Stāvoklis pasaules finanšu sistēmā un tā ietekme uz Eiropas ekonomiku (debates) 
Priekšsēdētāja
Nākamais jautājums ir Padomes un Komisijas ziņojumi par stāvokli pasaules finanšu sistēmā un tā ietekmi uz Eiropas ekonomiku.
Jean-Pierre Jouyet
Padomes priekšsēdētājs. - (FR) Priekšsēdētājas kundze, komisār, dāmas un kungi, mēs piedzīvojam ēras beigas. Nākamie pāris gadi izmainīs to finanšu pasaules tēlu, kādu mēs to pazīstam. Mums ir jātiek galā ne tikai ar krīzi ASV, bet arī ar krīzi, kura ietekmē starptautisko finanšu sistēmu un no kuras nav izvairījies neviens pasaules reģions.
Jau vairākus gadus tiek kritizēts pieaugošais līdzsvara trūkums finanšu sektorā: daudzu dalībnieku nepamatota pakļaušana riskiem, finanšu uzraugu relatīvā nespēja izsekot straujajai aizvien sarežģītāku finanšu produktu ienākšanai un, kā Komisija nešaubīgi pieminēs, dažu dalībnieku pārāk izteiktā alkatība. Tagad mēs redzam rezultātus. ASV finanšu sektorā valda trauksme, un ASV varas iestādes ir bijušas spiestas arvien vairāk un vairāk iejaukties, lai novērstu visaptverošu krīzi. Eiropa un pārējā pasaule piedzīvo tādu krīzes ietekmi, kāda nav bijusi kopš 19. gadsimta 30. gadiem.
Francijas prezidentūra ir pārliecināta, ka dažu pēdējo dienu notikumi vēl jo vairāk pierāda, ka ekonomikas un finanšu jomā ir nepieciešama stipra un vienota Eiropa. Vispirms mums nekavējoties jāsniedz atbilde jautājumā par finanšu sagrāvi. Ekonomikas un monetārās savienības politiku īsteno spēcīga centrālā banka - Eiropas Centrālā Banka, kas sadarbībā ar citām galvenajām bankām ir spējusi pienācīgi, apņēmīgi un efektīvi iejaukties brīžos, kad spriedze ir sasniegusi kulmināciju. Tā ir ievērojama vērtība šajos nestabilajos laikos, un mums būtu jānovērtē Eiropas Centrālās Bankas rīcība, kad tā ir gatava iesaistīties jebkurā situācijā.
Saskaroties ar pēdējo dienu notikumiem, regulatīvās iestādes lielākajā daļā dalībvalstu, tāpat kā ASV iestādes, ir nolēmušas pagaidām aizliegt spekulācijas ar aizņemtiem vērtspapīriem. Tie ir ārkārtas pasākumi, bet tie ir apsveicami, jo var nomierināt spriedzi tirgos.
Pašreiz mēs neparedzam tāda veida iniciatīvu, par kādu tikko ir paziņojušas ASV federālās iestādes attiecībā uz finanšu dalībnieku īpašumā esošo "toksisko aktīvu” plašu izpirkšanu, un J. Almunia bija taisnība šajā jautājumā.
Eiropas Savienības finanšu sistēma kopumā joprojām ir spēcīga, tādēļ šāda veida pasākumu piemērošana nav nepieciešama, bet mums ir jāsaglabā modrība, un neko nedrīkst atstāt nepārdomātu kādas ideoloģijas vārdā. Realitātes apziņa un pragmatisms šodien ir vissvarīgākie. Ja nepieciešams, mums būs jānovērš iespējamie sistēmiskie riski ar tiem līdzekļiem, kas ir mūsu rīcībā.
Centrālo banku un regulatīvo iestāžu ārkārtas iejaukšanās ir ļoti svarīga, jo visi eksperti atzīst, ka paši nespēj atrisināt šo krīzi. Eiropiešiem ir jāapzinās sava atbildība un jāiejaucas arī citās jomās, kur tas nepieciešams.
Mums ir jāreaģē uz ekonomisko lejupslīdi. Tā bija eiropiešu kopīga vienošanās, kuru pieņēma ekonomikas un finanšu ministri neoficiālā Padomes apspriedē Nicā. Ministri kopā ar Komisiju un Eiropas Centrālās Bankas prezidentu nolēma automātiskajiem stabilizatoriem ļaut brīvi darboties attiecībā uz budžeta jautājumiem tajās dalībvalstīs, kurās ir manevrēšanas iespējas.
Viņi apstiprināja arī finanšu plānu Eiropas mazajiem un vidējiem uzņēmumiem, nosakot, ka Eiropas Investīciju bankai no šī brīža līdz 2011. gadam ir jānodrošina EUR 30 miljardi, kuri nozarei sniegs nozīmīgu atbalstu, jo, lai cik paradoksāli tas nebūtu, kaut arī finanšu krīze Eiropā ir mazāk izteikta nekā ASV, reālajai ekonomikai tā draud ar ne mazākiem riskiem. Lai nodrošinātu stabilu finanšu sistēmu un dzīvotspējīgu banku darbību, var pieprasīt ierobežot vai paaugstināt maksu par aizņēmumiem atkarībā no nepieciešamības, it īpaši mazajiem un vidējiem uzņēmumiem. Attiecībā uz pēdējo tika izvirzīta tieša prasība.
Mums ir jāveic arī finanšu sistēmas reforma atbilstīgi divām galvenajām pamatnostādnēm: pirmā ir ātri tiesiski un regulatīvi pasākumi, lai atjaunotu finanšu sistēmas pārredzamību un prasītu atbildību no finanšu dalībniekiem. Ņemot to vērā, 2008. gada 13. septembrī ministri apliecināja savu apņēmību paātrināt 2007. gadā pieņemto pamatnostādņu īstenošanu, lai reaģētu uz finanšu krīzes pirmajiem signāliem. Šīs pamatnostādnes nosaka četrus galvenos pasākumus, lai reaģētu uz finanšu satricinājumiem: pārredzamību, stingrākus noteikumus, aktīvu novērtēšanu un tirgu, tai skaitā arī kredītreitingu aģentūru, darbību.
Tagad ir laiks pievērsties kredītreitingu aģentūru uzraudzībai, banku uzraudzības pārskatīšanai un grāmatvedības standartu piemērošanai, kas finanšu jomā līdz šim neapšaubāmi notika cikliski. Šī ir Francijas prezidentūras prioritāte, un mēs to apspriedīsim nākamajā Eiropadomes sēdē. Komisārs to apstiprinās, bet es domāju, ka Komisija jau tuvākajā laikā ierosinās grozīt kopš 2006. gada spēkā esošo direktīvu prasības attiecībā uz pašu kapitālu.
Šis ir viens no pasākumiem, kurš tiek izstrādāts, lai dažādās jomās mazinātu finanšu satricinājumus, un kurš, protams, ietver arī Finanšu stabilitātes forumā nesen izstrādātos ieteikumus. Es zinu, ka Komisija būs gatava iesniegt šos priekšlikumus jau ļoti drīz, un mēs ceram, ka par šiem steidzamajiem priekšlikumiem Parlaments ar Padomi vienosies pirmajā lasījumā vēl pirms pašreizējā termiņa beigām.
Pēc dažām nedēļām mēs ceram saņemt arī Komisijas priekšlikumu par kredītaģentūrām. To pieprasīja Finanšu ministru padome 2008. gada jūlijā, un es ceru, ka Parlaments palīdzēs panākt vienošanos par šo ambiciozo priekšlikumu pēc iespējas ātrāk.
Tāpat es ar prieku atzīmēju, ka ir nolemts izveidot darba grupu, lai izpētītu, kā banku un apdrošināšanas kompāniju uzraudzības iestādes ņem vērā notikumu ciklisko raksturu, it īpaši attiecībā uz kapitālu. Pēc tam vajadzētu veikt konkrētus pasākumus.
Šīs ir finanšu nozares reformas nozīmīgas komponentes, un ļoti iespējams, ka tām sekos citas iniciatīvas, kad turpināsies Eiropas finanšu krīzes analīze. Parlamentam ir pilnībā jāiesaistās šajā izpētē, un prezidentūra ar lielu interesi atzīmē šīs iestādes ieguldījumu. It īpaši es domāju par nodrošinājuma fondiem, kurus daži eksperti uzskata par krīzes nākamajiem upuriem. Kā jau iepriekš minēju, es domāju arī par grāmatvedības standartiem un algām finanšu nozarē, jo saistībā ar šo jautājumu jārīkojas nekavējoties.
Izteikumi, kurus esmu dzirdējis no dažiem Eiropas valstu vadītajiem par to, ka mums ir jāturpina neiejaukšanās politika un ka situācijas noregulēšana nav nepieciešama, ir kļūdaini. Tā ir vairāk nekā kļūda - tas ir uzbrukums finanšu sistēmas stabilitātei, tas ir apzināts uzbrukums. Būšu tiešs savos izteikumos - ja mums jāapsver nodrošinājuma fondu regulēšana, tad Eiropas Savienībai tas ir jādara. Mums ir jādomā par risku pārredzamību, regulatoru uzraudzības pilnvarām un algām šāda veida iestādēs.
Otra pamatnostādne ir finanšu uzraudzības pastiprināšana. Finanšu ministri apsveica Eiropas regulatoru komitejas vienošanos līdz 2012. gadam saskaņot prasības par datiem, kurus Eiropas bankas iesniedz uzraudzības iestādēm. Tie ir pirmie nozīmīgie rezultāti, bet ir jāseko turpinājumam, un ministri ir vienojušies turpināt uzlabot finanšu dalībnieku kontroli un uzraudzību. Prezidentūra ir gatava strādāt kopā ar Parlamentu un Komisiju, lai nostiprinātu uzraudzības un konsultatīvās kontroles apvienošanu tajās grupās, kuras aizvien vairāk raksturo pārrobežu darbība. Eiropas Savienībai ir nepieciešama efektīvāka un integrētāka uzraudzības sistēma, lai pēc iespējas labāk novērstu finanšu krīzes.
Dāmas un kungi, Francija ir Eiropas Savienības Padomes prezidējošā valsts lielu satricinājumu brīdī. Šajos sarežģītajos apstākļos mēs pilnībā apzināmies savu atbildību. Ir pienācis laiks pieņemt svarīgus lēmumus par mūsu finanšu sistēmas organizāciju, tās vietu Eiropas ekonomikā un tās uzdevumu - joprojām būt par uzņēmējdarbības un iedzīvotāju finansētāju.
Eiropas Savienība šo pēdējo mēnešu laikā nav sēdējusi bezdarbībā, tādēļ prezidentūra var atskatīties uz Komisijas paveikto šajā jomā, kā arī uz vairāku ekspertu, starp tiem arī Ricol kunga Francijā, veikumu
Oktobra Eiropadome piedāvā iespēju noteikt stingras pamatnostādnes Eiropas līmenī - tas ir mūsu mērķis. Ir skaidrs, ka Eiropai nav jārīkojas vienai pašai. Tai ir jābūt proaktīvai un jāveicina vēl nebijusi starptautiskā sadarbība, kā to minēja prezidents Sarkozy savā vakardienas uzrunā Apvienoto Nāciju Organizācijā. Mēs arī piedāvājam līdz gada beigām sarīkot starptautisku sanāksmi, iesaistot G8 valstis un to finanšu uzraudzības iestādes. Mūsu mērķis ir palīdzēt radīt pirmos pamatprincipus un jaunus kopīgus starptautiskos noteikumus starptautiskās finanšu sistēmas rūpīgai pārbaudei.
Ar šādas iniciatīvas palīdzību Eiropas Savienība parāda, cik lielu nozīmi tā piešķir jaunai, sabalansētai pasaules pārvaldei. Eiropas un starptautiskā reakcija ir jāplāno gan īstermiņā, gan vidējā termiņā, gan ilgtermiņā. Īstermiņā mums ir nepieciešami ārkārtas pasākumi, vidējā termiņā ir nepieciešama mūsu tiesību aktu pārskatīšana, savukārt ilgtermiņā ir nepieciešama mūsu ekonomikas modeļa nozīmes visaptveroša izpēte attiecībā uz izaugsmi un nodarbinātību, kā arī strukturālo reformu turpināšana, kas joprojām ir būtisks uzdevums.
Tas arī viss, par ko vēlējos jūs šodien informēt.
Joaquín Almunia
Komisijas loceklis. - Priekšsēdētājas kundze, notikumi, kurus finanšu tirgos esam pieredzējuši pēdējā gada laikā un it īpaši pēdējo dienu laikā, tālu pārsniedz visu, ko esam piedzīvojuši mūsu dzīves laikā. Daudzi tic - un es sliecos tam piekrist - ka tie būs iemesls svarīgām pārmaiņām starptautiskās finanšu sistēmas darbībā.
Kopš krīzes sākuma 2007. gada augustā atklātībā paziņotie zaudējumi pārsniedz USD 500 miljardus - summu, kas ir ekvivalenta tādas valsts IKP kā, piemēram, Zviedrija. Un diemžēl tiek uzskatīts, ka galīgie aprēķini būs vēl lielāki.
Deklarēto zaudējumu pieaugums ASV pēdējo nedēļu laikā un tam sekojošais investoru uzticības kritums ir novedis vairākas lielās finanšu iestādes uz sabrukuma robežas. Kad vienas šādas iestādes sabrukums nozīmēja sistēmisku risku jeb, citiem vārdiem sakot, visas finanšu sistēmas pakļaušanu riskam, tika pieprasītas ārkārtas glābšanas operācijas.
