
Formanden.
   - Jeg erklærer Europa-Parlamentets session 2006-2007 for åben. 

Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning af Reino Paasilinna for Udvalget om Industri, Forskning og Energi om et europæisk informationssamfund som middel til vækst og beskæftigelse (2005/2167(INI)) (A6-0036/2006). 
Reino Paasilinna (PSE ),
   Hr. formand, mine damer og herrer, da jeg påbegyndte udarbejdelsen af udkastet til betænkning, var situationen i telekommunikationssektoren temmelig vanskelig. De fleste medlemsstater havde endnu ikke fremsendt de nationale indberetninger om de fremskridt, de havde gjort med hensyn til gennemførelsen. Situationen er bedre i dag, idet Kommissionen har modtaget de nationale indberetninger, og idet alle fem direktiver er trådt i kraft i næsten alle medlemsstaterne på den ene eller den anden måde. Mange medlemsstater har imidlertid beskyttet deres monopoler i mange år, og de har således haft penge til at trænge ind på markederne i de medlemsstater, der åbnede deres markeder på det planlagte tidspunkt.
Disse direktiver er ikke desto mindre allerede forældede. Denne sektor udvikler sig så hurtigt, at det er nødvendigt at indføre ny lovgivning for at sikre markedets bæredygtighed og udvikling og dets beskæftigelsesmæssige potentiale. Det er således godt, at Kommissionen har besluttet at foreslå i2010-strategien, der sigter på at skabe et bæredygtigt, fælles videnbaseret område. Det er nødvendigt at sikre investeringer og bevillinger til forskning, og alle europæere skal have adgang til dette system, herunder de mindrebemidlede.
Teknologien forandrer sig hurtigere end lovgivningen, og dette er årsagen til, at jeg fastholdt den grundlæggende forudsætning, at den foreslåede strategi i min betænkning skal være så gennemsigtig som muligt, og at teknologien skal være neutral. På denne måde skabes der incitamenter for, at alle former for nye opfindelser og alternativer, herunder konkurrenter, kan få adgang til markedet. Teknologi forandrer verden i højere grad end politik. Spørgsmålet er, hvem der skal styre denne forandring? Vi skal tale om it i alt-samfundet. Informations- og kommunikationsteknologi betyder ikke længere av-teknikker. Information overføres f.eks. mellem et dæk og en bil, mellem et køleskab og et bærbart terminaludstyr, en pung og en nøglering, klimaanlæg i hjemmet og en fjernbetjening. Der er her tale om allestedsnærværende digital teknologi.
Hvor meget klogere er en person med intelligent udstyr? Han er en mobil kilde til og mål for information. Jeg spørger blot mig selv, hvornår det vil lykkes os at kontrollere ham som en robot. Digital teknologi gør også livet meget nemt for mange mennesker, hvilket har betydet, at vi er begyndt at søge stimulering uden for dette miljø. Beregninger viser, at 80 % af vores nationale velstand er immateriel, dvs. uddannelse, viden og forvaltning, og naturressourcer repræsenterer kun 3 %. Det er derfor foruroligende, at vi sakker bagud i forhold til vores konkurrenter på dette område, der dækker 80 % af vores velstand, uden at dette optager os. Vi investerer ikke, vi forsker ikke, og vi gennemfører ikke direktiver korrekt og tilstrækkeligt hurtigt. De eneste undtagelser i denne forbindelse er de nordiske lande og et eller to andre lande.
Informations- og kommunikationsteknologi er den hurtigst voksende industrisektor. Denne teknologi skaber de fleste arbejdspladser i industrien. Medmindre vi tager os sammen, går vi en katastrofe i møde. De, der investerer i sektoren, vil søge partnere i lande som Kina og Indien, og de gamle, kriseramte økonomier, dvs. os i Europa, vil blive ladt tilbage. Allerede i dag kommer højtuddannede folk fra Kina og Indien ind i denne sektor i langt større tal end fra Europa. I forgårs advarede Organisationen for Økonomisk Samarbejde og Udvikling Europa imod denne udvikling. Er tiden derfor ikke inde til at handle, mine damer og herrer, som foreslået af Kommissionen?
Der er blevet stillet nogle ændringsforslag til min betænkning. Min kollega, fru Riera Madurell, og jeg har udarbejdet tre af disse, som kan bevares i disse sammenfattede versioner, som kompromiser. Formålet med disse forslag er at tage udtrykkeligt højde for ligestillingen mellem kvinder og mænd og udtalelsen fra Udvalget om Kvinders Rettigheder og Ligestilling i let forkortet udgave. Jeg håber, at denne tilgang vil blive godkendt. Derudover har hr. Guidoni stillet et par ændringsforslag, som vi stemte imod i udvalget, primært på grund af en oversættelsesfejl. Jeg tror også, at jeg kan støtte disse. 
Viviane Reding,
   Hr. formand, jeg vil indlede med at takke Parlamentet og navnlig dets ordfører, hr. Paasilinna, for hans meget udførlige betænkning. Han har arbejdet snævert sammen med de øvrige ordførere og har modtaget deres udtalelser. Jeg takker dem alle.
Det er meget opmuntrende at se, at Parlamentet deler Kommissionens hovedbekymringer og er enigt i de politiske mål for informationssamfundet i de kommende fem år. Som de forskellige udvalg og ordførere har vist, er det meget vanskeligt i dag at forudsige, hvordan morgendagens informationssamfund vil se ud, og derfor valgte vi en bred og ambitiøs strategisk ramme i stedet for en detaljeret handlingsplan, for denne strategiske ramme giver mulighed for revision og tilpasninger i takt med nye udfordringer. Målet med i2010-rammen er således at skabe en fremtidssikret politisk ramme.
Det glæder mig meget, at Parlamentet og Kommissionen har en fælles holdning til de vigtigste elementer i i2010, nemlig en forpligtelse til at gøre ikt-lovgivningen fremsynet og modtagelig over for de ændringer, som sammensmeltning medfører. Derfor må den være teknologisk neutral og støtte konkurrence, og samtidig må medlemsstaterne gennemføre de eksisterende lovrammer fuldt ud, hvilket desværre ikke altid er tilfældet, men som De ved, kæmper jeg for, at det sker.
Vi mener ligeledes, at strategien for frekvensforvaltning skal kunne håndtere hurtige teknologiske udviklinger og ændringer i efterspørgslen, som støttes af lovgivere, operatører og andre involverede. Vi får meget at se til på dette område i de kommende måneder.
Vores fælles mål omfatter også støtte til EU's produktion og formidling af europæisk indhold, beskyttelse af intellektuel ejendomsret, fremme af sikkerhed og beskyttelse af brugere mod skadeligt indhold. Kommissionen og Parlamentet er også enige om, at medlemsstaterne og erhvervslivet skal tilskyndes til at investere mere i ikt-forskning, og vi ser ens på nødvendigheden af at sikre tilstrækkelige økonomiske ressourcer til ikt i det syvende rammeprogram for forskning og programmet for konkurrenceevne og innovation.
Vi er også enige om nødvendigheden af at fremme og beskytte borgernes rettigheder i informationssamfundet, og derfor må vi oplyse borgerne om, hvordan deres rettigheder, ytringsfrihed, privatlivsbeskyttelse, beskyttelse af personlige oplysninger og ret til at modtage eller videregive oplysninger kan udøves i informationssamfundet.
Jeg vil sammen med Parlamentet opfordre medlemsstaterne til at bruge deres nationale reformplaner til at fremme deres egne ikt-mål, forbedre deres offentlige serviceydelser såsom e-forvaltningsinitiativer, hvor der investeres mere i udnyttelsen af ikt i forbindelse med tjenesteydelser i den offentlige sektor.
Ligesom Parlamentet er jeg bekymret over den digitale kløft. Vi må sørge for, at alle kan deltage og ikke kun mennesker, der bor i byer, ikke kun mennesker, som har et vist uddannelsesniveau, ikke kun unge mennesker. Dette er et meget vigtigt mål og en mulighed, der skal udnyttes. Vi vil sammen tage skridt til at mindske den digitale kløft.
Når jeg taler om den digitale kløft, tænker jeg også på fremme af ikt-kundskaber for alle, hvilket får mig til at nævne kvinders deltagelse på alle ikt-relaterede områder i det akademiske miljø og erhvervslivet. Der er gode nyheder, for vores statistikker viser, at køn ikke længere er den vigtigste faktor for den digitale kløft, og at den faktor meget hurtigt bliver mindre. Det glæder mig, men det betyder ikke, at vi ikke skal gøre noget for at løse det resterende problem. Vi må arbejde sammen og fortsætte vores bestræbelser på at fremme større ligevægt mellem kønnene på ikt-relaterede områder såsom videnskab. Mange regeringer er ved at tage initiativer med det formål.
Jeg er enig med Dem i internettets afgørende betydning for en økonomi baseret på information. Det er årsagen til, at EU også spillede en aktiv rolle i forhandlingerne om aftalen om progressiv internationalisering af forvaltningen af internettet på verdenstopmødet om informationssamfundet i Tunis sidste år. Efter min opfattelse er det den bedste tilgang til forvaltning af internettet. Kommissionen vil sammen med Parlamentet organisere et forum senere i år.
Jeg intensiverer også overvågningen af pluralismen i medierne og vil inden længe offentliggøre et arbejdsdokument om spørgsmålet. Arbejdsdokumentet bliver en statusopgørelse med henblik på at kortlægge de mange forskellige forhold i medlemsstaterne, men samtidig - og det siger jeg gang på gang - er mit syn på ejerskab og pluralisme i medierne ikke ændret. Ejerskabsanliggender henhører under medlemsstaterne. De må tage deres ansvar og udøve det effektivt i overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet. Det er årsagen til, at Kommissionen bare støtter medlemsstaterne og ikke dikterer dem noget på dette vigtige område af livet i medlemsstaterne.
Når det er sagt, lovede jeg Dem, at jeg ville følge dette op og samarbejde med Dem på det område. Jeg vil om kort tid foreslå Parlamentet nogle foranstaltninger om det.
Hvad angår Deres opfordring til at øge tempoet i initiativet til inddragelse i informationssamfundet - som er planlagt til 2008 - anmoder jeg Dem om ikke bare at fokusere på 2008, for det er året, hvor vi har nået vores mål. Vi træffer for øjeblikket foranstaltninger for at nå det. Derfor har jeg talt med de kommende EU-formandskaber fra Finland, Tyskland og Portugal, og der vil blive truffet praktiske foranstaltninger, indtil vi har fuldført initiativet til inddragelse i informationssamfundet i 2008.
Siden offentliggørelsen af i2010-handlingsplanen har vi oplyst meget om ikt-anliggender. Vi er begyndt at gøre fremskridt, hvad angår vigtige mål med vedtagelsen af flere forslag, med andre forslag på bedding og med initiativer, som ikke indgik i i2010-initiativet. Handlingsplanens fleksibilitet giver os mulighed for at tilføje initiativer, når det er nødvendigt. Det seneste initiativ, jeg tog, omfatter høring om trådløs identifikation, som er en kombination af økonomisk nødvendighed og nødvendigheden af at beskytte borgernes privatliv.
Men hvis vi skal nå vores ambitiøse mål, kræves der tilstrækkelige økonomiske ressourcer. Så snart der er indgået en interinstitutionel aftale om de finansielle overslag, skal det syvende rammeprogram og programmet for konkurrenceevne og innovation indeholde vigtige beslutninger og tilpasninger. Derfor opfordrer jeg Dem på det kraftigste til at sikre, at de to programmer tildeles de grundlæggende nødvendige økonomiske ressourcer, så ikt kan blive et middel til konkurrenceevne og beskæftigelse. Det glæder mig, at man er fælles om denne holdning ikke bare i Parlamentet, men også i de tre institutioner. Det er en garanti for succes.
Teresa Riera Madurell (PSE ),
   Hr. formand, jeg taler på vegne af Udvalget om Kvinders Rettigheder og Ligestilling og vil begynde med at lykønske ordføreren med hans fremragende indsats og dernæst tilslutte mig kommissærens ord og sige, at det for at nå Lissabon-målene er absolut nødvendigt at opbygge et fuldt integrerende informationssamfund, hvor alle har adgang til de nye informations- og kommunikationsteknologier og kan benytte dem på samme betingelser.
I denne forbindelse understreger kvindernes ringe tilstedeværelse inden for de områder, der har med disse teknologier at gøre, at der i EU findes en reel digital kløft mellem kønnene, der har klare følger på arbejdsmarkedet, og som skal håndteres ved hjælp af specifikke aktioner.
Vi er nødt til at tackle årsagerne til denne opdeling, for det er nødvendigt at fremme uddannelsesaktioner, der gør det muligt at øge antallet af veluddannede kvinder inden for dette område og på alle niveauer og opnå en større tilstedeværelse og deltagelse af kvinder i alle de organer, hvor beslutningerne træffes, og hvor politikkerne i forbindelse med informations- og kommunikationsteknologierne bliver udstukket. Kvinderne er stadig meget dårligt repræsenteret i dag.
Vi beder om en særlig opmærksomhed på de kvinder, der bor i de isolerede og geografisk fjerne landdistrikter, der kan bruge informations- og kommunikationsteknologierne som et effektiv middel til at deltage i det økonomiske, politiske og sociale liv.
Det er derfor vigtigt at råde over troværdige, kønsopdelte data og et retsgrundlag, som tager højde for kønsaspektet og gør det mulig at få kendskab til og reagere over for årsagerne til forskelsbehandlingen. I denne forbindelse kan det nye europæiske institut for ligestilling komme til at spille en afgørende rolle.
I vores betænkning henviser vi også til den kønsdiskriminerende anvendelse af kvinder i pressen, og i særdeleshed i de digitale medier, hvorfor vi anmoder Kommissionen om at fremme udarbejdelsen af en kodeks for ligestilling i medierne, der medvirker til at fremme ligestilling, både når det drejer sig om den information, som pressen viderebringer, og i medierne selv.
Jeg vil ikke afslutte uden at anmode Kommissionen om at være særlig opmærksom på den kriminelle anvendelse af de nye informations- og kommunikationsteknologier, f.eks. brug af internettet til handel med kvinder og børn. I denne forbindelser beder vi om, at alle de teknologiske og lovgivningsmæssige initiativer, der er nødvendige for at få bugt hermed, bliver fremmet.
Giulietto Chiesa (ALDE ),
   Hr. formand, kære kolleger, denne betænkning udgør et betydeligt fremskridt, når det gælder forståelsen af begrebet "informationssamfundet". Der er navnlig et aspekt i betænkningen, som jeg gerne vil understrege, nemlig at man præcist angiver den meget tætte sammenhæng mellem den rivende teknologiske udvikling, der finder sted i dag, og demokratiets skæbne.
Det er rigtigt at gøre opmærksom på de virkninger, som informationssamfundet har på vækst og beskæftigelse, og at vise fordele, problemer og løsninger. Konsekvenserne er dog meget mere omfattende, eftersom medierne allerede har stor indflydelse på milliarder af menneskers holdninger og adfærd. Deres rolle er således samfundsrelevant og ofte afgørende. Mediernes ejerskab kan ikke adskilles fra ansvaret over for samfundet, og deres virkninger kan ikke kun bedømmes ud fra et markedsrelateret synspunkt.
I denne problematik er det alle vores værdier, vores rettigheder og endda freden og menneskets overlevelse, der står på spil. Vi står ikke blot over for en række økonomiske og tekniske spørgsmål, for det gælder også de grundlæggende rettigheder som den enkeltes ret til information og til at kunne udtrykke sig og kommunikere uden at glemme, at informationssamfundet i stadig større grad bliver et samfund med levende billeder. Det bliver fremtidens dominerende sprog.
De, der ikke kan tyde billederne og forsvare sig mod deres manipulation, bliver ikke frie mennesker. At hjælpe vores børn med at lære dette sprog er den eneste måde, vi kan gøre dem til bevidste borgere på. 
Pilar del Castillo Vera,
   Hr. formand, jeg vil begynde med at takke kommissæren for den rapport, som Kommissionen har udarbejdet. Det er efter min mening takket være denne rapport, at vi har kunnet afholde denne særdeles interessante forhandling, for den understreger for mig én ting, der er helt central i Lissabon-dagsordenen. 
Hvis der er et område, der er afgørende for gennemførelsen af Lissabon-dagsordenen, er det netop informations- og kommunikationsteknologierne, der er en prioritet for Europa-Parlamentet og de europæiske institutioner.
Jeg vil gerne benytte lejligheden til at komme ind på budgetspørgsmålene, som endnu ikke er afklaret. I forbindelse med det syvende rammeprogram må vi f.eks. ikke glemme den afgørende og væsentlige rolle, som informations- og kommunikationsteknologierne spiller i Lissabon-dagsordenen.
Jeg vil blot pege på to aspekter ved den forhandling, vi har haft i mit udvalg, hvor vi er nået til enighed om betænkningen. For det første, i forbindelse med artikel 66, der blev vedtaget i Udvalget om Industri, Forskning og Energi, og som omtaler behovet for ikke at glemme deregulering. Det har sektoren brug for, for det var kun nødvendigt at regulere den i en begrænset periode på grund af konjunkturerne.
Jeg synes, at det er meget vigtigt ikke at glemme dereguleringen, for hvis vi ikke tager højde herfor, og vi ikke vedtager den i dag, vil vi også gå imod Lissabon-dagsordenen.
Med hensyn til spørgsmålet om kvinderne nåede alle grupperne frem til et kompromisændringsforslag, som vi stemte for, men efterfølgende blev der stillet otte ændringsforslag, der drejede sig om kvinder, og i dag har hr. Paasilinna så meddelt os, at de bliver reduceret til tre.
Kvinderne har ikke brug for gentagelser. Kvinderne har brug for beslutsomme handlinger. På de områder, hvor der er problemer, har de ikke brug for, at det samme bliver gentaget 20 gange, men for at der en gang for alle bliver gjort en seriøs og beslutsom indsats. Derfor går vi ind for kompromisændringsforslaget, men ikke for den retorik, der gentages i disse nytilkomne ændringsforslag. 
Catherine Trautmann,
   Vidensamfundet forudsætter, at der bygges bro over den digitale kløft, hvor som helst den manifesterer sig. Der er tale om en digital kløft mellem rige og fattige lande, men den findes også inden for Unionen. For effektivt at imødegå dette problem er der behov for at tage fat på dets forskellige aspekter, såvel teknologiske som socioøkonomiske. Kendskab til ikt er rent faktisk den bedste måde at imødegå problemet på. Det er sigtet med i2010-strategien at sikre en udvikling, hvor informations- og kommunikationsteknologiens varer og tjenester anvendes hensigtsmæssigt, og hvor alle sikres interaktiv og kritisk deltagelse i informationssamfundet til gavn for alle. Denne handlingsplan er således særdeles velkommen.
Vi har med vores ændringsforslag ønsket at sikre, at man ikke glemmer sårbare grupper som ældre, handicappede, enlige eller personer, som lever under vanskelige sociale omstændigheder. Jeg mener ligeledes, det ville være særdeles nyttigt at foretage en analyse af de økonomiske, kulturelle og sociale konsekvenser af overgangen til informationssamfundet for at sikre forståelse for og opfølgning af planen. Konkurrenceevne forudsætter efter min opfattelse viden- og kompetencedeling. 
Anne Laperrouze,
   Hr. formand, udviklingen inden for ikt-området går så hurtigt, at man kan frygte, at EU, som kun investerer 80 euro pr. indbygger, sammenlignet med Japan og USA, som investerer, hvad der svarer til henholdsvis 350 euro og 400 euro pr. indbygger, hurtigt vil se sig overhalet. EU bør således investere mere i forskning og opfordre medlemsstaterne til at gøre det samme.
På den anden side kan man set i lyset af denne rivende udvikling frygte, at den digitale kløft uddybes, og at de sociale forskelle følgelig øges på bekostning af den sociale og territoriale samhørighed, vi ønsker. Det er således afgørende, at der opbygges et informationssamfund, som beror på rummelighed og udbredt anvendelse af informations- og kommunikationsteknologi inden for offentlige tjenester, i SMV'erne og i husholdningerne.
Hvis i2010-strategien skal lykkes, kræver det, at Kommissionen stiller forslag, som tager sigte på at sikre alle borgere adgang til teknologierne, idet der tages hensyn til regionernes afgørende rolle i denne forbindelse, og som endvidere tager sigte på at sikre principperne om frihed og pluralisme på medieområdet samt at fastlægge en klar indsats, hvad angår beskyttelse mod ulovligt og skadeligt indhold, beskyttelse af mindreårige og beskyttelse af menneskers værdighed og samtidig beskyttelse af privatlivets fred. Kommissionen bør også lægge vægt på hensigtsmæssig anvendelse af ikt inden for offentlige tjenester, især inden for sundheds- og uddannelsessektoren.
Selv om jeg går ind for på mellemlang sigt, at markederne efter en overgangsperiode åbnes for anvendelse af de almindelige konkurrenceregler, må jeg erindre om, at traktaterne fastlægger reglerne for fri konkurrence, samtidig med at der opfordres til økonomisk og social samt territorial samhørighed.
Fri konkurrence på ikt-området må ikke indebære, at den private sektor er uvillig til at investere i urentable infrastrukturer. Staterne og regionerne vil derfor spille en afgørende rolle med hensyn til at tilskynde til udvikling af de nødvendige infrastrukturer.
Det påhviler os alle virkelig at gøre informations- og kommunikationsteknologierne til redskaber for økonomisk udvikling og social og territorial samhørighed i EU. Jeg vil gerne takke hr. Paasilinna for et godt stykke arbejde af høj kvalitet, ligesom jeg vil takke mine kolleger for deres bidrag til forhandlingen. 
Umberto Guidoni,
   Hr. formand, kære kolleger, informationsteknologi er et nøgleelement, når det gælder om at skabe et samfund, som er rigere kulturelt set, og som er mere sammenhængende. Informationssamfundet skal være åbent for alle, og det skal være et demokratisk element, hvor man tager højde for den kulturelle mangfoldighed og fremmer borgernes inddragelse som hovedaktører og ikke bare som forbrugere.
Vi skal overveje, hvordan vi fjerner den digitale kløft, som er et spørgsmål, der drejer sig om en harmonisk udvikling, men også og ikke mindst om social retfærdighed. Det er af afgørende vigtighed med offentlige investeringer, der tager sigte på at bevare ikt's åbne karakter, så man sikrer udviklingen af tekniske og kulturelle instrumenter, der giver alle borgerne mulighed for at nyde godt af en stadig større mængde kommunikations- og informationstjenester. Hvis vi skal sikre en god regeringsførelse og give alle europæere deres fulde borgerskabsrettigheder, er vi nødt til at vedtage et europæisk charter om forbrugernes rettigheder i den digitale tidsalder - de såkaldte e-rettigheder - med fælles principper og retningslinjer, der lægger rammerne for borgernes rettigheder. I chartret skal man navnlig medtage retten til fri og gratis adgang - dvs. ikke-diskriminerende adgang - til gennemsigtig, pluralistisk og fuldstændig information i et sikkert miljø ved hjælp af telekommunikationstjenester og -platforme, der er baseret på åbne og interoperable tjenester, f.eks. e-mail-adressernes flytbarhed.
Med direktiv I-2010 får Europa den centrale rolle at sikre målsætningen om at gøre informationssamfundet tilgængeligt for alle. 
Mieczysław Edmund Janowski,
   Hr. formand, jeg glæder mig over den foreliggende betænkning og Kommissionens meddelelse.
Jeg vil berøre en række spørgsmål ganske kort. Det er vigtigt at gøre sig klart, at ikt-tjenester i bredeste forstand, især internettet, indvirker på den menneskelige bevidsthed og endog på underbevidstheden Det er således vigtigt at indføre teknologiske, distributionsmæssige og retlige foranstaltninger for at sikre, at disse faciliteter ikke anvendes til at overføre skadeligt indhold. Jeg tænker her på indhold, der meget vel kan føre til moralsk fordærv, had eller til fremme af kriminel adfærd. Det er også nødvendigt at beskytte finansielle og administrative tjenester effektivt for at forhindre, at uvedkommende personer får adgang hertil. Der skal rettes særlig opmærksomhed mod materiale tiltænkt børn og unge. Udbredelsen af bredbåndsnet skal prioriteres højt. En mere udbredt brug af elektroniske net til dataoverførsel i hjemmet skal fremmes. Uddannelse og oplysning til borgerne er vigtige aspekter i denne forbindelse. I forbindelse med fastlæggelsen af de opgaver, der skal udføres på dette område, skal vi huske på, at dette ikke kun er et problem for Unionen, men for hele verden. Lad os derfor gøre vores yderste for at sikre, at adgangen til informationsnet bliver en realitet for alle vores borgere, og at de får den størst mulige nytte heraf. 
Nikolaos Vakalis (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, den teknologiske udvikling og de forandringer, der sker i moderne tid inden for ikt, foregår med svimlende fart, og det er svært at følge med. Således opstår den digitale kløft mellem medlemsstater, den digitale kløft mellem regioner og, allervigtigst, den digitale kløft mellem personer med kun små aldersforskelle. Jeg vil gerne omtale to punkter, som jeg finder afgørende for gennemførelsen af målene om i2010. For det første de institutionelle rammer og for det andet de finansielle rammer.
For det første punkts vedkommende sker der med i2010-strategien, som vi behandler i dag, en identifikation af behovet, og revisionen af de eksisterende institutionelle rammer planlægges på grundlag af de nye omstændigheder med hensyn til digital konvergens. Dette er en stor udfordring, idet den nye institutionelle ramme bør a) være fleksibel, så den kan tilpasses den meget hurtige teknologiske udvikling og markedets behov, uden at de innovative idéer begrænses, og b) beskytte udvikling og produktion af indhold samt sikre alle borgeres uhindrede adgang til information. Nogle af disse parametre er modstridende, men der bør findes et gyldent snit, som kan løse problemerne ved flaskehalsene og give Europa mulighed for både at være konkurrencedygtig og gå i spidsen.
For det andet punkts vedkommende opstilles der ambitiøse mål med den nye strategi. Med hensyn til finansiering af forskning og innovation inden for ikt halter Europa imidlertid bagefter, selv med den forhøjelse af bevillingerne på 80 %, som foreslås med den nye strategi. For at være mere præcis vil jeg sige, at vi halter langt bagefter vores konkurrenter. Dette gør mig pessimistisk, og jeg mener, det er en af de mest basale ting, som vi bør koncentrere os om.
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, mål er ikke mål, hvis der ikke er midler til at gennemfør dem. 
Eluned Morgan (PSE ).
   - Hr. formand, jeg bifalder denne betænkning. Dette var naturligvis en af det britiske formandskabs 10 hovedprioriteringer, som er afgørende for, at Lissabon-målene kan nås. Nu tegner ikt sig for 40 % af Europas produktivitetsstigning og for 25 % af væksten i EU's BNP. Et af de afgørende spørgsmål for mig - og for kommissæren og ordføreren - er ikke bare Lissabon-strategiens økonomiske mål, men også at Lissabon-strategiens mål omfatter alt. Social integration er naturligvis en afgørende faktor.
Jeg kender fattige enlige forældre i Ely i Cardiff, hvor jeg voksede op, som ikke ejer en bil. Når de skal foretage deres ugentlige indkøb, er det umuligt for dem at tage en bus, de har utallige poser at bære og små børn, som de må tage med, og så bestiller de en taxi til ca. 10 engelske pund. Hvis de kunne købe ind via internettet, skulle de ikke betale de 10 engelske pund, og det ville gøre en enorm forskel for mange fattige familier. Oplysning om de praktiske fordele ved ikt er vigtig for at sikre, at de fattigere medlemmer af vores samfund tager de nye teknologier til sig.
Endelig må vi være realistiske, hvad angår ikt. Størstedelen af investeringerne i sektoren skal komme fra den private sektor. Den offentlige sektor kan ikke reagere hurtigt nok på teknologiske ændringer. Det er vores ansvar at tilvejebringe en stabil lovgivningsmæssig ramme for denne type investeringer.
Angelika Niebler (PPE-DE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, først vil jeg gerne takke vores ordfører mange gange for hans gode betænkning og også for det konstruktive samarbejde.
Via digitaliseringen ændrer medie- og kommunikationslandskabet sig enormt. Fremover vil adskillelsen af infrastruktur og indhold miste betydning, ethvert indhold vil kunne hentes via enhver platform. Man kan i sidste ende få adgang til alt indhold via enhver form for teknologi, hvad enten det er via tv, via computer eller via mobiltelefon. Og hvad der naturligvis også er revolutionært, er følgende: Alt dette indhold er allerede i dag tilgængeligt i god kvalitet via alle platforme og teknologier. Antallet af udbydere, af konkurrenter, bliver større og større, teleselskaberne er på markedet, kabeludbyderne, satellitudbyderne, mobilselskaberne, indholdsudbyderne, internetudbyderne osv., osv. Alle udvikler deres forretningsmodeller, og ingen ved - det gør vi heller ikke - hvilken forretningsmodel der i sidste ende får succes, og hvad publikum ved dagens afslutning reelt vil hente ned, hvad de ønsker at se, hvilket indhold der ønskes af dem.
Det skaber naturligvis problemer for os som europæiske lovgivere, for vi skal formulere den juridiske ramme og skal i den forbindelse forudsige disse vanskeligt definerbare forhold, denne usikre udvikling. Vi vil have utroligt mange spørgsmål i de næste uger og måneder.
Jeg er hr. Paasilinna og de kolleger, der har bidraget til betænkningen, meget taknemmelig, fordi der endnu en gang blev formuleret væsentlige spørgsmål kort og klart også i hans betænkning. Jeg vil gerne stille følgende spørgsmål: Hvor meget regulering er nødvendig fremover på teleområdet? Hvilken indflydelse skal EU have i den forbindelse? Hvordan ønsker vi at udforme frekvenspolitikken? Et problem er international , et for os borgere ekstremt kedeligt emne, fordi der stadig betales for meget i gebyrer, når der telefoneres over grænserne på mobilområdet. Det er alt sammen spørgsmål, som vil optage os i de næste uger og måneder. Jeg ser frem til en interessant dialog med Dem og mener, at netop den digitale verden, som også stiller så mange udfordringer til os, lovgiverne, helt sikkert vil holde os beskæftiget i de næste uger og måneder.
Reino Paasilinna (PSE ),
   Hr. formand, hr. kommissær, jeg vil gerne under dette indlæg af et minuts varighed understrege vigtigheden af adgang til relevante oplysninger. Hvis borgerne ikke får de oplysninger, der er af afgørende betydning for deres tilværelse, vil udviklingen ikke være bæredygtig. Adgang til væsentlige oplysninger er et centralt aspekt i informationssamfundet, endog det vigtigste aspekt. Dette tilsløres i dag af spil og en urealistisk underholdningsverden, hvor det er vanskeligt at finde og opsnappe de væsentlige oplysninger, som borgerne kan bruge til at styre deres tilværelse og deltage i demokratiet. Dette er derfor et vigtigt spørgsmål set i forhold til demokratiet. Jeg går ud fra, at kommissæren har overvejet dette spørgsmål, og jeg vil gerne gøre hendes holdning til spørgsmålet om væsentlige oplysninger nu, hvor hun byder denne højtstående embedsmand velkommen. 
Viviane Reding,
   Hr. formand, indledningsvis vil jeg gerne takke ordførerne for udtalelserne og alle de parlamentsmedlemmer, som har engageret sig i dette emne, som er yderst vigtigt ikke blot for den økonomiske og industrielle udvikling, men også for at sikre velfærden i vores samfund.
Jeg vil gerne indlede med kort at besvare det spørgsmål, der blev rejst af hr. Paasilinna, angående information. Der er to niveauer, når det gælder information. Det første er den benchmarking, der etableres på årsbasis. Jeg er klar over, hr. Paasilinna, at denne benchmarking og disse tal kan forbedres. Jeg er også selv undertiden frustreret over ikke at have tal, som i højere grad understreger denne sektors vigtighed og udvikling. Arbejdet vanskeliggøres bl.a. af, at der ikke er tale om en stabil sektor, men tværtimod en sektor i hastig forandring. Vi burde således revidere vores informationer praktisk taget hver anden eller tredje måned.
Det andet niveau gælder spørgsmålet om, hvilke oplysninger der tilgår forbrugerne. I den forbindelse er det yderst vigtigt, at vi yder en aktiv indsats. Jeg har således iværksat en undersøgelse og en høring vedrørende RFID, da jeg mener, at RFID-området bør udvikles i økonomisk og industriel henseende, men også, at det bør drøftes med forbrugersammenslutninger og med organer, som varetager beskyttelsen af privatlivets fred, hvordan de nye teknologier påvirker borgeren, og om der kunne være behov for foranstaltninger for at sikre bedre beskyttelse af borgeren. Disse bestræbelser er således sat i gang. Jeg har tillid til, at Europa-Parlamentet vil være fortaler for sådanne drøftelser om borgerskabsaspektet.
Hr. formand, lad mig kort besvare nogle af de spørgsmål, der er blevet rejst.
Næsten alle talere har, med rette, været inde på spørgsmålet om sikkerhed på internettet. Internettet er enestående, men har, som alle enestående frembringelser, også negative sider. En af disse er misbrug af internettet. Det er begrundelsen for, at vi inden for de nærmeste uger vil fremlægge en meddelelse om , og . Det var sigtet med seminaret , der blev afholdt i februar i år under østrigsk formandskab. Det er også baggrunden for, at vi samarbejder med organisationer, som er optaget af at beskytte børn og kvinder. Lovovertrædere arbejder på nettet, og der bør lægges hindringer i vejen for deres virke. Vi vil set i dette perspektiv i 2007 på det forskningsmæssige område fremlægge , som omfatter alle aspekter - kryptografi, biometri, , autentifikation, RFID osv. - i forbindelse med hvilke vi altid bør være os de sikkerhedsmæssige problemer bevidst.
Et andet tilbagevendende tema, som også helt berettiget er blevet nævnt af alle talere, er den digitale kløft og den regionale udvikling. Lader man markedskræfterne udfolde sig uden indgriben, vil der afgjort blive tale om udvikling der, hvor der er afkast af investeringen, altså i vores byer. Der er således behov for politisk at åbne mulighed for, at nye teknologier kan udvikles også uden for byerne. I denne forbindelse fremlægger Kommissionen sidst i denne måned et initiativ, som også vil omfatte regionaludvikling og udvikling af landdistrikter.
Et tredje spørgsmål, som er rejst af nogle af Parlamentets medlemmer, er kompetenceniveauet og især behovet for særlige foranstaltninger for kvinderne. Hvad angår kompetencerne, ved vi allerede, at der på det teknologiske område i dag er tale om et efterslæb på 15 % i forhold til den økonomiske udvikling som følge af manglen på teknikere og ingeniører. Det er således af afgørende betydning at forny uddannelserne på dette område. Vi har også statistikker, som viser, at der mangler kvinder inden for dette område. Jeg må medgive, at statistikkerne ser bedre ud, end jeg som udgangspunkt havde troet. Kvinderne klarer sig bedre, end man almindeligvis tror. Der er således ingen grund til panik, men der bør tages initiativer. Vi vil derfor sammen med kommissæren for uddannelse og kommissæren for forskning udarbejde en køreplan, en for at sikre, at kvinderne i højere grad inddrages i den videnskabelige undervisning og i forskningen. Vi vil også tilskynde kvindelige forskere til i højere grad at gå ind i den teknologiske forskning.
I 2007 vil vi endvidere fremlægge en europæisk vejviser vedrørende bedste praksis på dette område. Jeg tilslutter mig fuldt og helt anmodningen om budgetmidler til forskning inden for ikt-området. De skal vide, mine damer og herrer, at de teknologiske succeser, vi kender i dag - GSM-systemet eksempelvis, som er blevet global standard på grundlag af europæisk forskning - beror på den forskningsindsats, der blev ydet i 1980'erne. Hvis vi også fremover vil indtage en fremtrædende position, hvad angår de globale teknologiske fremskridt, skal vi huske, at det er den forskning, der bedrives i dag, som sikrer morgendagens resultater. Hvis vi derfor ikke investerer i forskningen, kan vi være sikre på, at der ikke fremover vil være en erhvervssektor, som udvikler sig på dette felt.
Når jeg beder om tilstrækkelige midler til den teknologiske forskning er det således ikke for min fornøjelses skyld, men for at kunne udvikle økonomien og dermed skabe beskæftigelse også fremover her i Europa og for at undgå, at virksomhederne flytter uden for Europa.
Nogle af talerne har rejst spørgsmålet om den lovgivningsmæssige ramme. Lad mig klart sige, at forordningen om telekommunikation - som i øvrigt er et meget positivt eksempel, og som vi overvejer at anvende som grundlag for en reform af markedet og den lovgivningsmæssige ramme inden for transport- og energiområdet - tager ikke sigte på regulering, men deregulering og åbning af markederne for konkurrencen.
Vores statistikker viser klart, at der, hvor markederne er åbne for konkurrence, falder priserne, og borgernes teknologiske er langt højere. Der, hvor markederne er lukkede, hvor der er monopoler, er der til gengæld ikke nogen form for , da der ikke er valgmuligheder på markedet, og priserne er alt for høje. Prøv blot at studere statistikkerne, eksempelvis vedrørende bredbånd, så vil De forstå, at dette marked kun fungerer takket være konkurrencen, men - og det vil jeg gerne gentage - der er tale om konkurrence på de markeder, der kan konkurrere. Der er behov for korrigerende indgreb på markeder, som er urentable set med industriens øjne. Der er altså behov for, at regionalpolitikken tager hensyn til regioner, som er beliggende i en vis afstand af bycentrene.
Når dette er sagt, vil jeg gerne tilføje, at denne lovgivningsmæssige ramme er under revision. Jeg har indledt de første forhandlinger, og jeg vil inden sommer forelægge Dem en revision af de omhandlede markeder og et første udkast til reform af telekommunikationspakken. I andet halvår vil der blive indledt høringer, og ved årets udgang vil jeg forelægge Dem en ny telekommunikationspakke, som vil være væsentligt forenklet sammenlignet med den telekommunikationspakke, der er lagt på bordet eller er gældende i øjeblikket. Men jeg vil understrege, at den nye pakke ikke vil åbne mulighed for etablering af nye monopoler. Det står jeg fast på.
Der er også talt om roaming. Jeg tror, De er bekendt med, at jeg sidste sommer gjorde det klart, at jeg ikke ret meget længere vil acceptere for høje priser. De vil erindre, at jeg i oktober 2005 fremlagde en prissammenligning på et websted. Jeg er i færd med at udarbejde en sammenligning, hvad angår prisudviklingen siden oktober. Jeg var bekymret over prisudviklingen og annoncerede derfor en forordning med det sigte at få priserne ned. Og miraklet skete! Siden jeg annoncerede, at der ville komme en forordning, har priserne på international roaming været faldende, hvilket er positivt.
Om nogle uger vil jeg meddele Dem, hvad jeg agter at gøre på dette område, og jeg vil fortælle Dem, om der bør lovgives eller ej. Jeg tror, der er behov for lovgivning. I så fald vil jeg forelægge Dem en forordning med det sigte at få priserne for international roaming bragt ned i et leje, der er i overensstemmelse med de faktiske priser og ikke præget af denne vilkårlighed, der belaster husholdningernes budget. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i dag kl. 11.30.
Edit Herczog (PSE ).
   - For 120 år siden udtalte Thomas Edison, at elektrisk belysning snart vil være så billig, at det kun er de meget rige, der vil anvende stearinlys til belysning. I dag er det kun de meget rige, der har råd til ikke at have en mobiltelefon eller en e-mail. Uden dette udstyr vil det i dag være vanskeligt at ansøge om en stilling, og det vil være håbløst at forsøge at starte en virksomhed.
Skabelsen af informationssamfundet er ikke kun et middel, men også en afgørende forudsætning for vækst og beskæftigelse. Vi må sikre, at der sker en hurtig og fleksibel udvikling på alle områder på samme tid.
Vi må bygge netværk, selv på områder, hvor dette ikke ville være lønsomt i ren markedsmæssig henseende. Dette skal være et led i vores samhørighedspolitik.
Vi skal give borgerne adgang til netværk til en overkommelig pris. Dette vil markedet sørge for, hvis vi ikke skaber unødvendige hindringer herfor.
Vi skal sikre en høj standard og et sikkert indhold. Dette indebærer up-to-date uddannelse, innovation, forskning og udvikling og uden tvivl en mere effektiv beskyttelse af intellektuelle rettigheder.
Hvis vi havde ventet for længe med at tænde for strømmen, ville vi have brændt fingrene på vokslyset. Hvis vi udsætter spørgsmålet om informationssamfundet meget længere, vil vi blive overhalet af den globale ikt-økonomi, der står på spring. Vi må gribe hurtigt ind. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning af Jean Louis Cottigny for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender om omstruktureringerne og beskæftigelsen (2005/2188(INI)) (A6-0031/2006). 
Jean Louis Cottigny (PSE ),
   Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, jeg vil indledningsvis gerne takke mine kolleger, som har vist mig den tillid at lade mig udarbejde denne betænkning.
I forbindelse med udarbejdelsen har jeg først og fremmest lyttet. Jeg har mødt arbejdsmarkedets parter - arbejdstagere og arbejdsgivere - og jeg har haft møder med Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget, ligesom jeg har haft samtaler med kommissær Špidla og Kommissionens samarbejdspartnere.
Der er også lagt et stort arbejde i samråd med skyggeordførerne, og jeg vil gerne benytte lejligheden til at takke fru Bachelot, fru McDonald, fru Schroedter og hr. Beaupuy for deres kompromisvilje og for at have udført et godt stykke arbejde af høj kvalitet.
Når der tales om omstruktureringer, har man altid indtryk af, at folk føler sig overrumplet og har følelsen af at stå over for et helt nyt fænomen. Der er imidlertid tale om et sekulært og uundgåeligt fænomen. Samfundet forandres, udvikles, moderniseres. Det er fuldt forståeligt, at samme udvikling gør sig gældende med hensyn til økonomisk virksomhed.
Menneskehedens teknologiske fremskridt har i århundreder givet anledning til omstruktureringer. Lad mig give et eksempel, som ikke støder nogen af de tilstedeværende, nemlig udviklingen fra jægere og samlere til bønder, som for vores forfædre indebar mange væsentlige omstruktureringer. Når det er sagt, medgiver jeg, at omstruktureringerne har skiftet karakter i takt med den stadig hastigere udvikling og nu også den globale dimension.
Hver eneste ny beslutning, vi træffer, kan give anledning til omstruktureringer. Jeg glæder mig derfor også over, at Kommissionen i sin meddelelse anerkender, at Unionen, som undertiden foranlediger omstruktureringer, sådan som det har været tilfældet i tekstilsektoren, også må bære sin del af ansvaret og sikre de bedst mulige ledsageforanstaltninger.
Jeg har, som De vil have bemærket, i min betænkning lagt vægt på, at omstruktureringerne er nødvendige. De er set med mine øjne forudsætningen for at bevare vores virksomheders økonomiske konkurrenceevne og dermed opretholde beskæftigelsen. Når vi undersøger disse spørgsmål, kommer vi imidlertid ikke uden om, at der er omstruktureringer, som beror på falske påskud, som dækker over blot og bar jagt på umiddelbar profit. En sådan adfærd kan med god ret betegnes som umoralsk. Det er uacceptabelt, at en arbejdstager og familiefader i vore dages Europa skal opleve at møde op en mandag morgen og konstatere, at den fabrik, hvor han har arbejdet, i weekendens løb er blevet ryddet og lukket.
Vores institutioner og arbejdsmarkedets parter har først og fremmest til opgave at forebygge, således at der så godt som muligt tages højde for omstruktureringerne, og disses konsekvenser i form af sociale omkostninger afbødes. Hvad enten omstruktureringerne er berettigede eller ej, er der ofte mennesker, som tabes i farten.
Omstruktureringer er ikke et fænomen, som berører denne eller hin medlemsstat i særdeleshed. Vi må ikke lade os forføre af de røster, der vil sætte os op imod hinanden, så snart vi her i Europa-Parlamentet berører beskæftigelsesspørgsmålet. Der er ikke to blokke, hvor de gamle medlemsstater udgør den ene og de nye medlemsstater den anden blok. Nej, der er 450 millioner europæere, som fra den ene dag til den anden, lige fra Tallinn til Lissabon, kan se sig konfronteret med denne problemstilling.
Jeg har i min betænkning søgt at definere tre indsatsområder. For det første et indsatsområde, som vedrører ledsageforanstaltninger for, hvad vi kunne betegne som virksomheder, der viser borgersind. Det drejer sig om at styrke vores værktøjer til analyse af fænomenet for at kunne komme omstruktureringerne i forkøbet, det drejer sig om øget bistand til små og mellemstore virksomheder, tilskyndelse til livslang videreuddannelse, hvilket er en rettighed for arbejdstagerne og en ubestridelig force for virksomhederne. Det drejer sig også om reform af statsstøtten for at støtte væksten, og ikke mindst drejer det sig om etablering af en globaliseringstilpasningsfond.
For det andet et indsatsområde, som tager sigte på at straffe "slyngelvirksomhederne" - ja, undskyld udtrykket - som afgjort langtfra er i overtal, men som er de mest omtalte. En sådan indsats beror på en bedre kontrol med anvendelsen af EU's fonde for at udrydde tilskudsturisme. Den indebærer endvidere, at der stilles spørgsmålstegn ved visse omstruktureringer, hvis motiver synes tvivlsomme, og den beror på overholdelse og korrekt gennemførelse af EU's .
For det tredje et indsatsområde, som tager sigte på ledsageforanstaltninger for dem, som er de første, der rammes af omstruktureringerne, nemlig arbejdstagerne. Det drejer sig om at etablere permanente omskolingsenheder for i videst mulige udstrækning at afkorte den tid, der går, fra en person mister sit job, til denne finder ny beskæftigelse. Det drejer sig også om at styrke den rolle, arbejdsmarkedets parter spiller. De er vores egentlige aktiv til imødegåelse af disse fænomener. Derfor beder jeg endnu en gang mine kolleger om at overveje en revision af direktivet om europæiske samarbejdsudvalg. Og det drejer sig om at tilskynde til arbejdstagernes besiddelse af kapitalandele i virksomheden og til etablering af en europæisk informationscentral for at sikre alle EU's borgere lige adgang til tjenesterne.
Afslutningsvis vil jeg understrege, at vi efter min opfattelse, sammen med arbejdsmarkedets parter, hvis vi sætter os ud over alle politiske fordomme, kan træffe ledsageforanstaltninger i forbindelse med omstruktureringerne, som gør det muligt at vinde kampen om arbejdspladserne. Lad os have det in mente, når vi oplever, hvordan der på få sekunder på den anden side af kloden kan træffes en beslutning i et bestyrelseslokale, som knuser resultaterne af flere årtiers arbejdsindsats her hos os. Der er tale om en sag, som giver os anledning til at påvirke borgernes liv. For det er, hvad det dybest set drejer sig om, når vi går bag om alle vores tekniske termer. Det drejer sig om mænd og kvinder, som blot ønsker et lykkeligt liv. Vi bør i pagt med Fællesskabernes stiftere, som opbyggede et Europa på fredens grund, i dag bidrage til et Europa, som beror på social fred. 

Vladimír Špidla,
   Hr. formand, mine damer og herrer, omstruktureringerne er af afgørende betydning, da de vil give økonomien mulighed for at udvikle sig, idet mindre produktive aktiviteter vil blive indstillet og centrale områder blive styrket. Normalt vil de nye arbejdspladser ikke være de samme, som de arbejdspladser, der er gået tabt. Der vil blive skabt flest arbejdspladser inden for servicesektoren for de højtuddannede. Arbejdspladser i industrien for de forholdsvis dårligst kvalificerede arbejdstagere vil forsvinde. Dette vil have sociale omkostninger, og det er derfor vigtigt at foregribe omstruktureringerne og sikre, at der gennemføres ledsageforanstaltninger, hvilket er et fælles ansvar for de offentlige myndigheder, virksomhederne og arbejdsmarkedets parter. Meddelelsen om omstruktureringer af 31. maj 2005 er netop blevet udarbejdet med dette for øje. Kommissionen takker hr. Cottigny og alle de medlemmer, der har bidraget til udarbejdelsen af udkastet til betænkning, hvor der i princippet udtrykkes støtte til den generelle enighed, der blev opnået vedrørende spørgsmålet om omstruktureringer.
Kommissionen glæder sig over, at Parlamentet går ind for, at der ydes en betydelig støtte fra EU til at foregribe omstruktureringerne og sikre, at der træffes ledsageforanstaltninger. Der skal gøres større brug af strukturfondene til at støtte økonomiske og sociale ændringer i regionerne og til at omskole de arbejdstagere, der er blevet mest berørt af omstruktureringerne, og hjælpe dem med at få nye og bedre job. Derudover vedtog Kommissionen for nylig et forslag om at oprette en europæisk fond til globaliseringstilpasning, der allerede er blevet forelagt Parlamentet. Formålet med denne fond er at sikre den nødvendige solidaritet fremover mellem de grupper, der drager fordel af handelsliberaliseringen, og de grupper, der mister deres arbejde som følge af globaliseringen.
Kommissionen har noteret sig en række interessante synspunkter i hr. Cottignys betænkning, som den vil gå videre med. bl.a. idéen om en europæisk informationscentral for omstruktureringer, som jeg mener, er særligt interessant. Med hensyn til bedre overvågning af anvendelsen af EU-midler har Kommissionen for perioden 2007-2013 foreslået en stramning af bestemmelserne for virksomhedsflytninger og en udvidelse af støttemodtagernes ansvar for at sikre, at investeringerne giver afkast. Kommissionen foreslår også, at selskaber, der overtræder disse bestemmelser, forpligtes til at tilbagebetale den støtte, de har modtaget, og at de afskæres fra at modtage yderligere støtte fremover.
Hvis vi ønsker at forholde os positivt og konstruktivt til økonomisk og sociale forandringer, er det vigtigt at inddrage de offentlige myndigheder på europæisk, nationalt og regionalt plan. Samtidig skal især de grupper, der gennemfører disse omstruktureringer, og som skal leve med følgerne, dvs. virksomhederne og arbejdstagerne, inddrages heri. Dette er netop baggrunden for, at der i den meddelelse, der blev forelagt sidste år, også blev fokuseret på arbejdsmarkedets parter i Europa, der blev opfordret til at fortsætte deres fælles bestræbelser på at udarbejde og gennemføre forebyggende og positive omstruktureringsprocedurer. Kommissionen har også opfordret parterne til at finde metoder til at styrke de europæiske samarbejdsudvalg. I arbejdsprogrammet for de kommende år, som de europæiske partnere for nylig har givet deres opbakning til, tages der højde for begge disse spørgsmål. Kommissionen opfordrer arbejdsmarkedets partnere til at fremskynde resultaterne på dette område.
Mine damer og herrer, omstruktureringer må ikke blive et synonym for sociale forringelser og store økonomiske tab. De kan også bidrage til økonomiske og sociale fremskridt, forudsat at der er blevet taget højde herfor i god tid, således at virksomhederne kan styre disse hurtigt og effektivt, og således at de offentlige myndigheder kan bidrage med passende ledsageforanstaltninger. Jeg glæder mig over, at dette synspunkt er udtrykt indledningsvist i Parlamentets betænkning, og dette skal vise os vejen til vækst, social samhørighed og en højere levestandard. 
Roselyne Bachelot-Narquin,
   Hr. formand, mine damer og herrer, omstruktureringerne berører to verdener, dels den økonomiske, hvor omstruktureringer er påkrævet for at imødegå de forandringer, der følger af globaliseringen og forbrugernes krav, og dels den sociale, hvor omstruktureringerne ofte giver anledning til smerte og ængstelse for arbejdstagerne. Omstruktureringerne antager nye dimensioner, i takt med at nye magter dukker op på scenen og skaber et nyt aspekt af begrebet arbejdsdeling, som vil føre til, at Europa henvises til at udvikle servicesektoren og give afkald på fortsat at være en landbrugs- og industrimagt. De perspektiver vil vi ikke affinde os med.
Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater vender sig i denne forbindelse mod enhver tendens til at dæmonisere de uomgængelige omstruktureringer. Men vi mener, at det europæiske marked bør fremme en forskriftsmæssig ramme, som afbøder globaliseringens chokvirkninger. Det indre marked er ikke årsag til omstruktureringerne, det er modgift mod disse.
Denne europæiske model er imidlertid også en humanistisk model, og vi bør tage hensyn til de lidelser, der rammer mennesker og områder, som berøres af dette fænomen. Det spørgsmål, der rejser sig, er, hvordan vi fremmer socialt ansvarlige omstruktureringer. Hr. Cottignys betænkning giver anledning til at undersøge forskellige muligheder, og vores gruppe har ydet sit bidrag hertil.
Den første mulighed kunne være en revision af direktivet om europæiske samarbejdsudvalg og styrkelse af den rolle, arbejdsmarkedets parter spiller, efter nøje samråd med sidstnævnte. Ordføreren har stillet et ændringsforslag herom, og det støtter vi. Andre muligheder kunne være adgang til ekspertise og udveksling af bedste praksis, hvilket er et relevant område for den åbne koordinationsmetode. Eller man kunne pege på erhvervsfaglig uddannelse. Hvad sidstnævnte angår, glæder vi os over, at den ledsagefond, hr. Barroso har foreslået, følger omskolingen af de berørte arbejdstagere og ikke anvendes til risikable redningsaktioner. Vi kunne også pege på optimering af støtten til solidaritetspolitikkerne via strukturfondene, ESF og EFRU, forudsat at disse ikke bringes i fare ved forsinkede finansielle overslag, hr. kommissær. Endelig vil jeg selvsagt gerne pege på forskning og innovation som en af de veje, vi kan gå.
Afslutningsvis vil jeg gerne takke ordføreren, hr. Cottigny, som er gået til opgaven med åbent sind og dermed har gjort det muligt at nå frem til en række kompromiser, hvorfor vores gruppe efter al sandsynlighed vil stemme for denne betænkning, medmindre der sker noget helt uventet. 
Jan Andersson,
   Hr. formand, jeg vil begynde med at takke ordføreren for hans åbenhed i forbindelse med denne betænkning, hvor det er lykkedes for ham at samle udvalget. Det har han gjort på aldeles udmærket vis.
Jeg deler også ordførerens holdning om, at omstrukturering ikke er noget nyt. Hvis jeg vender blikket mod min egen hjemby, kan jeg konstatere, at de store virksomheder, som var der, da jeg var barn, ikke længere findes. Det er helt nye virksomheder, der er vokset op. Derved er samfundet forandret, arbejdspladserne er af højere kvalitet i dag, end de var, da jeg var barn. Den udvikling vil fortsætte. Det nye er, at det sker så meget hurtigere i dag i den globaliserede verden, og derfor skal vi bruge omstruktureringen som et instrument.
Man kan se det som en trussel eller en mulighed, men eftersom vi har valgt retning og sagt, at vi ikke vil konkurrere med Indien og Kina med deres lave lønninger og deres arbejdsvilkår, men bevare et højt lønniveau og gode sociale vilkår, så bør omstruktureringerne være et instrument i Lissabon-processen. Men spørgsmålet er så, hvordan omstruktureringen skal gennemføres.
Vi må først og fremmest have visioner. Der er tendenser, som vi bør kunne se. Derudover må vi handle i tide, for hvis vi reagerer sent, så er det ofte alt for sent. Så må fabrikkerne lukke, for der findes ingen andre alternativer. Vi må lave ændringerne i tide.
Dernæst skal det ske med delagtighed. Arbejdsmarkedets parter og de ansatte skal være med i hele processen, så man kan være forberedt på omstruktureringen, når processen går i gang i form af kompetenceudvikling og andet.
For det tredje skal man dele erfaringer. Jeg besøgte Dublin-instituttet sidste weekend. Der er der foretaget omfattende analyser om vellykkede omstruktureringsprocesser, og der findes en stor mængde information om emnet. Jeg kan f.eks. fortælle, at allerede i dag har 75 % af de ansatte i Västervik, hvor Electrolux lukkede sidste år, fundet nyt arbejde. Der har været et samarbejde mellem virksomheden, arbejdsmarkedets parter og lokalsamfundet for at skabe nye arbejdspladser.
Lad os nu, hvor vi opretter en ny global fond, ikke glemme de gamle instrumenter, nemlig socialfonden, kompetenceudvikling og det ansvar, som findes nationalt og regionalt. Jeg er tilhænger af globaliseringsfonden, hvis den anvendes til at styrke det enkelte menneske og beskæftigelsen og ikke bevarer gamle strukturer. Men vi skal også anvende de gamle instrumenter, som f.eks. socialfonden til at øge kompetenceudviklingen.
Jean Marie Beaupuy,
   Hr. formand, mine damer og herrer, denne betænkning er efter min opfattelse forbilledlig i mange henseender. Ikke mindst fordi den betænkning, vi har fået forelagt, gør problemstillingen klar.
Flere af Dem, heriblandt ordføreren selv, har påpeget, at problemet ikke er nyt. Det har eksisteret i årtusinder. Jeg vil blot understrege, at denne tilpasning - for omstruktureringerne er blot et aspekt af virksomhedernes tilpasninger - er påkrævet for i højere grad at kunne imødekomme de krav, vi hver især stiller som kunder og forbrugere.
Jeg skal ikke gentage de forskellige punkter, som ordføreren har omtalt i sin præsentation af emnet. Jeg vil gerne sige, at han har stillet nogle særdeles pragmatiske forslag, hvilket jeg finder forbilledligt. Jeg vil samle dem i seks kategorier. Det er fremhævet fra flere sider. Det første punkt er behovet for at arbejde forebyggende. Jeg vil i øvrigt gerne understrege, hvis nogen skulle være i tvivl, at hovedparten af omstruktureringerne hører vi intet om, for de foretages netop forebyggende.
Det andet punkt er behovet for inddragelse af arbejdsmarkedets parter, både i forhold til den enkelte virksomhed, naturligvis, men også på regionalt plan og i relationer udadtil.
Endvidere, og det er et forhold, som har været omtalt, drejer det sig om at støtte arbejdstagerne. Jeg vil imidlertid gerne påpege et helt præcist aspekt heraf, nemlig den individuelle støtte til arbejdstagerne. For det drejer sig ikke kun om global imødegåelse af udfordringerne. Der er behov for imødegåelse af den enkeltes udfordringer. Den enkelte arbejdstager bør støttes ved oplysning, bistand til jobsøgning osv.
Hvad angår virksomhederne, må vi, som De anførte, skelne mellem de svigagtige virksomheder - og det drejer sig om et fåtal - og de vigtigste virksomheder, som har behov for støtte. Jeg vil endelig nævne støtten til defavoriserede regioner.
Tak, hr. Cottigny, for den måde, De har håndteret opgaven på. Jeg vil i forlængelse af fru Bachelots udtalelse på hendes gruppes vegne sige, at der, hvad min gruppe angår, er meget stor sandsynlighed for, at vi vil støtte Deres betænkning.
Afslutningsvis vil jeg, hr. kommissær, udtrykke ønske om, at Kommissionen naturligvis lytter til Europa-Parlamentets forslag. Jeg vil samtidig udtrykke ønske om, at ikke kun EU's institutioner, men også de berørte aktører - i medlemsstaterne, i regionerne, i handelskamrene - og de professionelle aktører lytter til budskabet i denne betænkning, både efter dens ånd og bogstav, så omstruktureringerne ikke opleves som en dødsdom, men netop som et springbræt for de berørte virksomheder og arbejdstagere. 
Elisabeth Schroedter,
   Hr. formand, jeg er enig i, at presset i retning af omstrukturering altid ligestilles af de berørte virksomheder med et naturfænomen, som pludselig vælter ind over dem. Jeg mener ikke, at det er sådan.
Omstrukturering og modernisering er virkomheders permanente ansvar og også deres sociale ansvar over for deres ansatte. De er ansvarlige for at efteruddanne sig konstant. Jeg giver ordføreren ret på dette punkt: Efteruddannelse, videreuddannelse og udddannelse er de ansattes ret. Der er naturligvis mulighed for intern videreuddannelse i virksomhederne og også for uddannelse af fagfolk, hvilket det offentlige støtter. Det ville dog være en uskik, hvis virksomheder indtog den holdning, at det var statens opgave at gøre det, og at det skulle overtages af det offentlige.
Jeg indrømmer, at sådanne omstruktureringer i mange regioner eller også virksomhedsflytninger går hånd i hånd med en enorm arbejdsløshed i de pågældende regioner. Jeg appellerer imidlertid i sådanne situationer til instrumenter som de territoriale beskæftigelsespakker, som vi - Parlamentet og Kommissionen i fællesskab - har udarbejdet her. De var virkelig fremragende, fordi alle lokale aktører blev inddraget med dem, hvilket fremgår af undersøgelserne. De var effektive, de blev støttet af europæiske strukturfonde og havde succes. Det undrer mig virkelig, at Kommissionen ikke længere fremhæver sin støtte til sådanne territoriale beskæftigelsespakker og ikke længere benytter denne mulighed, hvilket var tilfældet tidligere.
Jeg har en bemærkning til tilpasningsfonden for globalisering: Vores gruppe støtter også en sådan fond. Men man skal være opmærksom på, at kun de virksomheder, som faktisk også selv overtager det sociale ansvar for efteruddannelse og videreuddannelse og ikke afgiver det, kan deltage i denne fond. Kun på den måde forhindres det, at denne fond bliver til en alibifunktion. Derfor skal deltagelse fra alle aktører inklusive virksomhederne i sociale planer være en forudsætning for, at det offentlige deltager.
Ilda Figueiredo,
   Denne betænkning omhandler et af de vigtigste problemer i EU i dag, et problem, der har alvorlige følger i form af forværret arbejdsløshed, stigende økonomisk-social ulighed og store områder, hvis udvikling blokeres, og som derfor henvises til afvikling.
Vi mener, at det er meget vigtigt, at virksomhedsomstruktureringer kun finder sted, når det gælder om at bevare arbejdspladser og sikre virksomhedernes udvikling, og aldrig kun for at øge profitten på bekostning af afskedigelser eller udelukkende af finansielle eller spekulationsmæssige grunde, således som det stadig oftere sker.
Vi fastholder derfor, at der med lovgivning skal skrides ind over for sådanne omstruktureringer, hvis resultater er investeringer uden arbejdspladser og afskedigelse af arbejdstagere i tusindvis. Der må ligeledes være effektiv opfølgning og offentlig kontrol med anvendelse og bevilling af EU's midler til virkomheder, ligesom de nye forordninger må sikre, at der kun bevilges støtte under forudsætning af, at der opretholdes beskæftigelse med rettigheder og regional udvikling på mellemlang sigt. I modsat fald bør en virksomhed ikke kunne modtage nogen støtte.
Vi fastholder derfor også, at det skal sikres, at arbejdstagerne gennem deres repræsentanter, særlig de europæiske samarbejdsudvalg, har ret til at blive inddraget under hele processen, navnlig vetoret, og vi mener følgelig, at direktivet om europæiske samarbejdsudvalg bør ændres. 
Derek Roland Clark,
   Hr. formand, jeg har konstateret, at vi i eftermiddag skal debattere den europæiske skotøjssektor. Jeg bruger den som et eksempel på omstrukturering, for jeg bor i Northampton, der på et tidspunkt var centrum for den britiske skotøjsproduktion. I løbet af de sidste 40 år er de 7-8 store kendte navne, de arbejdskraftkrævende skotøjsfabrikker i Northampton, blevet indskrænket til kun et, mens alle byens maskinfabrikker er forsvundet. Samtidig er byen blevet dobbelt så stor, og der er dobbelt så mange arbejdssøgende, men der har ikke været noget arbejdsløshedsproblem. Ledighedsprocenten er for øjeblikket lidt lavere end det britiske gennemsnit på 5,5 %, som er det laveste i EU, når der ses bort fra Sverige og Danmark.
Hvordan klarede vi det? Hvordan omstrukturerede vi? Det skete ikke med EU-ordninger, for det begyndte alt sammen, inden Det Forenede Kongerige gik ind i EF. Der var heller ikke involveret EU-midler. Vi gjorde det selv ved at gøre vores by attraktiv for servicesektoren. Barclaycard, som er et af de største kreditkortselskaber, har f.eks. haft hovedsæde i byen i meget lang tid.
Jeg ved, at De ikke bryder Dem om denne selvhjælpsstrategi, for den egner sig ikke til EU's indblanding, regler og bestemmelser og den omfattende tilbagebetaling af et lands egne penge gennem regionale råd og udviklingsagenturer, som ikke er demokratisk valgte. Så sent som i går klagede hr. Schulz over, at de valgte medlemmer af Europa-Parlamentet ikke har så stor indflydelse som Rådet og den ikke-folkevalgte Kommission.
Så lad os droppe den reviderede Lissabon-strategi og lade medlemsstaternes nationale regeringer og lokale råd udføre det arbejde, som de er demokratisk valgt til at udføre.
Zdzisław Zbigniew Podkański,
   Hr. formand, det er ikke overraskende, at virksomhederne har behov for at tilpasse sig de nye betingelser og udfordringer som følge af den globale økonomi, øget konkurrence og sociale forandringer. Det er vores opgave at træffe passende foranstaltninger for at sikre, at sådanne forandringer sigter på styrket konkurrenceevne, samtidig med at de sociale omkostninger minimeres.
I forbindelse med overvejelserne om nye lovgivningmæssige løsninger på europæisk plan bør vi ikke blot fokusere på behovet for at forbedre de økonomiske resultater og rentabiliteten. Vi bør altid primært tage hensyn til borgernes ve og vel. Borgerne har valgt os til at repræsentere deres interesser og fremme deres situation. De tilgængelige ressourcer bør primært anvendes i de svageste regioner, og de fleste af disse ligger i de nye medlemsstater.
Med henvisning til gårsdagens debat om virksomhedsflytning og regionaludvikling vover jeg afslutningsvis at gøre opmærksom på, at mange mennesker, bl.a. medlemmer af Europa-Parlamentet, hurtigt glemte de håb, der blev vakt i de nye medlemsstater som følge af kampagnerne i førtiltrædelsesperioden. Der er også en tendens til at glemme indgåede forpligtelser i forhold til disse stater. Vi bliver nødt til at huske på, at situationen i disse lande, hvor arbejdsløsheden er på sit højeste, er særlig vanskelig. 
Alessandro Battilocchio (NI ).
   - Hr. formand, kære kolleger, jeg taler på vegne af Italiens nye socialistparti, PSI. Også i dag står vi her i Parlamentet ved en skillevej, hvor Europa skal vælge, om det ønsker at gå i retning af en markedsåbning, hvor man blindt følger konkurrencens naturlove, eller om det tværtimod skal beslutte at beskytte sine arbejdstagere mod de risici, der er forbundet med en overdreven liberalisering.
Som reformtilhænger mener jeg endnu en gang, at det rigtige må være en gylden middelvej, eftersom det er utopi at ville hindre omstruktureringerne. Det, som EU kan og skal gøre, er at forebygge dem ved hjælp af incitamenter til de små virksomheder, så de bliver så konkurrencedygtige som muligt på internationalt plan, og at sørge for foranstaltninger, der hindrer den såkaldte tilskudsturisme. Desuden skal der tilrettelægges en strategi, som med alle midler sikrer en fuldstændig og tilfredsstillende inddragelse af de menneskelige ressourcer, så man bekæmper arbejdsløshed og undgår hjerneflugt til udlandet.
Såfremt der er tale om en uundgåelig omstrukturering, skal EU desuden sikre al den nødvendige støtte for at begrænse afskedigelser og give arbejdstagerne en loyal beskyttelse. Dette skal også ske ved hjælp af ad hoc-midler, sådan som ordføreren med rette beder om. 
Philip Bushill-Matthews (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg var enig med kommissæren, da han ved indledningen af denne debat sagde, at omstrukturering er nødvendig, så aktiviteter, der ikke længere er produktive nok, kan skæres bort. Spørgsmålet er, hvordan omstruktureringen skal styres, og hvem der skal styre den. Jeg er også enig med kommissæren i, at det bør være op til virksomhederne selv, til arbejdsgiverne og til de berørte arbejdstagere.
Det var oprindeligt meningen, at der skulle stemmes om denne betænkning under mødeperioden i februar, men de største politiske grupper blev med god grund enige om at udsætte det i en måned for at give tid til, at den kunne forbedres. Denne ekstra tid har sandelig været nødvendig. Der er sket fremskridt, hvad angår nogle af de ændringsforslag, som nu stilles. Min kollega fru Bachelot-Narquin har gjort en stor indsats på dette område, og det takker jeg hende for. Men vi kan ikke bare nøjes med at vedtage de positive ændringsforslag, vi må også lade nogle af de oprindelige afsnit udgå. Indtil vi gør det, ville denne betænkning hovedsageligt dreje sig om at modsætte sig ændringer og fremme fagforeningernes beføjelser til at håndtere dem. Den burde dreje sig om at muliggøre ændringer og fremme arbejdstagernes beføjelser til at håndtere dem.
Ordføreren forstår nok, at jeg stadig ikke bryder mig om hans betænkning. Den kræver ikke bare forbedringer, den kræver - om jeg så må sige - omstruktureringer. Som han ved, var jeg en af dem, der stemte imod hans betænkning i udvalget, til dels for at give os mulighed for at stille yderligere ændringsforslag til denne mødeperiode, men jeg må sige, at mine kolleger fra det britiske Konservative parti og visse andre nationale delegationer, som jeg kender til, forbeholder sig retten til at stemme imod den på plenarmødet i morgen. Selv om det ikke er en lovgivningsmæssig betænkning, ville det være en skam at forkaste en betænkning om sådan et vigtigt emne. Alligevel ville det være bedre at forkaste den end at sende det fejlagtige signal, at Parlamentet er mere optaget af at forsøge at fastholde fortiden end af at hjælpe arbejdsgivere og arbejdstagere med at klare fremtidens udfordringer.
Françoise Castex (PSE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, i forlængelse af Hutchinson-betænkningen, som vi drøftede i går aftes, rejser hr. Cottignys betænkning spørgsmålet om omstruktureringer og virksomhedsflytninger.
Jeg vil gerne takke de to ordførere for at have rejst disse socioøkonomiske spørgsmål, som af borgerne opleves som nogle af de primære kilder til angst og social usikkerhed. Det er glædeligt, at Europa-Parlamentet drøfter disse spørgsmål, for det er påtrængende nødvendigt, hr. kommissær, at Kommissionen træffer foranstaltninger. Der er tale om spørgsmål, som stiller EU over for udfordringer med hensyn til virksomhedernes økonomiske konkurrenceevne og sikring af arbejdstagernes beskæftigelse. For de europæiske arbejdstagere er virksomhedsflytninger og omstruktureringer nært forbundet og næsten synonyme størrelser, da konsekvenserne for dem er identiske, nemlig at de mister deres job efter i årevis at have arbejdet i samme branche, undertiden i samme virksomhed, og der stilles spørgsmålstegn ved deres værd på arbejdsmarkedet. Sådan burde det ikke være, for omstruktureringer er undertiden tegn på fremskridt, de er tegn på tekniske fremskridt. Omstruktureringerne har ikke samme økonomiske begrundelse som virksomhedsflytninger, og det er lovgivernes opgave at sikre løsninger, som er tilpasset de forskellige problemer.
Jeg vil gerne særligt fremhæve spørgsmålet om omstrukturering af virksomheder på grund af den teknologiske udvikling. Det er i virkeligheden det centrale spørgsmål i Cottigny-betænkningen. Det stiller EU over for en udfordring, hvad angår vores evne til at tilpasse os de stadig hyppigere forandringer og tekniske fremskridt, der kendetegner denne tid. Udfordringen består i virkeligheden i at komme disse forandringer i forkøbet. Man siger, at ledelse er et spørgsmål om at være på forkant. Tilsvarende kan man sige, at evnen til at iværksætte, til at gå i spidsen, når det gælder produktion og økonomisk konkurrenceevne, også er et spørgsmål om at være på forkant. Det drejer sig ikke om at tilpasse sig fremskridtene, men om at komme dem i forkøbet, om at udtænke dem. Hvad det angår, ligger ansvaret fuldt og helt hos virksomhederne. De skal producere, og de skal hjælpe arbejdstagerne til at være på forkant ved at sikre dem vedvarende uddannelse. Det er det centrale spørgsmål i Cottigny-betænkningen, og jeg beder Dem, mine damer og herrer, hr. kommissær, om at støtte disse forslag. 
