Under mødet i Paris om bistandseffektivitet forpligtede EU sig til at øge den støtteandel, EU yder som budgetbistand. I denne forpligtelse indgår muligheden for at øge finansieringen af både den generelle budgetbistand og den sektorspecifikke budgetbistand, der, om nødvendigt, kan suppleres med projektbistand. De delegationer, der træffer programbeslutninger i forbindelse med det 10. EUF, kan således vælge mellem forskellige bistandsinstrumenter, der kan anvendes til imødegåelse af nationalt definerede prioriteringer. I forbindelse med den nationale beslutningstagning og programmeringsproces er der i høj grad mulighed for at øge indsatsen inden for sundheds- eller socialsektoren gennem sektorspecifik budgetbistand, hvis dette prioriteres nationalt.
Jeg vil gerne svare på nogle af de mere specifikke spørgsmål, der er blevet rejst.
Med hensyn til adfærdskodeksen kan jeg bekræfte, at Kommissionen er indstillet på at overveje, hvordan vi kan udvikle og gennemføre en europæisk kodeks for etisk ansættelse af sundhedspersonale. Med hensyn til spørgsmålet om tilpasset medicin, der blev rejst af to medlemmer, støtter vi i øjeblikket en undersøgelse af mulighederne for en bedre udnyttelse af de eksisterende foranstaltninger som led i vores partnerskab med Den Afrikanske Union.
Korruption er ganske rigtigt en hindring for udvikling og især skadelig for leveringen af centrale sociale tjenester som f.eks. sundhedstjenester. Som De ved, blev vi enige om, at dette problem skal løses gennem en række forskellige tiltag. I morgen har vi masser af tid til en mere indgående drøftelse i forbindelse med drøftelsen af hr. van den Bergs fremragende betænkning om dette spørgsmål.
Flere medlemmer har nævnt spørgsmålet om andelen af udviklingsmidler, der bevilges til menneskelig og social udvikling. Størstedelen af Kommissionens midler bevilges gennem landeprogrammering. I øjeblikket er over 20 % af Kommissionens udviklingsmidler øremærket social infrastruktur. Den generelle budgetbistand omfatter derudover en kobling mellem fremskridt målt ud fra sundhedsindikatorer og er således en mekanisme til støtte for og styrkelse af de enkelte landes prioritering af millenniumudviklingsmålene.
Kommissionen vil øge andelen af udviklingsbistand i form af budgetbistand og vil bestræbe sig på at øge koblingen mellem budgetbistand og fremskridt hen imod millenniumudviklingsmålene. Afgørelsen om, hvor stor en andel af midlerne de enkelte lande bevilger til menneskelig og social udvikling, henhører i sidste ende under de nationale regeringers kompetence. Kommissionen agter at fortsætte den politiske dialog med regeringerne for at understrege betydningen af menneskelig og social udvikling for økonomisk vækst og bekæmpelse af fattigdom. 
Formanden.
   - Som afslutning på forhandlingen har jeg modtaget seks beslutningsforslag(1), jf. forretningsordenens artikel 103, stk. 2.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen torsdag kl. 12.00. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er forslag til Rådets forordning om ændring af forordning (EØF) nr. 2771/75 og (EØF) nr. 2777/75 for så vidt angår anvendelsen af undtagelsesforanstaltninger til støtte for markedet (KOM(2006)0153 - C6-0111/2006 - 2006/0055(CNS)). 
Mariann Fischer Boel,
   Hr. formand, i de seneste par uger og måneder har vi vænnet os til hyppig pressedækning af nye udbrud af aviær influenza. Det seneste udbrud på en fjerkræfarm i Sazony blev bekræftet i dag. Vi har kunnet følge sygdommens udvikling på kort, efterhånden som vi har set den sprede sig fra land til land. Vi er alle direkte eller indirekte berørt.
Vi - og især fjerkræsektoren - står over for en virkelig krise, der nødvendiggør en hurtig indsats. Dette er baggrunden for, at vi er her i aften. Jeg vil derfor først og fremmest takke Parlamentet, der har accepteret Kommissionens anmodning om uopsættelig forhandling. Jeg skylder især en tak til formanden for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter, Joseph Daul, såvel som til de øvrige udvalgsmedlemmer for deres hurtige bidrag til og udtalelse om Kommissionens forslag. Dette er et klart udtryk for, at vi kan handle hurtigt, når dette er nødvendigt.
De mange tilfælde af aviær influenza i EU har påvirket os. Selv om ofrene for aviær influenza primært har været vildfugle, har denne allerede haft en stor negativ indvirkning på forbruget af fjerkræ i mange medlemsstater. Indvirkningen på priserne har været forskellig i de enkelte lande, men generelt har priserne været under pres, og i nogle tilfælde er de faldet betydeligt. Som følge heraf befinder markedet for fjerkrækød sig i en usædvanlig alvorlig situation, og mange i fjerkræsektoren er i alvorlige vanskeligheder.
Vi har allerede grebet ind. Siden krisen brød ud sidste efterår har Kommissionen ydet eksportrestitutioner for at støtte markedet. Virkningerne af disse foranstaltninger har imidlertid været begrænsede, ikke mindst som følge af de indførte importrestriktioner på vores eksport til mange tredjelande. Det fremgår klart, at vi ikke kan håndtere krisen på fjerkræmarkedet effektivt udelukkende ved hjælp af eksportrestitutioner.
Medlemsstaterne har også meddelt eller taget initiativer med hensyn til muligheden for at yde statsstøtte. Der er en lang række muligheder for bistand via statsstøtte som f.eks. støtte til redning og omstrukturering til landmænd i krise. Formålet med disse bestemmelser er at yde hurtig og effektiv støtte til de personer i sektoren, der virkelig har behov herfor. I lyset af krisen vil vi undersøge alle forslag så hurtigt som muligt under hensyntagen til behovet for hurtig hjælp og behovet for at undgå konkurrenceforvridning. Vi bliver imidlertid også nødt til at overveje alternative foranstaltninger på EU-niveau. Den gældende lovgivning har i denne forbindelse udgjort en hindring. Ifølge bestemmelserne i den gældende fælles markedsordning kan der træffes undtagelsesforanstaltninger til støtte for markedet, når der er blevet indført veterinære restriktioner.