Dažas no šīm glābšanas operācijām bija valsts intervence, piemēram, tās, kuras veica ASV Finanšu departaments un Federālās rezerves, lai glābtu no maksātnespējas pasaules lielāko apdrošināšanas kompāniju AIG vai hipotekāros kreditētājus Fannie Mae un Freddie Mac, kuri kopā apdrošina pusi no visiem hipotēku priekšmetiem ASV.
Savukārt citas glābšanas operācijas bija saistītas ar privātu uzņēmumu pārņemšanu, piemēram, Bank of America nopirka investīciju banku Merrill Lynch.
Citiem, piemēram, investīciju baņķieriem Lehman Brothers vai gandrīz diviem dučiem ASV reģionālo banku, bankrots bija vienīgā iespēja. Īsi sakot, mēs esam pieredzējuši ārkārtējas ASV banku nozares pārvērtības.
Tātad mēs esam sasnieguši punktu, kurā ASV finanšu sistēma saskaras ar būtisku uzticamības problēmu. Šajā situācijā saskaņā ar ASV varas iestāžu viedokli ar daudzām sanācijām vairs nepietiek - ir nepieciešams sistēmisks risinājums.
Īstermiņā mums visiem ir vajadzīgs risinājums, kas atjaunos uzticēšanos un stabilizēs tirgus.
Pagājušajā nedēļā sekretāra Paulson publiskotais ASV plāns ir laba iniciatīva. Īsi sakot, ASV Finanšu departamenta sekretārs ierosina izveidot federālo fondu, lai no banku bilancēm izņemtu nelikvīdos aktīvus - tos nekustamajam īpašumam piesaistītos vērtspapīrus, kas ir pamatā problēmām, ar kurām saskaramies. Šo vērtspapīru izņemšana no sistēmas palīdzētu izzust nedrošībai un ļautu tirgum atkal koncentrēties uz pamatdarbību. Lai šo priekšlikumu pieņemtu, tas precīzi un ātri jāizskaidro visos sīkumos.
Jāsaka, ka mēs runājam par ASV plānu, kas ir piemērots apstākļiem ASV, kur - tas jāatceras - šī krīze radās un kur finanšu sektors cieta visvairāk. Bet mums visiem ir jāanalizē, kādēļ tā notika. Mums visiem ir jātiek galā ar sekām un jāreaģē uz esošo situāciju.
Lai to izdarītu, mums vispirms ir jāsaprot, kā mēs līdz šai situācijai nonācām. Pirmsākumi šodienas krīzei ir rodami pastāvīgajā līdzsvara trūkumā pasaules ekonomikā, kas radīja vidi, kurā bija augstas likviditātes nodrošinājumu pieejamība un vāja risku apzināšanās.
Globālo finanšu tirgu savstarpējā mijiedarbība, aizņemto līdzekļu īpatsvara palielināšanās, kā arī inovatīvu un sarežģītu finanšu metožu un instrumentu izmantošana, par kuriem izpratne bija vāja, bija par iemeslu tam, ka šie riski starptautiskajā finanšu sistēmā izplatījās līdz šim nebijušā mērogā.
Skaidrs ir tas, ka tirgus dalībnieki, kā arī regulatori un uzraudzības iestādes nespēja atbilstoši izvērtēt šīs situācijas riskus un tādējādi nespēja novērst sekas, kuras redzam šodien.
Taisnība, ka pēdējos mēnešos pirms krīzes cita starpā arī Starptautiskais Valūtas fonds, Eiropas Centrālā Banka un Komisija brīdināja par šiem slēptajiem riskiem. Mēs zinājām, ka situācija var mainīties, bet tas, ko mēs nevarējām zināt un ko neviens nevarēja paredzēt, bija kā, kad un ar kādu spēku šo krīzi veicinās pieaugošā naudas saistību nepildīšana paaugstināta riska hipotekāro aizdevumu nozarē.
Tas, ko mēs redzam pašreiz, ir pāris pēdējos gados notiekošā procesa atpakaļgaita, kurā finanšu sistēma saskaras ar aizņemto līdzekļu īpatsvara samazināšanas nepieciešamību. Ārkārtīgi augstā aizņemto līdzekļu īpatsvara un ar to saistīto risku iespējamības dēļ šis atgriezeniskais process ir izrādījies īpaši sāpīgs. Sistēmas pārredzamības trūkums un uzraudzības iestāžu nespēja precīzi un pilnībā apkopot pašreizējo situāciju ir novedusi pie dramatiska uzticības zuduma.
Finanšu sektors ir cietis vissmagāk, jo uzticības trūkums banku starpā ir bijis par iemeslu tam, ka likviditāte starpbanku aizdevumu tirgū ir strauji izsīkusi.
Vairāki galvenie kredītu tirgi joprojām ir sagrauti, un investori nesen atkal ir mēģinājuši uzlabot kredītportfeļa kvalitāti, palielinot starpību starp atsauces obligāciju atdevi un salīdzinoši riskantāku ieguldījumu atdevi.
Pateicoties ātrajai reakcijai un centrālo banku saskaņotai intervencei, kurā nozīmīgu vietu ieņēma arī ECB, mēs esam izvairījušies no nopietna likviditātes trūkuma. Tomēr bankas joprojām izjūt spēcīgu spiedienu. Uzticības krīze ir veicinājusi aktīvu vērtības krišanos, palielinot spriedzi banku bilancēs. Bankas saskaras ar grūtībām atgūt savu kapitālu arī starpbanku tirgū.
Situācija Eiropā nav tik akūta, un šajā brīdī dalībvalstis neuzskata, ka ASV plāns ir nepieciešams.
Raugoties vidēja termiņa perspektīvā, ir skaidrs, ka ir vajadzīga plašāka strukturāla rīcība. Pēdējie notikumi finanšu tirgos ir skaidri parādījuši, ka pašreizējais regulēšanas un uzraudzības modelis ir jāpilnveido.
Īstermiņā mums steidzami jānovērš trūkumi esošajā sistēmā, un šajā ziņā, kurā es pilnībā piekrītu Padomes nostājai, Ekonomikas un finanšu padomes (ECOFIN) reglamentējošo darbību ceļvedī un Finanšu stabilitātes foruma ieteikumos ir iekļauti visi nepieciešamie aspekti. Kā Jūs zināt, tās ir konkrētas iniciatīvas attiecībā uz investoru, tirgu un regulatoru lielāku pārredzamību, noteikumu par kapitāla prasībām banku grupām pārskatīšanu un kredītreitinga aģentūru nozīmes precizēšanu.
Darbs Komisijā turpinās, un tā jau jaunnedēļ nāks klajā ar priekšlikumu par Kapitāla prasību direktīvas pārskatīšanu. Es ceru, ka līdz oktobra beigām būs izstrādāts jauna tiesību akta priekšlikums par kredītreitinga aģentūrām, bet, ņemot vērā pēdējos notikumus, ir iespējams, ka mums būs jāpēta arī citi jautājumi, kas var aktualizēties.
Mēs turpināsim diskusijas par vēl veicamajiem darbiem, lai labāk nodrošinātu finanšu stabilitāti un novērstu krīzes cēloņus. Es pilnībā pievienojos pateicības vārdiem, kurus Padomes priekšsēdētājs veltīja jūsu ieguldītajam darbam.
Nobeigumā ļaujiet man pievērsties finanšu nozares krīzes ietekmei uz ekonomiku - uz reālo ekonomiku. Nav iemesla šaubīties, ka notikumi finanšu nozarē negatīvi ietekmē reālo ekonomiku. Šo ietekmi veido inflācijas spiediens pieaugošo naftas un citu preču cenu dēļ, kā arī negatīvās izmaiņas mājokļu tirgū dažās dalībvalstīs, kas sakopojumā tiešā veidā ietekmē ekonomisko darbību, jo pieaug izmaksas un samazinās labklājības līmenis, un netiešā veidā strauji mazinās uzticība ekonomikai. Tādēļ samazinās vietējais pieprasījums, un vienlaicīgi zūd ārējais pieprasījums.
Galvenie ekonomiskās aktivitātes rādītāji norāda uz krasu izaugsmes virzītājspēku palēnināšanos gan ES, gan visā eiro zonā. Tādēļ pēdējā starpposma prognozē plānotais IKP pieaugums šim gadam tika būtiski samazināts līdz 1,4 ES un līdz 1,3 % eiro zonā. Tajā paša laikā inflācijas rādītāji tika palielināti līdz 3,8 % ES un līdz 3,6 % eiro zonā. Tomēr inflācijai tas varētu būt arī augstākais punkts, jo līdzšinējais enerģētikas un pārtikas preču cenu pieaugums turpmākajos mēnešos pakāpeniski samazināsies. Iespējams, ka to varētu veicināt arī turpmāka naftas un citu preču cenu samazināšanās, lai gan to mēs vēl redzēsim.
Kopumā ekonomiskā situācija un tās perspektīva joprojām paliek neparasti neskaidra. Pieauguma perspektīvas riski joprojām saglabājas, savukārt inflācijas riski sāk samazināties. Šī neskaidrība ir vēl lielāka attiecībā uz ekonomikas attīstību nākamajā gadā, bet mēs ceram, ka pieaugums gan ES, gan eiro zonā nākamajā gadā joprojām saglabāsies salīdzinoši zems.
Kā mums būtu jāreaģē uz šo ekonomisko lejupslīdi? Labākā atbilde ir izmantot visus mūsu rīcībā esošos politikas instrumentus.
Pirmkārt, budžeta politikā mums ir jāsaglabā vienošanās attiecībā uz fiskālo disciplīnu un Stabilitātes un izaugsmes pakta noteikumiem, tajā pašā laikā ļaujot automātiskajiem stabilizatoriem veikt savu darbu. Šajā aspektā pakta 2005. gada reformas ir izrādījušās ļoti noderīgas.
Otrkārt, skaidra apņemšanās īstenot strukturālās reformas, kā tas noteikts Lisabonas stratēģijā un nacionālo reformu programmās, būtu izšķiroša, lai veicinātu patērētāju un investoru uzticēšanos īstermiņā un uzlabotu mūsu tautsaimniecību elastību un dinamismu ilgtermiņā. Šajā situācijā īpaši vērtīgi būtu pasākumi mazumtirdzniecības un enerģētikas tirgu konkurences stiprināšanai un mūsu darba tirgu darbības uzlabošanai.
Visbeidzot, uzlabojumu ieviešana finanšu tirgus regulēšanā un Ekonomikas un finanšu padomes (ECOFIN) ceļveža mērķu sasniegšanā, kā jau tiku uzsvēris, ir tik steidzama kā vēl nekad. Efektīvs un ātrs risinājums sarežģītajām problēmā, ar kurām saskaramies, ļautu atgūt uzticēšanos ātrāk nekā gaidīts un samazināt zaudējumus mūsu tautsaimniecībām.
Ikvienā no šīs politikas jomām mūsu darbības varētu būt produktīvākas un efektīvākas, ja mēs tās koordinētu eiro zonas un Eiropas Savienības līmenī.
Neapšaubāmi, mums būs jāpārvar dažu dalībvalstu pretestība, lai vienotos par kopīgu darbību, tomēr vienprātība, kādu mēs panācām pēdējās neoficiālās ECOFIN sanāksmes laikā Nicā, būtu jāpadziļina un jāattīsta.
Eiropas valstis saskaras ar kopējām grūtībām. Visefektīvāk mēs tās pārvarēsim, ja kopīgi strādāsim, lai atrastu kopējus risinājumus. Šajā ziņā Ekonomikas un monetārā savienība ir ievērojams ieguvums, un mums būtu jāizmanto iespējas, ko tā piedāvā, lai stiprinātu sadarbību saskaņā ar pamatnostādnēm, kuras ierosinājām mūsu EMU@10 ziņojumā un sarunās pagājušā gada maijā.
Tomēr notikumi liecina, ka nepietiek ar darbošanos Eiropā, lai stātos pretī visā pasaulē notiekošajiem sarežģījumiem. Mums ir jāpastiprina kopējā ārējā darbība Finanšu stabilitātes forumā, Bāzeles komitejā, G7, kā arī jāvelta vairāk uzmanības Starptautiskā Valūtas fonda turpmākai darbībai.
Turpmāk mums jādomā, kā veidot mūsu finanšu sistēmu nākotni un pārvaldību pasaules līmenī, un Eiropas Savienībai šajā sakarībā ir svarīga nozīme. Eiropa var būt virzītājspēks pastiprinātai sadarbībai pasaules līmenī, un tai būtu jāuzņemas vadošā loma starptautiskajās debatēs par šādu sadarbību. Tas pirmām kārtām liek Eiropas valstīm kopīgi darboties un pieņemt kopīgus iekšējos risinājumus.
Alexander Radwan
PPE-DE grupas vārdā. - (DE) Priekšsēdētājas kundze, Padomes priekšsēdētāja kungs, komisār, dāmas un kungi! Klausoties komisāra tikko nolasīto ziņojumu, man radās iespaids, ka esmu nokļuvis citā realitātē. Viņš atkārtoti uzsvēra, ka tiek veikti steidzami pasākumi. Patiesībā vienīgā vieta, kur pēdējo nedēļu, mēnešu un gadu laikā kaut kas ir norisinājies ātri, ir tirgus, ko mēs tik bieži pieminam šeit savās regulārajās debatēs. Tirgus pats ļoti ātri noregulēja investīciju banku problēmu. Mēs tik ātri reaģēt nespējām.
