Forbindelserne EU/Tunesien (forhandling) 
Formanden
Næste punkt er Kommissionens redegørelse for forbindelserne EU/Tunesien.
Neelie Kroes
Hr. formand! Jeg vil gerne takke Parlamentet for at invitere mig til at deltage i forhandlingen om Tunesien.
Forbindelserne mellem EU og Tunesien styres af en associeringsaftale underskrevet i 1995. Faktisk var Tunesien det første Middelhavsland, der underskrev en sådan aftale, og landet har gjort store fremskridt siden da.
I forhold til internationale forhold er Tunesien en nær og pålidelig partner for EU. De synspunkter, landet giver udtryk for, og de holdninger, det indtager i internationale organisationer og andre fora, er moderate og afbalancerede. Det er samarbejdsvilligt på områder som sikkerhed og migration og har et godt forhold til sine naboer i det sydlige Middelhavsområde. Det har desuden altid spillet en konstruktiv rolle i forhold til regional integration mellem Maghreblandene.
Tunesien tager aktivt del i den europæiske naboskabspolitik, og Kommissionens periodiske rapporter om Tunesiens gennemførelse af handlingsplanen for den europæiske naboskabspolitik er utvetydige i deres vurdering: Tunesien har vist fremskidt på en række samarbejdsområder, herunder handlingsplanen.
De økonomiske reformer skrider fremad, hvilket har tilladt en støt stigning i Tunesiens økonomi og i landets samhandel med EU. Der er opnået væsentlige resultater på det sociale område inden for bl.a. sundhedsvæsenet, uddannelse, kampen mod fattigdom og beskyttelse af kvinders rettigheder.
På den anden side fremhæver rapporterne også mangler, især på det retlige område og i forhold til ytrings- og foreningsfrihed.
Vi har været i vedvarende politisk dialog med Tunesien om alle de emner, der er omfattet af handlingsplanen, og som behandles i 10 underudvalg og i arbejdsgrupper. Associeringsrådet EU-Tunesien har allerede afholdt flere møder, og det næste skal ifølge planen finde sted inden for de næste par måneder.
Den 1. januar 2008 blev Tunesien det første land fra det sydlige Middelhavsområde, der etablerede et frihandelsområde for industriprodukter sammen med EU, og det to år før forventet. EU er Tunesiens primære handelspartner. 72,5 % af landets import stammer fra EU, og EU er mål for 75 % af eksporten. Det finansielle samarbejde med EU beløber sig til mellem 75 mio. EUR og 80 mio. EUR årligt, hvilket Tunesien har vist sig at have en udmærket absorptionskapacitet for.
Der er også indledt forhandlinger om gradvis liberalisering af handelen med tjenesteydelser og etableringsret samt om landbrugs- og fiskeriprodukter. Afslutningen af disse forhandlinger vil sammen med tilnærmelsen af relevant lovgivning markere en ny fase i forbindelserne mellem EU og Tunesien og indikerer fremskridt mod integration af Tunesiens økonomi i EU's indre marked.
Tunesien har bedt om, at landets forbindelser med EU får tilført ny energi, ved at landet tildeles avanceret status. Vi mener, at det vil være i EU's interesse. Vi forventer også, at Tunesien vil udvise reelt initiativ i forhold til flere demokratiske reformer og større ytringsfrihed. Uden fremskridt på det vigtige område, som menneskerettigheder er, ville landets vigtige resultater, som jeg har nævnt, trods deres betydning alligevel blive opfattet som ufuldstændige, især efter regionale standarder.
Afslutningsvis vil jeg gerne sige, at vi vurderer forbindelserne mellem EU og Tunesien som solide og venlige, og at vi mener, der virkelig er potentiale for yderligere at styrke disse forbindelser.
Formanden
Næste punkt er de politiske gruppers indlæg.
Ioannis Kasoulides
Hr. formand! Tunesien bidrager til stabiliteten i området i kraft af sin rolle som partner i Middelhavsunionen, som det første land, der har underskrevet associeringsaftalen, og som det første land med en handlingsplan for gennemførelse af naboskabspolitikken. Relativt set er Tunesien foran i forhold til lighed mellem kønnene og beskyttelse af børn og familien, og nu afventer landet at blive tildelt avanceret status.
De førnævnte aftaler indeholder klausuler om demokrati, retsstatsprincippet og menneskerettigheder. Der er planer om drøftelser, som skal hjælpe os med at opnå fremskridt på områder, der er meget følsomme og vigtige for os her i Parlamentet. Hvis vi ønsker håndgribelige resultater, og hvis vi ikke nødvendigvis vil opnå dem via konflikt og kritik, må vi være forsigtige med at undgå enhver form for nedladenhed og bevise, at vi taler til dem på lige fod, ikke som deres overmænd eller inspektører, og vise, at vi også er indstillede på at være lydhøre over for vores partneres bekymringer og følsomme punkter.
I en sammenhæng som denne er jeg sikker på, at den tunesiske regering vil reagere med konkrete fremskridt på de områder, der skal drøftes.
Pier Antonio Panzeri
Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer! Hvis vi skulle udtrykke vores holdning til de nuværende forbindelser mellem EU og Tunesien, måtte den være positiv, også i forhold til stabiliseringen af regionen.
Det er sandt, at der er sket vigtige fremskridt på det økonomiske område, og der er også opmuntrende tegn ud fra en social synsvinkel. Men på det politiske område står vi efter præsidentvalget den 25. oktober over for problemet med at støtte rejsen mod demokratiske reformer med mere konkret handling. Som vi ved, er det EU's udenrigspolitiske mål at udvikle og konsolidere demokratiet, retsstatsprincippet og respekten for menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder.
Tunesien har givet nogle vigtige tilsagn i forhold til handlingsplanen for naboskabspolitik vedrørende demokrati, regeringsførelse og menneskerettigheder. Handlingsplanen udstikker en række prioriteter, blandt hvilke der skal lægges særlig vægt på at gennemføre og underbygge reformer og styrke politisk dialog og samarbejde, især i forhold til demokrati og menneskerettigheder, udenrigspolitik og sikkerhed.