Gabriele Zimmer (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, mange tak for det meget intensive arbejde med betænkningen, hr. Cottigny. Jeg tvivler imidlertid på, at den hensigt, som ligger til grund for betænkningen, nemlig svækkelsen af de sociale følger af omstruktureringer, kan gennemføres i praksis.
For det første sætter EU en større konkurrenceevne i den globale konkurrence som mål for økonomisk aktivitet og dermed for omstruktureringerne. Det betyder blot, at EU forsøger at søge og finde de svagere uden for EU og også at transportere taberne derhen.
For det andet burde fondene for virkelig at kunne imødegå følgerne af omstruktureringerne socialt være så store for globaliseringstaberne, at de selv ville svække konkurrenceevnen igen. Så i stedet for at eksportere vores problemer som EU bør vi stille følgende spørgsmål: omstrukturering ja, men hvordan? Vi har brug for en anden slags økonomisk aktivitet, reproduktion af samfundet, som satser på virkelig social, global bæredygtighed. Det må ikke være et mål at ville være konkurrencevinder for enhver pris og at ville tilpasse os denne. Det er egentlig den udfordring, vi står over for! 
Georgios Karatzaferis (IND/DEM ).
   - Hr. formand, smukke ord, men lad os nu skride til handling. Lad os nu gå ud og gentage alt det, vi siger herinde, i vores valgkredse i Thessalonika eller Makedonia eller Naoussa, som er en spøgelsesby, hvor virksomhedsflytninger har skabt arbejdsløshed, fattigdom, social uretfærdighed og død. Det er kendsgerningerne.
Ikea åbnede en afdeling i Athen, og 2.000 små butikker og håndværkere måtte lukke. Hvordan skal de omstrukturere? Når storkapitalen rykker frem, går de små erhvervsdrivende som bekendt under. Det er blevet en jungle, et hav, hvor de store fisk æder de små. Carrefour kommer med 20.000 m2, og alle de små butikker i området må lukke. Hvad skal vi gøre der? Hvad skal vi stille op? Hvordan skal vi hjælpe? Dette er kendsgerningerne. Vi har et stort problem. Vi har en hæmningsløs kapitalisme, som overtager det hele og begraver de svages drømme. Intet fungerer i dag. Vi har ca. 20 % arbejdsløshed i Makedonien, som engang var hele Europas byggeplads. Hvad skal vi gøre? Hvordan skal vi redde verden fra nød og fattigdom? Vi danner en ny hær af nyfattige! Og det er det, der er problemet. Det er her, De er nødt til at gribe ind og nødt til at hjælpe. 
Guntars Krasts (UEN ).
   - Hr. formand, i Kommissionens forslag om omstruktureringer og beskæftigelsen konkluderes det, at foranstaltninger, der tager sigte på at modvirke forandringer og fastfryse de økonomiske strukturer, kun tjener til at udskyde problemet og ender med at forværre de negative virkninger. Desværre tager nogle af foranstaltningerne i Parlamentets betænkning om omstruktureringer imidlertid netop sigte herpå, og de kan således gøre det vanskeligt for virksomhederne at tilpasse sig markedsudviklingen.
Analysen af situationen og konklusionerne i betænkningen er i strid med de foreslåede foranstaltninger. F.eks. gøres der i betænkningen opmærksom på den europæiske økonomis langsomme vækst, virksomhedernes svage konkurrenceevne og arbejdskraftens manglende mobilitet. Det foreslås imidlertid længere fremme i betænkningen, at omstruktureringer ikke bør anvendes som et middel til at øge rentabiliteten ved hjælp af afskedigelser. Forslaget i betænkningen om en væksttilpasningsfond er endnu et eksempel på en kortsigtet tilgang. Arbejdspladser bevares bedst ved at skabe nye arbejdspladser. Dette aspekt burde også understreges i betænkningen. Således bør omstruktureringspolitikken først og fremmest være rettet mod en gennemførelse af samfundsøkonomiske modeller, der er gearet mod varige forandringer. Der bør træffes foranstaltninger, der fremmer den selvregulerende evne i medlemsstaterne og i EU som helhed. Det vil kun være muligt at finde en balance mellem vækst og høj beskæftigelse på lang sigt på denne måde. 
Jacek Protasiewicz (PPE-DE ).
   - Hr. formand, den stadig mere globaliserede og konkurrencebaserede økonomi er blevet hyppigt kommenteret i Parlamentet. Der er tale om en kendsgerning, og det er derfor nødvendigt, at virksomhederne indfører moderne ledelsesformer. Et vigtigt aspekt af en moderne ledelsesform er evnen til at reagere fleksibelt på nye markedsvilkår, især på nye konkurrencemæssige udfordringer. I denne situation er det ikke muligt at lede en virksomhed effektivt uden at gennemføre omkostningsanalyser og uden vilje til at gennemføre nødvendige omstruktureringer. Det er vigtigt at huske på, at konsekvenserne af forsøg på at undgå at gennemføre passende omstruktureringer altid er smertefulde for både virksomhedsejerne og arbejdstagerne. Vi bør til stadighed være opmærksom herpå under drøftelsen af hr. Cottignys betænkning om omstruktureringer og beskæftigelse.
Jeg er sikker på, at betænkningen er blevet forbedret en hel del som følge af arbejdet i Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender. Jeg bliver imidlertid nødt til at sige, at teksten efter min opfattelse stadig er kontroversiel, fordi der gives udtryk for en overdreven mistroisk holdning over for virksomhedsejere, der gennemfører omstruktureringer, eller som planlægger sådanne. Som medlem fra en af de nye medlemsstater er jeg særlig bekymret over forslaget om at pålægge virksomheder, der flytter alle eller dele af deres aktiviteter til de områder i regionen, hvor omkostningerne er lavere, bøder. Virksomhedsejere, der træffer sådanne afgørelser, anvender bestemt ikke "umoralske og hensynsløse fremgangsmåder ", som anført i den pågældende betænkning. Jeg mener, at præcis det modsatte er tilfældet. De viser gode ledelsesmæssige egenskaber og påtager sig et ansvar for virksomhedens fremtid. De handler således for at fremme EU's økonomiske udvikling og konkurrenceevne. Jeg gør opmærksom på, at dette er et af de grundlæggende mål i Lissabon-strategien, som vi alle prioriterer højt.
Det er heller ikke hensigtsmæssigt at reagere på følgerne af omstruktureringer ved at indføre elementer af centralplanlægning i den europæiske økonomi. Det har allerede vist sig, at denne fremgangsmåde ikke fører til de ønskede resultater, og ikke kun i de post-kommunistiske stater. Den eneste hensigtsmæssige reaktion er at forbedre kvalifikationerne, fremme livslang læring for arbejdstagerne og arbejdskraftens mobilitet. Jeg vil derfor gerne opfordre til, at der gøres en yderligere indsats på dette område, og til, at de midlertidige ordninger vedrørende begrænset adgang til arbejdsmarkederne ophæves hurtigst muligt. 
Emine Bozkurt (PSE ).
   - Hr. formand, ærede kolleger, jeg lykønsker hr. Cottigny med hans betænkning. I mit land, Nederlandene, er omstruktureringer og globalisering vigtige emner. Der er delte meninger om, hvordan vi skal håndtere disse ting. Socialdemokraterne, som jeg hører under, mener ikke, at unødig cirkulation af penge, fra Nederlandene til Bruxelles og tilbage igen, er den rette løsning.
Ikke alle i Nederlandene er derfor glade for den foreslåede europæiske globaliseringsfond. Alligevel vil jeg her udtale min støtte til denne fond, men jeg vil gerne tilføje, at jeg synes, vi så vidt muligt skal benytte de eksisterende ESF-strukturer. Hvorfor går jeg alligevel ind for den? Fordi borgere har brug for støtte ved håndteringen af de negative virkninger af globalisering. Hvis denne støtte ikke kan forventes af vores egne myndigheder, som f.eks. i Nederlandene for visse regioner såsom den nordlige del af landet, modtager vi gerne denne støtte fra Europa. 
Vladimír Špidla,
   Mine damer og herrer, jeg har lyttet til diskussionen med interesse, og det er mit indtryk, at der i perioden forud herfor er pågået grundige forberedelser, og at den enighed, der gives udtryk for, er meget stærk. Jeg vil gerne svare på nogle af de spørgsmål, der er blevet stillet direkte eller indirekte. Med hensyn til information og høring af arbejdstagerne er dette anden fase i høringen af arbejdsmarkedets parter. Med hensyn til varetagelse af arbejdstagernes ret til at blive underrettet og hørt forud for omstruktureringsforanstaltninger er denne forpligtelse fastsat i en række fællesskabsdirektiver. Disse direktiver skal håndhæves strengt.
Jeg vil gerne understrege, at den sociale dialog i virksomhederne er af afgørende betydning, idet den er et instrument til at foregribe og forvalte omstruktureringer, og det angives således i meddelelsen, at anden fase i høringen af arbejdsmarkedets parter i Europa involverer omstrukturering af virksomheder og de europæiske samarbejdsudvalg på lige fod. Jeg håber, at arbejdsmarkedets parter nu vil arbejde intensivt på at indføre mekanismer til gennemførelse og overvågning af de principper, der for halvandet år siden blev udarbejdet vedrørende omstruktureringer, og at de vil benytte de europæiske samarbejdsudvalg som mæglere i forbindelse med forandringer på virksomhedsniveau. Efter Kommissionens opfattelse er dette en af de vigtigste opgaver. Det kan ikke helt udelukkes, at der vil blive gennemført lovgivning, men i nuværende fase vil det være mere hensigtsmæssigt og fordelagtigt at lade arbejdsmarkedets parter håndtere situationen. 
Med hensyn til fællesskabsstøtte til virksomhedsflytninger vil jeg gerne understrege, at støtten fra strukturfondene ifølge gældende lovgivning indstilles, hvis der sker væsentlige ændringer i en given virksomhed, f.eks. hvis den flyttes inden for en periode på fem år efter afgørelse om og tildeling af midler. Jeg vil også nævne, at Kommissionen foreslår at forlænge denne periode til syv år i forbindelse med programmeringsperioden 2007-2013 og samtidig indføre et krav om, at udbetalt støtte skal tilbagebetales, hvis bestemmelserne i denne forordning er blevet overtrådt, og at første gang en virksomhed ikke overholder dette krav, vil den blive udelukket fra at modtage støtte fremover.
Kommissionen vedtog for nylig et forslag til forordning om oprettelse af en fond til globaliseringstilpasning. Det vil være op til Dem at drøfte dette med Rådet og beslutte, om De vil godkende forslaget. Kommissionen er fuldt ud indstillet på at drøfte vilkårene for støtte gennem fonden, og jeg har noteret mig en række synspunkter, som jeg anser for at være vigtige i denne forbindelse. Blandt disse er helt sikkert det synspunkt, at virksomhederne selv skal bidrage i forbindelse med omstruktureringer, og at strategien om at finansiere alle omkostninger med offentlige midler ikke kan støttes. Jeg vil også gerne understrege, at den støtte, der ydes gennem fonden, er direkte og kortvarig i modsætning til de mere strukturerede aktiviteter under strukturfondene, især Den Europæiske Socialfond. Dette betyder, at fonden udelukkende og udtrykkeligt er oprettet som et supplement til eksisterende instrumenter med henblik på at supplere disse på områder, hvor de ikke er effektive. Som jeg allerede har angivet, ydes der gennem Socialfonden og de øvrige strukturfonde støtte til langsigtede aktiviteter med sigte på at tilpasse regioner, sektorer og arbejdsprocesser til økonomiske og sociale forandringer i modsætning til de kortsigtede behov knyttet til bestemte, særlige situationer. Dette er en prioritet for det mål, der er fastsat for strukturfondene, dvs. konkurrencedygtighed og beskæftigelse i perioden 2007-2013.
Mine damer og herrer, den gennemgående holdning, der er kommet til udtryk under denne drøftelse, har uden tvivl været, at omstruktureringer åbner muligheder, men at de menneskelige omkostninger vil blive uacceptabelt høje, hvis omstruktureringerne ikke styres hensigtsmæssigt. Disse muligheder er en følge af den grundlæggende samfundsstruktur og den grundlæggende struktur for den moderne udvikling generelt karakteriseret ved en søgen efter stadig mere effektive og mere teknologisk avancerede løsninger på det økonomiske og sociale område. Mine damer og herrer, det er en grundlæggende komponent i EU-traktaten, at formålet med vores bestræbelser bør være at øge livskvaliteten i ordets almindelige betydning. Det er min opfattelse, at meddelelsen og den betænkning, som Parlamentet nu fremlægger, er inspirerende dokumenter og et skridt i denne retning. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted onsdag kl. 11.30.
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænking af Lissy Gröner og Amalia Sartori for Udvalget om Kvinders Rettigheder og Ligestilling om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om oprettelse af et europæisk institut for ligestilling mellem mænd og kvinder (KOM(2005)0081-C6-0083/2005-2005/0017(COD)) (A6-0043/2006). 
Vladimír Špidla,
   Hr. formand, mine damer og herrer, oprettelsen af et europæisk institut for ligestilling mellem mænd og kvinder imødegår et grundlæggende behov for et nyt ligestillingspolitisk instrument, således at der kan ske yderligere fremskridt. Jeg er sikker på, at De er enig med mig i, at ligestilling er et økonomisk såvel som et politisk mål og et afgørende element i vores demokratiske samfund. Ligestilling er et definerende princip for det sociale, økonomiske og politiske liv i Europa. Kvindernes fulde deltagelse, dvs. fuldstændig lige muligheder og fuld deltagelse på arbejdsmarkedet, er blevet et centralt element i den europæiske økonomi i en Union, der står over for udfordringerne i forbindelse med en aldrende befolkning og demografisk nedgang. Det fremgår imidlertid af Kommissionens rapporter for 2005 og 2006 om ligestilling, at der kun sker langsomme fremskridt på dette område. Der er stadig store hindringer for dette samfundsmæssige mål.
Mine damer og herrer, hvis vi ikke formår at udnytte kvindernes potentiale, når vi ikke Lissabon-målene, og vi vil desuden ikke være i stand til at konkurrere globalt. Ud over ligestillingens grundlæggende politiske aspekter er ligestilling et centralt konkurrenceelement for Europa i denne meget hårde, globale konkurrencesituation. Med henblik på at fjerne den tilbageværende ulighed mellem mænd og kvinder er det nu en førsteprioritet at forstærke indsatsen på EU-plan og på medlemskabsplan under særlig hensyntagen til den øgede forskelligartethed i et udvidet EU. Således har EU siden 1999 anset det for at være af afgørende betydning at udvikle et instrument på EU-plan. På Det Europæiske Råds møde i juni 2004 blev Kommissionen derfor anmodet om at forelægge et forslag. Kommissionen forelagde et forslag om oprettelse af et institut, der skal være et teknisk instrument til støtte for EU-institutionerne, herunder især Kommissionen, i forbindelse med udvikling af politikker og rådgivning til medlemsstaterne om gennemførelsen heraf. Den vigtigste opgave vil være at indsamle, analysere og distribuere objektive, pålidelige og sammenlignelige oplysninger i fællesskabsregi. Instituttet skal også udvikle passende metodologiske ressourcer med særlig sigte på at integrere kønsperspektivet i Fællesskabets politikker. I sidste ende vil det også medvirke til i højere grad at synliggøre Fællesskabets politik, hvilket er særlig vigtigt på nuværende tidspunkt, og som i princippet også er et led i den demokratiske og politiske proces, da det er afgørende, at alle er opmærksomme på problemerne. Når et problem ikke er afdækket, eller når det er blevet skjult, er det meget vanskeligt at mobilisere den offentlige mening og at få flertallets accept.
Vores forslag er resultatet af en række analyser, og der er taget højde for resultaterne af to undersøgelser om gennemførligheden samt de utallige drøftelser, der har fundet sted. Den ene undersøgelse blev gennemført af Kommissionen og den anden af Europa-Parlamentet, der har støttet oprettelsen af instituttet siden 2002. Der tages i forslaget højde for de budgetmæssige begrænsninger, og det indebærer ikke nye udgifter på EU's budget.
Mine damer og herrer, Kommissionen ønsker, at dette institut bliver et ekspertisecenter. For indeværende har vi ikke et sådant center på EU-plan. Der er nogle fortrinlige universiteter og andre lignende organer, men der er ikke noget center af denne karakter. Vi bliver derfor nødt til at gribe ind, og Kommissionen har derfor besluttet at imødegå dette presserende behov. 
Lissy Gröner (PSE ),
   Hr. formand, hr. kommissær, ligestillingsinstituttet er et gammelt krav fra Parlamentets side, som vi ikke kun rejser på Kvindernes Internationale Kampdag, som vi jo har haft i denne måned, men vi ønsker virkelig også forbedringer i kvaliteten af ligestillingspolitikken. Derfor bifalder vi Kommissionens forslag.
Vi har i Kvindeudvalget bedt de to store grupper, dvs. fru Sartori og mig, om at udarbejde betænkningen for netop at sikre bred støtte. Vi har indgået kompromiser, vi har i fællesskab stillet en række ændringsforslag, som hovedsageligt går i retning af at sikre en reduceret forvaltning, politikkens primat. Vi ønsker at undgå dobbeltarbejde, således at der ikke er nogen overlapninger med andre agenturer her. Vi ønsker at sikre, at alle sagkyndige i ligestillingsspørgsmål fra de nationale institutter - ligestillingseksperterne, universiteterne, ngo'erne - inddrages i et netværk. Som tillæg til Kommissionens forslag har vi stillet ændringsforslag, som retter sig mod at inddrage civilsamfundet som rådgiver.
Ligestillingsinstituttet er et meget vigtigt instrument for at sikre en hurtig adgang for os politiske beslutningstagere til resultaterne fra ligestillingsforskningen for at kunne forbedre lovgivningen. Dette enestående center skal være et uafhængigt institut, som naturligvis skal følge EU's grundlæggende retningslinjer og vores politik. Det vil være en milepæl, som kommer til at virke langt ud over EU's grænser. Men der er naturligvis også risiko for - en holdning, som for øjeblikket også repræsenteres af nogle kolleger her i Parlamentet - at man siger: Vi ønsker ikke noget selvstændigt ligestillingsinstitut, men det skal smeltes sammen med menneskerettighedsagenturet.
Efter min mening er det en stor risiko, da gennemsigtigheden af EU's programmer for borgerne således ikke længere ville være sikret. Ligesom ved ligestillingsprogrammet har vi brug for et instrument, som virker udadtil. Det er efter min mening ikke lykkedes ved Progress at sikre gennemsigtigheden. Ved ligestillingsinstituttet skal det sikres. Vi har brug for et lille, et fint institut, som arbejder slagkraftigt.
Et nej i dag ville være et stort tilbageskridt for EU's ligestillingspolitik og også et stort tilbageskridt for den køreplan for ligestilling, som blev fremlagt så overbevisende i sidste uge. Kommissionsformand Barroso fremlagde en køreplan i sidste uge. Lad os i dag med et ja til Sartori/Gröner-betænkningen sørge for, at køreplanen overholdes, og at det ikke fører til forsinkelser. 
Amalia Sartori (PPE-DE ),
   Hr. formand, kære kolleger, jeg tilslutter mig Lissy Gröner og støtter dette forslag fra Kommissionen, som opfylder et behov, man mærker i alle de europæiske lande, ikke bare hos kvinderne.
Sådan som både kommissæren og fru Gröner var inde på, har man faktisk drøftet dette spørgsmål i lang tid. Forslaget om at oprette et sådant institut går mere end 10 år tilbage og blev stillet af den daværende svenske ligestillingsminister. Arbejdet fortsatte i fem år, og debatten blev uddybet i en sådan grad, at man i 2000 på Det Europæiske Råd i Nice anerkendte nødvendigheden af et instrument til at fremme udvekslingen af erfaringer og informationsdeling med hensyn til ligestilling mellem mænd og kvinder.
Kommissionen foretog og fremlagde en gennemførlighedsundersøgelse, og for et år siden, nemlig den 8. marts, blev denne beslutning så taget. Parlamentsudvalget har allerede sagt, at denne undersøgelse var et sammenfattende og meget vigtigt stykke arbejde, og udvalget sørgede for, at instituttet blev det, som vi alle ønsker, dvs. et meget fleksibelt teknisk instrument med det formål at samle alle oplysningerne fra statistikinstitutterne og udbrede kendskabet til dem, så alle aktører og alle lovgivere får mulighed for at træffe valg, hvor der tages hensyn til kønsaspektet.
Nogle vil nok spørge sig selv, om et sådant institut virkelig er nødvendigt. Det tror jeg faktisk, og det bekræftes af tal, der er tydelige for enhver. F.eks. blev EU-direktivet om ligeløn vedtaget for 30 år siden, nemlig i 1975, men i Europa er der i dag stadig en gennemsnitlig ulighed på 15 %, og i nogle lande når den næsten op på 30 %.
Også beskæftigelsestallene er vigtige. Lissabon-målsætningerne kan kun nås, hvis stadig flere kvinder får adgang til arbejdsmarkedet. For ikke at tale om problemerne med volden og det faldende fødselstal.
Efter min mening er der behov for dette institut. Det er stadig nødvendigt med et kønsinstitut for og til kvinder. Instituttet bliver meget samlet. Bestyrelsen kommer til at bestå af ni medlemmer plus en repræsentant for Kommissionen og en repræsentant for hvert land i det rådgivende forum.
Til sidst vil jeg sige, at der er to slags modstridende holdninger. Nogle ønsker at samle det hele i instituttet for menneskerettigheder, hvis oprettelse der blev taget højde for i Wien. Hvis jeg skulle give kommissær Frattini en hjælpende hånd, ville jeg sige ja, men det er efter min mening ikke det, som kvinderne har brug for. Andre mener, at det er for dyrt, men dertil vil jeg svare, at vi i Europa har fire institutter, der tager sig af beskæftigelse, og som koster 66 millioner euro om året. Dette institut kommer til gengæld kun til at koste 8 millioner. 
Jutta D. Haug (PSE ),
   Hr. formand, kære kolleger, vi har faktisk brug for et ekstra effektivt instrument i EU for at kunne tage større skridt på vej mod ligestilling mellem mænd og kvinder. For hvis vi fortsat tripper som hidtil, vil vores oldebørn stadig skulle kæmpe med at etablere ligestilling. Dette ekstra instrument kan være det planlagte institut for ligestilling. Men da vi som parlamentsmedlemmer på europæisk niveau - især vi kvinder - ikke kun arbejder slagkraftigt, men også ønsker at være vedholdende, skal der være orden i de rammebetingelser, som vores fremtidige ligestillingsinstitut skal virke inden for. Hertil hører også de til rådighed stående økonomiske midler, som instituttet skal klare sig for.
Her er der mindst to bemærkninger at komme med efter Budgetudvalgets mening og ifølge den faste ordfører for agenturerne. For det første har vi allerede 23 agenturer, mange heraf er under opbygning eller ombygning. De har alle et stort økonomisk behov. Hvis vores enighed med Rådet om den næste finansielle ramme skulle føre til samlet set lavere beløb, end Parlamentet har foreslået, vil de decentrale agenturer også blive berørt heraf.
For det andet skal ligestillingsinstituttet ifølge Kommissionens forslag, som vi som Parlament heller ikke vil protestere imod, finansieres fuldt ud med midler fra Progress' femte aktionsområde. I juni sidste år stillede vi som Parlament i vores udtalelse til de finansielle overslag mere end 850 millioner euro til rådighed for Progress. Rådet annullerede imidlertid næsten 300 millioner heraf i december. Så uden tilstrækkelige finansielle midler vil vi imidlertid ikke kunne opnå nogen gode vedvarende effekter, hvad angår ligestilling. En ordentlig politik, et ordentligt arbejde har brug for ordentlige finansielle midler. Ellers bygger vi igen potemkin-landsbyer, gør medarbejderne frustererede og strør sand i borgernes øjne. 
Borut Pahor (PSE ),
   Før jeg fremfører et par af mine egne synspunkter, vil jeg gerne støtte min kollega, der for kort tid siden talte om finansieringens betydning for instituttets succes.
Jeg taler som ordfører for udtalelsen fra udtalelsen fra Udvalget om Konstitutionelle Anliggender, og jeg ønsker at udtrykke min tilfredshed med forslaget om oprettelse af et europæisk institut for ligestilling mellem mænd og kvinder. Jeg foreslog rent faktisk i Udvalget om Konstitutionelle Anliggender, at betegnelsen agentur burde anvendes snarere end betegnelsen institut. Med dette ændringsforslag søgte jeg at understrege institutionens politiske forpligtelse frem for den akademiske dimension, der ligger i ordet institut.
Under alle omstændigheder vil Europa-Parlamentet med denne afgørelse, der falder sammen med Kvindernes Internationale Kampdag, yderligere fremme indførelsen af lige muligheder, hvilket efter min opfattelse må være en af de grundlæggende målsætninger i et moderne Europa. Jeg håber, at instituttet ikke blot vil være et passivt statistisk kontor, der måler ligestilling eller manglende ligestilling, men at det også vil være en aktiv fortaler for nye strategier, der vil sikre reelle fremskridt på ligestillingsområdet.
Jeg kan ikke modstå fristelsen til at fortælle dette agtværdige Parlament om Sloveniens kandidatur som værtsland. Hvis Slovenien vælges, vil dette være en opmuntrende beslutning, for selv om overgangen i Slovenien på den ene side har været særlig vellykket, fremgår det imidlertid af dataene, at mænd har opnået større succes end kvinder. Myndighederne arbejder på den anden side aktivt på at ændre situationen, og i lyset heraf vil det være et godt tegn, hvis det blev besluttet at oprette instituttet i en ny medlemsstat, eftersom en sådan beslutning vil fremme positive forandringer. 
Anna Záborská,
   Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, jeg vil gerne takke Lissy Gröner og Amalia Sartori for fremragende teamwork i Udvalget om Kvinders Rettigheder og Ligestilling.
Jeg vover at stille det forræderiske spørgsmål, om vi kunne undvære en sådan vagtpost, som udelukkende beskæftiger sig med forskelsbehandling på grundlag af køn.
I tredive år, og til trods for alle vores europæiske direktiver, har den fortsatte forskelsbehandling af mænd og kvinder inden for alle erhvervssektorer været en hån mod vores demokrati. De demografiske spørgsmål er ikke løst. Vi må derfor, af hensyn til fædre, mødre og børn, hurtigst muligt finde en løsning, som gør det muligt at forene familieliv og arbejdsliv. Lissabon-strategien har langtfra været nogen succes. Hvem tager opfostring af fremtidige generationers menneskelige ressourcer alvorligt? Hvem tager solidariteten mellem generationerne alvorligt? Disse uformelle og ulønnede økonomiske aktiviteter repræsenterer et hårdt arbejde, som overvejende udføres af kvinder. Der tages afgjort heller ikke hensyn til mændenes rolle i forbindelse med bestræbelserne for at sikre ligestilling mellem kønnene.
Jeg finder det således ikke overflødigt at fremme midler, som gør det muligt at overvåge og påpege uacceptabel forskelsbehandling af kvinder i forhold til mænd. Ethvert initiativ, som objektivt påpeger sådanne uretfærdigheder, på tværs af alle partiskel, må bestemt hilses velkommen. 
Sarah Ludford,
   Hr. formand, styrken af ens engagement i ligestilling bør ikke måles ud fra støtten til oprettelsen af et institut for ligestilling mellem mænd og kvinder. Ordførerne forklarer, at de støtter det organ, "eftersom dette sikrer, at det overordnede mål om ligestilling ... ikke bliver sekundært i forhold til anden politik om ikke-forskelsbehandling på EU-plan". Dette misforståede mål forklarer, hvorfor et særskilt institut faktisk er en dårlig idé. Der er ikke noget undertrykkelseshierarki. Fortalerne ser æren af et særligt organ som vigtigere end realiteterne i form af en generel omdannelse af samfundet.
Instituttet for ligestilling mellem mænd og kvinder burde faktisk indgå i det nye EU-agentur for grundlæggende rettigheder, ligesom Det Europæiske Observationscenter for Racisme og Fremmedhad vil gøre det. Hvis ligestilling mellem mænd og kvinder er det eneste ligestillingsmål, der ikke indgår i agenturet for grundlæggende rettigheder, vil det skabe en uligevægtig model og svække agenturet for grundlæggende rettigheder. Det kan også betyde, at ligestilling mellem mænd og kvinder bliver et isoleret dødvande i stedet for den meget synlige bannerfører, som dets tilhængere ønsker.
Det er efter min opfattelse meget defensivt at sige, at man må have et særskilt institut for at sikre, at ligestilling mellem mænd og kvinder fortsat står højt på EU's politiske dagsorden. Tværtimod kan kvinder stå i spidsen for kampagnen for lige menneskerettigheder for alle gennem agenturet for grundlæggende rettigheder. Det er den holdning, som den britiske kommission for lige muligheder har, og den støtter jeg.
Hiltrud Breyer,
   Hr. formand, De Grønne bakker fuldt ud op om et uafhængigt og effektivt ligestillingsinstitut. Vi støtter fru Gröners og fru Sartoris betænkning i sin helhed.
"Hvorfor har vi brug for et nyt institut?", spørger mange sig her. Hvorfor? Fordi er EU's varemærke, fordi EU har sagt, at ligestilling er en værdi for os i EU, og fordi vi ved, at der stadig foregår diskrimination af kvinder. Og det vedrører ikke - som fru Ludford netop sagde - kun overtrædelser af menneskerettighederne. Vi oplever det på arbejdsmarkedet, inden for sporten og på mange andre områder. Vi ved, at kvindens rolle er fremtidsorienteret, ikke kun hvad angår Lissabon-potentialet, men f.eks. også demografisk, hvor kvinder har en meget bærende rolle. Hvad angår overtrædelser af menneskerettighederne for kvindelige migranter, spiller især mødrene en central rolle. Vi hørte netop i går fra kommissær Frattini, at vi i forbindelse med tvangsprostitution stadig har for få statistikker. Vi har brug for dette ligestillingsinstitut.
EU var tidligere fyrtårn for ligestillingspolitikken. Et nej ville være en katastrofe, et nej ville betyde et virkeligt brud i EU. Det ville være Parlamentets falliterklæring i ligestillingspolitikken. Derfor anmoder jeg om et virkelig stærkt votum for dette ligestillingsinstitut. Vi har brug for denne synliggørelse.
Ligestillingsinstituttet erstatter imidlertid ikke nogen lovgivningsinitiativer. Vi vil med argusøjne våge over, at det ikke fører til stilstand i ligestillingspolitikken. Ligestillingsinstituttet må ikke være nogen beroligelse og afledningsmanøvre for uvirksomhed inden for lovgivningen. Et ligestillingsinstitut vil ikke erstatte denne ligestillingspolitik i lovgivningen, og her vil vi virkelig også forpligte Kommissionen.
Jeg anmoder altså endnu en gang om en meget stor tilslutning til denne betænkning. 
Eva-Britt Svensson,
   Jeg vil takke kollegerne i Udvalget om Kvinders Rettigheder og Ligestilling, især fru Gröner og fru Sartori for deres engagerede arbejde i denne sag. Jeg støtter det fuldt ud i lighed med hele gruppen. Vi har indset, at et institut i sig selv ikke giver øget ligestilling, men at det med den rette udformning er et yderst vigtigt instrument i et fremgangsrigt arbejde for ligestilling.
Jeg vil gerne pege på to forslag, som yderligere skal styrke instituttets arbejde. Dels gælder det muligheden for en effektiv vurdering af konsekvenserne for henholdsvis kvinder og mænd af beslutninger på alle niveauer, dels sammensætningen i bestyrelsen, som består af seks personer fra Rådet, seks personer fra Kommissionen og yderligere tre medlemmer fra henholdsvis en arbejdstagerorganisation, en arbejdsgiverorganisation og en frivillig organisation. Jeg synes, at de tre sidstnævnte også bør have stemmeret, og at den frivillige organisation bør være en kvindeorganisation.
Urszula Krupa,
   Hr. formand, i sine bestræbelser på at skabe ligestilling mellem kønnene agter Kommissionen at bruge 50 millioner euro på aktiviteter i forbindelse med det planlagte europæiske institut for ligestilling mellem mænd og kvinder. Organet vil få til opgave at sikre lige løn for lige arbejde, bekæmpe kønsbestemte stereotyper og desuden fremme ligestillingen mellem mænd og kvinder uden for EU.
Jeg ønsker imidlertid at minde Parlamentet om, at næsten 70 millioner af EU's 450 millioner indbyggere lever i fattigdom. Der er tale om 15 % af befolkningen, og dette er et tydeligt tegn på ulighed. Det er også en krænkelse af grundlæggende menneskerettigheder og en hån mod den menneskelige værdighed.
Af hensyn til freden vil det være hensigtsmæssigt at hjælpe de fattige, afskaffe arbejdsløsheden og tackle problemerne i sundhedssektoren. Dette vil være langt mere gavnligt end at fremme uviljen mellem mænd og kvinder, hvilket altid får negative konsekvenser for kvinderne. Eventuelle lønmæssige uligheder kan fjernes ved vedtagelse af en simpel retsakt, der ikke nødvendiggør en så omfattende finansiering. I stedet for at forsøge at udligne de naturlige ubalancer på forskellige økonomiske områder og i arbejdslivet og fremme ligestilling uden for Unionen bør vi fokusere på ligestilling inden for Unionen. Det vil være mere gavnligt at bruge de førnævnte midler på som minimum at hjælpe børn, der lever i fattigdom, ved at forbedre deres levevilkår. Det bør prioriteres højere at hjælpe disse familier end at bekæmpe kønsbestemte stereotyper, og denne hjælp vil medvirke til at vende den nuværende tendens til at forvise disse familier til en status som en kulturel kuriositet fra fortiden. 
Wojciech Roszkowski,
   Hr. formand, ligestilling mellem mænd og kvinder er et mantra, der ofte bringes op i EU. Vores almindelige fornuft fortæller os imidlertid, at dette på ingen måde er et enkelt problem. Mænd kaldes mænd og kvinder kaldes kvinder, netop fordi de er forskellige. De har samme værdighed, men de er forskellige. Det fremgår tydeligt i sportsverdenen, som tidligere nævnt. Jeg har på det seneste forsøgt at finde ud af, hvordan Kommissionen tolker dette begreb, især da det meget tit ledsages af naturlige følger på alle områder. Det kan ikke være anderledes. Jeg forespurgte derfor, om denne lighed følger af naturlove eller af skrevne love, og om hvilke foranstaltninger, der kan træffes for at give mænd mulighed for at føde børn. Kommissær Špidla svarede, at princippet om ligestilling mellem mænd og kvinder kun gælder for arbejde og adgang til varer og tjenesteydelser. Dette er i strid med kendsgerningerne. I artikel 23, kapitel III, i EU's charter om grundlæggende rettigheder henvises der klart til alle områder. Hvis Kommissionen ikke er i stand til at løse problemerne gennem EU-lovgivning, tvivler jeg på, at dette vil lykkes for det planlagte institut. 
Lydia Schenardi (NI ).
   - Hr. formand, et er vist, vi mangler ikke strukturer, netværk af enhver art, som har til formål at foretage undersøgelser og forsvare kvinder. Vi kan nævne det europæiske institut for ligestilling mellem mænd og kvinder, de forskellige ngo'er, ad hoc-udvalg, agenturer for grundlæggende rettigheder, rådgivende fora vedrørende kvinders rettigheder, den europæiske kvindelobby og vores eget udvalg her i Europa-Parlamentet.
Giver det under disse omstændigheder virkelig mening at oprette et nyt europæisk institut, som skal beskæftige sig med ligestilling mellem mænd og kvinder? Set i lyset af denne galakse af strukturer, som ikke altid fuldt ud er samordnet, når det gælder udveksling af oplysninger, må man spørge, om det nye organ, som må formodes at skulle samle alle disse oplysninger i et netværk, overhovedet vil have de ressourcer, der skal til, for at det kan fungere. Kan vi med andre ord umiddelbart få sikkerhed for, at det ikke blot vil kunne fungere, men at det vil være fuldstændig uafhængigt i politisk og finansiel henseende?
Det synes ikke at være tilfældet. Kommissionen er ikke indstillet på at give det fremtidige institut for stor handlefrihed. Det er således betegnende, at Kommissionen er tilbageholdende, hvad angår at lade direktøren for instituttet være ansvarlig udelukkende over for dettes bestyrelse og ikke over for Kommissionen.
Blandt andet af disse årsager kan jeg ikke godkende dette initiativ, som tager sigte på at frembringe, hvad jeg vil tillade mig at betegne som endnu en gang varm luft.
Zita Pleštinská (PPE-DE ).
   - Mine damer og herrer, oprettelsen af et europæisk institut for ligestilling mellem mænd og kvinder, en omfattende og langsigtet opgave, der understreges i Amsterdam-traktaten, og som er blevet positivt influeret af den proces, der blev indledt efter den fjerde verdenskonference om kvinder i Beijing, er blevet et politisk diskussionsemne mellem tilhængere og modstandere af instituttet.
Jeg er blandt dem, der støtter den holdning, som ordførerne fru Gröner og fru Sartori er nået frem til vedrørende en fælles løsning på vegne af de to største politiske grupper i Parlamentet. Jeg beundrer og værdsætter deres indsats i forbindelse med udarbejdelsen af denne betænkning, og især deres tålmodige oplysningskampagne til fordel for oprettelsen af instituttet som et koordinerende organ, der har til opgave at yde teknisk bistand til EU i forbindelse med gennemførelsen af ligestillingspolitikken, at stimulere og samarbejde med eksisterende institutioner, at formidle oplysninger og medvirke til at synliggøre spørgsmål om ligestilling mellem mænd og kvinder.
Jeg støtter ikke forslaget om at integrere instituttet i EU's menneskerettighedsagentur i Wien, da hele problemområdet i så fald vil indgå i den eksisterende dagsorden, og dette vil helt sikkert ikke opfylde EU's mål om at styrke Unionens ligestillingspolitik. Som det fremgår af de seneste rapporter, er der forsat uligheder mellem mænd og kvinder. Den manglende ligestilling er et samfundsanliggende og ikke blot et problem for kvinder. Oprettelsen af instituttet vil være et vigtigt led i den nyligt vedtagne køreplan for gennemførelse af ligestillingspolitikken. I økonomisk henseende vil instituttet ikke være en stor byrde, da finansieringskilderne allerede er til stede. Den merværdi, som instituttet vil skabe, omfatter også aktiviteter uden for EU, især i forbindelse med udvidelsen, hvor lige muligheder er, og fortsat vil være, et aktuelt emne på dagsordenen.
Jeg er derfor overbevist om, at en placering af instituttet i en af de nye medlemsstater vil fremme en upartisk institutionel decentralisering i EU. 
Teresa Riera Madurell (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil begynde med at lykønske ordførerne med deres betænkning og give udtryk for min tilfredshed med den indsats, Kommissionen har gjort, for at EU kan få et uafhængigt organ, der specifikt skal beskæftige sig med ligestillingsspørgsmål.
Jeg vil gerne understrege vigtigheden af, at instituttet bliver helt uafhængigt, uden nogen form for betingelser. Det er et afgørende krav, hvis instituttet skal kunne opfylde sin mål, der rækker meget længere end blot teknisk bistand til Kommissionen.
Som arbejdsmetode synes jeg, at tanken om at oprette et europæisk netværk for ligestilling er meget innovativt og effektivt, især for at overvinde de store tids- og afstandsproblemer i forbindelse med fællesgørelsen og udvekslingen af viden, information og politikker.
Med hensyn til instituttets struktur synes jeg, at vi er endt med en acceptabel løsning for sammensætningen af bestyrelsen, der betyder en retfærdig og effektiv fordeling af funktionerne mellem de tre institutioner, og som passer til den aktuelle situation for et organ, der desværre har et lavt budget og lille personale. I denne forbindelse vil jeg gerne understrege, at det, for at instituttet skal kunne opfylde sine mål, er absolut nødvendigt med en ordentlig finansiering, en passende finansiering, der gør EU's forpligtelse over for ligestillingen troværdig.
Det bør vi alle være meget opmærksomme på i disse dage i forbindelse med de forhandlinger om finansieringen, der foregår mellem de forskellige institutioner. 
Anneli Jäätteenmäki (ALDE ).
   - Hr. formand, jeg går ind for oprettelsen af et særskilt, aktivt og uafhængigt europæisk institut for ligestilling mellem mænd og kvinder. EU's konsekvente ligestillingspolitik vil være en ressource. Kvinder deltager i stadig højere grad på arbejdsmarkedet, og mænd deltager i mindre og mindre grad. Vi har ikke råd til fremover at forsømme eller ignorere eksisterende menneskelige ressourcer. Instituttet for ligestilling mellem mænd og kvinder kan imidlertid påvirke denne situation. Ligestillingsspørgsmålet vejede indledningsvis meget tungt i Lissabon-strategien, men spørgsmålet er siden blevet glemt. Ligestillingsspørgsmålet bør tillægges langt større vægt, og i denne forbindelse kan et aktivt institut medvirke til at gøre EU stærkere og mere konkurrencedygtig end nogensinde. 
Irena Belohorská (NI ).
   - Jeg vil gerne takke ordførerne for udarbejdelsen af dette udkast til betænkning, der bør munde ud i oprettelsen af det europæiske institut for ligestilling mellem mænd og kvinder. Instituttets opgave vil være at indsamle og analysere data om ligestilling mellem mænd og kvinder i EU-landene og at organisere konferencer og kampagner. Efter min opfattelse er det helt forkert at sætte spørgsmålstegn ved oprettelsen af instituttet, og i denne forbindelse protesterer jeg også mod den måde, hvorpå der er blevet sået tvivl om Den Slovakiske Republik som et muligt værtsland for instituttet.
Jeg agter ikke at opremse alle de institutioner, der er placeret på de 15 gamle medlemsstaters områder. Jeg respekterer, at det var nødvendigt at grundlægge disse centre i forbindelse med oprettelsen af EU, og at det har været nødvendigt at videreudvikle disse som led i en koordineret fælles aktion. Jeg opfordrer Dem derfor kraftigt til at stemme for oprettelsen af dette institut.
Instituttet for ligestilling mellem mænd og kvinder kan fungere som en ombudsmand for kvinder og en mægler mellem regeringen og ikke-statslige organisationer i forbindelse med bekæmpelse af uretfærdigheder som f.eks. forskelsbehandling på arbejdsmarkedet. Når alt kommer til alt, er det almindelig kendt, at de laveste lønninger normalt findes inden for "kvindefag", dvs. uddannelse og sundhedspleje, hvorimod de højeste lønninger typisk findes inden for mandsdominerede fag som f.eks. militær og politi. Er de fremtidige generationers sundhed og uddannelse måske mindre vigtige spørgsmål? 
María Esther Herranz García (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil naturligvis gerne lykønske de to ordførere og alle medlemmerne af Udvalget om Kvinders Rettigheder og Ligestilling, der har lagt et så stort arbejde i denne betænkning.
Jeg synes, at instituttet skal være et nyttigt instrument, men nævnte nytte vil afhænge af den politiske vilje hos regeringerne, hvorvidt de reelt ønsker ligestilling mellem mænd og kvinder eller ej.
Jeg siger dette, fordi der som nævnt af fru Sartori i mere end 50 år har været lovgivning om, at mænd og kvinder skal have lige løn for lige arbejde. Men vi er i 2006, og der er stadig mange kvinder, der tjener mindre end mændene for det samme arbejde, eller hvis kontrakt ikke svarer til det arbejde, de faktisk udfører.
Det er derfor nødvendigt, at disse effektive foranstaltninger, som kvinderne har brug for i vores europæiske samfund, bliver ført ud i livet, og at der ikke laves flere og flere love. Til dette formål er der behov for politisk vilje, som kommer til udtryk i penge, i de penge, der skal afsættes til budgetterne, såvel i de nationale budgetter som i EU's.
Jeg ønsker ægte ligestilling, men jeg ønsker naturligvis ikke politisk propaganda. Det sker ofte, at regeringer, der kalder sig selv for meget progressive, når de fremlægger planer, f.eks. den nationale reformplan, som regeringen i mit land har fremsat, medtager udsagn som "der vil blive givet tilskud ved ansættelse af unge arbejdsløse mænd under 30 år", samtidig med at der ikke medtages nogen foranstaltninger for kvinder under 30 år, der i mit land har en meget højere arbejdsløshedsprocent end mændene. Jeg kalder det demagogi, når man siger en ting og gør noget andet, og det er netop det, vi skal undgå i EU.
Jeg byder derfor instituttet velkommen, men det skal tjene et formål. 
Marie-Line Reynaud (PSE ).
   - Jeg vil gerne lykønske de to ordførere, fru Gröner og fru Sartori, med det fremragende stykke arbejde, de har udført. Betænkningen indeholder rent faktisk flere forbedringer i forhold til Kommissionens oprindelige tekst, som jeg også havde foreslået i mit udkast til udtalelse fra Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender.
Jeg vil nævne fire. For det første får instituttet beføjelse til at spille en proaktiv rolle, især i kraft af dets ekspertise og analysearbejde, og det får mulighed for at udarbejde henstillinger og retningslinjer til Fællesskabets institutioner. Dernæst vil jeg nævne det vigtige samarbejde med agenturet for grundlæggende rettigheder. Endvidere kravet om afbalanceret repræsentation af mænd og kvinder i bestyrelsen og endelig Europa-Parlamentets rolle, især hvad angår udpegelse af direktøren for instituttet og medlemmerne af bestyrelsen og kontrollen med deres arbejde.
Ligestillingsinstituttet er en afgørende forudsætning for at skabe et Europa, som virkelig er et Europa for borgere af begge køn. Jeg var meget skuffet over, at mit udkast til udtalelse blev forkastet i Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender med 18 stemmer for og 18 imod, fordi en del af Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater og en del af Gruppen Alliancen af Liberale og Demokrater for Europa ikke ønskede, at der blev etableret et sådant institut. Når det er sagt, glæder det mig at kunne konstatere, at ordførerne har ladet de vigtigste af mine bekymringer indgå i deres betænkning. 
Eugenijus Gentvilas (ALDE ).
   - Jeg glæder mig over denne betænkning. Jeg mener, at den har stor betydning for det nye og moderne Europas identitet. Ligestillingsproblematikken er særlig relevant i de østeuropæiske stater. Det er sandelig ikke tilfældigt, at Slovenien, Slovakiet og Litauen ønsker at være værtsland for dette institut. Kvinder i Østeuropa betragtes stadigvæk ofte som husmødre og integreres ikke i de økonomiske processer. Europa-Parlamentet har et Udvalg om Kvinders Rettigheder og Ligestilling. I mange europæiske stater er der ministerier, departementer og andre institutioner, der behandler ligestillingsspørgsmål. Dette er baggrunden for, at jeg synes, at det er logisk at oprette en sådan institution på EU-plan. Jeg støtter derfor de bestræbelser, som ordførerne fru Gröner og fru Sartori har gjort, og deres argument om, at et uafhængigt institut kan fungere langt mere effektivt end et institut, der hører ind under et andet agentur. Jeg ønsker at understrege, at både mænd og kvinder har brug for instituttet, og det er en skam, at de fleste talere i dag var kvinder. 
Maciej Marian Giertych (NI ).
   - Hr. formand, feministernes latterlige slogan om ligestilling mellem mænd og kvinder skader kvinderne. Med dette slogan tillægges mandlige egenskaber stor værdi, og det hævdes, at kvinder også besidder disse. Dette er ikke tilfældet. Kvinder har kvindelige egenskaber, og disse skal også værdsættes. Henvisninger til kvinder, der ikke arbejder, er krænkende, idet disse kvinder arbejder meget hårdt i hjemmene. Deres arbejde skal værdsættes og anerkendes som værende af samme værdi, som det arbejde, mænd udfører, om ikke af større værdi. En af de mest uheldige sider af det moderne samfund er, at kvinder er tvunget til at arbejde uden for hjemmet af økonomiske årsager, fordi det er umuligt at forsørge en familie med en indtægt. Dette sker i en situation, hvor der er stor arbejdsløshed. Vi kan ikke kræve, at kvinder skal bidrage på samme måde som mænd. Vi kan f.eks. ikke forvente, at de kan påtage sig skifteholdsarbejde eller være væk fra hjemmet i flere dage. Dette skyldes ganske enkelt, at vi ikke er lige. Kvinder er af uvurderlig værdi i kraft af deres rolle som mødre, og dette er baggrunden for, at de fortjener særlig opmærksomhed og beskyttelse. De har ikke brug for et institut. 
Lidia Joanna Geringer de Oedenberg (PSE ).
   - Hr. formand, der er et presserende behov for et europæisk institut for ligestilling mellem mænd og kvinder, idet vi selv midt i Europa i det 21. århundrede regelmæssigt er vidne til forskelsbehandling på grund af køn.
Kvinder udgør 52 % af befolkningen i Europa, og de er konstant udsat for forskelsbehandling på mange områder i deres tilværelse. Dette nye institut må ikke blot indskrænke sig til at indsamle statistiske oplysninger, hvis det effektivt skal fremme og gennemføre ligestillingspolitikken i et udvidet EU. Det skal derimod fokusere på at analysere dataene i detaljer og fremkomme med de råd og vejledninger, der er nødvendige for at integrere ligestillingsaspektet effektiv i det europæiske retssystem. Det skal erindres, at ligestilling mellem mænd og kvinder, som instituttet har til opgave at fremme, er en grundlæggende ret og et af Fællesskabets prioriterede områder. Denne ret er forankret i traktaten, og den skal gennemføres på alle sociale og økonomiske områder, især hvad angår adgangen til beskæftigelse og iværksætteri.
Det ville være passende, hvis instituttet blev placeret i den nye del af det forenede Europa, måske i Polen. Polen er det største af de nye lande, og der er tale om et land, hvor forskelsbehandlingen er omfattende og derudover bagatelliseret af myndighederne. 
Justas Vincas Paleckis (PSE ).
   - Emile Zola udtalte, at kvinder er omdrejningspunktet for civilisationen. Instituttet bør blive omdrejningspunktet for europæiske ligestillingsspørgsmål og gennemførelsen af ligestillingspolitikken. Det europæiske institut for ligestilling mellem mænd og kvinder kan blive en realitet, hvis der blot er en forståelse for problemet, politisk vilje og en vis finansiering. Det er langt vanskeligere for instituttet at ændre holdningen til kvinder og udrydde den forskelsbehandling, de udsættes for i mange europæiske lande. Instituttet skal ikke blot ansætte specialister, men mennesker af begge køn, der er dybt engageret i instituttets aktiviteter. Det er nødvendigt, at Europa-Parlamentet får indflydelse på sammensætningen af instituttets personale, og at der sker en vedvarende parlamentarisk kontrol. Instituttet bør evaluere situationen på alle områder i alle lande og fremlægge forslag. EU-institutionerne kan på dette grundlag træffe effektive foranstaltninger og vil anmode de nationale regeringer om at gøre det samme. Instituttet kan placeres i en af de nye EU-medlemsstater. Vilnius tilbyder ikke blot, hvad Litauen kan udrette med hensyn til gennemførelse af ligestilling, men også en mulighed for at kombinere erfaringerne fra de førende skandinaviske lande med mulighederne i Centraleuropa og det øvrige Europa. 
Vladimír Špidla,
   Mine damer og herrer, jeg har lyttet med stor interesse til Deres diskussion, og jeg vil gerne have lov til at kommentere flere af de emner, der er bragt på bane. Først og fremmest vil jeg påskønne den enestående kvalitet af ordførernes betænkning, der kun kan beskrives som strålende i lyset af emnets indviklede beskaffenhed. Mine damer og herrer, under forhandlingen er der fremsat et række argumenter og udtalelser, som efter min mening kræver et svar.
Den første udtalelse handlede om, at denne institution skal blive en del af menneskerettighedsdagsordenen. En række talere har under diskussionen haft det synspunkt, som jeg fuldt ud støtter, at spørgsmålet om lige muligheder er langt mere vidtgående end menneskerettighedsspørgsmålet, skønt menneskerettigheder er af grundlæggende betydning. Spørgsmålet om lige muligheder er et bredere spørgsmål.
Der var et spørgsmål om, hvorvidt det var rigtigt for EU at fremme lige muligheder selv i dets internationale forbindelser. Jeg er fuldstændig overbevist om, at der er behov herfor. EU er involveret i utallige internationale forbindelser både med medlemsstaterne, med hensyn til udviklingsstøtte og på multilateralt plan, og alle disse forbindelser giver mulighed for effektivt at styrke ligestillingen.
Mine damer og herrer, jeg er overbevist om, at ligestilling, der fremmes og støttes på globalt plan, bliver en vigtig kilde til global stabilitet, og at den kan pacificere mange af vores nuværende konflikter. Jeg mener også, at argumentet under forhandlingen om, at instituttet vil bringe større synlighed og politisk gennemsigtighed ind i spørgsmål vedrørende ligeret og lige muligheder, er korrekt. Jeg kan fuldt ud støtte dette argument. Det er også rigtigt at minde os selv om - sådan som det ofte blev sagt under forhandlingen - at der fortsat er meget arbejde at gøre. Vi forsøger selvfølgelig at definere politikker på baggrund af argumenter, og det er en af de civiliserede resultater af livet i dagens Europa. Jeg kan tilføje, at disse politikker er baseret på praktiske beviser og praktiske meninger. Selv fra dette perspektiv kan instituttet forbedre kvaliteten.
Efter min mening er der åbenbart er en mængde informationer, der ikke anvendes effektivt i den politiske beslutningstagning. Hvor mange her ved f.eks., at mænd i Spanien bruger 52 millioner timer om året på at drage omsorg for andre, mens tallet for kvinderne er 200 millioner timer? Det er bestemt en vigtig indikator for, hvor ulige vi deler nogle af de pligter og ansvarsområder, vi har som mennesker - mænd og kvinder. Og alligevel bruges ingen af disse oplysninger i den politiske beslutningstagning. Jeg er overbevist om, at instituttet vil gøre mange ting mulige.
Mine damer og herrer, et af de sunde principper i det europæiske parlamentariske liv er flersprogethed, og vi opdager ofte, at en given sag kan udtrykkes mere elegant og præcist på et andet europæisk sprog. Jeg håber derfor, at De vil lade mig citere det tyske udtryk ". Jeg er overbevist om, at man ved at blive stående, hvor man er, i virkeligheden er i tilbagegang. Mine damer og herrer, tillad mig at kommentere de ændringsforslag, der er defineret i betænkningen, eller som er en del af den kommende afstemning. Udvalgets holdning til instituttets natur giver os mulighed for at være fleksible og acceptere de fleste af de ændringsforslag, der styrker instituttets rolle og arbejdsmetoder inklusive oprettelsen af netværket for instituttet. Disse ændringsforslag er acceptable i deres oprindelige form, enten delvist eller efter en omarbejdning. Den anden kategori omfatter de ændringsforslag, der øger tekstens læsbarhed, og som Kommissionen også kan acceptere i deres oprindelige form eller efter en mindre omarbejdning. Den tredje gruppe er ændringsforslagene vedrørende retlige præsentationsteknikker, der, skønt de er konstruktive, markerer en afvigelse fra de oprindelige bestemmelser i de eksisterende instrumenter, hvorfor de ikke kan vedtages af hensyn til ønsket om at bevare samhørigheden. Endelig er der ændringsforslagene vedrørende horisontale spørgsmål eller med andre ord vedrørende alle agenturer og organisationer med hensyn til procedurer for udvælgelse af direktører, der udvider deres kontrakter og vurderer organisationer. Disse ændringsforslag kan ikke accepteres, fordi det er nødvendigt at bevare et vist samhørighedsprincip i forhold til alle agenturer.
Jeg har ventet til sidst med spørgsmålet om styrelsesrådets sammensætning. Vi er glade for, at Udvalget om Kvinders Rettigheder og Ligestilling går ind for at begrænse antallet af medlemmer i styrelsesrådet, og at det har fulgt Europa-Parlamentets beslutning fra december 2005 om operationelle rammer for fremtidige regulerende agenturer. Vi kan nu rette os efter dette forslag, skønt antallet af repræsentanter for Kommissionen ikke er det samme som for Rådet. Ligevægten mellem de to organisationer og mellem de to interesseniveauer, hvilket vil sige det nationale plan og fællesskabsplanet, kan yderligere sikres, hvis repræsentanternes stemmer - i overensstemmelse med forslaget og hvor Kommissionen har ansvar - har samme vægt som alle stemmerne fra Rådets repræsentanter til sammen i det meget begrænsede antal sager, der omfatter godkendelse af budgetter og arbejdsprogrammer. Vi kan derfor acceptere ændringsforslag 66, 82 og 85 vedrørende styrelsesrådets sammensætning og afstemningsforskrifter. I samme ånd accepterer vi, at antallet af medlemmer kan reduceres til kun 25 repræsentanter fra medlemsstaterne, sådan som det fremgår af ændringsforslag 67 og 83, og vi finder det tilstrækkeligt, at de deltagende partier er med til styrelsesrådets møder uden at have stemmerettigheder. Vi håber, at Rådet kan vedtage Deres forslag vedrørende styrelsesrådet, der sammen med rotationsordningen vil give repræsentanter fra alle medlemsstater mulighed for at veksle i en periode med tre mandater.
Afslutningsvis vil jeg sige, at vi gjorde os umage for at vedtage så mange af Deres ændringsforslag som muligt. Kommissionen kan nu vedtage ændringsforslag 2 til 10, 13, 15, 17, 18, 20, 24, 25, 26, 28, 29, 35, 36, 38 til 42, 44, 45, 48, 53, 55, 59 til 69, 74 og 76 til 85. Kommissionen kan ikke vedtage ændringsforslag 1, 11, 12, 14, 16, 19, 21 til 23, 27, 30 til 34, 37, 43, 46, 47, 49 til 52, 54, 56 til 58, 70 til 73 og dele af 75. Vi skal også tage hensyn til diskussionerne i Rådet, og vi skal gøre vores yderste for at sikre, at vi når frem til et acceptabelt kompromis ved årets udgang. Kommissionen regner med Europa-Parlamentets støtte til oprettelsen af dette europæiske institut, og det er vigtigt at sikre, at organisationen starter sit arbejde i 2007 af hensyn til udviklingen og for at hæve ligestillingspolitikkens profil. Jeg vil selvfølgelig senere aflevere en skriftlig udtalelse om de enkelte ændringsforslag.
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i dag kl. 11.30.
Hélène Goudin (IND/DEM ).
   - Junilisten mener, at ligestillingsspørgsmål er vigtige, og at lige behandling af kvinder og mænd er en absolut selvfølgelighed i alle sammenhænge. EU's nye institut for ligestilling skal analysere ligestillingen i EU ud fra sammenlignelige data fra de respektive medlemslande.
Spørgsmålet er naturligvis, hvilken merværdi denne myndighed vil bidrage med. Vil den have en konkret og betydningsfuld funktion, eller er det hovedsageligt en måde, hvorpå EU-institutionerne kan vise handlekraft? Vil den bidrage til at øge ligestillingen, eller er den hovedsageligt et slags alibi, en måde for Kommissionen at vise, at den tager sig af ligestillingsspørgsmål?
Argumenterne i betænkningen er ikke overbevisende. Myndighedens opgaver kan udføres inden for rammerne af de eksisterende strukturer. EU har allerede et centralt statistikkontor, nemlig Eurostat. Derfra kan man få sammenlignelige oplysninger om ligestillingen i EU-landene. Der findes desuden nationale myndigheder, som arbejder med ligestillingsspørgsmål. Disse myndigheder kan samarbejde på tværs af grænserne. 
Kommissionen består af 18 mænd og 7 kvinder. Næsten 30 % af Europa-Parlamentets medlemmer er kvinder. EU-institutionerne burde begynde med at tilstræbe ligestilling inden for egne rækker og derved blive et forbillede, inden nye centraliserede EU-myndigheder oprettes. Samarbejdet kan desuden ske under mere centraliserede former, uden at EU skal blive større ved at der for hvert presserende spørgsmål oprettes nye myndigheder.
Katalin Lévai (PSE ).
   - Mine damer og herrer, oprettelsen af det europæiske institut for ligestilling mellem mænd og kvinder, der vil fremme elimineringen af alle former for kønsdiskrimination i hele Europa, er yderst vigtig.
Jeg kan tilslutte mig ordførernes ønske om, at instituttets aktiviteter ikke udelukkende skal begrænses til dataindsamling, regnskabsførelse og forskning. Analyserne skal integreres i medlemsstaternes politikker på en innovativ måde med henblik på at gøre ligestilling til en væsentlig politisk retningslinje og til et integrationsobjekt for lovgiverne. Samtidig skal forskningsresultaterne gøres tilgængelige for offentligheden, så EU-borgerne får en bevidst holdning til ligestillingsspørgsmålene. Til dette formål er det imidlertid nødvendigt at styrke og institutionalisere instituttets forhold til den civile sektor og de fora, der er ansvarlige for kommunikationsspørgsmål. Jeg vil gerne gøre opmærksom på det faktum, at samarbejde med medierne og anvendelse af moderne kommunikationsmidler er en vigtig opgave for instituttet!
Man skal stille de nødvendige ressourcer til rådighed for at sikre, at resultaterne af forskningen går ud over den professionelle sfære og i videst mulige omfang er tilgængelige og anvendelige. Instituttets arbejde bliver kun effektivt, hvis det virkelig fungerer som et europæisk netværk for ligestilling mellem mænd og kvinder, hvis det formår at koordinere de centre, organisationer og specialister i medlemsstaterne, der er involveret i den generelle gennemførelse af lige muligheder, og hvis dets budskab når ud til Europas regeringer og borgere.
Jeg lykønsker ordførerne og foreslår, at dokumentet vedtages!
Mange tak, fordi jeg fik ordet! 

Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er afstemningen.
Afstemningen vil i dag blive opdelt i to dele for at give plads for det højtidelige møde, hvor Forbundsrepublikken Tysklands præsident vil tale.
Formanden.
   - Jeg udsætter mødet et par minutter indtil præsident Horst Köhlers tale. Afstemningen genoptages umiddelbart efter det højtidelige møde.

Formanden.
   - Hr. præsident for Forbundsrepublikken Tyskland, mine damer og herrer, inden jeg byder velkommen til vores ærede gæst i dag, vil jeg gerne sige til Dem, at vi i løbet af det møde, vi har haft med præsident Köhler, før vi kom til plenarforsamlingen, har modtaget den triste nyhed, at hr. Lennart Meri, der var Estlands præsident fra 1992 til 2001, er død. Som bekendt blev præsident Meri betragtet som et symbol på kampen for Estlands frihed og nationale identitet, og ved hans død har vi mistet en vigtig europæisk personlighed, hvis minde vi ærer her i dag.
Hr. præsident, mine damer og herrer, det er for mig og hele Europa-Parlamentet en stor ære i dag at byde Dem velkommen til dette højtidelige møde.
Lad mig, hr. præsident, minde om Deres personlige forpligtelse over for det europæiske projekt, der er særligt nyttigt og nødvendigt på et tidspunkt, hvor EU's situation får europæerne til at tvivle. Jeg ved, at det bekymrer Dem meget, og at De giver klart udtryk herfor. Jeg ved, at De er meget bevidst om det ansvar, vi alle deler i forbindelse med de problemer, der i dag bekymrer europæerne, og som ikke kan løses uden mere Europa.
Vi er bekendt med Deres initiativer for at udbrede og uddybe den europæiske debat. Et eksempel herpå er Deres invitation til Deres kolleger i Finland, Italien, Letland, Østrig, Portugal og Ungarn til det møde, der blev afholdt i Dresden, og som jeg er sikker på, at De vil fortælles os noget fra her til formiddag, med studerende og personligheder fra disse lande for at drøfte den europæiske identitet og Europas fremtid.
Dette vigtige initiativ er ikke et enkeltstående tilfælde. De udnytter alle lejligheder til at udveksle synspunkter med borgerne og især med de unge, der sjovt nok er dem, der er mest skeptiske over for dette projekt, der er så vigtigt for deres fremtid.
De lægger også handling bag Deres ord, idet De ikke kun taler om "Europa" ved officielle lejligheder, men hver dag arbejder med konkrete sager på den europæiske dagsorden.
De har, hr. præsident, en personlig erfaring, der næsten gør Dem til et paradigme på en europæer. De var ung, et flygtningebarn, i de sidste år af Anden Verdenskrig. De fortalte mig, meget direkte og personligt, under mit besøg i Tyskland om Deres oplevelser: Hvordan De led under krigen og i flygtningelejren, om hvordan De personligt klarede Dem i et ødelagt land, der også lidt efter lidt opbyggede sin fremtid med udgangspunkt i historiens ruiner.
Deres personlige erfaring førte Dem uden for Europa, og De har oplevet Europa udefra, og De har set os udefra, og derfor, fordi De har haft nogle dramatiske oplevelser inden for og har observeret udefra, hvordan EU blev opbygget, ved De, at Europas eneste alternativ er dets eget projekt om opbygningen af Den Europæiske Union.
Men De ved også, at disse værdier og projekter skal forsvares hver eneste dag, at de hverken er gratis eller automatiske, og derfor vil jeg gerne takke Dem, fordi De er her med os i dag for at indvie os i Deres tanker, der utvivlsomt vil bidrage til vores alsidige debat om Europa.
Præsident Köhler, det er mig en ære at give Dem ordet.
Horst Köhler,
   Hr. Borrell Fontelles, hr. Barroso, kære parlamentsmedlemmer, mine damer og herrer, Parlamentet er centrum for politisk offentlighed og demokratisk meningsdannelse for EU. Jeg er taknemmelig for at tale om Europa og Europas fremtid netop her.
Europa er lidt af en gåde for verden. Hvorfor virker det allerede igen så uenigt så kort tid efter genforeningen? Hvorfor stoler det trods det europæiske indre markeds succeser så lidt på sine fortrin? Hvorfor viser det i forbindelse med al den kraft og alle de muligheder en sådan forsagthed?
I mit arbejde i Den Europæiske Bank for Genopbygning og Udvikling og i Den Internationale Valutafond har jeg lært mange lande at kende rundt om i verden. Blikket udefra har skærpet mit eget billede af Europa, og jeg har erfaret, hvordan de andre ser vores kontinent og EU. Her hos os er frihedsretligt demokrati, velstand, fredelig udligning og solidarisk samvær mellem de 25 medlemsstater for længst blevet hverdag. Udefra derimod erkendes det meget tydeligere, hvilket utroligt bidrag vi kan takke det, der nu er blevet hverdag, for - og det kun to generationer efter Anden Verdenskrig og en halv generation efter jerntæppets fald.
For dette bidrag beundrer mange mennesker over hele verden Europa. Men i deres beundring blander der sig efterhånden utålmodighed og også manglende forståelse. De opfatter mange europæere som sært selvforglemmende, skeptiske, modløse, og de siger venligt: Europa, hvis du er træt, så træd til side, og lad os gå foran. Hvad er vores svar?
Mit svar lyder: Europa vil blive mere og mere fuld af skabende uro. Vi europæere frygter ikke udfordringer, vi udnytter dem. Og derfor har EU en god fremtid.
Disse tre konstateringer vil jeg gerne begrunde.
Den, der vil forstå Europa, skal betragte Europas historie og forstå, hvilke idéer og idealer der forbinder os europæere. For os står hvert menneskes umistelige værdi i kraft af hans enestående væsen samt hans værdighed og frihed i centrum. Disse evner har mennesker i Europa allerede for årtusinder siden opfattet som en gave, en gave, der kun viser sig værdig for den, der bruger den efter bedste evne og om nødvendigt igen og igen kæmper på ny. Og det har europæerne gjort utrætteligt, trods alle frygtelige tilbageslag. De har udnyttet deres talenter, og det har åbnet dybden af deres sjæl, filosofien, videnskaberne og kunstens rigdom. I den forbindelse har folk i Europa også lært at sætte spørgsmålstegn ved deres egne holdninger og at forlange gode grunde og at give gode grunde for al handling. Og denne oplysningsproces vil aldrig blive afsluttet.
Meget tidligt blev det forstået og bifaldet af os, hvor vigtigt sammenholdet mellem borgerne, selvbestemmelse og selvstændighed er - fra de græske bystater i Antikken til Italiens middelalderlige republikker, fra Spaniens, Frankrigs, Polens, Englands selvfølelse til den farverige mangfoldighed i "den tyske nations hellige romerske rige".
Og trods alt var europæerne lige så gudfrygtige som virksomme. De opfattede arbejdet som en from pligt, ikke kun hjemme, men også ude i verden. De drev handel og lærte at komme ud af det og leve sammen med mennesker med en anden tro og fra andre kulturer.
Europæerne har i den forbindelse mere end en gang forsyndet sig frygteligt, det er sandt, mod andre folk og kulturer og også mod hinanden. Men de har draget den rigtige lære af det: De er fortalere for menneskerettigheder, fred og demokrati og ønsker, at andre også lægger sig denne lære på sinde. Og der er mere, der præger Europa: en kultur af aktiv næstekærlighed og aktiv stræben efter social retfærdighed.
Sådanne gode egenskaber er der naturligvis på alle kontinenter - og Europa har også lært af dem! Men den særligt europæiske blanding af kærlighed til frihed, stræben efter sandhed, solidaritet og skabende uro findes kun én gang - og den er god for dem, der kommer efter os, og god for de mange, som uden for Europa forventer vores bidrag til fred og til verdens velbefindende.
EU og EU's medlemsstater står foran store udfordringer - endnu en gang!
Globalt opstår der nye vækstregioner, nye konkurrenceforhold, nye indflydelsesområder og også nye konfliktlinjer. I mange lande i Europa er der en uudholdelig stor arbejdsløshed.
Der er en målelig fremmedgørelse af borgerne og vælgerne i EU, og den europæiske forfatningstraktat fik ikke tilslutning i befolkningen i to grundlæggerstater i Fællesskabet.
Så mange udfordringer og så mange muligheder! Vi skal igen huske på, hvor ofte Europa har haft succes netop i prøvetider, fordi det var egnet til fornyelse. Lad os tage det europæiske indre marked og Den Økonomiske og Monetære Union som eksempel.
For 30 år siden sagde den daværende nederlandske udenrigsminister van der Stoel om EF, at dets motto "gennemførelse, fordybelse og udvidelse" var blevet erstattet af "stilstand, tilbageskridt og flugt". Europa var i en dyb økonomisk og institutionel krise.
For 20 år siden blev målet for det indre marked sat via den europæiske fælles akt. Dengang var der stadig så mange hindringer for den frie bevægelighed for personer, varer, tjenesteydelser og kapital, at f.eks. firmaet Philips måtte producere syv forskellige varianter af den samme babermaskine til det europæiske marked og firmaet Siemens 25 forskellige elstik.
For 10 år siden var målet for det indre marked nået på væsentlige områder. Det konsoliderede EU institutionelt og øgede den økonomiske og sociale samhørighed mellem medlemsstaterne. Siden har de europæiske virksomheder produceret til et hjemmemarked med i mellemtiden 450 millioner kunder. Der er opstået nye muligheder for succes, ikke mindst for udbyderne fra mindre medlemsstater, som nu kan producere i meget større styktal og derfor meget mere konkurrencedygtigt. Og det indre marked er især et fortrinligt fitnessprogram for den globale konkurrence for virksomhederne i Europa. Den, der klarer sig godt her, skal ikke være bange for oversøisk konkurrence.
