Burma/Mianmar (vita) 
Elnök
A következő napirendi pont a Tanács és a Bizottság nyilatkozatai Burma/Mianmar helyzetéről.
Manuel Lobo Antunes
a Tanács soros elnöke. - (PT) Elnök asszony, biztos úr, hölgyeim és uraim, rendkívül aktuális mai vitánk témája és a róla folytatott eszmecserénk, és a Tanács és a portugál elnökség természetesen különös aggodalommal figyeli a burmai (mianmari) eseményeket.
Közel 20 éve, vagyis valójában az 1988-as események óta folynak Burmában a mostanihoz hasonló tüntetések. Kétségtelen, hogy igaz, amit számos kommentátor állít a legutóbbi eseményekről, nevezetesen az, hogy az ország válaszút előtt áll; s ezt mi is sorsdöntő kérdésnek tartjuk.
A helyzet kezdettől fogva rendkívül labilisnak bizonyult, és bár mindent megtettünk annak megakadályozása érdekében, hogy a burmai hatóságok erőszakhoz folyamodjanak, a mai események azt mutatják, hogy rendkívül sajnálatos módon a rangooni katonai junta továbbra sem hallgatja meg a nemzetközi közösség kéréseit, dacára az évek óta tartó folyamatos, sokszori könyörgésnek.
Megfelelő rendezéssel az elmúlt napokban kialakult helyzet eddig nem látott lehetőséget jelenthetett volna arra, hogy megtegyék az első lépéseket a sürgető politikai reformok és az ország nemzeti újraértékelésének útján. Reméljük, hogy a junta oda fog figyelni a tüntetők által küldött egyértelmű üzenetre, miszerint politikája megbukott.
Ami a legelején az üzemanyagárak aránytalan emelkedése elleni ad hoc tiltakozásnak indult, végül az erősen diktatórikus kormány általános politikája elleni óriási, közösségi tiltakozási mozgalommá vált.
Észlelve az országban egyre növekvő feszültséget, az Európai Unió nem csupán hátratett kézzel szemlélte az eseményeket. Már azonnal, augusztusban hevesen elítélte a különböző ellenzéki vezetők, különösen az úgynevezett "'88-as generáció” csoportjának fogva tartását, akik az üzemanyagárak közel 500%-os emelése ellen tiltakoztak. Felszólított továbbá minden politikai fogoly szabadon engedésére, és hangsúlyozta a megnyitási folyamat, a béke megteremtése és a politikai reformok szükségességét. Éppen tegnap küldtünk egyértelmű szolidaritási és támogatási üzenetet a burmai lakosságnak, egy közös USA-EU nyilatkozat formájában, amelyet a New Yorkban ülésező 27 külügyminiszter fogadott el.
Felszólítjuk a hatóságokat, hogy tartsák tiszteletben a szerzetesek, apácák és átlagemberek békés demonstrációhoz való jogát, és hangsúlyozzuk, hogy a jelen helyzet új lehetőséget kínál Burma meglehetősen összetett problémáinak megoldására.
Egy másik, szintén tegnap kiadott nyilatkozatban Solana főképviselő úr felszólította a burmai hatóságokat, hogy továbbra is tanúsítsanak mérsékelt magatartást, és hangsúlyozta, hogy valódi béke, stabilitás és fejlődés csakis politikai reformok, az alapvető jogok és szabadságok biztosítása és minden érintett bevonása által érhető el.
A New York-i ENSZ-közgyűlés alkalmával kétoldalú megbeszélések keretében néhány partnerünkkel is megvitattuk a helyzetet. A Burmáról folytatott párbeszéd során arra ösztönöztük térségbeli partnereinket, többek közt Kínát, Indiát és az ASEAN (Délkelet-ázsiai Nemzetek Szövetsége) országait, hogy folyamatosan tárgyaljanak az uralkodó rezsimmel, különös hangsúlyt fektetve a következőkre: először is, hogy Burma hosszú távú stabilitásához valódi, különösen politikai átalakulásra van szükség; másodszor, az ország megnyitása alapvetően fontos Burma fejlődéséhez, és ugyancsak érdekében áll mind a szomszédos országoknak, mind a nemzetközi közösség egészének. Azt is nyugtáztuk, hogy Szingapúr, az ASEAN jelenlegi elnöke, legalább nemzeti nyilatkozatban válaszolt, amelyben kifejezi reményét, hogy a jelen tüntetéseket sikerül békésen rendezni.