Det er inden for disse rammer, at institutionerne skal styrkes. Sidstnævnte muliggør større deltagelse i det politiske liv for forskellige medlemmer af det tunesiske samfund, styrket udvikling af civilsamfundets rolle, fortsat støtte til, at politiske partier kan udvide deres deltagelse i den demokratiske proces, samt større respekt for foreningsfrihed, ytringsfrihed og mediepluralisme.
Vi er overbevist om, at disse mål kan nås, og det er rimeligt at forvente håndgribelige fremskridt. Vores engagement handler om at beskytte det venskab, der binder EU og Tunesien sammen, og samtidig styrke de eksisterende forbindelser, også i betragtning af den konflikt, der kunne opstå omkring idéen om avanceret status. Men der er ingen vej uden om, at Tunesien selv må tage konkrete skridt.
Louis Michel
Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer! Jeg vil gerne starte med at takke og gratulere kommissæren for Kommissionens holdning til denne sag. Jeg er fuldstændig enig i den holdning, eftersom den virker langt mere rimelig end det standpunkt, som dem, der har indkaldt til dagens forhandling, indtager, og jeg er ikke sikker på, præcis hvem der foreslog den.
Som det er blevet sagt, var Tunesien det første Euro-Middelhavsland, der underskrev en associeringsaftale, og det er en aktiv partner i den europæiske naboskabspolitik. Det er værd at påpege, som hr. Kasoulides har gjort, at Tunesien den 1. januar 2008 blev det eneste Middelhavsland, der har en frihandelsaftale med EU. Dette samarbejde fungerer rigtig godt, og Tunesien har vist sig at have en fortrinlig absorptionskapacitet. Tunesien har gjort betydelige fremskridt, hvilket har medført en meget høj grad af udvikling med socioøkonomiske resultater, der anerkendes af internationale institutioner. Set ud fra en økonomisk synsvinkel nåede Tunesien en gennemsnitlig vækstrate på 4,6 % mellem 2002 og 2008. Det er også lykkedes landet at reducere sin gældsbyrde.
På det sociale område ville det være urimeligt at ignorere de opnåede fremskridt, især hvad angår kvinder. Tallene taler for sig selv. 59 % af de studerende på de videregående læreanstalter er kvinder. Uddannelse er obligatorisk over hele linjen for piger på mellem 6 og 16 år, og kvinder udgør næsten en fjerdedel af arbejdsstyrken i Tunesien.
Jeg indrømmer, at disse resultater tydeligvis ikke kan skjule det akutte behov for at tilskynde de tunesiske myndigheder til at gennemføre yderligere forbedringer af menneskerettighederne og regeringsførelsen. Vi er udmærket klar over, at der stadig er ting, som skal gøres. Som andre talere er jeg bekymret over dette spørgsmål af hensyn til de demokratiske værdier, vi går ind for. Men det er også vigtigt at huske, at vi ikke er de eneste, der går ind for disse værdier. De ligger også det tunesiske samfund, et dynamisk og proeuropæisk samfund, stærkt på sinde.
Derfor må vi støtte Tunesiens anmodning om at få tildelt avanceret status i sit partnerskab med EU. Jeg mener også, at det er gennem denne dialog, at vi vil finde den rette ramme for at tilskynde vores partnere til at gøre yderligere fremskridt i forhold til regeringsførelse.
Dialogen med vores partnere skal naturligvis foregå uden eftergivenhed, men også uden at ty til den form for skinhellig dogmatisme, som Europa alt for ofte er specialist i, og som desuden tit virker mod hensigten.
Jeg er naturligvis ikke blind over for specifikke sager, som er blevet nævnt. Vi har tydeligvis ret til at stille spørgsmålstegn ved omstændigheder ved vores partnere, som vi mener, er uacceptable, men jeg vil gerne slutte af med at fremhæve Tunesiens succes med at etablere et politisk system baseret på adskillelse mellem kirke og stat.
De offentlige myndigheder i Tunesien er i stand til at forsyne befolkningen med en samling grundlæggende tjenesteydelser, som andre lande i regionen endnu ikke har været i stand til at indføre, og det mener jeg også, er vigtigt at påpege. Jeg er derfor yderst optimistisk i forhold til de fremtidige forbindelser mellem Tunesien og EU, eftersom de skabes på baggrund af gensidig respekt mellem partnere, der respekterer hinanden og har en forståelse for de grundlæggende spørgsmål.
Hélène Flautre
Hr. formand! De indlæg, jeg lige har hørt, foruroliger mig, både kommissærens og mine kollegers. Jeg føler, at der ligger en enorm opgave foran os med at få en nøjagtig og objektiv forståelse af den aktuelle situation i Tunesien.
Når jeg lytter til Dem, føles det ærlig talt, som om jeg lytter til vestlige intellektuelle, der for mange årtier siden talte muntert om den økonomiske og sociale succes i landene i Sovjetunionen, fuldstændig ude af stand til at tage derover og se, hvad vores fælles værdier står for i praksis i disse lande. Hvad er vores fælles værdier, hr. Michel? Det er menneskerettighederne, demokrati og retsstatsprincippet.
De har alle korrekt påpeget, at Tunesien var den første af vores partnere, der underskrev en associeringsaftale. Det er sandt, og det er grunden til, at alt dette er så bekymrende, for vi taler ikke om en kløft eller om små skridt, fru kommissær. Nej, der finder en enorm, vedvarende tilbagegang sted i forhold til menneskerettigheder og demokratiet i Tunesien. Kan De nævne et eneste eksempel på en avis, et parti eller en fagforening, der er blevet godkendt i de sidste 20 år? Nej.