"Ātri” noteikti nav tas vārds, ko mēs varam lietot, runājot par Padomes un jo īpaši Komisijas darbu. Tagad ASV mūs laipni aicina piedalīties ar finansējumu. Šo jautājumu es šobrīd nevēlos komentēt. Pagaidām pietiks, ja sekosim līdzi notikumu attīstībai. Taču es ceru, ka Padome vismaz palīdzēs mums pieveikt ASV un Apvienotās Karalistes pretestību pārredzamības nodrošināšanai finanšu tirgos - kaut gan tad, kad šis jautājums nonāks līdz Komisijai, es neesmu pārliecināts, vai Barroso kunga vadītā Komisija to spēs paveikt. Pietiek vienīgi atgādināt, ka Vācijas prezidentūras laikā, kad Francijas prezidents Sarkozy kungs un Vācijas kanclere Merkel kundze nāca klajā ar iniciatīvu, Barroso kunga vadītā Komisija neuzskatīja par vajadzīgu viņos ieklausīties un sākt rīkoties.
"Ātri” patiešām nav tas vārds, ko mēs varam lietot. Pietiks, ja atgādināšu jums par "Enron” un "Parmalat”. Toreiz Eiropas Parlaments pieņēma atbilstošu Katiforis kunga izstrādātu ziņojumu par kredītreitingu aģentūrām, kura sagatavošanā es piedalījos kā ēnu referents. Tas notika 2003. gadā. Tagad, 2008. gada oktobrī, Komisija, protams, var iesniegt savus priekšlikumus, taču Starptautiskā vērtspapīru komisiju organizācija (IOSCO) jau ir paziņojusi, ka mums nevajadzētu atkāpties no Vērtspapīru un biržas uzraudzības komisijas (SEC) un ASV noteikumiem, jo tas traucēšot starptautiskās finanšu sistēmas darbību.
Eiropai šajā jautājumā jārīkojas pēc saviem ieskatiem, tāpēc man ir vienalga, ko piedāvā SEC un vai Komisija plāno darboties tajā pašā virzienā kā SEC. Viens ir skaidrs - tas nebūs viegls uzdevums. Mums jārīkojas, kā paši uzskatām par pareizu, un ASV var mums sekot. Tas ir viss, kas man sakāms par reitingu aģentūrām.
Ir uzsvērts, ka mums jāpārskata Bāzeles II prasības vienā lasījumā. Es ceru, ka Padomes pārstāvis klausās šīs debates, jo tie bija viņa vārdi. Mēs to varam izdarīt vienā lasījumā, ja vien Padome pārstās pretoties Eiropas uzraudzības režīma ieviešanai. Līdz šim Padomes ciešāka sadarbība ar Eiropas uzraudzības iestādēm nav sniegusi nekādus vērā ņemamus rezultātus. Nicas līguma pamatā bija starpvaldību sadarbība. Šādā situācijā Padomei beidzot būtu jāpārvar sevi un jāsāk domāt Eiropas mērogā.
Tika minēti riska ieguldījumu fondi, kā arī privātie ieguldījumi. Komisārs C. McCreevy vēl šonedēļ Parlamentā teica, ka mēs nedrīkstam pārsteigties. Lai nu ko, bet pārlieku steigu mēs McCreevy kungam nevaram pārmest.
(Izsaucieni un aplausi)
Runājot Parlamentā, es bieži esmu izteicis McCreevy kungam pārmetumus saistībā ar riska ieguldījumu fondiem un privātajiem ieguldījumiem. Mums jāpanāk, lai Komisija veiktu pienācīgu analīzi un pārstātu izlikties, ka nekas nav noticis. Šī vairs nav McCreevy kunga problēma, tagad tā ir Barroso kunga problēma.
(Aplausi)
Es būtu gandarīts, ja mēs tagad skaidri pateiktu ASV, ka SEC jeb Vērtspapīru un biržas uzraudzības komisijai būtu beidzot jāievieš kārtība pašai savā pagalmā. "Siemens” koncernā tiek veikta rūpīga izmeklēšana, bet neviens neskatās uz ASV. Es ceru, ka Komisija un Padome ļaus mums izstrādāt Eiropas politikas kursu šajā jautājumā.
(Aplausi)
Martin Schulz
PSE grupas vārdā. - (DE) Priekšsēdētājas kundze, mēs ļoti uzmanīgi klausījāmies, kas Radwan kungam ir sakāms. Vēlēšanu kampaņa Bavārijā ir sasniegusi arī mūs. Jā, Radwan kungs, daži no jūsu izteikumiem ir pilnīgi pareizi. Tirgus ir noregulējis šo jautājumu, taču uz ASV nodokļu maksātāju rēķina. Par šo noregulējumu maksā valsts.
Mēs šobrīd esam liecinieki ne tikai investīciju banku un lielo apdrošināšanas sabiedrību bankrotam. Ir bankrotējusi ekonomikas filozofija, kura mums tika mācīta ilgus gadus, - ekonomikas filozofija, kas apgalvoja, ka šķietami mūsdienīgā ekonomikā izaugsmi un labklājību var panākt spēlējot biržā, nevis darbojoties reālā pasaulē. Šī sistēma tagad bankrotē.
(Aplausi)
Starp citu, Radwan kungs, mēs ļoti skaidri atceramies Giorgos Katiforis ziņojumu. Es atzīstu, jūs esat gudrs politiķis. Jūs kandidējat Bavārijas pavalsts parlamenta vēlēšanās, kas notiks svētdien. Lai jums veicas! Tomēr tieši jūs, Radwan kungs, bijāt tas cilvēks, kas apturēja Giorgos Katiforis ziņojuma tālāku virzību. Arī to mēs atceramies ļoti skaidri.
Ļoti žēl, ka sēdē nepiedalās Charlie McCreevy. Joaquín Almunia sniedza ļoti pamatotu analīzi. Komisār J. Almunia, es gribētu lūgt jūs informēt savu kolēģi C. McCreevy par nepieciešamajiem pasākumiem, kas mums tagad jāpieņem. Es nezinu, kur viņš šobrīd atrodas. Varbūt viņš ir atgriezies hipodromā, varbūt turienes bukmeikeru kantori tiek labāk regulēti nekā starptautiskais finanšu tirgus. Tomēr viens ir skaidrs - mēs gaidām, lai Komisija pieņemtu reāli iespējamus un nepieciešamus pasākumus, un paveiktu to līdz gada beigām vai vēlākais līdz pavasarim.
Viens no šādiem pasākumiem būtu, piemēram, noteikumu pieņemšana par kredītreitingu aģentūru darbību, un tas jāpaveic ļoti ātri. Ir arī būtiski svarīgi pārtraukt finanšu nozares darboņu prēmiju aprēķināšanu no īstermiņa spekulatīvās peļņas. Šis ir ļoti svarīgs aspekts. Ja finansists zina, ka viņa bankas kontā tiks ieskaitīti 5 % no spekulatīvā ceļā nopelnīta miljarda, jo viņa prēmijas apmērs ir piesaistīts ar spekulācijām nopelnītajam miljardam, tad atbilstoši cilvēka dabai viņš centīsies nopelnīt šo miljardu ar visiem iespējamiem līdzekļiem un par katru cenu pat tad, ja iznākumā desmitiem tūkstošu cilvēku paliks bez darba, kā tas pēdējās desmitgadēs jau ir noticis visā pasaulē.
Ne aci nepamirkšķinājuši, finanšu speciālisti - tie apsviedīgie jaunie ļaudis, ar kuriem mēs šeit sastopamies gaiteņos, sagrauj veselus uzņēmumus un iznīcina uzņēmējdarbību veselos apvidos ar visām no tā izrietošajām sociālajām problēmām. Šī posta cena ietilpst tajos 700 miljardos, kuri ASV nodokļu maksātājiem tagad jāiegulda, lai glābtu lielākās bankas un apdrošināšanas sabiedrības. Pārvaldības amatierismu ASV apliecina fakts, ka pat tik plaša mēroga krīzes situācijā uz vienkāršo nodokļu maksātāju rēķina tiek glābtas tieši lielās korporācijas, tērējot šim nolūkam vairāk nekā 700 miljardus no ASV budžeta. Diemžēl ASV valdības sagatavotajā glābšanas plānā nav atspoguļoti šo vienkāršo nodokļu maksātāju likteņi, viņu parādi un hipotēkas. Vēl viens izcils piemērs tam, kā peļņa tiek privatizēta, bet zaudējumi nacionalizēti. Arī tam ir jādara gals.
(Aplausi)
Mēs to visu dzirdējām pirmdienas debatēs. Man gandrīz vai radās iespaids, ka mums būtu jāsāk dalīt PPE-DE grupas deputātiem veidlapas par iestāšanos Sociāldemokrātu partijā, jo šķiet, ka viņi nespēj mainīt savus viedokļus pietiekami ātri, un man jāsaka, ka liberāļi ir pat vēl sliktāki.
Uzstājoties debatēs pagājušā gada novembrī par Eiropas Savienības nozīmi globalizācijas procesā, es sacīju: "Ir vajadzīgi starptautiski noteikumi, lai iegrožotu mežonīgo Rietumu kapitālismu, kas dominē finanšu tirgos un apdraud visu valstu ekonomiku, tagad arī ASV ekonomiku. Starptautiskā tirgus finanšu kapitālisti jāuzrauga, viņu darījumiem jākļūst pārredzamiem un viņu pilnvaras ir jāierobežo.” ALDE grupas vadītājs savā atbildes komentārā paziņoja: "Priekšsēdētāja kungs, mēs tikko dzirdējām runu pagātnes stilā!”. Labi, ka vismaz šodien viņš nav ieradies, jo debašu kvalitāte no tā tikai iegūs. Tomēr tas, ko es teicu, nebija runa pagātnes stilā. Lai panāktu virzību uz priekšu, šobrīd vairāk nekā jebkad ir jānodrošina kontrole un valdības uzraudzība pār nepietiekami regulēto tirgu, kas nepakļaujas nekādiem ierobežojumiem.
Ja drīkst, es gribētu vēl kaut ko piebilst. Protams, mums ir jārīkojas ātri, taču mums jāpievēršas arī jomai, kas man un maniem kolēģiem šeit, Eiropas Parlamentā, ir vistuvākā. Spekulāciju burbulis nepārplīsīs - pat ja mēs šobrīd aizliegsim īsās pārdošanas, tās tomēr atgriezīsies. Tikpat noteikti atkal radīsies apstākļi, kas mudinās investorus spekulēt, piemēram, ar augošajām pārtikas cenām. Pārtikas cenas kāpj, ja pārtikas trūkst. Tas nozīmē, ka tiem, kas ir ieinteresēti augstās pārtikas cenās, jāpanāk, lai pārtikas krājumi samazinātos. Taču pārtikas trūkums nozīmē badu pasaulē, un, ja mūsu sistēma pieļauj badu dažos pasaules reģionos, lai radītu peļņu citos, šī 700 miljardu dolāru glābšanas pakete mums nepalīdzēs. Agrāk vai vēlāk visa cilvēce kopumā cietīs no šīs perversās sistēmas.
Tas, ko mēs šobrīd apspriežam, nav īstermiņa nepieciešamība. Runa ir par to, kā mēs varam garantēt humānu sociālu attīstību ilgtermiņā.
Silvana Koch-Mehrin
ALDE grupas vārdā. - (DE) Priekšsēdētājas kundze, dāmas un kungi! Globālā finanšu krīze ir pārņēmusi tirgus, izraisot sekas, ko nebija iespējams paredzēt. Daži cilvēki varbūt jūtas gandarīti, redzot baņķierus krītam nežēlastībā un zaudējam darbu. Tomēr tas ir ļoti tuvredzīgs viedoklis, jo patiesie zaudētāji nav ne firmu vadītāji, ne brokeri. Kredītresursu trūkums, kā arī akciju un ietaupījumu vērtības samazināšanās vissmagāk skar tieši vienkāršās ģimenes. Līdz ar pensiju un ietaupījumu vērtības apdraudējumu tām tiek atņemta finansiālā drošība.
Tieši tāpēc ir būtiski svarīgi veikt krīzes un tās cēloņu precīzu analīzi, lai nepieļautu tās atkārtošanos, un es priecājos, ka šodien mēs to arī darām. Martin Schulz izmantoja savu uzstāšanos, lai uzbruktu tirgum. Ņemot vērā prognozes, ko Schulz kungs izteica pagājušā gada novembrī un par kurām viņš mums tik laipni atgādināja, varbūt viņš varētu piepelnīties kā orākuls. Tomēr tirgu virza nauda, nevis tukšu salmu kulšana, un viņam tas būtu jāsaprot.
Lai atbilstoši reaģētu uz pašreizējo krīzi, nav jāvēršas pret brīvu uzņēmējdarbību. Uzņēmējdarbība rada darba vietas un sniedz labklājību. Vai finanšu tirgum tiešām nepieciešama pastiprināta regulēšana? Vācijas ekonomiskā brīnuma tēvs Ludwig Erhard ir to pateicis pavisam īsi. Viņš teica, ka valstij jāizstrādā noteikumi ekonomikas un finanšu sistēmas darbībai, taču gluži kā sporta sacensību tiesnesis tā nedrīkst pati iesaistīties spēlē. Protams, tas nozīmē, ka valstij ir jāiejaucas, ja tiek izdarīti pārkāpumi un netiek ievēroti noteikumi.
Regulēšanu var un vajag izmantot, lai nepieļautu pārmērības, taču krīzē ir vainojama ne jau tirgus ekonomika. Tajā ir vainojami tie, kas atsakās ievērot pamatnostādnes un noteikumus. Eksperti gadiem ilgi ir izteikuši brīdinājumus par augsta riska aizdevumiem, nenodrošinātiem kredītiem un finanšu un nekustamo īpašumu tirgus burbuļiem, kuri tūliņ plīsīs. Ir jāievieš vienoti un pārredzami noteikumi gan Eiropā kopumā, gan visā pasaulē. Jā, mums ir jānodrošina starptautiska kontrole, taču ievērojot mēru. Ja mēs paralizēsim kapitāla kustību, ieviešot papildu noteikumus, un izraisīsim ekonomikas lejupslīdi, tas nevienam nedos nekādu labumu.