Az Európai Unió külügyminiszterei szeptember elején Gymnich-ben tartott találkozójuk alkalmával megvitatták a Burmában kialakult helyzetet, és tegnap New York-ban, ahol mind a 27-en jelen voltak, ahogy már említettem, ismét foglalkoztak a témával. Továbbá a Politikai és Biztonsági Bizottság is megbeszélést folytatott e témában Brüsszelben, és ugyancsak részletes vitát folytatott a kérdésről ma reggel az Ázsia-Óceánia Munkacsoport is. Természetesen értékelünk minden lehetőséget egy újabb európai uniós reakcióra vonatkozólag, és habár reméljük, hogy a helyzet nem fog tovább romlani, fel kell készülnünk minden eshetőségre. Folyik a diplomáciai csatornákon keresztüli további fellépés előkészítése, és folyamatosan kapcsolatban vagyunk az ENSZ-szel is, különösen Ibrahim Gambarival, a főtitkár különleges megbízottjával, aki júliusban, vagyis közvetlenül a nyári szünet előtt találkozott az Európai Unió elnökségével és intézményeivel. Továbbra is szoros kapcsolatban maradunk genfi kollégáinkkal, akik tegnap éles nyilatkozatot adtak ki tegnap az Emberi Jogi Tanács nevében.
Tegnap este, a Rangoonból érkező aggasztó hírek hallatán kötelességünknek éreztük, hogy ismét kéréssel forduljunk a burmai hatóságokhoz, arra kérve őket, ne reagáljanak erőszakkal az emberek békés tüntetésére. Világos utalást tettünk annak lehetőségére, hogy tovább szigorítsuk a már érvényben lévő szankciókat, üzenetünk tehát pontos és egyenes volt. Végül, a Coreper (az Állandó Képviselők Bizottsága) holnap még részletesebben tárgyalja majd Burma kérdését.
Louis Michel
a Bizottság tagja. - (FR) Elnök asszony, hölgyeim és uraim, más európai intézményekhez hasonlóan a Bizottság is rendkívül aggódik a Burmában/Mianmarban kialakult helyzet miatt. A legnagyobb odafigyeléssel követtük az elmúlt hetek, sőt, az elmúlt néhány óra drámai eseményeit, az ellenállási mozgalmat és a buddhista szerzetesek által indított békés tüntetéseket.
Amint azt Önök is tudják, Reding asszony készített szeptember 6-án mutatta be a Bizottság elemzését az általános helyzetről: az emberi jogok ismétlődő megsértéséről, a politikai elnyomásról és a gazdasági helyzet általános romlásáról. És ehhez még hozzátenném a nemzetközi humanitárius jog megsértését, amelyet Burma/Mianmar kormánya követ el a polgári lakosság és a börtönökben fogva tartottak ellen, a Vöröskereszt Nemzetközi Bizottságára kirótt, annak munkavégzését korlátozó egyre komolyabb megszorításokkal együtt. Az uralkodó rezsim az elmúlt hetekben a bizonyos mértékig saját maga által teremtett parázs társadalmi és politikai helyzet keserű gyümölcsét kénytelen learatni.
Mit kellene tenni, amikor ilyen eseményekkel állunk szemben? Méltán gondolhatjuk, hogy van némi déjà vu szerű a jelen helyzetben, és előrevetíthetjük az 1988-as erőszakos elnyomás megismétlődését, de azt is gondolhatjuk, hogy történelmi fordulóponthoz érkeztünk. Bármelyik eset álljon is fönn, a burmai/mianmari események, úgy tűnik, megjósolhatatlan irányt vesznek. A tény, hogy a tömeges tiltakozó megmozdulásnak - amely közel 100 000 embert vitt Rangoon utcáira múlt hétfőn - nincs politikai menetrendje vagy bármilyen megfogalmazott követelése, csak még labilisabbá és még kétesebbé teszi a helyzetet.
Világos, hogy nem zárhatjuk ki annak a lehetőségét, hogy a demonstrálókkal szembeni fellépés során a vezetés elveszíti uralmát az események felett. Kétségtelen, hogy a megfélemlítés, a letartóztatások és úttorlaszok, amelyeknek ma szemtanúi vagyunk, mind abba az irányba mutatnak, hogy keményebb fellépésre készülnek. A ma reggeli letartóztatások, a brutális mód, ahogy a hatóságok beavatkoztak, és az a tény, hogy áldozatokról is értesültünk, csak fokozzák aggodalmunkat. Ilyen körülmények között az kell, hogy legyen az elsődleges célunk, hogy megelőzzük a kormány erőszakos reakcióját, és hogy a lehető legmérsékeltebb magatartásra ösztönözzük a felelős személyeket. Aung San Suu Kyi biztonsága és épsége természetesen egyik legfőbb szempontunk.
A tiltakozások azonban bizonyos mértékig lehetőséget is kínáltak. Megmutatják ugyanis az uralkodó rezsimnek, legalábbis annak azon tagjainak, akik még érzékelnek valamit a valóságból, hogy az elégtelen politikai és gazdasági vezetés oda vezetett, hogy az emberek már nem félnek többé az utcára vonulni, és kifejezni a túlontúl régóta tartó elkeseredettségükből fakadó dühüket.