Sandheden er, at grundlæggende frihedsrettigheder tilsidesættes systematisk og fuldstændig, og med dem også vores egne tilsagn. Det her handler ikke om at moralisere, men om respekt for EU's værdier og for de tilsagn, vi har afgivet ved at underskrive associeringsaftalen.
Derfor forlanger jeg, at der i det mindste gennemføres en fælles analyse af spørgsmålet. Jeg mener, at vi har arbejdet hårdt på at få denne forhandling, men tiden ville bestemt være bedre udnyttet, hvis vi organiserede en delegation, der rent faktisk tager ned og møder civilsamfundet i Tunesien og de forskellige medlemmer af det samfund for at vurdere den fortsatte forfølgelse, som menneskerettighedsforkæmpere, studerende, fagforeningsfolk, arbejdere og advokater oplever. Næsten alle de foreninger, der viste tegn på en grad af autonomi i forhold til myndighederne, er blevet kuppet. Derfor mener jeg, at De lider under en komplet vildfarelse i denne sag.
Efter at have lyttet til Deres indlæg forstår jeg udmærket, hvorfor De ikke ønsker at acceptere kendsgerningerne om Tunesien. De ønsker ikke at acceptere dem, fordi De mener, at der er økonomiske interesser på spil, og at der er interesser på spil i forhold til kampen mod terrorisme og ulovlig indvandring. Alt dette har De udtrykt klart og tydeligt, og De taler om fremskridt i forhold til lighed mellem mænd og kvinder og i forhold til familien, fremskridt, der stammer fra Bourguibas tid. Jeg gentager, at de stammer fra Bourguibas tid. Der er ikke sket yderligere fremskridt siden da.
Derfor mener jeg, at hvis vi har nogen respekt for os selv, for de aftaler, vi underskriver, for naboskabspolitikken eller for EU's værdier, kan vi bestemt ikke foreslå avanceret status for Tunesien. Så jeg siger ligeud, at hvis De foreslår det og opgiver alle krav og tilsagn i forhold til menneskerettigheder og demokrati over for alle landene omkring Middelhavet, vil det blive det sikre resultat.
Charles Tannock
Hr. formand! Tunesien er EU's ven og allierede, et fremgangsrigt, progressivt, moderne og meritokratisk, verdsligt samfund, hvilket er enestående i den arabiske verden. Tunesien indtager også den rigtige, kompromisløse tilgang til islamistisk religiøs ekstremisme.
Et politisk flerpartisystem er under hastig udvikling i Tunesien, og det er et land, hvor kvinder er fuldstændig ligeværdige medlemmer af samfundet. Så hvorfor forsøger vi at støde Tunesien og dets 10 mio. indbyggere fra os? Måske på grund af misundelse på landets succes, måske fordi det er et lille land uden olieforekomster, som derfor ikke har nogen økonomisk indflydelse på EU i modsætning til Libyen og Saudi-Arabien.
Efter min mening forsøger dem, der har udtænkt denne forhandling, bevidst at sabotere store dele af de fremskridt, der er sket i forbindelserne mellem EU og Tunesien i de senere år. Det er særlig irriterende, at denne forhandling finder sted samtidig med et besøg fra tunesiske parlamentarikere i Strasbourg, som jeg tror, sidder deroppe og følger denne forhandling.
Tunesien har brug for vores støtte, opmuntring og dialog, ikke en konstant strøm af meningsløse smædeord. Det er bittert ironisk, at venstrefløjen, som påstår at gå fuldt og helt ind for kvinders rettigheder, angriber Tunesien på trods af, at landet tilbyder kvinder muligheder og frihedsrettigheder, der er uden lige noget andet sted i den arabiske verden.
De tunesiske myndigheders forbud mod at bære hijab på offentlige steder viser deres beslutsomhed i forhold til at beskytte tunesiske værdier, nemlig verdslighed, tolerance og frihed. Vi bør respektere Tunesien som vores avancerede Euro-Middelhavspartner.
Formanden
Jeg havde ikke fået at vide, at der er en tunesisk delegation til stede, men de vinkede, da De nævnte det, så jeg vil gerne byde Dem velkommen til tilhørerlogen.
Marie-Christine Vergiat
for GUE/NGL-Gruppen. - (FR) Hr. formand, mine damer og herrer! Det glæder mig personligt, at vi har denne forhandling om menneskerettighedssituationen i Tunesien. Den Europæiske Venstrefløjs Fællesgruppe/Nordisk Grønne Venstre var med til at arrangere denne forhandling. Jeg har hele tiden forsvaret menneskerettigheder, men menneskerettighederne er de samme i hele verden.
Jeg beklager, at denne forhandling ikke følges op af en afstemning om en beslutning. Ord er flygtige, kun det skrevne ord består. Som EU's ældste partner modtager Tunesien det højeste støttebeløb pr. indbygger af alle landene mod syd, og det deltager entusiastisk i etableringen af frihandelsområdet rundt langs Middelhavets kyster. Faktisk så entusiastisk, at landets ledere begynder at forlange udbytte og fordele i form af avanceret status.
Jeg støtter fuldt ud fru Flautres bemærkninger og deler hendes bekymring over nogle af de ting, der er blevet sagt. EU's partnerskabsaftaler indeholder fremover klausuler om demokrati og menneskerettigheder. Disse klausuler skal undersøges lige så nøje som økonomiske klausuler. Kommissionens redegørelse om gennemførelsen af naboskabspolitikken er rent faktisk utilfredsstillende på dette punkt. Det er et klart eksempel på dobbeltmoral.
Den 25. oktober blev hr. Ben Ali genvalgt til sin femte valgperiode med mere end 89 % af stemmerne. Alene dette tal afslører demokratiets tilstand i landet. Det er et fastlåst demokrati, hvor menneskerettighedsforkæmpere, dommere, advokater, journalister - kort sagt alle, der vover at udfordre regimet - chikaneres, fængsles og i nogle tilfælde endda udsættes for tortur.
