Organisation av gemensamma flygningar för återsändande av olagliga migranter till Afghanistan och andra tredjeländer (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är uttalandena från rådet och kommissionen om gemensamma flygningar för återsändande av olagliga migranter till Afghanistan och andra tredjeländer.
Tobias Billström
rådets tjänstgörande ordförande. - Herr talman! Ärade ledamöter! Jag vill börja med att tacka för möjligheten att komma hit idag för att diskutera denna viktiga fråga. Att döma av de frågor som har ställts av några av ledamöterna är det tydligt att detta är en fråga som väcker viss oro. Jag hoppas att jag idag kan klargöra rådets syn på frågan och besvara era frågor.
Rättsstatsprincipen och respekten för mänskliga rättigheter och de grundläggande friheterna är fundamentala principer för samarbetet inom Europeiska unionen. De ska vara vägledande för medlemsstaternas samarbete inom unionen. Dessa principer är och ska även fortsättningsvis vara utgångspunkten för samarbetet på asyl- och migrationsområdet.
EU:s samarbete på migrationsområdet har utvecklats snabbt de senaste åren och omfattar en rad olika rättsakter och andra typer av åtgärder. När det gäller asylsökandes rättigheter vill jag peka på det grundläggande syftet med asylsamarbetet. Målet med detta är att skapa ett gemensamt europeiskt asylsystem som innebär att människor ges skydd i enlighet med Genèvekonventionen om flyktingars rättsliga ställning och andra internationella fördrag som avser människor i behov av skydd. Inom ramen för samarbetet finns det bestämmelser för att kunna erbjuda subsidiärt skydd, bestämmelser som rör asylproceduren, mottagande och återvändande. Bestämmelserna omfattar hela asylområdet och utgör grunden i det gemensamma europeiska asylsystemet.
De mest centrala rättsakterna på asylområdet är Dublinförordningen om kriterier och mekanismer för att avgöra vilken medlemsstat som har ansvaret att pröva en ansökan om internationellt skydd, mottagandedirektivet, i vilket det fastställs miniminormer för mottagande av asylsökande, skyddsgrundsdirektivet, som handlar om miniminormer för när en tredjelandsmedborgare ska betraktas vara i behov av internationellt skydd samt asylprocedurdirektivet om miniminormer för medlemsstaternas förfarande för beviljande eller återkallande av internationellt skydd.
Samtliga dessa rättsakter är för närvarande föremål för översyn i syfte att ytterligare tillnärma medlemsstaternas lagstiftning på området och på så sätt göra den mer fullständig och effektiv. De föreslagna ändringarna kommer att beslutas genom medbeslutandeförfarandet, vilket gör att vi kommer att ha en bred politisk förankring för framväxten av det gemensamma europeiska asylsystemet.
Väl hanterad migration innefattar att både skapa möjligheter för människor att lagligen ta sig in i unionen och för att kunna sända tillbaka dem som inte uppfyller villkoren för inresa och vistelse på territoriet eller som saknar asylskäl. När det gäller grundläggande rättigheter för dem som inte har rätt att vistas inom unionen vill jag dels återknyta till de allmänna rättsprinciper som ska vara grunden för all EU:s verksamhet, dels mer specifikt hänvisa till de regler som gäller för återvändande av tredjelandsmedborgare som inte har rätt att resa in eller vistas legalt i en medlemsstat. Dessa regleras av återvändandedirektivet som antogs av Europaparlamentet och rådet 2008. Direktivet är ett första viktigt steg mot en lagstiftning som syftar till att ge rättvisa och öppna förfaranden för att uppnå en mer effektiv politik för återvändande på europeisk nivå. En grundläggande princip för återvändandearbetet är att det ska vara rättssäkert, humant och effektivt.
I återvändandearbetet ingår också bestämmelser om gemensamma återsändandeflygningar. Rådets beslut om organisation av gemensamma flygningar för återsändande av tredjelandsmedborgare som inte beviljats uppehållstillstånd eller asyl antogs 2002 inom ramen för handlingsprogrammet för återvändande. Anordnandet av gemensamma flygningar är resurseffektivt och bidrar till att förbättra det operativa samarbetet mellan medlemsstaterna. Jag vill dock understryka att det inte handlar om verkställande av kollektiva avvisningsbeslut, utan det är en samarbetsåtgärd för att effektivare utnyttja medlemsstaternas kapacitet. I de gemensamma riktlinjer som åtföljde rådets beslut föreskrivs att gemensamma flygningar kan anordnas för personer som inte eller inte längre uppfyller villkoren för inresa, vistelse eller bosättning på territoriet i en medlemsstat. Den organiserande medlemsstaten och de deltagande medlemsstaterna är skyldiga att se till att den rättsliga situationen för var och en av de återsända för vilka de är ansvariga medger återsändandet.
I förordningen om inrättandet av en europeisk byrå för förvaltningen av det operativa samarbetet vid Europeiska unionens medlemsstaters yttre gränser tillåts också denna myndighet, dvs. Frontex, ge medlemsstaterna nödvändigt stöd för att organisera gemensamma insatser för återsändande. I oktober i år uppmanade även Europeiska rådet Frontex att undersöka möjligheten att finansiera gemensamma återsändandeflygningar.