Den gældende fælles markedsordning giver imidlertid ikke Kommissionen mulighed for at reagere på en krise, der er igangsat af forbrugernes manglende tillid. Det er nøjagtig den situation vi står i i dag. Det gældende retsgrundlag skal derfor ændres, således at der skabes retsgrundlag for nye markedsstøtteforanstaltninger i sektoren. Vi foreslår derfor at udvide de eksisterende undtagelsesforanstaltninger til støtte for markedet fastlagt i artikel 14 i den fælles markedsordning til at omfatte støtteforanstaltninger i tilfælde af alvorlige forstyrrelser af markedet, der skyldes forbrugernes reaktion på trusler mod folke- eller dyresundheden. Vores forslag medfører også, at den finansielle byrde deles mellem medlemsstaterne og EU, og at foranstaltningerne kun vil blive indført efter anmodning fra medlemsstaterne.
Vi tager nu det første skridt. Vi lukker hullet i lovgivningen. Når vores forslag er blevet endeligt vedtaget, skal medlemsstaterne fremlægge deres forslag til praktiske tiltag, der er tilpasset deres særlige situation. Vi mener, at denne fremgangsmåde vil give størst mulig fleksibilitet og således mest effektivt imødekomme den nuværende krise og lignende situationer fremover, hvis de skulle opstå.
Der er ingen tid at spilde. Takket være Parlamentets konstruktive indstilling og den uopsættelige procedure, som Parlamentet har valgt til at behandle dette forslag, bør vi nu være i stand til at sikre en endelig vedtagelse i Rådet i løbet af de kommende uger. Dette vil være et vigtigt skridt hen imod gennemførelsen af de foranstaltninger, som fjerkræsektoren desperat anmoder om. 
Neil Parish,
   Hr. formand, vi taler i dag om undtagelsesforanstaltninger til støtte for markedet tiltænkt en meget velfungerende industri i EU. Der er omkring 5 milliarder høns i EU. Industrien subsidieres ikke gennem den fælles landbrugspolitik. Som kommissæren anførte, er forbrugernes tillid til fjerkrækød faldende. I nogle medlemsstater er forbruget faldet med indtil 70 %. Der er ikke nogen tvivl om, at vi bliver nødt til at gøre opmærksom på, at det ikke er farligt at spise kylling, navnlig når den steges korrekt. I EU har vi nogle meget gode foranstaltninger til bekæmpelse af sygdommen, når den kommer til Europa. I sidste ende bliver vi virkelig nødt til at nedsætte produktionen og få overblik over efterspørgslen efter fjerkrækød.
En af fordelene ved fjerkræindustrien er, at perioden fra udrugningen af æg til kyllingen er spiseklar kan være blot ni uger. Det er derfor muligt at nedsætte produktionen. Jeg mener ikke, at eksportrestitutioner er løsningen på denne krise. Problemet er, at hvis der er indføres en masse ekstra fjerkrækød på verdensmarkedet - der allerede er mættet - og hvis der ikke udvises forsigtighed i forbindelse med anvendelsen af offentlige midler til subsidiering af dette marked, er der risiko for, at kødet kommer tilbage til det europæiske marked. Jeg mener, at vejen frem er at reducere udbuddet og derefter forsøge at øge efterspørgslen, således at industrien kommer på fode igen.
Det er ikke kun fjerkræsektoren, der er i krise, men også kornsektoren, fordi 5 milliarder høns spiser en forfærdelig masse hvede. Hr. kommissær, i sidste ende er jeg enig med Dem i, at en 50 %-samfinansiering mellem medlemsstaterne og Kommissionen må være vejen frem. Jeg mener, at dette vil være vejen frem på en række områder inden for landbruget i fremtiden. 
Katerina Batzeli,
   Hr. formand, jeg vil som det første understrege, at Kommissionens håndtering af fugleinfluenzaen har været omhyggelig, besindig og effektiv.
Desværre har manglende oplysning og information af forbrugerne, kommunikationspolitikken og mediernes rolle samt mangel på direkte nationale foranstaltninger, navnlig kontrol, bidraget til, at forbrugerne har mistet tilliden, og det ser i mange tilfælde ud, som om der kan gå lang tid, inden den er genoprettet.
Indtil videre har konsekvenserne i Europa været en nedgang på 35 % i forbruget af fjerkræ og æg med væsentlige forskelle fra den ene medlemsstat til den anden. I Grækenland er forbruget faldet med 65 % de sidste 10 måneder, og der har ophobet sig lagre på 20.000 t, mens lagrene i Frankrig, der har den største produktion af fjerkræ, er på 25.000 t.
Kommissionens og de nationale regeringers interventionsforanstaltninger bør være øjeblikkelige, og markedskrisen bør imødegås med de mest effektive økonomiske og sociale foranstaltninger for fjerkræavlerne og ægproducenterne. Resultaterne af fugleinfluenzakrisen er, som hr. Parish sagde, også af betydning for kornproducenterne. Derfor foreslår vi foruden ændringen af artikel 14 i forordningerne om foranstaltninger til støtte for markedet i æg- og fjerkræsektoren følgende:
- for det første finansiering med 50 % af nødforanstaltninger, som er direkte forbundet med sundheds- og veterinærforanstaltninger,
- for det andet 100 % finansiering med EF-midler i de tilfælde, hvor faldet i forbruget skyldes dalende tillid hos forbrugerne,
- for det tredje fremme af markedsforanstaltninger som f.eks. støtte til oplagring i en periode, som er påkrævet for at stabilisere markedet,
- og for det sidste støtte til tilbagetrækning af lagrene og erstatning for destruering af æg og fjerkræ.
Disse foranstaltninger vil afbalancere udbud og efterspørgsel på markedet.