Pirmām kārtām mums jāatjauno ticība brīvam un atvērtam tirgum. Eiropas un pasaules valstu pilsoņu ekonomiskā stabilitāte ir atkarīga no tā, vai mēs pierādīsim, ka spējam rīkoties. Taču starptautiskais tirgus neapstāsies un negaidīs, kamēr Eiropa pieņems lēmumus, un tas negaidīs, kamēr Parlaments paziņos savus secinājumus.
Komisār, ministr J.-P. Jouyet, mana grupa cer, ka jūs veiksiet steidzamus, racionālus un rezultatīvus pasākumus un darīsiet to nekavējoties.
Eoin Ryan
UEN grupas vārdā. - Priekšsēdētājas kundze, Eiropas Centrālās bankas priekšsēdētājs Jean-Claude Trichet nesen sacīja, ka pēc tirgus stabilizēšanās mēs vairs neatgriezīsimies pie ierastās kārtības, jo būs mainījies mūsu priekšstats par to, kas ir normāli.
Ņemot vērā tos trūkumus un nepilnības, kas tik postošā veidā ir atklājušies tirgū un iestādēs pēdējā gada laikā, attālināšanos no pagātnes pārkāpumiem un kļūdām var tikai apsveikt. Finanšu krīze ir izraisījusi milzīgu paniku, taču tā ir arī palīdzējusi atskārst nepieciešamību novērst neskaidrības un nodrošināt pārredzamību, kā arī apzināties mūsu, likumdevēju, pienākumu izstrādāt regulējumu. Taču mēs arī nedrīkstam krist panikā, jo panikas dēļ varam pieņemt neatbilstošus lēmumus.
Drudžaini cenšoties novērst katastrofu, ASV briest radikālas pārmaiņas finanšu sektora augstākajā līmenī. Mūsu iestādes ir bijušas noturīgākas nekā ASV, un tas ir saprotami, jo krīze radās otrpus Atlantijas okeānam, tomēr atsevišķi gadījumi liecina, ka mēs nekādā gadījumā neesam neievainojami. Lai nodrošinātu mūsu tirgus stabilitāti nākotnē, mums jāīsteno strukturālas un sistemātiskas reformas un jābūt gataviem rīkoties ātri. Šī rīcība var notikt vai jau ir notikusi trijos virzienos, veicot reformas, piemēram, nodrošinot, lai centrālās bankas nepieļautu naudas masveida izņemšanu no bankām un finanšu iestādēm, un šajā virzienā jau ir paveikts daudz. Otrkārt, finanšu ministrijām jālikvidē pats cēlonis, kādēļ var notikt naudas masveida izņemšana, proti, problemātisku aktīvu klātbūtne finanšu iestāžu bilancēs. Visbeidzot, ir būtiski svarīgi rekapitalizēt finanšu sistēmu.
Krīzes pirmos posmus esam izturējuši. Paies vēl kāds laiks, līdz noskaidrosies šīs sākotnējās traumas ietekme uz banku sektoru un politiskā reakcija uz to. Taču šobrīd mūsu uzdevums ir nodrošināt, lai jaunā finanšu realitāte, kas dzims pēc šīs krīzes beigām, būtu spēcīga un veselīga. Šajā nolūkā mums ir jāizvērtē krīzes cēloņi, jālikvidē problemātiskie aktīvi un jāatveseļo bilances. Turklāt, lai izkļūtu no šī krīzes purva, gan vietējās, gan pasaules ekonomikas veselības labad ir jāparāda, ka finanšu sistēmā ir pietiekami daudz kapitāla. Par to, vai šim nolūkam izmantot valsts vai privāta kapitāla injekcijas, vai varbūt abus divus, mums ir jāsarīko atsevišķa diskusija, taču tai jānotiek drīz.
Pagaidām vēl nav skaidrības par pasaules finanšu krīzes pilnu ietekmi, tās iedarbības ilgumu un sekām Eiropas tirgos. Taču viens ir skaidrs - lai mēs pēc šīs krīzes atkal nostātos uz kājām un būtu droši, ka investori, tirgus un pilsoņi ir aizsargāti jaunajā normālajā dzīvē, kas sāksies pēc krīzes, mums pat šajā šaubu un satraukuma pilnajā laikā ir jāsaglabā miers un jāveic konkrēti pasākumi, lai īstenotu strukturālas un sistemātiskas reformas, kas nodrošinātu Eiropas finanšu sistēmas veselību un Eiropas un visas pasaules valstu pilsoņu finansiālo labklājību.
Francis Wurtz
GUE/NGL grupas vārdā. - (FR) Priekšsēdētājas kundze, ja Eiropas lielāko valstu vadītāji vēlētos uzskatāmi parādīt, cik liela plaisa viņus šķir no Eiropas pilsoņiem, tad pilnīgi pietiktu ar viņu reakciju uz finanšu krīzi pēc finanšu ministru sanāksmes 2008. gada 14. septembrī.
Kādi galvenie pasākumi tad tika pasludināti, atskaitot apsveicamu, bet nepietiekamu EIB aizdevumu palielinājumu maziem un vidējiem uzņēmumiem?
Šos pasākumus var apkopot trijās grupās. Pirmkārt, attiecībā uz cerēto fiskālo stimulu es citēju Jean-Claude Juncker: "Mēs atteicāmies no domas pieņemt Eiropas atveseļošanas plānu”. Mēs piemērosim Stabilitātes paktu, vienīgi šo paktu un neko citu kā vien šo paktu.
Tālāk, attiecībā uz ierobežojumu atcelšanas procesu es citēju Christine Lagarde: "Mēs nedrīkstam pieļaut strukturālo reformu palēnināšanos”. Jean-Claude Trichet: "Mēs atzīsim par labiem jebkādus pasākumus, kas palīdzēs padarīt ekonomiku elastīgāku”, un Jean-Claude Juncker: "Mums jāveic reformas darba tirgū un preču un pakalpojumu tirgū. Konkurencei ir nepieciešams plašāks spēles laukums.”
Visbeidzot, mūs visus šobrīd nodarbina jautājums: kas par to maksās? Es atkal citēju Jean-Claude Trichet: "Banku sektora uzraugiem nebūtu jāizvirza kredītaģentūrām nesamērīgas prasības,” bet no otras puses saskaņā ar Jean-Claude Juncker teikto: "Jāveic viss iespējamais, lai novērstu kontroles trūkumu attiecībā uz atalgojumu.”
Mēs gribam viņiem pateikt: nolaidieties uz zemes un pamēģiniet paskatīties uz situāciju ar citu cilvēku acīm. No vienas puses jūs ieraudzīsiet finanšu ministrus, kas lien ārā no ādas, lai glābtu lielākos pasaules mēroga spekulantus - tikai ECB vien ir piešķīrusi šim nolūkam 110 miljardus eiro, bet no otras puses - apdraudētos darbiniekus. Cenšoties nomierināt tirgu, jūs radāt satraukumu uzņēmumos.
Patiesībā, rīkojoties kapitāla brīvas aprites, slavenās atklāta tirgus ekonomikas un ar to saistītās brīvās konkurences vārdā, finanšu vadītāji ir kolektīvi iedarbinājuši velnišķīgus mehānismus, ko tie vairs nespēj kontrolēt. Ļaujiet man atgādināt, ka piecus mēnešus pēc paaugstināta riska hipotekārās krīzes sākuma Trichet kungs, kas pārstāv 10 nozīmīgākās centrālās bankas pasaulē, joprojām runāja vienīgi par vienkāršām "tirgus korekcijām” un sludināja "stabilu izaugsmi, neskatoties uz nelielu kritumu”. Vēl pēc trim mēnešiem viņš mudināja Parlamenta Ekonomikas un monetāro lietu komiteju "dot privātajam sektoram iespēju pašam sevi sakārtot”. Cik ģeniāla izpratne par notiekošo! Ja sistēma šādi zaudē savus veterānus, tajā ir iestājusies eksistenciāla krīze.
Tieši tāpēc, ja vēlamies izvairīties no turpmākiem un aizvien smagākiem zaudējumiem, mums jāspēj pieņemt drosmīgi lēmumi. Pirmkārt, mums jāatmet doma, ka ražīgumu var uzlabot, samazinot algu izmaksas un sociālos izdevumus. Ir jāmaina pašreizējā tendence pazemināt algu īpatsvaru pievienotajā vērtībā. Ne jau šis apstāklis veicina inflāciju, bet gan finanšu nozares darboņu neētiskā rīcība.
Otrkārt, mēs vairs nedrīkstam pilnībā paļauties uz finanšu tirgu kā ekonomikas dzinējspēku, jo šis tirgus nevis baro ekonomiku, bet gan saindē to. Eiropas Centrālās bankas būtiskākais uzdevums būs novirzīt līdzekļus sociāli efektīvas ekonomikas veidošanai. Šādā ekonomikā tiks radītas darbvietas, veicināta apmācība un attīstīti sabiedriskie pakalpojumi, tajā tiks nodrošināta ilgtspējīga ražošana un lietderīgi pakalpojumi, tajā būs vieta pētniecībai un izstrādei, tajā cienīs valsts uzņēmumus un sabiedrības intereses un dos priekšroku sadarbībai, nevis ekonomiskajam karam.
Lai to panāktu, Eiropas Centrālajai bankai ir jāmaina savs virsuzdevums. Refinansējot bankas, tai jāpiemēro ļoti atšķirīgas procentu likmes atkarībā no tā, vai aizdevumi tiks izmantoti manis iepriekš aprakstītās sekmīgās ekonomikas veidošanai, vai arī šaubīgu finanšu darījumu organizēšanai. Pirmajā gadījumā aizdevumi jāizsniedz ar ļoti labvēlīgiem nosacījumiem, bet otrajā gadījumā aizdevumu nosacījumiem jābūt galēji neizdevīgiem. Vienlaikus ļoti rūpīgi jākontrolē banku un fondu darbība un jāievieš nodoklis par finanšu kapitāla apriti. Visbeidzot, jāsāk strādāt pie radikāliem pārkārtojumiem starptautisko ekonomikas iestāžu darbībā atbilstoši aicinājumam, ko Brazīlijas prezidents L.I. Lula nesen izteica savā uzrunā ANO.
Treškārt, jādara gals pašapmierinātībai un izdabāšanai šauras elites interesēm, iegalvojot pilsoņiem, ka šīs elites izdarītā izvēle ir vienīgā iespējamā. Ja mēs spētu bez aizspriedumiem un ar atbildības sajūtu nopietni apspriest šos jautājumus, tad vismaz vienā aspektā krīze būtu devusi kādu labumu.
Hanne Dahl
IND/DEM grupas vārdā. - (DA) Priekšsēdētājas kundze, pirmā ziņa, ko es dzirdēju, kad biju ieslēgusi automašīnas radio ceļā uz lidostu pirmdien agri no rīta, bija par nopietnu finansiālo krīzi manā bankā. Par laimi, es tikai glabāju tajā savus ietaupījumus, tādēļ nezaudēšu savu naudu, taču akcionāriem tas ir smags trieciens. Pasaules finanšu krīze ir sasniegusi manu mazo banku. Problēmas cēlonis ir globalizācijas attīstība, kā arī kapitāla brīvas aprites tiesības pāri robežām. Tika veiktas nedzirdēta apjoma spekulācijas, kuru vienīgais mērķis bija nest peļņu atsevišķiem īpašniekiem. Šāda prakse tikai kaitē reālajai ekonomikai, kā mēs to redzam šobrīd, kad spekulācijas ASV mājokļu tirgū ir izraisījušas starptautisku finanšu krīzi.
Tādēļ ir jāatsakās no uzskata, ka kapitāla brīva aprite ir ceļš uz izaugsmi un bagātību. No šīs brīvās aprites gūst labumu tikai spekulanti un tie, kas izvairās no nodokļu maksāšanas. Es uzdrošinos apgalvot, ka vienkāršie pilsoņi un personas, kas vēlas ieguldīt uzņēmumos un finansēt preču pirkšanu un pārdošanu, neiebildīs pret kontroles pasākumiem, kuru mērķis ir noskaidrot, kas pārvieto lielas naudas summas pāri robežām un kādā nolūkā. Kapitāla aprites kontrole sniegs demokrātijai labāku izpratni par notiekošo un iespējas ietekmēt situāciju.
Tad kādu gan risinājumu var rast pašreizējai krīzei? Nodokļu maksātāju finansēts drošības tīkls pilnīgi noteikti pastiprinās finanšu sektora agresīvo spekulatīvo ārpolitiku un sekmēs kapitālismu tā ļaunākajās izpausmēs. Bankām pašām jātiek ar sevi galā pēc sabrukumiem un krīzēm. Tas nav valsts banku un līdz ar to arī nodokļu maksātāju uzdevums. Dāņu finanšu konsultants Kim Valentin ir ierosinājis, lai bankas pašas finansētu glābšanas fondu. Ir būtiski svarīgi, lai banku līdzdalība jaunajā fondā būtu pietiekami liela, jo tas radītu tām patiesu interesi pieskatīt vienai otru un iejaukties, ja draud krīze, jo galu galā tām pašām būs jāmaksā par krīzes seku likvidēšanu.