A Bizottság továbbá feladatának tekinti a nemzetközi közösség arra való ösztönzését, hogy győzze meg a kormányt, hogy tegye meg azokat a gesztusokat, amelyekre egy minimális bizalom helyreállításához szükség van, és ezúton teremtsen olyan körülményeket, amelyek között meg lehet teremteni a nemzeti megbékélést. A kormánynak figyelembe kell vennie a nép nyitottság és demokrácia felé való törekvését. Bármi legyen is a jelen válsághelyzet megoldása, annak természetesen magában kell foglalnia egy olyan mások részvételét is lehetővé tevő, nyílt folyamatot, amely minden Burma/Mianmar nemzeti megbékélésében érdekelt félnek lehetőséget ad arra, hogy teljes mértékben hozzájáruljon az ország politikai és gazdasági jövőjéhez. Ezt az üzenetet adta át Benita Ferrero-Waldner kolléganőnk partnerországainknak az ENSZ közgyűlésével egyidejűleg tartott találkozókon.
Szintén lényeges, hogy a Burmával/Mianmarral határos államok tisztában legyenek a rájuk háruló felelősséggel. Úgy vélem, Kína már felismerte, hogy hosszú távú érdekeit nem szolgálja egy efféle, lobbanékony helyzet, így ő döntő befolyást gyakorolhat. Mindazonáltal meg kell győznünk Indiát, Japánt és Dél-Koreát is, azokat az országokat, amelyek jelentősen hozzájárultak a burmai kormány gazdasági szükségleteihez, hogy tegyenek többet a jelen krízis megoldása érdekében. Az ASEAN-tagállamoknak is határozottabban ki kell fejezniük álláspontjukat. A burmai/mianmari helyzet bármilyen mértékű rosszabbodása csak súlyos következményekkel járhat az egész térségre nézve.
Végezetül, a Bizottság üdvözli, hogy az ENSZ speciális szerepet tölt be e kérdéssel kapcsolatban, külön tekintettel Ibrahim Gambari különleges megbízott hivatalára, akinek közelgő rangooni látogatása mérhetetlen fontossággal bír. Amennyiben a burmai/mianmari hatóságok ismét az elnyomás útját választják, az elkerülhetetlenül az ország még nagyobb nemzetközi elszigetelődéséhez, valamint a lakosság további elfogadhatatlan szenvedéséhez vezetne. Ha azonban a vezetés a nyílt és demokratikus párbeszéd mellett teszi le a voksát, tisztázniuk kell az ország jövőjét illető elképzeléseiket, szigorú elhivatottságról kell bizonyságot tenniük azt illetően, mikorra tűzik ki a szabad választásokat és kezdenek komoly párbeszédet partnereikkel. Ilyen körülmények között a burmai/mianmari hatóságok számíthatnak az Európai Unió és más partnerállamok támogatására.
Geoffrey Van Orden
a PPE-DE képviselőcsoport nevében. - Elnök asszony, az Európai Unió büszke rá, milyen figyelmet fordít az emberi jogokra, mégis képtelen hatékonyan fellépni a világ különböző pontjain fennálló zsarnoki rendszerek ellen, amelyek évről évre tovább sanyargatják és kihasználják népeiket. Úgy tűnik, az az általános nézet, hogy nincs másra szükség, mint egy nyilatkozatra és egy közös álláspontra. Az előző vita során a soros elnök azt mondta, hogy az általunk hangoztatottaknak megfelelően kell viselkednünk. Egyetértek vele.
Mióta képviselő vagyok e Parlamentben, már két rettenetes rezsim ellen is küzdöttem: a zimbabwei Mugabe rezsimje és a burmai katonai junta ellen. Mindkettő az Európai Unió figyelmének központjában állt, ám egyik esetben sem történt semmi. Szégyellhetnénk magunkat.
Figyelmünk ma Burmára összpontosul, ahol az elmúlt hét során a Burmai Buddhista Szerzetesek Szövetsége nagy bátorságról bizonyságot téve tömeges utcai tüntetések élére állt Rangoonban és Burma más részein. Megdöbbenve látjuk, hogy a kétségbeejtő helyzet tragikus fordulatot vett. Sérült szerzetesek, füstölgő pagodák és a biztonsági erők fellépése során megvert civilek fényképei járták be a világot. A beszámolók szerint legalább öten életüket vesztették, és több százan megsebesültek. A Burma Demokratikus Hangja rádióadón már egy hete figyelmeztettek bennünket, hogy a kormány engedélyezte a fegyverhasználatot, és felkészült, hogy akár erőszakkal is véget vessen a békés demonstrációknak.