Den Økonomiske og Monetære Union var og er en logisk fortsættelse af det indre marked. Den beskytter det mod igen at blive skåret itu af vilkårlige devalueringer. Den beskytter mod valutakriser og spekulationsbølger, som vi måtte opleve i Europa i begyndelsen af 1990'erne. Med den gives virksomhederne planlægningssikkerhed, tillades forbrugerne at foretage en prissammenligning uden problemer, og spares der høje omkostninger i forbindelse med veksling og kurssikring. Derfor er - ligesom det indre marked - også euroen for længst blevet en succeshistorie, og dens styrke på det internationale valutamarked vidner om international tillid til den gamle erfaring: Europa er egnet til at forvandle udfordringer til muligheder. Og det bør De være opmærksom på igen og igen og hver dag!
Det vil også lykkes os igen nu - på to betingelser: Vi må ikke svække vores afprøvede principper og landvindinger. Og vi skal seriøst og oprigtigt følge vejen i retning af at korrigere fejludviklinger og ordne det, der kræver at blive ordnet.
Alt, hvad der er at sige til den første betingelse, er, at den, der svækker det europæiske marked på grund af protektionisme, i sidste ende skærer den gren af, han selv sidder på.
Den, der nu igen forfalder til det gamle ordsprog "Enhver er sig selv nærmest", underkender den globale konkurrences dimension og foregøgler borgerne en proformasikkerhed.
Han reducerer på lang sigt Europas evne til at finde sin plads i verden, skabe fremtidssikre arbejdspladser og opnå midler til social udligning.
Derfor er der kun den anden vej tilbage: Europa skal igen bringe sig i form! Denne opgave begynder derhjemme for den enkelte. Mange medlemsstater er kommet et pænt stykke vej med de nødvendige strukturreformer og står så dér. Andre har stadig et anstrengende arbejde foran sig. Mange eksempler viser, at besværet betaler sig. Og vi skal ikke spare på anstrengelserne!
EU skal også arbejde på sin form. Det begynder med spørgsmålet, hvor EU som Union i det hele taget skal være aktivt. Det skal i sidste ende ikke gøre alt det mulige, men alt det nødvendige. Og hertil tæller netop ikke det, der allerede kan klares tilstrækkeligt på lokalt, regionalt eller nationalt niveau. At respektere subsidiaritetsprincippet betyder så vidt som muligt at respektere unionsborgernes eget ansvar og identititet. Og den, der kender virkeligheden af meningsdannelsen i EU, ved, at dette påbud retter sig mindst lige så meget mod medlemsstaternes regeringer som mod EU's institutioner.
Hvis EU imidlertid med rette bliver aktivt, er det nødvendigt med et minimum af administrative omkostninger, og at det foregår på en forståelig måde. Vi er i sidste ende arvinger til en stor rets- og forvaltningstradition i Europa. Det burde være en tilskyndelse til at ventilere det bureaukratiske apparat. Vi har skabt rigelig lejlighed med den hidtidige reguleringsiver. Derfor er det godt, at Kommissionen har bragt et stort program på banen for at tynde ud i den nuværende paragrafjungel og forenkle europæisk lovgivning. Jeg har netop haft en god samtale med kommissær Verheugen herom.
Borgerne vil også vide at værdsætte det, hvis der sørges for mere gennemsigtighed i den europæiske meningsdannelse. I dag er beslutningsprocesserne på unionsplan ofte milevidt fra borgerne. Mange kan knapt nok forstå, hvem der egentlig er ansvarlig for hvad i Europa, og hvem der i sidste ende står for hvad. Det fører til manglende interesse eller endda mistro, og begge dele er skadeligt.
Borgerne vil imidlertid ikke kun være forstående tilskuere, de vil også gerne opnå så meget demokratisk deltagelse som muligt ud over valget til Europa-Parlamentet. De ønsker at blive hørt, og de ønsker at kunne tage initiativer for at påvirke de europæiske organers handelen.
Nu vil De sige: Subsidiaritet, gennemsigtighed, demokratisk deltagelse, borgernes ret til at tage initiativer - alt sammen indeholdt i den europæiske forfatningstraktat. Det passer, og traktaten indeholder meget mere godt og rigtigt. Og det bør ikke opgives uden videre, heller ikke i betragtning af at der er 14 medlemsstater, der allerede har godkendt traktaten.
Europa har nu givet sig selv en "tænkepause". Ordet kan på tysk både betyde en pause til at tænke i og en pause i tænkningen. Vi bør benytte refleksionsfasen til at tænke grundigt efter. Først derefter skal vi tale seriøst og sagligt med hinanden - i de europæiske institutioner og partier samt i den politiske offentlighed i alle medlemsstater. Det kræver netop idéer og en utrættelig indsats fra parlamentsmedlemmerne - også i diskussionen med dem, der ikke var tilfredse med min udtalelse.
Mangfoldighed og kreativitet kan kun være godt for denne europæiske debat, men kun én ting skal tælle: kraften af det gode argument. Det vil i den bedste betydning virke oplysende, hvis betydningen og indholdet af den europæiske integration diskuteres indgående i medlemsstaterne. Det vil øge accepten af Unionen vedvarende. Jeg har tillid til de europæiske mennesker og borgere. Man må i det mindste også stole på dem.
Vi europæere kræver gode grunde og giver gode grunde. Det betragter jeg som det europæiske. Jeg ser altså mere end en god grund til, at Europa udenrigs- og sikkerhedspolitisk bør tale med én stemme i den nye verdensorden, der er ved at opstå. Det giver os større vægt, f.eks. når vi taler med de andre i verden om den internationale dimension af socialt ansvar og om miljøbeskyttelse. Og borgerne har også vidst følgende længe: I den globale konkurrence skal vi være så meget desto bedre, jo dyrere vi bliver. For Europas fremtidsperspektiver og for de alt for mange unge arbejdsløse er dannelse, uddannelse, forskning og udvikling altså afgørende - nok gode grunde til også at omrokere de europæiske budgetmidler tydeligt i denne retning og endda at høste bifald fra vores nationer for det.
Borgerne bifalder også, når Unionen sætter sig nye mål og iværksætter foranstaltninger, som gør livet lettere og sikrere for europæerne. Der er denne mulighed. Det nyeste slående eksempel herpå er energipolitikken. Det er imidlertid indlysende for ethvert fornuftigt menneske, at alle medlemsstater har en vital interesse i en mere sikker og økonomisk forsyning med miljøvenlig energi og må samarbejde for at nå dette mål bedst muligt. "Enhver er sig selv nærmest" går ikke an her. Kommissionen har fremlagt en grønbog om energipolitikken. Det hilser jeg meget velkommen. Vi har i dette spørgsmål brug for gode beslutninger hurtigt. De debatter, som jeg taler om, og som skal sikre EU en god fremtid, er jo allerede i gang.
Et lille eksempel herpå: For få uger siden mødtes jeg med seks andre europæiske præsidenter i Dresden. Vi fortsatte en dialog, som den tidligere portugisiske præsident Sampaio havde taget initiativ til. Og vi talte med unge mennesker, med 100 studerende fra syv europæiske stater, og vi spurgte dem: Hvordan tænker I over Europa? Hvilken gavn har I af Europa, og hvilke forventninger har I til EU og dets medlemmer? Disse studerende var ikke håndplukket. De blev fundet tilfældigt - ved offentlig lodtrækning. De unge mennesker var velforberedte. De havde bl.a. diskuteret med hinanden i halvanden dag og kaldte resultatet af deres egen diskussion for deres "Dresden-krav i forbindelse med Europas samhørighed". De tænker f.eks. på en fælles stemmeret og ønsker sig et historiens europæiske hus. De foreslår, at 5 % af BNP anvendes til forskning og videnskab.
Og de ønsker en europæisk hær og en europæisk civiltjeneste.
Jeg vedlægger som bilag til min tale i forbindelse med Parlamentets dokumenter det, som de unge mennesker har skrevet ned. Deres gruppe var ganske vist ikke repræsentativ. Deres krav virker ganske vist idealistiske. Men denne idealisme er imidlertid imponerende. Den har meget af den samme entusiasme som hos de mennesker, som genopbyggede Europa efter krigen, og som kæmpede for Europas enhed i frihed. Her er den, den typiske kreative uro. Her er de, de europæere, som forventer noget af Europa og er parate til at gøre noget for Europa. De er der i Europa.
I øvrigt havde nogle af de studerende haft glæde af Erasmus-programmet. Lad os glæde os over denne Erasmus-generation, og lad os sørge for noget mere af det!
Og nu, hvor jeg er ved emnet: Også elever og lærlinge bør have større muligheder for at lære af naboerne og erfare værdien af Europa.
Jacques Delors har foreslået en europæisk uddannelsescheck til formålet, og jeg synes, at denne tanke er glimrende. Jeg opfordrer Parlamentet til at hæve denne check!
Lad os tage de unge menneskers begejstring som eksempel! Lad os vise os som ægte europæere! Lad os ikke være urolige over fremtiden, men opfyldt af skabende uro, for Europa og EU! Lad os sammen og til gavn for alle forvandle vores udfordringer til muligheder! Så bliver Europa ved med at være det, det er i dag: et godt sted at leve og en kraft til at udvirke det gode i denne vores ene verden.
Dresden-krav i forbindelse med Europas samhørighed (den 5. februar 2006)
I. At bringe Europa tættere på borgerne
1. Udvekslingsprogram for alle befolkningsgrupper
2. Fælles EU- stemmeret
3. At give Europa et ansigt gennem en direkte valgt præsident
4. Kort og forståelig EU-forfatning
5. At give Europa "synligt tøj" på ved hjælp af styrkede symboler, f.eks. 
- Et historiens europæiske hus
- Europæisk fortjenstkors
- Europadag som fælles helligdag
- Blåt EU-pas mv.
6. "Europakundskab" i alle skoler i Europa og et "europæisk center for politisk dannelse"
7. Videreudvikling af "euro-News" til en populær "europakanal"
8. "Vi er Europa"-kampagne
9. En "europabus" bringer Europa ud på landet
II. At udnytte Europas muligheder
1. 5 % af EU-medlemsstaternes BNP til forskning og videnskab
2. Fuld budgetkompetence til Parlamentet
3. Reduktion og ny udformning af landbrugssubsidierne
4. Udbygning af "European Voluntary Service"
III. Fælles for sikkerhed og ansvar
1. Belarus på den politiske dagsorden
2. Oprettelse af en europæisk hær som led i den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik
3. Forankring af bæredygtighedsprincippet i den europæiske lovgivning
Formanden.
   - Tak, hr. præsident.
Inden vi fortsætter mødet, vil jeg gerne sige et par ord til præsidenten som tak for hans tale.
Det er korrekt, at der var en periode, hvor vi havde 25 forskellige stikkontakter. Nu har vi den samme stikkontakt, men 25 forskellige elektricitetsnet.
Det næste skridt, som De har påpeget, er at arbejde videre på, at energien og mange andre aspekter bliver fælles i Europa.
Mange tak for Deres ord og Deres optimisme, hr. præsident.

Formanden.
   - Mine damer og herrer, vi genoptager nu afstemningen. 

Benoît Hamon (PSE ),
   Hr. formand, jeg vil gerne stille et mundtligt ændringsforslag til ændringsforslag 9, nemlig at henvisningen til civilsamfundet slettes. Ændringsforslaget forbliver i øvrigt som forelagt. 
Formanden.
   - Er der indsigelser mod, at det mundtlige ændringsforslag tages i betragtning?
Formanden.
   - Afstemningen er afsluttet. 
Jean-Pierre Audy (PPE-DE ),
   Jeg har stemt for min kollega Piia-Noora Kauppis glimrende betænkning om forslag til ændring af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om aktieselskabers kapital.
Samtidig med at vi beskytter aktionærernes og fordringshavernes rettigheder, har det vist sig at være påtrængende nødvendigt at forenkle den måde, hvorpå aktieselskabernes kapital fastlægges og udvikles set i lyset af den mangfoldighed af situationer, de økonomiske beslutningstagere i dag står over for. I forlængelse af de overvejelser, der ligger til grund for denne lovgivningsmæssige udvikling, er der efter min opfattelse behov for en bredere politisk debat. Man bør således overveje de forskriftsmæssige rammer, der skal være gældende, især for fysiske eller juridiske personer, som ikke har domicil i EU, i forbindelse med disses direkte eller indirekte adgang til selskabskapital i selskaber, der opererer på det indre marked.
Frank Vanhecke (NI ).
   - Hr. formand, for tydelighedens skyld, jeg har stemt imod Gröner-betænkningen, ikke fordi jeg er imod ligestilling mellem mænd og kvinder, tværtimod, men fordi denne betænkning og det deri omtalte institut for ligestilling mellem mænd og kvinder er illustrerende for den kvælende, politiske korrekthed, som i stadig højere grad får greb om Europa.
Chartret om grundlæggende rettigheder, et politisk korrekt venstreorienteret politisk dokument, som gennem det lige så politisk korrekte agentur for de grundlæggende rettigheder gøres obligatoriske, jobkvoter og de andre foranstaltninger, som foreslås i den forkastede europæiske forfatning, der til stadighed dukker op, passer i den samme ideologi.
Lad os for guds skyld opgive disse ting og koncentrere os om det spørgsmål, der virkelig er vigtigt, nemlig at kvinder har ret til på samme måde som mænd at blive inddraget i hele arbejdsprocessen, og at de skal have lige løn for lige arbejde. Det er vi alle enige om. Alt det øvrige er faktisk kun politisk korrekthed. 
Marie Panayotopoulos-Cassiotou (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne understrege, at jeg er helt overbevist om nødvendigheden af at beskytte menneskerettighederne, både for mænd og kvinder, men jeg er ikke sikker på, at den konkrete tekst beskytter disse rettigheder og heller ikke medlemsstaternes subsidiaritet inden for de spørgsmål, den vedrører. 
Ilda Figueiredo (GUE/NGL ),
   Vi har stemt for, fordi vi finder det vigtigt, at der oprettes et europæisk institut for ligestilling mellem mænd og kvinder, idet vi dog samtidig fremhæver som afgørende, at instituttet ikke begrænser sig til undersøgelser, analyser og udarbejdelse af statistikker, selv om disse aktiviteter også er meget væsentlige.
Instituttet skal indgå i samarbejde og dialog med ngo'er og instanser, der særlig beskæftiger sig med lige muligheder på både nationalt og europæisk plan og med tredjelande, og støtte foranstaltninger og tiltag for at afskaffe forskelsbehandling.
Det skal ligeledes analysere og overvåge integrationen af kønsaspektet i alle Fællesskabets politikområder og i EU's budgetprocedure, herunder især evaluering af de nationale fællesskabspolitikkers betydning for mænd og kvinder, sådan som vi har foreslået, men som desværre ikke blevet vedtaget.
Sluttelig håber vi, at der sikres en passende fællesskabsfinansiering, og at der udvises behørig omtanke, når instituttets bestyrelse skal udnævnes. 
Hélène Goudin, Nils Lundgren og Lars Wohlin (IND/DEM ),
   I betænkningen foreslås oprettelse af et nyt europæisk institut for ligestilling.
Junilistens grundlæggende holdning er, at ligestillingsspørgsmål har meget høj prioritet. Lige behandling af kvinder og mænd er et ufravigeligt krav, som alle EU-lande bør opfylde. Det betyder dog ikke, at EU skal oprette endnu et bureaukrati til formålet. Sverige er kommet langt i arbejdet med at skabe ligestilling, og Junilisten er overbevist om, at dette arbejde bedst sker på nationalt plan. Et europæisk institut for ligestilling giver øget bureaukrati og mindre effektivitet.
For at engagere borgere af begge køn i kampen om ligestilling skal kampes føres i medlemslande og ikke af nogle ansatte eurokrater. Behovet for sammenlignelig statistik på området kan hentes hos Eurostat. 
Vi har derfor valgt at stemme nej til betænkningen som helhed.
Timothy Kirkhope (PPE-DE ),
   Mine britiske konservative kolleger og jeg går stærkt ind for lige muligheder i samfundet. Vi mener, at både mænd og kvinder skal spille deres rolle i dagliglivet i vores egen nation og andre steder, og vi er imod enhver form for forskelsbehandling på grund af køn.
Alligevel har vi stemt imod betænkningen i dag, fordi vi ikke støtter udbredelsen af nye EU-agenturer og -institutter, der øger skattetrykket og bureaukratiet uden nogen dokumenteret fordel for de mennesker, som de skulle tjene. Oprettelsen af et særskilt institut i denne forbindelse risikerer at skabe isolation ved, at det gøres åbent over for pressionsgrupper med en enkelt mærkesag, hvorved det bliver lettere at ignorere og tilsidesætte det. Spørgsmålet om ligestilling mellem mænd og kvinder bør behandles inden for rammerne af den samlede strategi for de grundlæggende rettigheder.
Christa Klaß (PPE-DE ),
   Kommissionen bekendtgjorde oprettelsen af et europæisk institut for ligestilling mellem mænd og kvinder, allerede inden Parlamentet havde afleveret sin betænkning om emnet. Det er proceduremæssigt forkert. Vi stemmer om betænkningen i dag, og Parlamentets stemme vejer tungt i denne sag.
Det er meningen, at der skal oprettes et institut, der skal operere med et budget på 54,5 millioner euro og have til formål at overvåge mænds og kvinders lige muligheder gennem udarbejdelse af statistikker og rapporter. Parlamentet har imidlertid af praktiske og økonomiske årsager og så sent som sidste år anbefalet, at instituttet for ligestilling mellem mænd og kvinder skal være en del af det europæiske menneskerettighedsagentur. Der er behov for en større indsats og flere ressourcer for at sikre en effektiv behandling af ligestillingsspørgsmål, men indtil videre er der ingen bestemmelser herom. Derfor bør man støtte den oprindelige idé om at kombinere de to agenturer til et enkelt agentur for grundlæggende rettigheder.
Det er grunden til, at jeg har stillet ændringsforslag 73. En afvisning af oprettelsen af et uafhængigt institut om ligestilling mellem mænd og kvinder kan ikke på nogen måde ses som et udtryk for fjendtlighed over for politikken om kvindespørgsmål. De tilgængelige penge skal investeres i kvinders uddannelse. Det vil være et første skridt i retning af lighed. Den aktuelle debat om en begrænsning af bureaukratiet er en anden grund til, at et nyt agentur ikke giver mening og ikke vil være noget, der er let at forklare over for offentligheden. Derfor har jeg ikke stemt for denne betænkning.
Astrid Lulling (PPE-DE ),
   Jeg har i over 40 år kæmpet for kvinders rettigheder samt for lighed mellem mænd og kvinder.
Jeg kan derfor ikke beskyldes for manglende sympati for sagen.
Jeg spekulerer imidlertid på, om det virkelig er nødvendigt med et europæisk institut for ligestilling mellem mænd og kvinder, blot fordi tanken om et institut for ligestilling blev udruget for over 10 år siden, da der er gået en rum tid, og da vi nu har en mere effektiv prioritering af vores forbrug af knappe midler.
Jeg kan tænke på bedre måder at bruge over 50 millioner euro på - og dermed fremme lige muligheder for kvinder og mænd - end ved at oprette et institut, hvis funktioner og beføjelser vil overlappe dem, vi finder hos mange organer på nationalt, europæisk og globalt plan.
Synet af denne huskeseddel - hvilket disse 85 ændringsforslag i realiteten er - får mig til at bekymre mig over de eventuelle omkostninger ved en overdimensioneret legeplads for kvindeforkæmpere med forældede idéer.
Jeg tilslutter mig ændringsforslaget, der minder os om, at Parlamentet allerede har vedtaget, at et sådant institut skal være en del af EU's agentur for grundlæggende rettigheder. Det vil under alle omstændigheder begrænse den skade, det kan gøre.
I lyset af de mange ting i betænkningen, der ikke giver mening, og i lyset af den totale mangel på finansielle overslag kan jeg ikke stemme for betænkningen i dag.
David Martin (PSE ),
   Jeg bifalder betænkningen og navnlig bestræbelserne på at oprette et uafhængigt organ, der specifikt tager sig af ligestillingsspørgsmål. Jeg går ind for idéen om et organ, der udelukkende beskæftiger sig med ligestilling mellem mænd og kvinder, fordi det sikrer, at målet om ligestilling, som det er beskrevet i traktaten, ikke bliver sekundært i forhold til anden politik om ikke-forskelsbehandling på EU-plan.
Luís Queiró (PPE-DE ),
   En næsten politiagtig meningskontrol og en næsten ensporet tankeverden har fået omskabt seriøse og relevante debatter om vigtige spørgsmål til troshandlinger, der skal bekræfte en bestemt politik. Det gælder ikke mindst den såkaldte kønspolitik.
Ét er at ønske et mere ligeværdigt samfund med en mere tidsvarende arbejdsdeling mellem mænd og kvnder og med større valgfrihed, noget andet er at søge gennemtvunget en bestemt politik, der angiveligt skulle sikre dette.
Det er, som om der på visse politikområder ikke må være forskellige opfattelser af midler og metoder. Det er sammenfattende min første indsigelse imod et europæisk institut for ligestilling mellem mænd og kvinder. At jeg går ind for, at vores samfund skal organiseres på en mere ligeværdig måde, får mig ikke til at støtte, at et sådant institut oprettes.
Jeg tror ikke, at bureaukratisering af friheden er den rette vej. Ikke alle metoder fremmer en retfærdig sag. Jeg mener i øvrigt heller ikke, at stadig flere "agenturer" og "institutter" er den mest hensigtsmæssige måde at organisere Fællesskabets institutioner på. 
Reinhard Rack (PPE-DE ),
   Vi - de medlemmer af Europa-Parlamentet, der tilhører Østrigs Folkeparti - går ind for ligestilling samt for politikker, der spiller en aktiv rolle på dette område. Vi mener derfor, at en håndtering af denne sag af det planlagte europæiske menneskerettighedsagentur vil udsende det rette budskab, og vi ønsker at gentage vores opbakning til, at ligestillingsspørgsmål ses som en vigtig opgave for agenturet, sådan som det fremgår af Europa-Parlamentets beslutning af 26. maj 2006 om betænkningen af Kinga Gál.
Vi er imidlertid modstandere af oprettelsen af flere uafhængige institutioner, der i sidste ende fører til nye og dyre bureaukratier, og da de finansielle spørgsmål er helt ubesvarede, afviser vi de planlagte uspecificerede finansielle forpligtelser til ikke mindre end ca. 52 millioner euro.
Carl Schlyter (Verts/ALE ),
   EU har for mange myndigheder og kontorer. På trods af det stemmer jeg for, at dette institut oprettes. Ligestillingssituationen er en katastrofe, som ikke mindst symboliseres ved 83 % mænd i topstillinger, forældede regler om forældreorlov, fuldstændig mangel på ligestillingsuddannelse og elendig lovgivning. Det er et par millioner værd at forsøge at rette en smule op på dette med et institut, som skal supplere det allerede eksisterende institut for diskriminering af minoriteter. Derfor er det rimeligt med et institut for diskriminering af majoriteten, nemlig kvinderne.
Liam Aylward (UEN ),
   Dette er en glimrende betænkning. Vi er blevet helt klar over, at der oftere forekommer naturkatastrofer i EU og verden, og at de er alvorligere. I løbet af de sidste 15 måneder har vi f.eks. været vidne til tsunami-katastrofen i Asien, den voldsomme tropiske cyklon i Louisiana og Mississippi, de ødelæggende oversvømmelser i Rumænien, Bulgarien, Schweiz, Østrig, Tyskland og Frankrig, den alvorlige tørke i Spanien og Portugal og de brande, der har ødelagt næsten 180.000 ha skov i Portugal. Det står klart, at naturkatastrofer er en global trussel og kræver globale reaktioner.
Derfor bifalder jeg forslaget til Rådets forordning og Europa-Parlamentets betænkning, særligt hvad angår forebyggelsesbegrebet, når EU's indsats ved naturkatastrofer skal fastlægges. Forebyggelse er på alle måder afgørende som reaktion på naturkatastrofer, og det glæder mig, at forebyggelsesbegrebet er blevet inddraget i betænkningen.
Jeg er også enig i, at retsgrundlaget er klarere under artikel 175, stk. 1, i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, og jeg støtter ordføreren.
Jeg er enig i, at EU's civilbeskyttelsesdoktrin bør bygge på -metoden, og at hovedansvaret for tiltag på civilbeskyttelsesområdet skal ligge hos medlemsstaterne.
Johannes Blokland (IND/DEM ),
   Medlemmerne af det nederlandske Reformerte Politiske Parti og Det Reformerte Politiske Forbund kan ikke støtte henstillingen til Rådet om instrumentet for beredskab og hurtig indsats i katastrofesituationer. Vi kan især ikke støtte ændringen af retsgrundlaget, udvidelsen af instrumentet til også at kunne finansiere præventive foranstaltninger, og forhøjelsen af budgettet.
Navnlig ændringen af retsgrundlaget beklager vi, især da Parlamentet under tidligere, lignende afstemninger valgte artikel 308 som det eneste rigtige retsgrundlag. At udvide definitionen i traktatens artikel 175, således at også dette instrument kan falde ind under den, er ikke den rette vej, og det kan kun fortolkes som en holdning, som et flertal i Parlamentet indtager for at øge indflydelsen til også at omfatte emner, som ifølge traktaten ikke henhører under dens beføjelser.
Desuden bør et EU-instrument ikke træffe bestemmelser om de finansielle konsekvenser af anvendelse af hjælpehold. Dette er et spørgsmål om indbyrdes solidaritet mellem lande. 
David Casa (PPE-DE ),
   Skønt der er gjort mange forbedringer vedrørende en indsats i katastrofesituationer, mener jeg desværre, at der fortsat er meget at gøre, og at der således er behov for en kollektiv indsats, så vi er så velforberedte som muligt på at undgå disse katastrofer.
Vi er sikkert alle enige om, at når vi forpligter os til at arbejde for at forebygge katastrofer af nationalt omfang, så sparer vi også vores lande og EU for enorme udgifter, som vi står over for takket være vores nuværende politik.
Vi er nødt til at være parate til at investere både penge og menneskelige ressourcer i gennemførelsen af en undersøgelse for klart at indikere eller endnu bedre vurdere, hvilke steder og områder, der er i størst risiko for katastrofer.
På den måde skal vi være forberedte på enhver eventualitet, og som jeg sagde før, vil vi ikke blot kunne spare millioner af euro, men vi vil også opfylde vores moralske pligt til at beskytte livet hos dem, der er i størst fare for at blive ramt af sådanne katastrofer.
Jeg mener, at vi skal give en politisk anvisning, hvormed ethvert land vil kunne stole på at få hjælp fra EU til at iværksætte projekter om at forbedre levestandarden for dem, der bor i disse regioner, og som er i størst fare for at få store problemer.
Jeg tror på forebyggelse frem for helbredelse, og vi skal koncentrere vores energi for at være forberedte på enhver eventualitet.
Ilda Figueiredo (GUE/NGL ),
   De seneste naturkatastrofer, særlig oversvømmelser, ekstrem tørke og skovbrande, der har ramt lande både i og uden for EU - tsunamien i Asien, orkaner i USA - viser hvor vigtigt det er, at der findes effektive civilbeskyttelsesmekanismer.
Det instrument for beredskab og hurtig indsats i katastrofesituationer, som Kommissionen foreslår, har til formål at udvikle EU's evne til hurtig indsats og sikre maksimal udnyttelse af bistanden med hensyn til beredskab og hurtig indsats i katastrofesituationer. Det drejer sig imidlertid ikke om forebyggelse, og vi mener derfor, at denne betænkning bør vedtages, fordi den netop lægger vægt på dette punkt, der foreslås inddraget i forordningens anvendelsesområde.
Vi vil også gerne fremhæve forslagene om integreret forvaltning af miljø- og naturressourcer, som omfatter forvaltning af skove, områder med særlig risiko for oversvømmelse, vådområder og andre sårbare økosystemer samt risikovurderinger i byområder, om særligt hensyn til isolerede regioner og regioner i EU's yderste periferi, om mere information og bevågenhedsskabende initiativer rettet mod offentligheden og om mere og bedre uddannelse af personalet. 
Duarte Freitas (PPE-DE ),
   Kommissionens tekst indeholder nogle gode forslag om civilbeskyttelse på europæisk plan. De foranstaltninger og tiltag, som dette instrument indebærer, vil i betydelig grad fremme forberedelserne til imødegåelse af en katastrofesituation.
Med Parlamentets ændringsforslag får forebyggelse også en plads i forordningen, hvilket må være uomgængeligt, når det handler om så vigtige mål som beskyttelse af mennesker, miljø og ejendom.
I et land som Portugal, der hvert år rammes af skovbrande og tørke med uoprettelige ødelæggelser til følge, vil dette forslag betyde uddannelse af specialiseret personale, forberedelsesmekanismer og samordning af udstyr og bedste praksis med lande, der er længere fremme på dette felt.
Jeg støtter derfor Dimitrios Papadimoulis' betænkning med dens ændringsforslag til Kommissionens tekst. 
Hélène Goudin, Nils Lundgren og Lars Wohlin (IND/DEM ),
   Der er gode grunde til, at regeringerne i medlemslandene skal prioritere de foranstaltninger, som reducerer risikoen for naturkatastrofer. Vi stiller dog spørgsmål ved den fremtrædende rolle, som Europa-Parlamentet ønsker, at EU skal have i denne forbindelse. Europa-Parlamentet ønsker bl.a.:
 - at EU skal spille en aktiv rolle i forebyggelsen af katastrofer, såsom alvorlig tørke i Spanien og Portugal eller brande i landene i Sydeuropa,
- at EU skal gribe ind ved katastrofer uden for EU med redningstjenester m.m.,
- at budgettet for beredskab og hurtig indsats forhøjes med 105 millioner euro (i henhold til Kommissionens forslag) for perioden 2007-2013.
Vi mener, at det primært er medlemslandenes respektive opgave at handle i forbindelse med naturkatastrofer. Mange former for naturkatastrofer (såsom tørke og brande) er tilbagevendende fænomener og kan forudses. Det bør være fuldt ud muligt for medlemslandene selvstændigt at gennemføre de investeringer, som reducerer risikoen for, at denne type katastrofer opstår.
FN har desuden allerede et operativt system til at yde bistand til lande, som rammes af katastrofer og alvorlige ulykker. Medlemslandene burde med fordel støtte dette system i stedet for at oprette en parallel struktur og dermed risikere unødigt dobbeltarbejde. Vi har ud fra ovenstående argumentation valgt at stemme nej til betænkningen.
Françoise Grossetête (PPE-DE ),
   Jeg har stemt for denne forordning.
Jeg hilser en styrkelse af EU's civilbeskyttelsesordninger i katastrofesituationer velkommen. Det omhandlede fællesskabsinstrument bør være synligt, samordnet og særdeles reaktivt. Det er et kapløb med tiden, når det drejer sig om naturkatastrofer. Hvis en sådan indsats skal lykkes, er det afgørende, at samarbejdet mellem de forskellige aktører er optimalt.
Jeg har stillet ændringsforslag med det sigte at understrege det præventive aspekt. Det er vigtigt at vide, hvordan man skal reagere i en katastrofesituation, men det er endnu vigtigere at vide, hvordan en sådan situation undgås. Forebyggelse er et grundlæggende element, når det drejer sig om begrænsning af risici. Eksempelvis er det ofte mennesker, som er skyld i brande. Derfor bør man ikke overse et forebyggende middel som appel til agtpågivenhed og oplysning om de straffe, man pådrager sig.
På den anden side er det nødvendigt, inden der udarbejdes handlingsplaner, at tilvejebringe en oversigt over de eksisterende materielle og menneskelige ressourcer. En sådan oversigt bør udarbejdes af Kommissionen i samarbejde med medlemsstaterne.
Endelig skal det understreges, at hovedansvaret for civilbeskyttelsen ligger hos medlemsstaterne. Fællesskabsordningerne skal derfor supplere de nationale, regionale og lokale myndigheders politik. 
Pedro Guerreiro (GUE/NGL ),
   Vi støtter naturligvis betænkningens forslag om bl.a. at indføre og styrke denne forodnings forebyggelsesdimension som en fundamental risikonedsættende faktor i tilfælde af naturkatastrofer, betone FN's internationale rolle i forvaltning af hjælp og bistand til nødlidende og sikre beskyttelse af folkesundhed og kulturarv.
Debatten om solidaritet mellem de forskellige lande ved katastrofer har også vist - for ikke at sige påvist - hvor mange ressourcer, der går til spilde i våbenkapløbet og i den militarisering af de internationale relationer, som de vigtigste kapitalistiske magter med USA som udfarende kraft står bag.
Hvad kunne der ikke gøres, hvis de kolossale finansielle ressourcer, der bruges på militarisering og krig, fandt anvendelse på forebyggelse, hjælp og hurtig indsats eller genopbygning af de katastroferamte områder?
Hvor mange liv, hvor megen lidelse, hvor stort spild af økonomiske, sociale og miljømæssige ressourcer kunne ikke undgås, hvis der blev gennemført en international afspændingspolitik til fremme af fredelig konfliktløsning, nedrustning og effektivt samarbejde til gensidig fordel mellem forskellige lande og folk? 
Caroline Jackson (PPE-DE ),
   De britiske konservative støtter holdningen om, at der kan være katastrofesituationer, hvor medlemsstaterne ønsker at vise europæisk solidaritet i form af et kollektivt bidrag fra EU's budget som supplement til en enkelt eller flere medlemsstaters indsats. Derfor stemmer vi for betænkningen som helhed. Men vi støtter ikke de foreslåede ændringer af retsgrundlaget og heller ikke idéen om at udvide indsatsen til at omfatte katastrofesituationer uden for EU eller budgetforhøjelsen. Hvis indsatsen skulle gælde verden over, ville intet tænkeligt EU-budget være stort nok til at bære udgifterne. Parlamentet må ikke skabe forhåbninger, som EU ikke vil indfri.
Diamanto Manolakou (GUE/NGL ),
   Kendsgerningerne tyder på, at de fattige, nederste befolkningslag er de første, der bliver ofre for den ofte forbryderiske mangel på passende foranstaltninger til værn mod naturkatastrofer.
De voldsomme oversvømmelser i New Orleans dræbte flere tusinde, selv om man kunne have truffet forebyggende foranstaltninger og vidste, hvordan det skulle gøres. Derimod var der ingen ofre på Cuba, fordi der fra statens side blev truffet omfattende skridt til forebyggelse og beskyttelse.
Ud fra disse betragtninger er der behov for foranstaltninger til forebyggelse og beskyttelse af sundheden og miljøet, og ansvaret ligger udelukkende hos det offentlige og ikke hos ngo'er, og der skal naturligvis stilles tilstrækkelige midler til rådighed.
Kommissionens forslag ignorerer forebyggelsesspørgsmålet, fordi den ellers var nødt til at se på de sociale og økonomiske årsager, som fremkalder eller forværrer konsekvenserne, og stille de nødvendige midler til rådighed, som stadig er utilstrækkelige.
Det er dog besynderligt, at nødsituationer og behovet for fællesskabssolidaritet i forbindelse med naturkatastrofer, industrikatastrofer og teknologiske katastrofer også omfatter solidaritet i forbindelse med terrorhandlinger. På denne måde får man sneget den mest frastødende artikel i den "europæiske forfatning" om solidaritet i tilfælde af terroraktioner ind ad bagvejen. Som bekendt er definitionen af terrorisme jo fleksibel, og EU-kapitalen tilpasser den fra gang til gang og retter den især mod masserne og græsrødderne og deres kamp mod EU's og regeringernes arbejderfjendtlige, undertrykkende politik. 
Luís Queiró (PPE-DE ),
   EU har reageret positivt og solidarisk på medlemsstaternes anmodning om hjælp under alvorlige nødsituationer. De seneste store naturkatastrofer som tørke og brande i Portugal og Spanien har vist, at en styrkelse af EU's civilbeskyttelsesmekanisme bør prioriteres meget højt, før nye nødsituationer opstår.
Betænkningen indebærer en klar forbedring af Kommissionens forslag, fordi forordningens anvendelsesområde udvides, og finansieringen af forebyggelse, forberedelse og indsats i tilfælde af katastrofer øges.
Hertil kommer spørgsmålet om havforurening, da vi må erkende, at en kyststat ikke alene kan håndtere en miljøkatastrofe forårsaget af et stort olieudslip, der rammer dets kyster.
Vi er også en union, der er åben mod verden, og som fører en international solidaritetspolitik. Vi må derfor gøre alt, hvad vi kan, når andre samfund rammes af alvorlige nødsituationer - uden dog at glemme, at det primære i denne sag er styrket gensidig bistand mellem Unionens medlemsstater.
Sammenfattende vil disse foranstaltninger sætte os i stand til mere hensigtsmæssigt at imødekomme anmodninger om bistand, hvorfor jeg har stemt for betænkningen. 
Carl Schlyter (Verts/ALE ),
   EU-landene burde oprette strukturer for at kunne hjælpe hinanden ved skovbrande og andre naturkatastrofer, for det er et typisk område, hvor det er godt og nødvendigt med international koordinering. Europa-Parlamentet ændrer også retsgrundlaget, hvilket giver øgede muligheder for medborgerlig indflydelse.
Jeg stemmer derfor ja, selv om jeg tabte afstemningen om, at også terrorattentater skal være omfattet. Jeg mener, at disse er af en helt anden karakter og på en helt anden måde mulige at beskytte sig mod, og derfor skal de ikke være omfattet af fonden. Det er spørgsmålet, om bistand af en helt anden karakter og udelukkende de rent civile dele, såsom at hjælpe til med f.eks. genopbygning efter et angreb, skal være omfattet.
Terrorisme rammer hovedsageligt lande med en kolonialistisk udenrigspolitik, som burde ændres, men i stedet vil de sprede denne politik og dens konsekvenser til alle EU-landene. Nu lader det til, at kun en forsvindende lille del anvendes til disse formål, og dermed er det dog alligevel et acceptabelt forslag.
Ilda Figueiredo (GUE/NGL ),
   Den Internationale Valutafond (IMF) er en af Bretton Woods-institutionerne, der sammen med Verdensbanken og GATT/WTO har medvirket til at befæste den ulige udvikling mellem kapitalismens centrum og periferi, ligesom den har befordret liberalisering af handelen med varer og tjenesteydelser og fremmet den herskende liberale ideologi, navnlig gennem henstillinger om bl.a. begrænsning af statens rolle, privatiseringer og et fleksibelt arbejdsmarked, som vi i dag ser det komme til udtryk i den såkaldte Lissabon-strategi.
Strukturtilpasningsplaner er det redskab, der forsøges benyttet til at tilpasse de sydlige landes økonomier til den såkaldte markedsøkonomi og fri konkurrence, hvor der åbnes for udenlandske investeringer og banes vej for en økonomisk specialisering til gavn for centrum. Disse planers katastrofale økonomiske og sociale konsekvenser er velkendte. Selv den berømte stabilitet, der hævdes at være målet, bliver ikke til realiteter, snarere tværtimod, eftersom det internationale monetære system i dage er mere ustabilt, og finanskriser forekommer stadig hyppigere.
Vi har brug for et andet monetært system, med FN som grundlag og baseret på gensidige fordele og fremme af udvikling. Reformen af IMF vil, selv hvis den betyder større indflydelse til udviklingslandene, hvilket ikke er tilfældet, ikke ændre ikke på fondens natur. Vi har derfor undladt at stemme. 
David Martin (PSE ),
   Jeg bifalder denne betænkning, som tilskynder til en høj grad af koordinering mellem medlemsstaterne under forhandlinger i IMF. Eftersom der ikke er fuld anerkendelse af en EU-repræsentantblok med delegationsbeføjelser, som medlemsstaterne er blevet enige om, er det vigtigt, at EU's medlemsstater hver især fortsat repræsenterer sig selv i IMF. Mange afgørende spørgsmål, f.eks. udvikling, kræver mange stemmer, for at et synspunkt vinder gehør.
Claude Moraes (PSE ),
   Jeg går ind for en høj grad af koordinering mellem medlemsstaterne under forhandlinger i IMF. Eftersom der ikke er fuld anerkendelse af en EU-repræsentantblok med delegationsbeføjelser, som medlemsstaterne er blevet enige om, mener jeg, at EU's medlemsstater fortsat hver især skal repræsentere sig selv i IMF. Dette svarer til mange andre internationale organer som f.eks. FN. Afgørende spørgsmål, f.eks. udviklingsspørgsmål, kræver mange stemmer, for at et synspunkt vinder gehør.
Peter Skinner (PSE ),
   Labour-Partiet i Europa-Parlamentet bifalder en høj grad af koordinering mellem medlemsstaterne under forhandlinger i IMF. Eftersom der ikke er fuld anerkendelse af en EU-repræsentantblok med delegationsbeføjelser, som medlemsstaterne er blevet enige om, mener det, at EU's medlemsstater fortsat hver især skal repræsentere sig selv i IMF. Dette svarer til mange andre internationale organer som f.eks. FN. Mange afgørende spørgsmål, f.eks. udviklingsspørgsmål, kræver mange stemmer, for at et synspunkt vinder gehør. At begrænse EU's stemme til en enkelt kan i visse situationer få stor indflydelse på betydningen af det internationale samfunds holdning.
Oldřich Vlasák (PPE-DE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, tillad mig at forklare, hvorfor jeg har stemt imod denne betænkning. Det er en betænkning, der er overflødig og uafbalanceret, og som kun bygger på antagelser uden hold i fakta. En udvidelse af beskyttelsesfristen fra fem til syv år er uacceptabel og i strid med principperne om fri bevægelighed. Hvis vi fortsat udsteder flere forordninger i stedet for at fjerne begrænsninger for erhvervslivet og frigive markedet for arbejdskraft og tjenester, vil det ikke hjælpe EU's økonomi men tværtimod føre til yderligere stagnation.
Jan Andersson, Anna Hedh, Ewa Hedkvist Petersen, Inger Segelström og Åsa Westlund (PSE ),
   De svenske socialdemokrater støtter overordnet hr. Hutchinsons betænkning, men vi har følgende syn på omstruktureringer. Vi mener, at EU-midler ikke bør anvendes til at flytte produktion, eftersom det i praksis betyder, at man flytter rundt på arbejdsløsheden, og at arbejdstagerne i forskellige regioner stilles over for hinanden. Vi mener derimod ikke, at alle omstruktureringer generelt er forkerte. Omstruktureringer i brancher skal finde sted, for at disse kan udvikle sig. Når viden- og kompetenceniveauet i en region eller et land øges, kan det betyde, at der skal ske omstruktureringer for, at regionen kan udvikle sig.
Jean-Pierre Audy (PPE-DE ),
   Jeg har stemt for betænkningen om virksomhedsflytning og regionaludvikling, for det er afgørende at overbevise borgerne om, at EU løser og ikke skaber problemer, når det gælder de aktuelle store økonomiske og sociale forandringer.
De alvorlige økonomiske og sociale spørgsmål, der knytter sig til virksomhedsflytningerne, kalder på en markant europæisk politik, som tager sigte på at forene de nødvendige forandringer med samhørighedsmålsætningen. Jeg vil gerne understrege, at jeg finder det meget tilfredsstillende, at der anmodes om alle fremtidige, objektive oplysninger om virksomhedsflytninger. Oplysningerne vil være helt nødvendige for os ikke mindst i forbindelse med forhandlingerne i Verdenshandelsorganisationen om de erhvervssektorer, som især er udsat for sådanne forandringer, som kan være særdeles voldsomme. Det var ligeledes påtrængende nødvendigt at præcisere de europæiske bistandsordninger, hvad angår virksomhedsflytninger, bl.a. ved at forbinde ydelsen af bistand med forpligtelsen til produktion inden for Unionens område.
Endelig glæder jeg mig over anmodningen om indførelse af sociale klausuler i de internationale traktater på basis af de prioriterede ILO-konventioner.
Brigitte Douay (PSE ),
   Jeg har stemt for Hutchinson-betænkningen om virksomhedsflytning og regionaludvikling efter at have deltaget i forhandlingerne i udvalget og have bidraget med visse ændringer til betænkningen.
Betænkningen tager sigte på at undgå, at strukturfondene begunstiger foranstaltninger, som bidrager til virksomhedsflytninger og heraf følgende betydelige sociale omkostninger for vores regioner.
Der slås i betænkningen til lyd for, at der fastsættes en europæisk strategi for at imødegå udflytninger, og at der etableres et europæisk observationscenter for udflytninger for at kunne måle den europæiske bistands reelle virkning på udflytningerne.
Der er på ingen måde tale om at vende tilbage til styret økonomi eller hindre den frie og fair konkurrence, som er grundlaget for det indre marked. Der er heller ikke tale om at føre kontrol med alle virksomhederne eller forhindre de nye medlemsstaters udvikling. Men det er vigtigt at erindre om, at strukturfondene skal være redskaber til udvikling og social samhørighed, ikke våben i en krig mellem vores regioner. For der findes stadigvæk, også i de rigeste af EU's medlemsstater, fattige regioner, hvor arbejdstagerne med fortvivlelse oplever, at deres arbejdsplads flyttes, og ofte er der ingen mulighed for omskoling. 
Lena Ek og Cecilia Malmström (ALDE ),
   En stadig mere globaliseret verden skaber nye forudsætninger. Nye problemer skal løses, og der skal tages hensyn til nye muligheder. I dag stemmer Europa-Parlamentet om hr. Hutchinsons initiativbetænkning om virksomhedsudflytning og regionaludvikling. Vi har valgt at stemme mod betænkningen, da vi mener, at den griber problematikken med virksomhedsudflytning forkert an.
Vi er enige i, at det ikke er motiverende, at EU-midler fra bl.a. strukturfondene finansierer forbedrede konkurrencevilkår for europæiske virksomheder, som efter kort tid beslutter at flytte virksomheden uden for EU. Derimod skal hverken staten eller EU-instanserne gå ind og bestemme, hvordan virksomheder driver deres forretning, og hvilke krav der skal gælde for at forhindre virksomheder i at træffe fornuftige beslutninger for at overleve.
Vi skaber ikke fuld beskæftigelse gennem øget statslig styring. Det skabes ved at lette mulighederne for flere virksomheder og nye investeringer på det private marked. Derfor kan vi heller ikke stemme for, at handlemulighederne for virksomheder på det indre marked begrænses yderligere, hvilket foreslås i betænkningen. For at løse de problemer og udflytninger, som et globaliseret marked medfører, kræver vi således et andet udgangspunkt end denne nye trend, som er baseret på økonomisk patriotisme.
Anne Ferreira (PSE ),
   Jeg har stemt for hr. Hutchinsons betænkning om virksomhedsflytning. Den understreger, at det er påtrængende nødvendigt, at EU tager højde for de alvorlige konsekvenser af virksomhedsflytningerne for befolkningen og regionerne.
Der bør sættes fokus på, hvordan dette fænomen udvikler sig, og hvilke konsekvenser det har, hvilket et observationscenter vil åbne mulighed for.
Det bør imidlertid også ske ved skærpede lovgivningsmæssige rammer i EU og indføjelse af sociale og miljømæssige bestemmelser, når det gælder international samhandel.
Arbejdstagernes interesser og bevarelse af beskæftigelsen bør være centrale elementer i vores politikker. Det er afgørende for at nå målsætningerne om fuld beskæftigelse og nå Lissabon-strategiens målsætninger som anbefalet i 2000. En europæisk industripolitik er en forudsætning for at nå disse mål. 
Hélène Goudin, Nils Lundgren og Lars Wohlin (IND/DEM ),
   Denne betænkning uden for lovgivningsproceduren behandler et vigtigt emne. Vi havde dog gerne set, at problemstillingen blev fremstillet anderledes.
Vi mener, at vi ikke kan blande os i virksomhedsudflytninger til tredjelande uden for EU. Det er som regel markedskræfter, som afgør udflytningerne på globalt plan. EU-landene kan i den forbindelse bestræbe sig på at konkurrere, når det f.eks. gælder om at tilbyde viden, kompetence og stabilitet. 
Når det gælder udflytninger af virksomheder inden for EU, må vi løse problemet med, at nogle medlemslande har diskriminerende skattelettelser og statslig støtte som supplement til EU's strukturstøtte. Det skete i 2002, da dækfabrikken i Gislaved lukkede, og virksomheden Continental i stedet satsede på en dækfabrik i Nordportugal. At noget sådan kan ske på EU's indre marked ser vi som et større problem.
Ordføreren nævner i begrundelsen, at et observationscenter for udflytninger kunne blive oprettet i EU. I stedet for en ny overvågningsinstans må det være op til Kommissionen at overvåge lukninger som følge af udflytninger og diskriminerende skattesystemer.
Vi vælger derfor at stemme nej til betænkningen. I princippet anser vi emnet for meget vigtigt, men vi havde gerne set en beslutning med et andet udgangspunkt i dette vigtige spørgsmål.
Pedro Guerreiro (GUE/NGL ),
   Den beslutning, som Europa-Parlamentet har vedtaget om virksomhedsflytninger, var den eneste mulige, eftersom Parlamentets dominerende politiske kræfter - socialdemokraterne og højrefløjen - er gået sammen om at afvise en mere konsekvent beslutning ved at forkaste vores ændringsforslag om at:
- påpege, at de virksomheder der flytter ud, har størst mulig profit som mål gennem skattebegunstigelser og finansiel støtte og ved at udnytte billig arbejdskraft uden rettigheder;
- påpege, at virksomhedsflytninger er led i den verdensomspændende handelsliberalisering og deregulering af arbejdsmarkedet, som særlig fremmes af WTO;
- vedtage lovgivning, der bl.a. skal omfatte bestemmelser om kontraktlig forpligtelse i en periode på mindst syv år, der sikrer stabil og varig beskæftigelse og økonomisk udvikling i lokalområdet, om sanktioner i tilfælde af manglende opfyldelse af indgåede forpligtelser (tilbagebetaling af bevilget støtte og forbud mod ny støtte fra fællesskabsprogrammer), og om sikring af arbejdstagernes rettigheder gennem informationsadgang og afgørende beslutningsdeltagelse, herunder vetoret;
- udarbejde en årlig meddelelse om virksomhedsflytninger og deres følger.
Vi håber dog, at det, der er blevet vedtaget, i det mindste også bliver gennemført. 
Marine Le Pen (NI ),
   Med kravet om tilbagebetaling af europæisk støtte, der er udbetalt til virksomheder, som flytter deres aktiviteter, ligger hr. Hutchinsons betænkning på linje med et af de forslag, der blev stillet af Den Nationale Front i provinsen Île de France i forbindelse med lokalvalgene, vedrørende støtte ydet af det regionale råd.
De europæiske institutioner er ved at indse, hvilke økonomiske og sociale konsekvenser deres politiske valg har. Mange af vores virksomheder må flytte deres aktiviteter, fordi nedbrydningen af grænserne bringer dem i konkurrence med producenter, hvis lønomkostninger er meget lave.
For at beskytte vores samfund mod denne sociale dumping og bevare vores sociale model må vi føre en anden politik. Vi må retablere vores grænser og gøre vores virksomheder mere konkurrencedygtige ved at lade finansieringen af de sociale sikringsordninger bero på en social merværdiafgift i stedet for den nuværende bidragsordning. Det forudsætter, at medlemslandenes regeringer bevarer deres suverænitet på skatteområdet.
Det er nogle af de fornuftige økonomiske og sociale foranstaltninger, man kunne træffe, ikke i det nuværende Bruxelles-centrerede Europa, som franskmændene undsagde sidste år, men i et Europa bestående af frie og suveræne nationer. 
Toine Manders (ALDE ),
   Den nederlandske VVD-delegation (Folkepartiet for Frihed og Demokrati) mente, at den var nødt til at stemme imod Hutchinson-betænkningen om virksomhedsudflytning og regional udvikling, fordi denne åbenlyst støtter kommissionsforslaget om at oprette en globaliseringsfond. VVD er stærkt imod denne fond, fordi denne form for statsintervention modarbejder det indre marked. Socialpolitik er medlemsstaternes eget ansvar. Desuden findes der allerede et europæisk system, som giver muligheder for omskoling af arbejdstagere. De eksisterende europæiske strukturfonde giver nemlig medlemsstaterne de finansielle midler til at (om)skole deres befolkning. Endvidere er der i Hutchinson-betænkningen optaget en række unødige og nidkære bureaukratiske bestemmelser, som hæmmer etableringsfriheden, hvorved dynamikken fjernes fra det indre marked. 
David Martin (PSE ),
   Jeg bifalder denne betænkning om virksomhedsudflytning og regionaludvikling. Gennem partnerskabsprincippet er det medlemsstaternes og Kommissionens ansvar at nægte adgang til strukturfondene for virksomheder, der efter at have modtaget økonomisk støtte fra EU udflytter deres virksomhed til en anden medlemsstat eller et tredjeland inden for syv år fra bevilling af støtten.
I denne forbindelse er det afgørende, at EU fastsætter en europæisk strategi til bekæmpelse af udflytning i samarbejde med alle medlemsstaterne og et europæisk observationscenter for udflytninger for at undersøge, evaluere, følge op på samt fremsætte konkrete forslag om langsigtede aftaler inden for beskæftigelse og lokal udvikling.
Som følge af stigningen i antallet af regioner i Skotland, der er ramt af den statistiske effekt, er det nu vigtigere end nogensinde, at der træffes positive foranstaltninger for at sikre, at tildelte midler bruges effektivt og respekterer hele programmeringsperiodens varighed.
Jean-Claude Martinez (NI ),
   Etableringen af et indre marked mellem 25 stater, hvis lønomkostninger og sociale og skattemæssige omkostninger er meget forskellige, måtte føre til virksomhedsflytninger til lande med lavere produktionsomkostninger. Og det er, hvad der er sket. De 10 nye medlemsstater tiltrækker virksomheder fra "det gamle Europa" og endog virksomheder fra USA med domicil i Mexico.
Det er ikke mindst krænkende, at disse lande tilbyder et attraktivt skattetryk og så sender regningen for deres sundheds-, social- og vejinfrastrukturer mv. til de øvrige vesteuropæiske lande, som finansierer de 10 nye lande ved at øge skattetrykket og dermed forværre deres egne produktionsproblemer.
Der findes en grundlæggende løsning, hvad angår virksomhedsflytning til lande uden for EU. Der bør udtænkes toldafgifter, som beror på nye teknologier, og som har tre kendetegn. For det første skal de kunne tilpasses de forskelle, der består mellem de to lande, det drejer sig om, hvad angår produktionsomkostninger. For det andet skal de berettige til refusion. Den toldafgift, der svares af eksportøren, bliver en form for "skattegodtgørelse", som kan fratrækkes ved køb fra importørens økonomi. Eksportøren opnår med andre ord en trækningsrettighed på importørens økonomi, hvilket for den internationale handel udgør en -situation.
Endelig for det tredje skal toldafgifterne kunne godskrives, hvis importøren ønsker at begunstige eksportøren. Toldgodtgørelsen bliver dermed en slags , som det allerede kendes i international skatteret. 
Luís Queiró (PPE-DE ),
   Jeg støtter betænkningen, fordi jeg er enig i den diagnose, der stilles. Derimod mener jeg, at den behandling, der foreslås, følger allerede afprøvede metoder, der kun har vist beskeden effekt.
Trods denne indvending deler jeg den i betænkningen fremførte opfattelse, at vi for ofte interesserer os for udflytningen, når den er sket. Det er en tilgang, som jeg finder lidet hensigtsmæssig, da det viser ringe evne til at forudskikke udviklingens gang. Jeg mener derfor, at der bør gennemføres lovgivning til at forebygge, at offentlige midler misbruges, og at private virksomheder anvender offentlige støtte uden passende ansvarsfølelse.
Jeg mener dog, at visse virksomhedsflytninger næppe er til at komme udenom. Jeg mener derudover, at denne debat ikke bør foregå, uden at vi ser på det samlede regnskab og gør tab og gevinster op. Man kan således ikke nøjes med at opregne arbejdspladser, der forsvinder på grund af de åbnede markeder, men må også indkalkulere de arbejdspladser, som denne åbning skaber, for slet ikke at nævne de fordele, som forbrugerne har. Det gælder om at imødegå "jungleloven", men ikke om at standse en nødvendig udvikling. Vi bør tværtimod bestræbe os på at få mest muligt ud af den. 
Milan Gaľa (PPE-DE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, jeg har undladt at stemme om betænkningen af Matsakis om Kommissionens strategi for kviksølv, og jeg vil gerne forklare hvorfor. Jeg har en uddannelsesmæssig baggrund som tandlæge, og jeg ved, at ændringsforslagene vedrørende det øjeblikkelige forbud mod amalgam i tandlægearbejdet ikke er gennemførlige - specielt ikke i de nye medlemsstater, og primært af økonomiske årsager. Da tandfyldninger af andre materialer end amalgam er tre gange så dyre, vil brugen heraf lægge en urimelig stor byrde over på sygesikringsselskaberne. Samtidig er beviserne vedrørende amalgams skadevirkninger både uklare og mangelfulde. Vi skal bestemt forbedre bortskaffelsen af amalgamaffald fra tandlægeafdelinger, men vi skal ikke forbyde tandlæger at bruge kviksølv. Jeg mener også, at medlemsstaterne skal være ansvarlige for den relevante lovgivning. Dette synspunkt deles af det slovakiske tandlægeforbund og derfor stemte jeg ikke for betænkningen.
Johannes Blokland (IND/DEM ),
   De nederlandske medlemmer af SGP/GPV/RPF (Det Reformerte Politiske Parti/Det Reformerte Politiske Forbund/DenReformatoriske Politiske Føderation) kan støtte beslutningsforslaget om fællesskabsstrategien for kviksølv, men vil dog bemærke, at der stadig skal være mulighed for undtagelser fra forbuddet mod anvendelse af kviksølv i måle- og kontrolapparatur.
En af disse undtagelser bør vedrøre produktionen af klassiske kviksølvbarometre, således som der står i teksten i det vedtagne beslutningsforslag. Til produktionen af disse bruges der meget lidt kviksølv, som oven i købet frembyder en forholdsvis ringe miljørisiko, da det lukkes inde i glas.
Adskillige små virksomheder i EU er for deres indkomster afhængige af produktionen heraf. I tilfælde af et totalt forbud ville disse være nødt til at lukke på grund af mangel på et tilstrækkeligt egnet alternativt materiale. Vi synes, at produktionen af denne europæiske arv fortsat bør være tilladt i kontrollerede omgivelser. 
Duarte Freitas (PPE-DE ),
   Kommissionens forslag har til formål at lukke huller og foreslå en europæisk strategi for de kommende år, hvad angår produktion og brug af kviksølv i Europa.
Slut på eksport af kviksølv, slut på anvendelse i måleapparatur og tandamalgam, kontrol med emissioner og undersøgelse af følgerne af kviksølv i vacciner er vigtige punkter i dette forslag, der kan blive til stor gavn for folkesundheden.
Den tilladelse, der åbnes for i ændringsforslag 2, friholder de små producenter under kontrollerede betingelser, museumsgenstande, barometre og historisk værdifulde genstande. I ændringsforslag 6 kan fremrykning af eksportrestriktionen vise sig forhastet og skadelig for Europa ved kun at gavne tredjelandseksportører af kviksølv.
Jeg støtter Kommissionens forslag og Marios Matsakis' betænkning i alt væsentlighed. 
Hélène Goudin, Nils Lundgren og Lars Wohlin (IND/DEM ),
   Junilisten støtter forslaget om at vedtage foranstaltninger til reducering og i sidste ende udfasning af kviksølvudslip. Dette er et grænseoverskridende miljøspørgsmål, for det er begrundet med en fælles og koordineret strategi. Vi har derved valgt at stemme ja til denne betænkning.
Vi har dog holdninger til enkelte punkter i Europa-Parlamentets forslag. Vi mener f.eks., at medlemslandene er fuldt udrustet til selvstændigt at gennemføre informationskampagner om sundhedsrisiciene ved eksponering af kviksølv. Desuden mener vi, at det er medlemslandenes snarere end EU's opgave at håndtere de sociale konsekvenser, som lukningen af kviksølvminerne medfører.
Françoise Grossetête (PPE-DE ),
   Jeg har stemt for denne tekst.
Vi bør have en solid fællesskabsstrategi for kviksølv. En solid strategi er imidlertid også en realistisk strategi.
Merthiolat, som indeholder kviksølv, anvendes som konserveringsmiddel i visse lægemidler, herunder i vacciner. Der findes omkring en million doser vaccine, der er produceret under anvendelse af merthiolat som desinfektionsmiddel. De tegner sig for 0,0000003 % af den kviksølv, der på årsbasis anvendes i Europa.
Set i lyset af vaccinationers særdeles positive indvirkning på folkesundheden, herunder deres betydning for udviklingslandene, er det således ikke rimeligt at indføre et umiddelbart forbud mod dette produkt i vacciner.
Der er imidlertid grund til at tilskynde til forskning i alternative metoder for i fremtiden at begrænse eller helt undgå brugen af merthiolat.
Jeg erindrer også om, at producenterne i henhold til lægemiddelforskrifterne skal godtgøre, at deres produkter ikke er skadelige for miljøet. 
David Martin (PSE ),
   Jeg bifalder denne betænkning om en fællesskabsstrategi for kviksølvs indflydelse på mennesker og miljø. Kviksølv er et stærkt giftigt stof, og det er afgørende, at der bruges videnskabelige metoder til at fastslå, hvor det kan bruges sikkert, og hvor det skal forbydes. Jeg opfordrer Kommissionen til hurtigst muligt at forelægge resultaterne af sin undersøgelse.
Linda McAvan (PSE ),
   Labour Partiets medlemmer af Europa-Parlamentet støtter den strategi om at kontrollere kviksølv, som Kommissionen har foreslået. Kviksølv er et stærkt giftigt stof, som skal underkastes nøje kontrol. Vi mener imidlertid, at forbud/begrænsninger kun må indføres efter dialog med de interesserede parter og efter en tilbundsgående konsekvensanalyse, og at erhvervslivet skal have tilstrækkelig tid til at omstille sig til ændringerne.
Claude Moraes (PSE ),
   Mine grunde til at stemme, som jeg gjorde, på Matsakis-betænkningen om Kommissionens strategi for kviksølv i miljøet er, at Kommissionen har kortlagt de områder, hvor den ønsker at foretage yderligere undersøgelser, før den anbefaler yderligere EU-lovgivning/-foranstaltninger. Jeg anerkender, at kviksølv er et stærkt giftigt stof og støtter Kommissionens strategi og konsekvensanalyse.
Frédérique Ries (ALDE ),
   Ved i dag at vedtage min kollega Marios Matsakis' betænkning om en fællesskabsstrategi for kviksølv har Europa-Parlamentet sendt et stærkt signal til det internationale samfund. De giftigste kemiske stoffer skal være underlagt strenge forskrifter, og de 25 EU-lande bør foregå med et godt eksempel og hurtigt forbyde eksport af sådanne stoffer.
Det er den skæbne, kviksølv får i fremtiden. Der er tale om et tungmetal, som er giftigt for mennesker og økosystemer, og Europa er verdens førende eksportør af dette metal.
Jeg glæder mig især over vedtagelsen af punkt 17, hvor der stilles forslag om inden udgangen af 2007 at begrænse anvendelsen af kviksølv i tandfyldningsamalgam. Europa-Parlamentet bekræfter hermed vedtagelsen den 25. januar 2005 af min betænkning om en europæisk handlingsplan for miljø og sundhed, hvor der i punkt 6 var anført et forslag om anvendelse af mere sikre alternativer til kviksølv i tandfyldningsamalgam. Her har fornuften sejret. Menneskers eksponering bør begrænses mest muligt. Derfor et det også helt afgørende, at EU hurtigt finder en løsning, hvad angår behandling af de 12.000 t kviksølvaffald, der i de kommende 15 år vil blive frembragt af kloralkaliindustrien. 
Karin Scheele (PSE ),
   Kviksølv og dets forbindelser er meget giftige for mennesker, økosystemer og vilde dyr. Kviksølv er klassificeret blandt de prioriterede farlige stoffer i vandrammedirektivet, og det hæmmer også mikrobiologiske aktiviteter i jorden.
Kviksølv er et persistent stof, der i miljøet kan ændres til methylkviksølv, der har enorme negative virkninger på menneskers sundhed.
Tandfyldningsamalgam, der udledes under tandkirurgi og fra krematorier, er en betydelig kilde til kviksølvemissioner.
Derfor er det vigtigt, at tandfyldningsamalgam bortskaffes på korrekt vis. 
Brugen af kviksølv i tandfyldningsamalgam er et aktuelt emne. Man bør undersøge alle potentielle farer ved brugen af kviksølv i tandfyldningsamalgam og handle på baggrund af resultaterne. 
Nina Škottová (PPE-DE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, jeg har nogle bemærkninger som forklaring på, at jeg har stemt imod hr. Paasilinnas betænkning om et europæisk informationssamfund som middel til vækst og beskæftigelse. Sigtet med Projekt 2010 omfatter bl.a. fornyelse og investering i forskning. Jeg var overrasket over at opdage, at betænkningen ikke går mere i dybden med spørgsmålet om forskning, og at dette område ikke får den opmærksomhed, det fortjener. Forskning nævnes kun i forbindelse med støtte til forskning i individuelle teknologier.
På den anden side giver forskning imidlertid inden for alle områder af menneskelig stræben anledning til efterspørgelse af informations- og kommunikationsteknologi. Det er netop dette aspekt af feedback, som efter min mening mangler i denne betænkning, og alligevel kan det være en af motorerne til økonomisk vækst og jobskabelse inden for rammerne af Lissabon-strategien. Den flygtige omtale af det syvende rammeprogram står ikke i et rimeligt forhold til dette programs betydning for vækst og beskæftigelse. Arbejdsmæssige færdigheder i digitale teknologier betragtes nu som en af de centrale kompetencer, og vi skal udvikle dem inden for rammerne for livslang læring.
Andreas Mölzer (NI ).
   - Hr. formand, her er vi så i gang med at finde nye metoder til at digitalisere stadigt flere ting. Vi forestiller os, at digitale biblioteker, digitalt udstyr til registrering af rejser, biometriske pas og e-forvaltning vil skabe mirakler. Det er i sandhed et imponerende faktum, at informations- og kommunikationsteknologien tegner sig for 40 % af den økonomiske vækst.
Midt i denne eufori over nye teknologier må vi imidlertid ikke tabe virkeligheden af syne. Skønt der atter er opmuntrende tegn på vækst i den digitale sektor, vil de i højere grad medvirke til at afskaffe job end at skabe nye job, for det er et faktum, at den højteknologiske sektor er særligt mobil, og at den først flytter til de østlige medlemsstater og derefter, når tiden er inde, til lande som Indien og Kina.
Heller ikke denne gang vil EU's drømme om en fælles jobskabelsesmaskine blive til virkelighed, men det er godt at se, at de små og mellemstore virksomheder i stigende grad opgraderer deres udstyr med henblik på at blive mere produktive og konkurrencedygtige og åbne nye markeder. Det er disse små og mellemstore virksomheder, vi skal yde mere støtte.
Jean-Pierre Audy (PPE-DE ),
   Jeg har stemt for betænkningen om et europæisk informationssamfund som middel for vækst og beskæftigelse, for jeg er af den opfattelse, at adgang til informations- og kommunikationsteknologierne er en forudsætning for økonomisk udvikling og social fremgang. Brugen af disse teknologier berører næsten samtlige sektorer, såsom det tekniske, administrative, kommercielle, kulturelle, sociale og sundhedsmæssige område. Det er bydende nødvendigt, at alle EU's borgere får lige adgang til disse teknologier, og at det sker til priser, som svarer til den gængse markedspris. Jeg hilser tanken om bekæmpelse af den digitale kløft velkommen, og det er på sin plads at erindre om, i hvor høj grad EU forspildte chancen for at føre en sammenhængende politik med hensyn til licenser til tredje generations mobiltelefonnet, UMTS (Universal Mobile Telecom System), som blev solgt af medlemsstaterne ved auktioner under rystende omstændigheder i betragtning af de muligheder, denne teknologi frembyder, med hensyn til en sammenhængende politik. Vi må ikke gentage denne fejl. Jeg støtter uforbeholdent betænkningens understregning af behovet for investeringer i forskning og innovation, hvad angår disse teknologier, som er vigtige katalysatorer for konkurrenceevne, vækst og beskæftigelse.
Ilda Figueiredo (GUE/NGL ),
   Vi beklager, at de ændringsforslag, som vores gruppe, Den Europæiske Venstrefløjs Fællesgruppe/Nordisk Grønne Venstre, har stillet til denne betænkning om at sikre fri adgang til teknologi og viden, fri bevægelighed og udveksling af viden og ophavsrettighedernes rolle netop ved fri bevægelighed og udbredelse af viden. Uden disse elementer risikerer vidensamfundet at blive forbeholdt en elite.
Betænkningen tjener som dække for en fortsat liberaliseringspolitik og anvendelse af medierne til transmittere de "europæiske idealer og værdier", altså til at lave informations- og kommunikationsteknologien (ikt) om til endnu et propagandaredskab for EU.
Selv om der i betænkningen henvises til ikt's betydning for social og regional samhørighed og advares om, at ny teknologi kan medføre yderligere social udstødelse, uddybes temaet ikke, og der stilles heller ikke forslag for at undgå, at det sker.
Vi har på grund af betænkningens selvmodsigelser undladt at stemme. 
Marian Harkin (ALDE ),
   Jeg støtter hovedlinjerne i Paasilinna-betænkningen, og jeg anerkender fuldt ud det væsentlige bidrag, som ikt'er kan yde til gennemførelsen af Lissabon-målene. Men jeg er modstander af, at der indføres en fælles konsolideret selskabsskat, fordi jeg mener, at subsidiaritetsprincippet bør gælde, og at beslutninger om skatteforhold fortsat bør træffes på nationalt plan.
Sérgio Marques (PPE-DE ),
   Jeg takker Reino Paasilinna for hans vigtige og meget relevante betænkning om et europæisk informationssamfund som middel til vækst og beskæftigelse, som jeg støtter, navnlig fordi der kræves hurtig gennemførelse af syvende rammeprogram for forskning og af rammeprogrammet for konkurrenceevne og innovation (CIP) for 2007-2013, som begge skal sikre tilstrækkelige finansielle ressourcer til at støtte ikt som en dynamo for konkurrenceevne, vækst og jobskabelse.
Begge disse programmer vil gøre det muligt at fremme iværksætterånd og risikovillig kultur i EU, der er afgørende for den regionale udvikling, da den "digitale isolation" brydes, og SMV'erne støttes til at udvikle innovative projekter. 
David Martin (PSE ),
   Jeg bifalder denne betænkning, som blev påbegyndt i juni 2005 for at fremme vækst og beskæftigelse i informationssamfundet og medieindustrien.
I betænkningen er der tre prioriterede mål. For det første skal der skabes at samarbejdsområde for information uden grænser, for det andet skal innovationen stimuleres gennem investeringer og forskning, og for det tredje skal ikt gøres tilgængelig overalt og for alle i EU.
Til trods for mine bekymringer over yderligere lovgivning glæder det mig, at i2010 vil være til fordel for alle borgere, fordi den bidrager til at mindske den digitale kløft og de sociale og regionale skævheder.
Luís Queiró (PPE-DE ),
   Denne betænkning indeholder to betragtninger, som jeg finder meget væsentlige, og som begrunder, at jeg har stemt for, selv om der er andre synpunkter i den, som jeg ikke deler.
Jeg mener, at det er vigtigt at forstå, at næsten alt det, der siges om nye teknologier, er vendt mod fortiden. Vi kender ikke fremtiden og ved kun, at det kommer til gå hurtigt og bliver anderledes. Denne forordning bør derfor have som formål at åbne markederne for konkurrence og fremme investering i innovation. Den europæiske økonomi bliver kun konkurrencedygtig, hvis den bliver en innovationsøkonomi, rettet mod den nærmeste fremtid, ikke mod nutiden.