Es ierosinu izmantot ES, lai ieviestu stingrus noteikumus attiecībā uz banku glābšanas fondu apmēru. Tas arī palīdzēs mums īstenot ANO ģenerālsekretāra Ban Ki-moon aicinājumu realizēt atbildīgu globālo ekonomisko politiku. Bankām jāpārstāj uzvesties kā bērniem, kas vēl nekad nav pakrituši un nezina, ka kritiens var būt sāpīgs.
Piia-Noora Kauppi
Priekšsēdētājas kundze, es nepiekrītu tiem saviem kolēģiem, kas pārmet Komisijai neizdarību. Es uzskatu, ka vislielākā kļūda, ko, iespējams, ir pieļāvusi Eiropas Komisija, būtu uzskatīt, ka stingrāki noteikumi vienmēr ir pareizā atbilde. Visiem Komisijas priekšlikumiem jābūt samērīgiem, līdzsvarotiem un atbilstošiem konkrētu mērķu sasniegšanai.
Es esmu mēreni apmierināta ar Komisijas līdzšinējo darbību un joprojām esmu pārliecināta, ka tās rīcībā ir visi atbilstošie instrumenti, lai uzlabotu finanšu pakalpojumu tiesisko regulējumu. Pirmām kārtām šie uzlabojumi jāizstrādā, pamatojoties uz esošajiem tiesību aktiem un tiesisko bāzi. Otrkārt, jāapsver iespēja veikt pasākumus, kuru pamatā būtu ieteikuma tiesības, un visbeidzot, ja citādi panākt uzlabojumus nav iespējams, mums būs jāķeras pie jaunu tiesību normu izstrādes.
Man šķiet, ka reizēm mēs aizmirstam, cik daudz jau esam sasnieguši Eiropā. Kopš 2000. gada mēs esam nopietni pārskatījuši savus likumus par finanšu pakalpojumiem un jau paguvuši atjaunināt daudzus no atbilstošajiem noteikumiem. Mums Eiropā ir mūsdienīgs un rūpīgi izstrādāts tiesiskais regulējums. Es domāju, ka vairums cilvēku Amerikā tam jau seko, tāpēc nedomāju, ka mums vajadzētu radikāli mainīt savu pieeju.
Visbeidzot, es vēlētos pateikt, ka, protams, jāapsver arī tas, ka uzraudzības sistēma nav tik laba, cik tā varētu būt.
Pamatojoties uz Ekonomikas un finanšu padomes (ECOFIN) plānu, mums jāuzlabo uzraudzības iestāžu darbība Eiropā, vienlaikus paturot prātā notikumu globālo mērogu. Mums jāatceras, ka finanšu nozare droši vien ir visglobālākā nozare mūsdienu pasaulē, un mēs nevaram darboties vakuumā. Mums jāatceras, ka mēs visi dzīvojam kopā ar pārējo pasauli, un mums jācenšas izstrādāt standartus un panākt savstarpēju atzīšanu un tuvināšanos ar transatlantiskajiem tirgus dalībniekiem, jo tas ir ceļš uz šobrīd atklāto konkurenci, kā arī jāievieš ļoti labi noteikumi par individuālo klientu aizsardzību un turpmāko notikumu virzību.
Noslēgumā es gribētu pateikt dažus vārdus par ECB. Es domāju, ka mums būtu jāizsaka ECB pateicība par ļoti labu darbu. Ja ECB nebūtu tik labi pildījusi savus pienākumus attiecībā uz likviditāti, Eiropas ekonomika - gan finanšu ekonomika, gan reālā ekonomika - būtu cietusi no krīzes daudz smagāk. Es uzskatu, ka mums jāuzslavē ECB par tās darbu.
Pervenche Berès
(FR) Priekšsēdētājas kundze, Jouyet kungs, mēs izsakām nožēlu, ka atbildīgais ministrs nevarēja piedalīties debatēs. Komisār, sociālisti atbalsta tirgu, taču viņi zina, ka ikvienā tirgū ir godīgi dalībnieki un ir arī zagļi, kas nozīmē, ka ir vajadzīga policija. Esmu pārsteigts, ka centienus izveidot mūsdienīgu policijas vienību, lai tiktu galā ar mūsdienu zagļiem, pēkšņi nodēvē par anarhistiskiem.
Mums ir vajadzīga mūsdienīga uzraudzība un regulējums. Tā kā kopš krīzes sākuma ir pagājis vairāk nekā gads, mums nedraud briesmas steigā pieņemt Sarbanes-Oxley likumam līdzīgus nepārdomātus un sasteigtus tiesību aktus. Kad McCreevy kungs 2007. gada 11. septembrī uzrunāja Ekonomikas un monetāro lietu komiteju, viņš pasludināja par galvenajiem grēkāžiem kredītaģentūras. Pēc vairāk nekā gada mums joprojām nav nekādu priekšlikumu. Es nedomāju, ka to var uzskatīt par uzlabotu regulējumu.
Attiecībā uz 2007. gada oktobrī un decembrī izstrādāto plānu, es to turu rokās un esmu izskatījis punktu pa punktam. Runājot atklāti, pirmkārt, šis plāns varbūt netika izstrādāts tāda līmeņa krīzei, ar kuru mums jāsaskaras šobrīd, un, otrkārt, pārbaudījis, kā tiek ievēroti izpildes termiņi, es tiešām nezinu, ar ko lai sāku izteikties par šo jautājumu.
Francijas prezidents ir nācis klajā ar plānu - viņš nosodīšot vainīgos un sasaukšot visus pie sarunu galda, lai apspriestu situāciju. Taču ko gan viņš gatavojas apspriest? Atgriešanos pie Finansiālās stabilitātes foruma pieņemtā plāna, ko nav iespējams īstenot, jo neviens no Finansiālās stabilitātes foruma dalībniekiem nav pilnvarots to darīt?
Tie visi ir viņa priekšlikumi, tomēr viņa sākotnējā reakcija uz krīzi bija 2007. gada rudenī traukties uz Londonu, lai apstiprinātu Gordon Brown stratēģiju par agrās brīdināšanas sistēmas izveidošanu, tā vietā, lai stiprinātu Eiropas spēju tikt galā ar problēmu, par ko Barroso kungs šodien cenšas pārliecināt Vašingtonu. Es ceru, ka viņš spēs pārliecināt savu komisāru Charlie McCreevy, ka Eiropai ir jāiejaucas finanšu tirgus regulēšanā un uzraudzībā tik aktīvi, cik tas ir nepieciešams.
(Priekšsēdētāja pārtrauca runātāju.)
(Pēc mikrofona izslēgšanas Purvis kungs izteica komentārus par uzstāšanās ilgumu.)
Priekšsēdētāja
Atvainojiet, es pārtraucu Kauppi kundzi, un es pārtraucu Berès kundzi. Es parasti rīkojos taisnīgi, Purvis kungs.
Daniel Dăianu
Priekšsēdētājas kundze, vai tiešām visā šajā juceklī būtu vainojama vien alkatība, eiforija un lēti kredītresursi? Bet kā tad ar "radi un izdali” modeļa trūkumiem, kas pastiprināja sistēmisko risku? Un kā tad ar greizajām un neētiskajām atlīdzības shēmām, kas stimulēja bezatbildīgu risku? Kā tad ar investīciju kategorijas vērtībām, kam tika dots nepamatoti zems vērtējums? Kā ar interešu konfliktiem? Kā ar bankām, kas veica darījumus, kuri iederētos vienīgi kazino telpās? Un kā ar "ēnu” banku sektoru, kurā aizņemto līdzekļu īpatsvars sasniedza galējus apmērus un tika veiktas spekulācijas? Kāpēc politikas veidotāji nav mācījušies no iepriekšējām krīzēm, lai gan tika saņēmuši bargus brīdinājumus? Atcerieties, ko jau pirms vairākiem gadiem teica A. Lamfalussy, E.M. Gramlich, P. Volcker un W. Buffett.
Argumentu, ka regulēšana kavē inovācijas finanšu jomā, es uzskatu par smieklīgu. Ne visas finanšu inovācijas ir lietderīgas. Vai mums jāpiecieš kvazistarptautiska Ponzi shēma, kas pēdējos desmit gados ir vērsusies plašumā, izmantojot toksiskos produktus? Runa ir par nepietiekamu regulēšanu un uzraudzību un vāju izpratni par finanšu tirgiem, to funkcionēšanu un sistēmiskiem riskiem. Starp brīvo tirgu un tirgu bez ierobežojumiem nevar likt vienlīdzības zīmi. Korekcija būs ļoti sāpīga, it īpaši ASV, taču Eiropa arī nav imūna pret ekonomisko lejupslīdi. Tā kā tirgus ir globāls, risinājumiem jābūt saskaņotiem. Lai atjaunotu ticību tirgum, ir vajadzīga starptautiska koordinācija.
(Priekšsēdētāja pārtrauca runātāju.)
Roberts Zīle
Domāju, ka stāvoklis finanšu tirgos ir raksturojams ar vienu vispārzināmu tēzi - "izpriecas ir beigušās, tās ir paģiras.” Kāds bargi maksā par sasisto interjeru, bet, protams, ir daļa valstu un uzņēmumu, kas gūs labumu no šīs pesimistiskās situācijas. Citiem vārdiem sakot, ir virkne energoresursu un īpaši attīstītas valstis un uzņēmumi, kas pārvirza virspeļņu savā virzienā, kas nepārprotami izmainīs arī politisko ietekmes centru un līdzsvaru pasaulē. Eiropā visievainojamākās, manuprāt, šajā situācijā ir nelielās, jaunās Eiropas Savienības dalībvalstis. Kļūdaina struktūrpolitika un nodokļu politika augstas ekonomiskās izaugsmes laikā tagad rada nepārprotamus ekonomiskus un sociālus draudus vairākās šajās valstīs, tajā skaitā manā valstī - Latvijā.
Rezidentu privātaizņēmumu lielais apjoms no eiro zonas valstu bankām eiro valūtā, lielais nerezidentu naudas īpatsvars banku sektorā, strauja Eiropas vidējā līmeņa algu "ķeršana” eiro izteiksmē var novest pie secinājuma ar nacionālās valūtas pārvērtēšanu. Un tad ilgtermiņa atmaksa eiro zonas finanšu institūcijām var kļūt par jaunu slogu šo dalībvalstu pilsoņiem un uzņēmumiem. Un ja tiek paplašināts nacionālās valūtas apmaiņas koridors pret eiro, tad jau tā augstā inflācija var iegūt jaunu elpu un vēl vairāk attālināt jauno dalībvalstu iestāšanos eiro zonā.
Ja privāto aizņēmumu kopsumma tikai procentu maksājumos bankā sastāda divciparu skaitli no IKP, tad optimisms šo valstu pilsoņus nepārņem, un drīzāk tas radīs stipru politisku pesimismu, tostarp arī pret Eiropas Savienību kā tādu, ar visām izrietošajām sekām arī Parlamentam politiskā ziņā jaunajās dalībvalstīs.
John Whittaker
Priekšsēdētājas kundze, finanšu krīze turpina plosīties un eiro zonas valstīm draud recesija. Mums atkārtoti apgalvo, ka risinājumu sniegs pastiprināta regulēšana, kas palīdzēs uzlabot finanšu sektora darbību.
Taču problēmas mums ir tagad, un noteikumu mainīšana pēc tam, kad problēmas jau ir radušās, nepalīdzēs mums tikt galā ar esošajām problēmām.
Es aicinu deputātus apsvērt pilnīgi atšķirīgu reakciju uz pašreizējām ekonomiskajām grūtībām. Tās norāda, ka agrākā dzīve vairs nevar turpināties un ka, pateicoties pārāk lētiem kredītresursiem un pārāk lētiem importiem, mēs visi esam dzīvojuši pāri saviem līdzekļiem, un tāda apjoma patēriņš turpmāk vairs nebūs iespējams.
Pārmaiņas būs sāpīgas, bet nepieciešamas, un šie grūtie laiki ir atnākuši ar vēl vienu, daudz skaļāku vēstījumu, ko šīs iestādes tomēr atsakās sadzirdēt. Tas ir vēstījums par to, ka ES nevar turpināt savas apjomīgās likumdošanas programmas, piemēram, veselības un drošuma, patērētāju aizsardzības un sociālās vienlīdzības vārdā, jo visu šo plānu galvenais iznākums ir lielākas izmaksas un mūsu pašu labklājībai tik nozīmīgās ražošanas darbības apspiešana.
Tas vēstījums, kas būtu jāsadzird šajos grūtajos laikos, skan tā: Eiropas valstis vairs nevar atļauties Eiropas Savienību, tās iestādes un neskaitāmos tiesību aktus, kas neapturamā straumē plūst no šīm iestādēm.
José Manuel García-Margallo y Marfil
(ES) Priekšsēdētāja kungs! Es centīšos runāt ļoti skaidri, jo mana grupa ir jau izteikusi daudz dažādu viedokļu.
Pirmkārt, pašreizējā krīze nav nekāds Bībeles lāsts vai dievu sods. Tirgi ir cietuši neveiksmi, un šīs neveiksmes ir mudinājušas veikt intervences pasākumus, kas būtu iepriecinājušas pašu J. M. Keynes. Ja tirgi ir cietuši neveiksmi, tad mums šīs tirgus kļūdas ir jālabo, citiem vārdiem, mums ir kaut kas jādara.
Šis kaut kas ietver dažādas lietas. Pirmkārt, mums ir jāpielieto šoka terapija, lai pacients atgūtos no pašreizējās komas. Es atgādināšu Komisijai un Padomei, ka likviditātes problēmas var atrisināt Eiropas Centrālā banka, bet kredītspējas problēmas tieši ietekmē jūs - Padomi, Komisiju un dalībvalstis.