Itt az ideje, hogy ne csak a kezünket tördeljük, hanem komolyan cselekedni kezdjünk. Nincsenek illúzióim. Ahogy Zimbabwe esetében is, a burmai változások kulcsa is a szomszédjai kezében van, különösen Kínáéban. Kína Burma legnagyobb befektetője, kereskedelmi partnere és fegyverszállítója. Parlamentünkben ma magas szintű kínai delegációt látunk vendégül, melynek vezetője Wang Yingfan, a Kínai Népi kongresszus befolyásos tagja. Nyomatékosan kértem tőle ma reggel, hogy Kína lépjen fel a burmai rezsim ellen. Ő ismételten elmondta, hogy Kína álláspontja az, hogy nem kíván beavatkozni más országok belpolitikájába, ugyanakkor biztosított afelől, hogy országa továbbra is csendes, de jelentős szerepet fog vállalni, ösztönözni fogja a rugalmasságot és a burmai kormány iránti kedvezőbb hozzáállást. Meglátjuk, milyen eredményre vezet mindez.
Az Európai Unió elnöksége tegnap bejelentette, hogy egy esetleges erőszakos fellépés esetén szigorúbb szankciókkal fog élni. Az erőszakos fellépés bekövetkezett, így ha az EU szeretné megőrizni hitelét a világ szemében, be kell vezetnie az említett szigorúbb szankciókat. Azt is egyértelművé kell tennünk, hogy ez alkalommal betartjuk a szavunkat, és ragaszkodunk a szankciókhoz. Nem ismétlődhet meg az a szégyenteljes májusi eset, amikor a burmai külügyminiszter részt vehetett a Németországban tartott Ázsia-Európa Találkozón (ASEM), botrányosan megszegve ezzel az utazási tilalmat, amelyet maga az EU rendelt el.
A szankciók fontolgatása során nem tekinthetünk el attól a ténytől, hogy a TOTAL Oil Burma egyik utolsó külföldi befektetője. A TOTAL közvetlenül hozzájárul a katonai juntához, több százmillió dollárral segítve évente a kormányt, hogy fenntarthassa a világ egyik legnagyobb hadseregét.
A burmai válságról már évek óta beszélünk, és most ismét utolért bennünket. Nem szabad elfelejtenünk, hogy azok az emberek, akik 20 évvel ezelőtt kulcsszerepet játszottak a burmai tiltakozók lemészárlásában, most vezető pozíciókat töltenek be a burmai kormányban. Sajnálatos, hogy a Tanács és a Bizottság nem hallgatott jobban a Parlamentre az elmúlt évek során.
Ma ismét benyújtunk egy határozott állásfoglalást, amely igazán rövid, és rendkívül világos. Azt mondjuk a burmai hatóságoknak: azonnal engedjék szabadon Aung San Suu Kyi-t, hagyják békén a tüntetőket, és hívjanak össze egy teljesen reprezentatív nemzetgyűlést, amelyben a Nemzeti Liga a Demokráciáért is képviselteti magát. Az ENSZ Biztonsági Tanácsának a következőt mondjuk: üljön össze a burmai helyzet megvitatása céljából, és azonnal küldje az országba különleges megbízottját. A Tanácsnak és a Bizottságnak azt mondjuk: konzultáljon az Egyesült Államokkal és az ASEAN országaival, akikkel készítsenek elő egy jól szervezett, gazdasági szankciókat is tartalmazó intézkedéssorozatot a burmai rezsim ellen arra az esetre, ha erőszakkal válaszol, és nem olyan módon, ahogy azt elvárnánk tőle.
Barbara Weiler
a PSE képviselőcsoport nevében. - (DE) Elnök asszony, hölgyeim és uraim, Európa, s valójában az egész világ Burmára tekint, ahol ma először, ahogy brit kollégám már említette, már vér is folyt. Így most már semmit sem palástolhatunk el, immár új helyzetet kell megvitatnunk.
A szocialista képviselőcsoport megdöbbenéssel figyelte a katonai junta békés tüntetők ellen bevetett brutális módszereit. Reméljük, hogy az ENSZ Biztonsági Tanácsa, amely velünk egy időben ülésezik, azonnali intézkedéseket tesz, és latba veti minden, Kínával együttes és Kína fölötti befolyását.