Derudover deler jeg betragtningerne om privatlivets fred og datasikkerhed. Det samfund, der er under udvikling, rummer bl.a fare for at blive et gennemkontrolleret overvågningssamfund - modernitetens største tragedie for frihedsrettighederne.
Lad os dog sluttelig anerkende, at innovation, særlig de nye teknologier, har betydet en demokratisk revolution i de moderne samfund, som man bør glæde sig over, og som bør sikres og fremmes. 


Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er mundtlig forespørgsel af Enrique Barón Crespo for Udvalget om International Handel til Kommissionen om situationen i den europæiske skotøjssektor et år efter liberaliseringen (O-0005/2006 - B6-0007/2006). 
Enrique Barón Crespo (PSE ),
   Hr. formand, mine damer og herrer, hr. kommissær, skotøjsindustrien er en vigtig økonomisk sektor i EU, og den er verdenskendt på grund af dens fremragende produkter.
Det er en sektor, der fortrinsvis består af små og mellemstore virksomheder, der ofte er beliggende i regioner, hvor de udgør den største kilde til beskæftigelse. I 2005 var der 11.000 virksomheder, der direkte eller indirekte beskæftigede mere end 500.000 arbejdstagere, som producerede ca. 700 millioner par sko, hvilket er 10 % af verdens produktion. Det skal desuden understreges, at skotøjsindustrien som svar på åbningsprocessen har gennemgået en omfattende omstrukturering og især har koncentreret produktion omkring det øverste prissortiment. Efter min mening er Europa især specialist inden for læderindustrien.
Som det er tilfældet med tekstilbranchen, har indvirkningen af liberaliseringsprocessen været betydelig, da kvotesystemet ophørte. Kommissionens kontrolsystem viser tydeligt, at importen, især fra Kina, men ikke kun fra Kina, er vokset kraftigt. Sidste år var der udtrykt i værdi og mængde en gennemsnitlig importstigning på 450 % og i nogle tilfælde på 900 %.
Gennemsnitsprisen på importeret fodtøj er faldet betydeligt, men ikke desto mindre er produkternes salgspris ikke faldet, hvilket ikke underbygger den tese, vi synes det er vigtigt at forsvare, om, at det principielt bør være forbrugerne, der nyder godt af handelsliberaliseringen.
For et år siden fremsatte European Confederation of the Footwear Industry en klage over dumping af læderskotøj. Det er en af de største sager, der er rejst i EU, og som berører mange industrier med et beløb på over 800 millioner euro.
Den 23. februar oplyste kommissæren, hr. Mandelson, over for pressen, at Kommissionen ville anbefale en forøgelse af tolden på 19,4 % for Kina og 16,8 % for Vietnam. Fodtøj til børn og andre, der udgør en meget betydelig del, var ikke genstand for denne type foranstaltninger. Kendsgerningen er, at Kommissionen traf en beslutning uden fortilfælde og indførte en midlertidig antidumpingtold i en femmåneders periode. Det skal understreges, at foranstaltningen på grund af produkternes enhedspris heller ikke kan anses for urimelig, det er en forholdsvis lav procent.
Jeg vil ikke komme nærmere ind på dumpingspørgsmålet. Men som formand for Udvalget om International Handel vil jeg dog gerne komme med nogle kommentarer med udgangspunkt i et indledende begreb, og det er behovet for inden for rammerne af WTO at respektere de regler, vi har givet os selv, såvel inden for som uden for Fællesskabet. Jeg er klar over, at det drejer sig om mere end blot et simpelt tilfælde af dumping. I nogle tilfælde er det branchens overlevelse i Europa, der står på spil, og også muligheden for, at udflytning bliver et passende svar på udviklingen. Som bekendt har alle deres egne argumenter i disse sager. Men det er utænkeligt, at hele den europæiske industri skal flytte til udlandet.
Det skal samtidig understreges, at Kina forsøger at opnå status af markedsøkonomi inden for rammerne af WTO. Der er forhold i forbindelse med de europæiske undersøgelser, der viser, at Kina i dette tilfælde ikke klart har opfyldt sine forpligtelser over for WTO, såvel med hensyn til mere eller mindre fordækte subsidier som med hensyn til forfalskninger. Derfor er dette, hr. kommissær, en lejlighed til at vise borgerne, at Kommissionen vil gøre alt, hvad der står i dens magt for at sikre, at handelsreglerne bliver overholdt, herunder om nødvendigt at indbringe en klage for WTO's organ til løsning af stridigheder.
Disse markedsforvridninger er ikke begrænset til skotøjsbranchen. Der er begrundet mistanke om, at der jævnligt udbetales ulovlig støtte til kinesiske eksportvirksomheder. Hr. kommissær, under hensyn til den berørte industris forventninger og den europæiske offentligheds bekymring vil jeg gerne høre, hvilke aktioner Kommissionen vil iværksætte for at sikre, at Kina overholder WTO's regler. Politiske hensyn bør ikke veje tungere end de tekniske konklusioner i en antidumpingsag. De foranstaltninger, De har foreslået, er kontroversielle. Den europæiske industri og visse medlemsstater er ikke tilfredse med Deres forslag. Modstanden mod den "kreativitet", som Kommissionen har vist i forbindelse med dens anvendelsen af veletablerede regler og praksisser på antidumpingområdet, er alment kendt. Jeg ved ikke, om disse påstande er korrekte. Jeg ved imidlertid, at antidumpingundersøgelserne er baseret på love, der skal anvendes nøje uden nogen form for parallelle hensyn.
Jeg vil derfor gerne understrege over for Dem, hr. kommissær, at Europa-Parlamentets Udvalg om International Handel vil følge denne proces meget tæt, fordi vi mener, at det skridt, som Kommissionen har taget, er et indledende skridt, men det skal suppleres med en gunstig holdning til, at Kina eller andre lande som f.eks. Vietnam kan få flere muligheder i den internationale handel, idet vi dog i fællesskab skal overholde de regler, vi har givet os selv.
Peter Mandelson,
   Hr. formand, lad mig som svar på de meget velkomne spørgsmål understrege, at jeg går helhjertet ind for at udvikle handels- og investeringsforbindelserne mellem Europa og Kina og med andre asiatiske markeder, herunder Vietnam. Det største mål, vi efter min opfattelse kan nå med EU's handelspolitik i de kommende år, er at få disse forbindelser til at fungere.
Jeg mener, at EU må acceptere og tilpasse sig til de naturlige konkurrencefordele, som disse økonomier har. Vi må koncentrere os om brancher og produkter, hvor vores viden og teknologi giver os et forspring. Det er sådan, vi får handelen til at vokse, og det er sådan, de europæiske økonomier er vokset gennem århundreder.
Den europæiske skotøjsindustri står forrest i den globale konkurrence. Til trods for at Europas producenter af lædersko er opfindsomme, kreative og dygtige, står de over for en enorm udfordring fra Asiens producenter. Dumpingsagen kræver imidlertid, at jeg skelner mellem på den ene side denne hårde, nye konkurrence og på den anden side ægte unfair handel.
Europas handelsbeskyttelsesforanstaltninger er rettet mod unfair handel. De kan ikke beskytte os mod hård konkurrence. De kan ikke værne os mod Asiens naturlige og legitime fordele ved lave omkostninger. Men når disse komparative fordele ledsages af unfair og konkurrenceforvridende praksis, har vi ret og pligt til at reagere. Det er årsagen til, at jeg, efter at mine tjenestegrene har forelagt en foreløbig analyse og vurdering for mig, har anbefalet Kommissionen og medlemsstaterne, at der i dette tilfælde indføres midlertidige toldafgifter.
Der er afgørende beviser på betydelig statsstøtte inden for produktion af lædersko i Kina og Vietnam. Det drejer sig om billige lån, midlertidig skattefrihed, urealistiske afgifter for leje af grunde og ukorrekt værdiansættelse, som fører til dumping. Den dumping betyder, at producenterne i EU lider alvorlig skade.
De antidumpingafgifter, som jeg anbefaler, vil sikre, at handlende, hvis varer er under forsendelse, ikke fra den ene dag til den anden pålægges uventede udgifter ved grænsen. Jeg foreslår, at de indføres over en periode på fem måneder med en startsats på ca. 4 % i april. Det betyder, at importører kan planlægge på forhånd i løbet af de kommende seks måneder med maksimal gennemsigtighed og forudsigelighed. Den fulde toldsats vil dog finde anvendelse efter seks måneder, således at dumpingens skadelige virkninger modvirkes.
Som jeg er forpligtet til i henhold til lovgivningen, har jeg overvejet spørgsmålet om forbrugernes og de handlendes interesser i denne sag meget nøje. Jeg har foreslået at undtage højteknologiske sportssko, som ikke længere produceres i stort omfang i Europa. Jeg foreslår også at undtage børnesko for at være sikker på, at fattige familier ikke bliver bebyrdet med selv små prisstigninger.
Jeg ved, at nogle er bekymrede over den mulige indvirkning på forbrugerpriserne. På baggrund af de faktiske kendsgerninger er jeg overbevist om, at der er en tilstrækkelig margen i leveringskæden til at absorbere en mindre afgift på importpriserne ved at sprede den over produktsortimentet og distributionskæden. Som sagt drejer det sig om forslag til midlertidige foranstaltninger. De vil blive drøftet med medlemsstaterne og skal bekræftes af kommissærkollegiet.
Jeg synes, at jeg foreslår en afbalanceret løsning, der fortjener medlemsstaternes og Parlamentets støtte. Den standser konkurrenceforvridningen, importørerne ved, hvad de har at rette sig efter, og der overføres minimale merudgifter til forbrugerne. Der vil ikke være kvoter, overhovedet ingen grænse for import af lædersko fra Kina og Vietnam. Jeg har sagt til den kinesiske og den vietnamesiske regering, at jeg ønsker at samarbejde med dem for at finde ud af, hvordan de kan løse de problemer, som EU's undersøgelse har påvist.
At lægge afgift på dumpede varer er ikke protektionisme. Det er ikke et spørgsmål om at bede forbrugerne om at støtte europæiske producenter, der ikke er konkurrencedygtige, for den lette sammenligning foretages for ofte. Det er også vigtigt at gøre sig klart, at sko ikke er tekstilerne om igen. Tekstilsagen drejede sig om tekstilimport på redelige vilkår. Vores forslag til antidumpingforanstaltninger for lædersko løser derimod problemet med illoyal konkurrence. Kommissionen har retlig forpligtelse til at undersøge sådan en klage og retlig beføjelse til at beskytte de europæiske producenter imod sådan en praksis.
Nogle af Deres spørgsmål drejer sig om den generelle situation i den europæiske skotøjssektor. Lad mig kort komme ind på den. Nedgangen i skotøjssektoren er en lang proces, som begyndte, længe før skotøjshandelen med Kina blev liberaliseret i 2005. Ikke desto mindre står det klart, at denne ændring har skabt vindere og tabere. Nogle producenter har øget deres eksport og andre, herunder Tyrkiet og nogle af AVS-landene, har oplevet, at deres eksport til EU og andre steder har været stagnerende eller faldende.
Det er tydeligvis Kina, som har en overvældende produktions- og eksportkapacitet, der har haft den største fordel. Her i Europa er over 40.000 arbejdspladser i skotøjssektoren gået tabt, og over 1.000 skotøjsvirksomheder er lukket siden 2001. Den europæiske produktion af lædersko er faldet med 30 %, og bruttoavancerne er blevet presset kraftigt ned til godt 1 %.
Vi må imidlertid ikke foregive, at dumpingimporten er den eneste årsag til det store konkurrencepres, som skotøjsproducenterne i EU er udsat for. Det er i stor udstrækning en følge af, at produktions- og forbrugsmønstrene i den globale økonomi ændrer sig. Jeg mener, at det er noget, som vi må erkende, samtidig med at vi hjælper dem, der skal tilpasse sig til ændringerne. Vi må også erkende, at de europæiske producenter har bidraget væsentligt til ændringerne ved at udflytte deres produktion til Asien i en lang række tilfælde. Som følge heraf må vi tage hensyn til en række europæiske producentinteresser, når vi vurderer vores interesser i denne sag.
Det stiller store krav til vores virksomheder og arbejdstagere at klare den asiatiske udfordring. Kommissionens vækst- og beskæftigelsesstrategi er bygget på idéen om, at Europa skal påtage sig at gøre nutidens europæere i stand til at klare denne udfordring og skabe fremtidens job. Vi kan ikke standse globalisering og økonomiske ændringer. Jeg mener ikke, at det er i Europas interesse at forsøge på det. De, der mener, at kommissæren for handel kan vende den globale økonomiske udvikling, forlanger, at Knud den Store holder tidevandet tilbage.
Men vi kan påvirke globaliseringen og endog udnytte dens dynamiske potentiale til fornyelse og bestemt også innovation i Europa. Jeg mener, at skotøjsspørgsmålet set i et bredere perspektiv kræver det af os. Vi må investere i ændringer, investere i dem, der er berørt af ændringer, men samtidig være rustet til en verden i forandring. Vi må også være stærke i vores forsvar af reglerne og af fair konkurrence. Vi må erkende, at hvis vi ønsker at vinde det bredere politiske argument for frihandel, må vi være rede til at forsvare og gå i brechen for fair handel.
Vi kan imidlertid ikke nægte Asien dets komparative fordele eller den konkurrencedygtige industri, der fører hundreder af millioner af mennesker i udviklingslandene ud af fattigdom. Den eneste fornuftige reaktion på den konkurrence er kreativitet, innovation og engagement fra de europæiske virksomheders side, som styrkes med hensigtsmæssig hjælp fra de politiske myndigheders side.
Jeg skal med fornøjelse tale mere indgående om disse forhold og besvare de spørgsmål, som medlemmerne efterfølgende måtte stille.
Robert Sturdy,
   Hr. formand, jeg er lidt bekymret over, at vi, og navnlig Kommissionen, ikke har lært noget af problemet med "bh-krigen", som den blev kaldt, hvor vi måtte revidere vores holdning. Jeg forstår fuldt ud situationen vedrørende antidumpingforanstaltninger og er helt enig i Kommissionens syn på den. Hr. kommissær, De sagde et par ting i Deres tale, som bekymrer mig.
De sagde, at når De så på Vietnam og Kina, var der tilfælde med lån, særlige økonomiske aftaler, midlertidig skattefrihed osv. Gælder det aldrig for EU? Er der ikke tilfælde, hvor det meget ofte sker i EU? Er især europæisk finansiering, strukturfondene osv. aldrig blevet brugt? Kunne der være risiko for, at der bliver klaget over os i WTO på grund af antidumpingforanstaltninger eller støtte?
Kunne De også besvare et par spørgsmål til? Jeg forstår situationen med Kina meget klart, og jeg kan acceptere Deres holdning, men en af de ting, som vi forsøger at gøre i den vestlige verden for øjeblikket, er at gøre fattigdom til fortid. Det er noget, som vi har talt meget om. Vietnam var for 30 år siden og selv for 10 år siden et meget fattigt land, som sandsynligvis var fattigere end mange lande i Afrika syd for Sahara. Hvorfor har de haft behov for det? De har givetvis kunnet konkurrere uden brug af støtteforanstaltninger. Kan De svare på det? Dette er et land, som efter at have været et af de fattigste lande nu ved egen hjælp i det mindste har fået en vis infrastruktur.
Jeg frygter, at vi begynder at beskytte den europæiske skotøjsindustri. De siger, at det gør vi ikke. Jeg er stadig bekymret.
Jeg vil bede Dem om at besvare et sidste spørgsmål. Jeg mener, at vi som medlemmer af Parlamentet og De som medlem af Kommissionen har forpasset lejligheden til at få budskabet om dumping ud. Folk opfatter os som protektionistiske. Deres personale fortalte mig, at et par designerstøvler fra Kina koster ca. 180 euro i Europa, men kun 10 euro, når de kommer fra Kina. Hvis virkningen af de 19 % overføres direkte til forbrugeren, vil de 19 % så blive beregnet ud fra de 180 euro eller ud fra de 10 euro, som det koster at importere dem?
Erika Mann,
   Hr. formand, jeg har et par spørgsmål, og jeg kan ikke tale på vegne af min gruppe i denne sag, fordi jeg mener, at vi, ligesom i antidumpingsagerne, er meget uenige og har vores egne holdninger til dette spørgsmål. Jeg vil imidlertid takke kommissæren for, at han har forelagt sine synspunkter, og for indlægget.
Mit udgangspunkt er, at antidumpingforanstaltningerne og -instrumenterne skal tages temmelig alvorligt. På det punkt støtter jeg min kollega hr. Sturdy, som har ret. Hvis vi ikke anvender instrumentet gennemsigtigt og retfærdigt, kunne det blive ganske kompliceret for os.
Mit første spørgsmål til kommissæren er, om EU vil udarbejde en samlet vurdering af konkurrencevilkårene og statsstøtten i Folkerepublikken Kina. Europa-Parlamentet ville også gerne have en rapport om Kinas overholdelse af WTO-reglerne og adgangsforpligtelserne fem år efter dets tiltrædelse af WTO.
Ville EF henvende sig til WTO, hvis Kina og Vietnam ikke ophører med deres unfair optræden inden for rimelig tid, og hvilke foranstaltninger ville det dreje sig om?
Hr. kommissær, er De enig i, at EF-aftalen og resultaterne af antidumpingundersøgelserne er fortrolige, og at videregivelse af oplysninger kan føre til markedsforvridninger? Kunne De forklare den logiske begrundelse for undtagelse af børnesko nærmere, navnlig i betragtning af at børnesko i nogle lande bruges af voksne? Kunne De forklare, hvorfor offentliggørelsen af antiovervågningssystemets resultater var så forsinket? Hvis jeg ikke tager helt fejl, var den forsinket i et år. En lille ting til: Hvordan opfatter De denne undersøgelse i forhold til en anden vurdering, som for øjeblikket bliver foretaget, om at indrømme Kina status som markedsøkonomi?
Johan Van Hecke,
   Hr. formand, hr. kommissær, nylige tal fra Deres tjenestegrene, som De åbenbart har kendt til længe, har vist, at den månedlige import af sko fra Kina siden liberaliseringen af den europæiske import sidste år er steget med 400 % og i nogle tilfælde endda med 900 %. Først nu har De bebudet dumpingafgifter. Nogle mener, det er for lidt, og at det kommer for sent. De tror, at De kunne have forhindret det, hvis De havde været mere alert og reageret hurtigere.
Den europæiske skoindustri er en forholdsvis lille sektor, der er begrænset til fire europæiske lande og endda for en stor del udflyttet. Det spørgsmål, der rejser sig, er, om dette overhovedet er tilstrækkelig grund til at lade denne sektor gå fuldstændig til grunde, især hvis den er nødt til at kæmpe mod urimelig handelspraksis - som De selv sagde - såsom dumping eller direkte og indirekte statsstøtte.
Det frie marked er i dag et socialt korrigeret marked, hvor der på verdensplan gælder spilleregler, som skal overholdes af alle deltagere. Dette er tydeligvis ikke tilfældet her. Kina vil gerne nyde godt af fordelene ved WHO-medlemskab, men glemmer, at der også er knyttet forpligtelser til det. Det er tydeligt, at hele verdensmarkedet herved risikerer at bryde sammen. I går tekstilmarkedet, i dag skomarkedet, hvad bliver det næste?
Hvorfor er der ikke reageret før, hr. kommissær? Eller er Kommissionen virkelig bange for at træde den store gule kæmpe over tæerne? Kan kommissæren frem for alt forklare os, hvordan vi skal forklare fordelene ved den slags globalisering for arbejdstagerne i den europæiske skoindustri, som nu risikerer at miste deres job på grund af urimelig konkurrence? 
Caroline Lucas,
   Hr. formand, der er en vis følelse af deja-vu ved denne debat. Selv om antidumping bestemt adskiller sig fra eksemplet med multifiberaftalen, mener jeg ikke, at det er nogen tilfældighed, at denne krise kommer efter kvoternes ophør. Det står klart, at i en verden med fuldstændig dereguleret og uhæmmet frihandel vil de såkaldte Kina-priser trække omkostninger og standarder ned over hele verden, og det vil ramme de fattigste hårdest. Jeg tror, at vi vil se flere eksempler af den slags, indtil vi erkender, at løsningen er et kvotesystem, der giver alle mulighed for at drage fordel af handel i stedet for bare nogle få.
Hr. Mandelson taler om, at Europa skal være i stand til at flytte sig op ad merværdistigen, men vi har haft den diskussion mange gange. Han kender mit synspunkt om, at Kina vil gøre nøjagtigt det samme, og hvorfor skulle det ikke det? Det vil ikke være nogen løsning for Europa, og det vil heller ikke være nogen løsning for resten af verden.
Det, der er interessant i denne sag, er, hvor langt Kommissionen synes at være gået for at give indtryk af, at dette er en langt mindre alvorlig sag, end det er. Det virker næsten, som om den nyliberalistiske dogme og ideologi tager overhånd over de faktiske forhold.
Derfor er der nogle afgørende spørgsmål, som skal besvares, herunder det toldafgiftsniveau baseret på skade, som kommissæren har fundet frem til: 19,4 % for Kina og 16,8 % for Vietnam. De er tilsyneladende baseret på korrektioner, som aldrig har været brugt i Det Europæiske Fællesskab før. I sektoren frygter man med god grund, at de ikke er tilstrækkelige. Undtagelsen af børne- og sportssko betyder, at ca. 42 % af det skotøj, der importeres til dumpingpriser, men som der ikke vil blive betalt antidumpingafgifter for, undtages. Jeg mener ikke, at det er rimeligt over for de europæiske producenter, men det er heller ikke rimeligt over for de kinesiske arbejdstagere, som arbejder for en ussel løn - ca. 12 amerikanske dollars om ugen, som det fremgår af rapporter fra - samtidig med at de sociale rettigheder er begrænset til et absolut minimum. Medmindre vi antager, at forbrugeren har fordel af det, mener jeg, at det er værd at bemærke, at antidumpingafgifterne sandsynligvis ikke vil føre til øgede forbrugerpriser, men til nedgang i importørernes bruttoavancer.
Jeg mener, at vi bør være oprigtigt bekymrede over virkningen af konkurrence fra virksomheder i Kina - ikke bare på Europa, men på fattigere lande såsom Euro-Middelhavs-landene - og erkende, at indtil vi har et system med styret handel, vil vinderne altid være en lille gruppe bestående af stadig færre lande, og taberne vil vise sig at være flertallet.
Vittorio Agnoletto,
   Hr. formand, kære kolleger, i 10 år har EU og USA stået i spidsen for forhandlingerne om Kinas optagelse i WTO. Nu har Beijing lært lektien og tøver ikke med at anvende Verdenshandelsorganisationens regler på en beslutsom og energisk måde, der er dets læremestre værdig.
Antidumpingforanstaltningerne lader på ingen måde til at være i overensstemmelse med EU's lovgivning og retspraksis, og de kan få yderst negative konsekvenser for hele EU's handelspolitiske system og for forbrugerne. Derfor er det nødvendigt, at der helt og holdent sættes spørgsmålstegn ved WTO's liberalistiske doktriner.
Efter vores mening er det vigtigt, at EU støtter en økonomisk model, hvor der fokuseres på overholdelsen af de sociale bestemmelser og arbejdstagernes rettigheder overalt i verden.
Europa skal gøre en større indsats i de forskellige internationale organer for at fremme værdigt arbejde. Europa skal indføre en lovgivning, hvor man opprioriterer mærker, der fortæller om den geografiske oprindelse og respekten for miljøbestemmelserne og de sociale bestemmelser.
Hvis vi ikke sætter spørgsmålstegn ved WTO's liberalisme, får vi endnu en lang liste over produkter foruden tekstilsektoren og skotøjssektoren. 
Nigel Farage,
   Hr. formand, jeg vil gerne udtrykke min medfølelse med kommissær Mandelson. Hr. kommissær, De har fået et umuligt job. Hvordan kan 25 lande have en enkelt handelspolitik? En størrelse passer ikke alle, hvad enten det drejer sig om handelspolitik eller sko.
De har også det problem, at De selv går ind for frihandel, globalisering og modernisering. De ved, hvad der sker i verden, men De kæmper imod den genoplivede økonomiske nationalisme, der findes i EU. De kan ganske enkelt ikke udføre Deres arbejde, og De forvalter en ordning, der er forbundet med protektionisme og rent hykleri, eftersom vi naturligvis støtter vores eget landbrug og vil fastholde eksportsubsidier indtil 2013.
Men i overensstemmelse med det, som John Blundell, generaldirektøren for Det Internationale Energiagentur, sagde forleden dag: Er De klar over, at langt størstedelen af det britiske erhvervsliv nu ønsker, at Storbritannien trækker sig ud af den fælles handelspolitik, og at vi igen fører vores egen handelspolitik? Er De klar over det?
Cristiana Muscardini,
   Hr. formand, kære kolleger, liberaliseringen af skotøjsmarkedet fra 1. januar 2005 har fået importen fra Kina til at stige med 500 % på et år, hvilket har medført en yderligere reduktion af EU's skotøjssektor, øget antallet af konkurser og gjort arbejdsløsheden større.
Importpriserne er kunstigt lave. Der kan ikke finde en korrekt konkurrence sted, når udgangspunkterne er så forskellige, og situationen er ikke retfærdig, når der er tale om dumping. Konsekvenserne af denne situation har også ramt leverandørerne af skotøj og dele hertil fra tredjelandene, herunder kandidatlande og udviklingslande, som er blevet fordrevet fra fællesskabsmarkedet.
Efter den europæiske industris klage over Kina og Vietnam har Kommissionen indledt en antidumpingundersøgelse, som er den største, Fællesskabet nogensinde har iværksat af denne art.
Parlamentet lader sig dog ikke nøje med de gode intentioner, men beder om information om mere specifikke punkter. Hvilke konsekvenser har kvotesystemets ophør haft for EU's industri og for udviklingslandene? Hvordan agter Kommissionen at imødekomme behovet for en omstrukturering i den europæiske skotøjssektor? Hvordan vurderer Kommissionen resultaterne af EU's overvågningssystem inden for denne sektor? Hvor langt er man nået med antidumpingundersøgelserne, og hvad er udsigterne for beskyttelsen af Fællesskabets interesse? Har Kommissionen til hensigt at tage yderligere initiativer på internationalt plan, sådan som det var tilfældet med tekstilsektoren, eller skal vi vente, til det er for sent? Har Kommissionen overvejet nødvendigheden af at iværksætte en undersøgelse af Kina i forbindelse med den midlertidige produktspecifikke beskyttelsesmekanisme?
Det beskyttelsesniveau, der er taget højde for i forslaget, er alt for lavt, og det er ikke mindst utilstrækkeligt, hvis det bliver fordelt over seks måneder. I løbet af disse seks måneder vil kineserne ikke vente til toldsatsen når op på 20 % med at eksportere enorme mængder sko. Dette, hr. formand og hr. kommissær, er ikke et frit marked. 
Ryszard Czarnecki (NI ).
   -  Hr. formand, det er helt klart, at Europa er nødt til at forsvare sig. Det er let at forestille sig omfanget af den aktuelle trussel, hvis vi tænker på, at importen af skotøj fra Kina er steget med flere hundrede procent. Situationen er langt værre med hensyn til Vietnam, da det er et endnu mere dynamisk land. Vi er helt klart nødt til at benytte os af visse instrumenter, der kun tilsyneladende er i strid med det frie markeds ånd. Jeg siger kun tilsyneladende, fordi produktionen i denne sektor på kontinenter som Asien intet har til fælles med det frie marked, da den lokale arbejdsstyrke er ekstremt billig. Det er helt indlysende, at EU har ret til at forsvare sig selv og til at gribe til standardiserede økonomiske procedurer og instrumenter.
Jeg vil imidlertid appellere til konsekvens. En undersøgelse af situationen afslører, at arbejdsløsheden i denne sektor har ramt et par af EU's stater særligt hårdt. Den afslører også, at de samme stater nægter at anerkende det frie marked i EU. Efter min menig viser det en vis mangel på konsekvens, og jeg vil opfordre regeringerne i de berørte medlemsstater til at rette op på denne situation.
Tokia Saïfi (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, De har forelagt os tallene. Produktionen af fodtøj i Europa er nu faldet med omkring 30 %, importpriserne er faldet med mere end 20 %, og der er ikke mindst nedlagt næsten 40.000 job inden for denne sektor. For seks måneder siden var det tekstilsektoren, det drejede sig om, og helt som vi dengang forudså, står det indre marked nu igen over for illoyal handelspraksis. Vi har, som De anførte, rent faktisk bevis for statslig intervention og for, at der ydes skjulte tilskud til producenter fra Kina og Vietnam. EU har imidlertid pligt til, når der konstateres sådanne krænkelser af handelspraksis, at reagere og, i overensstemmelse med WTO's forskrifter, godtgøre det tab, industrien i EU har lidt.
Derfor er det påkrævet, som De forklarede, hr. kommissær, at der træffes antidumpingforanstaltninger i forhold til denne import. Indførelse af en afgift på varer, som er genstand for dumping, er ikke ensbetydende med at bede forbrugeren støtte europæiske virksomheder, som ikke er konkurrencedygtige. Det drejer sig i virkeligheden i højere grad om at sikre forudsætninger for en afbalanceret handel, som både beskytter forbrugernes og producenternes interesser. Derfor bør intervention for at begrænse de negative virkninger af dumping ikke opfattes som protektionisme.
EU ønsker harmoniske og åbne handelsforbindelser med sine asiatiske partnere, også for at befri disse folk for fattigdommens åg. Men EU ønsker også håndhævelse af reglerne for fair handel for alle. 
Francisco Assis (PSE ).
   - Et år efter afskaffelsen af de sidste importrestriktioner på fodtøj fra Kina kan nu vi foretage en objektiv vurdering af, hvad liberaliseringen af handelen i denne sektor har betydet. Der har været en brutal stigning i importen med de deraf følgende konsekvenser for den europæiske produktion.
Denne nye situation gør det endnu mere påkrævet nøje at overvåge den igangværende omstruktureringsproces i skotøjssektoren og fremme virksomhedernes tilpasning, reorganisere de mest berørte regioners erhvervsmønster og imødegå de sociale følger, som ændringerne medfører. Kommissionen må dog samtidig bestræbe sig på at afdække og imødegå indlysende tilfælde af unfair konkurrence, der kraftigt forværrer en allerede problematisk situation. Unfair konkurrence er protektionistiske tendensers bedste allierede. EU må være særlige krævende på dette felt.
I denne sammenhæng bør vi bifalde Kommissionens beslutning om at gennemføre antidumpingforanstaltninger efter at have konstateret, at såvel Kina som Vietnam har benyttet unfair metoder til at kunstigt at sænke prisen på deres eksportvarer i denne sektor. Sådanne metoder er endnu mere utilladelige, da disse lande allerede nyder meget store komparative fordele. Diverse former for manipulation kan derfor ikke retfærdiggøres.
De gennemførte foranstaltninger er samlet set udmærkede, men giver alligevel anledning til bekymring. Den gradvise gennemførelse af antidumpingrettigheder fra et lavt startpunkt kan betyde en pludselig stigning ved fremrykket import fra Kina og Vietnam og dermed forværre den bestående situation. Det er en alvorlig bekymring. Det er ligeledes meget betænkeligt, at visse varekategorier holdes ude fra foranstaltningernes anvendelsesområde, da man kan frygte misbrug, der kun lader sig imødegå, hvis der, som vi håber, iværksættes en nøje overvågning af denne import. 
Sajjad Karim (ALDE ).
   - Hr. formand, i september stod jeg her og opfordrede kommissæren til at demonstrere større forudseenhed i den første tid efter kvoternes afskaffelse. På det tidspunkt vidste jeg ikke, at Kommissionen siden juni havde haft statistikker, der viste en stigning i importen af skotøj fra Kina på næsten 700 %, hvilket var et bevis på den voldsomme statsstøtte i sektoren, som Kommissionen røbede fem måneder senere. Kynikeren i mig antager, at disse statistikker blev fejet ind under gulvtæppet for at afslutte "bh-krigen", endnu en lappeløsning, når EU har brug for langsigtede løsninger.
For at føje spot til skade gik Kommissionen på det tidspunkt ud i pressen med sine planer om antidumpingafgifter på lædersko, før selv medlemsstaterne modtog forslagene for slet ikke at tale om Parlamentet. Hr. kommissær, EU's producenter og handlende, som frygter fremtiden på et marked, der er oversvømmet med billige asiatiske eksportvarer, må have svar, som De skjuler for dem. De må have tillid og håb, som De tager fra dem, og frem for alt kræver de innovation, idéer og styring fra Deres side, som De synes ude af stand til at give.
Hr. kommissær, først var det tekstiler, nu er det sko, og næste gang bliver det møbler. Medmindre De viser større forudseenhed og kommunikerer fuldt ud med Deres EU-partnere, vil vi ikke kunne arbejde sammen og hjælpe det europæiske erhvervsliv med at klare den udfordring, som disse nye markeder udgør.
Bastiaan Belder (IND/DEM ).
   - Hr. formand, mindre end et år efter problemerne i tekstilsektoren er det lige før, Europa får en ny handelskonflikt med Kina. De asiatiske landes hurtige økonomiske fremgang overrasker Europa gang på gang, og atter er Europa splittet. EU må imidlertid ikke lade sig lamme af modsætningerne mellem nordlige og sydlige medlemsstater. Også denne gang udgør Kommissionens politik et svagt kompromis mellem frihandel og protektionisme. Kommissionen må derfor prioritere udviklingen af en solid og entydig handelspolitik med det asiatiske område. De mange sektormæssige konflikter skal jo bringes til ophør.
Jeg forstår frustrationen hos importørerne og de medlemsstater, som ikke har en egen industri. På den anden side mener jeg, at det er meget vigtigt at gøre Kina opmærksom på WTO's spilleregler. Disse ord skal sommetider følges af handlinger, hr. kommissær. Jeg opfordrer Dem derfor til også at lade den konstaterede statsintervention i skosektoren spille en rolle under forhandlingerne om, hvorvidt Den Kinesiske Folkerepublik skal have status som et land med markedsøkonomi. 
Luca Romagnoli (NI ).
   - Hr. kommissær, kære kolleger, så står vi i samme situation igen. Efter at vi har afskaffet enhver restriktion for importen af skotøjsprodukter fra Fjernøsten og dermed skadet sektorens europæiske og italienske industri, hvilket selvfølgelig har haft konsekvenser for beskæftigelsen, er vi nu ved at lægge grunden til de små og mellemstore virksomheders kommende og sikre undergang. Disse virksomheder bliver definitivt slået ud af den illoyale konkurrence fra varer til ingen penge, der er fremstillet uden nogen ordentlig kontrol med betingelserne i produktions- og distributionskæden, hverken når det gælder miljøpåvirkningen eller de sociale garantier og anvendelsen af arbejdskraft.
Det er disse produktionsfaktorer, som giver fordelagtige virksomhedsomkostninger, der på en illoyal måde ændrer konkurrenceforholdet, så det ikke bliver genstand for de frie markedskræfter, men derimod for en åbenlys dumping, som ikke blot er til skade for en enkelt sektor, men for hele samfundet.
Jeg beder Kommissionen om at gribe ind og forsvare skotøjssektoren mod den illoyale konkurrence fra produkter, der importeres fra lande uden for EU, også fordi de overvågningsforanstaltninger, som EU hidtil har truffet, stort set har vist sig at være nyttesløse.
Vi kræver ikke kun overvågning, men også, at man aktivt forsvarer den europæiske skotøjssektors særpræg og kvalitet ved hjælp af en kraftig reduktion af importen, ved at opkræve told og ved at sikre, at produkterne fremstilles på en socialt og miljømæssigt etisk måde, sådan som jeg har anmodet om ved tidligere lejligheder. 
Georgios Papastamkos (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg hører til dem, der går ind for et pluralistisk, afbalanceret og frit globalt handelssystem med institutionel og politisk sammenhæng. Hermed mener jeg et system, der bygger på endnu strengere regler, endnu stærkere institutioner og endnu mere gennemsigtige og demokratiske procedurer.
Man er nødt til at forstå, at den øgede import af lædersko med op til 500 % i 2005 - hr. Baron Crespo satte tallet til 900 % - ikke kun er et produkt af liberaliseringen. Det er produktet af illoyal praksis med tilsidesættelse af de internationale handelsregler fra Kinas og Vietnams side - to af de nye vækstøkonomier.
Som andre kolleger også har været inde på, mistede vi i går tusindvis af arbejdspladser, og hundredvis produktionsenheder i den europæiske tekstilindustri lukkede, i dag er turen så kommet til skoindustrien. Hr. kommissær, EU er nødt til at sende et klart signal. De har selv antydet det. Og hvad dette signal angår, står vi bag Dem. Vi er på Deres side. Ja til konkurrence, nej til åbenlys eller skjult fordrejning af konkurrencen. Antidumpingtold - det er man nødt til at indse - er ikke en protektionistisk foranstaltning, men en legal handelsforsvarsforanstaltning. Og hvis den skal være effektiv, er tolden nødt til at svare til dumpingsatsen.
Dem, der taler om den bedste pris som argument mod at indføre told, vil jeg spørge, om forbrugerne har haft fordel af nedsættelsen af importpriserne efter liberaliseringen. Personligt mener jeg, at det er de få vareleverandører fra Kina og Vietnam, der har draget fordel. Kommissionen er nødt til at iværksætte et institutionelt angreb. Et angreb med systemisk konvergens, effektiv beskyttelse af intellektuelle og industrielle rettigheder, angreb på miljødumping og social dumping og på uigennemsigtig og illoyal praksis samt statslig indblanding. Ellers kan de mange ophobede erfaringer med overtrædelser af internationale handelsregler og efterfølgende reaktion fra EU ødelægge de europæiske borgeres tillid til grundprincippet om liberalisering af verdenshandelssystemet. 
Kader Arif (PSE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, siden kvoteordningen blev ophævet sidste år, er importen fra Kina, som det er blevet anført, steget ganske markant, med omkring 500 %.
Dette har alvorlige konsekvenser for den europæiske skotøjssektors konkurrenceevne, og sektoren har, stillet over for denne strøm af meget billige importerede varer, oplevet et dramatisk antal konkurser, for slet ikke at tale om de job, der mistes i samme forbindelse.
Ydermere er vores traditionelle leverandører, kandidatlande og Euro-Middelhavs-partnerskabslande, fortrængt fra det indre marked. Kommissionen forholder sig tavs, hvad dette forhold angår, og synes ikke at være indstillet på at vurdere denne liberaliserings skadevirkninger.
I forlængelse af den klage, der er indgivet af aktører inden for den berørte sektor, har De indledt en antidumpingundersøgelse. De alarmerende resultater af denne vidner om, at der ubestrideligt har været tale om statslig intervention og social dumping, hvilket har påført vores virksomheder materielle tab.
For at imødegå denne forvridning af de grundlæggende regler for international handel, foreslår De i dag forskellige foranstaltninger. Jeg finder imidlertid forslaget om gradvis ikrafttræden af antidumpingafgifterne over en periode på fem måneder bekymrende. Det er uhørt og efter min opfattelse uhensigtsmæssigt, juridisk anfægteligt og ikke uden skadelige virkninger. Afgifterne har til formål enten at imødegå dumping eller skadevirkningerne heraf. De progressive takster opfylder imidlertid ingen af de to krav. Ydermere finder jeg friholdelse af fodtøj til børn både ubegrundet og uforståeligt. Deres forslag kan meget hurtigt vise sig at være utilstrækkelige set i lyset af de betydelige tab, vores virksomheder lider.
Der kunne træffes andre foranstaltninger for at imødegå illoyal handelspraksis. Der er eksempelvis mulighed for at indlede en undersøgelse som led i overgangsbeskyttelsesordningen for importvarer fra Kina. Det er et instrument, som udmærker sig ved at være både enkelt og effektivt.
Ville Kommissionen overveje at gøre brug af denne mulighed, såfremt medlemsstaterne anmodede Dem herom? Kunne man forestille sig, hr. kommissær, at der blev foretaget en vurdering af, hvorvidt Kina faktisk gennemfører WTO's handelsforskrifter og respekterer rimelig og fair handelspraksis i modsætning til landets åbenlyse krænkelser af WTO's bestemmelser? Deres forslag er hverken robuste eller velunderbyggede. Sidste år var det tekstilsektoren, i dag gælder det skotøjssektoren. Hvilke andre sektorer kommer vi til at se på denne måde blive ramt af illoyal praksis? 
Giulietto Chiesa (ALDE ).
   - Hr. kommissær, kære kolleger, i betragtning af den situation, som Italiens skotøjssektor befinder sig i, vil jeg bede om en grundlæggende ændring af de foranstaltninger, som De har foreslået, og som den italienske regering til dels har accepteret. Italien betaler allerede en meget høj pris, hvad beskæftigelsen angår.
Det er ikke en anmodning i protektionismens navn, men en anmodning, der skyldes de sociale konsekvenser. Det er ikke et spørgsmål om at benægte eller bekræfte globaliseringen eller markedet, for analysen er teoretisk set fornuftig og også realistisk. Det er et spørgsmål om små margener, for der er ikke lang vej fra himmel til helvede. Det samme er tilfældet - sådan som De gentog her i Parlamentet - når det gælder om at skelne mellem hård konkurrence og illoyal konkurrence.
Jeg vil holde mig til det, De sagde, nemlig at Kina og Vietnam har overtrådt reglerne. De foreslår, at vi reagerer, men dumpingens omfang er meget større end den told, som De foreslår. Jeg mener ærligt talt, at Deres foranstaltninger bør genforhandles, og at både satserne og fristerne bør ændres, så tolden kommer til at gælde med det samme og ikke om nogle måneder, så toldsatserne forhøjes, og så der ikke gøres undtagelser for sportssko. Ellers forsvarer vi hverken producenterne eller de europæiske forbrugere, og vi gør heller ikke markedet en tjeneste. 
Patrick Louis (IND/DEM ).
   - Hr. formand, i Romans, som er beliggende i departementet Drôme, er der en arbejdsløshed på 18 %, hvilket er det dobbelte af landsgennemsnittet i Frankrig. Det skyldes, at skotøjssektoren er kriseramt, og nedarvet knowhow forsvinder. Krisen er en konsekvens af den anakronistiske anvendelse af Ricardos teori, som ligger til grund for Deres politik. Den nye internationale arbejdsdeling har tilskyndet de lande, hvor lønningerne er lave, til at specialisere sig i arbejdsintensive industrisektorer, mens lande, hvor besparelsen er høj, koncentrerer sig om de meget kapitalintensive sektorer.
I dag forsvinder kapitalen, som tragter efter vækst, ligeledes fra disse lande. Unionens lande, som var kendetegnet ved høj produktivitet og høje lønninger, besejres således af lande, hvor produktiviteten er lige så høj og lønningerne lave.
Hvis vi skal undgå en skæbnesvanger udvikling, må vi læse den liberale tænker Maurice Allais på ny, vi må på ny få øjnene op for de værdier, der ligger i den fælles toldtarif over for tredjelande, og vi må beskytte os uden for for at være frie inden for Unionen. Følger vi ikke den kurs, vil alle vores arbejdsintensive industrier følge i skotøjssektorens fodspor. 
Christofer Fjellner (PPE-DE ).
   - Hr. kommissær, Unionens historie med hensyn til antidumpning er skræmmende. Velorganiserede særinteresser tillades gang på gang gennem afgifter at opnå små gevinster som bliver til store omkostninger for forbrugerne.
Da Kommissionen indførte afgift på tv-apparater, skulle forbrugerne betale to kroner for hver krone, som industrien tjente. Ved afgifterne på pakistansk sengetøj gav hver krone for producenterne vores forbrugere en omkostning på tre kroner. I sagen med den norske laks var det endnu værre. Der kostede hver krone, som lakseproducenterne tjente, forbrugerne hele 70 kroner. Kommissionen undlader konsekvent at tage tilstrækkeligt hensyn til forbrugerne og dermed til fællesskabsinteresserne.
Nu er man ved at gøre den samme fejltagelse en gang til - når det gælder sko fra Kina og Vietnam - men denne gang ved vi på forhånd prisen for politikken. Den danske regering har lavet en undersøgelse, som viste, at omkostningerne for forbrugerne i EU er otte gange større end gevinsten for producenterne, og i alt taber EU over to en halv milliard kroner.
For Sveriges vedkommende er tallene endnu værre. Hver krone de svenske producenter tjener koster de svenske forbrugere 44 kroner. I alt skal de svenske forbrugere regne med at betale næsten 60 millioner mere for deres sko. Det eneste land i EU, hvor det forventes at være en vindersituation er Slovakiet. Der forventes det, at man tjener 300.000 kroner. Det bliver billigere, hvis vi i Europa-Parlamentet samler pengene ind, så slipper borgerne for det.
Ærligt talt tror jeg ikke, at dette er en fejltagelse. Kommissionen har trods al viden valgt at sammenligne med dyre sko fra Brasilien, og målt importforøgelsen inden kvoten blev afskaffet, med forøgelsen efter at kvoten blev afskaffet. Man har ikke givet en eneste fabrik markedsøkonomisk status på trods af, at man erkender, at de køber læder og arbejdskraft markedsmæssigt. Jeg er alvorligt bange for den tiltagende protektionisme, som jeg møder i EU, og jeg håber, at dette er sidste gang, Kommissionen tager hensyn til protektionisternes krav på bekostning af borgerne.
Joan Calabuig Rull (PSE ).
   - Hr. formand, den europæiske skotøjsbranche er i en vanskelig situation af to årsager. På den ene side udsættes den for illoyale praksisser, og på den anden side har den stadig, hr. kommissær, vanskeligheder med told og andre hindringer, når den ønsker at få adgang til markeder i tredjelande.
Efter min mening gør alt dette det nødvendigt med en effektiv aktion over for dumpingen, så vi kan reagere retfærdigt og smidigt og undgå, at der, som det er sket inden for tekstilbranchen, blandt de foranstaltninger, der eventuelt træffes, opstår spekulative bevægelser, så vi i sidste instans får en større stigning i importen.
Kommissionens forslag om antidumpingproceduren i forbindelse med skotøj fra Kina og Vietnam er fornuftigt og afbalanceret, men det indeholder overraskende elementer, som mange mennesker ikke forstår, f.eks. at de foreslåede foranstaltninger ikke gælder for børnesko, der som bekendt i mange tilfælde ikke kun anvendes af børn, og for fodtøj til sportsbrug fremstillet ved hjælp af en særlig teknologi (STAF). 
Hvis der er tale om dumping, skal der pålægges afgifter, der effektivt sikrer retfærdige konkurrencebetingelser, og i denne henseende burde afgiftsniveauet og den praktiske anvendelse heraf være baseret på deres effektivitet, dvs. en effektiv fjernelse af dumpingen. 
Daniel Caspary (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, det, som EU mangler, er en strategi over for globaliseringen. Nu giver globaliseringsfonden os et middel til at håndtere fortiden, men hvilke løsninger har vi med hensyn til fremtiden? Min umiddelbare reaktion herpå var den, at det er samme form for protektionisme, vi finder på tekstilområdet, og at det er dårligt, fordi vi har brug for fri og retfærdig adgang til markeder over hele verden. Det er vigtigt for vores producenter i EU, og det er vigtigt, at vi i EU overholder reglerne, sådan som vi forlanger det af vores handelspartnere.
Efterhånden som jeg fik fat i flere oplysninger, stod det mig klart, at der ikke er tale om protektionisme men dumping, og at de aktuelle foranstaltninger teknisk set er bedre planlagt end de foranstaltninger, der tidligere blev truffet på tekstilområdet. Men jeg kan også se, at vores foranstaltninger både dengang og nu er inkonsekvente, og kineserne vil se manglende konsekvens som et svaghedstegn. Jeg kan stadigvæk godt forstå, hvorfor vi har taget sportssko ud af proceduren, men hvorfor har vi gjort det med børnesko? Enten forholder vi os til dumping, eller også gør vi ikke.
Jeg synes ikke, at det giver nogen som helst mening at argumentere ud fra effekten på forbrugerne, for de har på igen måde nydt godt af de seneste par års faldende importpriser, og når man tænker på, at en sko, der importeres for 6,50 euro, kan videresælges for 120 euro, så står det klart, at der overhovedet ikke er nogen begrundelse for importørernes advarsler om prisstigninger på noget, der ligner 20 %.
Lad os se på spørgsmålet om Kina. Hvad er baggrunden for denne dumping? Et aspekt, som jeg finder meget bekymrende, er det faktum, at virksomhederne ikke har ordentlige regnskaber eller sikrer en ordentlig forvaltning. Det er en del af grunden. På den anden side er jeg imidlertid også alvorligt bekymret over statens stigende rolle i dumping, over de uberettigede priser på jord, over skattelettelserne for eksportvirksomhederne, over bankernes uinddrivelige lån, over de subsidierede udgifter til råvarer samt meget andet. Så giver det ganske enkelt ingen mening at gøre sådan, som nogle i Kommissionen åbenbart ønsker, og at anerkende Kina som en markedsøkonomi. Også her skal vi være konsekvente.
På alle disse områder ser jeg gerne, at vi fremover udviser mere konsekvens og bliver bedre til at overholde reglerne. 
Elisa Ferreira (PSE ).
   - Jeg begynder med at give min støtte til forslaget om at gennemføre antidumpingforanstaltninger i skotøjssektoren. Det var det mindste, vi kunne forlange, eftersom dumping er ødelæggende for selve den fri handels væsen. Europas industri må ikke dø, fordi vi ikke gør noget og dermed bliver medskyldige.
Da jeg kun har kort tid, nøjes jeg med to bemærkninger. Når dumping konstateres, må den ikke tolereres, men det er det, der i praksis er ved at ske, hvis antidumpingforanstaltningerne gennemføres gradvist, sådan som foreslået. Der er ingen begrundelse for, at det skal foregå gradvist.
Min anden bemærkning går på, at det er fuldstændig uacceptabelt, at børneskotøj holdes udenfor. Det kan ikke forsvares og savner både juridisk og teknisk begrundelse. Disse foranstaltninger miskrediteres totalt, hvis Kommissionen fastholder denne og andre ubegrundede undtagelser. Jeg anmoder derfor indstændigt om, at de genovervejes.
Det er endelig meget vigtigt, at Kommissionen lader være med hele tiden kun at reagere defensivt og i stedet kommer i gang med at fremlægge konkrete resultater af sin politik om at åbne tredjelandes markeder for europæisk skotøj, særlig det japanske marked, mekanismerne for adgang til det russiske marked, for slet ikke at tale om det kinesiske marked. 
Syed Kamall (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil indlede med at takke Kommissionen for, at den har lært af sine erfaringer. Jeg er glad for, at der er truffet beslutning om ikke at indføre kvoter på importvarer, for det ville have været katastrofalt for hele leveringskæden og for forbrugerne, og det tror jeg, at vi alle sammen er enige om.
Men vi må sætte spørgsmålstegn ved, i hvis interesse disse antidumpingafgifter bliver indført. Jeg kan ikke se, hvordan forbrugerne kan drage fordel af det. Uanset om vi kan lide det eller ej, stemmer de europæiske borgere med deres tegnebøger og køber importeret skotøj. Indføringen af afgifter kunne straffe forbrugerne ved, at den pris, de betaler for deres skotøj, bliver højere.
Jeg er enig i, at nogle af de skønnede prisstigninger kan være overdrevne, men der vil komme prisstigninger. Vi får at vide, at en toldafgift på 20 % af importprisen ikke burde føre til en stor stigning i udsalgsprisen. Handlende og andre i leveringskæden forventes at absorbere afgifterne. Men nu om dage er jeg forbløffet over, at Kommissionen mener, at den bedst ved, hvordan handlende og skotøjsvirksomheder skal køre deres forretning, og hvilken pris de skal forlange af kunderne. Hvad er der sket med lovene om udbud og efterspørgsel mellem sælgerne og de europæiske borgere og forbrugere.
Hvis Kommissionen virkelig mener, at de handlende tjener for meget på sko, burde den iværksætte en undersøgelse af konkurrenceevnen i skotøjsindustrien og ikke straffe de handlende og leveringskæden ved at anvende det direkte instrument, som antidumpingafgifter er. Vil en opskruning af priserne på sko fra Kina og Vietnam virkelig hjælpe de europæiske producenter, eller vil den ganske enkelt tvinge de handlende til at importere deres sko fra andre markeder uden for EU såsom Indien?
Og endelig, kan vi virkelig tillade os at være overlegne og klage over, at den kinesiske regering støtter skotøjsindustrien, når vi bruger en stor del af vores EU-budget på at støtte ineffektive landbrugere? Lad os i EU forkaste den protektionistiske efterkrigstidsmodel og føre an som fortalere for globalisering.
Pia Elda Locatelli (PSE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, jeg ville bare sige, at det virker, som om vi efterhånden beskæftiger os med en tom skal. Sportssko er blevet undtaget, men hvordan definerer man sportssko? Undtagelsen gælder også for børnesko, som jeg og rigtig mange andre kvinder går med, selv om det er mange år siden, at vi var børn.
Antidumpingforanstaltningernes gennemførelse er sket så langsomt som aldrig før, og man foreslår ikke mindst en antidumpingtold, der ikke hjælper på en situation med illoyal konkurrence, som Kommissionen selv har kaldt alvorlig.
Derfor vil jeg gerne stille Dem følgende spørgsmål: Mener De ikke, at der bag ønsket om at beskytte forbrugerne og navnlig de fattigste familier, sådan som De skrev i i søndags, også - og måske først og fremmest, jeg skal ikke kunne sige det - ligger et forsøg på at forsvare de multinationale virksomheders interesser?
Mener De ikke, at Kommissionens politik - som jeg undertiden anser for at være uklar - kan bringe det vigtige, for ikke at sige unikke, instrument i fare, som den europæiske handelspolitik er?
Endelig ville jeg gerne have en kommentar fra Dem til det, der sker for sengetøjets vedkommende, for heller ikke i dette tilfælde forstår vi meningen med Kommissionens indsats. 
Peter Mandelson,
   Hr. formand, hvis De tillader det, vil jeg ikke give mig i kast med at besvare spørgsmålet om sengelinned lige nu. I den tid jeg har til rådighed, mener jeg, at det ville være bedre at holde sig til sko, men jeg kan forsikre Dem for, at spørgsmålet om antidumpingafgift på sengelinned vil blive vurderet og behandlet indgående, hvilket det efter min opfattelse allerede bliver.
Jeg mener, at værdien af debatter som denne og Parlamentets vigtige rolle bevises af de meget vigtige og indsigtsfulde bemærkninger, der er blevet fremsat i løbet af de sidste 45 minutter. Min opgave på vegne af Kommissionen er at lytte til det, medlemmerne siger, og meget nøje overveje de bemærkninger og argumenter, der er blevet fremsat. Jeg kan forsikre Dem for, at jeg vil overveje både Deres og medlemsstaternes bemærkninger, så jeg, når jeg vender tilbage til Kommissionen med de endelige anbefalinger, kan gøre det efter at have lyttet til de mange forskellige synspunkter og argumenter, der er blevet fremsat.
Men efter i eftermiddag at have hørt så mange mennesker klage over, at mit indgreb er protektionistisk, unødvendigt og ubegrundet, og tillige et lidt større antal medlemmer af Parlamentet klage over, at jeg ikke går langt nok, at indgrebene er utilstrækkelige, og at jeg burde gå længere, fristes jeg til at drage den nærliggende konklusion, at jeg måske har truffet nogle foranstaltninger, der ligger midt imellem de to rivaliserende synspunkter! Men selv om det er meget fristende at drage den temmelig letkøbte konklusion, vil jeg undlade at gøre det.
Jeg vil imidlertid gerne sige, at jeg især er enig med hr. Papastamkos og fru Saïfi, som begge ser nødvendigheden af at gribe ind imod konkurrenceforvridende og handelsforvridende adfærd fra vores partneres side, men at gøre det med et vist omfang af perspektiv og balance, som jeg mener, at det påhviler mig at opretholde. Jeg synes, at hr. Assis har ret i, at det i forbindelse med de midlertidige foranstaltninger, som indføres, er vigtigt, at vi nøje kontrollerer og overvåger virkningen af det, vi gør, for at sikre, at vi, hvis vores afgifter omgås, kan undersøge situationen og måske foretage reviderede indgreb, når vi når frem til den afgørende fase af vores foranstaltninger senere i år.
Jeg vil kort besvare nogle af de spørgsmål, der er blevet rejst.
Nogle har draget en parallel mellem den foreslåede foranstaltning for sko og den foranstaltning, vi traf for tekstiler. Det er to meget forskellige sager. I tekstilsagen drejede det sig om varer, der blev handlet på redelige vilkår, selv om der var tale om en dramatisk og pludselig stigning i omfanget efter ophævelsen af kvoter på kinesiske tekstiler i begyndelsen af 2005. Derfor traf vi en sikkerhedsforanstaltning ved at indføre kvoter, og det har vi beføjelse til. Det drejede sig ikke, som i denne sag, om konkurrencebegrænsende foranstaltninger - dumping - der kræver en antidumpingforanstaltning i form af en toldafgift - ikke en kvote og ikke en fysisk grænse. Derfor forventer jeg ikke, at vi løber ind i de midlertidige begyndervanskeligheder, som vi havde i tekstilsagen. Det er værd at huske på for dem, der taler om tekstilperioden, som om vi var involveret i en eller anden form for krig eller et slag med Kina. Sådan var det langtfra. Vi blev på fredelig vis enige med Kina om de foranstaltninger, vi traf.
En række medlemmer rejste to andre spørgsmål. Det ene drejer sig om indvirkningen på forbrugerpriserne. Lad os sætte denne sag i perspektiv. Den vedrører kun ni ud af 100 par sko, som de europæiske forbrugere køber, dvs. en brøkdel af produktsortimentet. En afgift vil medføre en prisstigning på lidt over 1,5 euro på den gennemsnitlige engrospris på 8,5 euro for sko, der koster 40-120 euro, i modsætning til en afgift, der blot ville beløbe sig til 1,50 euro. Kom ikke og fortæl mig, at 1,50 euro ikke kan absorberes, når de spredes over leveringskæden af importører og handlende, navnlig importører og handlende, som har draget fordel af lave importpriser fra Kina og Vietnam, men som ikke har ladet de billigere importpriser smitte af på forbrugerpriserne - et spørgsmål, som forbrugerne kan stille deres handlende, hvis de støder på dem engang i fremtiden.
En række medlemmer har spurgt mig, hvorfor jeg foreslår at undtage højteknologiske sportssko og børnesko. Sportssko er ikke med i undersøgelsen, fordi de ikke produceres i Europa i tilstrækkeligt omfang til, at producenterne kan lide skade som følge af dumping. Europæiske producenter lider ingen skade, fordi der næsten ikke findes nogen, som producerer den type sportssko.
Jeg foreslår, at børnesko undtages af hensyn til fællesskabsinteressen. Små børn skal have 3-4 par nye sko om året. Toldafgifters indvirkning på prisen på den type sko er derfor potentielt større end det, der gælder for almindelige sko.
Efter min opfattelse bør forældre ikke løbe ind i nogen potentielle hindringer for at købe sko af god kvalitet til deres børn. De, der ønsker, at jeg omklassificerer toldinddelingen for disse sko, må huske på, at toldklassifikationen for børnesko er op til størrelse 37,5 med hæle på under 3 cm. Selv om jeg er rede til at drøfte det med mine kolleger i Generaldirektoratet for Beskatning og Toldunion, er det en klassifikation, som jeg får, og ikke en, som jeg foreslår.
Jeg har et par korte bemærkninger til. Det blev sagt, at undersøgelsen tog for lang tid. Denne udvælgelse tager tid. I henhold til EF's bestemmelser er jeg forpligtet til at følge meget nøje fastlagte procedurer og bruge meget nøje fastlagte referencelande og -virksomheder, når jeg undersøger virksomheder i et andet land, der ikke har status som markedsøkonomi.
Ligesom jeg ikke kan forudse dumpingklager - nogle medlemmer klagede over, at jeg ikke er forudseende nok, som om jeg har en krystalkugle foran mig, som vil afsløre, hvor den næste dumpingklage kommer fra - kan jeg heller ikke foregribe ordentlige procedurer og undersøgelser, der er fastsat i vores bestemmelser, og som jeg er forpligtet til at følge nøje.
Jeg vil svare på påstanden om, at der på en eller anden måde forekom et brud på tavshedspligten. Det forstår jeg ikke. Medlemsstaterne modtog Kommissionens arbejdsdokument inden min pressekonference den 23. februar. Det øjeblik, hvor disse arbejdsdokumenter sendes ud til medlemsstaterne, kan jeg forsikre Dem for, at de er så godt som offentliggjort i medierne. Derfor må jeg præcisere dem omgående og forklare og begrunde det, jeg gør. Det fratager sandelig ikke medlemsstaterne muligheden for at give udtryk for deres holdninger til sagen eller for at få udførlige svar fra Kommissionens tjenestegrene.
Jeg vil lade sagen ligge der og til sidst blot sige, at det er meget vigtigt, at vi ser det, der sker i Kina, Vietnam, Indien og andre asiatiske lande, i et vist perspektiv. Der er naturligvis hård konkurrence, der er en vanskelig udfordring for de europæiske producenter og fabrikanter, og vi har en forpligtelse til at gøre alt for at hjælpe de europæiske producenter med at klare denne udfordring og for at hjælpe de ansatte i virksomhederne med at omstille sig til udfordringerne og de nye vilkår i den internationale handel, som vi oplever. Jeg mener ikke, at man hjælper folk ordentligt og legitimt med at tilpasse sig til disse nye kræfter i den globale økonomi ved at opmuntre dem til at skærme sig imod dem eller foregive, at hvis vi lukker øjnene og tager et tæppe over hovedet, vil disse ændringer, udfordringer og nye kilder til konkurrence på en eller anden måde forsvinde og lade os være i fred, så vi ikke behøver at forholde os til dem.
Enhver politiker, der sender sådan et budskab til offentligheden, vil gøre sig skyldig i falsk og dårligt lederskab over for offentligheden, som har behov for at forstå, hvad der sker, og hjælpe med at reagere på det. Vi kan ikke holde fast i forestillingen om, at vi i Europa ved at vige tilbage fra den konkurrencemæssige udfordring, som vi står over for i den globale økonomi, på en eller anden måde kan skjule os for den og samtidig opretholde vores levestandard og vores velstand i fremtiden. Det hverken kan eller vil vi gøre.
Vi må reagere på denne udfordring ved at lægge vægt på vores konkurrenceevne, innovation og evne til at tilpasse os til ændringer og til at konkurrere mere effektivt i fremtiden. Hvis vi ikke klarer den udfordring og ikke fremfører det for offentligheden, kan vi ikke senere beskylde den for at reagere med frygt og undren på det, der sker i den globale økonomi.

Erika Mann (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne bede kommissæren om kort at kommentere et spørgsmål, som mange medlemmer har stillet om, hvorvidt Kina skal indrømmes status som markedsøkonomi.
Peter Mandelson,
   Hr. formand, Kina har endnu ikke kvalificeret sig til, at Europa indrømmer det status som markedsøkonomi. Der er tekniske kriterier, som Kina må opfylde, og det gør fremskridt i den retning. Vi kan og må gøre, hvad vi kan, for at hjælpe Kina med lettere og hurtigere at foretage de tekniske ændringer, der giver det mulighed for at opfylde kriterierne, og det gør vi også. Det er vigtigt at gøre det.
Jeg har en tilføjelse. Den situation, hvor medlemsstaterne og medlemmerne af Parlamentet skal vurdere Kinas status som markedsøkonomi, vil blive bedre og mere positiv, hvis Kina gør mere, end det gør for øjeblikket, for at åbne sine markeder for vores eksport og for andres handel for at sikre, at det er i fuld overensstemmelse med dets WTO-adgangsforpligtelser, og for at sikre, at det på de punkter, hvor det bruger mere tid end rimeligt på fuldt ud at overholde forpligtelserne og WTO-reglerne, gennemfører de nødvendige ændringer hurtigst muligt. Hvis Kina gjorde det og reagerede på bekymringerne i Europa og over hele verden over dets stigende eksportkapacitet på en måde, der skabte balance i bytteforholdet - så folk, ligesom de ser varer komme i stadigt stigende antal fra Kina, også ville se containerne blive fyldt op igen og returneret til Kina med europæiske og andre varer - ville det gøre allermest for at dæmpe offentlighedens bekymringer over det, vi ser i Kina. Forståeligt nok ser borgerne i Europa det kinesiske markeds vækst som en trussel, men vi bør opfatte den som en enorm mulighed for os i Europa for at sælge vores varer og tjenesteydelser til det marked i fremtiden.
Kina har imidlertid et ansvar for at sikre, at der ikke længere er nogen kunstige eller urimelige hindringer i vejen for, at europæiske varer og tjenesteydelser sælges til det kinesiske marked i stadig større antal. Når det regnestykke går op, ser folk måske med mere sympati, og med større teknisk indsigt, på spørgsmålet om Kinas status som markedsøkonomi.
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Alessandro Battilocchio (NI ).
   - Jeg sætter pris på Kommissionens indsats for at lytte til ønskerne fra de små og mellemstore virksomheder i Europa, som er bekymrede over stigningen i eksporten fra tredjelandene, og det seneste forslag om en kompenserende antidumpingtold på lædersko fra Kina og Vietnam. Efter min opfattelse er de foreslåede foranstaltninger dog stadig helt utilstrækkelige i betragtning af spørgsmålets alvor. De toldsatser, der foreslås, er utilstrækkelige, eftersom de er alt for lave og dermed ineffektive. Utilstrækkelig er også tidsfristen (6 måneder), da denne procedure er alt for svag i et så alvorligt tilfælde af dumping. Desuden er det uacceptabelt, at man ikke har medtaget sportssko til fritidsbrug og børnesko, som også kan omfatte damesko.
Jeg vil ligeledes minde om, at et andet vigtigt krav, nemlig den obligatoriske indførelse af oprindelsesmærkning af produkter, der importeres til EU, er blevet diskuteret frem og tilbage i 2 år, uden at medlemsstaterne er nået til enighed.
Desuden skal vi se på den bekymrende stigning i parallelimporten, dvs. unormale varebevægelser med det formål at undgå den strengeste toldkontrol (den importerede mængde fra Belgien er steget med 17,8 %, hvilket er helt uforklarligt). Kommissionens appel om, at det er nødvendigt med forandring og innovation, er fornuftig og interessant, men giver kun mening, når konkurrencen virkelig er retfærdig og loyal, og det er Kommissionens pligt at sørge for, at dette er tilfældet på det internationale marked. 
Glyn Ford (PSE ).
   - Jeg vil gøre kommissæren opmærksom på forholdene for en fabrik i min valgkreds - Dickies i Midsomer Norton i nærheden af Radstock i Somerset - hvis fremtid og ansatte trues af ethvert negativt udfald af Deres tjenestegrenes igangværende undersøgelse af en antidumpingklage om beskyttelsesfodtøj importeret fra Kina.
Jeg har mødt repræsentanter for både ledelse og ansatte, herunder fagforeningsrepræsentanter fra GMB, og de erklærer samstemmigt, at arbejdspladser og levebrød står på spil, hvis Kommissionen indfører antidumpingafgifter i netop denne sektor. Det importerede skotøj fra Kina understøtter distributions- og fabrikationsafdelingerne på fabrikken i Midsomer Norton. De, der indgav klagen, producerer generelt ikke i Europa, men importerer fra andre tredjelande end Kina. Jeg mener, at resultatet af undersøgelsen vil være, at ingen europæiske virksomheder har lidt skade som følge af denne import fra Kina, og faktisk har de pågældende fabrikker, hvoraf de fleste har ansøgt om markedsøkonomisk status, ikke foretaget dumping. Stop denne afgift på beskyttelse, der trues med, befri folk for deres forståelige bekymringer, og henlæg sagen hurtigst muligt.
Pedro Guerreiro (GUE/NGL ).
   - Skotøjssektoren står i en meget vanskelig situation, ikke mindst i Portugal.
Blot som eksempel kan nævnes, at snesevis af virksomheder i Aveiro-distriktet har lukket ned eller fyret folk i 2005, som det sker på Ecco og Rhode. Arbejdsløsheden stiger og dermed fattigdomsrisikoen. Værd at erindre her er lukningen af virksomheden C[amp]J Clarks i Castelo de Paiva og løfterne om støtte, uddannelse og bistand til de tidligere ansatte, der her to år efter stadig er overladt til deres egen skæbne.
Endnu en gang er vi nødt til at påpege:
- at det med den voldsomt stigende import af skotøj fra tredjelande ikke er de såkaldte forbrugere, der har fået flere penge i pungen, men de store detailfirmaer og distributører, der har indkasseret formidable profitter,
- at det ikke er tredjelande, der bærer ansvaret for, at virksomheder lukker, og at der går arbejdspladser tabt, men EU, der er den første til at gå i brechen for fri konkurrence og liberalisering af verdenshandelen, og som fastholder en euro-kurs, der er til skade for produktion og eksport, også når det gælder skotøj.
De, der taber ved en sådan politik, er arbejdstagerne, mikrovirksomhederne, de små og mellemstore virksomheder og lande som Portugal, som undersøgelser og - ikke mindst - virkeligheden tydeligt demonstrerer. 
David Martin (PSE ).
   - Det står klart, at EU står over for nye konkurrencemæssige udfordringer på verdensmarkedet, udfordringer, der skaber ængstelse og uvished blandt vores virksomheder, vores arbejdstagere og vores forbrugere. Men samtidig med at vi tilpasser os til det nye globale miljø, må vi undgå de protektionistiske foranstaltningers populistiske tiltrækning, for de er i bedste fald et kortvarigt universalmiddel mod langvarige sygdomme.
I dette tilfælde lader det imidlertid til, at der har været et veldokumenteret tilfælde af dumping, og til, at europæiske virksomheder har lidt skade. Selv om jeg frygter, at nogle virksomheder i EU med gode arbejdsnormer og interesser i Fjernøsten (f.eks. skotøjsvirksomheden Clarks) bliver ramt af disse foranstaltninger, glæder det mig, at der er opnået visse undtagelser fra den straftold, som Kommissionen har foreslået, nemlig i den følsomme sektor for børnesko.
I det store og hele mener jeg, at Kommissionen har ramt rigtigt her. Jeg er tilbøjelig til at være enig med kommissæren, når han siger, at forbrugerne burde bekymre sig mere om den bruttoavance, som de handlende hidtil har haft på varer produceret billigt under ringe arbejds- og miljøforhold og siden hen solgt til under produktionsomkostningerne. Vores partnere må nu løse disse sociale og beskæftigelsesmæssige problemer. Det er problemer, som vi selv har stået over for, og som vi har brugt meget tid på og gjort en stor indsats for at løse sammen gennem det europæiske projekt.
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning af Adeline Hazan for Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender med forslag til Europa-Parlamentets henstilling til Rådet om evalueringen af den europæiske arrestordre (2005/2175(INI)) (A6-0049/2006).
Adeline Hazan (PSE ),
   Hr. formand, fru Gastinger, hr. Frattini, kære kolleger, jeg glæder mig over, at vi i dag får lejlighed til at drøfte spørgsmålet om etablering af et europæisk retligt område på grundlag af den betænkning, jeg har udarbejdet om den for nylig afsluttede og derfor også nødvendigvis fragmentariske evaluering af de praktiske erfaringer med den europæiske arrestordre efter det første år. Vi har tidligere haft lejlighed til at drøfte dette spørgsmål.
Inden jeg kommer nærmere ind på den europæiske arrestordre, vil jeg tillade mig et kort tilbageblik. Bag begrebet retligt område, som lidt efter lidt tog form efter "Genève-appellen" fra 1996, ligger nemlig ønsket om at give europæerne en fælles retsfølelse under forhold, hvor myndighederne gør deres yderste for at undgå, at europæernes frihed krænkes, eller der lades hånt om deres rettigheder.