Jeg vil især fremhæve, hvad kommissæren nævnte, nemlig at der på nationalt plan burde og bør gives den tilladte statsstøtte til fjerkræopdrættere samt til fjerkræproducenter, der er små og mellemstore virksomheder. Støtten, både EF-støtten og den nationale støtte, bør gives øjeblikkeligt. Den er allerede forsinket, hvilket betyder, at mange virksomheder risikerer at måtte lukke. Det vil give store sociale problemer i Grækenland, hvor 15.000 personer er beskæftiget i den branche.
Hvis jeg må have lov at spøge med emnet, vil jeg sige, at, hvis regeringerne og Kommissionen ikke snart træffer effektive foranstaltninger og interventioner, bliver fugleinfluenzaen til arbejderinfluenza. 
Ilda Figueiredo,
   I flere lande er produktionen blevet hårdt ramt, og i visse tilfælde er den gået helt i stå. Mange tusind ton fjerkærkød er oplagret i kølehuse med betydelige omkostninger til følge, uden at der er et marked til at aftage disse produkter.
Fjerkræproducenterne gennemgår derfor en svær tid. Der er lande, hvor fjerkræ- og ægproduktionen er faldet enormt, også selv om der ikke er konstateret nogen tilfælde af fugleinfluenza. Der må derfor ydes støtte til producenterne, og fællesskabsfinansieringen af markedsstøtteforanstaltningerne må være 100 % som ved svinepesten og BSE i betragtning af den alvorlige socioøkonomiske situation i flere lande og vanskelighederne ved at sikre medfinansiering.
Endvidere foreslår vi finansieret bortskaffelse af fjerkræ, så længe det ikke kan afsættes, for at undgå omkostninger til opbevaring på kølehuse. Der skal også iværksættes en langsigtet oplysningskampagne i hele EU for at genvinde forbrugernes tillid. Også dét mener jeg EU burde finansiere. 
Jeffrey Titford,
   Hr. formand, jeg er noget forvirret over EU's tilgang til truslen om aviær influenza. Det forekommer mig, at EU har gjort en myg til en elefant. Der er overhovedet ikke nogen beviser på, at fugleinfluenzaen har muteret, og at den kan overføres mellem mennesker. Der er rent faktisk meget ringe dokumentation for, at mennesker kan blive smittet af fugle, medmindre de er i tæt, direkte kontakt med resterne af en død fugl.
På trods af dette har der i Storbritannien været truende overskrifter om 320.000 dødsfald og nedlæggelse af de døde i massegrave. I dag har man i Norfolk County indledt en omfattende øvelse om proceduren i forbindelse med udbrud af fugleinfluenza med deltagelse af flere hundrede mennesker. Øvelsen har fået den dramatiske titel "Operation Hawthorn". Denne teatralske tilgang til spørgsmålet skaber en hysterisk atmosfære, og EU medvirker hertil ved at afholde opreklamerede, internationale topmøder for at drøfte fugleinfluenzakrisen. EU ønsker nu at bevilge 5 millioner euro over de kommende fem år til undtagelsesforanstaltninger til støtte for markedet med sigte på at tackle den formodede krise. EU har derudover tilsyneladende givet åbent tilsagn om yderligere midler i 2011.
Efter min opfattelse gør EU og nogle nationale regeringer sig skyldige i at skabe en massiv offentlig frygt, der har ramt fjerkræindustrien hårdt på et meget ringe grundlag eller uden grundlag. Undskyld min kynisme, men det forekommer mig også, at det er bekvemt for EU at markedsføre sig selv på denne måde som en organisation, der tager hånd om andre.
Uanset hvad, er der her tale om et yderst giftigt udbrud af offentligt hysteri fremkaldt af de nationale regeringers og EU's meget smitsomme udbrud af overdreven offentlige omtale. Kort sagt er det nødvendigt, at alle holder op med at flakke rundt som hovedløse kyllinger og i stedet undersøger dette spørgsmål objektivt.
Hvis vi skal bevilge disse store pengebeløb, bør midlerne anvendes til udarbejdelse af oplysningsmateriale til offentligheden. Det skal fremgå af dette materiale, at der rent faktisk ikke er nogen risiko forbundet med at spise korrekt tilberedt fjerkræ, og at man roligt kan købe det i supermarkeder og spise det på restauranter.
Lad os holde op med at gøre en teaterforestilling til en krise. 
Janusz Wojciechowski,
   Hr. formand, ud fra en lægelig synsvinkel lader det til, at vi er ved at vinde kampen mod aviær influenza, da der er sket meget få sygdomsudbrud, og da der kun er blevet indberettet isolerede tilfælde, hvor mennesker er blevet smittet. Medierne er imidlertid optaget af spørgsmålet, og det er blevet behandlet på en meget utilfredsstillende måde. Der blev ikke tilvejebragt pålidelige og objektive oplysninger om den epidemiske trussel, og der blev heller ikke tilvejebragt oplysninger om, hvordan man skal beskytte sig selv i tilfælde af en epidemi. Enhver død svane, der blev fundet, blev forsidestof i massemedierne.
Aviær influenza fremstilles som en yderligere rytter i åbenbaringen. De oplysninger, der når frem til manden på gaden, er anekdotiske, uorganiserede og ofte malplacerede. Veterinærtjenesternes tiltag strider ofte mod al sund fornuft.. Det virker som om hele besætninger af tamfugle slagtes for syns skyld med det ene formål at vise, at der gøres en indsats. Det giver næppe nogen mening, når millioner af vilde fugle kan sprede sygdommen uhindret. Desuden har der været mange tilfælde af tankeløs grusomhed. Vi har alle set på tv, hvordan levende fugle stoppes med hovedet nedad i sække, der efterfølgende håndteres, som var der tale om kartoffelsække. Der blev derudover udspredt løse påstande om, at aviær influenza også kan overføres til mennesker via katte. Dette førte til en række tilfælde af dårlig behandling af katte.