A világ számára küldött második mai üzenetünknek az Európai Parlament burmai emberekkel vállalt szolidaritása kell, hogy legyen: szolidaritásunk, támogatásunk, és igen, a burmai polgárok bátorsága iránti csodálatunk. A buddhista szerzetesek nem csupán egy kis, elit csoportot alkotnak. Ők a burmai lakosság szerves részét képezik, akiket több ezer ember támogat. A demonstrációkat nyilvánvalóan az önkényes áremelések provokálták ki, ám a junta évek óta folyamatosan megsérti Az Emberi Jogok Egyetemes Nyilatkozatát, a Nemzetközi Munkaügyi Szervezet (ILO) normáit, kínzásokat folytat és kényszermunkára ítél embereket.
A globalizáció korában az izolacionizmus már fel sem merülhet - ami jó dolog. A demokratikus alapjogok és az egyetemes értékrendszer az ázsiai kontinensre is érvényesek. Reméljük, hogy a régóta tervezett burmai alkotmány ügye most már késlekedés nélkül napirendre kerül, és hogy Burma - ahogy, érdekes módon, hamarosan Thaiföld is - demokratikus választásokat fog tartani. Ebben a térségben is lehetséges demokratikus rendszert felállítani és útjára bocsájtani.
Mindebben az ENSZ-en és az EU-n kívül természetesen az ASEAN-országoknak is aktívabb szerepet kell vállalniuk, különösen, mivel egy, az EU-hoz hasonló közösséget szeretnének alkotni. A mai Fülöp-szigeteki demonstráció a térségben tapasztalható szolidaritás kedvező jeleként értékelhető.
Most már lehetetlen feltartóztatni a demokráciát, még Burmában is.
Annemie Neyts-Uyttebroeck
az ALDE képviselőcsoport nevében. - (NL) Elnök asszony, biztos úr, hölgyeim és uraim, engedjék meg, hogy először is szerényen fejet hajtsak a burmai nép hihetetlen bátorsága előtt, akik tömegesen, ámde békésen tiltakoznak az országukban uralkodó katonai diktatúra ellen.
Ma ez a rezsim erőszakos elnyomásba kezdett, és mi teljes szívünkből együtt érzünk a burmai néppel. Az Európai Uniónak sokkal erőteljesebben kell tiltakoznia, s nem csak szavakban, de tettekben is. Amennyiben a kormány továbbra is kitart az elnyomás mellett, szankciókat kell bevetnünk, és fel kell szólítanunk - ha nem köteleznünk kell - minden európai vállalatot, amely még működik Burmában, hogy hagyjon fel ottani tevékenységével. Az ASEAN-országoknak Burmára való tekintettel ugyancsak meg kellene erősíteniük pozíciójukat, és Indiának és Kínának minden befolyását latba kell vetnie, és rá kell vennie a burmai kormányt, hogy komoly tárgyalásokba kezdjen a burmai demokratikus ellenzékkel.
A burmai kormány nem csupán politikai téren nyomja el a lakosságot, de szegénységbe és nyomorba is döntötte az embereket, holott magának az országnak mindene megvan ahhoz, hogy prosperálhasson. A burmaiak tömeges demonstrációja élő bizonyítéka annak, hogy Aung San Suu Kyi egész biztosan nincs egyedül, sőt, a burmaiak óriási többségének reményét testesíti meg. A burmai kormánynak azonnal vissza kell adnia neki teljes mozgásszabadságát, ahogy minden politikai foglyot is szabadon kell engednie, beleértve a ma elfogottakat is.
Végezetül, szeretném felszólítani az Európai Uniót, hogy minden rendelkezésére álló eszköz segítségével álljon ki a demokrácia és az emberi jogok védelme mellett.
Brian Crowley
az UEN képviselőcsoport nevében. - Elnök asszony, szeretném megköszönni eddigi hozzáfűznivalójukat mind a Tanács soros elnökének és a biztos úrnak, mind pedig képviselőtársaimnak.
A burmai demokráciáért folytatott nemzeti mozgalom 18 évvel ezelőtt ezt kérdezte: minek kell még történnie ahhoz, hogy a nemzetközi közösség végre rávegye a burmai vezetést, hogy bevezesse a demokráciát? Az kell, hogy az utcákon lőjenek ránk a világ televízió kamerái előtt, hogy a nemzetközi közösség végre tegyen valamit?
A jóslat, sajnos, beteljesedett. Ma szemtanúi vagyunk, hogy a burmai társadalom egy része, a buddhista szerzetesek és apácák, akik erőszakmentes és pacifista életet élnek, akik másoknak szentelik életüket, most utcai mészárlások áldozatává válnak, s hogy a katonai rezsim igyekszik őket megfélemlíteni. Helytelenül gondolja, aki azt gondolja, hogy bármilyen szó, ami ma itt elhangzik, eléri a kívánt eredményt. Mint ahogy az is helytelen, hogy a világ ilyen sokáig hangtalanul szemlélte a történéseket; nem hallgathatunk tovább. És ahogy képviselőtársaim is említették, rajtunk múlik, hogy befolyásunkat latba vetve fellépjünk, ne csak a burmai rezsim ellen, hanem Kínával, Indiával és Bangladessel együttműködve a koherens szankciók meghozatalának, azok betartásának és a demokrácia iránti igények teljesítésének biztosítása érdekében.