Siden september er der sket en udvikling i retning af en autoritær politistat, hvilket sagen med Taoufik Ben Brik, der skal for retten næste lørdag, viser. Vi kunne også nævne Zouhair Makhlouf og Fahem Boukadous. Den ene er dømt for at tale om miljøforholdene i sit land, den anden for at deltage i arbejderdemonstrationer i sit land.
Ja, det er den samfundsmæssige situation i Tunesien. Menneskerettighedsforkæmpere som Kamel Jendoubi, Sihem Bensedrine, Sana Ben Achour og Kemais Chamari er ofre for en skammelig smædekampagne i pressen. Sadok Chourou har siddet og rådnet op i fængslet de sidste 16 år, og Radhia Nasraoui, der fungerer som hans advokat, er blevet svinet til, så hendes karriere har lidt ubodelig skade.
Studerende bliver anholdt og dømt vilkårligt, og det samme gælder andre. Deres pas bliver inddraget eller ikke fornyet, og visse menneskerettighedsaktivister hindres i at forlade landet og bevidne deres oplevelser. Møder i foreninger, der er uafhængige af magthaverne, er forbudt, folk, der besøger dem, bliver forfulgt, og jeg har ikke tid nok til at male et retvisende billede af virkeligheden i Tunesiens socialpolitik.
Hvorfor er den tunesiske regering så længe om at svare på FN's rapport? Hvorfor nægtede den at tage imod EU-observatører, hvis valgene er så demokratiske, som den påstår? Kendsgerningerne er på bordet. Der bliver afsløret flere og flere af dem i vores landes aviser.
Det må Kommissionen og Rådet tage i betragtning. Tunesien må leve op til sine forpligtelser over for demokratiet og menneskerettighederne. Det er rent faktisk uacceptabelt at gå videre med avanceret status. Ja, jeg går ind for ligeværdige partnerskaber! Ja, alle verdens lande må behandles ens, men under forudsætning af, at de lever op til deres forpligtelser.
Gerard Batten
Hr. formand! Tunesiens situation lader til overordnet betragtet at være positiv. De har det mest stabile samfund i Nordafrika. De har teknisk set et demokrati, selv om det måske kun er et semidemokrati efter vestlig målestok, men det bør vi ikke kritisere dem for, eftersom de har gjort store fremskridt. Den officielle politik er at arbejde frem mod fuldt demokrati, og Tunesien er et stabilt samfund med en høj grad af personlig sikkerhed. Det er blevet opnået ved at undertrykke de islamistiske ekstremister og kommunisterne, hvilket er en pris, der er værd at betale. Den officielle politik er at arbejde for kulturel enhed - etableringen af én nation. Det er en lektie, som mange europæiske lande - herunder mit, Det Forenede Kongerige - kunne lære meget af.
De oplever økonomiske fremskridt. Kun 7 % af befolkningen lever under fattigdomsgrænsen. Landet har en af de højeste sundhedsstandarder blandt de nordafrikanske lande og en relativt høj forventet levealder. På det politiske område begrænser deres forfatning det antal pladser, et parti kan have i Deputeretkammeret, og 20 % af pladserne er reserveret til mindretalspartier. Det virker nærmest oplyst sammenlignet med det enkeltmandsvalgsystem, der bruges i Det Forenede Kongerige, som efter min mening er en sammensværgelse mod vælgerne, der har til formål at holde de konservative og Labour inde og alle andre ude. Så måske kan vi tage ved lære af tuneserne.
Apropos Det Forenede Kongerige, så rendte mit parti, Det Forenede Kongeriges Uafhængighedsparti, ind i en gang kritik fra nogle islamiske ekstremister og påståede liberale i sidste uge, da vi foreslog, at folks ansigter skal være utilslørede i offentlige og private bygninger, hvis dem, det vedrører, ønsker at indføre et sådant vilkår. Men se, hvad Tunesien gjorde. Lov nr. 108 forbyder hijaben, hvilket er at gå meget længere, end andre har foreslået. Ministeren for religiøse anliggender, Boubaker El Akhzouri, har kritiseret hijaben voldsomt for at være i modstrid med landets "kulturarv", der betragter islamisk påklædning som "et fremmed fænomen" i samfundet. Det er jo alt sammen vældig interessant, når det stammer fra et islamisk land. Jo mere jeg lærer om Tunesien, jo mere positivt et indtryk gør det. Men jeg har set nogle tal, som viser, at der skal bruges 70 mio. EUR på nøgleprojekter under EU's naboskabsordning. Mine vælgere, som er nogle af de fattigste i London, har ikke råd til den form for forbrug. Vi vil gerne have samhandel, venskab og samarbejde med Tunesien, men ikke, hvis det betyder, at skatteyderne i Det Forenede Kongerige skal berøves. Lad os hjælpe dem med at styrke deres demokrati og få fremgang, og hvis de er interesseret i et godt råd, så bør de holde sig langt væk fra EU og bevare deres frihed og uafhængighed.
Andreas Mölzer
(DE) Hr. formand! Handelsrelationerne mellem EU og Tunesien er tætte og rummer mange facetter. Tunesien, der modtager 80 mio. EUR om året i økonomisk støtte, er et lysende eksempel på vellykket udviklingspolitik. Som vækstøkonomi indtager landet en førerrolle blandt Maghreblandene. Det var det første Middelhavsland, der etablerede et frihandelsområde med EU, og det høster fordelene heraf i form af solid økonomisk vækst. Derfor forventes det, at Tunesien vil spille en konstruktiv rolle i drøftelserne om Euro-Middelhavskøreplanen for handel efter 2010 og samarbejdet med Maghreblandene.