I oktober 1999 blev der i forbindelse med topmødet i Tampere taget et afgørende skridt med indførelsen af princippet om gensidig anerkendelse. Der har været tale om en radikal ændring. Det forudsætter gensidig tillid, udøvelse af delt suverænitet og anerkendelse af det europæiske område som fælles territorium.
Som vi har set, varer problemerne imidlertid ved, og det må vi gøre os klart. Den inspiration og de ambitioner, der prægede statscheferne i Tampere, har ikke, det må vi se i øjnene, kendetegnet drøftelserne om de tekster, der er fremlagt siden da. Gensidig anerkendelse har givet anledning til adskillige forslag, men den europæiske arrestordre er afgjort den foranstaltning, der har den største signalværdi. Den europæiske arrestordre betegner et uomtvisteligt fremskridt, men den støder på vedholdende vanskeligheder.
Hvilke mål forfulgte man med denne foranstaltning, som officielt trådte i kraft den 1. januar 2004?
Den europæiske arrestordre finder anvendelse på et bredere spektrum af lovovertrædelser end udleveringsproceduren. Takket være arrestordren er udlevering blevet en rent retslig procedure og ikke en politisk procedure, hvilket er en fordel. Fællesskabsretten bliver kort sagt læsbar for brugerne, mens gældende ret vedrørende udlevering beror på et væld af bilaterale og nationale aftaler. Ydermere understreges det flere gange, bl.a. i rammeafgørelsens artikel 1, at medlemsstaterne og de judicielle myndigheder i forbindelse med såvel udstedelse som gennemførelse af arrestordrer nøje skal overholde de forpligtelser, der er fastlagt ved chartret om grundlæggende rettigheder.
Når principperne for dette instrument således er fastlagt, lyder næste spørgsmål, hvordan det går med gennemførelsen af dem. Vi har nu fået forelagt en evaluering, som er udarbejdet af Kommissionen. Den vedrører, som nævnt, en kort periode, og resultaterne må derfor tages med et vist forbehold og skal suppleres. Nogle af målene er fuldt ud nået. Eksempelvis viste arrestordren sig særdeles nyttig i forbindelse med retsforfølgning af en etiopier, som af de britiske myndigheder var mistænkt for medvirken ved bombeanslagene i London. Han blev på rekordtid udleveret af de italienske myndigheder. En anden succeshistorie var anholdelse af en korrupt dommer, som var eftersøgt i sit hjemland, Grækenland.
Den europæiske arrestordre er en uomtvistelig succes, når man ser, at der er udstedt 3.000 arrestordrer i 2004, anholdt 1.000 personer og udleveret 650. Tallene for 2005 vil afgjort være højere, men er først officielt til rådighed i juni eller juli. Udleveringsproceduren er forkortet markant. I forbindelse med at den tidligere udleveringsprocedure er erstattet med den europæiske arrestordre, er procedurens gennemsnitlige varighed reduceret fra ni måneder til 43 dage, hvilket er en mærkbar gevinst for såvel dommere som retssubjekter. Sidst, men ikke mindst, sker der ikke længere nogen form for politisering af proceduren, da den ikke længere involverer regeringerne, men kun retsvæsenet.
Vi må imidlertid konstatere, at gennemførelsen af den europæiske arrestordre møder en række hindringer. Eksempelvis erklærede de spanske domstole sidste efterår en europæisk arrestordre udstedt af Tyskland for ugyldig som svar på Tysklands afvisning af anmodningen om udlevering af den tysk-syriske statsborger Mamoun Darkazanli, som angiveligt tilhører al-Qaeda-terrornetværket. Flere medlemsstater forsøger også at genindsætte nogle af elementerne fra det traditionelle system, såsom kontrol af dobbelt strafbarhed. Nogle stater har i tillæg til de fakultative grunde til at nægte fuldbyrdelse, der anføres i rammeafgørelsen, tilføjet andre begrundelser for afslag.
Spørgsmålet om grundlæggende rettigheder har endvidere, hvad der er endnu vigtigere, givet anledning til store problemer i forbindelse med gennemførelsen i Polen og i Tyskland. Disse vanskeligheder må fortolkes som manglende forståelse for princippet om gensidig anerkendelse. Det er imidlertid netop dette princip, der ligger til grund for hele etableringen af det europæiske retlige område.
Afslutningsvis vil jeg gerne sige, at den europæiske arrestordre betegner et stort skridt i den rigtige retning, hvad angår bekæmpelsen af kriminalitet, ikke mindst til fordel for borgerne, og hvad angår etablering af et europæisk retligt område. Ikke desto mindre er der stadigvæk adskillige problemer, og de bør ikke undervurderes. For det første er der for store forskelle mellem vores retssystemer, hvilket udgør et problem. For det andet lægger de fleste stater fortsat i for høj grad vægt på at bevare kontrollen med den internationale gensidige retslige bistand. Selv om retssystemet er et produkt af historien, må der findes en løsning på de problemer, der rejser sig. Er der med andre ord behov for mere eller mindre harmonisering? Jeg tror, der kræves mere harmonisering. Er der behov for at gå længere, når det gælder gensidig anerkendelse af systemerne? Ja, det er efter min opfattelse også påkrævet. 
Karin Gastinger,
   Hr. formand, hr. næstformand i Kommissionen, fru Hazan, ærede medlemmer af Europa-Parlamentet, først vil jeg gerne på vegne af formandskabet rette en varm tak til Dem for denne betænkning om evalueringen af den europæiske arrestordre, som jeg har læst med stor interesse. Formandskabet og jeg personligt giver Dem ret i, at den europæiske arrestordre generelt set har været en succes. Den har bestemt været en milepæl for at forbedre samarbejdet mellem EU's medlemsstater - specielt med hensyn til vores fælles ønske om at bekæmpe organiseret kriminalitet og terrorisme.
Vi er også enige i, at arrestordren er et banebrydende og eksemplarisk instrument, der har ydet et væsentligt bidrag til videreudviklingen af det retlige samarbejde og styrkelsen af princippet om gensidig anerkendelse, som fru Hazan nævner flere gange, og som vi blev enige om på Rådets møde i Tampere. Under alle omstændigheder betragter vi i Rådet den europæiske arrestordre som grundlaget for hele vores videre arbejdsindsats på dette område. Jeg er meget glad for, at Parlamentet er enig i denne opfattelse.
Vi kan måske skue tilbage og mindes, hvordan udleveringsprocedurerne tidligere var meget lange, besværlige og i mange henseender afhængige af politiske beslutninger. Alle os, der er aktive på dette område, fandt situationen utålelig. Alle 25 medlemsstater har nu gennemført rammeafgørelsen om den europæiske arrestordre i deres nationale lovgivning. Hvis vi ser på, hvordan tingene ser ud i dag, så er procedurerne for udlevering af mistænkte nu hurtige, effektive og i princippet forbeholdt uafhængige domstole. Det er en betydelig fordel, og det er rammeafgørelsen, der har gjort det muligt.
Det er også vigtigt, at det har været muligt - som det blev slået fast af den ærede dame, der talte før mig - i betydelig grad at reducere tidsforbruget for udleveringsprocessen. Tidligere tog det gennemsnitligt omkring ni måneder, mens det nu i gennemsnit blot tager mellem 40 og 45 dage. Det er et ganske betydeligt fremskridt, specielt hvad angår grundlæggende rettigheder, for De ved alle, at vi i henhold til artikel 5, stk. 3 i menneskerettighedskonventionen skal medvirke til at øge tempoet, hvormed folk tages i forvaring. Denne rammeafgørelse om den europæiske arrestordre har sat os i stand til i det store og hele at leve op til dette krav.
Skønt De i betænkningen udtrykker bekymring over de kritiske holdninger, der kommer til udtryk i de nationale forfatningsdomstoles afgørelser vedrørende gennemførelsen i nogle medlemsstater, så kender formandskabet ikke til nogen grundlæggende afvisning af den europæiske arrestordre på nationalt plan. Jeg kender ikke selv til nogen, og jeg er sikker på, at det ikke sker. Her skal vi imidlertid også huske på, at den offentlige tillid i høj grad afhænger af, at vi erkender, at gennemførelsen på nationalt plan i henhold til rammeafgørelsen kan kontrolleres af de nationale højesteretter, hvilket der bestemt er gode juridiske grunde til. Det er en helt grundlæggende overvejelse. Hvis en sådan kontrol afslører et behov for at ændre på omskrivningen til national ret, så vil ændringen blive gennemført, men det er virkelig vigtigt, at offentligheden har tillid til det, vi gør på europæisk plan.
Noget andet, der er vigtigt, og som kan give anledning til gentagne fortolkningsproblemer - selv om jeg ikke lige så kritisk, som De er i Deres betænkning - er signalværdien af klausulen om grundlæggende rettigheder, der ikke formelt set er en afvisningsgrund. Det er også en væsentlig overvejelse.
Det er imidlertid vigtigt, at vi lader vores nationale domstole udføre deres primære funktioner i medlemsstaterne, der består i at undersøge, hvorvidt landenes retssystemer sikrer borgerne grundlæggende rettigheder. Jeg mener ikke, at der kan være kontradiktioner heri.
Jeg fornemmer imidlertid en kontradiktion i denne betænkning, idet den på den ene side fremhæver risikoen for diskriminerende brug af klausulen om grundlæggende rettigheder, mens den samtidig - og det er noget andet, som jeg fuldt ud kan tilslutte mig - understreger behovet for, at der i anvendelsen af den europæiske arrestordre lægges specifik vægt på at beskytte menneskerettigheder og personlige friheder. Man skal passe på, at de ikke kommer i konflikt med hinanden.
Som jeg allerede har sagt, skal de nationale domstole på baggrund af klausulen om grundlæggende rettigheder sikre, at borgernes grundlæggende rettigheder ikke krænkes. Det skal også være en del af proceduren under den europæiske arrestordre.
Mens jeg er inde på dette emne, vil jeg gerne nævne en sag, som en belgier har indbragt for EF-Domstolen, og hvor Domstolen bliver bedt om at undersøge aspekterne vedrørende arrestordrens betydning for de grundlæggende rettigheder. Vi forventer, at Domstolen vil afsige en utvetydig dom ikke kun om retsgrundlaget men også om den liste af lovovertrædelser, hvor testen vedrørende dobbelt strafbarhed ikke længere finder anvendelse. Denne liste over 32 lovovertrædelser har været genstand for debat ved flere lejligheder, og vi ser frem til at få en klar afgørelse.
Når vi har fået en sådan klar afgørelse, vil der uden tvivl være flere overvejelser om, hvorvidt listen skal revideres, og måske kan vi lade det blive derved. Derefter vil der blive truffet yderligere beslutninger om, hvorvidt det vil være passende eller kunne betale sig.
Jeg vil gerne benytte lejligheden til at påpege, at formandskabet for Rådet finder det meget vigtigt, at vi behandler den ensartede anvendelse af rammeafgørelsen i de enkelte EU-medlemsstater som en prioritet. Det er nødvendigt, hvis vi skal gennemføre princippet om gensidig anerkendelse i praksis. 
Der hersker heller ingen tvivl om, at når den europæiske arrestordre udføres, så skal den pågældende stat overholde menneskerettighederne og specielt fastholde proceduremæssige sikringer. Det skal også være vores fælles anliggende.
Ligesom Parlamentet tager formandskabet for Rådet det i denne henseende for givet, at den europæiske arrestordres anvendelse og funktion skal vurderes gennem en grundig og objektiv undersøgelse. Det er helt grundlæggende, og derfor har Rådet allerede besluttet sig for en fjerde runde med gensidig evaluering. Det relevante arbejde følger tidsplanen. Ud fra dette arbejde forventer vi yderligere resultater, hvoraf vi kan få detaljeret viden til den praktiske gennemførelse.
Hvad angår den praktiske anvendelse af den europæiske arrestordre vil jeg i lyset af den tilgængelige tid kort sige, at den langsigtede støtte til dens gennemførelse er til stede i form af lettilgængelige oplysninger på internettet, og det ikke kun fra Rådssekretariatet men også fra det europæiske retlige netværk, og at det retlige atlas også er en uvurderlig hjælp, så den direkte kontakt mellem de retlige myndigheder, der er så afgørende vigtig for den bedst mulige anvendelse af den europæiske arrestordre, dermed er blevet meget lettere.
Jeg vil også gerne fremhæve et andet aspekt af ikke uvæsentlig betydning for den praktiske anvendelse, hvilket er det faktum, at den europæiske arrestordre har gjort det muligt, at sådanne formaliteter som udstedelsen af attester med videre holdes på et minimum i sager mellem to stater, for vi ved, at vi ikke har brug for dem, hvis vi stoler på hinanden, og hvis princippet om gensidig anerkendelse fungerer i praksis. Jeg mener, at den europæiske arrestordre også har spillet en vigtig rolle her.
Jeg ser derfor frem til resten af forhandlingen, hvorefter jeg har yderligere et par ting at sige i mine afsluttende bemærkninger. 
Franco Frattini,
   Hr. formand, fru Gastinger, fru Hazan, den europæiske arrestordre er et skridt med stor symbolværdi, når det gælder det europæiske retlige samarbejde på det strafferetlige område. Den virkeliggør for første gang princippet om gensidig anerkendelse af retsafgørelser, og jeg håber inderligt, at den snart vil blive suppleret med andre instrumenter, såsom forslaget til europæisk bevissikringskendelse. Det er meget vigtigt, at ikke kun de europæiske institutioner, men også de nationale parlamenter inddrages i drøftelserne, som det var tilfældet i oktober 2005 under de frugtbare parlamentssamlinger, der blev arrangeret af Europa-Parlamentet.
Fru Hazans betænkning har efter min opfattelse i flere henseender både suppleret og opdateret Kommissionens konklusioner vedrørende gennemførelsen af den europæiske arrestordre. Vi vil tage hensyn hertil ved udarbejdelsen af vores næste evalueringsrapport om den europæiske arrestordre. Den næste rapport vil blive forelagt Europa-Parlamentet i juni. Allerede i januar 2006 fremlagde Kommissionen en ajourført version af sin første rapport, således at Italien nu er inkluderet. Det var på grund af forsinket gennemførelse ikke muligt at inkludere denne medlemsstat i den første rapport.
Jeg kan i alt væsentligt tilslutte mig forslaget til henstilling til Rådet. Når det drejer sig om at overveje, om det vil være muligt fremover at revidere rammeafgørelsen for at udvide listen med de 32 kategorier af lovovertrædelser, for hvis vedkommende der ikke føres kontrol med dobbelt strafbarhed, som anført i forslaget til henstilling, tør jeg godt sige, at jeg som udgangspunkt personligt finder ethvert fremskridt i så henseende ønskeligt.
Kommissionen vil imidlertid sikre, at sammenhængen mellem de forskellige instrumenter til gensidig anerkendelse bevares. Kommissionen forbeholder sig i den forbindelse ret til at stille forslag om ændring af rammeafgørelsen set i lyset af de erfaringer, der gøres på længere sigt. Hr. formand, jeg vil for nærværende give plads for forhandlingen og vil efterfølgende givetvis ønske at komme med et indlæg og yderligere bemærkninger. 
Panayiotis Demetriou,
   Hr. formand, hr. næstformand i Kommissionen, fru formand for Rådet, fru Hazans betænkning er fremragende. Jeg er enig i alle hendes anbefalinger og alt, hvad hun påpeger. Til lykke fru Hazan!
Den europæiske arrestordre tester samarbejdsviljen og den gensidige respekt og tillid mellem EU's medlemsstater. Den er et stort skridt hen imod skabelsen af et fælles område for retfærdighed og sikkerhed og en stærk foranstaltning til bekæmpelse af kriminalitet. Det er nu slut med anklagede, der ikke møder op i retten, slut med komplikationer i den politiske procedure i forbindelse med udlevering af mistænkte.
Visse medlemsstaters arrogante henvisning til national suverænitet, menneskerettigheder og den nationale rets overhøjhed som begrundelse for at omgå den europæiske arrestordre er farlig. Det er uomgængeligt, at hver enkelt medlemsstat for sig og alle medlemsstater generelt har en grundlæggende forpligtelse til at være tro mod menneskerettighederne og overholde dem i forbindelse med retssager, det skal der slet ikke herske tvivl om.
Institutionen må styrkes, og i dette øjemed skal der ske tre ting. For det første skal den europæiske arrestordre som institution flyttes fra den tredje til den første søjle. For det andet skal Rådet hurtigst muligt vedtage forslaget om harmonisering af minimumskriterier i strafferetssager. For det tredje skal man fjerne alle forfatningsmæssige forhindringer for gennemførelsen af den europæiske arrestordre. I mit land, Cypern, er man allerede ved at vedtage forfatningsændringer for at tilpasse Cypern til denne institution. Bekæmpelse af kriminalitet er ikke kun et nationalt anliggende. Det er europæisk. Derfor bør vi alle trække på samme hammel og styrke den europæiske arrestordre. 
Martine Roure,
   Hr. formand, jeg vil gerne takke ordføreren, som har udført et grundigt stykke arbejde. Denne betænkning giver os mulighed for at evaluere den europæiske arrestordre, som er det første konkrete instrument i tilknytning til det europæiske retlige område. Samtidig giver betænkningen os lejlighed til at omdefinere vores prioriteringer med hensyn til gennemførelsen af et virkeligt europæisk retligt område.
Den europæiske arrestordre har, som det er blevet anført, været en klar succes. Der er siden dens indførelse udstedt 2.600 arrestordrer i EU, og der er således sket en betragtelig fremskyndelse af de retlige procedurer.
Grænserne er dermed ikke længere en hindring i retsplejen. De gode resultater vidner om, at medlemsstaterne er indstillet på at samarbejde. Vi styrker dermed princippet om gensidig tillid, som er hovedhjørnestenen i det europæiske retlige område. Den europæiske arrestordre er imidlertid stødt på hindringer, som nogle regeringer har lagt i vejen for dens gennemførelse. Jeg beklager Italiens forsinkede gennemførelse af bestemmelserne i national ret, hvilket forsinkede Kommissionens evaluering for dette lands vedkommende.
Medlemsstaterne fortolker endvidere arrestordren på forskellig vis i den nationale lovgivning. Det vidner også om staternes manglende politiske vilje og de begrænsninger, der følger af beslutningsproceduren på dette område. De gode resultater med den europæiske arrestordre vidner imidlertid om, at vi ikke kan begrænse os til civilretten. Vi må være mere ambitiøse og udvide det retlige samarbejde til også at omfatte strafferetten.
Derfor finder vi det afgørende, at "passerelle"-bestemmelsen i traktatens artikel 42 udnyttes med henblik på at sikre europæisk minimumsharmonisering på det strafferetlige område. Vi kan dermed få gjort op med kravet om enstemmighed, som bremser etableringen af et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed.
Der er ydermere behov for at imødegå det demokratiske underskud. Kun ved fuldt og helt at inddrage Europa-Parlamentet i virkeliggørelsen af det europæiske retlige område er det muligt at beskytte de grundlæggende rettigheder. Endvidere må vi spørge, hvordan vi kommer videre på en effektiv måde, hvis vi begrænser os til det sikkerhedsmæssige område. Der er afgjort behov for fremskridt, når det gælder politisamarbejdet, men vi bør også stille ambitiøse krav, når det gælder de grundlæggende rettigheder. Forslaget om proceduremæssige garantier bør således behandles sideløbende.
Afslutningsvis vil jeg gerne stille Kommissionen og Rådet et konkret spørgsmål. Hvornår kan vi omsider forvente fremskridt med hensyn til andre konkrete instrumenter, såsom udveksling af bevismateriale og udveksling af oplysninger fra strafferegistre? 
Graham Watson,
   Hr. formand, jeg vil lykønske fru Hazan, Parlamentets ordfører. Min gruppe er i store træk enig i hendes vurderinger og bekymringer. Det var mig, der som ordfører havde æren af at føre denne sag igennem i Parlamentet i 2001. Jeg ville imidlertid ikke tale for min gruppe her i dag, hvis det ikke var fordi, min kollega hr. Duquesne, som var indenrigsminister i Belgien på det tidspunkt og støttede denne foranstaltning stærkt, desværre er indlagt på hospitalet alvorligt syg.
På det tidspunkt, hvor vi gennemførte foranstaltningen, mente vi, at den europæiske arrestordre gav praktiske løsninger på de problemer, der bekymrer Europas borgere mest, nemlig deres sikkerhed og tryghed.
Erfaringerne har vist, at arrestordren er Europas vigtigste aktiv i kampen mod grænseoverskridende kriminalitet, som giver vores retslige myndigheder mulighed for at mindske udleveringsproceduren til gennemsnitligt 13 dage i over halvdelen af alle sager. Det er 13 dage sammenlignet med de måneders venten, der var tale om tidligere. Den er blevet brugt meget af medlemsstaterne, og den har stort set fungeret godt.
Ingen kan nægte, at der har været visse begyndervanskeligheder. Ud over forsinkelser i gennemførelsen har kontroversielle domstolsafgørelser i Polen og Tyskland givet anledning til løftede øjenbryn - og beskyldninger om, at denne foranstaltning krænker de grundlæggende rettigheder. Ikke desto mindre er alle medlemsstaterne bundet af den europæiske menneskerettighedskonvention og af Den Europæiske Menneskerettighedsdomstols retspraksis, som det fremgår specifikt af denne foranstaltning.
Jeg har to spørgsmål i dag. Det første er til Rådet. Vil Rådet opgive navnet på de medlemsstater, der blokerer rammeafgørelsen om proceduremæssige rettigheder, som ville afhjælpe alle bekymringer om krænkelser af grundlæggende rettigheder i forbindelse med denne foranstaltning? Hvad er efter Rådets opfattelse en sandsynlig tidsplan for enighed om rammeafgørelsen?
Det andet spørgsmål er til Kommissionen. Kunne kommissæren fortælle os, om arrestordren nu er korrekt gennemført i det land, som han kender bedst, og om der er andre stater, som trækker tiden ud, og vil han indlede procedurer imod medlemsstater, der har misbrugt lovgivningen eller begrænset dens virkninger?
Kathalijne Maria Buitenweg,
   Hr. formand, det er absolut rigtigt, at den europæiske arrestordre allerede har mange fordele. Den gør udleveringssystemet mere effektivt, betydeligt hurtigere og også mindre arbitrært, men det ændrer ikke det faktum, at arrestordren stadig er mangelfuld. Min gruppe var i sin tid imod indførelsen af den europæiske arrestordre, fordi den ikke var ledsaget af aftaler om minimumskrav i straffesager. Det, der nu er gjort, vedrører kun opsporingen af mistænkte, uden at der fastsættes de nødvendige garantier for mistænktes rettigheder. Det vidner tilsyneladende om stor handlekraft og ønske om hårdere straffe, men det viser sig nu, at det netop også er en hindring for samarbejde i forbindelse med denne udlevering.
Tre år efter vedtagelsen af arrestordren er situationen uændret. Rammeafgørelsen for mistænktes proceduremæssige rettigheder har Rådet stadig ikke vedtaget. Jeg tilslutter mig hr. Watsons opfordring til at bede Rådet om at skabe klarhed over, hvilke medlemsstater der er imod, at mistænktes rettigheder forbedres, og hvorfor. For det siges jo, også af hr. Demetriou, at alle medlemsstater under alle omstændigheder skal respektere mistænktes rettigheder og menneskerettighedskonventionen, men der behandles også et enormt antal retssager i Strasbourg. Der er ligeledes temmelig mange forskelle mellem medlemsstaterne, netop om procedurerne.
Hvis vi alle sammen var enige om mistænktes rettigheder, kunne vi naturligvis bare underskrive denne aftale om de proceduremæssige rettigheder som en formalitet, men det lykkes ikke, fordi der faktisk er meget store forskelle. Som følge deraf forsøger de nationale dommere nu at finde ud af, hvornår det er tilladt at udlevere en mistænkt, og hvornår det ikke er det. Det fører til, at der har været en række retssager, hvor mennesker netop ikke blev udleveret til en anden EU-medlemsstat. Et eksempel herpå var en retssag i Bolzano, hvor retten nægtede at udlevere en italiener til Østrig.
I det øjeblik vi har fælles aftaler om mistænktes rettigheder, vil også udleveringen af mistænkte forløbe meget mere gnidningsløst. Jeg vil derfor bede Rådet om ikke at betragte det som en bonus til mistænktes rettigheder, men som en nødvendig bestanddel, nemlig at der både skal anvendes repression og efterforskning, men at man samtidig skal garantere retsstaten, også på europæisk plan. Hvis der ikke er tillid mellem medlemsstaterne, vil det i sidste instans påvirke efterforskningen negativt. 
Giusto Catania,
   Hr. formand, kære kolleger, evalueringen af den europæiske arrestordre skal ske ved hjælp af en samlet analyse af de konsekvenser, som rammeafgørelsen har for retssamarbejdet, den gensidige anerkendelse af forbrydelser og respekten for de individuelle rettigheder og de borgerlige frihedsrettigheder.
Desværre befinder vi os i dag i en meget vanskelig situation, og nogle medlemsstater har haft svært ved at gennemføre arrestordren, fordi selv deres nationale forfatninger lægger hindringer i vejen. Det ville dog være forkert at forsøge at lave om på nationale forfatninger for at sikre arrestordren.
I evalueringen i dag er man desværre nødt til at se bort fra tallene for et land, nemlig Italien, der for at beskytte private interesser og på grund af en minister, der så afgjort er EU-skeptiker og antieuropæisk, ikke har gennemført EU-lovgivningen inden fristens udløb.
Endelig er det utænkeligt at indføre den europæiske arrestordre, uden at man først har vedtaget fælles minimumsbestemmelser på det strafferetlige område og uden at tage højde for fælles garantier. Parlamentet har allerede udtalt sig om minimumsprocedurerne, og nu venter vi på, at Rådet går videre med dette punkt. Det er ligesom at bygge et hus, hvor man starter med taget i stedet for fundamentet.
Der er ingen tvivl om, at den europæiske arrestordre kan være et nyttigt instrument, som gør, at udleveringen af kriminelle ikke er underlagt den politiske vilje, og det er der allerede nogle positive eksempler på, men proceduren er fra starten behæftet med en fejl og en arvesynd, som skyldes, at man havde travlt med at vedtage nødlovgivning efter terrorattentaterne.
Jeg er enig i mange af de vurderinger, som fru Hazan kommer med i sin betænkning. Teksten blev forbedret i udvalget, så man også undgik at udvide listen over de 32 forbrydelser, men det forkerte udgangspunkt, som sikkerhedsbesættelsen er, kan ikke undgå at få indflydelse på vores holdning. Der er et gammelt ordsprog som siger, at hastværk er lastværk. Denne metafor passer også perfekt på evalueringen af det første år med den europæiske arrestordres gennemførelse. 
Johannes Blokland,
   Hr. formand, jeg støtter denne foranstaltning til bedre bekæmpelse af terrorisme. Under forhandlingen i 2002 sagde jeg, at kun forbrydelser, som der fandtes en europæisk eller international definition for, måtte stå på listen. Da den nuværende liste over forbrydelser er for omfattende, opstår der mulighed for retsusikkerhed og diskrimination. Medlemsstater griber derfor enhver chance for at anvende kriteriet om dobbelt strafforfølgning.
Fru Hazan opfordrer med rette Rådet til at sikre, at denne dobbelte strafforfølgning afskaffes. I begyndelsen bad hun endda om en udvidelse af listen over forbrydelser. Det blev forkastet i Kommissionen. I betragtning af de nuværende signaler var dette absolut ikke gunstigt. Det er bedre at følge udviklingerne nøje i de kommende to år. Jeg forventer, at bedømmelsen netop må føre til en begrænsning af den nuværende liste. En mere retssikker udvidelse af listen er kun mulig, hvis alle nævnte forbrydelser defineres på EU-plan. Det er imidlertid ikke ønskværdigt, at strafferetten harmoniseres snigende gennem denne afgørelse. 
Brian Crowley,
   Hr. formand, jeg vil gerne takke ordføreren for hendes arbejde med spørgsmålet. Desværre lader det imidlertid til, at ordføreren, ligesom alle andre i Parlamentet, arbejder på vanskelige vilkår, fordi vi endnu ikke har adgang til Rådets og Kommissionens evalueringsmekanisme vedrørende gennemførelsen af den europæiske arrestordre.
Vi kan lære noget af de erfaringer, vi allerede har fået. På den positive side kan nævnes, at tidsforbruget er blevet mindsket kraftigt i forhold til den tidligere udleveringsprocedure. Medlemmerne taler om mellem 90 og 42 dage, men udleveringsprocedurer, der ville have varet i årevis mellem EU's medlemsstater tidligere, er nu reduceret til 42 dage.
Vi må imidlertid være meget forsigtige, hvad angår forfatningsmæssige rettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder. Nogle domstole har sat spørgsmålstegn ved den europæiske arrestordres funktion, enten hvad angår de mekanismer, der er blevet anvendt til at gennemføre den i folkeretten, eller hvad angår den måde, hvorpå visse domstole har fortolket dele af arrestordreprocessen.
Uanset harmonisering er denne idé om gensidig respekt, tillid og forståelse mellem de retslige myndigheder det første skridt hen imod oprettelsen af et større og mere rummeligt område med retligt samarbejde. En af de vanskeligheder, som vi står over for, er, at vi har forskellige retssystemer i EU's medlemsstater, som har opbygget retlige organer og skabt præcedens. Det har til en vis grad indflydelse på, hvordan vi bedst kan udnytte dette område. Derfor var det en god idé i den indledende fase at begrænse kategorierne af lovovertrædelser til 32. Nu kan vi efter de erfaringer, vi har fået, se nærmere på dette.
Min sidste bemærkning er, at vi ikke skal forhaste os med at nå alle disse mål på kort sigt. Vi må ikke glemme, at nogle lande først har gennemført rammeafgørelsen i løbet af de sidste par måneder. Vi må have mere tid til at undersøge evalueringen og sikre, at den anvendes korrekt.
Endelig må grundlæggende respekt for menneskerettighederne og frihedsrettighederne være kernen i vores arbejde på dette område.
Koenraad Dillen (NI ).
   - Hr. formand, ærede kolleger, for to uger siden blev Belgien atter hele EU's skydeskive, da det lykkedes vores sikkerhedstjeneste at lade en farlig terrorist fra den tyrkiske terrorbevægelse DHKP-C, Fehriye Erdal, flygte, uden at en minister behøvede at påtage sig ansvaret. Det var dagen før, hun skulle idømmes fire år fængsel. I andre medlemsstater har DHKP-C længe været klassificeret som en farlig terrorgruppe. Det var ikke tilfældet i Belgien, hvor Erdal uforstyrret kunne søge tilflugt og få asyl.
Det må jeg uvilkårligt tænke på, nu hvor vi evaluerer udviklingen af den europæiske arrestordre. Hvis vi vil udvikle ensartede regler og procedurer for effektivt at bekæmpe den grænseoverskridende kriminalitet, men også terrorismen, bl.a. gennem den europæiske arrestordre, kan jeg ved den slags fadæser kun konkludere, at EU endnu har en meget lang vej at gå. 
Jaime Mayor Oreja (PPE-DE )
   - Hr. formand, jeg vil begynde med at lykønske ordføreren, Adeline Hazan, med hendes betænkning, der utvivlsomt er præcis og stringent.
Jeg vil gerne sige, at vedtagelsen af den europæiske arrestordre - det må vi aldrig glemme - i sin tid ikke kun var endnu et juridisk instrument eller en simpel erstatning af et gammeldags udleveringssystem. I virkeligheden var den et symbol, den var et svar, og den afspejlede en ny holdning.
Den var symbolet på et presserende behov for at skabe et europæisk juridisk og politimæssigt område. Den var det europæiske svar på det frygtelige attentat den 11. september mod Tvillingetårnene i New York, og samtidig afspejlede den en politisk holdning til aktivt at bekæmpe terrorismen og til at håndtere sikkerheden ved hjælp af en intern politik i EU, der er et af de store mål, der bør kendetegne vores optræden.
Jeg er nødt til at sige, at jeg havde lejlighed til at forelægge denne arrestordre på det tidspunkt, hvor den befandt sig i Ministerrådet, og beklageligvis blev ordren først vedtaget efter attentatet den 11. september. Det er derfor afgørende, at vi ikke igen indfører kontrollen af dobbelt strafbarhed, at vi løser de forskellige uforeneligheder med de forskellige forfatninger, og at de nationale dommere ikke indfører supplerende instrumenter, før et nyt attentat tvinger os til hurtigt at gennemføre ændringer til denne meget vigtige arrestordre.
Der må derfor ikke være hindringer eller halvhjertede indsatser i forbindelse med dette spørgsmål. Der er brug for en utvetydig vilje, og det er også nødvendigt at minde om det, der var en meget vigtig opgave for en indenrigsminister i den daværende periode, Antoine Duquesne, som ikke er her i dag, men som spillede en afgørende og vigtig rolle, så den europæiske arrestordre i dag kan være genstand for eftermiddagens forhandling. 
Stavros Lambrinidis (PSE ).
   - Hr. formand, hr. minister, hr. næstformand i Kommissionen, mine damer og herrer, jeg vil også gerne komplimentere ordføreren for hendes betænkning. Den europæiske arrestordre er i sig selv ikke nok til at skabe et europæisk område for sikkerhed, frihed og retfærdighed. Vi vil heller ikke kunne gennemføre den korrekt, medmindre vi styrker dommernes gensidige tillid i væsentlig grad, medmindre vi gennemfører fælles minimumsstandarder i strafferetssager, som sikrer de mistænktes grundlæggende rettigheder, og medmindre vi opnår en basal tilnærmelse mellem de nationale lovgivninger.
Derfor kræver vi, som det første skridt, godkendelse af rammeafgørelsen, med Europa-Parlamentets ændringsforslag, om visse proceduremæssige rettigheder i forbindelse med straffesager i EU. Vi håber desuden, at det kommende menneskerettighedsagentur vil få en betydelig rolle i beskyttelsen af og respekten for menneskerettighederne og de individuelle rettigheder, også i forbindelse med den europæiske arrestordre. 
Sarah Ludford (ALDE ).
   - Hr. formand, anvendeligheden af den europæiske arrestordre blev især for mine vælgere i London demonstreret, da Hussein Osman, en mistænkt i forbindelse med bombeforsøgene den 21. juli, blev udleveret til retsforfølgelse i Storbritannien inden for uger og ikke år. To tredjedele af medlemsstaterne har imidlertid fastsat udtrykkelige grunde til at nægte udlevering, nemlig krænkelse af de grundlæggende rettigheder. I det omfang at dette er gyldigt, berettiger det det østrigske formandskabs positive holdningsskifte hen imod en overbevisning om, at der må være enighed om minimumsstandarder for retfærdig retslig behandling.
Vi må imidlertid gøre mere for at investere i strafferetssystemet, hvilket Europa-Parlamentet krævede for et år siden. Desværre falder mange ledende politikere for fristelsen til at kritisere dommere for domme, som de ikke bryder sig om. Sidste år pralede den britiske premierminister, Tony Blair, med, at han havde kritiseret strafferetssystemet stærkt. I stedet for at sætte spørgsmålstegn ved grundlæggende rettigheder såsom uskyldsformodning og og sandsynligvis samtykke stiltiende til torturflyvninger og ekstraordinære udleveringer må vi hæve standarderne og ikke sænke dem.
Sylvia-Yvonne Kaufmann (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, fru Gastinger, hr. kommissær, i juli måned 2005 erklærede den tyske forfatningsdomstol Tysklands lov om gennemførelse af den europæiske arrestordre for ugyldig. Den forlangte helt rigtigt, at de tyske lovgivere skulle leve op til deres ansvar om at beskytte og opretholde de grundlæggende borgerlige rettigheder, der garanteres i den tyske grundlov, og denne afgørelse var utvivlsomt en god påmindelse herom.
Det er med dette i tankerne, fru Gastinger, at jeg finder det helt uforståeligt, at Rådet fortsat lader rammeafgørelsen om proceduremæssige rettigheder i straffesager trække i langdrag uden at gøre noget. Det er ganske enkelt uacceptabelt, og de anklagede skal have langt større ret til at tage hensyn til den europæiske arrestordre. Jeg kan tilslutte mig det, som allerede er blevet sagt af mange af Europa-Parlamentets medlemmer.
Det gælder naturligvis også de anklagedes ret til at blive informeret om deres rettigheder på et sprog, som de kender. De skal have ret til at benytte en tolk, og det skal selvfølgelig garanteres, at de relevante dokumenter i straffesager oversættes.
Fru Gastinger, Rådet skal omsider gøre noget ved dette. Det er helt afgørende, at den gør det, for borgerne i EU skal have vished for, at deres rettigheder beskyttes og respekteres ensartet i hele Europa.

Ashley Mote (NI ).
   - Hr. formand, de lande, der er vant til romerretten og napolitansk ret, må acceptere, at staten styrer deres liv, men i Storbritannien er enhver tanke om sådan noget en vederstyggelighed. Der, hvor jeg kommer fra, eksisterer staten ikke selvstændigt, og den nuværende regering lytter til os, der valgte den.
Vores værn mod ethvert forsøg fra statens side på at blande sig i friheder og rettigheder går hundredvis af år tilbage i tiden og er beskyttet af sædvaneret og positiv ret. Ingen europæer har ret til at tilbageholde og fjerne en britisk statsborger fra Det Forenede Kongerige uden retssikkerhedsgarantier, og det betyder beskyttelse mod fængsling efter tre dage, medmindre en domstol foretager afhøring og træffer en anden afgørelse. Det betyder også, at der ikke kan eksistere en lovovertrædelse, som ikke er en lovovertrædelse i Det Forenede Kongerige: Fremmedhad kan f.eks. være en tiltale i Det Forenede Kongerige. Vi har stadig uskyldsformodning, nævningesager og frihed for dobbelt strafforfølgning til trods for Blair-regeringens skændige bestræbelser på at rette sig efter det, som EU vælger at kalde ret.
Borgerne i Deres lande ville være langt bedre stillet, hvis de havde de britiske borgeres rettigheder og friheder. Tag ved lære af dette, så begynder De måske at vinde sympati. Nogle burde sige til fru Wallström ...
Carlos Coelho (PPE-DE ).
   - Fru minister, hr. næstformand i Kommissionen, jeg vil gerne først takke Adeline Hazan for hendes fremragende betænkning. Som hr. Mayor Oreja allerede har nævnt, hilste vi den europæiske arrestordre velkommen som et banebrydende instrument for udviklingen af det retlige samarbejde og styrkelsen af samarbejdet og den gensidige tillid, og som skal sikre en ensartet retlig beskyttelse for alle EU-borgere og blive et af vigtigste redskaber i bekæmpelsen af terrorisme og organiseret kriminalitet.
Desværre er der i denne første evaluering blevet konstateret forskellige problemer, der hindrer den i at blive fuldt gennemført, og som er til skade for den gensidige tillid. Det drejer sig om vanskeligheder ved selve gennemførelsen, praktiske forhindringer med hensyn til oversættelse, fremsendelse og brug af forskellige formularer og modstand hos medlemsstater, der ønsker at bevare elementer fra det traditionelle udleveringssystem som f.eks. kontrol af dobbelt strafbarhed og mulighed for politisk indblanding i den retlige procedure.
Jeg vil gerne fremhæve tre punkter. For det første vil jeg gerne nok en gang minde om de fordele, som en vedtagelse af udkastet til en forfatningstraktat ville betyde for rets- og politisamarbejdet, ikke mindst da søjlerene afskaffes. Som hr. Demetriou allerede har sagt, skal vi bruge de midler, som vi har til rådighed og anvende passerellen (i traktatens artikel 42), så medlemsstaterne kan integrere den europæiske arrestordre i den første søjle for at sikre større gennemsigtighed og demokratisk kontrol fra Europa-Parlamentets og retslig kontrol fra Domstolen.
Det andet er, at vi bør bruge den nordiske arrestordre som inspirationskilde til at styrke effektiviteten af den europæiske arrestordre. Der er flere fremskridt i den nordiske arrestordre, navnlig i en mere effektiv overgivelsesordning og kortere procedurefrister.
Det tredje og sidste er - som kommissær Frattini har sagt - at det er vigtigt, at ikke blot Europa-Parlamentet, men også de nationale parlamenter inddrages i den næste evaluering af gennemførelsen af den europæiske arrestordre. 
Genowefa Grabowska (PSE ).
   -  Hr. formand, ligesom den forrige taler vil jeg også lykønske ordføreren.
I 2002 foreslog EU en ny mekanisme som en del af dets kriminalitetsbekæmpende indsats. Jeg tænker på den europæiske arrestordre. Her næsten fire år senere skal vi evaluere effektiviteten af dens gennemførelse og besvare spørgsmålet om, hvad der skal gøres for, at kriminelle ikke længere skal kunne føle sig sikre i Europa. Jeg vil gerne fremsætte to bemærkninger, hvis jeg må.
For det første er det beklageligt, at den europæiske arrestordre i henhold til det nuværende retssystem er et søjle 3-instrument, og at den ikke falder ind under hverken Europa-Parlamentets eller EF-Domstolens kompetenceområde. Der er helt klart brug for en ændring. Man skal imidlertid huske på, at der i henhold til den europæiske forfatning vil blive fjernet søjler og udviklet retsplejeinstrumenter. Endvidere vil flere procedurer blive en del af Fællesskabets kompetence. Som følge heraf bliver EU mere effektiv og dets beslutninger mere gennemsigtige og demokratiske i deres natur. I denne forbindelse er det værd at bemærke, at der aldrig blev protesteret over den del af forfatningstraktaten, der beskriver disse metoder. Den blev ikke på nogen måde bestridt i forbindelse med de nylige ratificeringskampagner, hvilket varsler godt for denne institution.
Min anden kommentar er den, at den europæiske arrestordre trods den vellykkede implementering er stødt på en række betydelige retlige hindringer i visse lande. Europa-Parlamentet har hørt om situationen i Tyskland og i Cypern. Vi er også opmærksomme på holdningen i Belgien og Italien. Der er også problemer med at gennemføre den europæiske arrestordre i mit hjemland Polen. Den er blevet en del af straffeloven og implementeres, men i april 2005 erklærede forfatningsdomstolen arrestordren for forfatningsstridig. Vi fik 18 måneder til at afhjælpe situationen, og her blot syv måneder senere håber jeg, at Polen vil løse denne uoverensstemmelse i tide.
Ioannis Varvitsiotis (PPE-DE ).
   - Hr. formand, de to grundprincipper i det europæiske strafferetlige samarbejde er princippet om gensidig anerkendelse af retsafgørelser og harmoniseringen af medlemsstaternes lovgivning. Disse to principper supplerer imidlertid hinanden, de vil være vanskelige at gennemføre, og det vil kræve lang tid.
Alligevel bør der gøres alt, hvad der overhovedet kan, for at få en fælles EU-strafferetlig politik. Den europæiske arrestordre er det første vigtige skridt hen imod princippet om gensidig anerkendelse af strafferetlige afgørelser og bidrager til etableringen af en fælles retskultur. Selv om der er sket fremskridt i tilpasningsproceduren i forbindelse med den europæiske arrestordre, er der stadig nogle vanskeligheder, som bl.a. fortsætter i forbindelse med en ensartet eller ikke-ensartet overførsel af rammeafgørelsen til medlemsstaternes nationale ret og de kategorier af lovovertrædelser, hvor der ikke foretages kontrol af strafbarheden. Disse vanskeligheder bør man være særlig opmærksom på.
Det undrer mig også - og dette er henvendt til rådsformanden, den østrigske minister, fru Gastinger - at der eksisterer denne liste over de 32 lovovertrædelser, og at vi ikke forenkler hele proceduren og siger, at alle lovovertrædelser, som medfører fængselsstraf på over tre år, er omfattet af denne ordning. Dette ville gøre det meget nemmere både for de nationale lovgivninger og de nationale domstole. Jeg er sikker på, at De med Deres kvalifikationer, fru minister, vil se på dette spørgsmål. 
Karin Gastinger,
   Hr. formand, hr. næstformand i Kommissionen, ærede medlemmer af Europa-Parlamentet, i mine afsluttende bemærkninger vil jeg gerne i generelle vendinger gentage, at vi trods Deres helt igennem velbegrundede kritik af forskellige punkter i dag kan tage det for givet, at den europæiske arrestordre bestemt er noget, som vi alle kan være stolte over. Det var et første og afgørende skridt i vores fælles kamp imod kriminalitet og terrorisme på baggrund af princippet om gensidig anerkendelse. Det er noget meget vigtigt og noget, som vi aldrig må glemme.
Adskillige medlemmer har bedt mig om at sige noget om processuelle minimumsgarantier i straffesager, og det finder jeg meget vigtigt. Hr. Watson, fru Buitenweg, hr. Catania, hr. Lambrinidis, fru Ludford og fru Kaufmann har taget sagen op. De ved sikkert, at vi brugte megen tid på at diskutere hele dette område på det uformelle rådsmøde i Wien den 13. og 14. januar.
De ved sikkert også, at denne rammeafgørelse - og jeg tøver ikke med at sige følgende - i øjeblikket befinder sig i en slags blindgyde, og det er noget som alle i Rådet er meget kede af. Jeg kan forsikre Dem om, at vi i Rådet bestemt har den politiske vilje til at indføre disse processuelle minimumsgarantier for anklagede i straffesager i en eller anden form for forordning. Dermed ønsker vi at udsende et meget vigtigt politisk signal.
Der er også problemer med selve rammeafgørelsen, for nogle medlemsstater har tvivl vedrørende retsgrundlaget på europæisk plan, og som De sikkert kan forestille Dem, er det et spørgsmål, man dårligt kan vige uden om. Et kig på detaljerne røber, at disse tvivl primært handler om omfanget og lignende punkter, som vi diskuterer, men på vegne af det østrigske formandskab kan jeg forsikre Dem om, at vi giver denne sag topprioritet, og at vi ønsker at gøre konkrete fremskridt under vores formandskab.
Vi skal imidlertid også huske på det faktum, at de processuelle minimumsgarantier er et punkt, hvor vi skal tilføre merværdi til menneskerettighedskonventionen og mere specifikt til dens artikel 6, der er vores fælles grundlag i Europa og noget, som vi alle føler os engageret i.
Under vores formandskab vil vi forsøge at nå frem til en løsning for at kunne tage det næste skridt, der er helt afgørende. Det vigtigste for os er, at vi får mulighed for at bevæge os ud af den blindgyde, vi i øjeblikket befinder os i.
Fru Roure tog en anden vigtig sag op, nemlig vores fremskridt med hensyn til de andre instrumenter - primært den europæiske bevisprocedure og udvekslingen af informationer mellem de retlige myndigheder. Med hensyn til bevisprocedurerne kan jeg fortælle Dem, at der er gjort ganske bemærkelsesværdige fremskridt på rådsplan. Det siger sig selv, at listen over 32 lovovertrædelser - som denne forhandling gentagne gange er vendt tilbage til - er tilbage på dagsordenen. Jeg vil diskutere dette spørgsmål senere.
Det er også et debatpunkt, men jeg er fuld af håb om, at der også vil ske store fremskridt på dette område under vores formandskab. Vi kan meget vel finde en afgørelse på denne sag, men selv hvis det skulle vise sig umuligt, vil vi kunne overrække det finske formandskab en sag, der er meget tæt på sin afgørelse.
Hvis jeg må vende tilbage til rammeafgørelsen om gennemførelsen og indholdet af informationsudvekslingen mellem medlemsstaternes strafferegistre og rammeafgørelsen om beskyttelse af persondata, der er behandlet under det politimæssige og retlige samarbejde, kan jeg fortælle Dem, at vi diskuterer dette i arbejdsgrupperne, og her mener vi også, at vi kan gøre fremskridt.
Hr. Varvitsiotis spurgte, hvorfor vi ikke tager udgangspunkt i en treårig fængselsdom snarere end i de 32 lovovertrædelser på listen, og hertil kan jeg sige - som De sikkert ved - at de 32 lovovertrædelser var genstand for en lang og dybtgående debat i Rådet, før vi blev enige om dem. Det var en meget vanskelig proces, og nu er vi glade for, at vi har listen. Når vi betragter disse 32 lovovertrædelser, må vi imidlertid ikke glemme, at denne liste i praksis er en oversigt over de områder, hvor dobbelt strafbarhed ikke er underkastet ekstra kontrol. Det er baggrunden for listen med de 32 lovovertrædelser. Udlevering og anvendelse af den europæiske arrestordre er imidlertid fortsat muligheder på andre områder, hvor der kontrolleres for dobbelt strafbarhed, for at den europæiske arrestordre kan komme i spil.
Som jeg allerede har sagt, er disse 32 lovovertrædelser atter genstand for drøftelser i forbindelse med den europæiske arrestordre, for vi ved selvfølgelig, at nogle af disse lovovertrædelser er meget bredt definerede, mens andre vedrører meget konkrete handlinger. Når vi ser det i dagens lys, er det ikke rigtigt sammenhængende, og det er vi udmærket klar over. Ikke desto mindre er vi glade for, at det er på plads, og på baggrund af erfaringerne med den europæiske arrestordre vil vi selvfølgelig arbejde videre med denne liste. Jeg vil bede Dem om at give os tid. Vi har brug for tid, hvis vi i sidste ende skal have et godt grundlag for et endnu bedre samarbejde på dette område.
Franco Frattini,
   Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil komme med et par bemærkninger efter denne interessante debat.
Først vil jeg minde om, at overvågningen af den europæiske arrestordres gennemførelse vil fortsætte, og at Parlamentet råder over vores evaluering af alle medlemsstaterne. Fra januar er også Italien medtaget i en tillægsberetning, og i juni bliver der udarbejdet endnu en beretning.
Til hr. Watson vil jeg sige, at Kommissionen desværre ikke har mulighed for at indlede overtrædelsesprocedurer i henhold til fællesskabslovgivningen, eftersom der er tale om et instrument under tredje søjle. Jeg var særligt glad for at høre det, som nogle af parlamentsmedlemmerne sagde om muligheden for - hvilket jeg selvfølgelig tilslutter mig - at overføre et så vigtigt instrument for bekæmpelsen af terrorisme og kriminalitet til første søjle. Dette ville naturligvis have positive konsekvenser for overvågningen og gøre den endnu mere effektiv og ufravigelig, end det er muligt for os i dag.
Vi vil fortsat fremhæve de stærke og svage sider ved hver enkelt gennemførelseslov. Og det vil vi gøre i tæt kontakt med de nationale parlamenter, hr. Coelho, for vi er naturligvis nødt til at blive klar over de eksisterende problemer, som i nogle tilfælde skyldes forfatningerne og i andre tilfælde parlamenterne, og som har vanskeliggjort procedurernes fuldstændige gennemførelse i nogle medlemsstater. Efter min opfattelse er dette et tegn på respekt for princippet om et loyalt samarbejde mellem institutionerne.
Til sidst vil jeg sige, at det bliver nødvendigt at integrere dette europæiske handlingsprogram og den europæiske bevissikringskendelse. Jeg har sagt det før, men jeg vil gerne gentage, at det efter min mening er påfaldende, at vi har været i stand til at indgå en aftale om at overføre personer fra det ene land til det andet, mens det ikke er lykkedes os at overføre beviser, som er et element, der i meget ringere grad griber ind i de grundlæggende rettigheder og den gensidige tillid. Tilliden er tilstrækkelig til, at vi udleverer anholdte personer, men vi er stadig ikke blevet enige om at overføre bevissikringskendelser fra det ene land til det andet.
Jeg er enig med fru Gastinger i, at det er nødvendigt at gøre et reelt fremskridt, og jeg håber, at vi under det østrigske formandskab når frem til en aftale, hvor vi stadig kun er uenige på få punkter.
Det samme gælder for procesrettighederne. Jeg anerkender det østrigske formandskabs store bestræbelser på at nå frem til en aftale, og jeg mener ikke, at retsgrundlaget er en hindring. Der er tale om juridiske spørgsmål, men alle juridiske spørgsmål er egnede til at blive drøftet.
Jeg er overbevist om, at der er basis for at nå til enighed om et europæisk initiativ i forbindelse med procesrettighederne. Det ville være et meget vigtigt politisk signal.
Jeg ved, at formandskabet gør en indsats, og lige så vigtig er indsatsen for en informationsudveksling om strafferegistre. Samtidig skal den straffemæssige indfaldsvinkel konstant afbalanceres med en styrkelse af rettighederne og frihederne, og dette giver os endnu et politisk kort på hånden til at bekæmpe kriminalitet. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted torsdag kl. 11.00. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er spørgetiden (B6-0013/2006).
Vi behandler en række spørgsmål til Rådet.
131 oppositionsmedlemmer med en vis anciennitet, herunder 10 valgte medlemmer af det etiopiske parlament, samt professorer, dommere og journalister, er blevet tilbageholdt i Etiopien.
Kan Rådet oplyse, hvilke foranstaltninger det har taget over for Etiopiens regering for at få kastet lys over denne alvorlige uret, ud fra den betragtning at tilbageholdelsen er i modstrid med folkeretten, og at Den Europæiske Union er verdens største donor af international bistand til Etiopien?
Hans Winkler,
   Hr. formand, på vegne af Rådet vil jeg gerne besvare spørgsmålet fra hr. Ryan om den etiopiske opposition på følgende måde.
Rådet følger nøje situationen vedrørende de tilbageholdte oppositionsledere, repræsentanter for civilsamfundsorganisationer, avisudgivere og journalister. Efter deres arrestation udsendte EU den 6. november i fjor en erklæring, hvori den gav udtryk for sin bekymring og opfordrede til frigivelse af alle politiske fanger. EU forlangte også en øjeblikkelig frigivelse af alle de fanger, der ikke var blevet ordentligt anklaget i overensstemmelse med visse minimumsstandarder. EU opfordrede også til, at alle fangerne skulle have ret til at få besøg af familiemedlemmer og repræsentanter for det internationale Røde Kors og/eller andre passende repræsentanter for det internationale samfund. Et lignende krav blev fremsat i en fælles erklæring fra EU's og USA's ambassadører i Addis Abeba den 6. november 2005.
Siden arrestationerne i starten af november 2005 har repræsentanter for EU regelmæssigt taget sagen om fangerne op på møder med den etiopiske regering og gjort premierminister Meles Zenawi direkte opmærksom herpå i forbindelse med den politiske dialog i medfør af artikel 8 i Cotonou-aftalen. EU's diplomatiske repræsentanter i Addis Abeba har besluttet at tage respekten for menneskerettigheder og retsstatsprincipper op som centrale elementer i den politiske dialog med Etiopien sammen med kravet om, at alle de personer, der blev tilbageholdt efter de politiske demonstrationer i juni og november, sættes på fri fod og får ret til besøg fra slægtninge, advokater og repræsentanter for humanitære organisationer.
Jeg vil gerne benytte lejligheden til at nævne, at jeg selv har diskuteret disse spørgsmål med Lord Triesman og med hr. Hilary Benn, da vi ved - hvilket jeg allerede har nævnt - at de forskellige tiltag under det britiske formandskab havde stor betydning i den henseende, og jeg finder det naturligvis vigtigt med kontinuitet på dette område.
De diplomatiske repræsentanter har også besluttet sig for at insistere på, at fangernes pårørende informeres om deres opholdssted, samt på at fangerne får adgang til juridisk rådgivning og behandles menneskeligt.
Vi er også særligt opmærksomme på at sikre tilstedeværelsen af lokale og internationale observatører under retssagerne mod oppositionsledere og andre personer. Det er meningen, at en observatør skal overvære retssagen mod oppositionslederen Hailu Shawel og andre personer og rapportere tilbage til EU's repræsentanter i Addis Abeba.
EU vil fortsat tage disse sager op med den etiopiske regering og nøje følge fangernes situation.
Eoin Ryan (UEN ).
   - Jeg er lidt skuffet over svaret på spørgsmålet. Vores udviklingsbistandspolitik fokuserer på god regeringsførelse og respekt for menneskerettighederne, og det synes der sandelig ikke at være tale om her. I betragtning af at vi gav ca. 900 millioner euro til Etiopien mellem 2002 og 2005, synes vi ikke at få nogen respekt for menneskerettighederne i landet. Der bliver snakket en masse, men der sker meget lidt.
Jeg vil gerne gøre opmærksom på den specifikke sag, der verserer om Berhanu Nega, Addis Abebas valgte borgmester. Hvad sker der med ham, og har Rådet rejst spørgsmålet?
Hans Winkler,
   Til tillægsspørgsmålet vil jeg sige, at som medlemmet og vi alle sammen ved, er Etiopien et af verdens fattigste lande. Dele af landet, navnlig sydpå, er under stor belastning, der er fødevaremangel, og vi har pligt til at hjælpe befolkningen.
Vi mener, at udviklingsbistanden og udviklingssamarbejdet for landets fattige ikke bør bruges som et pressionsmiddel over for regeringen og ikke bør føre til, at befolkningen straffes. Det er årsagen til, at EU ikke tilbageholder midler til udviklingssamarbejde, men nu kanaliserer dem ad andre veje. Det er værd at huske på.
Vi overvejer altså, hvordan vi skal gå frem. Vi reducerer den del af vores bistand, der går direkte til regeringen, og forsøger at finde ud af, hvordan vi kan kanalisere midlerne direkte til befolkningen, når det er nødvendigt.
Den 13.-14. marts er der en konference i Paris, hvor den fremtidige udviklingsbistand til Etiopien vil blive drøftet, og der vil blive fundet nye måder, hvorpå fattige mennesker i Etiopien kan hjælpes direkte, uden at midlerne skal kanaliseres direkte til regeringen.
Jeg har ingen særlige oplysninger om den sag, som hr. Ryan nævnte, men jeg vil naturligvis undersøge den og give Dem besked om resultaterne af vores undersøgelser.
Ana Maria Gomes (PSE ).
   - Hvorfor er Etiopien et af verdens fattigste lande, som De sagde? Det er på grund af det politiske styre, som ikke engang lader det civile samfund uddele fødevarehjælp, hvilket jeg var vidne til, da jeg var chefvalgobservatør i Etiopien. Det skyldes også, at det er et land, hvor 85 % af befolkningen er bønder, som ikke ejer jorden og derfor ikke har noget incitament til at producere.
Blev de konklusioner, som EU's valgobservationsmission dragede, om at man ved valget ikke respekterede princippet for ægte demokratiske valg, og hvor årsagerne hertil blev fremhævet, taget i betragtning under donormøderne i går og i dag? Hvorfor har Rådet ignoreret Parlamentets opfordring i tre beslutninger til at indlede dialog ...
Hans Winkler,
   Jeg beklager, men jeg forstod ikke sidste del af Deres spørgsmål.
Som sagt er vi meget opmærksomme på de politiske og sociale forhold i landet. Jeg kan forsikre Dem for, at vi i allerhøjeste grad tager dem i betragtning. Jeg kan også forsikre Dem for, at den konference, der finder sted for øjeblikket, er i besiddelse af alle oplysninger om den politiske, sociale, økonomiske og finansielle situation i Etiopien.
David Martin (PSE ).
   - Jeg er enig med Rådet i, at det ikke kan tillades, at den fattige befolkning i Etiopien lider på grund af landets regerings svagheder.
Hvordan vil Rådet støtte det civile samfund i at yde bistand i Etiopien? Det står klart, at vi ikke bør kanalisere nogen midler gennem den etiopiske regering, men vi bør fortsat tilskynde ngo'er til at engagere sig i Etiopien. De må imidlertid have logistisk støtte for at opnå resultater i landet. Hvordan vil Rådet bistå ngo'erne i Etiopien?
Hans Winkler,
   Der er en række måder, hvorpå, og midler, hvormed Rådet kan handle, og det gør vi også. Vi er meget interesserede i - og ønsker at støtte - demokratiseringsprocessen i Etiopien.
Jeg vil kort nævne nogle af de instrumenter, som vi anvender, hvoraf et vedrører parlamentariske procedurer. Vi undersøgte dem og tog dem i betragtning. Vi har gennemført en række undersøgelser og vil hjælpe parlamentet med at forbedre sine parlamentariske procedurer for at forbedre oppositionspartiernes muligheder og hæve procedurerne til internationale standarder. I den forbindelse forsøger vi også at lave programmer og projekter for uddannelse af parlamentarikere.
Vi hjælper med logistisk støtte til udvidelse og opbygning af en parlamentarisk infrastruktur. Parlamentet har, så vidt jeg ved, ingen faciliteter for oppositionspartierne. De har ingen tekniske kommunikationsmidler, så vi forsøger sammen med UNDP at lave projekter, som kan være til gavn i den henseende.
Vi hjælper også parlamentarikerne - navnlig dem fra oppositionspartierne - med at besøge andre parlamenter for at få erfaringer, f.eks. parlamenterne i Indien, Det Forenede Kongerige og USA. Som bekendt er partilandskabet i Etiopien stadig meget ungt, meget underudviklet, og vi forsøger at vise de uerfarne parlamentarikere mere traditionelle parlamenter, så de kan lære af dem.
Vi hjælper med at reformere den nationale valgbestyrelse, hvilket efter min opfattelse er et meget interessant initiativ. Vores ambassadører i Etiopien arbejder på det for at sikre, at den nationale valgbestyrelse lever op til de internationale standarder.
Formanden.
Den politiske udvikling i Iran er meget foruroligende. De reaktionære og antidemokratiske mullaher styrkede deres magt i og med valget af Mahmoud Ahmandinejad til præsident. Nu er det af stor betydning at det internationale samfund, herunder EU, støtter de demokratiske kræfter som arbejder i Iran. Presset på dem som sidder med den politiske magt må forstærkes når det gælder den smuldrende respekt for menneskerettigheder, økonomisk støtte til terrororganisationer og udvikling af atomvåben. I sidste uge udtalte USA's udenrigsminister offentligt, at regeringen vil søge om yderligere 75 millioner dollars til fremme af demokrati i Iran. En stor del af pengene vil blive satset på radio og tv til befolkningen i Iran. Der foretages også store satsninger for at nå det iranske folk via internet. USA påtænker endog en kraftigt øget støtte til radiostationen FARDA, som sender systemkritiske nyheder inde i selve Iran.
Hvilke foranstaltninger agter formandskabet at træffe i EU, så uafhængige radio- og tv-stationer og andre demokratiske kræfter i Iran kan styrkes?
Hans Winkler,
   Hr. formand, som det fremgår af Rådets konklusioner fra 7. november 2005, er medlemmerne af Rådet enige om vigtigheden af at styrke den politiske reform i Iran og fremme menneskerettigheder og demokrati. EU ønsker naturligvis, at Iran udvikler sig til et samfund, der fuldt ud respekterer menneskelige, borgerlige og politiske rettigheder, hvor demokratiske værdier og ytringsfrihed kan blomstre, og hvor ligebehandling og lige muligheder sejrer over diskrimination.
Samtidig er vi imidlertid klar over, at gennemførelsen af dette mål kræver en vedholdende og langsigtet indsats samt stor tålmodighed. Rådet har tidligere bestræbt sig på og vil fortsat bestræbe sig på at fremme politiske reformer ved at støtte forskellige myndigheder og organisationer i Iran, herunder det iranske civilsamfund. Det er med dette mål for øje, at EU har genoptaget sin omfattende politiske dialog, og det bestræber sig også kraftigt på at genskabe en betydningsfuld og konstruktiv menneskerettighedsdialog. I øjeblikket søger EU efter den bedst mulige måde at støtte politiske reformer og demokrati i Iran på, og dets overvejelser går bl.a. i retning af at styrke mediernes og de demokratiske kræfters rolle. 
Cecilia Malmström (ALDE ).
   - Hr. formand, hr. minister, mange tak for svaret.
Desværre er der ingen dialog om menneskerettighederne i Iran. Der er intet sket. De krænkelser, som sker i dag i Iran mod menneskerettighederne, er meget omfattende. Det er et styre, som krænker de fleste menneskerettigheder. Det kommer lidt i baggrunden, når vi diskuterer det naturligvis meget vigtige kernevåbenprogram.
Jeg tror, at det er nødvendigt med en gennemtænkt strategi for, hvordan man skal håndtere dette i Iran, og jeg spekulerer på, om man måske kan bruge erfaringerne fra dengang, vi støttede den hviderussiske opposition ved at sende på hviderussisk fra Europa til oppositionen. Jeg spekulerer på, om det er noget, vi kan drage nytte af.
Hans Winkler,
   Fru Malmström, vi er klar over, at vi ikke kan gøre alt på én gang, selv om vi gerne ville. Ikke desto mindre mener vi, at dialog er vores eneste alternativ, da en afbrydelse af dialogen og en deraf følgende "straf af det civile samfund" bestemt ikke er en levedygtig mulighed.
Det er selvfølgelig skuffende, at menneskerettighedsdialogen ikke har været ført siden juni 2004. Det var grunden til, at Rådet (almindelige anliggender og eksterne forbindelser) tilbage i november 2005 opfordrede Iran til at genoptage vigtige drøftelser inden for rammerne af dialogen. Jeg kan fortælle Dem, fru Malmström, at Iran i de seneste uger har vist interesse for at genoptage denne dialog, selv om EU har opstillet visse rammebetingelser herfor, da der ikke er nogen mening i at have en dialog blot for dialogens skyld.
Hvis det lykkes os at opstille rammebetingelser, der muliggør en meningsfuld dialog, og som også støtter det civile samfund, så skal vi gerne genoptage dialogen. Vi håber på at kunne genoptage dialogen - som forhåbentlig også bliver meningsfuld og udbytterig - allerede inden afslutningen på det østrigske formandskab.
Philip Bushill-Matthews (PPE-DE ).
   - Spørgsmålet drejer sig specifikt om at styrke de demokratiske kræfter i Iran. En af de vigtigere demokratiske kræfter i Iran er Folkets Mujahedin. Den figurerer for øjeblikket på EU's liste over terrororganisationer, sandsynligvis fordi Irans regering placerede den der.
Jeg vil gerne anmode rådsformanden om at overveje i Rådet at rejse spørgsmålet om, hvorvidt der kan rettes op på denne fejl hurtigst muligt.
Hans Winkler,
   Jeg kan forsikre medlemmet for, at jeg ikke blot vil overveje at tage det op i Rådet, jeg tage det op i Rådet.
David Martin (PSE ).
   - Jeg var glad for at høre Rådets svar, for megafondiplomati vil ikke fungere i Irans tilfælde.
Da George Bush holdt sin berømte tale, hvor han kaldte Iran en del af "ondskabens akse", var Iran part i traktaten om ikkespredning af kernevåben. Landet er ikke længere part i traktaten, til dels fordi det det føler sig skubbet ud af resten af verden. Hvis man behandler folk som onde, vil de optræde, som om de er onde.
Kan Rådet forsikre os om, at det vil fortsætte dialogen med Iran, men ikke vil involvere sig i den indenlandske politik, ikke ved - som nogle af mine kolleger har foreslået - at støtte enkelte politiske partier, men ved at åbne Iran for en bredere debat? EU's støtte til et enkelt politisk parti ville være døden for det parti i Iran.
Hans Winkler,
   Jeg takker medlemmet for opmuntringen. Vi forsøger at gennemføre en dialog, der er meningsfuld, og ikke at reagere på en måde, der ville udelukke muligheden for dialog. Jeg kan forsikre Dem for, at vi vil fortsætte ad den vej.
Formanden.
For kort tid siden besluttede den israelske regering at bygge en sporvognslinje, som skal forbinde det ulovlige bosættelsesområde Pisgat Ze'ev (Østjerusalem) med Vestjerusalems centrum. Denne beslutning indgår i en strategi med henblik på rent faktisk at indlemme palæstinensiske områder i Israel og er en åbenlys krænkelse af den humanitære folkeret - og navnlig af den fjerde Genève-konvention - samt af FN-Sikkerhedsrådets resolutioner herom. Endvidere er to private franske byggefirmaer: Alstrom og Connex allerede involveret i byggeriet.
Hvordan agter Rådet at reagere over for de israelske myndigheder, som stadig uanfægtet fortsætter med at krænke folkeretten?
Hvorfor udnytter Rådet ikke sine muligheder i forbindelse med partnerskabs- og samarbejdsaftalen mellem EU og Israel til at træffe foranstaltninger med henblik på at sætte en stopper for de ulovlige bosættelser?
Hvilke forholdsregler agter Rådet at tage over for Frankrig og den franske regering for at udvirke, at de firmaer, der deltager i bygningen af sporvognslinjen, respekterer folkeretten? 
Hans Winkler,
   Hr. formand, jeg vil gerne give følgende svar på hr. Beglitis' spørgsmål.
EU's klare holdning til alle aktiviteter, der er i strid med den internationale ret, og som gennemføres af Israel på palæstinensiske områder inklusive Østjerusalem, udtrykkes gentagne gange, regelmæssigt, emfatisk, klart og på alle niveauer i den vedvarende politiske kontakt mellem EU og Israel. EU's værktøjer til gennemførelsen af denne politiske linje er associeringsaftalen mellem EU og Israel, der lægger op til en sådan kontakt, samt den handlingsplan mellem EU og Israel, der blev vedtaget i starten af 2005 inden for rammerne af den europæiske naboskabspolitik. Denne holdning har ikke ændret sig, hvilket atter har vist sig ved de seneste to lejligheder, hvor vi har kunnet diskutere fredsprocessen i Mellemøsten og situationen i Mellemøsten, nemlig under det seneste møde i Rådet (almindelige anliggender og eksterne forbindelser) samt på det uformelle udenrigsministermøde - det såkaldte Gymnich-møde - i Salzburg i sidste weekend. EU og alle dets udenrigsministre følger fortsat denne linje med fairness og klar tale - også over for Israel - når det handler om at gøre opmærksom på aktiviteter, der er i strid med den internationale lov. 
Panagiotis Beglitis (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne takke repræsentanten for det østrigske formandskab, men samtidig vil jeg gerne klage over det bureaukratiske svar, han som repræsentant for formandskabet gav på mit spørgsmål om et emne, som faktisk drejer sig om tilsidesættelse af de folkeretlige principper og FN-pagten.
Jeg forstår faktisk ikke de modstridende budskaber, som EU sender til palæstinenserne og Israel. Jeg ser ingen udtalelse, ingen foranstaltninger med hensyn til de fortsatte bosættelser på de besatte palæstinensiske områder. Jeg ser ingen reaktion fra EU på Israels premierminister Olmerts erklæring om, at han ensidigt vil udforme Israels grænser inden 2010.
Hans Winkler,
   Jeg er ked af, at det ærede medlem følte, at mit svar var bureaukratisk, da det ikke var meningen. Jeg synes, at jeg udtrykte mig klart, da jeg sagde, at hvor Rådet finder en opførsel i strid med international lov, benytter den enhver lejlighed til at sige det åbent på alle planer.
For blot at nævne nogle få eksempler, så har vi meget klart givet udtryk for, at vi finder muren - den separationsmur, der er oprettet på palæstinensiske områder - i strid med international lov. Vi har i utvetydige vendinger kritiseret Israels bosættelsespolitik ved flere lejligheder, og det vil vi fortsat gøre. Jeg håber, at det ærede medlem ikke finder det for bureaukratisk. Vi gør det ikke på en bureaukratisk måde men helt og holdent på en politisk måde.
James Hugh Allister (NI ).
   - Eftersom EU finder behag i og fremmer grænseoverskridende infrastrukturprojekter på dets eget område, ville det så ikke være upassende og forkert, hvis det havde indvendinger imod sådan et projekt i Israel, når forbedrede kommunikationsforbindelser kun kan føre til samhørighed og sociale og økonomiske forbedringer for de uensartede områder?
Hans Winkler,
   Jeg er enig i, at vi bør opmuntre og støtte alle mellemfolkelige forbindelser og alle infrastrukturforanstaltninger, der fremmer disse forbindelser. Men de må være i overensstemmelse med anerkendte folkeretlige bestemmelser. Det er netop EU's politik. Vi tilskynder til forbindelser og projekter af den art, som er i overensstemmelse med folkeretten, og vi kritiserer det, når de ikke er i overensstemmelse med folkeretten.