I lyset af denne situation er det næppe overraskende, at fjerkræmarkedet er i panik, og at en katastrofe truer. Det er derfor absolut relevant at iværksætte foranstaltninger til støtte for markedet. Vi bør støtte dette tiltag fuldt ud, og her tænker jeg også på de ændringsforslag, der tager sigte på at øge støtten. Jeg vil især henlede opmærksomheden på det ændringsforslag, der er stillet af Gruppen Union for Nationernes Europa, der tager sigte på at øge støtten til de nye medlemsstater, hvor landmænd og opdrættere er i en særlig vanskelig situation, idet de kun modtager delvise direkte betalinger.
Fjerkræsektoren støttes mest effektivt ved at tilvejebringe pålidelige oplysninger og berolige markedet. Det er mest hensigtsmæssigt, at Kommissionen tager sig af denne opgave, idet der sandsynligvis er større tillid til Kommissionen end til nationale myndigheder i en krisesituation af denne art. Kommissionen bør tilvejebringe klare oplysninger om spredningen af sygdommen. Det skal især kraftigt understreges, at der ikke er nogen sundhedsrisiko forbundet med at spise fjerkrækød. Medierne skal også anmodes om at udvise tilbageholdenhed og at undlade at skabe panik.
Vi kan lære af denne krise. Hvis lignende situationer opstår på et senere tidspunkt, skal borgerne have adgang til pålidelige oplysninger på et langt tidligere tidspunkt. 
Joseph Daul (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil gøre det kort her i aften, så vi kan vinde lidt tid. Jeg vil blot takke Kommissionen for at have reageret så hurtigt på Rådets forslag i sidste uge. Parlamentet har også udvist stor effektivitet, og hvis alle institutioner gør deres, vil vi kunne træffe de rigtige beslutninger på otte dage i tilfælde af naturkatastrofer og komme ofrene til hjælp.
Derudover er jeg enig med mine kolleger i Landbrugsudvalget, og vi har allerede talt meget om fugleinfluenzaen. Vi har for en gang skyld handlet hurtigt, og man kan ikke sige, at det er Europas skyld, at opdrætterne skal vente på at få deres godtgørelser udbetalt.
Rosa Miguélez Ramos (PSE ).
   - Hr. formand, jeg kastede et forsigtigt blik på hr. Daul, som har udtrykt sig meget godt og på kort tid. Bare jeg kunne gøre det samme.
Under alle omstændigheder, fru kommissær, ønsker jeg også at lykønske Kommissionen med dens hurtige reaktion på problemerne på markedet for fjerkræ og æg. Det er også korrekt, at vi har handlet med den uopsættelighed, vi blev anmodet om, for at kunne ændre de to forordninger, så Kommissionen har et retsgrundlag at handle på.
Men fru Fischer Boel, denne krise skyldes, som De har sagt, for øjeblikket ikke forekomsten af en epidemi, som de fleste af medlemsstaterne ikke har set noget til endnu, og der findes heller ikke for øjeblikket restriktioner for flytning af fjerkræ inden for EU, men derimod om, at forbrugernes tillid, som De meget præcist udtrykte det, er faldet med det deraf følgende fald i forbruget. 
Vi står derfor, fru kommissær i en vanskelig situation, der kun lige er begyndt, men som ligner de kriser, som markedet for oksekød kom i efter fremkomsten af kogalskab, meget. Ved begge lejligheden, fru kommissær, blev foranstaltningerne til støtte for markedet truffet på fællesskabsniveau, og de blev finansieret 100 %. Derfor har min gruppe stillet to ændringsforslag desangående til Kommissionens forslag.
Vi accepterer en medfinansiering på 50 % for foranstaltninger af sundhedsmæssig karakter, men vi beder om, at foranstaltningerne til støtte for markedet på grund af den krise, der er opstået som følge af forbrugernes faldende tillid, bliver fællesskabsforanstaltninger og dermed 100 % finansieret af EU-budgettet.
Fru kommissær, vi mener, som jeg har nævnt det, at indførelsen af denne medfinansieringsmekanisme - bidrag fra medlemsstaterne til foranstaltninger, som altid har været et rent fællesskabsanliggende - ville skabe en alvorlig præcedens i forbindelse med den fælles landbrugspolitik, og det kunne bringe princippet om det fælles marked i fare. 
Zdzisław Zbigniew Podkański (UEN ).
   - Hr. formand, EU har stor erfaring med at overvinde krisesituationer. EU har flere gange tidligere anvendt undtagelsesforanstaltninger til støtte for markedet, især i forbindelse med udbruddene af kogalskab og mund og klovsyge. Vi er nu nødsaget til at forholde os til aviær influenza.
Vi må ikke undervurdere den betydning, som fjerkræ har for fødevaresektoren. Det er af afgørende betydning at indføre undtagelsesforanstaltninger. Vi skal nu blot afgøre støttens anvendelsesområde og støttebeløbets størrelse. Praksis har hidtil været varierende. Fællesskabet har dækket varierende procentdele af medlemsstaternes tab, normalt mellem 50 og 100 %.
Den påtænkte forordning sikrer fjerkræsektoren en betydelig støtte. Det fremgår af uofficielle drøftelser, at der er stor opbakning bag Fællesskabets forslag om at refundere 50 % af medlemsstaternes udgifter. Desværre er lige imidlertid ikke det samme som retfærdig, især da de gamle medlemsstater modtager 100 % af de direkte betalinger til bedrifterne, mens de nye medlemsstater kun modtager 30 %. Dette er baggrunden for, at jeg mener, at der skal vedtages et princip, der indebærer, at medlemsstater, der modtager 100 % af betalingerne til bedrifterne, refunderes 50 % af de afholdte omkostninger, mens medlemsstater, der ikke modtager fuld betaling og derfor finansierer bedrifterne via deres egne budgetter, bør modtage mindst 75 %.