Vi kunne blive tilgivet for at tro, at det er en dans på roser hele vejen, hvis det ikke var for eksistensen af det afsnit, der knytter europæisk støtte i forbindelse med partnerskabsaftalen til respekt for menneskerettigheder. Det er præcis her, vi har en selvmodsigelse - de penge, der skal bruges til at stimulere den tunesiske økonomi, bruges også til at finansiere og støtte et diktatorisk, antidemokratisk statsapparat. Det er et udbredt problem i forbindelse med vores udviklings- og associeringsstøtte. Det er vi nødt til at gøre noget ved, for EU kan ikke støtte overtrædelser af menneskerettighederne, heller ikke indirekte, i Tunesien, Congo eller naturligvis Tyrkiet, som er et kandidatland.
Salvatore Iacolino
(IT) Hr. formand, mine damer og herrer! Tunesien er ligesom hele Maghrebområdet et vigtigt strategisk område. Det har enormt vækstpotentiale og er et attraktivt område med stærke interesser, ikke kun økonomiske, men frem for alt europæiske.
Der er også for nylig iværksat programmer med EU, som fremmer grænseoverskridende samarbejde. Hvis vi nogensinde skal genoplive de forbindelser, EU har etableret med de afrikanske lande ved vores grænser, er tiden derfor inde til at gøre det nu, i første omgang med Tunesien, ved fuldt ud at styrke områdets potentiale og bevare den dertil knyttede sociale og økonomiske udvikling, men inden for rammerne af frihed og sikkerhed.
Forbindelserne mellem Middelhavslandene er den centrale faktor, der giver samhørighed og styrke til et ambitiøst økonomisk og socialt udviklingsprogram. Set ud fra en politisk synsvinkel kan man sige, at Tunesien er et land, hvor demokratiet stadig er forholdsvis ungt, men den fremlagte handlingsplan lader til at være på linje med EU's forventninger.
Nye partiers opståen og en rimelig kvindelig repræsentation i parlamentet efter valget i slutningen af oktober 2009 bekræfter, at der er sket betydelige fremskridt i forhold til demokratisk deltagelse. Under alle omstændigheder skal pressefriheden styrkes og beskyttes, og det samme gælder lige muligheder for mænd og kvinder og mere generelt grundlæggende menneskerettigheder.
Det er inden for denne ramme, at vi kan hjælpe Tunesien med at fuldføre landets indsats ved at fjerne alle potentielle hindringer for menneskers fulde udvikling i landet, alt sammen i tilknytning til avanceret status.
Tunesiens centrale rolle i Middelhavet og den igangværende moderniseringsproces i landet nødvendiggør en alvorlig og afbalanceret tilgang, der fører frem til en betingelsesløs bekræftelse af de værdier, EU går ind for. Det er vigtigere end nogensinde, at Parlamentet ikke tillader nogen fejltagelser på vejen mod demokrati.
Konstruktiv dialog og omhyggeligt demokrati kan derimod yderligere styrke et forhold, der er bestemt til at blive styrket, i et land, som på nogle punkter - som f.eks. det retslige område og foreningsfrihed - må have hjælp til at vokse, men et land, som jeg gentager, er absolut centralt og afgørende for stabilitetspolitikken i Middelhavsområdet.
Carmen Romero López
(ES) Hr. formand! At respektere Tunesien indebærer at respektere landets demokratiske opposition, der forsøger at organisere sig, men bliver undertrykket, og at respektere dets civilsamfund, som også er fremtidens opposition. Derfor vil jeg gerne hilse de medlemmer af parlamentet, der er til stede under dette møde, velkommen, men jeg vil også gerne hilse dem, der måske bliver medlemmer af parlamentet i fremtiden, men som i øjeblikket bliver truet og måske bliver fængslet, velkommen. Derfor synes vi, at det er meget vigtigt for civilsamfundet at organisere sig, og at den demokratiske opposition respekteres på trods af, at den endnu ikke er organiseret.
I Spanien - og det kan jeg sige som spansk medlem af Parlamentet - har vi oplevet et samfund, hvor den demokratiske opposition blev udsat for tortur og undertrykkelse under diktaturet. Hvis oppositionen ikke er terroristisk, men demokratisk, har den værdier, som er fremtidens værdier. Derfor er vi nødt til at hjælpe denne opposition, der i øjeblikket ikke er organiseret, men som er demokratisk, og som kæmper for de tunesiske overgangsværdier og for at underbygge disse værdier. Vi må også hjælpe den med at organisere sig.
Vi er også nødt til at hjælpe oppositionen, så de kan blive fremtidens ledere og fortalere, måske i opposition eller i regering, men udskiftning er afgørende for et demokratisk samfund.
Derfor er den eskalering af volden, som vi er vidner til i øjeblikket, og som kan blive endnu værre i fremtiden, ikke det bedste visitkort for avanceret status.
Vi ved, at Tunesien har været medlem af Euro-Middelhavspartnerskabet og rummer en Middelhavstendens og en demokratisk tendens. Derfor ønsker vi også, at landet i denne periode bidrager til denne demokratiske befæstelse og er i stand til at organisere sig, så det kan være et loyalt medlem og et medlem, der bidrager til Middelhavet som vækstområde med demokratiske værdier.
Det er vores ønske for fremtiden, og det er, hvad vi ønsker for Tunesien.
Tomasz Piotr Poręba
(PL) Hr. formand! Der er ingen tvivl om, at Tunesien er en partner, som EU bør bevare sine forbindelser med på vegne af Middelhavsregionen og på bilateralt plan. Men uden at glemme økonomien bør vi, EU, insistere på gennemsigtige demokratiske procedurer og retsstatsprincippet i Tunesien.
På trods af at Tunesien er et stabilt land, er det desværre ikke et land, der lever op til alle de demokratiske standarder. Ifølge internationale ikkestatslige organisationer torturerer sikkerhedsstyrkerne fangerne uden risiko for straf, fordi de er beskyttet af højtstående embedsmænd. Presse- og ytringsfriheden er voldstomt begrænset, og situationen for journalister siges at være en af de værste i de arabiske lande. Undertrykkelse har ofte religiøse årsager. Forfølgelsen af det kristne mindretal bliver stadig mere bekymrende. Tunesiens regering tolererer ikke protestytringer eller eksistensen af en uafhængig opposition.