Jonas Sjöstedt (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, som det påpeges i spørgsmålet, så bidrager virksomheder fra EU til infrastrukturprojekter i de besatte områder. Det er et projekt, som åbenbart strider mod international ret og international humanitær lovgivning. Til det hører f.eks. den jernbaneforbindelse, som går ud til bosættelserne og den nye jernbane, som bliver bygget i Jerusalem, og som føres over den besatte Vestbred. Det franske selskab Connex bidrager til det byggeri. Hvad mener Rådet om, at EU-virksomheder deltager i denne folkeretskrænkende virksomhed? 
Hans Winkler,
   Jeg kan besvare dette spørgsmål om, hvorvidt EU skal deltage i projekter, da det ikke i sig selv er uforeneligt med Rådets ansvarsområde. Jeg kan kun gentage, hvad jeg allerede har sagt, og jeg undskylder for denne gentagelse. Der kan være forskellige opfattelser af, hvad der præcist er eller ikke er i overensstemmelse med international lov, men under alle omstændigheder har Rådet den holdning, at vi naturligvis kun støtter projekter, der er i overensstemmelse med international lov.
Formanden.
Hvordan sikres det, at styrkelsen af den gensidige anerkendelse og forenklingen af grænseoverskridende procedurer ikke er forbundet med nogen forringelse af de grundlæggende rettigheders beskyttelse?
Hvilke bindende regler er nødvendige for at præcisere anvendelsen af mindstegarantier ved behandlingen af grænseoverskridende anliggender og navnlig med henblik på beskyttelsen af de grundlæggende rettigheder?
Karin Gastinger,
   Hr. formand, dette spørgsmål vedrører beskyttelsen af grundlæggende rettigheder og princippet om gensidig anerkendelse, der allerede har været diskuteret. Jeg vil gerne svare ved at sige, at Rådet altid har givet absolut topprioritet til respekten for menneskerettigheder, og at Rådet også aktivt fremmer forebyggelsen og udryddelsen af tortur og andre former for grufuld, umenneskelig og nedværdigende behandling med særlig henvisning til artikel 6 i traktaten om Den Europæiske Union og de relevante EU-retningslinjer.
Endvidere understregede Rådet i formandskabets konklusioner fra Det Europæiske Råd i Tampere - hvilket allerede er nævnt her i dag - at princippet om gensidig anerkendelse skal være hovedhjørnestenen i retssamarbejdet, og at gensidig anerkendelse og den nødvendige harmonisering af lovgivningen vil fremme den juridiske beskyttelse af individuelle rettigheder.
I sin meddelelse af 26. juli 2000 til Rådet og Europa-Parlamentet om gensidig anerkendelse af endelige afgørelser i straffesager erklærede Kommissionen, at det i denne henseende skal sikres, at behandlingen af mistænkte og forsvarets rettigheder ikke alene ikke vil lide under gennemførelsen af dette princip - nemlig princippet om gensidig anerkendelse - men at garantierne tilmed vil blive forbedret.
Det blev også bekræftet i programmet med foranstaltninger, at man skal gennemføre det princip om gensidig anerkendelse af beslutninger i straffesager, der blev vedtaget af Rådet og Kommissionen. Den 28. april 2004 vedtog Kommissionen et forslag om en rammeafgørelse om visse proceduremæssige rettigheder i straffesager i hele EU, som den præsenterede for Rådet den 3. maj 2005. Vi har allerede diskuteret dette mere eller mindre intenst under det forrige punkt på dagsordenen.
Dette forslag, der i øjeblikket undersøges af de kompetente organer i Rådet, og med hvilket vi vil forsøge at gøre betydelige fremskridt under vores formandskab, har til formål at forbedre alle mistænktes og tiltaltes rettigheder ved at garantere dem et ensartet tryghedsniveau i hele EU. Endvidere påpeger Rådet, at EU's medlemsstater skal overholde deres forpligtelser i henhold til international lov og i særdeleshed i henhold til den europæiske menneskerettighedskonvention - som vi trods alt alle er er medunderskrivere af. Det bekræftes i EU-traktatens artikel 6.
Det faktum, at princippet om gensidig anerkendelse realiseres inden for rammerne af en ren retslig procedure, betyder også, at den juridiske beskyttelse sikres af uafhængige retlige myndigheder, hvilket er en stor fordel. I den forbindelse skal man også huske på, at de retlige instrumenter, der bygger på princippet om gensidig anerkendelse, almindeligvis indeholder en generel menneskerettighedsklausul, der bekræfter, at pligten til at respektere grundlæggende rettigheder og almindelige retsprincipper i henhold til artikel 6 i traktaten om Den Europæiske Union, ikke berøres.
Endelig repræsenterer forslaget til Rådets forordning om oprettelse af Den Europæiske Unions Agentur for Grundlæggende Rettigheder, der blev præsenteret af Kommissionen i juli 2005, og som i øjeblikket undersøges af Rådets kompetente organer, endnu et skridt på vejen hen imod en effektiv EU-menneskerettighedspolitik. 
Reinhard Rack (PPE-DE ).
   - Jeg takker rådsformanden mange gange for hendes omfattende svar. Jeg vil gerne stille et tillægsspørgsmål vedrørende den europæiske forfatning. Ifølge del II i forfatningen skal produktet af arbejdet i den daværende konvention om grundlæggende rettigheder supplere og i et vist omfang styrke bestemmelserne i artikel 6 i den nuværende traktat. Kan vi regne med, at den også gennemføres af Rådet, sådan som Kommissionen og Parlamentet allerede har lovet at gøre, og vil det kunne forbedre situationen som helhed?
Karin Gastinger,
   Bestemt. Det er faktisk en af grundene til, at vi beklager, at den europæiske forfatningstraktat endnu ikke er i kraft, for en af de væsentligste fordele. Jeg kan se i denne forfatningstraktat, at den ville medtage netop dette charter om grundlæggende rettigheder. Det ville ikke længere være nødvendigt at diskutere præcis disse minimumsstandarder for sikring af procedurer, som vi diskuterede så indgående tidligere, hvis vores traktater havde et fælles retsgrundlag. 
Jeg ser dette som en meget stor fordel, og af denne grund er det også vigtigt på den ene eller den anden måde at fortsætte drøftelserne. Faktisk håber jeg, at vi med tiden vil finde en løsning på dette. 
Formanden.
Undtagelsestilstanden i Filippinerne fortsætter under henvisning til mistanke om kupforsøg mod præsident Gloria Arroyos regering til trods for forsikringer og løfter om, at den ville blive ophævet. Forfølgelserne og arrestationerne af ledere af den massive demokratiske bevægelse tiltager, mens hæren lader dokumenter sive ud, der skal bekræfte eksistensen af en plan om at vælte præsidenten.
Fordømmer Rådet indførelsen af en undtagelsestilstand, som mange anser for at være et påskud til at afskaffe grundlæggende politiske friheder? Agter Rådet at kræve omgående ophævelse af denne undtagelsestilstand og genindførelse af de demokratiske friheder?
Hans Winkler,
   Hr. formand, den undtagelsestilstand, der blev erklæret af Filippinernes præsident den 24. februar i år, blev, som De ved, ophævet en uge senere, fredag den 3. marts. Både EU's formandskab, som i forvejen var nået til enighed med vores lokale repræsentanter i Manila, og EU's trojka, der var i Manila fra den 28. februar til den 4. marts til ASEAN-mødet i Regional Forum Intersessional Support Group on Confidence Building Measures and Preventive Diplomacy (det regionale forums støttegruppen om tillidsskabende foranstaltninger og forebyggende diplomati), gav udtryk for EU's bekymring over den udvikling, der lige havde fundet sted på møderne i det filippinske udenrigsministerium den 1. marts. Derudover efterlyste de lov og orden, ret til en fair retssag, og fuld respekt for menneskerettighederne, og opfordrede til straks at ophæve undtagelsestilstanden, hvilket, som jeg har sagt, faktisk skete den 3. marts. 
Diamanto Manolakou (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, hr. minister, jeg takker for oplysningerne. Jeg må dog sige, at selv om undtagelsestilstanden måske er ophævet, er fem parlamentsmedlemmer fra oppositionen blevet anholdt og fængslet. Derfor vil jeg spørge Dem, hvad De vil gøre for at bevirke en øjeblikkelig løsladelse af de anholdte parlamentsmedlemmer og de fagforeningsfolk, som stadig sidder fængslet. 
Hans Winkler,
   Jeg kan forsikre det ærede medlem om, at EU i disse tilfælde, som i alle tilfælde af grove overtrædelser af menneskerettighederne, særlig dem, der vedrører folkevalgte repræsentanter, stadig regelmæssigt og, hvor det er muligt, arbejder for at sikre respekt for de relevante menneskerettighedsbestemmelser og normer.
Som det allerede korrekt er blevet påpeget, sker dette ikke altid offentligt, for det giver ikke altid den ønskede virkning - undertiden er stille diplomati bedre - men det sker, og det sker regelmæssigt. Det foregår ofte via EU's lokale repræsentanter - herunder i særdeleshed trojkaen. Det sker under drøftelser med højt placerede embedsmænd fra de pågældende lande. Herudover kan jeg endnu en gang forsikre det ærede medlem om, at vi naturligvis også vil fortsætte med at arbejde på at tage os af de sager, De har nævnt. 
Formanden.
Bedre adgang til domstolene for navnlig forbrugerne er et af hovedpunkterne i Wien-handlingsplanen og konklusionerne fra Det Europæiske Råd i Tampere. Der er allerede inden for rammerne af det retslige samarbejde i borgerlige sager, herunder handelssager, taget visse skridt med henblik på at fremme retshåndhævelsen i udlandet. Der er imidlertid netop i grænseoverskridende sager også behov for enkle og hurtige procedurer, således at EU-borgerne kan få fastslået deres rettigheder.
Hvilke procesretlige forenklinger kan EU-borgerne forvente på dette område inden for en overskuelig fremtid, og hvilke forbedringer vil de medføre, navnlig med hensyn til forbrugernes retsstilling?
Karin Gastinger,
   Som svar på fru Schierhubers spørgsmål om forbedret adgang til retfærdighed for forbrugerne i Europa, vil jeg gerne sige, at når det gælder juridisk samarbejde i civile og kommercielle sager, arbejder Rådet i øjeblikket på det projekt, der lægges op til i Haag-programmet fra 2004 og handlingsplanen fra 2005 til gennemførelse af dette. Det indbefatter oprettelse af nye procedurer, der skal sætte EU's borgere i stand til hurtigere og lettere at få juridiske afgørelser ved stridigheder, der går på tværs af grænserne. 
I særdeleshed beskæftiger vi os her med to forordninger: for det første forordningen om oprettelse af en europæisk procedure for betalingspåbud, og for det andet den forordning, der fastlægger en procedure på EU-plan for krav af mindre værdi. Da det drejer sig om forordninger, er Parlamentet tæt involveret i begge procedurer under proceduren med fælles beslutningstagning. 
Begge forordninger skaber nye proceduremæssige muligheder, der også i særdeleshed vil forstærke forbrugerbeskyttelsen i hele EU. Hvis forbrugerne står over for retstvister i forbindelse med deres finansielle transaktioner på tværs af grænserne, vil de nu have adgang til de institutioner, der organiserer juridisk samarbejde mellem justitsmyndighederne i de enkelte medlemsstater. 
De to nye procedurer vil derfor supplere de instrumenter, der er vedtaget indtil nu med hensyn til juridisk samarbejde - den forenklede procedure til bevisoptagelse og minimumsnormerne for retshjælp for blot at nævne et par stykker - og således yderligere forøge de juridiske hjælpemidler inden for EU.
Den forordning, der skaber en europæisk procedure vedrørende betalingspåbud, vil gøre det muligt i fremtiden for EU-borgere at få et europæisk betalingspåbud ved henvendelse til en domstol, når det gælder krav, der muligvis ikke vil blive anfægtet af debitor. Hvis der derefter ikke er nogen indvendinger fra debitor, bliver dette betalingspåbud endeligt og kan således håndhæves. Det vil gøre det lettere for kreditor senere at hævde dette betalingspåbud i medlemsstaterne. 
I forlængelse af Parlamentets positive udtalelse af december 2005 viste det sig muligt at nå politisk enighed om denne forordning allerede den 21. februar 2006 ved det seneste møde i Rådet (retlige og indre anliggender). Når forordningen er blevet revideret af de juristlingvister, skal den vedtages af Rådet ved førstebehandling som et "A"-punkt i april 2006. Til trods herfor forventer vi, at forordningen først vil træde i kraft om to år. 
Etableringen af en europæisk procedure for krav af mindre værdi - det andet afgørende punkt her - vil simplificere og fremskynde håndhævelsen af små krav på tværs af grænserne. Denne procedure, der principielt skal foregå skriftligt, vedrører sager, hvor der træffes juridisk afgørelse vedrørende krav på et beløb på op til 2.000 euro. Den ønskede fremskyndelse skal nås ved at indføre en tidsgrænse for selv de enkelte stadier af proceduren, som ikke blot domstolene, men også parterne i sagen skal overholde.
Derudover står det domstolene frit for at bestemme, hvilke beviser de vil kræve, og i hvilken udstrækning, der skal aflægges vidneudsagn i de enkelte sager. Der kan også aflægges vidneudsagn ved hjælp af moderne kommunikationsteknologi, såsom videokonferencer eller lignende - naturligvis forudsat at det også er tilladt i henhold til den pågældende medlemsstats procedurer. Vi agter under vores formandskab aktivt at fortsætte arbejdet på den forordning, der fastlægger en procedure for krav af mindre værdi på EU-plan, og håber faktisk at kunne bringe sagen et godt stykke hen imod dens afslutning. 
Agnes Schierhuber (PPE-DE ).
   - Jeg er rådsformanden meget taknemmelig for hendes svar. Hun nævnte den europæiske procedure vedrørende krav af mindre værdi og også grænseoverskridende beskyttelse for begge parter. Mit tillægsspørgsmål er følgende: Hvordan skal de europæiske forbrugere i fremtiden blive informeret om deres juridiske muligheder? 
Karin Gastinger,
   Hr. formand, generelt tilbydes EU's borgere mange oplysninger. Kommissionens juridiske atlas i særdeleshed, som står til rådighed for alle på internettet, spiller en meget værdifuld rolle i denne forbindelse, for det gør det muligt at få adgang til lovgivning og lignende på en meget enkel måde i hele Europa. Det er et meget vigtigt aspekt.
Vi er naturligvis interesserede i, at vores borgere skal få så mange oplysninger som muligt - i særdeleshed når det gælder adgang til retfærdighed - og derfor er det vigtigt, at oplysningerne også straks gives videre. Med henblik herpå er det, så vidt vi kan se, særlig vigtigt at samarbejdet med de afgørende institutioner er konstruktivt, hurtigt og meget effektivt. Det er et afgørende aspekt. Jeg mener, at det er af vital betydning, at vi udfører et stort arbejde i medlemsstaterne og får oplysninger fra domstolene, så de nødvendige oplysninger kan videregives fra domstolene til offentligheden. Det er et andet afgørende aspekt. Et sundt retssystem i Europa kan kun fungere, hvis offentligheden ved, hvor den skal henvende sig. 
Reinhard Rack (PPE-DE ).
   - Hr. formand, fru formand for Rådet, forbrugerne gør i stigende grad brug af de nye muligheder, som internettet byder på, herunder i særdeleshed e-handel. Har der været nogen overvejelser af dette med henblik på forbedring af beskyttelsen af juridiske hjælpemidler? Hvor snart kan vi forvente resultater, der forbedrer den nuværende situation? 
Karin Gastinger,
   Generelt har det ærede medlem naturligvis ret. E-handel vil spille en helt afgørende rolle i Europa i fremtiden. Der er naturligvis reguleringsinstrumenter, hvis bestemmelser allerede begynder at omfatte forbrugerbeskyttelse, særlig når det gælder e-handel, eftersom vi er opmærksomme på, at der er mulighed for hyppigt misbrug på dette område. Jeg er også opmærksom på, at enkelte udbydere af e-handel allerede benytter kvalitetsmærker og lignende, hvilket er deres egen form for adgang. Jeg ser frem til i fremtiden også at have at gøre med disse instrumenter, selv om det ikke primært vil foregå i Rådet (retlige og indre anliggender), men snarere falde inden for området for Rådet (konkurrence). 
Richard Seeber (PPE-DE ).
   - Hr. formand, fru formand for Rådet, jeg mener også, at det indre marked trænger til et funktionsdygtigt juridisk system og i særdeleshed et funktionsdygtigt system til håndhævelse af loven. Men hvilke arrangementer har man planlagt med hensyn til omkostningerne? Håndhævelse af loven drejer sig jo da altid om omkostningerne. Skal der være en ensartet europæisk ordning for dette, eller holder vi os til systemet med individuelle nationale arrangementer? 
Karin Gastinger,
   Det ærede medlem har rejst et meget følsomt spørgsmål, som naturligvis især i forbindelse med en forordning, der fastlægger en procedure for krav af mindre værdi på europæisk niveau, er et af de vigtigste spørgsmål, der står til drøftelse. Strengt taget er der ikke nogen planer om en tvungen advokatbistand i forbindelse med proceduren for krav af mindre værdi på europæisk plan, noget der naturligvis rejser et centralt spørgsmål vedrørende omkostninger og i særdeleshed vedrørende dækning af retsudgifter, hvor der findes forskellige ordninger i de forskellige medlemsstater.
Generelt har vi bestræbt os på at fastlægge juridiske instrumenter inden for rammerne af retslig bistand i særdeleshed, og de er allerede ved at blive gennemført. Vi må bestemt tænke på yderligere instrumenter til de andre områder. Møder i Rådets arbejdsgrupper har afsløret, at det er et spørgsmål, som mine eksperter drøfter, og hvor vi bestemt vil kunne nå en løsning, også med hensyn til den europæiske procedure for krav af mindre værdi. 
Formanden.
Har det østrigske formandskab til hensigt at forny anstrengelserne for at opnå enighed i Rådet om den rammeafgørelse om bekæmpelse af racisme og fremmedhad, der i 2001 blev forelagt af Kommissionen og nød stor opbakning fra Parlamentet?
Rapporter fra EU's Center for Observation af Racisme og Fremmedhad i Wien giver et bekymrende billede af EU-landenes manglende evne til at tackle racistiske forbrydelser. Hvordan kan Rådet i den forbindelse forsvare ikke at opprioritere fælles europæisk lovgivning til bekæmpelse af strafbare handlinger begrundet i racehad? 
Karin Gastinger,
   Hr. formand, dette fører os til et andet meget følsomt område. Den 29. november 2001 forelagde Kommissionen ganske rigtigt et forslag til en rammeafgørelse om bekæmpelse af racisme og fremmedhad. Trods intensive drøftelser i Rådet var det ikke muligt at nå til enighed om dette forslag i februar 2003.
Efterfølgende fremlagde den italienske delegation i marts 2003 en alternativ version af udkastet til en rammeafgørelse, men heller ikke denne version fik delegationernes opbakning. Den 24. februar 2005 pålagde Rådet derfor sin arbejdsgruppe "materiel strafferet" at fortsætte drøftelserne om udkastet. Følgelig genoptog gruppen arbejdet med udkastet på baggrund af situationen i 2003. Debatten om denne rammeafgørelse på møde i Rådet den 2. og 3. juni 2005 gjorde det klart, at der ikke er mulighed for enighed mellem medlemsstaterne. Det var naturligvis ærgerligt, især for de medlemsstater, som i høj grad gik ind for denne rammeafgørelse.
Set i lyset af denne rammeafgørelses forhistorie, som jeg netop har beskrevet, synes tiden på nuværende tidspunkt ikke moden til at forhandlingerne genoptages. Ikke desto mindre ønsker formandskabet ikke at lade dette meget vigtige dossier - og frem for alt det politiske budskab bag det - stagnere helt. Derfor vil vi i løbet af vores formandskab afholde et seminar om dette emne, også efter aftale med Kommissionen og EU's Center for Observation af Racisme og Fremmedhad. Vi forventer ca. 100 deltagere til dette seminar. Seminaret vil finde sted 20. til 22. juni 2006 i Wien, og udvalgte problematikker, som hænger sammen med dette forslag, vil blive drøftet.
Som De sikkert kan forestille Dem - det har vi jo også set i rammerne af den seneste diskussion om karrikaturerne - befinder vi os endnu en gang midt i spændingsfeltet mellem vores politiske budskab om, at vi entydigt er imod racisme og fremmedhad, og ytringfriheden. Det er netop dette spændingsfelt, som vi skal løse op for, hvis vi virkelig skal tage et vigtigt skridt fremad. Det er netop sådanne emner, som vil blive drøftet på seminaret.
Det er tanken, at der skal deltage to repræsentanter fra hvert medlems-, tiltrædelses- og kandidatland. Frem for alt vil vi også invitere ngo'er, som er fortrolige med problematikken, ligesom vi også vil invitere repræsentanter for Rådet, OSCE og ODIHR, netværket af uafhængige eksperter i grundlæggende rettigheder samt for Den Europæiske Kommission mod Racisme og Intolerance (ECRI). Naturligvis vil vi også invitere repræsentanter for Parlamentet til at deltage. Parlamentet vil modtage en officiel indbydelse til dette seminar i slutningen af marts. På det tidspunkt vil programmet også være helt på plads, så vi kan fremlægge det.
Desuden skal jeg - som allerede nævnt i forbindelse med spørgsmål 4 om beskyttelse af grundlæggende rettigheder - henvise til, at Rådet i december 2003 besluttede at oprette et Europæisk Agentur for Grundlæggende Rettigheder, hvilket blev bekræftet i december 2004. Rådets ad hoc arbejdsgruppe om grundlæggende rettigheder og unionsborgerskab undersøger i øjeblikket det forslag til en forordning, som Kommissionen fremlagde i juni 2005. Det er planen, at agenturet skal begynde sit arbejde den 1. januar 2007. Vi ved, at det er en meget stram tidsplan, men vi håber at kunne overholde den.
Det østrigske formandskab tillæger denne problematik højeste prioritet og håber at kunne afslutte forhandlingerne, så agenturet kan påbegynde sit arbejde som planlagt. 
Sarah Ludford (ALDE ).
   - Der er nogle vanskelige spørgsmål - f.eks. holocaust-fornægtelsen og beskyttelsen af ytringsfriheden - men det er skandaløst, at der i 2006 stadig ikke er nogen samlet EU-reaktion på det alarmerende og stigende problem med racistisk vold. Det må være muligt på EU-plan at blive enige om at forhindre det daglige racistiske chikaneri og racehad, som mange af vores borgere og indbyggere lider under.
Nogle lande, f.eks. Grækenland, Italien og Portugal, registrerer ikke engang racistiske overfald. Vær så venlig at nævne de obstruktive medlemsstater, der forsinker denne rammeafgørelse, og gør en kraftanstrengelse under Deres formandskab for at erklære forbrydelser i form af racehad ulovlige. Lykke til!
Karin Gastinger,
   Jeg kunne ikke være mere enig med Dem i denne udtalelse. Set fra formandskabets synspunkt har vi i denne forbindelse naturligvis stor interesse i at udsende et vigtigt politisk signal. Vi formoder, at vi gennem vores seminar igen vil kunne konkretisere dette anliggende og ved hjælp af ekspertudtalelser - frem for alt på baggrund af mange ekspertudtalelser - vil skabe et resultat, som vil gøre det muligt for os i fremtiden at finde den nødvendige balance mellem vores fælles forventninger: nemlig på den ene side effektivt at gå imod racisme og fremmedhad og på den anden side ikke at sætte ytringsfriheden på spil i processen. Vi ønsker i alle tilfælde at tage et væsentligt skridt fremad og håber, at det i løbet af det finske formandskab på baggrund af vores arbejde vil lykkes at afslutte dette dossier succesfuldt eller i det mindste at skabe basis for videreforhandling. 
Manolis Mavrommatis (PPE-DE ).
   - Hr. formand, fru minister, racisme og fremmedhad er nået helt ind i sportens og fodboldens verden. De er sikkert klar over, at vi har haft mange episoder rettet mod farvede sportsfolk og fodboldspillere i mange arrangementer og kampe - hovedsagelig fodboldkampe - i England, Spanien, Frankrig osv. Agter det østrigske formandskab at opfordre Tyskland til at træffe foranstaltninger mod racisme og fremmedhad under VM til sommer? Og hvordan vil De håndtere sagen, da De jo stadig har formandskabet på det tidspunkt?
Karin Gastinger,
   Vi går ud fra, at Tyskland er en retsstat, og at det er de tyske myndigheders opgave at træffe passende foranstaltninger til at modvirke racisme og fremmedhad, også under verdensmesterskabet i fodbold. Jeg er helt sikker på, at Tyskland vil træffe de nødvendige foranstaltninger. 
Gay Mitchell (PPE-DE ).
   - Mit spørgsmål, spørgsmål nr. 8, drejer sig også om fremmedhad. Ministrenes svar er stadig meget lange. Er det ikke muligt af hensyn til medlemmerne at behandle spørgsmålene under ét, når de vedrører samme emne?
Jeg kommer hver eneste måned for at stille spørgsmål, men vi når aldrig til dem. Vi når meget få spørgsmål, og svarene må vare i evigheder. Det næste spørgsmål, som jeg har stillet, vedrører fremmedhad, og jeg ved ikke, hvorfor det ikke er blevet slået sammen med spørgsmål nr. 7.
Bill Newton Dunn (ALDE ).
   - Hr. formand, jeg har en bemærkning til forretningsordenen. Den østrigske justitsminister er rejst helt herover. Vi blev bedt om at stille hende spørgsmål. Vi måtte vente til marts. Nogle af disse spørgsmål blev stillet i december, men vi ventede tålmodigt i tre måneder på at stille hende spørgsmålene. Nu har hun fået lov til at besvare præcis to spørgsmål på tre måneder!
Det er ikke hendes skyld, og vi er meget glade for, at hun kom - tak, fordi De kom, fru minister - men vil De være så venlig at sige til hr. Borrell, at dette er en fiasko. Det fungerer ikke. Det er ikke nogen god idé, at ministeren kommer og besvarer to spørgsmål efter tre måneder.

Formanden.
Har Kommissionen nogen sammenhængende handlingsplan på baggrund af det stigende fremmedhad, der kan konstateres i EU, navnlig over for EU-statsborgere, der bor og arbejder som et mindretal i en anden EU-medlemsstat?
Karin Gastinger,
   Fru formand, jeg har egentlig besvaret spørgsmål 7 og 8 af Sarah Ludford og Gay Mitchell under ét, men jeg står naturligvis gerne til rådighed, hvis De skulle have yderligere spørgsmål. 
Gay Mitchell (PPE-DE ).
   - Eftersom fremmedhad og racisme ofte ses ved sportsbegivenheder, overvejer rådsformanden da som en del af planen at bruge sport som en måde at bekæmpe fremmedhad på? Agern bliver til egetræer.
I min valgkreds holder Crumlin United Football Club - en klub for unge, som Robbie Keane kom fra - en weekend om året en sportsfestival, hvor folk ikke bare dyrker sport, men også har kulturelle udvekslinger. Ville rådformanden overveje, om vi over hele EU kunne have en weekend, hvor tilsvarende sportsbegivenheder og kulturelle udvekslinger finder sted, så vi bruger sport til bekæmpelse af fremmedhad?
Karin Gastinger,
   Fru formand, hr. Mitchell, jeg mener, at det principielt er en god idé, da jeg også er af den opfattelse, at det er vores fælles opgave at kæmpe for, at racisme og fremmedhad i Europa ikke har en chance. Jeg ser også, at sport i denne forbindelse kan være med til at bygge broer, fordi når især unge mennesker, som jo er vores fremtid, men også vokse deltager og kæmper mod hinananden, kan de efterfølgende foretage sig ting sammen.
Det er dog ikke kun sport, som spiller en potentiel rolle i denne sammenhæng, men derimod ser jeg absolut også muligheder på kulturområdet. Selv om de to ikke umiddelbart hænger sammen, skal vi forsøge at bygge broer på mange forskellige områder. Racisme og fremmedhad er meget ofte forbundet med fordomme, og fordomme opstår oftest på grund af manglende kendskab til andre kulturer, fordi ukendte ting og situationer ofte er forbundet med angst. Da angst giver næring til negative følelser, kan der naturligvis opstå racisme og fremmedhad. Derfor skal vi hilse alle tiltag velkommen, som kan føre til, at vi lærer hinanden bedre at kende, at vi lærer andre kulturer bedre at kende for på den måde at overvinde fremmedhad.
Spørgsmålet er - da De, ærede medlem, nu har henvendt Dem konkret til mig som justitsminister - om Rådet inden for rammerne af EU-traktaten faktisk har den fornødne kompetence til at gøre dette. Jeg er dog af den overbevisning, at dette er et politisk budskab, som vi alle skal give videre. 
President.
   Jeg takker mange gange for disse bemærkninger. Vi vil drøfte dem med formandskabet og overveje, hvordan vi næste gang kan handle, så alle bliver tilfredse. 
Claude Moraes (PSE ).
   - Som en bemærkning til forretningsordenen vil jeg sige, at jeg ikke er sikker på, at pointen er blevet forstået. Det østrigske formandskab valgte at ændre systemet for besvarelse af spørgsmål til Rådet, hvilket førte til en ventetid på tre måneder for mange af de medlemmer, der står opført her, mig selv inklusive. Det var hr. Newton Dunns pointe.
Vi har ventet i tre måneder. Ministeren har været meget elskværdig. Det er ikke hendes skyld, at formandskabet besluttede at ændre systemet. Ministeren har været utroligt elskværdig og har besvaret et spørgsmål til. Det har jeg aldrig oplevet før.
Men vil De være så venlig at revidere den beslutning og vende tilbage til det gamle system? Dette fungerer ganske enkelt ikke. Vi har stillet vigtige spørgsmål om radikalisering og andre ting, som endnu ikke er besvaret efter tre måneder. Vær så venlig at overveje at vende tilbage til det gamle system.
Formanden.
   - Spørgsmål, der på grund af tidnød ikke var blevet besvaret, ville blive besvaret skriftligt (se bilag).
Spørgetiden til Rådet er afsluttet.
Formanden.
   - Næste punt på dagsordenen er spørgetiden med spørgsmål til Kommissionen (B6-0013/2006).
Carlos Carnero González (PSE )
   - Fru formand, undskyld, at jeg spilder lidt af tiden, før vi begynder på spørgsmålene til Kommissionen, men jeg vil gerne give udtryk for min undren og måske også forbavselse over det, der er sket med et af de spørgsmål, jeg netop havde stillet til denne møde.
Mens jeg i sidste uge fik at vide, at mit spørgsmål om fastholdelsen eller ændringen af beslutningen om at reducere antallet af spanske oversættere i Kommissionen ville besvaret som det tredje i denne spørgetid, fik jeg i går aftes besked om, at Parlamentets formand havde afvist mit spørgsmål. 
I dag har jeg modtaget et brev fra hr. Harald Rømer, vicegeneralsekretæren, hvori han forklarer mig, at der er truffet denne afgørelse, fordi jeg havde fået et mundtligt svar på et tilsvarende spørgsmål i februar.
Hr. Rømer har formentligt kun læst overskriften på mit spørgsmål, som er den samme, men ikke selve teksten. Teksten i mit spørgsmål i februar og i mit spørgsmål i denne måned er helt forskellige. Jeg ønsker f.eks. at få at vide, hvorvidt Kommissionen har sagt, at den vil reducere antallet af oversættere i den spanske tjeneste til 67 før årets udgang, eller hvordan den kan fastholde en sådan beslutning på det kommende topmøde mellem Europa og Latinamerika, der finder sted i Wien.
Jeg er ikke enig i beslutningen om, at spørgsmålet ikke kan antages til behandling. Jeg mener, at det krænker mine rettigheder som parlamentsmedlem, og jeg kræver at få et svar på mit spørgsmål, om ikke under denne spørgetid, så i næste måned. 
Formanden.
   - Mange tak, hr. Carnero Gonzáles, jeg vil give det videre til hr. Rømer i sekretariatet, hvor afgørelsen oprindeligt blev truffet. Samtidig vil jeg dog endnu en gang gerne gøre Dem opmærksom på vores forretningsorden og især på bilag II punkt 3 om gennemførelse af spørgetid i henhold til artikel 109, hvor der står, at et spørgsmål ikke er tilladt, hvis det samme eller et lignende spørgsmål er blevet stillet og besvaret i de forudgående tre måneder. Det er jo øjensynligt beslutningsgrundlaget. Så meget kan jeg allerede sige nu, men jeg vil dog i alle tilfælde give Deres kommentarer videre.
Formanden.
Bevillingerne til Trans Crime-projektet er kun tilstrækkelige til, at de 15 gamle medlemsstater kan deltage. Ville det i betragtning af, at det meste af den storstilede organiserede kriminalitet har sit udspring unde for EU mod øst og sydøst, ikke være bedre at forhøje bevillingerne til projektet, så alle 25 medlemsstater kan deltage?
Franco Frattini,
   Fru formand, mine damer og herrer, spørgeren rejser et vigtigt spørgsmål, eftersom der er tale om midler til et projekt, som er væsentligt for os, og navnlig et forskningsprojekt, der drejer sig om kriminalitet.
Af tekniske årsager er det ikke muligt at øge finansieringen, sådan som spørgeren beder om, eftersom det er et projekt fra 2004, der vil blive afsluttet i 2006. Det er dog muligt at sørge for, at der inden for rammerne af samme program tilrettelægges seminarer, som også omfatter de nye medlemsstaters aktiviteter og analyser, sådan som spørgeren beder om.
Desuden eksisterer der et andet program, som ligeledes finansieres af Kommissionen, og som netop vedrører alle medlemsstaterne, dvs. også de nye medlemsstater, og lige præcis omfatter indsamling af statistiske data og informationer om fem typer alvorlige forbrydelser, nemlig korruption, svig, illegal handel med kulturarv, forfalskning, piratkopiering, seksuel udnyttelse af børn og pornografi. Når det gælder disse emner, omfatter det igangværende projekt alle EU's medlemsstater. 
Bill Newton Dunn (ALDE ).
   - Jeg takker kommissæren for svaret. Jeg tror, at vi er på bølgelængde i denne sag, og det ved han. Vi havde faktisk samme mål.
Jeg takker Dem for oplysningerne, hr. kommissær. Jeg vil bare gerne spørge, hvornår De forventer, at resultaterne er til rådighed. Hvornår vil programmet være klar, så vi faktisk får harmoniseret statistisk indsamling over hele EU?
Franco Frattini,
   Fru formand, mine damer og herrer, det igangværende projekt bliver afsluttet i april 2006, dvs. om nogle få uger. Det næste projekt er allerede i gang, og det bliver afsluttet i årets løb. Vi kan således slå fast, at vi i år vil få ajourførte statistiske data til rådighed, både for medlemsstaterne før 2004 og derefter - inden årets udgang - for alle de andre medlemsstater. 
Formanden.
Er Kommissionen bekymret over rentestigningen på et tidspunkt, hvor inflationen i Europa ikke viser tegn på at stige?
Hvilke konsekvenser vurderer Kommissionen denne rentestigning vil få for den begyndende bedring i den europæiske økonomi og for beskæftigelsen i euroområdet?
Siim Kallas,
   Spørgsmålet drejer sig om rentepolitik og pengepolitik. 
På vegne af Kommissionen må jeg sige, at pengepolitikken - og dermed beslutningerne om renteændringer - helt og holdent er Den Europæiske Centralbanks ansvar. Dens uafhængighed er knæsat i traktaten. Det er Den Europæiske Centralbanks vigtigste mål at fastholde prisstabiliteten i euroområdet ved at sørge for, at de mellem- og langsigtede inflationsforventninger i euroområdet er fast forankrede på niveauer, der er forenelige med prisstabilitet. Den Europæiske Centralbank støtter økonomisk vækst og jobskabelse i euroområdet. Det aktuelle renteniveau over hele løbetidsspektret er stadig historisk lavt både nominelt og realt. 
Hvad angår den sidste del af spørgsmålet om de økonomiske fremtidsudsigter, forventede Kommissionen i sin seneste foreløbige prognose, at den økonomiske vækst i 2006 ville stige til mellem 1,9 % og 2 % i euroområdet, hvilket er tæt på skønnene over områdets potentielle vækstrate. Kommissionen er imidlertid forsigtig med at kommentere Den Europæiske Centralbanks politikker, fordi det udelukkende er bankens ansvar. 
Cristóbal Montoro Romero (PPE-DE ).
   - Fru formand, hr. kommissær, forsigtighed og institutionel respekt er ikke til hinder for, at vi foretager politiske vurderinger af institutionernes beslutninger, f.eks. i tilfældet med Den Europæiske Centralbank, hvis rentestigning på et tidspunkt med lav økonomisk vækst og manglende jobskabelse i EU vækker bekymring blandt millioner af spaniere, millioner af europæiske borgere, millioner af små virksomheder i hele Europa og millioner af familier, der har realkreditlån.
Derfor sagde jeg til Dem, hr. kommissær, at jeg opfordrer Kommissionen til at komme med et respektfuldt politisk forslag til Den Europæiske Centralbank.
Siim Kallas,
   Det politiske budskab er, at Den Europæiske Centralbank er et meget uafhængigt organ, hvilket fastslås i traktaten. Som økonom og tidligere centralbankdirektør kan jeg uddybe det nærmere. Jeg kan blot sige, at Europas pengepolitiske mål tager udgangspunkt i inflationsbekæmpelse, som har stor social betydning, og i den sammenhæng er justeringen af pengepolitikken en temmelig avanceret mekanisme.
Alle låntagere vil have en rente, der er så lav som muligt. Disse renter er meget lave i Europa for øjeblikket, og de hindrer ikke den økonomisk vækst. Jeg kan kun tale som økonom. Kommissionens holdning er, at rentepolitikken fortsat er op til Den Europæiske Centralbank.
Paul Rübig (PPE-DE ).
   - Fru formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, rentepolitikken har naturligvis også afgørende indflydelse på statsgælden. Hvordan ser De, hr. kommissær, rentepolitkkken i sammenhæng med stabilitetspagten?
Siim Kallas,
   Igennem historien har regeringer og centralbanker truffet forskellige og radikale foranstaltninger. F.eks. blev renten i USA pludselig hævet til 17 %, og den supplerende pengeforsyning blev dermed virkelig presset ned. Men for øjeblikket er renteændringerne ret beskedne i Den Europæiske Centralbank. Det er i overensstemmelse med prognoserne og de økonomiske hensyn og fremtidsudsigter. Vi griber ikke ind i de politikker.
Justas Vincas Paleckis (PSE ).
   - Hr. kommissær, tre stater - Slovenien, Litauen og Estland - bliver optaget i euroområdet til næste år. Hvilken indvirkning vil det få på renterne og inflationen i Europa, hvis det lykkes de tre små økonomier at blive optaget? Er der tegn på nogen ændringer?
Siim Kallas,
   Hvad angår ændringer, hvis disse lande bliver optaget i euroområdet, kender De alle sammen situationen, og De ved, at de kriterier, der er vedtaget i Maastricht-traktaten, er meget strenge. Jeg kan kun diskutere dette spørgsmål som økonom. Som borger fra et af disse lande støtter jeg naturligvis udvidelsen af euroområdet, og lande med velfungerende finanspolitikker vil uden tvivl styrke euroområdet. Det vil også betyde udbredelse af euroen og dens indflydelse i verden. Disse lande har en stabil budgetpolitik, og derfor vil de øge euroens troværdighed.
Formanden.
Med hvilke konkrete aktioner og foranstaltninger til forenkling af proceduren og nedbringelse af bureaukratiet agter Kommissionen i forbindelse med planlægningen af den nye række programmer (Kultur 2010, Livslang Læring 2007-2013, Uddannelse og Erhvervsuddannelse 2010 og Aktive Unge 2007-2013) at udnytte de nye muligheder for uddannelse og erhvervsuddannelse, der fremmer de unges intellektuelle og videnskabelige udvikling og gør det lettere for dem at opnå den nødvendige ballast og faglige kvalifikationer og samtidig styrker deres følelse af at høre til i Europa, så de kan bidrage til det økonomiske, sociale og politiske liv i EU?
Ján Figeľ,
   Spørgsmålet vedrører forenkling og et mere brugervenligt rum til mobilitet i uddannelsesøjemed og programmer forbundet med unge, kultur og medborgerskab.
Som bekendt blev forslaget om uddannelse og den nye generation af programmer om livslang læring, ungdom og kultur vedtaget i 2004 for perioden 2007-2013. Vi er ved at forberede os på det, programmerne er endnu ikke helt vedtaget, men de vil afløse de eksisterende programmer, og de vil også bidrage til klarere og enklere betingelser for brugerne. De nye programmer vil, når de er fuldt ud fastlagt, give enkeltpersoner mulighed for at drage større fordel af et ægte fælles europæisk område for mobilitet. Forhåbentlig vil der være tilstrækkelige midler til rådighed. Disse programmer vil give institutioner inden for uddannelse, erhvervsuddannelse og kultur mulighed for at forbedre deres samarbejde. I denne forbindelse er forenkling af administrative og finansielle procedurer et afgørende spørgsmål. Flere evalueringer og omfattende offentlige høringer har vist, at de aktuelle programmer virkelig trænger til forenkling. Det kræver imidlertid en indsats på forskellige trin, både hvad angår de administrative ordninger for selve programmerne, og hvad angår finansforordningen og dens gennemførelsesbestemmelser.
På programniveau foreslås det at begrænse antallet af programmer på uddannelsesområdet ved at placere Erasmus, Leonardo da Vinci, Comenius og Grundtvig under samme paraply, nemlig et integreret program for livslang læring. Udformningen af de nye programmer - særligt inden for ungdom, kultur og medborgerskab - tager sigte på at forenkle adgangen for de potentielle støttemodtagere. F.eks. har vi gjort det nye program Kultur 2007 til et mere åbent og tilgængeligt program, hvad angår selve dets struktur, med tre hovedmål i stedet for de tidligere otte. Dermed er det lettere at forstå kernen i det, navnlig fordi det har en ikke-sektorbestemt tilgang, hvor enhver aktør kan føle sig velkommen, og det tager udtrykkeligt sigte på støttemodtagernes mangfoldighed.
Desuden ønsker Kommissionen at forenkle de dermed forbundne ansøgnings- og indberetningsordninger og naturligvis at fremskynde udvælgelsesproceduren. Vi har indføjet bestemmelser med henblik herpå i forslaget til afgørelse. Under den igangværende fælles beslutningsprocedure til vedtagelse af programafgørelserne har både Parlamentet og Rådet støttet Kommissionens mål om at opnå størst mulig forenkling, ikke bare hvad angår programmernes aktioner, men også hvad angår deres administrative og finansielle krav, og at opnå den rette balance mellem på den ene side fleksibilitet og brugervenlighed og på den anden side klarhed om formålet og tilfredsstillende finansielle og proceduremæssige sikkerhedsforanstaltninger.
Hvad angår finansforordningen, har Kommissionen foreslået en række ændringer, som Parlamentet for øjeblikket er i gang med at behandle. Disse ændringer vil bl.a. føre til, at proportionalitetsprincippet indføres, hvilket betyder, at de administrative krav og regnskabskravene bør stå i et rimeligt forhold til tilskuddets størrelse. For gennemførelsesbestemmelsernes vedkommende er der allerede sket fremskridt, for i juli 2005 ændrede Kommissionen de nærmere retningslinjer for gennemførelse af finansforordning nr. 1, som bl.a. førte til følgende forbedringer i form af forenklede procedurer.
For det første er kravet om ekstern revision til støtte for betalinger nu kun obligatorisk for mellemliggende betalinger eller betalinger af sidste rate af tilskuddet, når tilskuddet overstiger 750.000 euro for aktioner og 100.000 for driftstilskud. Den anden ændring er, at grænsen for faste beløb er blevet hævet fra 5.000 euro til 10.000 euro. Desuden er flere faste beløb nu mulige i et tilskud, og Kommissionen kan tillade brug af faste beløb, selv om de ikke er specificeret i basisretsakten.
Marie Panayotopoulos-Cassiotou (PPE-DE ).
   - Mange tak for Deres fyldige og oplysende svar, hr. kommissær. Jeg er meget taknemmelig for de forenklingsforanstaltninger, De gjorde rede for. Men skal vi forstå det sådan, at forenklingen også gælder for finansieringen af disse programmer? Der hersker frygt blandt borgerne for, at disse programmer ikke vil få den samme solide finansiering som tidligere. Er der grundlag for denne frygt?
Ján Figeľ,
   Mange tak for tillægsspørgsmålet. Jeg lyttede med stor interesse, selv om det kun var via en udsendelse, til det indlæg, som præsidenten for Den Tyske Forbundsrepublik kom med, da han begejstret talte om uddannelse, unge mennesker og Erasmus-programmet. Jeg mener, at det er en rigtig holdning for et statsoverhoved og en europæisk borger, der mener, at vi gennem uddannelse og mobilitet kan nå meget mere på det økonomiske, sociale, kulturelle og politiske område. Jeg er derfor af den faste overbevisning, at de nye programmer med frivillig bistand og unge på uddannelsesområdet, såvel som på det kulturelle område, bør forøges kvantitativt såvel som kvalitativt, da de er af så stor betydning, både for den enkelte og for hele Fællesskabet. Situationen ligger nu stort set i hænderne på de parter, der drøfter de finansielle overslag, men jeg mener, at vi sender et meget betimeligt budskab til det land, der har formandskabet, til Parlamentet, til Kommissionen og til hele den udvidede Europæiske Union.
Jeg er særlig taknemmelig for den igangværende støtte her i Parlamentet til EU's uddannelsesprogrammer. Det er der hårdt brug for. 
Josu Ortuondo Larrea (ALDE ).
   - Fru formand, vi taler nu om integration og om følelsen af at høre til i Europa, og for et par minutter siden talte vi om racisme og fremmedhad. Jeg synes, at der er nogle fælles træk ved alt dette. For et par måneder siden besøgte jeg Canada, hvor jeg så, at der findes et meget komplet program til integration af indvandrerne og deres familier.
Jeg vil gerne spørge Kommissionen, om den i denne forbindelser overvejer at lave et integrationsprogram for unge indvandrere, så vi også kan få mindre racisme og mindre fremmedhad, eftersom disse nye borgere også føler, at de hører til vores samfund. 
Ján Figeľ,
   Jeg er sikker på, at anvendelsen af uddannelse som et redskab imod racisme og fremmedhad og for social inddragelse og integration også er en meget skarpt opfattet og fælles opgave. Et integreret, frit og demokratisk Europa kan kun være bygget på integrerede, frie og demokratiske samfund. Medlemsstaterne, deres regeringer, offentlige myndigheder i bredere forstand og europæiske institutioner opfordres således til at støtte den slags redskaber.
Nogle af programmerne bliver allerede anvendt til det formål. Den europæiske ungdomspagt, som blev vedtaget sidste år, er et af de særlige integrationsredskaber, og den giver nogle muligheder for Europas ungdom, unge mennesker, som har mange vanskeligheder og befinder sig i sårbare situationer i de enkelte lande. Social inddragelse er et af de vigtigste elementer i socialpolitikken. Jeg ønsker ikke at tale på vegne af mine kolleger, men disse spørgsmål bliver taget i betragtning og fremmes gennem forskellige programmer, som henhører under vores kompetenceområde.
Der kan gøres mere på grundlag af sammenhængende politikker på europæisk og nationalt plan. Dette er et vedvarende problem, som ikke bare skal løses gennem uddannelse, men også gennem sport, kultur og interkulturel dialog. Disse er meget nyttige og effektive redskaber til fremme af social inddragelse og integration og til bekæmpelse af problemer i form af f.eks. vold, vandalisme, racisme og fremmedhad.
Richard Seeber (PPE-DE ).
   - Fru formand, ligesom alle hans kolleger, taler kommissæren om forenkling, og disse komplicerede europæiske fremgangsmåder er et hovedkritikpunkt. Kunne han måske give mig et par konkrete eksempler på, hvad der på ny forenkles, og hvad der nu bliver bedre? For det andet tænker jeg på, om der er optegnelser, som viser, hvad administrationen af programmerne faktisk koster, og hvor meget der på baggrund af disse programmer vil gå direkte til EU-borgere i fremtiden? 
Ján Figeľ,
   Jeg nævnte Erasmus, fordi den tyske forbundspræsident brugte det eksempel. Jeg synes, at han gjorde ret i at nævne det, for det er nok det mest berømte og populære program. Der har været 1,4 millioner Erasmus-studerende siden 1987. Det drejer sig om meget betydningsfulde programmer for enkeltpersoner og samfund. Folk får meget ud af de programmer. Der er større og større efterspørgsel efter dem. Jeg har takket Parlamentet for dets støtte til disse programmer, fordi de har betydning. Europas fremtid ville være mere tvivlsom uden de programmer.
Programmerne har indflydelse på andre områder: Erasmus var drivkraften bag Bologna-processen, som er meget betydningsfuld for enhver studerende, enhver underviser og ethvert universitet i Europa.
Jeg nævnte nogle af de forslag, der allerede er omfattet af de gennemførelsesbestemmelser, som Kommissionen har vedtaget. Kommissionen har foreslået over 100 ændringer til finansforordningen. Nu er det Deres tur til at træffe beslutning og lave forbedringer. Fra og med januar 2006 har vi oprettet et nyt forvaltningsorgan, der tager sig af alle enkeltsager og projekter og arbejder snævert sammen med de nationale organer. Dette centraliserede system til afvikling af vores programmer er et fornuftigt redskab. De nationale organer opererer i medlemsstaterne på konkrete nationalsprog. De er meget tættere på borgerne, hvilket bidrager til, at brugerne af programmet betjenes bedst muligt.
Måske kan vi gå mere i detaljer på et senere tidspunkt, når vi drøfter selve finansforordningen. Der er nogle konkrete foranstaltninger og forslag til, hvordan vi kan gøre livet lettere for brugere af små tilskud sammenlignet med de millioner, der bruges til infrastruktur- og forskningsprojekter.
Vi ønsker også at afsætte flere penge til f.eks. Erasmus og programmer for livslang læring, fordi vi mener, at 125 euro pr. person pr. måned ikke er nogen særlig stor europæisk støtte i betragtning af de reelle leveomkostninger i vores lande. "Mere" betyder altså også mere i den sociale dimension. Disse penge er ofte afgørende for dem, der har brug for europæiske tilskud for at studere i udlandet.
Formanden.
Kommissionen har udarbejdet en plan til fremme af iværksætterånd i hele uddannelsesforløbet fra grundskoleniveau til universitetsniveau. Kommissionen henviser heri til, at der er behov for øget økonomisk vækst og øget iværksætterinitiativ, hvis man ønsker på tilfredsstillende vis at bevare den europæiske sociale model. Dette kan jeg fuldt ud tilslutte mig. Jeg er imidlertid betænkelig ved risikoen for, at uddannelser underkastes konkurrencens og markedets vilkår, fordi jeg anser det for vigtigt såvel for den europæiske sociale model som for den personlige udvikling at bevare uddannelser, der tager sigte på at skabe frie og selvstændige mennesker med en sund dømmekraft.
Selv om der ganske vist findes mange gode metoder, som vi uden tvivl kan tage ved lære af - f.eks. udbygning af erhvervspraktikordninger i virksomheder - og der ikke må ske nogen forringelse af de erhvervsrettede studier, mener jeg dog ikke, at vi må indtage en alt for kommerciel holdning i stil med den nordamerikanske uddannelsesmodel. 
Mener Kommissionens ikke, at vi af hensyn til uddannelsernes fremtid som en af medborgerskabets grundpiller bør koncentrere vore bestræbelser om at ændre medlemsstaternes studieplaner med henblik på at forbedre uddannelserne på forskellige områder, herunder inden for humaniora og kultur? 
Ján Figeľ,
   Fru formand, mine damer og herrer, den handlingsplan, der kendes som den europæiske dagsorden for iværksætterkultur blev vedtaget i 2004. Under handlingsplanen blev der etableret fem strategiske politiske områder for den europæiske dagsorden for iværksætterkultur i disse år. Det første af disse områder drejer sig om at stimulere iværksættertankegangen blandt de unge. For nylig, den 13. februar, vedtog Kommissionen som en del af handlingsplanen en meddelelse med titlen "Fremme af iværksættertankegangen gennem uddannelse og læring". I denne meddelelse skitserede Kommissionen en række anbefalinger til medlemsstaterne, eftersom EU ikke har nogen formelle beføjelser eller kompetence på dette område.
Idéen er at styrke den rolle, uddannelse har med hensyn til at skabe en forstærket iværksætterkultur i Europa og i europæiske virksomheder. Uddannelse bør stimulere iværksætterånden hos de unge og åbne nye muligheder for deres fremtid, sammen med midlerne til at udvikle basale iværksætterfærdigheder. Et af målene med meddelelsen er at forbedre den måde, hvorpå unge bliver forberedt til deres fremtidige liv, beskæftigelse og arbejde. Kommissionen mener, at fordelene ved iværksætterkulturen og uddannelse inden for iværksætterkulturen ikke skal måles alene ved antallet af nye eller innovative virksomheder og nye arbejdspladser. Iværksætterkulturen er først og fremmest en afgørende kompetence for alle, da det hjælper de unge til at blive mere kreative og foretagsomme, at have større selvtillid og at arbejde og træffe beslutninger på en mere socialt ansvarlig måde, uanset hvilken aktivitet de måtte være engageret i.
Set i dette lys og på den bredere baggrund af de kompetencer, der fremmes under uddannelses- og erhvervsuddannelsesprogrammet for 2010, er iværksætterkulturen et af elementerne i baggrunden for otte afgørende og basale kompetencer for livslang uddannelse. Vi anser disse afgørende kompetencer for at være centrale for selvrealisering, social integration, aktivt borgerskab og mulighed for at blive beskæftiget. De indbefatter også en dimension af livet som borger, samt det kulturelle og uddannelsesmæssige område. I henhold til denne meddelelse anser Kommissionen fremme af iværksætterånd via uddannelse og erhvervsuddannelse for at være helt konsekvent og foreneligt med de mål, vi har sat os, og med dem, der er formuleret af medlemmerne, herunder også spørgeren, fru Maria Badia i Cutchet, inden for rammerne af en forbedring af den generelle uddannelse på alle områder, og på en sådan måde, at man sikrer, at de europæiske borgere for fremtiden forbliver frie og uafhængige, med bedre muligheder for udvikling. 
María Badía I Cutchet (PSE ).
   - Fru formand, hr. kommissær, jeg takker Dem for Deres ord, som bestemt har beroliget mig lidt, for når man læser meddelelsen kan man godt blive i tvivl om, hvorvidt uddannelserne underkastes konkurrencens og markedets vilkår for meget.
Jeg kan se, at der er mange studerende til stede blandt tilhørerne, og jeg er sikker på, at nogle af disse overvejer at blive virksomhedsejere i fremtiden, men måske er der andre, der har helt andre interesser, f.eks. kulturelle eller humanitære interesser. 
Ján Figeľ,
   Jeg er sikker på, at vi ikke alle sammen er erhvervsfolk, og det vil alle vores børn heller ikke blive, men det er vigtigt, at vi forstår, hvordan virksomheder fungerer. Vi mener - og når jeg siger "vi", mener jeg også medlemsstaterne, for der er stor enighed om rækken af nøglekompetencer, som omfatter iværksætterinitiativ - at det drejer sig om en evne til at forstå kompleksiteten, en evne til at tage initiativer, til at gøre initiativ til handling og påtage sig et personligt ansvar.
Dette er også til fordel for arbejdstagerne og ikke kun for arbejdsgiverne, for arbejdstagere, der er aktive og kreative, er gode arbejdstagere for enhver seriøs virksomhed. Det er grunden til, at vi mener, at sådan en evne er meget nyttig for hele samfundet og for de enkelte, og at det ikke bare drejer sig om udbredelse og produktion af virksomheder og erhvervsfolk. Det drejer sig om en mentalitet, som også burde være mere moden i et samfund i forandring, som kræver en dybere forståelse af påvirkninger og dynamik.
Paul Rübig (PPE-DE ).
   - Hr. kommissær, det er grundlæggende meget positivt, at Kommissionen tager initiativer, når det gælder iværksætterånden, som f.eks. med CIP, for når det kommer til stykket, skabes der kun arbejdspladser dér, hvor der udbydes noget til salg. Ser De nogen mulighed for, at disse initiativer kunne præsenteres for en endnu bredere offentlighed, herunder som en del af Kommissionens PR-arbejde sammen med kommissær Wallström? 
Ján Figeľ,
   Dette bør være et led i kommunikationen og opbakningen fra medlemmerne af både Kommissionen og Parlamentet, for Europa er tilbøjelig til at sammenligne sit potentiale med mange andre partneres potentiale.
Jeg mener, at vi har potentialet, men de fleste blokeringer og hindringer skyldes enten vores egne regler, altså hvordan vi organiserer vores økonomier eller samfund, eller vores mentalitet. Derfor støtter jeg fuldt ud hr. Rübigs udsagn om, at dette grundlæggende begreb - nøglekompetencerne inklusive uddannelse til iværksætterånd, uddannelse inden for kultur, kulturel bevidsthed, medborgerskab og naturligvis sprog, matematik, naturvidenskab, digitale færdigheder og læringskompetence - er vigtigt for alle.
Livslang læring er og skal være baseret på nogle grundlæggende kompetencer, og de omfatter iværksætterevne eller -mentalitet. Derfor vil jeg opfordre Dem og alle venner af små og mellemstore virksomheder, alle venner af initiativer taget af vores borgere og institutioner, til at fremme dette vigtige begreb om livslang læring.
Jeg blev ikke forbavset, men opmuntret, da en kollega under den sidste spørgetid talte om livslang læring som en af borgernes rettigheder, de enkeltes ret til over for staten eller dens myndigheder at kræve adgang til livslang læring og ikke kun til grunduddannelse og uddannelse på gymnasieniveau.
Hvis den slags systemer skal gennemføres, må vi have større mental beredvillighed. Tak, og lad os samarbejde om dette.
Formanden.
   - Spørgsmål nr. 48 blev afvist (forretningsordenens bilag II, del A, stk. 3).
I et år har Tyrkiet udstedt en 1-lira-mønt (værdi 0,6 euro), som ligner 2-euro-mønten utroligt meget. I den forbindelse er der en vis risiko for forveksling mellem Kemal Atatürk, hvis hoved er afbildet på 1-lira-mønten, og kong Albert II. På grund af de tekniske ligheder i vægt og tykkelse er der opstået store skader for automatejerne i EU. Der er også opstået problemer i forbindelse med bankernes sorteringsmaskiner, dog ikke for den enkelte borger, der måske ikke engang er bevidst om risikoen for forveksling endnu. 
Hvordan vurderer Kommissionen det nyeste tyrkiske fremstød? Hvorvidt er det tilladt, at en stats valuta har så store ligheder med euroen? Hvad påtænker Kommissionen at gøre for at beskytte de europæiske borgere?
Siim Kallas,
   Spørgsmålet vedrører tyrkiske mønter udstedt fra begyndelsen af 2005, som ligner EU-mønter meget. Kommissionen deler naturligvis medlemmets bekymring over dette forhold. Sådan noget burde ikke ske. Retten til at udstede mønter er en af et lands mest grundlæggende suveræne rettigheder. Det anbefales imidlertid at foretage uformelle konsultationer. Der findes et net med betegnelsen Coin Registration Office, som er oprettet af Mint Directors' Conference. Mønter, der er medlemmer, forventes at konsultere Coin Registration Office, når de planlægger en ny mønt, så ligheder undgås. Det blev tydeligvis ikke gjort ordentligt i dette tilfælde, hvorfor der er blevet udstedt mønter, som ligner euromønter.
Det er ikke første gang, noget sådant er sket. I 2000 lignede nogle mønter i visse lande euromønter meget. Selv i mit eget land, Estland, udstedte vi, da jeg var ansvarlig for det område, mønter, som lignede D-mark, og derfor måtte vi ændre vores produktion.
Kommissionen samarbejder med de tyrkiske myndigheder, og de har lovet at ændre deres mønter en smule. Møntproduktion er en meget kostbar og omfattende affære.
Der er imidlertid ingen panik, og risiciene er meget begrænsede. Møntautomaterne - som er det største problem - kan justeres. Vi regner med, at visse ældre automatmodeller er vanskeligere at justere, men de fleste af de nye kan justeres, så de kun accepterer de rigtige mønter. Synsmæssigt er mønterne meget forskellige. Hvis disse mønter bruges i detailhandelen, er de lette at skelne fra hinanden. Derfor er risiciene begrænsede.
Kommissionen har også samarbejdet med producenter af møntmekanismer for at informere dem om, at mekanismerne skal justeres som følge af dette problem. Vi samarbejder med de tyrkiske myndigheder for at sikre, at den nye produktion af mønter ændres en smule, så de ikke ligner euromønter så meget.
Andreas Mölzer (NI ).
   - Fru formand, hr. kommissær, jeg er klar over, at der ikke er grund til panik, som De siger. Ikke desto mindre vil jeg gerne spørge Dem, om det ikke kunne være ønskværdigt at bringe dette emne op i forbindelse med tiltrædelsesforhandlingerne med Tyrkiet for at sikre, at sådanne mønter hurtigt tages ud af omløb. For de tyrkiske parallelsamfund i Europa - måske i Tyskland eller Østrig - kunne det måske være fristende at misbruge disse mønter. Ville det ikke være muligt at fremskynde processen - også selv om om prægning af mønter er meget dyr, som De siger - for at begrænse skader på Europa og den europæiske økonomi? 
Siim Kallas,
   Dette skal der forhandles om inden for alle rammer, også inden for rammerne af tiltrædelsesforhandlingerne. Der findes en art gentlemanaftale om, at sådan noget ikke må ske. Hvis det sker, må producenterne af mindre udbredte mønter foretage nogle justeringer, så situationen med brug af mønter, der ligner hinanden, undgås.
Det vil der blive forhandlet om. Jeg får lejlighed til at møde medlemmerne af den tyrkiske regering inden længe, så jeg vil bestemt rejse spørgsmålet inden for kort tid, for som sagt er møntproduktion en omfattende og meget kostbar affære. Med tiden kan vi løse dette problem, men indtil da vil vi samarbejde med producenterne af møntmekanismer for at forhindre evt. skade.
Formanden.
Det Øverste Råd for Europaskolerne har fastlagt de kriterier, der skal følges, når det skal afgøres, hvilke sprogafdelinger der skal have til huse i Europaskole IV i Laeken. Arbejdsgruppen (opfølgningsgruppen), der har Europaskolernes generalsekretær som formand, har i flere officielle dokumenter peget på den italienske afdeling på Europaskole II i Bruxelles som en af de afdelinger, som det vil blive foreslået Rådet at overflytte til skole IV. Dette forslag må utvivlsomt være et resultat af en sammenlignende undersøgelse, hvor de forskellige kriterier er blevet målt i forhold til de eksisterende afdelinger. 
Kan Kommissionen gøre rede for detaljerne i denne undersøgelse? Kan Kommissionen, såfremt der ikke er udarbejdet en sådan undersøgelse, forklare, hvordan man er nået frem til dette resultat, og navnlig hvorfor andre sprogafdelinger er holdt ude af overvejelserne? Selv om der på nuværende tidspunkt ikke er truffet nogen endelig afgørelse, anmodes Kommissionen om at gøre rede for den fremgangsmåde, der hidtil er blevet fulgt i "opfølgningsgruppen"s arbejde, så det kan blive klart, om der er blevet fulgt egentligt videnskabelige kriterier, der kan retfærdiggøre disse forslag, der vil kunne få yderst negative konsekvenser for hundredvis af familier til ansatte i EU-institutionerne.
Det Øverste Råd for Europaskolerne er i færd med at træffe afgørelse om de sprogsektioner, der skal oprettes i Bruxelles IV-Europaskolen i Laeken. En af de muligheder, der er blevet forelagt i Det Øverste Råd, er flytning af den italienske og den nederlandske sprogsektion fra Woluwé og den tyske sprogsektion fra Ixelles til Laeken.
Er Kommissionen klar over, at børn fra oplandet til Woluwé og Ixelles samlet ville komme til at sidde tre til fire timer i skolebussen hver dag, hvis disse sektioner blev flyttet til Laeken?
Hvilke alternativer og omlægningsmuligheder til denne flytning af sektioner har Kommissionen undersøgt, eller stoler Kommissionen på de erfaringer, som generalsekretæren og Det Øverste Råd har gjort med sådanne flytninger, som allerede fra det tidspunkt, hvor skolen i Ixelles blev åbnet, resulterede i uacceptable tilstande?
Er Kommissionen parat til åbent at forelægge og redegøre for de afstemningsinstrukser, den har pålagt sin repræsentant i Det Øverste Råd?
Siim Kallas,
   Spørgsmål nr. 50 og 51 er temmelig ens, men om nødvendigt vil jeg besvare dem hver for sig, selv om hovedindholdet vil være det samme.
Jeg må indlede med at sige, at Europaskolerne er et af de mest komplicerede anliggender på mit ansvarsområde, og der er mange problemer. Systemet er meget uafhængigt og kompliceret. Forvaltningen af systemet hører ikke ind under Kommissionens kompetenceområde, og faktisk er Kommissionen bare et ud af 29 medlemmer af Det Øverste Råd.
Den hurtige udvidelse af EU har ført mange mennesker til vores tilholdssteder - ikke kun til Bruxelles - og vi har mange problemer med mangel på pladser til børn i skoler og andre faciliteter. En løsning, som er yderst nødvendig, ville være at åbne en fjerde Bruxelles-skole i Laeken i 2009. Hvorfor i Laeken? Den beslutning blev truffet af den belgiske regering. Belgien er værtslandet og yder et væsentligt bidrag til skoleinfrastrukturen. Det er værtslandet, der tilvejebringer hele infrastrukturen. Jeg har været i forbindelse med den belgiske regering og de belgiske ministre. Kommissionsformand Barroso har taget dette spørgsmål op med den belgiske regering for at fremskynde processen, og 2009 er tidligere end oprindeligt planlagt.
Nu er det et spørgsmål om at træffe afgørelse om skolens interne ordninger for sprogafdelingerne. Hvilke sprogafdelinger der skal åbnes, og hvilke der skal flyttes. For det første er det for tidligt at sige, at noget er blevet besluttet. Det bliver stadig diskuteret, og Kommissionen er kun en part, og bestemt ikke den dominerende part, i disse diskussioner. Det Øverste Råd træffer afgørelsen. Kommissionen forsøger naturligvis at yde bidrag, der er baseret på dens erfaringer og viden, at deltage i denne proces og varetage interesserne for forældre i de europæiske institutioner og at sikre en gennemsigtig og retfærdig proces.
På sit møde den 25.-26. oktober vedtog Det Øverste Råd en række kriterier for, hvordan sprogafdelingerne skulle håndteres. Der blev nedsat en arbejdsgruppe, Groupe de suivi Bruxelles IV, og generalsekretæren for Europaskolerne forelagde et foreløbigt dokument for denne gruppe. Igen gælder det, at Kommissionen deltager aktivt i gruppen, men vi er kun en partner. I den sidste ende må Groupe de suivi Bruxelles IV tage alle forhold i betragtning og finde en hensigtsmæssig løsning.
Der blev drøftet nogle foreløbige løsninger - mulighed A og B - men det er for tidligt at sige, at en løsning er at foretrække frem for en anden. Gruppen drøfter nu muligheder midt imellem, der omfatter det bedste af de to løsninger og følger et princip - som Kommissionen støtter - om, at børn, der for øjeblikket er indskrevet på en af de eksisterende skoler i en hvilken som helst afdeling, ikke må tvinges til at flytte til Laeken. Det er sandsynligvis en god idé for forældre, hvis børn allerede går i de skoler. Det er meget vanskeligt at forestille sig, at den endelige løsning vil være tilfredsstillende for alle, men vi må finde en løsning, der sikrer, at eleverne får den bedst mulige uddannelse.
Vi samarbejder med Det Øverste Råd og med den nederlandske regering, som er formand for Det Øverste Råd, om reformen af Europaskolerne, for der er mange problemer, herunder strukturelle problemer, og dette system skal helt klart ændres.
Dette er mit overordnede svar, og jeg kan ikke i dag sige, at vi har nogen skjulte dagsordener eller løsning. Vi samarbejder meget snævert med Groupe de suivi Bruxelles IV, og jeg kan forsikre Dem for, at vi tager disse ting meget alvorligt, men det er et meget vanskeligt område, hvor en lang række problemer har hobet sig op, og nu må vi finde endelige og langsigtede løsninger. Vi vil arbejde hårdt sammen med den belgiske regering og myndighederne i Bruxelles for at finde nogle overgangsløsninger for de kortsigtede problemer og mangler i alle vores faciliteter.
Sådan er situationen i dag.
President.
   De har naturligvs ret, hr. kommissær. Vi bør behandle spørgsmål 50 og 51 under ét, da emnerne er forbundet. Der er også rigtig mange medlemmer af Parlamentet, som interesserer sig for dette emne. Men først giver jeg dog ordet til de to spørgere for yderligere spørgsmål. 
Enrico Letta (ALDE ).
   - Hr. kommissær, De skal have tak for Deres svar. Eftersom mulighed B lader til at være langt bedre end mulighed A ud fra flere synspunkter, vil jeg gerne spørge, om De allerede nu kan udelukke, at Kommissionen vil rejse omkostningsspørgsmålet. Jeg vil navnlig gerne vide, om problemet med en let stigning i omkostningerne ikke får Kommissionen til at se bort fra den mulighed, der lader til at være langt den bedste? 
Siim Kallas,
   Kommissionen betaler naturligvis størstedelen af udgifterne til Euopaskolerne, og udgifterne er også et alvorligt problem. Jeg vil dog ikke primært fokusere på udgiftsspørgsmålet, jeg vil hovedsageligt fokusere på, at systemet fungerer, og på, at eleverne får den bedst mulige uddannelse. På de punkter er mulighed B ikke den bedste.
Mulighed B, hvor alle afdelinger skal være næsten alle steder, vil føre til voldsom opdeling med små grupper og små klasser, og så vil vi få svært ved at sikre undervisning og uddannelse af høj kvalitet. Derfor er mulighed B ikke den bedste. Ja, den er også dyrere, men Kommissionen betragter ikke udgiftsspørgsmålet som det vigtigste. Det vigtigste er at sørge for, at Europaskolesystemet fungerer effektivt, og der er også mange problemer vedrørende den fremtidige kvalitet af uddannelsen.
Richard Seeber (PPE-DE ).
   - Fru formand, kommissæren taler om komplicerede fremgangsmåder, om en kompliceret situation. Det er vi alle klar over. Men det komplicerer situationen yderligere, hvis Kommsissionen ikke er parat til at bringe mere gennemsigtighed ind i beslutningsprocessen. Det afgørende møde i Det Øverste Råd finder jo sted i midten af april. Hvorfor er Kommissionen ikke parat til på baggrund af de kriterier, den selv har opstillet, ganske enkelt at sige, så langt er vi, og det er tallene, og så langt kan vi gå?
Hvis kommissæren blot slører processen yderligere, kan han ikke forvente en større tilfredshed i sprogsektionerne. 
Siim Kallas,
   Mange tak, men jeg er ikke enig i, at vi ikke er gennemsigtige i denne proces. Hele processen har været gennemsigtig for alle parter, og mulighederne har været der. Kommissionen vil tage det overordnede initiativ til at forberede mulighederne. Men der skal naturligvis til sidst opnås en enighed, der omfatter forældrenes organisationer, skolerne selv og lærerne. Kommissionen yder sit bidrag og overvejer bestemt alle muligheder, som andre parter har forelagt. Vi forsøger at være med til at finde en endelig løsning, der er mere eller mindre acceptabel for alle.
Vi har været åbne gennem hele denne proces, og vi overvejer nu en eller anden form for kompromisløsning, en mulighed, der ligger imellem mulighed A og B. Processen har altså været gennemsigtig og indebærer meget vanskelige forhandlinger med alle parter. Her er Kommissionen bare en forhandlingspartner, og den ønsker også at respektere de andre parter, herunder de belgiske myndigheder, som kan yde et væsentligt bidrag.