Vi skal være konsekvente. Enten nøjes vi med at tale om et solidarisk Europa, eller også går vi i gang med at skabe det. Hvis vi skal skabe et solidarisk Europa, skal dette give sig udtryk i sociale og økonomiske foranstaltninger. Generelt træder folk i karakter i vanskelige, dramatiske og katastrofale situationer. Det fremføres ofte, at den enkeltes værdi kan bedømmes ud fra villigheden til at dele med andre. Følgelig vil EU blive bedømt på, i hvilket omfang EU sikrer en retfærdig fordeling af udgifter og indtægter, og også på evnen til at udvise solidaritet og retfærdighed. 
Czesław Adam Siekierski (PPE-DE ).
   - Hr. formand, vi har hørt om aviær influenza blandt vildfugle næsten dagligt inden for den seneste tid. Der er tale om en sygdom, der primært rammer vilde dyr, men kan den udelukkende begrænses til vildfugle? Der er ikke noget klart svar på dette spørgsmål, men vi ved, at sygdommen rammer fjerkræbesætninger.
Fjerkræsektoren har nogle meget specifikke kendetegn. I Europa er sektoren underlagt markedsprincipper, og der er således kun begrænsede muligheder for at støtte den. Det er derfor nødvendigt at finde frem til, hvordan vi kan støtte fjerkræsektoren i krisesituationer. Denne bistand skal ydes på en sådan måde, at den ikke strider mod markedsprincipperne, og der skal kun ydes bistand i særlige situationer, når markedet er i krise.
Det er nødvendigt med en bredere tilgang, og i denne forbindelse skal der tages hensyn til landbrugets særlige karakter og behovet for indgreb på visse landbrugsmarkeder i særlige situationer, hvor indgreb og hjælp udefra er nødvendig. Jeg mener, at vi alle kan lære af denne situation. Vi skal finde ud af, hvordan vi tilvejebringer særlige støtteínstrumenter inden for rammerne af den fælles landbrugspolitik med henblik på at hjælpe denne sektor. 
Stéphane Le Foll (PSE ).
   - Hr. formand, også jeg glæder mig over de foranstaltninger, der er blevet foreslået i aften, og som forhåbentlig bliver vedtaget i morgen. Det var nødvendigt at gribe ind, eftersom denne krise i visse lande nu berører mange landmænd og selve sektoren, herunder de arbejdspladser, den omfatter.
Jeg vil også tilføje nogle få ord om den måde, hvorpå foranstaltningerne skal træffes, især foranstaltningerne vedrørende forvaltningen af markederne. I denne forbindelse skal jeg som PSE-Gruppen for lidt siden henstille, at man prioriterer en 100 % EU-finansiering frem for medfinansiering.
Derudover mener jeg, at det er på tide, at Europa overvejer, hvordan vi skal anvende forsigtighedsprincippet i forhold til samtlige sundhedsmæssige problemer og andre problemer, som kan ramme vores stater og hele kontinentet. Jeg mener nemlig, at hvis Europa ikke anvender forsigtighedsprincippet, er der stor risiko for, at vi vil få en dominoeffekt, samtidig med at de enkelte stater ikke nødvendigvis råder over samtlige oplysninger eller behandler dem hensigtsmæssigt, og at vi som i de seneste måneder vil få kriser, der rammer hele sektorer inden for industrien eller landbruget. Dernæst må man bede landbruget og WTO om i dette tilfælde for fjerkræsektoren at yde kompensation for de følger, der ikke er forbundet med strukturerne eller landbrugssektoren, men med den panikreaktion, der er blevet beskrevet så udmærket her i aften.
Jeg mener derfor, at vi bør indføre en samlet europæisk politik for behandling af disse kriser og sikre, at der træffes foranstaltninger på europæisk plan, der finder anvendelse på alle. Den krise, vi befinder os i, bør tjene som eksempel for fremtiden. Den bør give anledning til overvejelser angående landbruget, selvfølgelig, men også og især andre sektorer såsom den offentlige sundhed med det formål for fremtiden at sikre forsigtighedsprincippets anvendelse på europæisk plan.
Mairead McGuinness (PPE-DE ).
   - Hr. formand, det er godt, at vi gør en indsats for at hjælpe fjerkræindustrien. Desværre har vi haft andre erfaringer med forbrugernes manglende tillid til andre fødevarer.
I Irland har vi ikke haft tilfælde af eller modtaget indberetninger om vildfugle eller andre med aviær influenza, men forbruget er faldet med indtil 20 %. EU er blevet beskyldt for at gøre en mus til en elefant, men sandheden er, at vi står i en meget vanskelig situation.
Jeg sympatiserer med Kommissionen. Hvordan fastholder vi opmærksomheden på aviær influenza, således at vi ikke får en pandemi, og således at vi kan identificere syge vildfugle og samtidig forsøge at undgå at skræmme forbrugerne? Der er tale om en yderst vanskelig balance. Jeg mener, at Parlamentets medlemmer kan spille en rolle gennem en effektiv formidling af oplysninger om de tiltag, der gøres i hele EU og om baggrunden for vores indsats, der ikke giver anledning til panik. Der er et stort hul i forbrugernes viden.
Problemet er, at vi har store mængder fjerkrækød på lager. Eksportrestitutioner er muligvis ikke en løsning, fordi markederne er ved at lukke sig for vores produkter. Vi bliver nødt til at forvalte vores lagre. Så længe de stadig findes, er de et enormt problem. Jeg mener, at en del af løsningen består i at fjerne udklækkede æg, men jeg er bekymret over risikoen for, at vi går for vidt.
Lad os håbe, at der kun er tale om en kortvarig og ikke en langvarig krise, og at vi kan genopbygge tilliden og forbruget. Jeg mener, at vi alle forsøger at gøre dette. Fjerkræsektoren i EU glæder sig imidlertid over, at EU gør en indsats. En del af denne indsats skal bestå i formidling af korrekte og klare oplysninger til forbrugerne, der ikke giver anledning til panik. 
Bogdan Golik (PSE ).
   Hr. formand, det glædede mig at godkende Kommissionens initiativ om undtagelsesforanstaltninger til støtte for markedet i æg- og fjerkrækødsektoren, og jeg er sikker på, at mange andre medlemmer havde det på samme måde. Det er nødvendigt at handle hurtigt og beslutsomt.