I betragtning af at Tunesien var det første Middelhavsland, der underskrev en associeringsaftale med EU, må vi stå fuldstændig fast på, at aftalens vilkår skal overholdes. Respekt for menneskerettigheder og de demokratiske standarder i Tunesien skal være en forudsætning for yderligere samarbejde med landet.
Dominique Baudis
(FR) Hr. formand, mine damer og herrer! For at undgå vrangbilleder - vi har hørt et par stykker her til formiddag - vil jeg gerne nævne nogle objektive fakta om Tunesien, et af EU's partnerlande.
Den sociale situation har udviklet sig ganske gunstigt med en spektakulær forøgelse i den gennemsnitlige indkomst pr. indbygger, og nu lever langt størstedelen af tuneserne op til kriterierne for at tilhøre middelklassen. Mere end 90 % af tuneserne er beskyttet af et socialt sikkerhedsnet, og over en fjerdedel af Tunesiens budget er afsat til uddannelse med det resultat, at landet er et af de allerførste, der har opfyldt årtusindudviklingsmålene inden for grundskoleuddannelse.
Sluttelig, som hr. Michel fremhævede for lidt siden, er kvinders rettigheder både anerkendt og sikret. På universitetsniveau er der flere kvindelige studerende end mandlige, og 40 % af lærerne er kvinder. En fjerdedel af politikere, lokale embedsmænd og journalister er kvinder. Mange lande ville være misundelige over disse tal.
Sylvie Guillaume
(FR) Hr. formand! Jeg vil gerne slutte mig til dem, der allerede har fordømt den særdeles bekymrende situation, som journalisten og forfatteren Taoufik Ben Brik befinder sig i i Tunesien.
Efter flere anholdelser af journalister og fagforeningsfolk, der har oplevet vold og mishandling, og efter at udenlandske journalister blev nægtet indrejse under præsidentvalget, fortsætter undertrykkelsen af politiske modstandere og menneskerettighedsaktivister. Efter en forkludret retssag, der førte til, at Taoufik Ben Brik blev fængslet langt fra sin familie, så han har svært ved at få besøg, er hans helbredstilstand nu sådan, at man frygter for hans liv.
Hvordan kan man andet end at betragte denne situation som et indædt angreb mod en, der rokker med båden? Derfor kan vi ikke bare bruge samhandel som svaret på alting. Tværtimod mener jeg, at det er helt afgørende for EU at reagere hurtigt og bestemt ved at forlange Taoufik Ben Briks og andre samvittighedsfangers frigivelse.
Der er sket en alarmerende tilbagegang for menneskerettighedssituationen i Tunesien. Det påvirker Europas samarbejde med landet, og en håndgribelig forbedring af denne situation er en af forudsætningerne for at indlede forhandlinger om avanceret status for partnerskabet mellem EU og Tunesien.
Michael Gahler
(DE) Hr. formand! Vi har et godt grundlag for vores samarbejde med Tunesien. Associeringsaftalen og frihandelsaftalen er blevet nævnt. Fru Kroes nævnte, at vi taler om at integrere den tunesiske økonomi i det indre marked. Længere kan vi faktisk ikke gå med et land uden for EU, og derfor udgør det et stabilt grundlag. Tunesien er en stabil og venligsindet partner med potentiale for yderligere styrkelse af forbindelserne, for igen at citere fru Kroes.
Netop fordi vi har disse nære forbindelser, kan vi også tale med vores kolleger om alle de spørgsmål, der kan være årsag til en vis bekymring. Personligt er jeg involveret i drøftelser med vores kolleger, der sidder i tilhørerlogen, og min fornemmelse er, at vi bør tale om alt.
Men i denne forbindelse skal vi ikke smide barnet ud med badevandet. I Tunesien har vi også en situation, hvor landet som et arabisk land, der ønsker at udvikle sig i verdslig retning, er truet af ekstremister. Jeg har sympati for enhver, der gør noget over for islamiske ekstremister.
Men i forhold til andre emner tror jeg, at vi vil opnå fremskridt under de igangværende drøftelser. Vi kan tale om alt med Tunesien, fordi det er en pålidelig partner. Derfor ser jeg frem til at fortsætte dialogen.
Cristian Dan Preda
(FR) Hr. formand! Som det allerede er blevet fremhævet, er Tunesien en vigtig partner for EU. Tunesiens ekstremt vigtige rolle på det sociale område er også blevet nævnt. Jeg vil gerne tilføje nogle politiske aspekter, der er væsentlige, for som det allerede er blevet nævnt, er Tunesien et samfund, der praktiserer flerpartipolitik, om end i begrænset grad og ganske vist med en kvota for oppositionen, men ikke desto mindre flerpartipolitik. Spørgsmålet om lighed mellem kønnene har også været oppe.
I alle vores lande, i landene i Europa, eksisterer alle disse politiske holdninger side om side med pressefrihed, og det er faktisk det, der gør forskellen, for i Tunesien eksisterer denne frihed, men den er begrænset, og der er faktisk journalister, der er i vanskeligheder.
Derfor opstår spørgsmålet, om en tilnærmelse til EU ville styrke denne frihed eller ej? Efter min mening kunne en tilnærmelse til EU hjælpe Tunesien med at supplere de opnåede sociale fremskridt med nogle ekstremt vigtige politiske forbedringer.
Harlem Désir
(FR) Hr. formand, fru kommissær! De har udtalt, at De håber, at Tunesien vil gøre fremskridt i forhold til demokratiske reformer og ytringsfrihed. Det gør De ret i, eftersom det ganske enkelt er i overensstemmelse med associeringsaftalen og med de forpligtelser, som Tunesien har påtaget sig over for EU.