Ítéljük el a békés tüntetőkkel szemben alkalmazott erőszakot, ugyanakkor biztosítsuk azt, hogy támogatni tudjuk ezeket a tüntetőket.
Raül Romeva i Rueda
a Verts/ALE képviselőcsoport nevében. - (ES) Elnök asszony, nyilvánvaló, hogy a közelmúltbeli burmai események egyre inkább olyan pont felé terelnek bennünket, ahonnan már nincs visszaút. Véleményem szerint a széles körű demonstrációk, amelyekben nem csak a szerzetesek és az apácák vesznek részt, hanem a tiltakozásokat támogató több ezer ember is, világos üzenet a burmai katonai juntának, de épp ilyen világos üzenet az egész világnak is, amely azt jelzi, hogy a burmai embereknek elegük van, hogy belefáradtak a helyzetükbe, és hogy változásokat akarnak.
Ez az a változások iránti vágy, amelyet nekünk, az EU-nak és általában a nemzetközi közösségnek támogatnunk kell. Magától értetődik, hogy 30 év elhanyagolható eredményekkel járó szankciói után radikálisabb politikát kell követnünk, így a nemzetközi intézkedéseknek most már a térség többi országára is ki kell terjedniük: nem csupán Kínára és Indiára, amint arról már szó volt, hanem Japánra és Szingapúrra is, az ASEAN-országok jelenlegi elnökére. Ezért kell üdvözölnünk nem csak a Tanács és a Bizottság által tett gesztusokat, de az ENSZ azon gesztusait is, hogy határozott üzenetet küldjünk a politikai ellenzék, különösen Aung San Suu Kyi szabadsága, valamint a demokrácia felé való elmozdulás érdekében. Bízom benne, hogy ez alkalommal nem tudunk és nem is fogunk felhagyni ezzel a törekvéssel.
Bastiaan Belder
az IND/DEM képviselőcsoport nevében. - (NL) Elnök asszony, "Az Állami Béke és Fejlődés Tanácsa”: ez a burmai katonai rezsim hivatalos neve. A válságban, amely az országot jelenleg sújtja, most magáért kiált - jobban, mint korábban bármikor -, hogy ez kegyetlen hazugság.
A junta évtizedek óta visszaél hatalmával, és rosszul kormányoz. Nem csoda, hogy szűkmarkúan bánik a statisztikákkal. Mellékesen megjegyzem, hogy a burmai nép többsége valójában kettős kizsákmányolás áldozata. Igen, kettős kizsákmányolásé: belülről az ország katonai irányítói által - Burmában csakis úgy üzletelhet valaki, ha szinte kizárólag a katonaságon keresztül működik -, míg kívülről a Kínai Népköztársaság által, amely a természeti és a gazdag mezőgazdasági források kizsákmányolásának extrém módját űzi ebben a délkelet-ázsiai országban. A rangooni diplomaták manapság oly messzire mennek, hogy azt mondják, hogy Burma már-már szinte egy kínai tartomány. Vannak északon olyan - Kína által épített - iskolák, ahol a mandarin az első nyelv, és a pekingi idő a hivatalos helyi idő.
Elnök asszony, mindent egybevéve a burmai és a kínai hatalmon lévők már-már egymástól elválaszthatatlanok. Ennélfogva felszólítom a Tanácsot és a Bizottságot, hogy elsők közt hívja fel nyomatékosan a burmai és a pekingi vezetők figyelmét, hogy ők a felelősek a burmai nép szenvedéséért.
Luca Romagnoli
az ITS képviselőcsoport nevében. - (IT) Elnök asszony, biztos úr, hölgyeim és uraim, amikor állásfoglalásaink és nyilatkozataink nem maradnak "kézbesíthetetlen levelek”, és nem csupán vékony hangocskák, melyek épphogy csak eljutnak a Tanács fülébe, akkor olyan események forgatagában találják magukat, amelyekre egyáltalán nem számítottunk, és nem is illeszkednek plenáris ülésünk tervezett menetébe.
Néhány nappal ezelőtt majdnem egyhangúan megszavaztuk, hogy fogadjunk el egy Burmával kapcsolatos állásfoglalást. Preambulumbekezdései részletesen taglalják az emberi jogok többszöri megsértését, amely napjainkban zajlik az országban, de elmulasztják megemlíteni, hogy egy marxista ihletettségű, később katonaivá lett rezsim köztudottan Kína támogatásával nyomja el évtizedek óta a népét. És nem csak az elnyomásról van szó; azt is érdemes megemlíteni, hogy a burmai rezsim olyan rendszer, amely hatalma és költségvetése nagy részét a kábítószer-kereskedelemre alapozza.