Alla dessa åtgärder är avsedda att säkerställa att internationellt skydd finns tillgängligt för dem som behöver det och att återsändande av tredjelandsmedborgare som vistas olagligen inom EU sker på ett rättssäkert och lagligt sätt. Utnyttjandet av gemensamma återsändandeflygningar innebär inte att principen om non-reformant kränks eller att kravet på en individuell prövning kringgås. Medlemsstaterna förväntas ta hänsyn till de särskilda omständigheterna för varje person som är föremål för återsändande, inklusive eventuell ansökan om internationellt skydd. Det gäller naturligtvis även för personer som har kommit från Afghanistan.
Herr talman, ärade ledamöter! Gemenskapens politik för återvändande är naturligtvis viktig, men det är bara en aspekt av en övergripande migrationspolitik. Den europeiska pakten för invandring och asyl, som antogs av Europeiska rådet i september förra året, bekräftar unionens åtaganden i den globala ansatsen för migration. Det innebär att migrationsfrågor bör vara en integrerad del av EU:s yttre förbindelser, och att en effektiv hantering av migration måste vara enhetlig. Det kräver också ett nära partnerskap mellan ursprungs-, transit- och destinationsländerna.
Stockholmsprogrammet som vi har diskuterat tidigare under eftermiddagen kommer givetvis att bekräfta och ytterligare utveckla denna övergripande strategi.
Jacques Barrot
Herr talman! Jag tänker försöka ta upp de huvudsakliga principer som styr vår hållning till dessa problem med anknytning till migration och återvändande.
Enligt EU-lagstiftningen ska medlemsstaterna se till att tredjelandsmedborgare som befinner sig på deras territorium kan begära internationellt skydd om de så önskar. När det gäller möjligheten för dessa medborgare, i det här fallet afghaner, att beviljas internationellt skydd i en eller annan form måste medlemsstaterna granska varje asylansökan genom att tillämpa de kriterier som anges i EU-lagstiftningen på asylsökandens specifika individuella omständigheter. Medlemsstaterna måste avgöra om asylsökanden kan hävda flyktingstatus, och om han inte uppfyller kriterierna för att betraktas som flykting måste de undersöka om han kan få så kallat subsidiärt skydd.
Jag ska gå igenom principerna. För det första får tredjelandsmedborgare inte skickas tillbaka till sitt land om de riskerar att utsättas för allvarliga angrepp. Enligt EU-lagstiftningen, närmare bestämt kvalifikationsdirektivet, måste medlemsstaterna respektera principen om ”non-refoulement”, i enlighet med sina internationella förpliktelser. Medlemsstaterna kan därför inte skicka tillbaka personer till Afghanistan som är flyktingar i Genèvekonventionens mening eller som beviljats subsidiärt skydd. Medlemsstaterna är dessutom skyldiga att se till att inga återsändanden genomförs i strid med artikel 3 i Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna, enligt vilken medlemsstaterna ska garantera att en person inte skickas tillbaka till sitt land om han löper risk att utsättas för förföljelse eller allvarliga angrepp vid återvändandet.
Den andra punkten är att man inte kan uttala sig generellt om ansökningarna när det gäller huruvida återsändande till Afghanistan är lämpligt. Afghanistan är ett av de främsta ursprungsländerna för asylsökande i EU. Jag vill tillägga att unionen bara tar emot en bråkdel av det totala antalet afghanska flyktingar, varav de flesta lever i grannländer, främst Iran och Pakistan.
Det går inte att dra generella slutsatser om huruvida tvångsåtersändandet av afghaner till deras ursprungsland skulle strida mot gemenskapsrätten, Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna eller EU:s stadga om de grundläggande rättigheterna. Det är upp till de medlemsstater där ansökningarna görs att fatta beslut om varje ansökan mot bakgrund av de individuella omständigheterna. När ansökningarna prövas måste medlemsstaterna titta på de relevanta omständigheterna i varje enskilt fall för att kunna avgöra varje sökandes eventuella skyddsbehov.
Här ingår att undersöka säkerhetsförhållandena i politiskt och humanitärt hänseende och människorättsförhållandena i Afghanistan. Det ingår också att granska den specifika situationen i den del av landet som sökanden kommer från, liksom den personens individuella omständigheter, t.ex. hans familjesituation, hans verksamhet i ursprungslandet eller andra särskilda omständigheter som kan göra honom mer sårbar.
Man kan inte dra generella slutsatser om afghanska asylsökandes skyddsbehov, men statistiken visar att graden av erkännande för denna grupp har ökat under de senaste månaderna. Under första halvåret 2009 fick nästan 50 procent av de afghanska asylsökandena internationellt skydd i EU, jämfört med mindre än 30 procent under sista kvartalet 2008.