Derfor er jeg meget overrasket over bemærkningerne fra både hr. Baudis og hr. Michel, som lader til at opfordre Dem til at ignorere dette aspekt af vores forbindelser og samarbejde med Tunesien og til i sidste ende at opgive associeringsaftalens artikel 2.
Desuden er der lang vej igen, før disse forpligtelser er opfyldt, hvis man skal bedømme det ud fra den uafhængige journalist Taoufik Ben Briks skæbne, som min kollega fru Guillaume allerede har nævnt. Han har siddet i fængsel siden oktober sidste år efter en retssag, hvor hans advokater og hele proceduren var i lodret strid med loven. Ud over den uacceptable berøvelse af hans frihed forværres hans helbred, og hans ret til besøg er blevet indskrænket.
Derfor vil jeg gerne spørge kommissæren, om Kommissionen har til hensigt at gribe ind inden for rammerne af Associeringsrådet og forlange hr. Ben Briks øjeblikkelige frigivelse og sikre, at hans situation og helbredstilstand bliver taget i betragtning, om ikke andet så af humanitære årsager?
Malika Benarab-Attou
(FR) Hr. formand! Den 14. januar mødtes jeg med medlemmer af den tunesiske delegation. Vi havde en åben meningsudveksling og drøftede vores respektive synspunkter.
Som fransk-algerier er jeg engageret i Maghreb, og jeg arbejder for et forenet, pluralistisk og demokratisk Maghreb. Spørgsmålet om menneskerettigheder er meget vigtigt for mig, og det er en af EU's grundlæggende værdier. Debatten om dette spørgsmål, som det forekommer i Tunesien, er afgørende og relevant.
I går formiddag mødtes jeg med hr. Ben Briks kone, som leder en sultestrejke, samt aktivister fra Euro-Middelhavs-Menneskerettighedsnetværket, og jeg er bekymret. Det lader til, at hr. Ben Briks liv er i fare på grund af hans sygdom og de forhold, han sidder fængslet under. Jeg er sikker på, at De er klar over, at hvis denne bekymring skulle blive virkelighed, vil ansvaret ligge meget tungt på de tunesiske myndigheders skuldre.
Ud over handelsrelationer må vi også tage sociale spørgsmål i betragtning. Unge tunesere, der kaster sig ud i Middelhavet, er resultatet af et lukket samfund, der ikke tilbyder sine unge nogen muligheder. Forsvaret mod fundamentalisme og økonomiske nødvendigheder må ikke fungere som påskud for at ignorere menneskerettighederne. Reelle fremskridt inden for menneskerettigheder er nu afgørende. Vi taler ikke om skinhellig dogmatisme her, men om en akut situation, som EU må være med til at løse.
Alf Svensson
(SV) Hr. formand! De nordafrikanske lande betragtes ofte samlet, og så vidt jeg kan se, er det ikke særlig gunstigt for Tunesien.
Lighed er blevet nævnt. Sammenlignet med mange andre arabiske lande er Tunesien enestående, fordi landet har lovgivning, der beskytter børn og kvinder. Som det allerede er blevet påpeget, har Tunesien flere kvindelige end mandlige studerende på sine universiteter, og levestandarden er blevet forbedret. Landets infrastruktur er i god stand. Siden valget har parlamentet valgt - eller udpeget - et udvalg for menneskerettigheder.
Tunesiens vilje til at samarbejde med EU udgør en mulighed, som vi bør gribe med begge hænder. Nu, hvor Tunesien har en delegation på besøg i Bruxelles og Strasbourg og beder om hjælp i sit arbejde med at fremme menneskerettighederne og udvikle og styrke sine forbindelser til EU, ville det efter min mening være i modstrid med EU's principper ikke at give disse ønsker en positiv modtagelse og udvikle forbindelserne yderligere.
Rosario Crocetta
(IT) Hr. formand, mine damer og herrer! Eftersom jeg har besøgt Tunesien to til tre gange om året siden 1982 og som katolik var til messe den 6. januar, som jeg ofte er, finder jeg det virkelig vanskeligt at tænke på Tunesien som et land, der undertrykker religiøs frihed.
Der er problemer, men lad os da for himlens skyld ikke betragte disse lande, der forsøger at gøre fremskridt, med vestlige briller, for hvis vi bruger den standard, som nogle anlægger over for Tunesien her til formiddag, så ville visse europæiske lande formentlig blive nægtet medlemskab af EU, for vold og undertrykkelse af frihedsrettigheder finder sted der i større målestok end i Tunesien.
Spørgsmålet opstår altså som følge af én konkret kendsgerning, nemlig at vi står med et land, der har afskaffet islamisk fundamentalisme, gør en indsats for at opbygge et samarbejde og en fredspolitik med Europa og forsøger at udvikle sig. Der er problemer. Jeg mener, at måden at løse disse problemer på er ved at styrke dialogen og venskabet og ved at hjælpe disse lande med at opnå mere.
Neelie Kroes
Hr. formand! Jeg vil gerne takke medlemmerne for at være så åbne og direkte og for at fremføre deres bemærkninger på en sådan måde, at selv om visse grupper har forskellige tilgange, lægges der vægt på, hvordan vi kan finde en løsning.
Når det er sagt, vil jeg gerne starte med at komme med en bemærkning som svar på hr. Désirs indlæg. Han henviste til en bemærkning af Louis Michel. Jeg er sikker på, at hr. Michel kan tale for sig selv, men vi var på samme hold i et tidligere liv så at sige, så jeg ved, hvilken linje han anlægger i denne sag. Hvis hr. Désir siger, at forslaget er, at vi ikke skal gøre noget, så er det ikke det indtryk, jeg fik, og jeg håber oprigtigt, at De heller ikke fik det indtryk af mine indledende bemærkninger.