Selv om Europa havde forberedt sig på et eventuelt udbrud af aviær influenza gennem nogen tid, lykkedes det os ikke at hindre panikken i at brede sig. I starten ramte sygdommen kun vildfugle, og da de første tilfælde af infektion hos fugle i fjerkræbesætninger blev bekræftet, faldt efterspørgslen drastisk. I nogle lande faldt efterspørgslen med hele 70 %. Salget og eksporten faldt, og visse lande indførte importbegrænsninger med forbud mod import af fjerkræ fra EU. Denne almindelig udbredte panik forværres af medierne, der ofte ikke tilvejebringer pålidelige oplysninger. I stedet for at informere og berolige offentligheden, forværrer de blot situationen.
Aviær influenza er ikke i sig selv en alvorlig trussel for opdrættere. Hovedproblemet er medierne og den panik, der opstår, fordi EU ikke tilvejebringer sammenhængende oplysninger om emnet.
Jeg glæder mig over, at Kommissionen har foreslået undtagelsesforanstaltninger til støtte for fjerkræsektoren for at imødegå forbrugernes manglende tillid til denne sektor. Forslaget om samfinansiering af 50 % af udgifterne kan ikke desto mindre få en negativ indvirkning på konkurrencen i EU og være et skridt hen imod renationalisering af den fælles landbrugspolitik. Vi bør også huske på, at sygdom ikke respekterer grænser, hvilket indebærer, at en meget ondartet stamme af aviær influenza let kan spredes og blive et problem for EU som helhed og ikke blot for et enkelt land.
Der skal ydes fuld støtte under sådanne omstændigheder. Vi kan kun vinde kampen på denne måde. Vi opnår ikke nogen resultater gennem delvis finansiering. Det er brug for en målrettet indsats på europæisk plan. Jeg vil gerne minde Parlamentet om, at finansieringen i forbindelse med udbruddet af kogalskab var 100 %. Hvorfor foreslår Kommissionen ikke lignende vilkår i forbindelse med aviær influenza?
Det bør tilføjes, at det drøftede forslag fra Kommissionen blot omfatter en række midlertidige foranstaltninger, der kun kan være gældende i en begrænset periode. De garanterer ikke markedernes stabilitet i særlige situationer på lang sigt. Det er derfor nødvendigt at indføre et nyt, sammenhængende forsikringssystem, som Parlamentet har anført gentagne gange. 
María Esther Herranz García (PPE-DE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, tak fordi De er til stede her til aften, især fordi jeg gerne vil give udtryk for min glæde over den hurtighed, hvormed Kommissionen har behandlet dette spørgsmål, som jeg synes er vigtigt for alle i EU, såvel for forbrugerne som producenterne.
Jeg glæder mig over, at De har bemærket prisfaldet og det fald i forbruget, vi konstaterer i EU. Det glæder mig, for forbrugernes tillid falder på grund af risikoen for at blive smittet med en sygdom, som vi ved, ikke kan smitte på denne måde. Den manglende tillid kan imidlertid føre til, at de ophører med at forbruge et produkt som æg eller kylling, hvilket naturligvis ville være en dårlig nyhed.
Jeg synes, at vi skal skelne mellem de veterinære foranstaltninger og markedsforanstaltningerne. De foreslår en markedsforanstaltning, som De for første gang har besluttet skal være samfinansieret. Udmærket, jeg trækker min lykønskning tilbage, for jeg synes, at 50 % er for lidt.
I 1997, hvor vi havde kogalskab, husker De nok, at der blev betalt 100 %. Da vi havde mund- og klovsyge, var det samme tilfældet. Dette er derfor det første eksempel på medfinansiering af markedsforanstaltninger, der, som min kollega har sagt, kan medføre ubalancer på markedet, konkurrenceforvridning og en skjult renationalisering af den fælles landbrugspolitik, som kan få meget dårlige resultater for os alle, herunder for dem, der er skeptiske over for den fælles landbrugspolitik, for en renationalisering ville medføre meget mere protektionisme end den, vi allerede har, og som efter deres opfattelse er rigelig. Jeg tror, at de, der er skeptiske over for den nuværende fælles landbrugspolitik, er nødt til at tænke over dette.
Derfor synes jeg ikke, at der skal være samfinansiering, og derfor har vi stillet et ændringsforslag, som Parlamentets plenarforsamling forhåbentligt støtter i morgen.
Det vil afhænge af regeringerne, om der anmodes om denne støtte eller ej. Hvis det var 50 %, ville der ved mange lejligheder være regeringer, der ville være meget længe om at gøre det.
Jeg synes, at det grundlæggende problem er, at der ikke er nogen penge, hverken til at finansiere hasteforanstaltninger eller til at finansiere den fælles landbrugspolitik, for i bund og grund er det en meget dårlig aftale, og den bliver endnu værre i fremtiden med de finansielle overslag, vi har fået stillet i udsigt.
Mangler der penge? Så må regeringerne punge op i Rådet.
Marc Tarabella (PSE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, det indtægtstab, fjerkræsektoren har lidt på grund af forbrugernes manglende tillid, kan nå op må mellem 50 % og 60 %.
Over for denne situation har Kommissionen foreslået at ændre reglerne for anvendelsen af særlige foranstaltninger til understøttelse af markedet. Disse foranstaltninger er ganske givet ventet af de producenter, der er blevet ramt af forbrugernes følelsesmæssige reaktion, og jeg lykønsker Kommissionen med den hurtige indsats. Men at søge at øge eksportmængden for at opveje det nuværende fald i det interne forbrug er uforeneligt med princippet om fødevaresuverænitet.