Luigi Cocilovo (ALDE ).
   - Hr. kommissær, hvis man vælger mulighed A - som man henviste til blandt de to undersøgte muligheder - nemlig den mulighed, hvor man overflytter afdelinger, vil man så efter Deres mening risikere, at mange familier får deres børn i forskellige skoler?
Eftersom det fremgår af opfølgningsgruppens tal, at den demografiske udvikling i visse afdelinger, f.eks. den italienske afdeling i de kommende år, bliver større end for mange andre nationaliteters vedkommende, mener De så ikke, at det er et aspekt og et punkt, som burde få Kommissionen til snarere at vælge mulighed B blandt de nævnte alternativer? 
Siim Kallas,
   Den endelige afgørelse bliver truffet af Det Øverste Råd.
De nævnte, at børnene kunne ende med at gå i hver sin skole. Jeg læste om kriterierne for dette i oplæggene. Kommissionens holdning er, at vi må forsøge at forhindre dette med alle midler. Børn i samme familie, søskende, skal gå i samme skole.
Mulighed B har nogle enorme svagheder, hvad angår den fremtidige udvikling af uddannelsen. Vi er ikke enige i, at mulighed B er den bedste, men der vil blive arbejdet intenst på at finde løsninger, der er tilfredsstillende for så mange parter og forældre som muligt.
Alfonso Andria (ALDE ).
   - Hr. kommissær, jeg vil vende tilbage til det samme emne. Blandt de kriterier, der blev vedtaget i oktober, fastlægges det i kriterium F, at hvis en afdeling eksisterer i mere end en skole, skal den ligge i perifere skoler og i centrale skoler. Jeg vil sige det endnu tydeligere: Hvis man vælger opfølgningsgruppens mulighed A, vil det udelukkende gå ud over den italienske afdeling, eftersom den ville blive flyttet til to perifere skoler, nemlig Uccle og Laeken. Mener De ikke, hr. kommissær, at denne mulighed A er diskriminerende over for de italienske elever? Jeg beder Dem således om et løfte i den forbindelse og om at forkaste mulighed A og vælge mulighed B. 
Siim Kallas,
   Jeg vil ikke sige, at vi vil støtte mulighed B. Jeg har heller ikke sagt, at vi vil støtte mulighed A. Vi forsøger at finde en kompromisløsning. Hvis De vil have mig til at sige, at vi vil give alle bevillinger til mulighed B, så kan jeg ikke gøre det.
Jeg må gentage, at beslutningstagerne er Det Øverste Råd sammen med arbejdsgruppen - groupe de suivi - som omfatter forældre og andre interesserede parter. Sådan er processen. I den slags komplicerede sager forsøger jeg altid at finde en kompromisløsning. Det er sandsynligvis også tilfældet på dette komplicerede område. Det Øverste Råd holder sit næste møde i slutningen af april. Alle mulige løsninger og alle aspekter vil blive drøftet.
Deres spørgsmål om den italienske afdeling er blevet rejst mange gange, og andre er også berørte. Vi har forsøgt at finde en afbalanceret løsning og ikke at straffe nogen.
Formanden.
Kan Kommissionen oplyse, hvilke konsekvenser udvidelsen med Bulgarien og Rumænien vil få for EU's borgere på det privatretlige område, navnlig med hensyn til adoptioner på tværs af EU's fremtidige indre grænser, og om allerede bevilligede adoptioner garanteres eller vil blive revideret?
Olli Rehn,
   Jeg er helt opmærksom på de verserende sager om internationale adoptioner af rumænske børn og den forståelige bekymring hos de familier, der gerne vil give disse børn et nyt hjem. Som en del af de igangværende lovgivningsmæssige reformer forud for en tiltrædelse af EU, som Europa-Parlamentet har støttet i en årrække, vedtog Rumænien for nylig en ny lov om beskyttelse af børn.
Ifølge denne lovgivning, der trådte i kraft den 1. januar 2005, er international adoption en sidste udvej, hvis der ikke internt i landet kan findes en passende løsning i form af f.eks. anbringelse i familiepleje eller på børne- og ungdomshjem. Med denne lov har Rumænien tilnærmet sig EU's retsforskrifter på dette område, der også er inkorporeret i FN's konvention om barnets rettigheder. Anvendelsen af disse bestemmelser skal ses i forbindelse med tidligere misbrug i forbindelse med internationale adoptioner i Rumænien.
Med hensyn til de mere præcise juridiske aspekter skal det endnu en gang bemærkes, at der i øjeblikket ikke findes nogen fællesskabslovgivning inden for international adoption. Faktisk holdes adoptioner udtrykkeligt uden for anvendelsesområdet af Rådets forordning (EF) nr. 2201/2003 om gensidig anerkendelse af retsafgørelser om forældreansvar.
Det betyder dybest set, at den gældende fællesskabsret vedrørende beskyttelse af børn er gennemført i Rumænien og Bulgarien. FN's konvention om barnets rettigheder tages som et grundlag i både Rumænien og Bulgarien. FN's konvention om barnets rettigheder skelner ikke mellem EU's indre og ydre grænser.
President.
   Dette spørgsmål er ikke det eneste til dette emne. Der er også spørgsmål 55 og 56. Hvis alle er indforstået hermed, kan vi behandle disse spørgsmål under ét. Men først vil jeg give ordet til spørgeren, hr. Medina Ortega, for yderligere spørgsmål. 
Manuel Medina Ortega (PSE ).
   - Fru formand, jeg synes, at det er et fremskridt, at lovgivningen i Bulgarien og Rumænien bliver tilpasset de europæiske regler, for når det drejer sig om adoptioner, er det vigtigste barnets tarv.
Men desværre ved vi, at der i disse lande som i andre lande findes børn, der ikke befinder sig i en ordentlig familiær situation, og vi har familier i EU, der ville være rede til at påtage sig forældrerollen med alle former for garantier.
Jeg ved godt, at der ikke findes europæisk lovgivning om spørgsmålet, men der er mulighed for, at EU optræder som mægler over for de bulgarske og rumænske myndigheder for at sikre, at de familier i EU, der er parat til at foretage disse handlinger, gør det på de bedst mulige betingelser, så vi, såfremt det er nødvendigt, gør det lettere for familierne i EU at adoptere.
Jeg vil gerne høre, om De mener, at der er nogen mulighed for, at Kommissionen kan tage nogle skridt på dette område. 
Olli Rehn,
   Vi samarbejder med den rumænske regering på en meget konsekvent måde. Vi anerkender, at den har revideret lovgivningen, og at en ekspertgruppe på baggrund af denne lovgivning reviderer de verserende sager. Denne ekspertgruppe forventes at færdiggøre sit arbejde i løbet af indeværende måned.
Vi er i regelmæssig kontakt med de rumænske myndigheder om denne sag. Vi har den holdning, at så længe FN's konvention om barnets rettigheder og EU's lovgivning respekteres, er det op til den rumænske regering og de rumænske myndigheder at lede efter en løsning.
Hvad angår situationen i børnepasningssektoren, kan vi ud fra de meget detaljerede situationsrapporter forstå, at den er forbedret i marken - ikke mindst fordi EU har ydet en betydelig støtte til omstrukturering af børnepasningssektoren på omkring 160 millioner euro i de seneste 15 år.
Generelt set forventes screeningsprocessen af de ansøgninger om internationale adoptioner, der er registreret inden den nye lovgivnings ikrafttræden, færdiggjort inden månedens udgang. Vi forventer, at de rumænske myndigheder informerer alle ansøgere individuelt.
Alessandro Battilocchio (NI ).
   - Hr. kommissær, De har allerede delvist besvaret mit spørgsmål, der drejer sig om problemet med indstillede adoptioner. På baggrund af Europa-Parlamentets udtrykkelige opfordringer i forskellige beslutninger er der nedsat en ekspertgruppe, som skal undersøge de indstillede adoptioner sag for sag. Jeg vil gerne spørge, om der foreligger oplysninger om ansøgningernes behandlingsfrist, og således om vi får informationer om resultaterne af det arbejde, som gruppen hidtil har udført. 
Olli Rehn,
   Vi har regelmæssig kontakt med de rumænske myndigheder, og som svar til det ærede medlem vil jeg sige, at de rumænske myndigheder er på vej til at finde en løsning for de verserende adoptionsansøgninger, der blev indsendt inden den nye lovs ikrafttræden den 1. januar. 2005.
De rumænske myndigheder har nedsat en arbejdsgruppe, der skal færdiggøre sit arbejde den 31. marts, og Kommissionen er indstillet på at foretage en grundig opfølgning på sagen. Vi rapporterer til Rådet og Parlamentet om sagen i vores generelle tilsynsrapport, der som planlagt vedtages den 16. maj.
Hvad angår de andre elementer af Deres spørgsmål, så nyder de 82.000 børn, der i øjeblikket er under social beskyttelse, på plejehjem, under børneforsorg eller i familiepleje, godt af en børnebeskyttelsesstruktur i overensstemmelse med FN's konvention om barnets rettigheder, og det gælder også for adgang til sundhedspleje og uddannelse.
Formanden.
På baggrund af Kommissionens omfattende strategirapport om de fremskridt, Rumænien har gjort hen imod tiltrædelse af Den Europæiske Union i 2007, hvori den giver udtryk for sin bekymring over Rumæniens manglende fremskridt på visse områder inden for beskyttelse af børn og omsorg for handicappede og psykisk syge, bedes Kommissionen oplyse, hvor stor vægt den lægger på disse forhold under de igangværende forhandlinger med de rumænske myndigheder?
Desuden bedes Kommissionen oplyse, om der er gjort tilstrækkelige fremskridt og forsat vil blive gjort tilstrækkelige fremskridt til, at Rumænien kan blive medlem af Den Europæiske Union i 2007?
Olli Rehn,
   Jeg har delvist besvaret dette spørgsmål, så jeg vil kun komme ind på de punkter, der endnu ikke er besvaret.
For det første har vi ud over en generel evaluering af børns beskyttelse og situationen for de handicappede og det psykiske sundhedsplejesystem organiseret en ekspertgennemgang af den mentale sundhedstilstand for at vurdere situationen i marken. Ekspertgennemgangen skal munde ud i en ekspertudtalelse, som vi venter på. Vi har gennemført i alt 15 ekspertundersøgelser eller "peer reviews" i både Bulgarien og Rumænien af en række kritiske emner, og dette er et af de vigtige områder, hvor der gennemføres ekspertgennemgange af både Kommissionens tjenestemænd og medlemsstaternes ypperste eksperter på dette område.
Med hensyn til omsorg for handicappede, fokuseres der nu primært på at udvikle en omfattende strategi med henblik på at lukke og omstrukturere store institutioner gennem udvikling af alternative fællesskabsbaserede tjenester, støtte til familier og mindre boenheder. Vi stiller f.eks. op til 15 millioner euro til rådighed. Endvidere gennemføres der i øjeblikket en folkeoplysningskampagne i Rumænien med henblik på at udbrede kendskabet til handicappedes rettigheder.
Skønt reformen i denne sektor fortsat er i den indledende fase, vurderer Kommissionen, at landet nu er på rette spor i denne henseende.
Endelig skal man straks tage fat på det vedholdende problem med dårlig behandling af patienterne på psykiatriske hospitaler i Rumænien. Det blev fremhævet i vores generelle tilsynsrapport fra oktober, og vi skal tackle problemerne med betydelige mangler i leve- og plejevilkårene i nogle institutioner.
Vi har på det kraftigste rådet de rumænske myndigheder til at gøre den mentale sundhedstilstand til et prioriteret område og afsætte tilstrækkelige midler hertil. De rumænske myndigheder opfordres kraftigt til at udnytte den aktuelle Phare-bistand og udarbejde en strategi- og handlingsplan for reformbestræbelserne inden for systemet for behandling af sindslidende.
Selvfølgelig er nøglen gennemførelse. De praktiske foranstaltningers gennemførlighed skal demonstreres - f.eks. ved at tildele tilstrækkelige finansielle ressourcer. Det vil blive taget op under ekspertgennemgangen, og det vil indgå i statusrapporten i maj 2006.
Mairead McGuinness (PPE-DE ).
   - Hr. kommissær, kan de tage spørgsmålet om bursenge i Rumænien op? Når vi taler om problemområder, er det et reelt punkt, som De kan tage op. Det bekymrer os utroligt meget.
Med hensyn til ekspertgennemgangen, som jeg hilser velkommen, vil den så omfatte uanmeldte institutionsbesøg? Det finder jeg helt afgørende. Har De på kommissionsplan et skøn over, hvor længe det vil tage Rumænien at løse det, der er et enormt problem i landet? Er de overbevist om, at Rumænien, hvis det tiltræder næste år, vil fortsætte reformprocessen? Jeg tror, at der skal udøves pres, for at der sker fremskridt.
Når vi taler om børn, der forlades på fødeklinikker, og om internationale adoptioner, vil jeg gerne anmode om, at vi sætter barnet i centrum i stedet for at tage andre hensyn.
Olli Rehn,
   Jeg er villig til at komme med mere detaljerede oplysninger om ekspertgennemgangen, hvis der er behov herfor. Normalt gennemføres der både planlagte og uanmeldte kontrolbesøg på forskellige institutioner inden for forskellige områder lige fra retsstatsprincipper - dvs. retssystemet og anklagernes kontorer - til børnepasning og sindslidende. Der gennemføres samme slags handlinger.
Hvor længe tager det på dette område? Det er et meget relativt begreb. Vi ønsker troværdige resultater, der viser, at Rumænien er på rette spor. Det bliver fokusområdet for ekspertgennemgangen.
De ramte det centrale punkt i hele sagen: Vi skal fokusere på børnepasningen i vores vurdering, og det forsøger vi at gøre, når vi gennemfører og præsenterer resultaterne af ekspertgennemgangen.
I denne forbindelse har vi også undersøgt formodningerne om brugen af bursenge i Rumænien. Jeg kan forsikre Dem om, at vi i Kommissionens 15 år lange opfølgning aldrig har set beviser på brugen af bursenge i Rumænien. Kommissionen vil følge op på spørgsmålet inden for rammerne af vores regelmæssige kontakt med forskellige ikke-statslige organisationer.
Panagiotis Beglitis (PSE ).
   - Fru formand, jeg vil gerne sige tak til kommissæren og sige, at vi alle er enige i, at vi må hjælpe Rumænien med at forbedre børns vilkår og beskyttelse og ligeledes forbedre sundhedssystemet.
Jeg vil gerne spørge kommissæren, om Kommissionen inden for rammerne af tvillingeprojekterne kan anvende flere fællesskabsressourcer til at forbedre sundhedstilstanden, beskytte børnene og forbedre situationen inden for psykiatrien. Jeg vil også spørge, om Kommissionen kan samarbejde med WHO og de øvrige internationale organisationer på sundhedsområdet om at forbedre situationen i Rumænien. 
Olli Rehn,
   Vi har partnerskabsstrukturer med Rumænien på en række områder vedrørende reformen af den offentlige forvaltning i Rumænien. Vi har erfaret, at partnerskaber i de central- og østeuropæiske lande - de såkaldte nye medlemsstater samt den kommende medlemsstat Rumænien - har været en af de mest effektive ordninger til udbredelse af viden.
Ja, vi agter også at overveje større brug af partnerskaber på dette område fremover. Det er en meget nyttig praksis, og det er muligt inden for rammerne af Phare-rammeprogrammet. Vi skal undersøge det mere grundigt for at se, hvilke praktiske foranstaltninger der kan træffes. 
John Bowis (PPE-DE ).
   - Hr. kommissær, hvis De virkelig ikke har set beviser på brugen af bursenge i Rumænien, vil jeg henvise Dem til forsidehistorien i en nylig udgave af London og de veldokumenterede sager, der er offentliggjort af organisationen Mental Disability Advocacy Centre. Jeg håber, at De vil sige til Rumænien samt de øvrige lande, der benytter denne barbariske praksis, at det er upassende at benytte bursenge til børn, konfuse ældre eller sindslidende i ethvert civiliseret land og i særdeleshed i en EU-medlemsstat.
Olli Rehn,
   Jeg har allerede svaret på baggrund af en meget grundig vurdering fra Kommissionen. Som sagt har vi aldrig set beviser på brugen af bursenge i Rumænien, men hvis De har konkrete beviser, er jeg villig til at undersøge dem, og jeg vil bede mine tjenestemænd om at se på sagen igen og om nødvendigt tage den op med Rumænien.
Formanden.
   - Spørgsmål, der på grund af tidnød ikke var blevet besvaret, ville blive besvaret skriftligt (se bilag).
Spørgetiden er afsluttet.

Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning af Edit Bauer for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender om social sikring og social integration (2005/2097(INI)) (A6-0028/2006). 
Edit Bauer (PPE-DE ),
   Hr. formand, ved middagstid i dag sagde præsident Horst Köhler, at mange mennesker ikke kan forstå det nuværende Europa. Hvis man ser den enorme mængde af energi, som Europa har investeret i at omformulere sin indvandringspolitik, er jeg overbevist om, at de vil finde problemet med børns fattigdom i Europa uforståeligt. 
Mens vi taler om manglen på højtuddannede indvandrere, registrerer vi store og uundgåelige tab som følge af børns fattigdom, tab, som kommende generationer med rette vil drage os til ansvar for.
Derfor er det ikke bare et tilfælde, at betænkningen om social beskyttelse og social integration, som De har fået forelagt, hovedsagelig fokuserer på børns fattigdom, for mens 15 % af Europas borgere risikerer fattigdom, så er tallet 19 % for børn, og baseret på data fra 2004 er risikoen for børns fattigdom mindst 25 % højere end den voksne befolknings i 12 af de 25 medlemsstater. Jeg vil gerne understrege, at dette ikke er et emotionelt eller måske juridisk spørgsmål, for den internationale konvention om barnets rettigheder indeholder bindende bestemmelser om dette.
Europa står også over for det problem, at det i de kommende årtier som følge af krisen for befolkningstilvæksten og det aldrende samfund vil behøve 50 millioner ny indvandrere for at opretholde det nuværende beskæftigelsesniveau. Børns fattigdom, den udelukkelse, der ledsager den og de mange børn, der går tidligt ud af skolen, skaber tvivl om muligheden for at udvikle et videnbaseret samfund uden at få nogle sociale grupper til at sakke mere og mere agterud.
Kommissionen gør ret i at behandle spørgsmålet om børns fattigdom som et højt prioriteret område, men på den anden side mener vi, at vi ikke har nøjagtige data, at der ikke er nogen sammenlignelige data for børns fattigdom. Det er indlysende, at der omgående må rådes bod på dette. 
I min betænkning ville jeg gerne have understreget, at social integration repræsenterer en ekstra værdi for Lissabon-processen. Den europæiske socialpolitik kræver en ny solidaritet mellem generationerne, for man bør ikke undervurdere den skade, fremtidens menneskelige ressourcer lider på grund af børns fattigdom og den dermed forbundne mangelfulde uddannelse.
Jeg kunne naturligvis nævne mange andre problemer, der præsenteres i betænkningen, men da tiden er kort, vil jeg kun nævne endnu et, nemlig forvisningen af den ældre del af arbejdskraften fra arbejdsmarkedet. Selv om der findes et antidiskriminationsdirektiv på dette område, så foregår diskriminationen stadigvæk, men den er vanskeligere at opspore. Jeg er overbevist om, at Kommissionen valgte den rigtige retning, da den fastsatte klare og verificerbare mål for moderniseringen af den sociale beskyttelse. Og sidst, men ikke mindst, vil jeg gerne takke sekretariatet for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender for deres glimrende samarbejde, og give udtryk for min tak for det ændringsforslag, mine kolleger har stillet. Og ikke mindst vil jeg også gerne takke dem for at være til stede og deltage i debatten. 
Vladimír Špidla,
   Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil gerne takke Dem alle meget, særlig ordføreren, fru Bauer, for hendes betænkning, og jeg er meget glad for, at jeg kan rapportere om fuldstændig enighed mellem Dem og Kommissionen om, at Lissabon-strategien er baseret på positiv kombineret virkning af den økonomiske politik, beskæftigelsespolitikken og socialpolitikken. Jeg forstår den opbakning, der gives udtryk for i betænkningen om Kommissionens initiativ til modernisering og effektivisering af den åbne koordinationsmetode for områderne social beskyttelse og social integration. Spørgsmålet drejer sig om, hvordan man via socialpolitikken kan bidrage mere til Lissabon-strategiens mål, samtidig med at man styrker koordineringen af disse politikker. At bidrage mere via Lissabon-strategiens sociale koordinering indebærer at udvikle aktive funktioner for social beskyttelse og påvise øget værdi på basis af de arbejdspladser og den vækst, der bliver skabt. Praktisk set vil både de nye fælles mål for den åbne koordinationsmetode og de tematiske delmål, der lige er vedtaget af Rådet, blive videreført til de nationale strategier. De nye nationale organer vil først og fremmest fremlægge en strategisk holdning for hver enkelt stat til moderniseringen af deres politik på særlige områder. Medlemsstaterne vil så fremlægge de tre tematiske planer: social integration, pensioner og sundhedspleje.
Kommissionen har også vedtaget en meddelelse, der indleder en offentlig høring om mulige målrettede foranstaltninger på EU-niveau med henblik på at justere minimumslønningerne og inddrage personer, der er udstødt af arbejdsmarkedet. Høringen inddrager naturligvis også Europa-Parlamentet og andre organisationer, men i betragtning af det tema, der er til drøftelse, vil den blive udstrakt til offentlige organer på alle niveauer, såvel som til organisationer, interessegrupper og arbejdsmarkedets parter. Deres betænkning indfører også muligheden for en ny interinstitutionel aftale, der vil cementere Parlamentets rolle med henblik på at gennemføre den åbne metode til koordinering. Det er rigtigt, at Parlamentets deltagelse i arbejde inden for rammerne af åben koordinering begrænses af, at der ikke findes nogen samlet juridisk ramme. For mit eget vedkommende kan jeg forsikre medlemmerne om, at jeg støtter de bestræbelser, embedsmændene i mit generaldirektorat gør sig for at fremme yderligere dialog med Parlamentet. 
Věra Flasarová (GUE/NGL ),
   Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, jeg er meget glad for fru Bauers betænkning, som vi har debatteret i Udvalget om Kvinders Rettigheder og Ligestilling, og som vi støtter. Betænkningen fremlægger sine mål ud fra det perspektiv, at der skal være lige rettigheder for mænd og kvinder, og understreger de behov, kvinder har, i særdeleshed når det drejer sig om social integration.
Men jeg vil gerne drøfte ikke bare kvinder, men også den måde, hvorpå fattigdom og social udelukkelse påvirker børn og unge. Lad os ikke glemme, hvordan vores holdning til fattigdom i de udviklede lande har ændret sig i forhold til fortiden i et miljø, hvor synlig velstand har ført til, at man er begyndt at betragte en lavere levestandard som noget nedværdigende. Jeg vil gå så vidt som til at sige, at det ses som en ydmygende og unormal tilstand, som folk selv kan klare sig ud af. Hvad jeg mener hermed er, at medierne og annoncørerne fremviser et billede af overvældende rigdom, og folk, der ikke opnår dette, lider under en følelse af hjælpeløshed. Succes og den materielle overflod, der ledsager den, er tilsyneladende tilgængelig for alle, så de, der ikke opnår det, bliver udelukket fra de fordele, som samfundet kan tilbyde. Denne udelukkelse drejer sig ikke kun om materielle faktorer, men også om uddannelse, sundhed og sikkerhed i alderdommen, og går videre fra generation til generation. Børn, der kommer fra socialt belastede miljøer, har vanskeligt ved at få adgang til højere uddannelse, de rejser mindre, og har en lavere levestandard. Fattigdom er naturligvis ikke så drastisk her som i udviklingslandene, men alligevel fører den i kraft af den måde, hvorpå den bliver skjult på grund af skam og manglende statistikker til en følelse af udelukkelse fra den normale verden og en fornemmelse af, at noget, der er normalt og hverdagsagtigt, samtidig er uopnåeligt. 
Hvorfor er det sådan? Hvordan forklarer vi et barn, at det i modsætning til andre må undvære forskellige ting? Det er rigtigt, at der altid har været sociale forskelle, og at de har været bestemmende for børns udvikling i hele deres liv, men overflod er aldrig blevet taget for givet som norm i en sådan udstrækning, og manglen på finansielle midler har ikke udelukket folk fra så mange muligheder, som den gør i dag. Det er de udviklede landes paradoks. En anstændig levestandard er langt mere almindeligt tilgængelig end før, men så meget des værre for dem, der af forskellige grunde ikke opnår den. Jeg vil gerne henlede Deres opmærksomhed på, at det ikke bare drejer sig om materielle forhold, men også om utilstrækkelig social beskyttelse, i særdeleshed når det gælder børn og unge, og at det har både moralske og personlige sikkerhedskonsekvenser for samfundets fremtid, eftersom social uretfærdighed fører til spændinger, der, som vi ser alle vegne omkring os, kan eksplodere i form af vold eller føre til, at man trækker sig tilbage fra virkeligheden via narkotika eller eskapistisk underholdning.
Jeg undervurderer ikke velgørenhedsarbejde, men det er fortsat sådan, at social beskyttelse og integration skal inkorporeres i et system, og at folk må have ret til at bruge det. Velgørenhed er en gave, og i moderne samfund, der forsvarer menneskets værdighed, bør det være noget, der bruges i ekstreme tilfælde, og som ikke kan erstatte en god socialpolitik, der modsvarer de behov, Europa har i det 21. århundrede. 
Marie Panayotopoulos-Cassiotou,
   Hr. formand, Kommissionens første fælles rapport om social sikring og social integration er allerede en gammel tekst, der blev forfattet i januar 2005 og bør ses i sammenhæng med både formandskabets konklusioner og midtvejsevalueringen af Lissabon-strategien.
Bauer-betænkningen er en omhyggeligt udarbejdet tekst, og det vil jeg gerne rose ordføreren for. Den er metodisk opstillet og gør rede for alle aspekter af det tvingende behov for, at man bevarer en drastisk reduktion af fattigdom og social udstødelse inden 2010 som et centralt mål i Lissabon-strategien. De to runder af den åbne koordineringsmetode om social integration med de 15 og, fra 2004, de 25 medlemsstater har vist, at man bør sikre, at der sker en rationalisering af den åbne koordineringsmetode med hensyn til social sikring og social integration. Økonomisk vækst og øget beskæftigelse er, sammen med effektive skole- og uddannelsessystemer, ganske givet midlerne til at opnå større social samhørighed.
På denne baggrund gøres der i Bauer-betænkningen opmærksom på, at der bør træffes foranstaltninger til at forhindre, at de unge forlader skole- og uddannelsessystemet for tidligt, og til at lette overgangen fra skole til arbejdsmarked, især for de dårligst kvalificerede unge.
Der gøres særligt opmærksom på investering i uddannelse og livslang læring, da man har bemærket en stagnation i deltagelsen, og derfor opfordres også det private initiativ til at deltage. Det er et stærkt redskab til bekæmpelse af fattigdom og social udstødelse. Der bør også lægges særlig vægt på at udrydde fattigdom blandt børn, og derfor understreger betænkningens ordfører, fru Bauer, helt korrekt, at man bør tage problemerne med, at fattigdommen går i arv fra generation til generation, op ved at fremskynde Kommissionens bestræbelser på at indføre et "barnets charter", der skal have til formål at fremme børns rettigheder. 
Proinsias De Rossa,
   Hr. formand, jeg vil gerne takke hr. kommissær Špidla og fru Bauer for betænkningen og for initiativet vedrørende social sikring og social integration. Det er skammeligt og uacceptabelt, at tæt på 70 millioner mennesker i EU er truet af fattigdom og udstødelse. 
Fattigdommen er et resultat af menneskers handlinger, og den kan løses ved intelligente menneskers handlinger. Vi ved, hvad der løser fattigdomsproblemet, og alligevel producerer vores økonomiske system til stadighed elendighed for snesevis af millioner mennesker i den ene generation efter den anden, sådan som det allerede er blevet sagt.
Det sker, fordi vi på nationalt plan ikke formår at integrere de forskellige økonomiske, sociale, kulturelle og miljømæssige politikker, som vi forfølger. Det lykkes os ikke at integrere de løsninger, som man er nået frem til i forskellige råd og rapporter. En af de mest effektive løsninger er ikke - som ofte hævdet - et job; det er faktisk uddannelse: uddannelse fra førskoleniveau over en grundskoleuddannelse videre til en uddannelse på gymnasialt niveau.
Beskæftigelse spiller helt klart en vigtig rolle, men det skal også bemærkes, at alt for mange af vores hjemløse og fattige faktisk har et job. Det er derfor klart, at der skal være tale om kvalitetsjob med en ordentlig aflønning og ordentlige forhold, hvis fattigdomsproblemet skal afhjælpes.
Jeg vil også hævde, at social beskyttelse skal betragtes bredere end blot som social sikring. Vores offentlige tjenester skal ses som mekanismer til social beskyttelse. Sundhedstjenester, uddannelsesmæssige tjenester, transporttjenester og kulturelle tjenester hjælper ikke blot med at beskytte dem, der trues af fattigdom, men også snesevis hvis ikke hundredvis af millioner mennesker ud af fattigdom ved deres blotte eksistens. Hvis ikke de fandtes, ville der være mange flere millioner mennesker, der levede på et eksistensminimum. 
Jeg vil også argumentere for, at man ikke kun skal betragte social sikring som et sikkerhedsnet, og at vi ved reformeringen af vores socialsikringsordninger specielt skal forsøge at eliminere fattigdomsfælder.
Siiri Oviir,
   Hr. præsident, hr. formand, kære kolleger, afskaffelsen af fattigdom og social udelukkelse er en af EU's strategiske prioriteter. Lissabon-strategiens interimsbetænkning var kritisk over for medlemsstaternes handlinger, eller rettere mangel på samme. 15 % af Europas befolkning, eller 68 millioner mennesker, hvoraf en tredjedel er børn, lever i fattigdom. Kvinder tjener i gennemsnit 20 % mindre end mænd. Fattigdom afføder helt naturligt mere fattigdom.
Social ligevægt er i hele samfundets interesse. Personlig fiasko er ikke den væsentligste grund til, at folk bliver fanget af fattigdom. Social integration, at tage enhver politik med i overvejelserne og et stop for spild af menneskelig kapital ville direkte stimulere til de fremskridt, vi ønsker at opnå via Lissabon-strategien. Det understreges også i den betænkning, vi har til drøftelse i øjeblikket. 
Europa må bringe sit hus i orden igen. De skandinaviske lande er et godt eksempel herpå. Disse lande har økonomier, der uden tvivl ligger blandt de 10 bedste i verden, og samtidig har de de mest effektive systemer til social beskyttelse.
Jeg vil gerne i særdeleshed understrege den opfordring, der fremsættes i betænkningen, til at indlede drøftelser om udvælgelse af politiske områder, hvor den åbne koordineringsmetode kan anvendes. Europa må tænke på, at hvor vi nu har 38 ikke-arbejdende pensionister for hver 100 arbejdstagere, kan dette tal fordobles i det kommende årti, medmindre der gennemføres en ændring af beskæftigelsespolitikken. Men dette problem må håndteres i dag. Livslang læring og forøgelse af beskæftigelsen blandt de ældre er afgørende mål.
Desværre indeholder adskillige medlemsstaters lovgivning bestemmelser, der fremmer aldersdiskrimination på arbejdsmarkedet. En sådan praksis bør udryddes fra det europæiske juridiske område. 
I tilgift til andre risikogrupper har kvinder over 50 den største risiko for udelukkelse, og det bliver mere alvorligt under pensionering. Man må glæde sig over, at betænkningen i høj grad beskæftiger sig med dette. Den opfordrer medlemsstaterne til, når de beregner deres pensioner, at sikre, at kvinder ikke bliver straffet for huller i deres beskæftigelseshistorie, der skyldes forældreorlov og orlov for at passe børn. En del af betænkningen, som jeg anser for helt afgørende, er appellen til alle medlemsstater - i særdeleshed de nye - om at se på deres solidariske pensionssystemer, og tage hensyn til mænds kortere forventede levealder og de store lønforskelle mellem kønnene, der afspejler sig i størrelsen af ægtefællepensionerne og ofte skubber enker under fattigdomsgrænsen.
Jeg vil gerne takke fru Bauer for hendes dygtige arbejde, og jeg håber, at de principper, der er formuleret i dette dokument, snart vil blive gennemført i medlemsstaternes lovgivningsmæssige praksis.
Jean Lambert,
   Hr. formand, jeg vil gerne takke fru Bauer for hendes indsats med denne glimrende betænkning samt Kommissionen for dens oprindelige dokument.
En af de ting, der fremgår af rapporten, er, at mangeartede afsavn ofte hænger sammen med forskelsbehandling. Hvis man ser på nogle af de hårdest ramte grupper - kvinder, som vi netop har hørt, handicappede, folk fra farvede eller etniske minoritetsgrupper samt både gamle og unge - forstår man, hvorfor de antidiskriminationsdirektiver, der bygger på artikel 13, er så vigtige, og hvorfor de skal gennemføres i videst mulig omfang.
Jeg glæder mig over den store fokus på børnefattigdom. Vi ved, at der er en sammenhæng mellem dårlig ernæring, dårlige boligforhold, et dårligt miljø - de fattige bor ofte i de dårligste omgivelser - og udsigten til en mangelfuld uddannelse, hvilket derefter præger folks liv og deres børns liv. Jeg glæder mig over opfordringen til en grønbog om børnefattigdom. Vi er nødt til at se på det i forbindelse med den generelle social samhørighed, fordi den har følger for kløften mellem rig og fattig.
Hr. De Rossa nævnte problemerne med uddannelse og beskæftigelse. Den virkelige årsag til fattigdom er manglen på kontanter. Man kan ikke sætte sin lid til, at den økonomiske vækst også gavner de fattigste. Man skal træffe konkrete foranstaltninger vedrørende dem, der befinder sig på bunden. Tag f.eks. Det Forenede Kongerige, der ligger forholdsvist højt med hensyn til fattigdomsrisiko. Trods regeringens mange tiltag for tiden tegner de fattigste 10 % af befolkningen sig for 2,8 % af nettoindkomsten, mens de rigeste 10 % af befolkningen tegner sig for 28 % eller 10 gange så meget. Man kan se det i min egen region i det centrale London, der er det rigeste område i EU, men hvor man samtidig finder en utrolig fattigdom. Vi skal ændre disse procentsatser og hæve de fattigstes andel af kagen.
Jeg er enig med hensyn til de offentlige tjenesters betydning og den sociale sikrings rolle. Medlemsstaterne skal vurdere, om deres socialsikringsordninger gør det muligt for folk at tage en erhvervsuddannelse eller en videregående uddannelse, eller om de faktisk virker begrænsende, fordi de pågældende mennesker til enhver tid skal stå til rådighed for arbejdsmarkedet.
Jeg kan også tilslutte mig bemærkningerne om den åbne koordinationsmetode og Europa-Parlamentets rolle i den forbindelse - ikke mindst med hensyn til at gennemgå de nationale handlingsplaner og resultaterne heraf.
Ilda Figueiredo,
   Af de foregående indlæg i debatten har det fremgået, at fattigdom og social udstødelse er meget udbredt og berører mere end 70 millioner mennesker i EU. Som det omtales i betænkningen, er børnefattigdommen i 14 ud af de 17 medlemsstater, for hvilke der foreligger data, steget i løbet af 1990'erne. Situationen synes imidlertid at blive værre med højere arbejdsløshed, mere usikker beskæftigelse til dårligere løn, et mere fleksibelt arbejdsmarked og privatisering af basale sektorer og tjenesteydelser.
Eftersom fattigdom er en krænkelse af de grundlæggende rettigheder, må der rettes større opmærksomhed mod dens årsager og træffes de nødvendige foranstaltninger for at skabe større social samhørighed på alle planer. Derfor fremsætter vi vores forslag om at ændre den makroøkonomiske politik, så social integration, beskæftigelse med rettigheder, offentlige sundhedsydelser, uddannelse og adgang til domstolene, kultur og en værdig bolig prioriteres højt på den politiske dagsorden. Derfor går vi ind for at erstatte stabilitetspagten med en ægte udviklings- og fremskridtspagt og Lissabon-strategi med en ægte strategi for økonomisk og social samhørighed, hvilket betyder, at forslaget om et direktiv om oprettelse af et indre marked for tjenesteydelser må tages af bordet.
Erfaringerne har vist, at den åbne koordinationsmetode, som Lissabon-strategien lægger op til, ikke har mindsket fattigdommen. Med udgangspunkt i Lissabon-strategien er der blevet gennemført liberaliseringer og privatiseringer af den offentlige sektor og af offentlige tjenesteydelser, hvilket har skabt øget fattigdom og modvirket den sociale integration. Disse foranstaltninger skulle have været obligatoriske, men den åbne koordinationsmetode har ikke tvunget nogen medlemsstat til at mindske fattigdommen, og det gør denne metode helt illusorisk.
Uden statslig intervention er det umuligt at mindske fattigdommen og sikre menneskerettighederne, og derfor må der være en offentlig socialsikringspolitik, der solidarisk omfatter alle, og derfor forkaster vi, at sundhedssystemerne privatiseres.
Staten har ligeledes en afgørende rolle for, om der er en offentlig skole af høj kvalitet og en arbejdsmarkedslovgivning med respekt for dem, der arbejder. Det er derfor ikke nok blot at beklage, at der er fattigdom. Man må ændre den neoliberale politik, der er grunden til, at stadig flere mennesker risikerer at ende i fattigdom, og det er den udfordring, som vi her stiller op, så vi ikke får endnu en debat uden nogen praktiske konsekvenser. 
Guntars Krasts,
   I punkt 37 i Parlamentets betænkning, der som helhed må bifaldes, kan vi læse den konklusion, at de hurtige ændringer som følge af globaliseringen og den udbredte anvendelse af informations- og kommunikationsteknologier øger sårbarheden over for sociale risici. Globaliseringen og informations- og kommunikationsteknologier betragtes således som risici.
Efter min opfattelse er det et samfund, hvor de hurtige ændringer som følge af globaliseringen ikke ledsages af en omfattende brug af informations- og kommunikationsteknologier, der er i fare. Farerne opstår, når fordelene ved en ændring betragtes som risici.
Den omfattende brug af informations- og kommunikationsteknologier forbedrer folks uddannelses- og erhvervsuddannelsesmuligheder og forbedrer ligeledes deres muligheder for at komme ind på arbejdsmarkedet, ikke mindst når det gælder de mest sårbare sociale grupper som de handicappede. Ved hjælp af digital forvaltning kan sociale grupper eller enkeltpersoner involveres direkte i den sociale dialog med den nationale regering. Også af denne årsag bør vi i socialpolitikken lægge vægt på de foranstaltninger, som hjælper folk med at benytte sig af disse muligheder. Velfærdssamfundets og informationssamfundets udviklingspolitikker bør koordineres.
Lad os overlade frygten for informationsteknologiens hurtige udbredelse til diktatorerne i Nordkorea og Belarus.
Jan Tadeusz Masiel (NI ).
   -  Hr. formand, det er beklageligt, at stigningen i antal milliardærer i verden i henhold til de seneste statistikker ikke afspejles i en stigning i alle borgeres velstand. Det modsatte er tilfældet. Antallet af mennesker, der lever i fattigdom, stiger konstant i landene i både det gamle og nye EU. Fattigdom, manglende social beskyttelse og den nødvendige sociale integration er problemer, der opleves mere akut i de nye medlemsstater. I Polen er situationen f.eks. paradoksal. Et tidligere socialistisk land yder nu mindre beskyttelse til borgerne end lande, der altid har været kapitalistiske. Til de sociale problemer i landene i det tidligere EU-15 tilføjer vi vores egne særlige problemer, f.eks. høj arbejdsløshed blandt veluddannede unge eller manglende adgang til almen lægehjælp.
Hr. kommissær, EU kritiseres ofte for at have et overmål af bestemmelser, men efter min mening mangler der en særlig vigtig bestemmelse. EU bør forpligte medlemsstaterne til at fastsætte et socialt minimum. Det ville gøre det muligt for alle borgere at føle sig trygge. Endvidere ville det fremme social integration ved at begrænse frygten vedrørende overlevelse. 
Tomáš Zatloukal (PPE-DE ).
   - Hr. kommissær, mine damer og herrer, jeg føler, at forhandlingen i dag om social beskyttelse og social integration er meget væsentlig, da niveauet på 15 % utvivlsomt er foruroligende, selv om der skete et fald på 3 % i den relative fattigdom i årene 1995-2000. Jeg er bange for, at det i betragtning af antallet og den nuværende situation ikke vil være muligt at afskaffe fattigdom og den sociale udstødelse, som den medfører, inden 2010. Disse fænomener er en følge af strukturelle ændringer, som følger med den sociale og økonomiske udvikling i vores samfund. Der sker ændringer på arbejdsmarkedet, teknologiske ændringer i samfundet, demografiske ændringer, i den etniske mangfoldighed, ændringer i husholdningers sammensætning og omdefinition af mænds og kvinders rolle. Bistanden skal derfor primært rettes mod de mest truede grupper såsom arbejdsløse, enlige forældre, de ældre, de, der bor alene, familier med personer, der skal forsørges, etniske minoriteter og handicappede. Den omstændighed, at fattigdom ofte har indvirkning også på børn, er efter min mening meget sørgeligt og foruroligende.
Blandt de væsentligste politiske prioriteter, der skal løse problemer i forbindelse med fattigdom og social udstødelse, vil jeg fremhæve uddannelse. Vi skal sikre det rette uddannelsesniveau, en smidig overgang fra uddannelsesinstitutioner til arbejdspladsen og integration af dårligt stillede grupper i uddannelsessystemet ved hjælp af e-learning. Uddannelse er ikke blot skolegang, men et målrettet system med livslang læring. For at opfylde disse og andre prioriteter er der imidlertid behov for økonomiske midler. Særlig de nye medlemsstater er ikke i stand til at gøre tilstrækkelig brug af de finansielle instrumenter for dette område, som er Den Europæiske Socialfond. Jeg opfordrer derfor medlemsstaterne, særlig Den Tjekkiske Republik, til at gøre mest muligt for at lette den bureaukratiske byrde på ansøgere med hensyn til de nylige udkast til programdokumenter for 2007-2013. Jeg vil slutte med at takke fru Bauer for en god betænkning. 
Karin Jöns (PSE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, pensionspolitik, bekæmpelse af fattigdom og sundhedsvæsen og langtidspleje er centrale opgaver for os og centrale emner for alle borgere i EU. Parlamentet skal derfor øge sit engagement i offentlig koordinering i alle aspekter af social sikring og social integration. Den nuværende fremgangsmåde er helt uacceptabel. Den situation, vi drøfter i dag, er allerede forældet. Rådet har allerede drøftet Kommissionens opfølgningsmeddelelse. Vi har derfor virkelig brug for en interinstitutionel aftale.
Kommisæren har i dag sagt, at han vil arbejde for en dialog med Parlamentet. Jeg er ham meget taknemmelig herfor, men vi ønsker ikke blot en afslappet dialog, men derimod at der indgås en interinstitutionel aftale med helt klare spilleregler. Desuden skal i forbindelse med offentlig koordinering, når det gælder social sikring, i fremtiden i højere grad behandles spørgsmål om, hvordan man forener familie og arbejdsliv, og der skal særligt fokuseres på børnepasning. 
Zdzisław Zbigniew Podkański (UEN ).
   - Hr. formand, øget globalisering fører til omstrukturering både af virksomheder og arbejdsmarkedet. En anden følge af globaliseringen er, at der lægges vægt på det internationale niveau, og ikke kun det lokale og nationale niveau. Der er en stigende tendens til, at store virksomheder tvinger små og mellemstore virksomheder væk fra markedet, hvilket har stor indvirkning på levebrødet i lokalsamfundene.
Omstruktureringens art er forskellig fra region til region. I de gamle medlemsstater giver det anledning til bekymring for tab af arbejdspladser, og i de nye medlemsstater vedrører bekymringerne standsning af produktion og afskedigelser inden for engrossektoren. I de nye medlemsstater er arbejdsmarkedet hårdt ramt af oprettelsen af lavprisvarehuse og supermarkeder, særlig de, der bygges i bycentrene og i store boligkvarterer. Disse store indkøbscentre har ødelagt småhandlendes og tjenesteyderes levebrød i nærområdet, og mange af dem er blevet tvunget til at lukke. For hver arbejdsplads, der oprettes i et lavprisvarehus, går der 5-8 arbejdspladser tabt i de nærmeste omgivelser. Investorer undlader ofte at tage hensyn til den menneskelige faktor eller individets naturlige miljø og historiske arv. Fru Bauer gjorde ret i at lægge vægt på dette i betænkningen.
For at sammenfatte kan man sige, at de primære ofre for omstrukturerede arbejdspladser er de ansatte og leverandørerne, herunder landbrugsproducenter. Der skal ydes hjælp og støtte til disse grupper. De skal have mulighed for at finde nye job, nye erhverv elle nye markeder til deres produkter. 
Ljudmila Novak (PPE-DE ).
   - Jeg tror, at det mest socialt indstillede land er et land, der skaber betingelser for arbejdspladser af høj kvalitet, og sørger for lige muligheder for indbyggerne. Og man kan sikre arbejdspladser af høj kvalitet gennem investering i menneskelig kapital, livslang læring, tilskyndelse til fleksibilitet på arbejdsmarkedet og gennem lovgivning, der begunstiger økonomien.
Borgere har brug for gunstige eksterne omstændigheder for at udføre deres arbejde og være kreative samt for at opfylde deres grundlæggende behov. Det er imidlertid noget andet for udsatte grupper såsom de ældre eller unge uden erfaring, de syge, handicappede og alenemødre eller familier med mange børn. Alle disse grupper har brug for vores opmærksomhed og hjælp, hvis de skal beskyttes socialt og ikke udstødes fra samfundet.
Jeg kan imidlertid ikke forstå Rådets beslutning under forhandlingerne om de finansielle overslag om at reducere de midler, der afsættes til uddannelse og støtte til unge mennesker. Det er et område, hvor relativt beskedne midler kan få stor indvirkning på uddannelse, studier i fremmedsprog, udvikling af internationale forbindelser og holdninger til EU. Vi kæmper for disse værdier i næsten alle vores dokumenter. Når vi i EU fortsætter med at vedtage konkrete foranstaltninger, som ikke stemmer overens med vores ord og opfattelse, kan vi ikke hurtigere nå de mål, vi har sat os.
Måske som aldrig før i menneskehedens historie er tiden gået så hurtigt som i dag, og der er intet, der tyder på, at dette tempo vil blive nedsat. Derfor har vi også brug for hurtige og enkle løsninger for at tilpasse os til disse ændringer, således at vi kan opnå større økonomisk vækst og bedre social beskyttelse for udsatte grupper i befolkningen. 
Marianne Mikko (PSE ).
   - Mine damer og herrer, som socialdemokrat mener jeg, at arbejde er den eneste kilde til velstand, og alligevel mister arbejde terræn til maskiner, dvs. kapital, som en produktionsfaktor.
Mange pensionister i de gamle medlemsstater nyder godt af en behagelig pensionisttilværelse, fordi regeringerne i disse lande har lovgivet, på en sådan måde at arbejdstagerne skal støtte dem på et vist niveau, mens mange mennesker, der klarer sig med en lav løn, når de arbejder til gavn for samfundet, risikerer at falde ned under fattigdomsgrænsen, når de når pensionsalderen. I alt for mange medlemsstater er pensionssystemer grundlæggende pyramidesystemer. Jeg vil gøre opmærksom på, at de sidste, der skal ind i systemet, nemlig de unge, ikke længere vil kunne finde de mennesker, der formodes at støtte dem senere med deres løn. Deres arbejde, løn og økonomiske forpligtelser gør det ikke muligt at have børn eller spare op.
Jeg anbefaler fru Bauers betænkning, men pensionsproblemer kan ikke løses med en enkelt betænkning. Vi kan imidlertid i dag tage skridt til at sikre fremtiden. Både statens og den private sektors pensionsordninger skal omfatte konkrete penge og ikke udelukkende være baseret på løfter.
Estlands overgang til et finansieret pensionssystem har været vellykket. Det ville gavne Europas konkurrenceevne og bæredygtighed, hvis de gamle medlemsstater kunne efterligne denne succes. Jeg håber, at Parlamentet snart vender tilbage til det aktuelle emne pensionsordninger. 
Zita Gurmai (PSE ).
   - Hr. formand, den egentlige udfordring for EU er at give mulighed for at bryde ud af den onde cirkel med social udstødelse. Det er uacceptabelt, at 15 % af EU-borgerne, ca. 68 millioner mennesker, lever med bevidstheden om risikoen for fattigdom som beskrevet i den rapport fra Kommissionen, som udkom den 27. januar 2005.
Det er uacceptabelt, at social udstødelse berører de mest sårbare sociale grupper, kvinder og etniske minoriteter. Disse grupper er ugunstigt stillet, når de skal have og beholde et job, i forhold til lønnen, velstand, sundhedspleje, uddannelse og adgang til kulturelle aktiver.
I rapporten anføres det, at i Ungarn er procentdelen af personer, der er truet af fattigdom, lavere end EU-gennemsnittet, dvs. under 10 %, i lighed med tallene for Den Tjekkiske Republik, Sverige, Danmark og Slovenien. I Den Irske Republik, Slovakiet, Grækenland og Portugal er tallet imidlertid 20 %.
Kommissær Vladimir Špidla understregede i sit indlæg, at kvinder i deres levetid bruger fire gange mere tid på at tage sig af andre end mænd. Når vi anerkender den samfundsmæssige værdi af dette, kan vi skabe mulighed for at udligne dette.
De fattige og sårbare samfundsgrupper kan kun bryde ud af den onde cirkel med social udstødelse, hvis vi skaber arbejdsmuligheder og sørger for markedsorienteret uddannelse til dem. At finde arbejde betyder at have en indtægt, hvilket fremmer social integration og forbedrer den enkeltes økonomiske situation. Dette er den egentlige udfordring, lad os tage den op! Jeg foreslår, at betænkningen godkendes. 
Aloyzas Sakalas (PSE ).
   - Jeg vil takke fru Bauer for hendes dygtigt udarbejdede betænkning. Det ville imidlertid være bedre, hvis vi havde et system, der viser, hvilke prioriteter vi først skal være opmærksomme på. Efter min mening er den vigtigste prioritet barnet, da han/hun er begyndelsen, og en voksen kun er følgen af opdragelsen af dette barn. Hvis børn ikke går i skole, har de ikke arbejdspladser at tage hen til. Hvis børn hele tiden er sultne, begynder de at tigge og endog stjæle. Hvis børn udsættes for vold eller misbruges seksuelt, bliver de selv voldelige, når de først er blevet voksne. Hvis børn ingen forældre har eller er adskilt fra dem, bliver gaden deres hjem. Alle de nævnte tilfælde er et godt påskud for den kriminelle verden til at give ly til sådanne børn og opdrage dem til at blive lovovertrædere. Sådanne børn kommer ikke ind på arbejdsmarkedet, da de kun kan noget, der ikke egner sig til arbejdsmarkedet. Derfor bør den grundlæggende prioritet være at fjerne de årsager, der gør børn uegnede til arbejdsmarkedet. Hvis det ikke lykkes os at fjerne årsagerne, bliver de andre foranstaltninger, der er nævnt i betænkningen, udelukkende en kamp med konsekvenserne. 
Vladimír Špidla,
   . Hr. formand, mine damer og herrer, jeg glæder mig over den høje standard i denne forhandling og forslagene fra medlemmerne, og jeg vil igen bekræfte min vilje til at arbejde sammen med Dem med henblik på at opfylde EU's mål og udfylde den rolle, som EU-borgerne har givet os. Jeg kan forsikre Dem om, at Kommissionen med beslutsomhed bidrager til yderligere at højne den social dimensions profil i Lissabon-strategien. Jeg vil nævne et par idéer for vores fremtidige arbejde.
Vi skal højne europæisk koordinations profil. Det er lykkedes os at udvikle en afvejet strategi, i hvilken der lægges vægt på behovet for at kombinere sociale mål med økonomiske mål. Det er et stort resultat, og det er grundlæggende for på ny at styrke borgernes tillid til reformerne. Vi skal styrke partnerskabet mellem medlemsstaterne og EU. Den europæiske strategi for vækst og beskæftigelse og den sociale dagsorden tilhører ikke Kommissionen eller EU-organerne. De er baseret på alle deltageres forpligtelser, og det gælder både medlemsstaterne, EU-borgerne, parlamenter, arbejdsmarkedets partnere og interessegrupper samt EU-institutionerne og -organerne. Hvis dette partnerskab skal blive vellykket, kræver det, at rollerne adskilles klart og tydeligt. Medlemsstaterne skal gennemføre de interne reformer og de strukturpolitikker, der er vedtaget som led i den reviderede Lissabon-strategi. EU vil fortsat støtte reformindsatsen og vil samtidig anvende alle nye instrumenter, støtte fra strukturfondene, respekt for grundlæggende rettigheder, støtte til social dialog og indførelse af afprøvede strategier. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.30. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning af Louis Grech for Budgetudvalget om retningslinjerne for 2007-budgetproceduren for sektion II, IV, V, VI, VII, VIII (A) og VIII (B) og foreløbigt forslag til overslag over Europa-Parlamentets indtægter og udgifter (sektion I) for regnskabsåret 2007 
Sektion I, Europa-Parlamentet
Sektion II, Rådet
Sektion IV, Domstolen
Sektion V, Revisionsretten
Sektion VI, Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg
Sektion VII, Regionsudvalget
Sektion VIII (A), Den Europæiske Ombusmand
Sektion VIII (B), Den Europæiske Tilsynsførende for Databeskyttelse (2006/2021 (BUD)) (A6-0058/2006). 
Louis Grech (PSE ),
   Hr. formand, den betænkning, som jeg har præsenteret for Parlamentet til behandling og godkendelse, skitserer de vigtigste retningslinjer for 2007-budgettet vedrørende andre institutioner. Den vigtigste del af betænkningen er imidlertid helliget Parlamentets budget.
I betænkningen lægges stor vægt på behovet for at konsolidere de seneste års gode resultater. Der planlægges ingen større projekter for 2007, hvilket skulle give os tilstrækkelig med tid til at gennemføre en fornuftig statusopgørelse samt en kritisk og objektiv undersøgelse og evaluering af de ting, der skal gøres i de kommende år.
Inden for rammerne af budgetmæssig tilbageholdenhed skal vi gennemføre en stram budgetpolitik inden for alle igangværende aktiviteter og sikre merværdi for skatteydernes penge. Jeg vil gerne understrege betydningen af en aktivitetsbaseret budgettering, hvilket vil give mere rationelle og analytiske overslag. Endvidere skal bevillinger relatere til specifikke aktiviteter. Dermed undgås bortfald af bevillinger ved regnskabsårets udløb.
Institutionerne skal basere deres vurderinger på veldefinerede behov, undgå overlapning af funktioner, fokusere på kerneoperationer og eliminere forsømmelser og alle flaskehalse. I denne henseende opfordres institutionerne til at udnytte deres ressourcer bedre og sikre et øget interinstitutionelt samarbejde, hvilket skal føre til større effektivitet og forhåbentlig flere besparelser. Det er rimeligt at antage, at nogle administrative opgaver skal deles mellem institutionerne, uden at disse mister deres uafhængighed. Det kan give stordriftsfordele og øge effektiviteten af tjenesterne.
Et andet vigtigt emne i betænkningen er informationspolitikken, der tilgodeser Parlamentets ønske om at bringe Europa og dets institutioner tættere på borgerne. For at øge borgernes kendskab til EU er det afgørende med en effektiv og stærk informationsstrategi. Når det er sagt, vil jeg imidlertid fortsat hævde, at man ved ethvert informationsprojekt skal være særlig opmærksom på omfanget af de politiske gruppers deltagelse og samarbejde, meningspluralismen, den indholdsmæssige værdi og omkostningsstrukturen. I den endelige analyse skal alle projekters effektivitet måles i forhold til de positive konsekvenser for EU-borgerne.
Med hensyn til personalesituationen må man i lyset af de mange ansættelser, der har fundet sted i de seneste tre år samt i betragtning af Streamline-programmelsystemet, der skulle være på plads inden årets udgang, antage, at der med undtagelse af udvidelser og meget begrænsede ansættelser af specialiseret personale, ikke finder nyansættelser sted i 2007, hvilket vil give betydelige besparelser fremover.
I min betænkning kom jeg også ind på en række ekstra prioriteter for 2007 - primært vedrørende bygningspolitik, udvidelse, bistand til medlemmerne, en vedtægt for medlemmernes assistenter samt uddannelse. Desværre kan jeg af tidsmæssige hensyn ikke gå i detaljer med alle disse emner.
Det er uheldigt, at denne budgetprocedure starter usikkert i fraværet af en ny interinstitutionel aftale. Vi skal selvfølgelig gøre vores yderste for at nå frem til en aftale om de finansielle overslag, men ikke for enhver pris. Vi kan og skal ikke yde øjentjeneri til svulstige udtryk som "vækst", "beskæftigelse", "forskning", "social solidaritet" og "udvidelse" og samtidig ikke stille de nødvendige midler eller den nødvendige fleksibilitet til rådighed for deres opfyldelse. Med andre ord skal vi, hvis vi virkelig mener, hvad vi siger, lade vores ord følge op af penge.
Endvidere og under disse omstændigheder vil det være ønskeligt - i det mindste på nuværende tidspunkt - at arbejde ud fra den antagelse, at vi vil bevare det loft på 20 % af bevillingerne under udgiftsområde 5, som vi har pålagt os selv. Når det så er sagt, ved vi imidlertid, at dette selvvalgte loft ikke er en uomstødelig og fast lov. Fremover skal vi ikke tøve med at udfordre og revidere aftalen, hvis vi er overbevist om, at det er mere fornuftigt at gøre det i økonomisk og budgetmæssig henseende.
Jeg har tillid til, at de forskellige retningslinjer, der er fremhævet i denne betænkning, hvis de vedtages, vil forbedre EU-institutionernes effektivitet, kvalitet, præstationer og gennemsigtighed, give borgerne større merværdi og forhåbentlig øge institutionernes troværdighed.
Ville Itälä,
   Hr. formand, først vil jeg takke ordføreren, hr. Grech, for hans fremragende forslag og det behagelige samarbejde, vi opnåede under drøftelsen af denne betænkning. Hr. formand, Parlamentets budget skal behandles effektivt, ansvarligt og troværdigt. Dette afhænger af flere faktorer.
For det første skal vi holde op med at diskutere en årlig stigning på 20 % eller et loft. Vi burde kun diskutere og gennemføre et budget baseret på faktiske behov. Vi skal altid tage vores regnskabspligt over for skatteyderen i betragtning. Det vil styrke den troværdighed, der forventes af Parlamentet. Et vigtigt eksempel herpå er informationspolitik. Vi bør ikke gå i gang med ambitiøse projekter såsom vores egne tv-kanaler, men i stedet sørge for, at de politiske grupper inddrages aktivt i alle Parlamentets informationsområder. Vi skal også planlægge den information, vi fordeler, i god tid for at kunne fastsætte udgifterne til projekter og personalebehovene. Det bedste eksempel på at stille information til rådighed er besøgsgrupper, og nu skal vi virkelig hurtigt sikre, at de 5 millioner euro, som blev vedtaget sidste år, bliver anvendt hurtigst muligt.
Jeg vil endvidere nævne et ændringsforslag, som drejer sig om Parlamentets børnehave. Det lyder måske ikke som et meget vigtigt emne politisk set, men spørgsmålet om, hvordan vi behandler ansatte med børn er meget vigtigt set ud fra Parlamentets status som arbejdsgiver. Det er først og fremmest et spørgsmål om lighed, og vi kan ikke straffe aleneforældre og kvinder, der har børn, og som ønsker at arbejde i Parlamentet. Derfor skal der bibeholdes en børnehave så tæt på Parlamentet og offentlig transport som muligt. Det nylige forslag om at holde op med at bruge Eastman Nursery er selvfølgelig meget foruroligende, og jeg håber, at vi kan blive enige om at vedtage dette ændringsforslag. 
Neena Gill,
   Hr. formand, jeg vil også takke hr. Grech for hans store arbejdsindsats og den udmærkede betænkning om retningslinjerne for 2007-budgetproceduren.
Jeg håber virkelig, som betænkningen foreslår, at institutionerne kan indgive realistiske anmodninger baseret på budgetmæssig tilbageholdenhed i lyset af den aktuelle stramme finanssituation. Ligesom ordføreren er jeg overbevist om, at vi kan arbejde mere omkostningseffektivt i alle institutionerne uden at gå på kompromis med standarderne. Jeg vil opfordre alle de ansvarlige - dvs. alle de tilstedeværende samt alle medlemmer af alle institutionerne - om at holde det for øje og ændre vores arbejdsvaner i overensstemmelse hermed.
Jeg vil gerne fremhæve nogle andre aspekter af betænkningen, som jeg finder særligt vigtige. Vi har haft en reference til informations- og kommunikationsområdet. Jeg roser vægten på resultater frem for udgifter. De dyre løsninger er ikke altid de mest effektive. Som ordføreren foreslår, skal vi ikke være bange for at indstille brugen af værktøjer eller strategier, der ikke giver de ønskede resultater. Det er ensbetydende med regelmæssig overvågning og en passende ansvarsfordeling.
Der har været tale om informationsværktøjer. Man har undersøgt tanken om web-TV. Den idé går jeg fuldt ud ind for. Mange unge mennesker henter faktisk størstedelen af deres informationer fra internettet. Hvis det forvaltes og håndteres ordentligt, kunne det være en ny kontaktform til borgerne og en ny måde at fremme vores mål på. Vi skal finde bedre veje, men det skal håndteres ordentligt. Jeg er stærk tilhænger af tanken om at indføre web-TV og se, hvordan alle institutioner kan samarbejde om at få vores informationer ud til de forskellige medlemmer af samfundet.
Kyösti Virrankoski,
   Hr. formand, hr. Grech har udarbejdet en fremragende betænkning om retningslinjerne for 2007 for budgetsektionerne, undtagen sektionen for Kommissionen. Min varmeste tak går derfor til ham.
Et aspekt i budgettet for næste er endnu en gang oprettelse af det nye aktivitetsbaserede regnskabssystem i alle institutionerne. Som ordføreren understreger, er det vigtigt, at alle institutioner vedtager den samme budgetnomenklatur, hvilket betyder, at medlemmerne af Parlamentet og andre berørte parter bliver bedre i stand til at overvåge gennemførelsen af budgettet. Det er vigtigt at kunne få sammenlignelige data om udgifterne og resultaterne af forskellige aktiviteter.
Et aspekt i budgettet for næste er den planlagte udvidelse. Rumænien og Bulgarien bliver højst sandsynligt medlem af EU næste år. Det medfører særlige krav, som der skal tages højde for. Vi skal fremhæve betydningen af at organisere sprogtjenesten og ansættelse af personale. På den måde sikrer vi en smidig overgangsfase.
Ordføreren understreger med rette, at Parlamentets budget bør holdes på under 20 % af alle EU's administrationsudgifter. Det vil være et tegn på Parlamentets administrative disciplin.
Hr. formand, hensigten med budgettet for næste år er at være ganske særlig opmærksom på at stille information til rådighed. Det er i sig selv godt. Vi skal alligevel fastholde, at det til stadighed er relevant og hensigtsmæssigt, når vi stiller information til rådighed. Vi kan ikke tillade os løsninger, som er for dyre, særlig hvis der ikke er en tilsvarende fordel ved det.
Vi skal fokusere på tjenester til besøgende og besøgsgrupper. Selv om de nuværende faciliteter til at vise besøgende rundt er blevet forbedret, lader de meget tilbage at ønske. Der er for få rum, hvor besøgende kan samles, og der bruges for megen tid på at stå i kø. Det ville være godt, hvis man i højere grad kunne gøre brug af eksperter fra EU-institutionerne uden for Parlamentet på Parlamentets område, således at besøgende kan få et mere forskelligartet billede af organisationen, end det er tilfældet nu. Der bør skaffes mere effektiv dækning for de egentlige udgifter til besøgsgrupper. Den mere omfattende refusion af rejseudgifter i forbindelse med de nuværende besøgende er vigtigere end at øge antallet af besøgende.
Med hensyn til yderligere drøftelse af budgettet håber vi, at bevillingerne for næste år bliver foreslået med det samme i det foreløbige budgetudkast. Der fremsættes alt for ofte flere og flere anmodninger vedrørende budgettet, mens det drøftes i løbet af efteråret, hvilket er uacceptabelt. Med disse bemærkninger ønsker jeg at give udtryk for min støtte til ordførerens forslag. 
Lars Wohlin,
   Hr. formand, jeg vil tale om Regionsudvalget og Det Økonomiske og Sociale Udvalg.
 Begge disse udvalg har udspillet sin rolle. Deres værdi for EU står ikke mål med de omkostninger, som nutidens konstruktion medfører. Den oprindelige tanke bag udvalgene var at øge EU's demokratiske legitimitet. I dag har Europa-Parlamentet dog i vid udstrækning overtaget denne rolle. Tilbage er i stedet et Regionsudvalg, hvis ansvarsfrihed drages i tvivl af flertallet af Budgetudvalgets medlemmer.
Vi har også set, hvordan såvel fagforbund som arbejdsgiverparter har ført fremgangsrige kampagner uden for Det Økonomiske og Sociale Udvalg. Ingen stiller spørgsmål ved, at disse parter nu er veletablerede og kan få indflydelse uden hjælp fra en EU-finansieret institution.
Vi bør i EU i stedet henvende os direkte til de berørte parter Her findes der uudnyttede muligheder for besparelser. Det kan desuden være en fordel, at man kan få svar fra organisationer og parter, som ikke nødvendigvis er fuldstændig afhængige af EU's budget. Jeg mener derfor, at overslagene i budgettet for 2007 bør begrænses kraftigt.
Hans-Peter Martin (NI ).
   - Hr. formand, i et parlamentarisk demokrati kan, skal, bør og må folkevalgte være forbilleder. Hvis så mange af os nu er tvunget til at forlange, at vores nationale befolkninger skal give afkald, kan dette i demokratiets interesse kun fungere, hvis også vi giver afkald. At sænke Parlamentets budget fra 1,2 eller 1,3 milliarder euro til under en milliard euro er måden at opnå troværdighed på.
Her er et par forslag: De mange delegerede, som har lovet kun at gøre krav på de faktiske rejseomkostninger, bør give overskuddet tilbage. I 2004 tegnede kun 37 delegerede sig for latterlige 234 000 euro. Vi ved, at 26 millioner euro bortødsles, fordi tolketjenester ikke anvendes ordentligt. De mange minutters unødvendig tavshed her koster yderligere millioner, og sådan fortsætter det. 100 millioner euro om året går til et eller andet, og vi søger et eller andet, som vi kan bruge dem på. Det må høre op! Vi kunne sagtens spare de 300 millioner euro, og på den måde ville vi ikke kun spare os for negative overskrifter i den internationale presse, men vi ville oven i købet få positive af slagsen. Det siger jeg som pro-europæer. De vil igen i morgen vågne op til noget, som De vil kalde skandale. Men nej, det er det, som foregår her, som er en skandale! Det gør mig ondt, men Europa kan ikke komme fremad, hvis der ikke langt om længe spares her i toppen. 
Salvador Garriga Polledo (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil tale om det, som efter min gruppes opfattelse burde ligge til grund for Parlamentets budget, dvs., at effektivisere Parlamentets arbejde mest muligt, samtidig med at omkostningerne formindskes.
Når vi udarbejder Europa-Parlamentets budget, burde vi svare på spørgsmål som disse: Giver vi medlemmerne de instrumenter, de behøver for at udøve deres funktion? Råder de europæiske medlemmer over tolkning til alle sprog, hurtig oversættelse af dokumenter og korrekt juridisk og teknisk bistand? Har medlemmerne et ordentligt it-system og tilstrækkeligt hjælpepersonale? Modtager medlemmerne, set fra et eksternt synspunkt, korrekt information? Deltager de politiske grupper ved udarbejdelsen af og kontrollen med denne information? Behøver de europæiske medlemmer nye edb-medier eller bør de snarere anvende de eksisterende bedre?
Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater har stillet konkrete ændringsforslag, der kommer med et svar på disse spørgsmål. 
Desuden burde vi tænke på at minimere omkostningerne. Er det nødvendigt at nå loftet på 20 %? Ville det ikke være bedre, også her i Parlamentet, at vise, at nøjsomhed og besparelser er grundlæggende adfærdsprincipper?
Jeg håber, at budgettet for 2007 følger tendensen fra 2006, og at vi under ingen omstændigheder vender tilbage til generaliserede omkostninger. 
Brigitte Douay (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne takke min kollega hr. Grech for hans klare, nøjagtige og såvel fuldstændige som pragmatiske betænkning. De punkter, der vedrører Europa-Parlamentet, som er den eneste demokratisk valgte repræsentation for befolkningerne i EU, som hr. Grech udtrykker det, optog mig meget, i særdeleshed de punkter, der vedrører besøgsgrupperne.
De seneste diskussioner om forfatningstraktaten og resultatet af folkeafstemningen i mit hjemland, som jeg personligt beklager, fremhæver det faktum, at alt for mange borgere ignorerer eksistensen af EU og dets betydning for deres daglige liv. Bekymring og forudfattede meninger erstatter ofte information. Min korte erfaring som medlem af Europa-Parlamentet har også vist mig, at de besøgsgrupper, som jeg har haft mulighed for at modtage i Bruxelles eller Strasbourg, uanset alder, oprindelse, faglige og sociale baggrund er taget herfra med en overbevisning om EU's betydning, håber jeg, men under alle omstændigheder er de blevet bedre informeret og er stadig interesserede, er jeg sikker på.
En velkendt regel inden for marketing er, at en utilfreds kunde siger det til 11 personer, og at en tilfreds kunde kun siger det til fire personer. Så lad os få flere tilfredse borgere, for når de bliver bedre informeret, kan de bedre udbrede idéen om Europa. Men dertil er det nødvendigt, som det fremgår af hr. Grechs betænkning, at antallet af besøgsgrupper pr. medlem øges, og jeg støtter dette forslag. For nylig arrangerede EU's informationskontor for Frankrig i min valgkreds et spændende europæisk forum med overskriften "Dialog om Europa - mindre afstand mellem EU og borgerne". Mange af deltagerne beklagede, at antallet af besøg i Europa-Parlamentet ikke er højere. Det er et reelt ønske.
Som afslutning vil jeg sige, at vores assistenter spiller en helt central rolle ved modtagelsen af de besøgende og ved planlægningen af vores arbejde. De er en del af vores liv som parlamentsmedlemmer, de stiller deres intellekt og tid til rådighed for os, men der er store forskelle mellem dem, og deres sociale situation er ofte vanskelig. De fortjener virkelig, og hr. Grech nævner det i betænkningen, at få en reel og betydningsfuld status.
Nathalie Griesbeck (ALDE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, jeg vil indledningsvis give udtryk for min støtte til hr. Grechs arbejde og komplimentere ham for betænkningens meget høje kvalitet.
I den nuværende situation og med de vanskeligheder, som vi støder på i forhandlingerne med Rådet om de finansielle overslag for 2007-2013, kommer betænkningen i rette øjeblik, idet den sætter fokus på de finansielle midler, som skal være på plads i 2007 til finansiering af EU's store institutioner, nemlig Europa-Parlamentet, Rådet, Domstolen osv.
Jeg vil også i aften tilslutte mig de anmodninger, der vedrører principperne om forsvarlig forvaltning og også om opnåelsen af merværdi, men jeg ville ønske, at vi udvidede disse principper til alle institutionerne og naturligvis også i særdeleshed til EU's agenturer.