Otrkārt, lai nepieļautu, ka tas vēlreiz atkārtojas, mums jāzina, kas izsauca šo tirgu neveiksmi un kādi principi mums no jauna jāievieš. Ir bijušas kļūmes riska vadībā, pārvaldībā un beidzot ētikā.
Tas nozīmē, ka mums no jauna jāievieš daži pamatprincipi: produkcijas, uzņēmumu un tirgu pārredzamība, vadītāju atbildība, uzticība starp finanšu ekonomiku un reālo ekonomiku, kā arī politikas vadošā nozīme.
Es piekrītu Padomei, ka ir beidzies laiks, kad varēja iztikt bez regulējuma. Ne tirgi, ne rūpniecība nespēj paši sevi regulēt.
Un pēdējā recepte - kas vajadzīga, lai vakcinētu pacientu un nodrošinātu, ka notikušais neatkārtojas un nenotiek arī citādā veidā - ir tā, ka mums jāturpina tirgu integrācija. Mums ir jāsasniedz pietiekama kritiskā dimensija, kā to izdarīja Amerikas Savienotajās Valstīs. Mums ir jāiedibina eiro demokrātija, lai mūsu valūtai būtu ietekme pasaulē, kurā iestājusies globāla krīze. Visbeidzot, mums jāpārskata tiesiskais regulējums un uzraudzības regulējums, kas ir bijuši neveiksmīgi.
Es tāpēc nepiekrītu nesaistošiem tiesību aktiem, rīcības kodeksiem vai pašregulējumam. Tikai no visiem mums ir atkarīgs, vai spēsim piedāvāt risinājumu mūsu pilsoņiem, kas, galu galā, būs tie, kam nāksies par visu to maksāt.
Elisa Ferreira
(PT) Kādus secinājumus es īsumā varu izdarīt par šo krīzi? Tā radās tāpēc, ka mēs pienācīgi neuzraudzījām finanšu tirgu darbību. Kompetents regulējums neiznīcina tirgus, bet, gluži otrādi, ir nepieciešams, lai tie izdzīvotu. Ir cilvēki, kas ir atbildīgi par zaudējumiem, bet tagad ir arī cilvēki, kas dārgi maksā par savām pārmērībām un par valsts uzraudzības neveiksmēm.
Brīdinājumi tika doti jau pirms laba laika. Rasmussen ziņojums, ko Parlaments vakar pieņēma ar lielu balsu vairākumu, sniedz īpašus ieteikumus attiecībā uz pārmērīgu biržas spekulāciju risku, pārredzamības trūkumu un interešu konfliktiem, bet šis ziņojums pamatojas uz darbu, ko uzsāka Sociālistu grupa vairākus gadus pirms krīzes sākuma 2007. gadā.
Ieke van den Burg un Daniel Dăianu patstāvīgajā ziņojumā ir tāda pati nostāja. Eiropas Savienība starptautiskajā mērogā ir viens no lielākajiem partneriem, un es apsveicu komisāru Almunia par viņa šodienas paziņojumu, bet vai komisārs McCreevy tam piekritīs? Paralīze, kas pārņēmusi Komisiju attiecībā uz šiem jautājumiem, nav attaisnojama. Parlaments nedara to, kas tam būtu jādara. Citām iestādēm arī ir attiecīgi jārīkojas.
Margarita Starkevičiūt
Priekšsēdētāja kungs! Žēl, ka Schulz kungs ir jau aizgājis. Es gribēju norādīt, ka ir par agru teikt, kas bankrotēs, jo neviens nezina, kas ir bīstamo aktīvu gala ieguldītāji. Varbūt tās ir valstij piederošas bankas.
Tomēr es vēlos mudināt jūs paraudzīties uz šiem notikumiem no plašāka skatījuma un atcerēties, ka Parlaments jau šī gada sākumā sniedza dažus noderīgus ieteikumus, kurus Padome un Komisija nepieņēma. Pirmkārt, mēs pieprasījām, lai ekonomikas pārvaldībā visas ES līmenī ņem vērā globālos notikumus un lai koriģē vispārējās ekonomikas pamatnostādnes. Mēs arī ierosinājām nodrošināt ES konkurences noteikumu stingru piemērošanu, neļaujot izstumt mazos un vidējos uzņēmumus no tirgus un radīt monstrus, kas ir pārāk lieli, lai sabruktu. Mums ir jāveicina un jāsaglabā mūsu nacionālā, tradicionālā uzņēmējdarbības kultūra, jo Eiropas Savienības lozungs ir "mēs esam vienoti dažādībā”.
John Purvis
Priekšsēdētāja kungs! Cerēsim, ka Amerikas priekšlikums nopirkt bīstamos aktīvus būs sekmīgs, jo pretējā gadījumā sērga noteikti izplatīsies arī pie mums. Es vēlētos, lai Jouyet kungs un Almunia kungs apliecina, ka mums ir sagatavota sava aizsargsistēma. Vai mums ir savi pēdējā mirkļa aizdevēji, kuri ir gatavi stāties pretim visļaunākajam, kas var notikt šādos apstākļos? Mēs virzāmies no likviditātes problēmas uz kredītnespējas problēmu.
Ir taisnība, ka ar laiku mums vajadzēs pārskatīt savus regulējuma aizsarglīdzekļus, bet to nevar un nedrīkst darīt pārsteidzīgi, krīzes karstumā. Mēs riskētu pārspīlēt, pieņemot nevajadzīgus, nepareizi virzītus, pārmērīgi drakoniskus nosacījumus, kas tikai kaitētu mūsu izredzēm panākt ieguldījumus ekonomikā un nākotnē radīt darbavietas.
Vissvarīgākais darbs, kas mums jādara nekavējoties, ir uzticības atgūšana. Almunia kungs, jūs šos vārdus minējāt vairākas reizes. Padomāsim, kā mēs to varētu sākt darīt.
Es vēlos mudināt pasaules lielāko valstu vadītājus Amerikā, Eiropā, Tuvajos un Tālajos Austrumos tuvākajā laikā sapulcēties un nepārprotami apliecināt pasaulei, ka viss, kas vajadzīgs, lai apdzēstu liesmas, tiks noteikti sagādāts, lai kur šīs liesmas izlauztos. Tikai tad, kad liesmas un gruzdošās ogles būs nodzēstas, mēs varēsim pievērsties notikušā analīzei par to, kā tas notika un kas ir vajadzīgs, lai novērstu tā atkārtošanos.
Uzticēšanās ir būtisks pamats, uz kā balstās dinamiska finanšu sistēma un dinamiska globālā ekonomika. Un tagad augstākā līmeņa politiskajiem līderiem no valstīm ar tirgus ekonomiku jāspēj sapulcēties - tā būtu patiešām galotņu tikšanās - un bez aizbildinājumiem, bez vilcināšanās, bez strīdiem uzņemties pilnīgu atbildību par uzticības atjaunošanu.
Wolf Klinz
(DE) Priekšsēdētāja kungs, dāmas un kungi! Finanšu ministrs Henry Paulson, atklājot valsts bankrotējušā finanšu sektora glābšanas paketi 700 miljardu dolāru apmērā, pēdējās nedēļas aprakstīja kā pazemojošu laiku Amerikas Savienotajām Valstīm.
ASV situācija ir patiešām satraucoša. ASV finanšu sistēma ar investīciju bankām, nodrošinājuma fondiem un strukturētiem produktiem, kas nav pakļauti normālai banku uzraudzībai, ar neskaitāmajiem komercdarījumiem, kuri veikti, izmantojot mērķsabiedrības, kas neparādās nevienā bilances pārskatā, ir patiesībā sabrukusi. Maz ticams, ka tā drīz atjaunosies savā sākotnējā formā. Pēdējās divas investīciju bankas - Goldman Sachs un Morgan Stanley - ir tagad pārgājušas uz komercbanku nozari. Lētas naudas solījumi ikvienam, lai stimulētu arvien lielāku izaugsmi, peļņu un likviditāti, ir izrādījušies ilūzija - šāda veida mūžīgā kustība gluži vienkārši neeksistē. Augstu dzīves līmeni, kas balstās uz parādiem, lai iegādātos automašīnu, māju un visu citu jau jaunībā, gluži vienkārši nav iespējams saglabāt ilgākā laika posmā. Reālā ekonomika ir likusi mums saprast, ka bez darba nevar būt nekādu iekrājumu, bez iekrājumiem nevar būt ieguldījumu, un bez ieguldījumiem nevar būt ilgtspējīgas attīstības.
Mums eiropiešiem jāmācās no ASV katastrofas. Budžeta nostiprināšanai nav citas alternatīvas. Nauda neaug kokos. Apjomīga lētas naudas pieejamība, ko sociālisti ir vienmēr prasījuši no ECB, neatrisinās problēmu, tā to vēl palielinās.
Komisijai pēc iespējas ātrāk, tomēr samērīgi un cītīgi jāīsteno priekšlikumi attiecībā uz aktīvu pārvēršanu vērtspapīros, strukturētu produktu uzturēšanu maksājumu iesniedzēja grāmatvedības dokumentos, stingrāku uzraudzību, rīcības kodeksu tirgus dalībniekiem un daudziem citiem pasākumiem, kurus atbalsta Eiropas Parlaments.
Jean-Paul Gauzès
(FR) Priekšsēdētāja kungs, Jouyet kungs, komisār! Es vēlos sākt ar pateicību Jouyet kungam par viņa atsaucību un lielo kompetenci, ko viņš parāda visās jomās.
Eiropa nevar turpināt periodiski ciest no krīzes sekām, kas sakņojas Amerikas kapitālismā. To jau ir paskaidrojuši iepriekšējie runātāji. Šī nostāja neliecina par naidīgumu pret Amerikas Savienotajām Valstīm. Tā rodas no acīmredzamā fakta, ka krīze ir ārkārtīgi nepareizas rīcības rezultāts, kas prasa spēcīgus pretlīdzekļus. Ar pašregulāciju nepietiek.
Šodien tomēr krīze ir globāla. Agrāk Jouyet kungs teica, ka mums vajadzīgi jauni pasākumi - tiesību akti un regulējums - un jānovērtē bilances pārskati un banku kredītspēja, valsts ieguldījuma fondi, algas, pārredzamība, uzraudzība un grāmatvedības standarti. Uz to visu jābalstās, un tas viss jāuzlabo.
Vairākkārt ir jau teikts, ka mums jāatgūst uzticība finanšu sistēmai, kas ir ekonomikas būtiska sastāvdaļa. Es nepiekrītu izteiktajai kritikai un uzskatu, ka šajā ziņā Francijas prezidentvalsts ir reaģējusi ātri. Prezidenta Sarkozy priekšlikumi, kurus viņš izteica Eiropas Savienības vārdā, deva Ņujorkai spēcīgu signālu, un viņa ierosinātā paplašinātā G8 sanāksme ļaus dažādiem pasaules ekonomikas dalībniekiem sapulcēties pie apaļā galda, kas ir patiešām svarīgs solis.
Lai ierosinātu globālus noteikumus, mēs nevaram visu izlemt Eiropā. Protams, ir jābūt progresam Eiropā, un Šajā ziņā diemžēl rīcība ir bijusi novilcināta. Noteikumi tomēr ir jāpieņem starptautiskā mērogā. Ekonomika ir globāla, un noteikumiem arī jābūt globāliem.
Mūs gaida daudz darba, un es esmu pārliecināts, ka pasākumi, par kuriem iepriekš paziņoja Jouyet kungs, nodrošinās, ka nākamajās nedēļās un mēnešos tiks atrasti iespējamie risinājumi. Būtu muļķīgi domāt, ka šos jautājumus var atrisināt dažās minūtēs.
Karsten Friedrich Hoppenstedt
(DE) Priekšsēdētāja kungs! Dažās pēdējās dienās mēs, saudzīgi izsakoties, esam redzējuši lielu vētru ASV finanšu sistēmā. Viena no lielākajām ziņām bija tā, ka uzņēmums Lehman Brothers Holdings bija spiests iesniegt prasību par aizsardzību no kreditoriem bankrota gadījumā. Šajā saistībā es vēlos runāt par diviem jautājumiem. Pirmkārt, ASV gatavo lielu atbalsta paketi. Tomēr tā neizbeigs krīzi, nedz arī, notikumiem attīstoties, aizsargās mūs pret turpmākiem pārsteigumiem.
Otrkārt, jā, ir jānosaka, kādus regulējuma mehānismus mēs varētu uzlabot un kādās jomās būtu jāievieš lielāka pārredzamība. Diemžēl lielāks un labāks regulējums nenovērsīs visus nepatīkamos pārsteigumus, kas var turpmāk atgadīties finanšu tirgos, jo mēs nezinām visas pašreizējās banku operācijas.
Kāpēc es to saku? Ļaujiet man dot jums vienu piemēru. Var rasties pārsteigumi, piemēram, bankām vienojoties par neto norēķiniem, kas ir ļoti svarīgi, lai samazinātu risku. Protams, bankas var ņemt vērā vienošanos par neto norēķiniem, tikai novērtējot risku, ja šī vienošanās ir īstenojama ar likuma spēku. Vai labāki noteikumi nākotnē var novērst jebkuras šaubas par to, ka vienošanās par neto norēķiniem ir likumīga? Man tā nešķiet. Manuprāt, tāpēc pat saprātīgi un uzticami noteikumi neizslēdz turpmāku pārsteigumu iespēju.