Er det i øvrigt rimeligt som visse medlemsstater at imødese destruktionen af lagre af sundt fjerkræ for at regulere udbuddet? En sådan destruktion ville komme de store industriproducenter, der har flyttet deres virksomhed til Brasilien, til gode. Det er det, de afventer, for så igen at levere til det europæiske marked. Vi bør påberåbe os en sikkerhedsklausul mod import at industrielt opdrættet fjerkræ fra lande uden for Europa, især eftersom det fremgår, at fugleinfluenzavirussen intensiveres i takt med sektorens industrialisering. I Asien synes Laos, der faktisk ikke har nogen industriel opdræt, at gå fri i modsætning til i nabolande som Vietnam eller Thailand.
Det skal understreges, at de beskyttelsesforanstaltninger, som vi med rette træffer i vores lande, i højere grad vil berøre de ikke-industrielle avlere, der bestræber sig på at producere kvalitetsfjerkræ, end de industrielle avlere, der ikke desto mindre modtager supplerende støtte. Jeg kan som eksempel nævne kravene om indespærring, som udgør en større belastning for de små bedrifter med fritgående fjerkræ.
Endelig ville det under henvisning til tidligere kriser, der har haft alvorlige konsekvenser for landbruget såsom BSE-krisen i 1997 og dioxin-krisen i 1999, selv om de på ingen måde kan sammenlignes med fugleinfluenza-krisen, måske være hensigtsmæssigt at nedsætte et særligt udvalg, der denne gang kan foregribe begivenhedernes gang og afdække krisernes årsager og søge at forebygge frem for at helbrede. 
Albert Jan Maat (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne tilslutte mig det, som Landbrugsudvalgets formand, Joseph Daul, sagde, og lykønske kommissæren med, at hun så hurtigt har fremlagt en handlingsplan og ligeledes uortodokse forslag for at tage fat på det problem, som i øjeblikket findes inden for fjerkræavl. Hun har udmærket forstået, at Europa skal gøre alt for at klare denne krise. Trækfugles spredning af fugleinfluenza og virussens trussel mod mennesker viser, at samfundet har al mulig interesse i, at sygdommen standses, og at fjerkræsektoren kan holde hovedet oven vande.
Det er faktisk fuldstændig vanvittigt, at vaccination mod fugleinfluenza til beskyttelse af mennesker og dyr stadig er tabu, til trods for truslen mod folkesundheden og usikkerheden, hvad angår spredning gennem vilde fugle. Det ofte hørte argument om, at vaccination fører til afsætningsproblemer, er næsten blevet til en selvopfyldende profeti. Så længe Europa som et velstående markedsfællesskab dækker sig bag dette argument, vil den verdensomspændende vaccination selv blive behandlet som en smitsom sygdom.
Hvad angår selve forslaget, har Kommissionen hidtil altid haft eneret på at træffe markedsforanstaltninger og finansiere disse. Med rette, for dermed blev det fælles marked forstærket, og konkurrenceforfalskning blev forhindret. Kommissionen foreslår nu, at vi går over til en medfinansiering på 50 %. Jeg må sige, også på mit parti CDA's vegne, at Kommissionen faktisk i betragtning af sine begrænsede finansielle muligheder i denne sag måske har valgt den bedste løsning, nemlig medfinansiering. Alligevel vil jeg opfordre Kommissionen til at afgive klare løfter om, at der bliver gjort alt for at forhindre konkurrenceforfalskning mellem medlemsstaterne. CDA ønsker også, at de lande, som foretager vaccination og dermed mister markeder, kan afbøde følgerne takket være denne ordning, og herom har PPE-DE-Gruppen også stillet et ændringsforslag. Jeg håber, at mange her i Parlamentet vil støtte dette ændringsforslag. 
Thijs Berman (PSE ).
   - Hr. formand, også jeg vil gerne lykønske kommissæren med hendes udholdenhed. Hun har nu hele aftenen lyttet til en hårdnakket misforståelse, som hersker blandt medlemmer af Europa-Parlamentet. EU er ikke et forsikringsselskab. Hvis erhvervsfolk løber risici, skal de forsikre sig, og det kan de også. Da der herskede mund- og klovsyge i Frankrig, sørgede de franske myndigheder først for et blødt lån med en lav rente, og dernæst betalte oksekødsproducenterne selv den skade, de havde lidt, ved hjælp af en katastrofekasse, som de selv havde opbygget. Sådan bør det også være.
EU kan ikke gøres ansvarlig for al skade, som en sektor lider, uanset i hvilken erhvervsgren det sker. Hvis der mangler et godt forsikringssystem inden for fjerkræbruget, er det nødvendigt at træffe foranstaltninger. EU kan ikke gøre andet. Men hvilke foranstaltninger? Ikke en forøgelse af eksportsubsidierne. Det er en skandale. At vi vælter vores problem over på den tredje verden, er uacceptabelt, forstyrrer verdensmarkedet og er imod forhandlinger og aftaler inden for WTO.
Hvad vi kan gøre, er at opmuntre medlemsstaterne til at tillade den slags bløde lån til fjerkræavlere, hvis en krise bryder ud. Dernæst den foranstaltning, som Kommissionen går ind for. Okay, jeg kan støtte den midlertidigt, men jeg synes, at vi allerførst skal opfordre til, at der indføres et godt forsikringssystem for fjerkræavlerne selv. Dermed påtager de selvstændige erhvervsfolk sig selv ansvaret, og det kan de virkelig være stolte over. 
Csaba Sándor Tabajdi (PSE ).
   - Kommissionen handlede korrekt, klogt og i god tid. Vi har en fremragende kommissær. Så længe De er kommissær, er det europæiske landbrug i gode hænder.
Forbruget af fjerkræ er faldet med 30 % i EU, men i Ungarn er det kun faldet med 15 %, fordi regeringen har handlet med beslutsomhed for at vinde forbrugernes tillid. Jeg støtter Kommissionens forslag fuldt ud. Kommissionen har godkendt en fremragende plan for markedsforanstaltninger.