Der er i sandhed en forskel i tilgangen. Nogle opfordrer blot til dialog på lige fod, og det taler hr. Kasoulides for. Vi har hørt opfordringer til venskabelige forbindelser. Alle disse tilgange lægger op til at sidde rundt om et bord og diskutere emner og forsøge at nå frem til en fælles forståelse af, hvordan vi løser et par problemer, som vi alle er enige om. Det er der ingen tvivl om, for menneskerettigheder og ytringsfrihed er virkelig meget vigtige og afgørende elementer i enhver aftale.
Når det er sagt, vil jeg gerne ind på et par af de emner, der blev nævnt. For det første styrkede institutioner. Det, vi forsøger at fremme og tilskynde til på alle de møder, der afholdes eller er planlagt i de kommende måneder, er at etablere en regelmæssig dialog som et middel til at opnå grundlæggende fremskridt i forhold til menneskerettigheder og demokrati.
I løbet af de næste par måneder skal der være møde i Underudvalget om Menneskerettigheder, og De kan være forvisset om, at der vil finde en substantiel dialog sted om de emner, som vi alle er optaget af, og om, hvordan vi kan gribe dem an.
Vedrørende spørgsmålet om overtrædelser af menneskerettighederne i Tunesien har talerne igen og igen henvist til, at Tunesien er blevet kritiseret for sin historie i forhold til menneskerettigheder. Siden præsident- og parlamentsvalgene i oktober sidste år er undertrykkelsen af oppositionspartier, journalister og menneskerettighedsaktivister blevet intensiveret. Det internationale samfund har gjort det helt klart, at den type opførsel fra myndighedernes side er uacceptabel og i strid med Tunesiens internationale forpligtelser. Så for at gentage det, jeg har allerede sagt, skal der ikke være nogen tvivl om, at forpligtelser er forpligtelser inden for EU, og den linje skal vi holde fast i.
Tunesien er nødt til at vise større engagement i forhold til fælles grundlæggende værdier såsom respekt for menneskerettigheder, demokrati og retsstatsprincippet. Landet burde i øvrigt også overholde sine egne internationale forpligtelser på det område. Kommissionen vil forfølge vores dialog- og engagementspolitik i forhold til de emner, især inden for rammen af de organer, der blev oprettet i henhold til associeringsaftalen.
Samtidig yder EU støtte for at forbedre regeringsførelsen og styrke reformer på det retlige område gennem samarbejde og teknisk bistand. Vi prioriterer fremskridt med Tunesien på det område højt, f.eks. ved aktivt at støtte menneskerettighedsaktivister og civilsamfundets organisationer i henhold til Det Europæiske Instrument for Demokrati og Menneskerettigheder.
Der arbejdes også på det retslige samarbejde. EU yder 17,5 mio. EUR til finansiering af et teknisk bistandsprojekt til modernisering af retsvæsnet. Det er blevet kritiseret af visse medlemmer af Parlamentet, fordi der gives midler til den tunesiske præsidents retsvæsen.
Projektet har mange elementer. De omfatter uddannelse af dommere og advokater, teknisk bistand til domstolene, infrastruktur og bedre information til borgerne. Når projektet er gennemført, vil vi vurdere resultatet. Jeg er bestemt enig i, at det udsætter os for visse politiske risici at arbejde på det område. Hvis vi ønsker at fremme reformer, er vi ikke desto mindre nødt til at handle. Ellers vil samarbejdet med EU blive begrænset til det økonomiske område. Vi er alle enige om, at det ikke er den rette tilgang, og at det ikke ville være i overensstemmelse med vores egne overordnede politiske mål i forhold til forbindelserne med Tunesien.
I forhold til det spørgsmål, som fru Flautre og fru Vergiat var inde på, avanceret status for Tunesien, er det min holdning, at fortsat og styrket dialog med Tunesien skal prioriteres højt. Vi er klar over, at landet er en vigtig allieret for EU i regionen, som har opnået betydelige fremskridt i forhold til økonomisk og social modernisering. Måske handler det til syvende og sidst om, hvorvidt man betragter glasset som halvt fuldt eller halvt tomt. Når det er sagt, mener vi, at vi er nødt til at fortsætte vores politik med at støtte de kræfter i Tunesien, der arbejder for politisk, økonomisk og social modernisering af deres land. Vi går ind for Tunesiens forslag med henblik på at styrke forholdet mellem de to partnere. Rådet og Kommissionen vil se meget nøje på disse spørgsmål, og jeg er villig til at holde Dem opdateret om enhver udvikling.
På den anden side, mens det er i EU's interesse at styrke forbindelserne med Tunesien, er det min holdning, at tildelingen af avanceret status skal være knyttet til et stærkt tilsagn fra Tunesiens side i forhold til menneskerettigheder og regeringsførelse, så der er ingen "gratis frokost".
Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Skriftlige erklæringer (artikel 149)
Edward Scicluna  
Denne forhandling virker malplaceret på mig på et tidspunkt, hvor dialogen mellem Tunesien og EU er ved at blive genoptaget på både Kommissions- og Parlamentsplan. Dialogen med Kommissionen har omfattet programmeringen for møder i flere underudvalg inden for rammerne af associeringsaftalen mellem Tunesien og EU (herunder Underudvalget Menneskerettigheder og demokrati), mens dialogen på Parlamentsplan fandt sted i form af det besøg i Bruxelles, som en vigtig tunesisk parlamentarisk delegation, der repræsenterede fire politiske partier, som er repræsenteret i det tunesiske Deputeretkammer, foretog for nylig, samt det interparlamentariske møde mellem Tunesien og Parlamentet, der efter planen skal finde sted i marts 2010 i Bruxelles. På et tidspunkt, hvor vigtig og konstruktiv dialog mellem Tunesien og EU er ved at blive genoptaget, synes jeg, det er uheldigt at have afholdt en forhandling, der kunne underminere fremskridtet. Lad os sikre os, at Tunesien og andre ikke-EU-stater lever op til EU's standarder på det økonomiske, sociale eller politiske område. Men lad os gøre det på en veltilrettelagt og struktureret måde.