Manuel António dos Santos
(PT) Priekšsēdētāja kungs! Pašreizējo finanšu krīzi, kas pēc īsa laika pārvērtīsies ekonomiskā krīzē un noteikti arī sociālā krīzē, un varbūt arī politiskā krīzē, varēja paredzēt, jo tā bija prognozējama. Žēl, ka ultraliberālais dogmatisms un ekonomika, kas balstās uz finanšu spekulācijām, tā sauktā "velna ekonomika”, ir ņēmusi virsroku pār sociāliem apsvērumiem un ekonomiku, kas balstās uz uzņēmējdarbības garu un rīcību, un ir vienīgais ekonomikas veids, kurš spēj radīt bagātību un kalpot pilsoņiem.
Regulējums ir cietis neveiksmi, kā teica komisārs Almunia. Tas ir cietis neveiksmi, un pēc soda saņemšanas tas ir radikāli jālabo. Krīze pasaules finanšu sistēmā ir struktūras krīze, kā arī teica komisārs Almunia. Tāpēc ar mūsu rīcībā esošo politisko instrumentu lietošanu vien nepietiek. Eiropas Centrālās bankas nostāja, pastāvot uz to, ka jāpielieto pretlīdzekļi, kurus pašreizējā slimība atgrūž, dažu Ecofin padomes locekļu akli optimistiskais autisms, vēl tikai pirms 15 dienām izsakot pārsteigumu par krīzes apmēru, un nostāja, ko pauž komisārs McCreevy, kurš ierosina mainīt lietas tā, lai viss paliktu pa vecam, nav pieņemama.
Komisijai tagad ir pienākums izmantot visus savus instrumentus un izdarīt spiedienu uz dalībvalstīm, lai tās izstrādā jaunus instrumentus. Šis pienākums jo īpaši prasa pievērst vērību pareizajiem un tālejošajiem Eiropas Parlamenta ieteikumiem, kas sekoja Rasmussen ziņojumam.
Dumitru Oprea
(RO) Runā, ka jūs varat bēgt no globalizācijas, bet jūs nevarat no tās paslēpties. Tas pats attiecas uz globālajiem finanšu tirgiem. Kamēr visā pasaulē bija iespējams gūt peļņu, viss bija normāli, bet tagad, kad ir radušies zaudējumi, pie tā ir vainīgs kapitālisms. Mūsuprāt, lielā mērā ir jāvaino valsts, kas ir aizmirsusi vienu no savām galvenajām infrastruktūrām, proti, finanšu infrastruktūru, kas ir tikpat svarīga kā ceļi, dzelzceļš un gaisa satiksme.
Pašlaik Amerikas Savienotās Valstis, Eiropas Savienība un dalībvalstis cenšas likt pamatus jaunai infrastruktūrai - globālai finanšu infrastruktūrai. Diemžēl valsts iejaucas pārāk vēlu. Tas nav jauns regulējums, bet lielākas elastības piešķiršana globālajām finanšu plūsmām un to uzraudzība, kurā jāpiedalās visām valstīm, tādējādi ļaujot finanšu sistēmai atgūt uzticību.
Proinsias De Rossa
Priekšsēdētaja kungs! Pirmdien mums komisārs McCreevy teica, ka nodrošinājuma fondi un privātā kapitāla ieguldījumi nebija tie, kas radīja pašreizējo haosu. Šodienas laikrakstā The Guardian ir ziņots, ka ir atklājies fakts, ka miljardieris John Paulson ir viens no nodrošinājuma fondu vadītājiem, kas nodarbojies ar aizņemtu AK banku akciju spekulācijām par aptuveni 1 miljardu britu mārciņām, cerot, ka akciju cenas stipri kritīsies. Viņa Ņujorkas Paulson & Co pagājušajā gadā bija visveiksmīgākais nodrošinājuma fonds pēc tam, kad tas pārdeva paaugstināta riska hipotēkas, kas vēlāk kredītresursu trūkuma laikā kļuva bīstamas. Paulson & Co ir veicis spekulatīvus darījumus četrās komercbankās, tai skaitā HBOS, kas pagājušajā nedēļā pēc straujas akciju cenu krišanās bija spiesta piekrist, ka to glābšanas nolūkos pārņem Lloyds TSB.
Ja komisārs McCreevy nav gatavs regulēt visas finanšu iestādes, tad viņš jāpiespiež atkāpties. Komisijai ir pienākums nodrošināt, ka šīs iestādes neaplaupa pensiju fondus, ietaupījumus un neveic negodīgus darījumus. Tās ir jāapstādina, un vienīgais veids, kā to darīt, ir ieviest šajā jomā pārredzamību un regulējumu. Tā sauktā tirgus "neredzamā roka” patiesībā līdzinās kabatzaglim, un jo neredzamāka tā ir, jo vairāk kabatu tā apzog.
Priekšsēdētājs
Manuprāt, De Rossa kungs ierosina, lai komisāram McCreevy piedāvā laikraksta The Guardian abonementu. Priekšsēdētāja birojs izskatīs šo jautājumu.
Olle Schmidt
(SV) Priekšsēdētāja kungs! Mums ir daudz iemeslu reaģēt uz pārmērīgiem kompensāciju un prēmiju plāniem. Mēs visi to darām, un tas ir pilnīgi saprotams, bet, noklausījies šīs debates, es tomēr teikšu, ka asa politiska retorika nav īstais veids, kā atrisināt globālas finanšu krīzes. Vai tas neizklausās pēc pārsteidzīga lēmuma atbrīvoties no šķietami nederīgā, vienlaikus izmetot ārā derīgo, un panikas palielināšanas, kas pagājušajā nedēļā plosījās finanšu tirgos? Tas nedrīkst notikt šajā Parlamentā. Mums jābūt prātīgiem, mums jābūt gudriem. Tā ir atbildība, ko mums piešķīruši mūsu vēlētāji. Mani draugi, mums ir jāpieņem līdzsvarots viedoklis, mums ir jāizstrādā labi un efektīvi noteikumi un tiesību akti, kas dod izaugsmes un pašregulācijas iespējas. Es par to raizējos, kad dzirdu šo aso retoriku. Tā mani padara nemierīgu, un es baidos, ka tā novedīs mūs pie pārlieku regulētas finanšu sabiedrības, kas nespēs panākt izaugsmi, kura mums visiem tik ļoti vajadzīga. Mūsu vēlētāji tiecas pēc izaugsmes un izredzēm radīt vairāk darbavietu.
Jean-Pierre Audy
(FR) Priekšsēdētāja kungs, Padomes priekšsēdētāja kungs, dāmas un kungi! Es ar izbrīnu uzklausīju sociālistu un komunistu viedokļus, kuri mums stāsta, ka tas ir sistēmas sabrukums. Viņiem acīmredzot ir īsa atmiņa. Viņi ir tie, kas 20. gadsimtā noveda līdz bankrotam visu to valstu ekonomiku, kas viņiem piederēja. Problēma ir globāla, un risinājumiem tāpēc jābūt Eiropas mēroga risinājumam.
Attiecībā uz finanšu jautājumu, komisār, es vēlētos uzzināt, vai jūs gatavojaties īstenot Eiropas Kopienas dibināšanas līguma 105. panta 6. punktu, ar kuru saskaņā Padome, rīkojoties vienprātīgi pēc Komisijas ieteikuma, dod Eiropas Centrālajai bankai uzdevumu konsultatīvi uzraudzīt kredītiestādes. Manuprāt, šodien pilsoņi uzskata, ka ir pienācis laiks, lai mēs uzraudzītu pašreizējos noteikumus konsultatīvai finanšu sistēmu kontrolei. Mēs nevaram izveidot iekšējo tirgu bez Eiropas mēroga regulēšanas politikas.
Dariusz Rosati
Priekšsēdētāja kungs! Šī krīze ir parādījusi, ka globālajai finanšu sistēmai ir nopietni trūkumi. Pirmkārt, uzraudzības aģentūrām neizdevās novērst ieguldītāju bezatbildīgu rīcību. Mēs esam pieredzējuši jaunu finanšu instrumentu izstrādi, kas tomēr nav pietiekami pārredzami un nedod iespēju sniegt pienācīgu riska novērtējumu. Otrkārt, finanšu iestāžu īpašniekiem un akcionāriem neizdevās pienācīgi uzraudzīt savu iestāžu vadītājus, kas sev izmaksāja pārmērīgi lielas algas un prēmijas, un par ko? Par savu uzņēmumu novešanu līdz bankrotam!
Mums ir steidzīgi jārīkojas vismaz šajās divās jomās. Mēs nevēlamies, lai atkārtojas Amerikas finanšu tirgu sabrukuma scenārijs Eiropā. Mēs nevēlamies Eiropā tādu situāciju, kurā finanšu iestāžu izpilddirektori tiek sveikā projām ar desmitiem miljonu dolāru, bet nodokļu maksātājiem atliek tikai maksāt rēķinus. Mēs gaidām, lai Komisija sper nopietnus soļus šajā jautājumā.
Jean-Pierre Jouyet
amatā esošais Padomes priekšsēdētājs. - (FR) Priekšsēdētāja kungs! Es vēlos pateikties deputātiem par šīm aizraujošajām debatēm. Mēs šeit varētu debatēt stundām, jo temats, protams, ir garu diskusiju vērts, un idejas, ar ko deputāti apmainījās, ir saistošas. Diemžēl mūsu laiks ir tomēr ierobežots.
Es izdaru šādus secinājumus. Pirmkārt, attiecībā uz neiejaukšanās politiku un regulējuma trūkumu. Ņemot vērā zināmu atturību, ko prasa mans amats, manuprāt, esmu izteicies pietiekami skaidri. Es uzskatu, ka mums jāiet tālāk par šādu uzstādījumu debatēs - regulējums pret regulējuma trūkumu. Finanšu regulējuma atcelšana tagad ir novecojis jēdziens. Stingrs mūsdienu finanšu regulējums turpmāk būs šīs problēmas atrisinājums. Tas ir jāpielāgo, mums ir jāiet tālāk par to, kas darīts līdz šim.
Tas ir pirmais punkts, uz ko vēlos vērst jūsu uzmanību, un par to man ir ārkārtīgi skaidrs viedoklis. Es arī ļoti uzmanīgi klausījos, ko teica Koch-Mehrin kundze, un es atkārtoju, ko viņa teica, proti, ka regulējums nav tirgus ienaidnieks. Katram ir jāpilda savs pienākums. Valsts iestāžu uzdevums ir regulēt un pielāgot spēkā esošos noteikumus, tāpēc ka uz spēles ir likta sistēmas stabilitāte, individuālo krājēju aizsardzība un ieguldītāju aizsardzība. Es arī vēlos sacīt Wurtz kungam, ka nodarbinātībai un izaugsmei ir tieša ietekme uz reālo ekonomiku, ko apdraud šī krīze. Tāpēc mums ir jārīkojas nabadzīgāko cilvēku labā un bez kavēšanās.
Mans viedoklis otrajā jautājumā ir, ka Eiropai jāpalielina starptautiskā sadarbība. Nav citas alternatīvas. Kā jau teikts, Eiropai jāliek sadzirdēt savu balsi, citādi mēs būsim pakļauti ASV risinājumu ietekmei. Tas jau ir noticis ar valsts uzņēmumu Sarbanes-Oxley. Mēs redzējām, kādas sekas bija dažiem Eiropas uzņēmumiem, mēs redzējām, kā tas ietekmēja grāmatvedības un tirgus standartus.
Mēs varam sākt jau tagad. Vienīgā mūsu priekšrocība ir tā, ka šodien Eiropa var, kā uzsvēra Almunia kungs un prezidents Sarkozy, sevi enerģiski apliecināt, likt sadzirdēt savu balsi starptautiskajā arēnā, ņemt grožus savās rokās un veiksmīgi izdarīt starta izrāvienu. Es aicinu eiropiešus koordinēt savu rīcību, lai Eiropas Savienība būtu labi pamanāma starptautiskajā mērogā un ietekmētu starptautiskās finanšu struktūras, kā arī starptautiskās pārvaldes iestādes.
Ja netiks veikti nekādi starptautiski pasākumu, mēs nevarēsim žēloties, ka mums nav citu alternatīvu kā vien izmantot valsts ieguldījuma fondus, kurus mēs turklāt vēlamies saglabāt. Es nevienu nenosodu, bet šajā ziņā ir jābūt kaut kādai konsekvencei. Mums jāzina, ko gribam darīt, un tas, ka Eiropas bezdarbības gadījumā mums būs jāpaļaujas uz citiem fondiem, lai stabilizētu finanšu sistēmu.
Trešajā jautājumā līdzīgu viedokli manējam jau ir minējuši vairāki runātāji, tostarp Schulz kungs. Tiesa, mums ir jārisina algu jautājums un peļņas problēma, kas saistīta ar tirgu ciklisko darbību. Tirgus dalībnieku atalgojuma jautājums arī jāaplūko saistībā ar starptautisko ietekmi. Es neesmu pirmais, kas to saka, arī Gordon Brown ir to senāk teicis. Tas man šķiet loģisks jautājums, un tas ir jāapsver dziļāk.
Ir skaidrs, ka tā nav tikai ekonomiska un finanšu krīze, bet arī ētiska un atbildības krīze, kas attiecas uz visiem dalībniekiem un vadošajiem politiķiem neatkarīgi no tā, ko viņi tiecas atbalstīt. Kā Wurtz kungs un citi runātāji ir uzsvēruši, finansēm ir jāturpina darboties ekonomikas labā, un ekonomikai nav jākrīt par upuri finansēm.
Kā jau teicu, ir jāapsver finanšu iestāžu nozīme un plāns, kas jāizstrādā finanšu ministriem, pamatojoties uz Komisijas ieteikumiem. Parunāsim, kā panākt īpašu progresu. Berès kundzei es vēlos sacīt, ka mums jāvirzās uz priekšu un attiecībā uz grafiku jārīkojas ātri. Es atkārtoju, to, ko teica Almunia kungs, ka Komisijai jārīkojas ātri, jo tas ir uzticības atgūšanas jautājums, un ar šo punktu es vēlos beigt.