Jeg mener, at det er mindst lige så vigtigt at gennemføre markedsføringstiltag og genskabe forbrugertilliden, som flere af Parlamentets medlemmer refererede til, herunder hr. Daul, formand for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter. Jeg støtter derfor fuldt ud betænkningen, og jeg er enig i, at vi skal hjælpe de europæiske fjerkræfarmere. Jeg er også enig i spørgsmålet om samfinansiering, idet vi i de nye medlemsstater allerede har erfaringer med samfinansiering, da vi samfinansierer direkte betalinger med 30 % hvert år, og jeg mener, at det også er rimeligt at anvende samfinansiering i dette tilfælde.
Jeg støtter derfor fuldt ud fru Fischer Boels indsats, og jeg vil gerne takke på ny på vegne af de europæiske og ungarske fjerkræfarmere. 
Mariann Fischer Boel,
   Hr. formand, jeg ønsker indledningsvis at udtrykke min oprigtige tak til Parlamentet for den meget brede støtte, som vi har fået til denne ændring af den fælles markedsordning. Jeg vil nu kommentere de 23 ændringsforslag. I ændringsforslag 1, 2 og 22 anmodes vi om at indføre en liste over forskellige støtteforanstaltninger i Rådets forordning. Som jeg har nævnt tidligere, er det vigtigt, at medlemsstaterne har en vis fleksibilitet. De bør selv bestemme, hvilke redskaber, de ønsker at bruge. Jeg ønsker ikke at fratage dem deres handlefrihed, men jeg har givet klart udtryk for, at det er vigtigt, at vi forsøger at være på forkant med problemerne. Jeg lader det imidlertid i sidste ende være op til medlemsstaterne. Nogle af de foranstaltninger, der angives i de forskellige ændringsforslag, peger i samme retning. Jeg vil imidlertid blot nævne et af disse forslag vedrørende finansiering af en oplysningskampagne. Dette spørgsmål henhører rent faktisk under en helt anden retsramme. Jeg mener derfor, at nogle af de øvrige foreslåede foranstaltninger bør undersøges yderligere.
Jeg må igen understrege, at formålet med denne ændring af forordningen er at forsøge at lukke det hul i lovgivningen, som vi er blevet opmærksom på, og derudover at give medlemsstaterne mulighed for at foreslå de forskellige muligheder, som de selv mener, er mest effektive. Selv om jeg således kan sympatisere med nogle af de foreslåede foranstaltninger, kan jeg ikke acceptere dem eller indføre dem i forordningen som foreslået.
Muligheden for samfinansiering, som foreslået i 11 ændringsforslag, er blevet nævnt af flere. Vi har haft mulighed for at drøfte dette spørgsmål ved adskillige lejligheder i forbindelse med ændringen af vores forordning om undtagelsesforanstaltninger til støtte for markedet. Kommissionen mener, at samfinansiering af foranstaltninger til støtte for markedet er et vigtigt middel til at sikre, at medlemsstaterne påtager sig deres del af ansvaret for håndteringen af forskellige sundhedsrelaterede kriser. Vi anvender denne form for samfinansiering i forbindelse med vores veterinære foranstaltninger, og vi har mere end 10 års erfaring med samfinansiering af tilknyttede undtagelsesforanstaltninger til støtte for markedet. Tiden er ikke inde til at ændre denne tilgang, og jeg kan derfor ikke acceptere disse ændringsforslag.
Med hensyn til den oplysningskampagne, der anmodes om i ændringsforslag 1, 2, 16, 17 og 22, er det ikke hensigtsmæssigt at indføre foranstaltninger af denne art i dette forslag. Der findes imidlertid en rådsforordning om salgsfremstød for landbrugsprodukter på det indre marked, og jeg har bedt min tjenestegren om at udarbejde et ændringsforslag til den eksisterende kommissionsforordning, således at alment salgsfremmende kampagner for fjerkrækød vil være berettiget til støtte fra EU, . Det ville være spild af penge at starte et salgsfremstød på dette tidspunkt, men jeg kan forsikre dem om, at når tiden er inde, vil alle retlige aspekter være på plads, således at vi kan gribe ind med det samme.
Med hensyn til ændringsforslag 8, 9 og 23 mener jeg ikke, at det er nødvendigt at udelukke visse foranstaltninger med henvisning til dyrevelfærd. Slagtning af dyr er ikke en prioritering i de påtænkte foranstaltninger, og Kommissionen vil foreslå tiltag under hensyntagen til de forskellige dyrevelfærdsstandarder. Jeg kan heller ikke acceptere ændringsforslag 7 om eksportrestitutioner. Kommissionen anvender eksportrestitutionsinstrumentet med forsigtighed og tager højde for det ansvar, der følger af vores internationale forpligtelser, hvad angår dette instrument.
Med hensyn til lån på lempelige vilkår vil jeg ikke på indeværende tidspunkt udelukke eventuelle nationale forslag, forudsat at de ikke ødelægger eller forvrider konkurrencen. Dette ligger helt fast, og jeg kan love, at jeg hurtigst muligt vil behandle alle de forslag, som medlemsstaterne fremlægger, hvilket allerede sker.
Med hensyn til vaccination bør medlemsstater, der træffer afgørelse om en vaccinationspolitik, nøje undersøge de mulige konsekvenser af et sådant skridt for deres internationale handel. Jeg mener ikke, at handelsproblemer, der opstår som følge af vaccination, kan begrunde anvendelsen af undtagelsesforanstaltninger til støtte for markedet i henhold til den nye artikel 14.
Jeg ønsker nu at drøfte artikel 14 i den gældende rådsforordning, som der blev stillet et spørgsmål til. Hvor producenterne deltager i dækningen af medlemsstaternes udgifter, skal medlemsstaterne sikre, at dette ikke medfører konkurrencefordrejning mellem producenter i forskellige medlemsstater. Jeg ønsker blot at understrege, at dette var den ordlyd, vi foreslog under den drøftelse, vi havde sidste år om samfínansiering.
Med hensyn til procedurer er EU's hurtige behandling af dette forslag et yderligere tegn på EU's troværdighed som en værdifuld partner i forbindelse med løsningen af de problemer, der kan opstå i landbrugssektoren.
Jeg ønsker på ny at udtrykke min glæde over vores samarbejde.
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen torsdag kl. 12.00. 