A burmai rezsimet évek óta jellemző elnyomással, cenzúrával és széles körben folytatott zaklatással kapcsolatban kiemelném, hogy ez nem csupán a nagyra tartott Aung San Suu Kyi asszonyt, nem csak az újságírókat, mint például U Win Tin-t vagy a színészeket, mint Zaganar urat, vagy az ismert emberi jogi aktivistát Win Naingot érinti. Hadd mondjam el, hölgyeim és uraim, hogy ugyanez érvényes a buddhista szerzetesekre, mint tudják, és ott vannak, mindenekelőtt a jelentős létszámmal bíró kisebbségek is. Ide tartozik, például, egy olyan kulturális és etnikai csoport, amelyről a két héttel ezelőtt elfogadott állásfoglalás nem tesz említést: a karen közösség. Ez a törzs évtizedek óta nem volt hajlandó behódolni annak a rendszernek, ahol a létfenntartás a gyermekprostitúciótól és a kábítószer-termesztéstől függ.
Csupán sajnálkozni az elnyomás felett, amellyel az Állami Béke és Fejlődés Tanácsa eltiporja a tömeges tiltakozásokat, és ezzel párhuzamosan követelni a demokrácia bevezetését, nem hasznosabb, mint határozottan elítélni, követelni a fogva tartottak azonnali és feltétel nélküli szabadon engedését - ami, hangsúlyozom, rendkívül fontos - vagy bármi egyéb, amit különösebb gyakorlati eredmény nélkül megírunk, követelünk, vagy amivel fenyegetőzünk.
Az ENSZ közgyűlése előtt tett számos ostoba megjegyzése ellenére egy valami Bush elnök mellett szól. Ő odáig ment, hogy ENSZ-beavatkozásra szólított föl, és olyan országról beszélt, amelyben félelem uralkodik, ahol súlyosan korlátozzák az alapvető szabadságokat, ahol üldözik az etnikai kisebbségeket, és ahol hétköznapinak számít a gyermek-kényszermunka, az emberkereskedelem és a nemi erőszak. Bush elnök, az Európai Unió soros elnökéhez hasonlóan a szankciók szigorítását is bejelentette.
Nos, reméljük, hogy mindezeknek lesz valami foganatja, mert ha nem, egészen biztos, hogy semmilyen bombázással való fenyegetésről sem fogunk hallani: sem Burma katonai bázisa felől, s még kevésbé partnere, Kína katonai bázisa felől. A burmai ellenzék helyzete nagyban hasonlít a karen közösség több évtizedes küzdelmeire: nagy zajt csap ugyan Európában és az Egyesült Államokban, de hát hadd birkózzon csak meg az az ország a saját ügyeivel! Jelen pillanatban nem forognak kockán transznacionális érdekek; jelen pillanatban a szokásos üres szavakkal is beéri az Európai Unió.
Manuel Lobo Antunes
a Tanács soros elnöke. - (PT) Elnök asszony, biztos úr, hölgyeim és uraim, felszólalásomban megpróbáltam röviden, ám részletesen beszámolni a tisztelt Háznak arról, milyen politikai és diplomáciai intézkedéseket hoztunk, és milyen kapcsolatokat vettünk fel a burmai (mianmari) helyzettel kapcsolatban, hogyan figyeltük azt, és mit tettünk eddig ellene. Ezennel szeretném megerősíteni, hogy a portugál elnökség rendkívül elkötelezett a burmai események további szoros figyelemmel követését illetően, és arról is szeretném biztosítani Önöket, hogy az elnökség természetesen javaslatot fog tenni bármi olyan intézkedésre, amely, véleménye szerint, bizonyságot tesz a burmai néppel vállalt egyértelmű szolidaritásunkról, és amelyek ugyanakkor szintén egyértelműen jelzik a burmai hatóságok felé, hogy magas árat kell majd fizetniük, ha tovább rontják az ország helyzetét.
Elnök
A Tanács soros elnöke, Lobo Antunes úr, szeretném megköszönni Önnek az Európai Parlament nevében, hogy az egész napot velünk töltötte. Szeretném, ha tudná, ez nem kerülte el a figyelmünket.
A vita lezárásaként, az eljárási szabályzat 103. cikke 2. bekezdésének megfelelően hat állásfoglalási indítványt kaptam.
A vitát lezárom.
A szavazásra 2007. szeptember 27-én, csütörtökön kerül sor.
(Az ülést délután 17.40-kor felfüggesztik, majd 18.00 órakor újból megnyitják.)