Vi bør i højere grad tilstræbe optimering af arbejdsmidlerne, brugen af computerudstyr, omkostningerne i forbindelse med dataoverførsel og endelig vores personalepolitik.
Jeg vil gerne fremhæve vores kommunikationspolitik. Den skal give borgerne en reel adgang ikke blot til information, som det blev forklaret for et øjeblik siden, men også til alle EU's aspekter. EU's borgere bør reelt ikke blot kunne forstå de beslutninger, som vi træffer på deres vegne, men også tage dette storslåede samfundsprojekt, som vi opbygger for dem og forhåbentlig også med dem, til sig.
Vi bør i den forbindelse styrke vores kommunikationsindsats og afsætte de nødvendige midler til iværksættelsen af en moderne, effektiv, pædagogisk kommunikationspolitik, som kort sagt skal passe til nutiden især ved at bruge værktøjer som f.eks. web-tv.
I den forbindelse er det nødvendigt for mig at understrege, at det også er vigtigt at forbedre adgangen for besøgende og pressen i de bygninger, hvor vi afvikler vores møder. Set i lyset af den kommende udvidelse mangler vi unægtelig tilstrækkelig infrastruktur. Jeg må ofte tage imod besøgende i Europa-Parlamentets gange.
Jeffrey Titford (IND/DEM ).
   - Hr. formand, som britisk statsborger er jeg stærk modstander af den budgetløsning, som hr. Tony Blair påstår at have forhandlet sig frem til i december. Jeg foretrækker at kalde det "den store foræring". Jeg synes ikke, at der er tale om forhandling, når man åbner checkhæftet og spørger, hvad beløbet skal lyde på. Det er helt uacceptabelt, at det britiske nettobidrag får lov til at stige fra gennemsnitligt tre milliarder engelske pund til over seks milliarder engelske pund pr. år fra 2007, hvorved fru Thatchers velfortjente rabat sættes over styr. Jeg stemte derfor imod en godkendelse af budgettet under afstemningen her i Europa-Parlamentet, men jeg formoder, at jeg gjorde det af andre årsager end de fleste af de andre europaparlamentsmedlemmer, der stemte imod.
Intet andet større politisk parti ud over mit eget er villigt til at gøre en åben og ærlig indsats for europæiske spørgsmål forud for et valg. Det er den berømte elefant i værelset, som alle undgår at tale om. De får hjælp fra dvaske medier, der velvilligt deltager i det, der i praksis er et skalkeskjul. Hr. Blair og hans regering føler måske, at det var smart af dem at undgå en ordentlig debat om EU ved det seneste parlamentsvalg. Der er imidlertid også et negativt aspekt heraf. Hvordan kan de påstå at have et legitimt mandat til at bortgive alle disse ekstra skattekroner, der primært vil blive brugt til at subsidiere projekter i østeuropæiske lande på bekostning af en underfinansiering af vores hjemlige infrastruktur? 
Jeg har set på retningslinjerne i denne betænkning, og de fleste af dem er blot en glorificeret ønskeseddel med pompøse udtryk som "Europas hjerte" og "Raising the Game". Hvis EU virkelig er interesseret i "Raising the Game", kunne det efter min mening starte med at bede om færre og ikke flere penge, og det burde starte en stor undersøgelse af, hvad man skal gøre for at tilbagegive de beføjelser, der er taget fra de demokratisk valgte regeringer. Det er så min ønskeseddel.
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.30. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning af Ingeborg Gräßle for Budgetudvalget om forslag til Rådets forordning om ændring af forordning (EF, Euratom) nr. 1605/2002 om finansforordningen vedrørende De Europæiske Fællesskabers almindelige budget (KOM(2005)0181 - C6-0234/2005 - 2005/0090(CNS)) (A6-0057/2006). 
Dalia Grybauskaitė,
   Hr. formand, jeg vil gerne lykønske Parlamentet på en meget vigtig dag, der markerer afslutningen på vores drøftelser om finansforordningen. Det er en vigtig uge, fordi Parlamentets udtalelse sættes til afstemning her i Europa-Parlamentet. Jeg vil gerne lykønske begge ordførere med deres indsats. Jeg anerkender deres enorme arbejdsindsats med disse ændringsforslag. Jeg vil gerne bekræfte, at Kommissionen vil medtage størstedelen af Parlamentets forslag i sit nye reviderede forslag.
Jeg vil også bekræfte, at Parlamentet og Kommissionen stort set har de samme mål.
I lyset af disse fælles mål om forenklede regler og en begrænsning af bureaukratiet er jeg glad for at bekendtgøre, at vi meget snart efter Parlamentets afstemning vil stille vores nye reviderede forslag. Vi ved, at Rådet er klar til meget snart at give os en endelig afgørelse og en endelig udtalelse.
Jeg vil gerne give Dem nogle få eksempler på de mange ændringsforslag, som vi gerne vil have medtaget i vores nye forslag: en tydelig reference til proportionalitetsprincippet, hvilket vil medvirke til at definere en lettere procedure for mindre projekter; oplysninger til støtteansøgere og standardiserede ansøgningsskemaer til de samme politikker; og en styrkelse af indkøbsaftalernes opsplitning i fag- og/eller delentrepriser. Det fjerde element, som vi positivt overvejer, er totrinsproceduren i støtteansøgningsprocessen, hvorved man undgår unødvendige udgifter i den indledende fase.
Kommissionen og Parlamentet er ikke de eneste to aktører i den aktuelle lovgivningsproces. Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg og Revisionsretten afleverede deres udtalelser mellem oktober og december 2005. Rådet forventes snart at afslutte sin førstebehandling. 
Jeg vil gerne understrege, at der er gjort betydelige fremskridt med den lovgivningsmæssige revision af Fællesskabets finansielle bestemmelser. Vores fælles mål er at få nye, enklere og mere moderne finansielle bestemmelser, der er bedre tilpasset den nye generation af udgiftsprogrammer - forhåbentlig med virkning fra januar 2007. Derfor er timingen så vigtig, og derfor kan vi ikke overskride vores tidsfrister.
Jeg er indstillet på at arbejde hårdt under de kommende interinstitutionelle forhandlinger og fremme en forligsprocedure med henblik på at skabe bred enighed mellem Parlamentet og Rådet.
Ingeborg Gräßle (PPE-DE ),
   Hr. formand, fru kommissær Grybauskaitė, mine damer og herrer, jeg fremlægger i dag 135 ændringsforslag til finansforordningen for Parlamentet. Fru kommissær Grybauskaitė har i dag glædet mig meget ved at meddele, at hun vil indarbejde nogle af de helt centrale punkter fra denne rapport i Kommissionens reviderede version.
Parlamentet bruger denne oprindelige løbende revision af teksten - en vigtig tekst for administrationen - som et middel til at afskaffe grundlæggende problemer. Vi har hørt meget principiel og hård kritik af de burokratiske fremgangsmåder. Talrige organisationer, som ansøger om tilskud, firmaer, som deltager i leverings- og servicelicitationer, og især dem i Kommissionen og andre institutioner, som anvender finansforordningen, har medvirket til vores reform og til Parlamentets ændringsforslag. Jeg takker Dem alle mange gange. Deres fagligt funderede råd vil gøre det muligt at forbedre fremgangsmåderne.
En særlig tak skal lyde til formand Borrell og naturligvis til mine kolleger i Budgetudvalget og Budgetkontroludvalget, frem for alt hr. Pahor og alle i den tværgående arbejdsgruppe, som i månedsvis har arbejdet på forslagene. Det var ikke kun takket være det gode samarbejde men også på grund af det generelle pres for at skabe reformer, at begge udvalg vedtog rapporten enten med bredt flertal eller enstemmigt. Min personlige assistent, hr. Sichel, har gjort en stor indsats, og det skal han have stor tak for. Desuden ønsker jeg at takke fru kommissær Grybauskaitė, hr. generaldirektør Romero og hr. Taverne og hans medarbejdere for de mange givtige drøftelser, som jeg inderligt håber vil fortsætte også i fremtiden, og som jeg virkelig glæder mig til.
Alle - inklusive mig selv med mine mange års erfaring med finansforordningen - stiller sig spørgsmålet om, hvad det er for et Europa, der kræver så komplicerede og dyre ansøgningsprocedurer? Op til en tredjedel af tilskudssummen går tabt i omkostninger forbundet med ansøgningsproceduren. År efter år bortødsler organisationer betragtelige summer på deltagelse i europæiske politiske licitationer, selv om de ikke har udsigt til at vinde. 40 siders formularer og dertil 500 siders vejledninger er snarere reglen end undtagelsen. Kun 5-25 % af ansøgningerne kommer igennem. Med omkostninger på op til 200 000 euro for hver ansøgning kan De forestille Dem de pengesummer, som bortødsles i Europa, hver gang en organisation deltager i en EU-licitation.
Hvad er det for et Europa, hvor firmaer ikke længere ønsker at deltage i licitationer, fordi de selv ved rutineansøgninger skal fremlægge to årsbalancer? Kommissionen har ganske vist allerede arbejdet meget på dette og vil også i fremtiden arbejde på det og på at ændre de vigtige gennemførelsesbestemmelser. I denne forbindelse ønsker jeg at opmuntre fru kommissær Grybauskaitė og indtrængende anmode hende om at tage alle Parlamentets forslag op, fordi vi ikke ønsker, at Kommissionen i Europa ligestilles med klodsethed, burokrati og økonomisk tab. Vi ønsker derimod, at Kommissionen opfattes som en serviceforanstaltning, som vil omsætte og støtte europæisk politik.
Vores vigtigste ændringsforslag vil i morgen stilles til afstemning ved navneopråb. Som fru kommissær Grybauskaitė allerede har meddelt, skal nogen af dem indarbejdes. Jeg vil også gerne fremlægge endnu et par stykker. Et af dem drejer sig om en database til underrettelse af ansøgerne for dermed at forhindre, at dokumenter indgives flere gange, og dermed spare tid og penge i forbindelse med ansøgningen. Vi ønsker også afgørelser fra Kommissionen i stedet for omfattende kontrakter. Det kan forkorte fremgangsmåder og netop i forbindelse med små tilskud undgå, at der opstår udgifter.
Vores hovedpunkt består i, at Kommissionen for fremtiden skal hjælpe ansøgere i ansøgningprocessen. Det er en kulturrevolution, men den vil gøre alle godt, især EU's omdømme. Mere beregnelighed, pålidelighed og retssikkerhed er vores mål, og for at opnå mere fleksibilitet forelægger vi Dem et ændringsforslag, som har den begrænsede overdragelse af forpligtelser til formål, som ellers ville bortfalde. I morgen vil jeg stille endnu et mundtligt ændringsforslag, som ikke specificerer et beløb, men derimod henviser til en maksimal sum. Forhandlingerne herom vil afhænge af det finansielle overslag.
Jeg anmoder Rådet om ikke blot at lade situationen være, som den er. Hvad er det for fremgangsmåder, der umuliggør en pengebortstrømning, mens organisationer i medlemsstaterne samtidig mister så mange penge? Dette Parlament har erkendt, at det ikke kan fortsætte på denne måde, især fordi de komplekse burokratiske fremgangsmåder ikke engang er særlig gode til at nå målet om at beskytte fællesskabets midler.
Derfor går min sidste anmodning på, at vi skal tilstræbe en mellemfristet ny version af finansforordningen. I medlemsstaterne er finansforordninger enkle dokumenter til administrationer, da de jo skal anvendes dagligt. EU's finansforordning må ikke høre til det mest komplicerede af det, som administrationen kunne have udtænkt for sin selvledelse. Også dette punkt forbliver et punkt på Parlamentets dagsorden.
Jeg vil endnu en gang takke alle, der har medvirket, og håber på jeres opbakning i morgen.
Borut Pahor (PSE ),
   Først vil jeg takke ordføreren, fru Grässle, som har været til stor inspiration for alle os, der arbejdede sammen med hende under udarbejdelsen af denne betænkning. Dernæst vil jeg takke formanden for Budgetkontroludvalget, hr. Fazakas, der under dette store tidspres gjorde alt for, at de to udvalg kunne få et fremragende samarbejde i forbindelse med forelæggelsen af denne betænkning for Parlamentet.
Som medordfører og ordfører for udtalelsen om finansforordningen vil jeg understrege, at hovedformålet med betænkningen var at gøre finansforordningen og gennemførelsesreglerne i den mindre bureaukratiske, lettere at forstå, enklere og først og fremmest mere brugervenlige. På denne måde kan vi måske også sikre en mere effektiv anvendelse af budgetmidler. Som ordføreren har anført, vies der i rapporten særlig opmærksomhed til offentlige indkøb og donationer. Vi hørte ganske vist på en række møder, særlig fra ikke-statslige organisationer, at de ikke længere ønskede at samarbejde med EU, da de bureaukratiske procedurer var for lange og frem for alt for dyre.
Ingen, og heller ikke jeg, ønsker at ændre noget i finansforordningen, der betyder, at anvendelsen af skatteydernes penge bliver mindre gennemsigtig. Da vi udarbejdede betænkningen, forsøgte vi at finde en ny, mere vellykket balance mellem den faktiske anvendelse af penge og demokratisk kontrol med denne anvendelse. Særlig det udvalg, som hr. Fazakas er formand for, Budgetkontroludvalget, er yderst følsom over for dette problem. Derfor har udtalelserne fra Revisionsretten ofte været af afgørende betydning for både ordførere og særlig for Budgetkontroludvalget, og derfor har de også fået plads i denne betænkning.
Jeg vil slutte med at sige, at ingen, særlig ikke i politik, ønsker finansskandaler. Og uanset hvor godt skrevet de er, er der selvfølgelig ingen regelsæt, der fuldstændig kan forhindre dem, men alligevel kan de med mere eller mindre held fremme forvaltningen af budgetmidler og offentlighedens mere eller mindre generelle tillid til budgettets lovlighed og effektivitet. Endelig vil jeg være så dristig at hævde, at denne betænkning er et skridt i den rigtige retning, at man med de foreslåede løsninger kan opnå en ny, vellykket balance, og jeg ser frem til, at betænkningen bliver vedtaget i morgen. 
Simon Busuttil,
   Hr. formand, jeg lykønsker ordføreren med hendes flotte og dristige arbejde.
Denne betænkning sender et klart og stærkt budskab til borgerne om, at Europa-Parlamentet ønsker at give dem lettere adgang til EU-støtte. Forhandlingen om de finansielle overslag tillægges stor betydning, og de finansielle overslag handler om størrelsen på EU-budgettet. Det er udmærket, men vi må ikke negligere det lige så vigtige spørgsmål om, hvordan pengene bruges, og hvordan vi kan gøre det lettere for borgerne at få gavn af dem. Hvad er formålet med at bruge masser af EU-midler, når borgerne føler stigende frustrationer over overdrevent bureaukrati i forbindelse med støtteansøgninger, lange og uforståelige ansøgninger samt tjenestemænd, der gør lidt eller intet for at forklare dem? Det er ikke så mærkeligt, at mange mennesker ganske enkelt giver op, inden de overhovedet forsøger. Det er forkert, og vi bør ændre det. Vi bør ændre det ved at reformere finansforordningen og gøre tingene lettere og mere tilgængelige.
Det er det, som ordførerens betænkning gør. Den introducerer adskillige foranstaltninger for at lette adgangen til støtte, og på den måde gør den virtuelle EU-penge, som man måske kan få, til rigtige EU-penge, som man rent faktisk kan få adgang til. Det er godt nyt for borgerne, men det er også godt nyt for ngo'erne og de mindre virksomheder. Jeg opfordrer derfor Kommissionen til at være vores allierede i denne reform.
Vores budskab er klart. Hvis vi virkelig ønsker skabe et bedre forhold til befolkningen, skal vi forenkle tingene.
Paulo Casaca,
   I dette tilfælde er ros ikke kun en høflighedsgestus, men udtryk for anerkendelse af et absolut eksemplarisk arbejde, der målrettet og samvittighedsfuldt er udført for at nå de to mål om forenkling og proportionalitet i reglernes anvendelse. Det er i dette perspektiv et særdeles vellykket arbejde, som vi ikke kan prise nok.
På den baggrund vil jeg gerne sige, at jeg finder det meget væsentligt, at vi allerede nu overvejer de nødvendige næste skridt i reformen af finansforordningen. Det er afgørende, at vi sikrer, at Europa-Parlamentet i de næste finansielle overslag udøver sine beføjelser i den fælles beslutningsprocedure i samme omfang, som vi førhen har gjort, fordi vi efter min opfattelse skal løse fire vigtige opgaver i den nærmeste fremtid.
Den første opgave er at ajourføre budgetretningslinjerne på visse specifikke områder som eksempelvis princippet om budgettets etårighed og budgetfleksibilitetsmekanismer. Den anden er at reducere undtagelserne til et strengt nødvendigt minimum, hævde finansieringsforordningens forrang over sektorlovgivningen og gøre en ende på overlapning og uoverensstemmelse mellem basislovgivning og gennemførelseslovgivning og mellem disse og sektorlovgivningen. Den tredje er at præcisere de forskellige budgetaktørers forpligtelser, beføjelser og ansvar og på passende vis lade dem finde udtryk i budgetregnskabssystemet. Den fjerde og sidste er at integrere og samstemme finansieringsforordningen og den finansieringsramme, som besluttes i den interinstitutionelle aftale.
Disse opgaver kan synes enkle, men de er faktisk ganske komplicerede og fordrer stor opmærksomhed. 
Kyösti Virrankoski,
   Hr. formand, først vil jeg takke ordførerne, fru Gräßle og hr. Pahor, for det enorme arbejde, de har udført med at udarbejde denne betænkning. Ændringen af finansforordningen har været et kæmpestort planlægningsarbejde, som er meget teknisk og hårdt. Det har krævet megen tid og koncentration. Fru Gräßle har utrætteligt ledet mange møder i arbejdsgrupper. Parlamentets holdning er tydelig for enhver, og det skyldes netop dette fremragende forberedende arbejde. Min varmeste tak går til dem for det.
Formålet med Kommissionens forslag er at revidere den finansforordning, der har været gældende i tre år. Hovedformålet har været at fjerne og forenkle bureaukratiet og øge fleksibiliteten samt garantere finansiel sikkerhed.
Baggrunden herfor er udviklingen af en ny administrativ kultur. I 1999 foreslog en arbejdsgruppe bestående af eksperter efter den krise, der endte med, at Kommissionen trådte tilbage, at administrationen af EU skulle organiseres på en sådan måde, at den personlige regnskabspligt blev tydeliggjort og den finansielle administration forenklet. Denne lovpakke omfattede en reform af budgetstrukturen med henblik på at gøre den aktivitetsbaseret samt en revision af finansforordningen og gennemførelsesretsakterne til den. Nu er det tid til en foreløbig evaluering.
Man kan sige, at de oprindelige ambitiøse mål er blevet delvis nået. For tiden er vi ved at få et klarere billede af udgifterne og resultaterne af EU's forskellige politikområder. Der er imidlertid stadig en hel del bureaukrati, og der er indført betydelige kontroller.
Jeg tror, at Kommissionens forslag til ændring af finansforordningen går i den rigtige retning, selv om målene i det er beskedne. Uddelegeringen af beføjelser og ansvar er stadigvæk ikke dristig nok, og der er stadig langt igen til aktivitetsbaseret administration.
Efter vores mening vedtog ordførerne netop den rigtige strategi, da de bestræbte sig på at forbinde nødvendig administration med et overkommeligt beløb. På nuværende tidspunkt er procedurerne sommetider så komplicerede og dyre, at indsatsen ikke fører til, at vi når de ønskede mål, f.eks. samarbejde med den private sektor.
Den betænkning, som udvalgene har vedtaget, er efter vores mening for forsigtig. Vi kunne have forestillet os en dristigere, mere liberal strategi. Efter vores mening er Parlamentet stadig involveret i "mikroadministration". Det primære i administration er resultater og ikke procedurerne i forbindelse med gennemførelsen af den. Indviklede administrative processer tjener udelukkende som beskyttelse for ineffektive embedsmænd og fritager dem fra at træffe beslutninger. Finansiel administration skal være baseret på rationelle beslutninger og personlig regnskabspligt.
Bortset fra disse bemærkninger er vi alligevel rede til at støtte betænkningen som helhed, og vi afventer den kommende forhandling om gennemførelsesretsakterne. 
Kathalijne Maria Buitenweg,
   Hr. formand, også jeg vil takke fru Gräßle mange gange for det arbejde, hun har gjort - så vidt jeg har forstået, ofrede hun endda sin juleferie - og for de mange frugtbare drøftelser, vi har haft sammen. Revisionen af finansforordningen er virkelig tvingende nødvendig.
Som følge af Santer-Kommissionens fratræden blev der dengang fastsat strengere regler, og kontrolmekanismerne er revideret, hvilket også min gruppe hele tiden har arbejdet på. Vi har imidlertid også måttet konkludere, at denne oprydningsproces er gået lidt for vidt. Den har ført til overdrevet bureaukrati ved ansøgninger om subsidier, og det går især ud over ngo'erne, de ikke-statslige organisationer, og de små og mellemstore virksomheder. Angsten for forkert anvendelse af pengene er i mellemtiden så stor, at europæiske tjenestemænd så vidt muligt skyder risikoen over på dem, der ansøger om subsidier. Dermed har vi altså stadig ikke opnået det, vi sigtede mod, nemlig en Kommissionen, hvor tjenestemænd virkelig er ansvarlige og også kan påtage sig dette ansvar.
Jeg er derfor stor tilhænger af de ændringsforslag, som foreligger her. De fleste af dem vedrører en forenkling af procedurerne. Proportionalitetsprincippet indføres, og jeg er også meget glad for ændringsforslag 110 og 101, som vedrører procentreglen. I øjeblikket forholder det sig sådan, at så snart støttemodtagere får egne midler, skal de sandsynligvis betale mange penge tilbage, og konsekvensen heraf er, at man faktisk lægger en dæmper på folks lyst til at tage initiativer til at skaffe egne midler.
Kommissionen har sagt, at den vil overtage en række hovedpunkter fra disse ændringsforslag, men som sædvanlig gælder det selvfølgelig, at djævlen ligger i detaljen. Disse forslag viser, at det er Europa-Parlamentets mål at forenkle procedurerne. Det afhænger ikke kun af finansforordningen. Meget vil også afhænge af gennemførelsesbestemmelserne, som Kommissionen udarbejder. Jeg håber derfor, at De overtager princippet om, at der skal ske en forenkling, som virkelig vil resultere i, at byrden bliver lettere.
I øjeblikket tales der ofte om formindskelse af presset fra europæiske regler, og her tænker man med det samme også på de store virksomheder, hvis konkurrenceevne ellers hæmmes. Men det er også meget vigtigt for de små virksomheder og nonprofitorganisationerne, at de nu kan nyde godt af en lettelse af de administrative byrder. Det er vigtigt, at Kommissionen tager dette i betragtning, når den opstiller gennemførelsesreglerne, men jeg håber, at også Rådet vil acceptere, at det ikke kun drejer sig om de store virksomheder, men at også de mindre virksomheder og ngo'erne skal nyde godt af, at den administrative byrde, der pålægges af Europa, lettes. 
Zbigniew Krzysztof Kuźmiuk,
   Hr. formand, jeg tager ordet i forhandlingen om fru Gräßles betænkning om finansforordningen til Den Europæiske Unions almindelige budget, og jeg vil gøre Parlamentet opmærksom på følgende emner.
For det første mener Kommissionen, at efter at finansforordningen har været gældende i tre år, er der behov for at ændre strukturen eller de grundlæggende principper og begreber i den. For det andet foreslår Kommissionen dog imidlertid en lang række ændringer, der berører grundlæggende budgetprincipper, og bl.a. fastsættelse af fordringer. I henhold til forslaget skal EU's fordringer behandles af medlemsstaterne på samme måde som nationale fordringer. Endvidere fastsættes i forslaget en periode på fem år, før de bortfalder. Det gælder både for offentlige indkøb og kontrakter. Disse bestemmelser omfatter de ændringer, der er nødvendige for at tilpasse dem til det nye EU-direktiv, der blev vedtaget i 2004, om offentlige indkøb og tilskud. Formålet er at forenkle forskrifter for kontroller og garantier.
Ordføreren foreslår en lang række ændringer til forordningen, som er ændret af Kommissionen. Formålet med ændringerne er at gøre gennemførelsen af EU's budget lettere og at fremme modtagernes adgang til budgetmidler. Jeg støtter de fleste af disse ændringsforslag og håber oprigtigt, at finansforordningen som ændret af Kommissionen og Parlamentet vil gøre det muligt at fordele de midler, der er afsat i de finansielle overslag for 2007-2013, mere effektivt og gennemsigtigt, end det hidtil har været tilfældet. Dette bliver særlig vigtigt for de nye medlemsstater, som skal modtage meget mere støtte for 2007-2013, end de tidligere har modtaget.
Til sidst vil jeg takke fru Gräßle for en god betænkning. 
Salvador Garriga Polledo (PPE-DE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, i dag forhandler vi, ligesom sidste gang vi reviderede den, finansforordningen på et aftenmøde. Jeg håber, at vi også i dag, som det var tilfældet ved den sidste revision, vil se et rådsformandskab, der er modtageligt over for vores forslag, og ikke et mistroisk rådsformandskab, der ønsker at bevare den aktuelle situation, uden at lægge mærke til, at omstændighederne har ændret sig, og at det er nødvendigt at forbedre vores procedurer for at forbedre budgetgennemførelsen.
Som sidste gang har vi i dag brug for en Kommission, som udviser forståelse over for Parlamentet og stiller krav til Rådet. Ordføreren har opnået stort flertal til sit forslag, såvel i Budgetkontroludvalget som i Budgetudvalget, og hun har indarbejdet værdifulde bidrag med henblik på at fjerne bureaukratiske hindringer og sikre skatteydernes finansielle interesser mod svig.
I forbindelse med de stillede ændringsforslag vil jeg gerne gøre opmærksom på ordførerens kompromisændringsforslag. Det forslag, som en anden politisk gruppe stiller om at tillade den såkaldte i forbindelse med alle de uudnyttede forpligtelsesbevillinger, er urealistisk og kan berøre princippet om etårighed. Desuden er det ikke i overensstemmelse med vores holdning til genbrug af uudnyttede midler, som er en del af forhandlingsstrategien i forbindelse med de finansielle overslag. At begrænse omfanget, som ordføreren gør i sit kompromisændringsforslag, forekommer os at være mere fornuftigt og ikke mindst mere effektivt med henblik på at forsvare denne strategi.
I øvrigt mener jeg, hr. formand, at strategien klart burde skelne mellem afstemningen om lovgivningsforslaget og den endelig vedtagelse på det tidspunkt, hvor vi får en endelig formulering fra Rådet. 
Catherine Guy-Quint (PSE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, jeg vil først og fremmest komplimentere ordførerne, fru Gräßle og hr. Pahor, for deres arbejde og lykønske dem med deres fremragende betænkning.
Som medlemmer af Europa-Parlamentet var det faktisk vores pligt at ændre finansforordningen, og det er der flere grunde til. Det var efterhånden bydende nødvendigt at ændre finansforordningen. Herom vidner de forskellige mangler, som vi stod over for som repræsentanter for borgerne, særligt med hensyn til information af borgerne. Vi bør kommunikere mere og bedre med borgerne. Ændringen af finansforordningen er en af måderne at gøre det på. Bestemmelser om faste beløb i forbindelse med procedurerne for indgåelse af kontrakter og ydelse af tilskud må hilses velkommen som et skridt hen imod bedre økonomisk forvaltning. Det samme gør sig gældende med hensyn til beskyttelse af Fællesskabets økonomiske interesser, bl.a. ved den foreslåede ændring i forbindelse med inddrivelse, ophævelse eller gennemførelse af kontrakter og sanktioner. Jeg tænker især på de ændringsforslag, der sigter mod en forenkling.
Vores opgave er at finde en balance mellem en forenkling og en forsvarlig økonomisk forvaltning. Jeg bifalder ordførernes holdning, der sigter mod at forenkle bestemmelserne for modtagerne, især takket være en lempelse af de administrative procedurer, samtidig med at kontrollen med anvendelse af budgettet skærpes. Vi bør bevilge midler til at bevare dialogen med det civile samfund og ikke skabe diskrimination mellem organisationerne, mellem dem, som har midler til at leve op til fællesskabsprogrammerne, og dem, som ikke har midlerne hertil. Betænkningen gør det reelt muligt fremover at bevare Europa-Parlamentets rettigheder, uanset om det gælder Parlamentets kontrolmyndighed eller dets ret til information som en del af budgetmyndigheden.
I den sammenhæng vil jeg gøre opmærksom på, at bestemmelserne om finansiering af politiske grupper eller partier er meget vigtige. Det vedrører reelt oprettelsen af et europæisk statsborgerskab, som Europa-Parlamentet bør bidrage til med henblik på at sikre oprettelsen af et europæisk offentligt rum.
José Javier Pomés Ruiz (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg henvender mig til de 20 kolleger, der på nærmest heroisk vis er til stede ved dette aftenmøde. Det er skammeligt, at vi skal diskutere så vigtige emner så sent om aftenen. Vores kolleger besluttede, at der ikke skulle være fredagsmøder, og her er vi så på et uhørt sent tidspunkt, der er uværdigt for kvaliteten og værdigheden af vores parlamentsarbejde.
For det andet vil jeg sige, at vi bør lykønske fru Gräßle med hendes gode indsats og sige, at Parlamentet har en forpligtelse til at sikre, at de penge, som borgerne giver os, ikke bliver spildt på administrationsudgifter, at de kommer til tiden og effektivt, og det er målet med fru Gräßles betænkning.
For der er to forskellige filosofier, og det glæder mig meget, at de fleste af talerne deler denne nye filosofi - som ikke er den, jeg mødte, da jeg kom til Parlamentet for fire valgperioder siden - og som går ud på, at vi skal få det bedste ud af de personer, der arbejder med at administrere budgettet, og at vi skal give dem ansvar. Den politiske holdning om at bureaukratisere udgifterne har sin oprindelse i mistillid til vores tjenestemænd, og i, at vi, politikkerne, ikke ønsker at løbe nogen risiko.
Vi ønsker at hugge hovedet af de tjenestemænd, der begår en fejl, og derfor siger vi til dem, at hver gang, de skal købe en skrueblyant, skal de følge en lang procedure for at forsikre os om, at skrueblyanten er købt ordentligt. Vi tillader ikke den mindste fejl, og vi har set, at det har kostet tjenestemænd, der har ramt plet mange gange, men som har taget fejl en enkelt gang, hovedet.
Derfor vil filosofien om at forenkle udgiftsproceduren sikre, at fællesskabspengene, som Rådet rationerer mere og mere - det vil kun give os 1 % og ikke 1,2 % - kommer frem mere effektivt og i tide, for der er mange eksempler på, at fællesskabspengene på grund af vores procedurer og vores ringe ansvar som politikere når sent og ineffektivt frem til skatteyderen, den europæiske borger.
Mange tak, fru Gräßle, for denne fremragende betænkning. 
Vladimír Maňka (PSE ).
   - Revisionen af EU's "finansielle bibel" berører ikke kun EU's institutionelle ramme, men også EU-borgerne. Ordføreren, fru Grässle, har gjort et fremragende stykke arbejde med behandlingen af Kommissionens udkast, og der er nu fremlagt et udmærket forslag. Jeg vil fremhæve de punkter, som efter min mening er de vigtigste. Vi skal klart fastsætte medlemsstaternes opgaver og fælles ansvar vedrørende forvaltning af EU's finansielle ressourcer. Hvad angår strukturfondene, og af hensyn til gennemsigtighed, troværdighed, effektivitet og EU's gode omdømme i borgernes øjne, skal vi indføre gennemsigtige og hurtige administrative procedurer, hvor de enkelte aktørers ansvar er klart fastsat. Det samme gælder for offentlige indkøb. Der opstår ofte tvetydigheder og unødvendige proceduremæssige forsinkelser også på dette område. Som tidligere borgmester har jeg haft negative personlige erfaringer i den forbindelse. Jeg tror, at hvis vi forbedrer dette dokument, kan vi bidrage til, at det finansielle system i EU kommer til at fungere bedre, og således gøre EU's aktiviteter lettere at forstå for EU-borgerne. 
Herbert Bösch (PSE ).
   - Hr. formand, der er tre punkter, som jeg gerne vil nævne. Først vil jeg lykønske ordføreren, fru Gräßle, som har gjort et kæmpe stykke arbejde, et godt stykke arbejde. Vi kan kun ønske fru Gräßle tillykke med denne præstation.
For det andet vil jeg sige, at hvis dette arbejde skal have mening, må det sikkert være, at det udgør et forsøg på at gøre administrationen af vores programmer og midler mere effektiv. Det betyder også, at vi i fremtiden i højere grad skal måle Kommissionens arbejde på effektiviteten. Vigtigheden af dette for fremtidige dechargeprocedurer her i Parlamentet er, at vi skal ændre vores metoder for at komme væk fra bedreviden-attituden og komme nærmere mere effektive standarder.
For det tredje forventer jeg som delegeret fra en lille alperegion, at Kommissionen - også i forbindelse med de ofte bebudede initiativer til at skabe mere gennemsigtighed - giver information om gennemsnitsstørrelsen på de firmaer, som deltager i de europæiske programmer, om gennemsnitsstørrelsen på de små eller mellemstore virksomheder, som drager fordel af penge fra EU, og tilsidst om hvor længe en virksomhed skal forudfinansiere for at komme til at nyde godt af europæiske midler. Også dette er af største betydning for den fremtidige vurdering af Kommissionens arbejde og gennemførelsen af europæiske programmer. 
Szabolcs Fazakas (PSE ).
   - Hr. formand, ved afslutningen af denne forhandling, der fortsætter ind i natten, vil jeg sige et par ord som formand for det berørte udvalg, Budgetkontroludvalget, og som parlamentsmedlem fra en ny medlemsstat.
Parlamentsmedlemmer fra de nye medlemsstater har deltaget i Parlamentets forberedelser til finansforordningen med stor glæde og entusiasme, ikke kun fordi de har en entusiastisk indstilling til parlamentsarbejde, men også fordi de er overbevist om, at vi tjener et bedre, enklere og mere effektivt EU.
Det er fordi vores erfaring på næsten to år har vist os, at EU's finansforordning ofte er overbureaukratiseret og antiproduktiv. Det er ikke kun i alles interesse, men også deres pligt, at ændre denne situation.
Da vi er bevidste om dette, har alle medlemmer af Parlamentet, der har deltaget i denne proces, samarbejdet med hinanden og vist et godt eksempel. De to udvalg styrkede deres samarbejde og udpegede to fremragende ordførere, og de gjorde derefter lige fra organiseringen af den offentlige høring til afstemningen, alt hvad de kunne for at opnå et resultat. Vi regner med, at Kommissionen og Rådet vil følge dette gode eksempel snarest muligt i det fælles og gode nye Europas interesse.
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.30. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning af Seán Ó Neachtain for Fiskeriudvalget om mere miljøvenlige fangstmetoder (2004/2199(INI)) (A6-0019/2006). 
Seán Ó Neachtain (UEN ),
   Hr. formand, jeg vil indlede min præsentation om fremme af mere miljøvenlige fangstmetoder med at minde Parlamentet om, at fiskerne som gruppe har været under voldsomt angreb på det seneste.
På grund af nogle få fiskeres ulovligheder er der en voksende offentlig opfattelse af, at alle fiskere er potentielle forbrydere. Jeg siger til mine kolleger og specielt til Dem, hr. kommissær, at det må bringes til ophør. Findes der uærlige mennesker i fiskerisektoren? Selvfølgelig gør der det på samme måde som i alle andre sektorer - både økonomiske og andre sektorer - som man kender til. Hvis nogen begår en strafbar handling, skal den relevante lov ramme med fuld styrke. På den anden side skal vi standse den insidiøse brændemærkning af hele fiskerierhvervet som værende uærligt. Vi må aldrig glemme, at langt størstedelen af de mænd og kvinder, der arbejder i denne sektor, er ærlige, pligttro og utroligt hårdtarbejdende.
Det er heller ikke muligt at gennemføre en betydningsfuld ændring uden disse ærlige fiskeres aktive engagement og deltagelse. I de seneste år har den største udfordring for bevarelsen af et bæredygtigt fiskeri i høj grad udviklet sig til en overforenklet og polariseret debat om, hvorvidt der skal være mere eller mindre fiskeri. I virkeligheden handler udfordringen om genoprettelse af bestandene og bevarelse af bæredygtigheden også om at udvikle nye og bedre fiskemetoder gennem brug og udvikling af ny teknologi.
Målsætningen om at bevare bæredygtigheden skal primært omfatte spørgsmålet om, hvordan vi fisker fremover, så vi høster vores havressourcer på den mest miljøvenlige måde. Indførelsen af fangstmetoder, der reducerer de negative indvirkninger på vores økosystemer, er en prioritet. For at føre det ud i livet skal vi først forstå fangstmetodernes indvirkning på havmiljøet og fremme miljømæssigt bæredygtigt fiskeri. Jeg er særligt glad for, at det seneste irske formandskab tog initiativet til et væsentligt EU-program, der skal gøre fiskeriet mere miljøvenligt for at fremme opbygningen af europæiske fiskebestande.
Det er en hastesag, hvilket klart illustreres af en usædvanlig statistik: Hvert år kasseres på verdensplan 20 millioner t fisk, hvilket svarer til omkring en fjerdedel af de verdens samlede fangstmængde. Med ordene fra det daværende irske formandskab er overfiskning en del af det overordnede problem, men det er skandaløst ødselt at hive en så stor mængde fisk op af havene for bagefter at kaste dem over bord igen, og denne praksis skal begrænses betydeligt på kort sigt. Jeg er sikker på, at De vil give mig ret i, at vi ikke kommer nogen vegne, hvis ikke det sker, og at vi skal gøre noget positivt ved det.
Det er velgørende, at vi i EU er villige til at gå i brechen for at løse dette verdensomspændende problem og gøre noget ved en så ødsel bivirkning ved fiskerisektoren. Det foreslåede miljøprogram omfatter en gennemgang af alle eksisterende tekniske bevarelsesforanstaltninger i løbet af de kommende to år med henblik på at mindske skaderne på økosystemerne og miljøet. Det omfatter forslaget om at fremskynde udviklingen af mere selektive fangstredskaber. Det foreslår en forenkling af vores nuværende regler med henblik på at fremme disse ændringer.
Jeg indledte min præsentation med at forsvare fiskerne. Jeg vil afslutte min præsentation med at understrege, at fiskerne kommer til at spille en central rolle med hensyn til at afgøre fremtiden for den europæiske fiskerisektor. Fiskerne vil komme til orde i processen gennem deres regionale rådgivende råd, der kommer til at spille en meget afgørende rolle. Jeg er slet ikke i tvivl om, at fiskerne fuldt ud vil tilslutte sig denne nye miljøvenlige tilgang. De vil gøre det, fordi det vil fremme bæredygtig fiskeri. De vil gøre det, fordi det vil styrke fiskebestandene. De vil gøre det, fordi det vil bevare fiskebestandene for de kommende generationer. 
Hr. kommissær, hvis dette program skal fungere, skal De sørge for, at der er forslag om finansielle initiativer og andre initiativer - herunder også yderligere kvotetildelinger for at tilskynde fiskerne til at gå over til mere selektive og miljøvenlige fangstredskaber.
Hr. kommissær, jeg håber, at De vil give mig ret i, at det i den aktuelle kontekst er en beskeden pris at betale. 
Joe Borg,
   Hr. formand, først vil jeg gerne takke ordføreren hr. Ó Neachtain og Fiskeriudvalget for den konstruktive betænkning om mere miljøvenlige fangstmetoder samt for deres interesse i Kommissionens meddelelse. Jeg er helt enig i ordførerens bemærkninger vedrørende fiskernes ærlighed og integritet. Nogle få personers misbrug skal ikke gå ud over alle andre, og vi er nødt til at slå hårdt ned på de virkelige syndere.
Kommissionen lægger stor vægt på udviklingen af mere miljøvenlige fangstmetoder. Forbedret selektivitet er et af målene med de tekniske foranstaltninger, vi foreslår i den forbindelse. Her er jeg glad for at bemærke, at der er gjort visse fremskridt med hensyn til de tekniske foranstaltninger i Østersøen, der blev vedtaget af Rådet i december, og Kommissionen agter at øge selektiviteten og de nye tekniske foranstaltninger, der skal foreslås for Middelhavet, Atlanterhavet og Nordsøen.
Jeg har bemærket Deres interesse i at bekæmpe spøgelsesfiskeri. Kommissionen er til sinds at gå forrest i denne kamp. Efter Deepnet-rapporten vedtog man i den seneste samlede tilladte fangstmængde og i kvotereguleringen for 2006 foranstaltninger om midlertidigt at forbyde hildingsgarnfiskeri på dybt vand i de områder, der nævnes i betænkningen, og som er berørt af denne aktivitet, indtil der forhåbentlig i løbet af indeværende år vedtages permanente foranstaltninger - der også gælder for andre områder i stedet for et totalt forbud. Jeg har også reserveret midler til at støtte generhvervelsesundersøgelser af spøgelsesnet. Kommissionen vil fortsat følge nøje med i disse spørgsmål.
Begrænsningen af genudsætninger bliver et væsentligt mål med de nye tekniske foranstaltninger for Atlanterhavet og Nordsøen. Det skal understreges, at der også vil blive taget hensyn til de regionale aspekter af de forskellige fiskeriformer på grund af de forskelligartede fangstsammensætninger og genudsætningsniveauet i EU-farvandene. De forskellige områder, der tages i betragtning, vil svare til de forskellige regionale rådgivende råds influensområder, hvorved disse råds forslag lettere optages, når de relevante regionale rådgivende råd foretager en positiv vurdering.
Kommissionen opfordrer branchen til at engagere sig i pilotprogrammer ved at benytte de regionale rådgivende råd til dette formål. Der er allerede gennemført to sådanne pilotprojekter i Frankrig og Sverige. Yderligere pilotprojekter i fuldt samarbejde med branchen vil sætte os i stand til fra sag til sag at afprøve mulige foranstaltninger til begrænsning af genudsætninger.
Kommissionen støtter også udviklingen af en fiskeriforvaltningsindsats i Kattegat i samarbejde med Danmark, Sverige og Tyskland. Det vil forhåbentlig give positive resultater senere på året. Denne form for forvaltning har bl.a. til formål at reducere eller eliminere genudsætninger.
Begrænsning af bifangster er forbundet med selektivitets- og genudsætningsspørgsmål, og Kommissionen har på internationalt plan fremmet en global tilgang til bifangster inden for FAO. Det kan føre til en international handlingsplan om begrænsning af bifangster og/eller tekniske retningslinjer udarbejdet af FAO.
De fleste af foranstaltningerne til fremme af miljøvenlige fangstmetoder vil være medtaget i de nye tekniske foranstaltninger for Atlanterhavet og Nordsøen. Som De ved, betragtes tekniske foranstaltninger som et supplement til begrænsninger af fiskeriindsatsen, samlede tilladte fangstmængder og kvoter samt langsigtede forvaltnings- og genopretningsplaner og som en del af den samlede pakke med forvaltningsforanstaltninger. 
Jeg har bemærket Deres ønske om at forenkle regelværket, og jeg kan oplyse Dem om, at disse nye tekniske foranstaltninger vil være en grundlæggende prøvesag i Kommissionens forenklingsprogram. Det er et af de principielle punkter i handlingsplanen om forenkling.
Jeg vil nu fortsætte med ændringsforslagene. Med hensyn til ændringsforslag 1 om centralisering og medforvaltning vil Kommissionen gerne se et betydeligt engagement fra de regionale rådgivende råd i udarbejdelsen af tekniske foranstaltninger men uden ændringer i beslutningsprocessen. Kommissionen ønsker også at tage hensyn til initiativer fra de regionale rådgivende råd for at forbedre forvaltningen af fiskeriet, og den kan acceptere dette punkt på betingelse af, at de positive effekter af sådanne foranstaltninger bekræftes af videnskabelige vurderinger. Jeg vil gerne understrege, at vi allerede har eksempler på, at Kommissionen tager hensyn til forslag fra de regionale rådgivende råd - f.eks. sagen om de franske kvadratiske masker, det svenske gitter og den foreslåede nye regel, ifølge hvilken fangstposens bindestrik af sikkerhedsmæssige årsager skal placeres hele 10 meter i stedet for én meter fra fangstposens masker ved brug af et pumpesystem på skibet under pelagisk fiskeri.
Det er endnu for tidligt at komme med en endelig reaktion på ændringsforslag 2, da diskussionerne om nedfiskede fiskebestande endnu ikke er afsluttet. Det er de forhåbentlig inden udgangen af april måned. Kommissionens forslag omfatter allerede økonomisk kompensation i forbindelse med genopretningsplaner, og jeg kan forsikre Dem om, at dette emne vil få den nødvendige opmærksomhed.
Struan Stevenson,
   Hr. formand, først vil jeg rose ordføreren hr. Ó Neachtain for en fremragende initiativbetænkning om indførelsen af mere miljøvenlige fangstmetoder i EU's fiskerisektor.
Han har fundet en meget passende afslutning på et initiativ, der - som han selv nævnte - blev igangsat af det irske formandskab. Jeg er enig med ham og kommissæren i, at vi skal afkriminalisere de ærlige fiskere. Det er et vigtigt punkt i hans præsentation. I betænkningen fremhæves imidlertid to andre punkter, som jeg gerne vil gå mere i dybden med.
For det første skal Kommissionen benytte en bredere indfaldsvinkel med hensyn til foranstaltninger til beskyttelse af havmiljøet og genoprettelse af fiskebestandene - især ved at undersøge andre faktorer end overfiskning som mulige årsager til decimering af fiskebestandene som f.eks. forurening og global opvarmning. Som De ved, hr. kommissær, er der stadigt mere, der tyder på, at overfiskning ikke har været den eneste årsag til torskebestandenes sammenbrud i Nordsøen. Hvis det var tilfældet, ville den voldsomme nedgang i antallet af fiskerfartøjer, der fisker efter torsk i Nordsøen - antallet er faldet med 60 % på grund af oplægning i de seneste fem år - have medført en bemærkelsesværdig genopretning af torskebestandene, men det har ikke været tilfældet.
For mig at se bør de øvrige faktorer som f.eks. den globale opvarmning, forurening med videre nu gøres til genstand for den revision af torskegenopretningsprogrammet, som De til min store glæde har påtaget Dem at gennemføre.
Det andet punkt i hr. Ó Neachtains betænkning, som jeg vil fremhæve, er punktet om genudsætninger, hvor han pointerede, at over 20 millioner t fisk hvert år genudsættes. En million t genudsættes hvert år i Europa. Hr. kommissær, De sagde, at der allerede er to pilotprojekter undervejs. Jeg troede, at De også gennemførte pilotprojekter i Nordsøen. Hvis De har yderligere oplysninger om pilotprojekterne og dokumentation vedrørende genudsætninger og mulige fremtidige løsninger herpå, vil jeg meget gerne høre herom i Deres afsluttende bemærkninger.
Dorette Corbey,
   Hr. formand, hr. kommissær, ærede kolleger, allerførst min kompliment for hr. Ó Neachtains fortræffelige betænkning. Vores gruppe er glade for betænkningen, og vi støtter også de to ændringer, som er foretaget. Betænkningen kommer på et vigtigt tidspunkt. I sidste måned blev det kendt, at en række dybhavsfisk trues med udmattelse og endda med udslettelse. Der er ingen vej uden om. Det går dårligt med fiskebestandene, og en kursændring i retning af bæredygtigt og miljøvenligt fiskeri er tvingende nødvendig, og den rammer os alle sammen.
Lad mig begynde med at sige, at fiskerne skal tilpasse sig den kendsgerning, at fiskebestande er ved at uddø. Tekniske foranstaltninger er nødvendige såsom afskrækkende lyde, elektriske impulser, som vil gøre det unødvendigt at berøre havbunden, passende netstørrelser og fiskekroge for at minimere bifangst, men de ikke-tekniske foranstaltninger er mindst lige så vigtige. Her tænker jeg først og fremmest på hindring af ulovlig fiskefangst og oprettelse af fiskereservater for at få fiskebestande til at vokse igen.
Det lyder enkelt, men det er det desværre ikke. Vores gruppe understreger, at fiskere skal sættes i stand til at anvende bæredygtige metoder. Fiskerisektoren har det ikke nemt, ikke mindst på grund af de stigende oliepriser. Dermed er aktive og engagerede myndigheder nødvendige for at fremme bæredygtigt fiskeri. Myndighederne skal desuden være garant for kontrol og håndhævelse. Ulovligt fiskeri gør situationen umulig for alle parter. Uden effektiv kontrol fører dette uigenkaldeligt til den sunde fornufts tragedie. Alle taber, og snart er der ingen fisk tilbage.
For det tredje skal også forbrugerne inddrages i bæredygtigt fiskeri. Mange forbrugere vil købe fisk, der er fanget ordentligt, men de ved ikke, hvilke fisk der er bæredygtige. Certificering og kvalitetsmærker er derfor vigtige. Bæredygtig fisk er først og fremmest fisk, som ikke overfiskes, men fanges uden unødig bifangst og genudsætning, og det er nødvendigt at informere forbrugerne ordentligt. Kun da vil forbrugerne velovervejet vælge bæredygtigt fanget fisk.
Endelig skal også vi politikere tage ansvaret, hvis en kursændring skal muliggøres. Vi skal konstant henlede opmærksomheden på bæredygtigt fiskeri, og vi skal handle. Vi må reagere over for de fiskere, som muliggør oprettelsen af midlertidige fiskereservater, således at de ikke midlertidigt mister deres indkomster. Denne betænkning indeholder en række gode skridt i denne retning, og disse skal udformes konkret i den nærmeste fremtid. Fiskerisektoren skal naturligvis inddrages i foranstaltningerne. Kun med ansvarlige politikere, aktive myndigheder, innovative fiskere og engagerede forbrugere har både fiskerisektoren og fiskene en bæredygtig fremtid. 
Elspeth Attwooll,
   Hr. formand, ALDE-Gruppen lykønsker hr. Ó Neachtain med betænkningen. Den er klar og koncis og alligevel omfattende i sin dækning af spørgsmålene. Vi kan specielt tilslutte os henvisningen til biodiversitet og behovet for en indsats vedrørende både spøgelsesfiskeri og genudsætninger samt opfordringen til, at Kommissionen fortsat fremmer vedtagelsen af en international FAO-handlingsplan for begrænsning af bifangster.
Med hensyn til spøgelsesfiskeri understregede vi betydningen af at overvåge den eksisterende overgangsforanstaltning for at sikre, at den ikke kun resulterer i en indsatsforskydning, samt betydningen af en fuld inddragelse af Europa-Parlamentet i drøftelserne vedrørende langtidskontroller. Vi kan fuldt ud tilslutte os betænkningens vægtning af den rolle, som de regionale rådgivende råd kan spille for at fremme miljøvenlige fangstmetoder, samt nødvendigheden af at give dem øget teknisk og finansiel støtte.
Vi kan desværre ikke stemme for nogen af ændringsforslagene. Mens vi sympatiserer med den tilgang, der gives udtryk for i ændringsforslag 1, specielt vedrørende decentralisering og medforvaltning, har vi problemer med dele af formuleringen, og vi mener, at punkterne behandles på forsvarlig vis i punkt 19. På samme måde mener vi, at spørgsmålet om kompensation, der tages op i ændringsforslag 2, allerede er tilstrækkeligt dækket af det eksisterende punkt 6.
Afslutningsvis anbefaler vi betænkningen til Kommissionen, Rådet og Parlamentet som helhed betragtet.
Ian Hudghton,
   Hr. formand, jeg vil gerne takke vores ordfører hr. Ó Neachtain og forvisse ham om min fulde støtte til betænkningen, som forhåbentlig bliver vedtaget i uændret form. 
Jeg kender ingen med selv den mindste interesse i fiskeriet, der ikke vil støtte princippet om miljøvenlige fangstmetoder. Når alt kommer til alt, er det trods alt fiskerne selv, der får mest ud af at beskytte havmiljøet og sikre en balance mellem beskyttelse og bæredygtig udnyttelse af fiskeriressourcerne. De fleste fiskere, jeg kender, fisker ikke kun for i dag men håber, at deres familier en dag vil kunne følge i deres spor i fiskerierhvervet.
Miljøbeskyttelse er imidlertid meget andet end blot tekniske foranstaltninger, selv om de altid vil være vigtige. Jeg vil påstå, at den fælles fiskeripolitik ikke er miljøvenlig. I forbindelse med de samlede tilladte fangstmængder og kvoterne registrerer man ikke mængden af fangede fisk men kun mængden af landede fisk. Genudsætning snarere end forhindres af den fælles fiskeripolitik.
Mange mennesker i Skotlands fiskeriafhængige samfund er fuldstændigt desillusionerede over EU's forvaltning af fiskeriet - så meget at det skotske parlaments europæiske komité på baggrund af 250.000 underskrifter overvejede at indgive et andragende om udtrædelse af den fælles fiskeripolitik. Det skotske parlament besluttede at søge om juridisk rådgivning i dette spørgsmål. Det blev ikke gjort uden grund, men fordi der var et reelt og seriøst behov for en mere gennemgribende reform, end vi hidtil har haft.
Pedro Guerreiro,
   Allerførst vil jeg gerne takke ordføreren for den imødekommenhed og synteseskabende evne, som han har vist under udarbejdelsen af betænkningen, som vi støtter i dens store linjer, og som Fiskeriudvalget enstemmigt har vedtaget.
Der er ingen tvivl om, at fiskeressourcernes bæredygtighed er af afgørende betydning for på længere sigt at kunne sikre fiskeriaktiviteten og fiskerisektorens levedygtighed.
I indsatsen for at bevare ressourcernes bæredygtighed bør der anlægges en bredere indfaldsvinkel med hensyn til foranstaltninger til beskyttelse af havmiljøet og genoprettelse af fiskebestandene, og man bør også overveje og undersøge andre faktorer, som har en væsentlig indvirkning på havmiljø og ressourcer, som f.eks. forurening i kystområder og på åbent hav, spildevand fra industrivirksomheder og landbrug, opmudring eller søtransport. Denne indsats må ligeledes omfatte tekniske foranstaltninger, der bygger på videnskabelig forskning på fiskeriområdet, navnlig lukkede perioder, forbudte områder og regulering af maskestørrelse.
Vi mener derimod ikke, at fiskeriforvaltningspolitikker må anvendes til at straffe økonomisk og socialt vigtige fiskeriaktiviteter yderligere, hvorfor det er vigtigt at opnå ligevægt mellem socioøkonomiske krav og miljømæssig bæredygtighed, herunder ved at indføre en mekanisme, der skal anvendes til at yde støtte eller godtgørelse til fiskere, som berøres af de negative virkninger af miljøvenligt fiskeri, og særlig fiskere, der fisker i mindre udviklede områder. Eftersom den fælles fiskeripolitik netop er fælles, mener vi videre, at Fællesskabet også bør påtage sig ansvaret for de omkostninger, som den medfører. Vi har derfor genfremsat et ændringsforslag om at opfordre Kommissionen til at foreslå socioøkonomiske kompensationsforanstaltninger med garanti for fællesskabsfinansiering af planerne for genoprettelse af bestandene.
Da vi også mener, at fiskerne og deres repræsentative sammenslutninger bør deltage i definitionen af foranstaltninger til beskyttelse af havmiljøet og genoprettelse af bestandene, har vi genfremsat et ændringsforslag, der opstiller decentralisering og medbestemmelse som to grundlæggende principper for at sikre, at fiskerne og deres repræsentative sammenslutninger deltager i definitionen af foranstaltningerne, og at de bliver effektive, da det jo er fiskerne, der har et førstehåndskendskab til bestandenes tilstand og har størst interesse i deres bevarelse, som skal gennemføre dem. 
Kathy Sinnott,
   Hr. formand, der er ingen tvivl om, at den fælles fiskeripolitik og det traditionelle kvotesystem har resulteret i en nedfiskning af fiskebestande. Den nyere "dage til søs-tilgang" garanterer ikke et miljøvenligt fiskeri men belønner mærkeligt nok brugen af mindre maskestørrelser. Forhåbentlig vil de politikker, der er udviklet under det nyere system, og hvor alle interessenter høres, vise sig bedre end de topstyrede politikker.
Jeg støtter lukkede kasser som f.eks. den nylige torskekasse i det Keltiske Hav, der trods problemer har fået fiskernes støtte. Jeg mener, at vi skal øge maskestørrelserne for at forhindre unødvendige genudsættelser af ungfisk. Der bør være en mindstemaskestørrelse på 90 millimeter for at beskytte opvækstområder og begrænse genudsætningerne.
Der er behov for mere forskning og udvikling for at finde frem til skræddersyede selektivitetsanordninger som f.eks. kvadratmaskede netstykker og sorteringsriste for at gøre dem endnu mere effektive til at beskytte unge fisk. I år er det blevet forbudt at anvende hildingsgarn i farvande, der er dybere end 200 meter. Der er imidlertid behov for yderligere foranstaltninger inklusive restriktioner vedrørende udstyrets længde samt foranstaltninger til at forhindre fjernelse og dumping af net på havet. Maskestørrelserne for faststående redskaber skal harmoniseres.
Jeg er overbevist om, at ovennævnte foranstaltninger sammen med andre foranstaltninger i betydelig grad kan fremme bæredygtige fangster og i sidste ende resultere i et bæredygtigt fiskeri.
Duarte Freitas (PPE-DE ).
   - Jeg vil først gerne takke og lykønske ordføreren for hans arbejde og sige, at jeg glæder mig over, at Kommissionen har taget initiativ til denne meddelelse om mere miljøvenlige fangstmetoder.
De tekniske bevarelsesforanstaltninger har større betydning for fiskeriets fremtid end nogensinde tidligere. Det er helt afgørende at benytte fiskemetoder, der forbedrer selektiviteten og følgelig muligheden for at fange fisk i den rigtige størrelse ud fra den enkelte arts biologi og livscyklus.
En tilfredsstillende formering og deraf følgende større fiskebestande forudsætter forvaltningsforanstaltninger som midlertidige områdelukninger, begrænsning af bifangster til bæredygtige niveauer og effektiv overvågning af fartøjer og områder ved hjælp af satellitteknologi.
Det er også nødvendigt at kende fiskeriets særlige forhold i de enkelte medlemsstater som grundlag for rigtige og afbalancerede foranstaltninger, der kan sikre genopretning eller forvaltning af bestandene, idet redernes og fiskernes grundlæggende interesser samtidig varetages. Der skal derfor anvendes en decentraliseret tilgang og tages hensyn til fartøjernes og de forskellige arters særlige kendetegn.
Trods Kommissionens gode intentioner er der undertiden behov for en mere decentraliseret tilgang på vigtige og følsomme punkter, hvad angår fiskeriets økonomiske og miljømæssige bæredygtighed. Eksempler herpå er Kommissionens forslag til genopretning af sydlig kulmule og hummer og det nylige forslag om genopretning af den europæiske ål.
Til slut vil jeg gerne nævne, at det er en uomgængelig forudsætning for at kunne indarbejde miljøvenlige fiskeriregler, at der udvikles videnskabelig og teknisk forskning på fællesskabsplan. Derfor mener jeg også, at vi alle bør være meget opmærksomme på, hvor midlerne inden for den nye fællesskabsramme for støtte til forskning kanaliseres hen. 
Paulo Casaca (PSE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær og kære kolleger, jeg tilslutter mig ivrigt den tak, der er blevet Seán Ó Neachtain til del. Det er en betænkning om en meddelelse fra Kommissionen, der berører selve kernen i den fælles fiskeripolitik. Jeg mener, at det er her og ikke på andre områder, med andre instrumenter, at vi skal finde løsningerne på de problemer, som vi står over for, og at det derfor er en af de vigtigste debatter, vi har her i dag.
I den autonome region Azorerne har vi mærket betydelige fremskridt i de senere år, især fordi brug af bundtrawl og bundsatte garn er blevet forbudt. Jeg mener dog, at der såvel i den autonome region Azorerne som i andre fællesskabsfarvande endnu er meget at gøre, hvad angår disse mere miljøvenlige metoder.
For det første skal forvaltningen bringes meget tættere på fiskeriet, idet det fundamentale begreb "marint levested" må blive selve fiskeripolitikkens udgangspunkt. For det andet skal vi, som også ordføreren har betonet, prioritere genudsætningsproblemet overordentlig højt.
Vi ved, at der er andre lande både i og uden for Europa, der har forbud mod enhver form for genudsætning, og jeg forstår ikke, hvorfor vi ikke kan handle hurtigere og følge trop inden for EU.
Hertil kommer det afgørende spørgsmål om satellitsystemer til overvågning og opdagelse af skibe, hvor der endnu er meget at gøre, hvis de skal fungere tilfredsstillende. Jeg vil derfor gerne slutte af med at appellere til Kommissionen om at bestræbe sig på få disse systemer indført hurtigst muligt og sørge for, at de virker effektivt. 
Iles Braghetto (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, ved at fremme fangstmetoder, som respekterer havmiljøet, viser vi EU's stærke bevidsthed om sektorens vanskeligheder og om nødvendigheden af strukturinterventioner med henblik på en ansvarlig udnyttelse af fiskeressourcerne.
En reduktion af fangstmængden, eftersom fiskebestandene er i en dårlig tilstand, en optimering af fangsten, hvor man undgår, at betydelige mængder fisk, der for størstedelens vedkommende er umodne, smides ud i havet igen, og en reduktion af indvirkningen på særligt følsomme levesteder - det er de fornuftige hovedmålsætninger med den fælles fiskeripolitik.
De prioriteringer, der fastlægges i den pågældende betænkning, er at vedtage foranstaltninger, der tager sigte på at beskytte og bevare de levende fiskeressourcer, at sikre en bæredygtig udnyttelse af dem, at indføre kompensationsforanstaltninger for de manglende indtægter og at støtte forskning og innovation. Betænkningen får vores fulde støtte. Ved at gøre fiskeriaktiviteterne mere miljøvenlige er man nemlig også med til at fremme positive socioøkonomiske betingelser.
Jeg er overbevist om, at de tekniske forskrifter, der gælder for fiskeriet, kun kan anvendes korrekt, hvis fiskerne er villige til at gøre det. Derfor er det nødvendigt at styrke alle aktørernes samarbejde, samtykke og deltagelse, når det gælder vurderingen, gennemførelsen og definitionen af alle de tekniske forskrifter, der skal vedtages, idet man også fremmer en decentraliseret indfaldsvinkel. På denne måde kommer EU endnu en gang til ikke at træffe beslutninger for borgerne, men sammen med borgerne. 
Zdzisław Kazimierz Chmielewski (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil takke ordføreren for idéen i betænkningen og for fremlæggelsen af den.
Forsøget på at finde miljøvenlige fiskemetoder er lige så lang som fiskeriets historie. Selv i tidligere tider blev der indført lovmæssige og tekniske foranstaltninger for at begrænse fangster og undgå at udpine fiskebestandene og ødelægge biomassen og følgelig miljøet. Kun under de særlige omstændigheder i begyndelsen af det 19. århundrede blev alle begrænsninger på fiskeriet ophævet. Ved århundredets afslutning blev alting normalt igen, dvs. at der blev indført beskyttende begrænsninger. Det lader til, at der blev udviklet mere komplekse beskyttelsesforanstaltninger baseret på videnskabelig forskning i midten af det 20. århundrede. Disse begunstigede såkaldt optimalt fiskeri, som betød regulering af alderen på den første fangst. Derefter fulgte forskrifter for den tilladte størrelse på de fisk, der blev fanget, og principperne med selektivt fiskeudstyr. På den anden side begrænsede de blot grænser, fiskeriindsatsen og fiskeripotentialet.
Hvad angår de specifikke emner i det forelagte dokument, er det efter min mening værd at nævne den nye strategi for beskyttelsesprincipper. I modsætning til de beskyttelsesforanstaltninger, der gælder i dag, og som navnlig vedrører selektivt fiskeri, foreslås det nu at beskytte de hidtil uønskede elementer i fangsten. Jeg synes, at det så afgjort er rationelt og bestemt ædelt. Det ser ud til at være et tilfælde af politisk korrekthed med hensyn til fisk. Men kommer det virkelig til at gavne miljøet? Erfaringen viser, at selektivt fiskeri altid svækker ønskede arters biologiske styrke i økosystemet. De mindre nyttige arter kan overtage den niche, som de mindre ønskede arter har efterladt. Det er derfor vigtigt at anbefale løbende overvågning af populationen fra begge grupper og forholdet mellem dem. 
Ioannis Gklavakis (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne rose ordføreren og tilføje, at fiskeressourcerne på trods af den indsats, der er gjort fra EU's side, trues konstant, hvilket skyldes tre meget vigtige faktorer: For det første det intensive fiskeri, for det andet fiskerimetoderne og for det tredje havforureningen.
Fiskeriudvalget vedtog i januar en betænkning, der tog sigte på at fremme miljøvenlige fangstmetoder og foreslog forskellige tekniske foranstaltninger som f.eks. fastlæggelsen af fiskeriområder, fiskeriperioder og fiskeriredskaber.
Vi har alle et ønske og et mål om bæredygtig udnyttelse af havet, og derfor bør vi alle gå i denne retning. I denne forbindelse vil jeg gerne fremhæve nogle ting.
For det første bør de foranstaltninger, der skal gennemføres, baseres på tilstrækkelige, dokumenterede videnskabelige undersøgelser, der tager højde for hvert enkelt områdes særlige forhold.
For det andet bør fiskeriorganisationerne have ret til at deltage, udtale sig og indgå i beslutningsprocessen. På denne måde vil fiskerne få forståelse for foranstaltningernes vigtighed og nødvendighed og vil kunne bidrage til en effektiv gennemførelse af disse.
For det tredje betyder mere miljøvenlige fiskerimetoder mindre omfattende og mere selektivt fiskeri, nyt udstyr og tab af indtægter. Derfor er det vigtigt, at der afsættes tilstrækkelige midler til at styrke indsatsen.
For det fjerde er det meget vigtigt, at der træffes strenge foranstaltninger til at beskytte havet mod forurening fra både landjorden og havet.
Og for det femte har havene ingen grænser. EU er nødt til at finde ud af, hvordan man sikrer, at havbeskyttelsesforanstaltningerne ikke kun gennemføres af medlemsstaterne, men også af tredjelande.
Til sidst vil jeg understrege, at det er vores hellige pligt her på jorden at efterlade os rene have med fisk til de næste generationer. 
James Nicholson (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg bliver den sidste i aften til at lykønske ordføreren med den glimrende betænkning. Der var imidlertid én linje, der sprang mig i øjnene, nemlig den om at de samlede tilladte fangstmængder ikke kan kontrollere fiskedødeligheden, fordi man kontrollerer landinger men ikke fangster og genudsætninger. Det har haft afgørende betydning for problemet med den fælles fiskeripolitik i årtier, og hidtil har ingen af de tilstræbte forbedringer fungeret.
Genopretningsplanen for torsk har ikke levet op til målsætningen. Fiskere fra min region i Nordirland har i mange år stået over for lukninger i Det Irske Hav, og vi har ikke set konkrete beviser på, at det har været en succes. Vi er nødt til at se på, hvor vi bevæger os hen.
Lad os lægge fortiden bag os og starte med et blankt stykke papir. Det er i alle fiskeres interesse at beskytte de fremtidige bestande, og hvis vi skal have kontroller, skal branchen deltage i beslutningsprocessen. Man kan ikke fortsat udelukke dem og beskylde dem for manglende samarbejde. Vi har den mulighed via den regionale høringsproces. Lad os invitere alle om bord, og lad os lytte til branchen og nogle af dens udmærkede idéer. 
Det er noget sludder at sige, at hvis en fisker siger noget, så må det være forkert. Det kan ikke være bundlinjen for os fremover.
Joe Borg,
   Hr. formand, jeg er helt enig i, at vi i sidste ende skal anskue årsagerne til nedfiskede bestande ud fra en bred synsvinkel. Jeg vil imidlertid også pointere, at vores meddelelse omhandler fiskeri og mulige løsninger på problemerne med nedfiskede bestande, for vi får ikke løst problemet på en ordentlig måde, hvis ikke vi vender tendensen med hensyn til overkapacitet og fiskeriindsatsen.
Med hensyn til punktet vedrørende pilotprojekter om genudsætninger er der bestemt projektforslag i Nordsøen, der sigter mod at øge selektiviteten gennem nye tekniske foranstaltninger. Jeg må imidlertid pointere, at det er lettere at kræve end at gennemføre et komplet forbud mod genudsætninger i EU-farvandene, hvilket også hr. Stevenson og hr. Casaca kom ind på. Selv i Norge, hvor fiskeriet er meget mindre blandet og mindre kompliceret, har det ikke været problemfrit. Vi undersøger imidlertid forskellige muligheder for at begrænse genudsætningerne, sådan som jeg tilkendegav i min indledende præsentation.
Hr. Stevenson samt flere af de øvrige ærede medlemmer af Europa-Parlamentet nævnte også, at man skal se på andre faktorer end overfiskning som f.eks. forurening og global opvarmning, og det er bestemt noget, som vi gør og ønsker at gøre. Problemet eksisterer uafhængigt af problemet med nedfiskede bestande, og vi er nødt til at forsøge at løse det, hvis vi vil genskabe et bæredygtigt fiskeri til fordel for fiskernes langsigtede interesser. Det er faktisk det, vi forsøger at gøre i kraft af de foreslåede nye tekniske foranstaltninger og den meddelelse, vi forbereder om maksimalt bæredygtigt udbytte.
Med hensyn til det punkt, som fru Corbey tog op, behandler vi spørgsmålet om certificering og mærkning i forbindelse med bæredygtigt fiskeri i form af miljømærkningsforslaget, som vi forhåbentlig kan præsentere i løbet af indeværende år.
Jeg kan også tilslutte mig bemærkningen fra hr. Hudghton om, at miljøvenlige fangstmetoder først og fremmest er i fiskernes interesse. Jeg er imidlertid ikke enig i hans bemærkning vedrørende skrinlægningen af den fælles fiskeripolitik, som jeg betragter som en hjørnesten og selve grundlaget for bæredygtigt fiskeri i EU.
Med hensyn til hr. Guerreiros punkt vil jeg gentage, at spørgsmålet om erstatning for socioøkonomiske foranstaltninger søges besvaret inden for rammerne af diskussionerne om Den Europæiske Fiskerifond, som forhåbentlig bliver vedtaget på Rådets møde i april.
Som svar på hr. Freitas' punkt vedrørende fartøjsovervågningssystemet vil jeg sige, at Kommissionen betragter satellitteknologier som et effektivt middel til at afsløre tilstedeværelsen af uautoriserede fiskerifartøjer i lukkede områder og mange beskyttede områder, og at den fuldt ud støtter brugen af fjernovervågning til kontrol med størstedelen af EU's fiskerflåde. Kommissionen yder støtte til indkøb og installation af fartøjsovervågningssystemer, og faktisk har det maksimalt udbetalte beløb i de seneste år ligget i omegnen af 2.250 euro for hver blå boks. Samtidig tilskynder Kommissionen til brugen af fartøjsbeskyttelsessystemer, der muliggør identificeringen af fartøjer med fartøjsovervågningssystemer gennem et satellitbillede.
Jeg er enig i hr. Braghettos, hr. Gklavakis' og hr. Nicholsons synspunkter om, at fiskerisektoren - de forskellige interessenter og branchen - skal involveres i forvaltningen af fiskeriet og i de forskellige nødvendige foranstaltninger for at få og bevare et bæredygtigt fiskeri. Jeg er også enig i, at det er nødvendigt at basere vores rådgivning på videnskabelige vurderinger.
Jeg vil også takke fru Attwooll, fru Sinnott, hr. Chmielewski og hr. Casaca for deres synspunkter og deres meget velbegrundede kommentarer og bemærkninger.
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.30. 