Pat ja Eiropu krīze skar mazāk, mums ir tomēr svarīgi dot uzticēšanās signālu. Tas nozīmē pasākumus, starptautisku sadarbību, nebaidoties pieņemt noteikumus, rīkojoties ātri, un gatavību 15. oktobrī iesniegt Eiropadomes sanāksmē ieteikumus, pamatojoties uz Parlamenta ierosinājumiem un, kā jau teikts, saprotot, ka mēs sastopamies ar darījumiem, kas ietekmē ne tikai likviditāti, bet visas finanšu sistēmas maksātspēju.
Tagad tikai uzticība ekonomikai var dot stimulu izaugsmei, un tāpēc mums jāatmet dogmatisms un apņēmīgi jārīkojas, izmantojot visus līdzekļus, kas ir mūsu rīcībā.
Joaquín Almunia
Komisijas loceklis. - Priekšsēdētāja kungs! Es piekrītu visiem, kas šajās debatēs ir uzsvēruši, ka mums jāreaģē, ka mums jāreaģē uz ļoti lielām pārmaiņām mūsu finanšu sistēmā; ka mums jāmācās no pagātnes kļūdām un ka mums jāstrādā visiem kopīgi - visām Eiropas iestādēm -, jo mēs visi zinām, ka bez iestāžu sadarbības darbs nebūs sekmīgs. Reaģējot uz šo situāciju, mums jāstrādā kopīgi ar citiem šīs spēles dalībniekiem, un mēs zinām, ka runa ir par globālajām finanšu sistēmām. Ja tās nebūtu globālas, tās mūs nebūtu ietekmējušas tādā mērā kā pašlaik, tāpēc mēs nedrīkstam aizmirst, ka mūsu vadībai, mūsu iniciatīvām un mūsu lēmumiem jābūt augstākā mērā vienprātīgiem un saskaņotiem ar citiem mūsu partneru un citu dalībnieku iniciatīvām un lēmumiem. Ja tā nebūs - būsim godīgi -, mēs maksāsim augstu cenu par to, ka būsim brīvi, bet naivi, un finanšu nozarē mēs nebūsim konkurētspējīgi, taču mums arī turpmāk jābūt konkurētspējīgiem - ne tikai efektīviem, ne tikai precīziem, ne tikai spējīgiem mācīties no pagātnes kļūdām, bet arī konkurētspējīgiem.
Kā jau teicu savos ievadvārdos - un es piekrītu sēdes priekšsēdētāja piezīmēm -, tas, ko es saprotu ar īstermiņa reaģēšanu, ir ECOFIN plāna pilnīga īstenošana, cik drīz vien iespējams - un mēs atkal būsim uz pareizā ceļa, Berès kundze. Novērtējums, kas tika veikts pirms dažām nedēļām Nicā, rāda, ka mēs esam uz pareizā ceļa, pieņemot ECOFIN lēmumus. Nākamnedēļ mums būs jāiesniedz priekšlikumi par Kapitāla prasību direktīvu un pēc dažām nedēļām - par Kredītvērtējuma aģentūru direktīvu.
Maksātnespējas II direktīvas pēc iespējas ātrāka pieņemšana Parlamentā un Padomē arī ir ļoti svarīga. Un aiz ES robežām Finansiālās stabilitātes forumam jāturpina intensīvi strādāt; pašlaik tās ir ļoti svarīgas institūcijas - Lamfalisī sistēmas 3. līmeņa komitejas. Mēs esam ļoti norūpējušies - Parlaments, Komisija un, es ceru, arī Padome - par konkrētas reakcijas efektivitātes trūkumu šajā līmenī, tās ir galvenās iestādes, kam jāstrādā daudz efektīvāk nekā tad, kad šīs iestādes pirms dažiem gadiem nodibināja - Bāzeles Banku uzraudzības komiteju, Starptautisko Grāmatvedības standartu padomi - kā Jouyet kungs teica, tas ir galvenais jautājums. Tāpēc mēs neesam vieni. Mums jāreaģē ātri un efektīvi, ņemot vērā lielās problēmas, kas mums jārisina, un tai pašā laikā mums jānodrošina, ka mūsu vadībai citi seko, kā tas ir daudzās citās regulējuma jomās.
Runājot par struktūru, mēs diemžēl nevaram visu nolemt šodien. Bet tā ir taisnība - es tam pilnīgi piekrītu -, ka attiecība starp regulējumu un tirgiem šīs krīzes dēļ mainīsies. Ir skaidrs, ka bez visa kā cita regulējums ir bijis nepietiekams.
Manuprāt, mēs visi piekrītam, ka mums jānodibina intensīvāki sakari visos līmeņos ar ASV iestādēm, ne tikai Komisijai vai izpildvaras iestādēm, bet arī Parlamentam ar Kongresu, kas pašlaik ir galvenais noteicējs, risinot konkrētas ASV problēmas. Mums jāreaģē daudzpusējā līmenī. Visu šo finanšu sistēmu neveiksmju patiesais cēlonis - pārmērīgo likviditāti, pārmērīgo dalībnieku risku, zemo riska novēršanas līmeni, ko esam pieredzējuši pagātnē, - cupidité, kā teica Jouyet kungs - izsauca globāla nelīdzsvarotība, ko pasaules iestādes nav līdz šim spējušas atrisināt, un mums visiem eiropiešiem tāpēc vienoti jārīkojas, lai pārliecinātu citus partnerus globālajā arēnā, ka turpmāk globālā nelīdzsvarotība sagādās mums jaunas problēmas, ja nespēsim to pienācīgā veidā novērst, un ka mums daudz tiešāk un efektīvāk jākoordinē sava rīcība ES mērogā.
Mēs dzīvojam ekonomiskā un monetārā savienībā. Mums ir iekšējais tirgus, mums ir rīcības plāns finanšu pakalpojumu integrācijai, bet mums vēl ir daudz iekšējo šķēršļu un trūkst efektivitātes. Manuprāt, mums visiem jāsaprot, ka tas prasīs vēl lielāku Eiropas integrāciju un nevis nacionālisma izpausmes un aizstāvēšanās pozīciju no dalībvalstu puses.
Visvairāk mums jāpatur prātā mūsu vidēja termiņa un ilgtermiņa uzdevumi, un šajā grūtajā situācijā mums jāsaglabā Stabilitātes un izaugsmes pakts, Lisabonas stratēģija un enerģētikas un klimata pārmaiņu stratēģija, kas pašlaik ir ļoti svarīgi. Mēs nevaram atļauties aizmirst, ka mums jārisina ne tikai ļoti grūti īstermiņa uzdevumi attiecībā uz finanšu tirgiem, bet arī lieli vidēja termiņa un ilgtermiņa uzdevumi pasaules ekonomikas uzlabošanai un savai nākotnei.
Vēl daži pēdējie vārdi: tas nebija plānā, bet būs ECOFIN nākamās sanāksmes darba kārtībā, un Komisija visnotaļ piekritīs šim jautājumam. Mums jādomā par vadošo darbinieku, direktoru un izpilddirektoru atalgojumu, par visu to personu atalgojumu, kas var radīt jaunas tendences un pieņemt lēmumus tirgos. Es jums kaut ko pastāstīšu - un tas ir arī adresēts Padomei - 2004. gadā Komisija un jo īpaši mans draugs Charlie McCreevy ierosināja, lai dalībvalstis pieņem šajā saistībā lēmumu nolūkā izvairīties no nepareiza stimulējuma. Mēs esam pārdomājuši to, kas noticis kopš tā laika, pēdējos četros gados. Tikai viena no 27 dalībvalstīm pēc Komisijas domām reaģēja pozitīvi uz šo ieteikumu. Tāpēc Komisija visnotaļ piekrīt vienprātīgajam uzskatam, ka šie svarīgie jautājumi arī ir jārisina.
Priekšsēdētājs
Debates ir slēgtas.
Rakstiski paziņojumi (Reglamenta 142. pants)
Sebastian Valentin Bodu  
rakstiski. - ASV finanšu sistēma dažu pēdējo dienu laikā ir izsista no sliedēm, Lehman Brothers iesniedza maksātnespējas pieteikumu un Merrill Lynch bailēs no līdzīga sabrukuma piekrita, ka to pārņem Bank of America. Dow Jones industrial average indekss 15. septembrī samazinājās par 4,4 % un pēc divām dienam - vēl par 4,1 %. Akciju cenu kritums visā pasaulē 15.-17. septembrī radīja ieguldītājiem aptuveni 3,6 triljonu ASV dolāru lielus zaudējumus. AIG akciju cena ir samazinājusies par vairāk nekā 90 %, no 72 dolāriem pagājušajā gadā līdz 2,05 dolāriem. ASV valdība 16. septembrī pārņēma AIG, izpalīdzot tai ar 85 miljardiem ASV dolāru. Šie notikumi liecina par lielāko finanšu krīzi ASV kopš Lielās depresijas. Tie risinājās nedēļu pēc tam, kad ASV federālā valdība pārņēma Fannie Mae un Freddie Mac, kas ir lielākās hipotēku sabiedrības. Problēma ir tā, ka Lehman Brothers un AIG ir parādā kreditoriem daudz miljardu ne tikai Amerikas Savienotajās Valstīs, bet arī Eiropā. Vai Eiropa ir gatava pārvarēt šoku, ko izraisījušas nesaraujamās saites ar ASV tirgu? Vai ar 36,3 miljardiem eiro, ko tirgū iepludināja ECB un Bank of England, pietiks, lai novērstu briesmas?
Zbigniew Krzysztof Kuźmiuk  
rakstiski. - (PL) Es vēlos pievērst Parlamenta uzmanību šādiem jautājumiem:
1. ASV valdība un Federālā rezervju banka ir līdz šim piešķīrušas tuvu pie triljona dolāru, lai novērstu finanšu krīzes sekas. Tā sauktā Paulson pakete satur papildu ieteikumus, kas prasa vēl papildu 700-800 miljardus dolāru. Tas liecina par to, ka pašreizējo krīzi var salīdzināt ar lielo 1929. gada krahu.
2. Turklāt ECB piešķīra ap 750 miljardu ASV dolāru, lai uzlabotu likviditāti, bet Bank of England izsniedza aptuveni 80 miljardu dolāru. Šie pasākumi vēlreiz apliecina, ka situācija Eiropas finanšu tirgos tiek uzskatīta par nopietnu.
3. Visi pieminētie pasākumi norāda, ka atkal tiek atbalstīta spēcīga un apņēmīga valdības iejaukšanās. Pat visliberālākie ekonomisti atzīst vajadzību ieviest noteikumus, lai apturētu krīzi, un patiesībā ir gatavi pieņemt valdību un starptautisko finanšu iestāžu iejaukšanos šajos procesos.
4. Šīs krīzes vēriens un apjoms negatīvi ietekmēs darījumus reālajā ekonomikā. Tas novedīs pie lejupslīdes ASV ekonomikā, kas nozīmē ekonomiskās izaugsmes kritumu. Tas nozīmēs arī ekonomiskās izaugsmes palēnināšanos Eiropā.
5. Ņemot vērā šo situāciju, visām valstīm ir svarīgi stiprināt iestādes, kas nodrošina finanšu uzraudzību. Tas jo īpaši attiecas uz ES. Šīm iestādēm jāspēj nodrošināt lielāko banku, investīciju fondu un apdrošināšanas sabiedrību darbības stingrāku uzraudzību. Stingrāka uzraudzība ir vienīgais veids, kā uzlabot finansiālo aizsargātību un turpmāk nodrošināt finanšu stabilitāti.
Esko Seppänen
(FI) Tagad mēs zinām, ka valsts ir vajadzīga ne tikai kā kapitālisma militārais, bet arī finanšu garants. Amerikas Savienoto Valstu, šīs plēsīgā kapitālisma tēvzemes, valdība ir privatizējusi spekulācijās iegūto peļņu un tagad sabiedrisko vislielākos tiešsaistes pārdošanas un maiņas banku zaudējumus ekonomikas vēsturē, kas radušies spekulāciju dēļ.
Raubtier (plēsoņa ) ir vārds vācu valodā, kas apzīmē šāda veida kapitālismu un balstās vēl uz vienu citu vārdu Raubgier (mantkārība), kurš ir tuvs vārdam Raub (laupīšana). Šie abi vārdi ir precīzāki.
Krājējiem visā pasaulē, kas ir sagatavojušies nebaltām dienām, nākamajos gados tiks nolaupīta kāda daļa no viņu iekrājumu vērtības, kad pagājušās nedēļas notikumu dēļ pasaules ekonomikā izraisīsies inflācija un/vai sāksies ekonomikas lejupslīde. Ir grūti iedomāties, kā Amerikas Savienotas Valstis spēs citādi samaksāt milzīgos parādus, ko tā tikai tagad uzņemas, un kā inflācijas un naudas vērtības krišanās apstākļos tā atrisinās problēmas, kas radīsies tās vājo spēju dēļ atmaksāt savus parādus un normalizēt savus sadārdzinātos aktīvus.
Bumbas ar laika degli, kuras pieļāvusi Amerikas valdība un kuras gatavojušas plēsonīgā kapitālisma tirgus teroristu bankas, kas balstās uz apmaiņas darījumiem, finanšu produktu virtuālo iepakojumu, to klientu maksātnespējas, kas nav kredītspējīgi, un fiktīvu aizņēmumu apdrošināšanas politiku, ir eksplodējušas nodokļu maksātāju sejās, un pārējā pasaule maksā dārgu cenu.