Írásbeli nyilatkozatok (142. cikk)
Richard Corbett  
írásban. - Burmában van az egyik legrosszabb és leghosszabb ideje fennálló katonai diktatúra a világon, amely hagyja nyomorban tengődni a burmai népet, erős kontrasztot állítva ezzel számos szomszédja gazdasági sikereinek. Kegyetlen elnyomás uralkodik az országban. Szigorúan korlátozzák a külvilággal való kapcsolatot, így már-már el is feledkeznénk az ottani helyzetről, ha nem lenne a hősiesen küzdő Aung San Suu Kyi, aki egy személyben testesíti meg a burmai nép reményét és demokratikus törekvéseit. Remélem, hogy az elkövetkezendő napokban azt láthatjuk majd, ahogy a katonai rezsim megbukik, mégpedig további véráldozat nélkül, és felszólítom a Tanácsot és a főképviselő urat, hogy tegyenek meg minden tőlük telhetőt ennek biztosítása érdekében.
Glyn Ford  
írásban. - Az EU és az ASEAN-országok közötti szabadkereskedelmi egyezményről beszámoló parlamenti előadóként az ASEAN-országok kereskedelmi minisztereivel és tisztviselőivel lefolytatott minden találkozónk alkalmával világossá tettem, hogy a Parlament határozottan tiltakozik minden, a jelenlegi burmai katonai diktatúrának teendő engedmény ellen.
Az elmúlt napok eseményei, amikor is a buddhista szerzetesek által vezetett békés tüntetésre könnygázzal és lövésekkel válaszoltak, tovább rontotta az egyébként is szörnyű helyzetet.
Volt olyan szerencsém, hogy közel egy évtizeddel ezelőtt meglátogathattam Rangoonban Aung San Suu Kyi asszonyt, amikor házi őrizete megengedte, hogy látogatókat fogadhasson. Ő akkor teljesen világossá tette, hogy a demokratikusan megválasztott, ám a katonai rezsim által megdöntött Nemzeti Liga a Demokráciáért képviselőjeként és vezetőjeként a lehető legerősebb szankciók bevetését várja az Európai Uniótól.
Az Európai Uniónak és tagállamainak most keresztül kell vinnie az átfogó ENSZ-szankciók iránti igényt az ENSZ Biztonsági Tanácsában. Nem várhatunk tovább, sem mi, sem Burmai népe.
Jules Maaten  
írásban. - (NL) Új dráma zajlik Burmában. A junta úgy döntött, konfrontálódik a több ezer békés tüntetővel. És ez rendkívül sajnálatos, mivel csodálatos, hogy a lakosságnak volt elég bátorsága ahhoz, hogy külső segítség nélkül az utcára vonuljon tiltakozni. Támogatom Aung San Suu Kyi, U Khun Htun Oo, Ko Min Ko Naing és a többi politikai fogoly feltétel nélküli szabadon bocsájtását, valamint a gyors demokratikus reformokat.
Az Európai Bizottságnak optimálisan kell felhasználnia a vészhelyzet esetére rendelkezésre álló alapokat, amelyeket a Demokrácia és Emberi Jogok Európai Eszköze költségvetésének első célkitűzése biztosít, hogy elegendő támogatást nyújthassunk a burmai független médiának, az emberi jogi aktivistáknak és a nem kormányzati szerveknek.
Az érvényben lévő gazdasági szankciók további szigorítása is elkerülhetetlennek tűnik. Támogatom, hogy csatlakozzunk a brit és amerikai intézkedésekhez, és vezessünk be szigorú korlátozásokat a kereskedelmi tevékenységre és a Burmával való pénzügyi tranzakciókra vonatkozólag.
A Parlamentnek továbbá delegációt kellene küldenie Burmába, hogy saját maga mérje föl az ottani helyzetet.
David Martin  
írásban. - A burmai helyzet rendkívül aggasztó. A katonai rezsim ellen tüntetők (többek közt a szerzetesek) óriási bátorságról tesznek tanúbizonyságot. A rezsim brutálisan elfojtotta a korábbi demonstrációkat, és semmibe veszi a nép jólétét. A lehető legnagyobb mértékű nemzetközi nyomást kell gyakorolni a burmai vezetésre, többek közt arra vonatkozólag is, hogy az elkövetkező napok esetleges atrocitásainak felelőseit felelősségre kell vonni a Nemzetközi Büntetőbíróság előtt. Az Európai Uniónak Kínával és Indiával is egyeztetnie kell, mivel ezek az országok jobb pozícióban vannak ahhoz, hogy nyomást gyakoroljanak a burmai rezsimre. Fel kell kérni őket, hogy a demonstrálók védelme érdekében lépjenek közbe, és segítsenek, hogy Burma visszatérhessen a demokráciához.