Nu kommer jag till en annan fråga: Vilka villkor måste vara uppfyllda innan beslutet om återsändande fattas? I mitt uttalande nyligen om återsändandet av afghaner till Kabul, som genomfördes gemensamt av Storbritannien och Frankrike, påpekade jag att medlemsstaterna måste vidta tre försiktighetsåtgärder innan de skickar tillbaka en person till ett tredjeland som Afghanistan.
De måste för det första försäkra sig om att migranten i fråga inte velat ansöka om internationellt skydd. För det andra måste de, om en ansökan om internationell skydd gjorts, försäkra sig om att ansökan blivit föremål för en grundlig, individuell prövning och avslagits efter ett lämpligt bedömningsförfarande. För det tredje måste de försäkra sig om att den migrant som skickas tillbaka till sitt ursprungsland inte löper risk att dödas där.
Kommissionen har försökt få större klarhet i omständigheterna kring det återsändande till Afghanistan som genomförts av Frankrike och Storbritannien. I nuläget har man emellertid inte några uppgifter som tyder på att dessa tre villkor inte uppfyllts för de berörda personerna.
Gjordes då en individuell prövning av varje persons fall i samband med de återsändanden som omfattade flera personer?
Kollektiva utvisningar är förbjudna enligt protokoll 4 till Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och enligt Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna. Det finns dock varken något rättsligt hinder eller någon principiell invändning mot att flera återsändanden om vilka beslut fattats individuellt genomförs tillsammans, på grundval av separata beslut, t.ex. på samma flygning. Inte heller finns det något rättsligt hinder för att dessa åtgärder organiseras gemensamt av flera medlemsstater.
Frontex' nuvarande mandat innefattar redan operativt samarbete i form av gemensamma återsändanden. Europeiska rådet har efterlyst en förstärkning av Frontex' operativa befogenheter och framför allt ett övervägande av möjligheten att regelbundet chartra flygplan för att genomföra dessa åtgärder. De här gemensamma åtgärderna bör göra återsändandena effektivare i logistiskt hänseende och kan också föra med sig ett antal högst önskvärda vinster i samband med förvisningar, som alltid är besvärliga.
Det bör också noteras att kommissionen uppmuntrar medlemsstaterna att i det här läget se till att deras beslut om återsändande är förenliga med de regler som fastställs i återvändandedirektivet, även om detta direktiv ännu inte har införlivats av majoriteten medlemsstater. Det betyder framför allt att frivilliga återvändanden måste prioriteras, att det måste finnas möjlighet att överklaga beslut om återsändande och att hänsyn måste tas till utsatta personers individuella behov. Återvändandedirektivet har ännu inte trätt i kraft. Det kommer det snart att göra, och därigenom kommer ytterligare garantier att kunna ges till de berörda personerna.
Det här var alltså de svar jag ville ge, i linje med EU-rätten. Tobias Billström förklarade givetvis också att vi, när det gäller alla dessa problem, försöker finna den rätta balansen mellan önskan att ta emot dem som förföljs av politiska skäl och verkligen förtjänar skydd och, samtidigt, behovet av att även inse att vissa ansökningar inte bör godkännas. Det är en svår avvägning, och kommissionen övervakar den noga.
Det var vad jag ville säga till parlamentet, och jag kommer naturligtvis att lyssna på de anföranden som följer på detta uttalande.
Véronique Mathieu
Herr talman! Unionen har en skyldighet att erbjuda människor som flyr undan krig och förföljelse värdiga mottagningsförhållanden och internationella skyddssystem som är förenliga med dess värden.
I flera år har EU dock tvingats hantera blandade migrationsströmmar och nätverk av människosmugglare som missbrukar nationella asylsystem för att få in personer som inte uppfyller villkoren för att få utnyttja dessa system.
Så vad kan vi göra? Den frågan har ställts i var och en av våra medlemsstater. Faktum är att det finns en gräns för medlemsstaternas absorptionsförmåga. Skyddssystem måste erbjudas åt människor som uppfyller objektiva kriterier, och om vi vill upprätthålla vår tradition att ta emot asylsökande måste vi vara bestämda när dessa asylförfaranden missbrukas för ekonomisk migration.
Det är också viktigt att framhålla att alla länder som utgör mål för nätverk för olaglig invandring från Afghanistan eller Irak genomför tvångsåtersändanden. De är skyldiga att göra det. Jag behöver bara nämna ett antal EU-medlemsstater som genomför sådana åtgärder och gör det oavsett sin politiska övertygelse.
Det råder inte längre någon politisk oenighet i EU om dessa frågor, och det är detta samförstånd som kommer att göra det möjligt att inom en snar framtid genomföra gemensamma återsändanden finansierade av Frontex. Detta initiativ, som ett gemensamt redskap för hantering av migrationsströmmar, måste välkomnas. Därför vill jag påpeka att gruppåtersändanden är något helt annat än kollektiva utvisningar enligt rättspraxis från Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna.
Domstolen i Strasbourg förbjuder alla åtgärder som tvingar utlänningar att lämna ett land i grupper, men den godkänner fall där en sådan åtgärd vidtas efter en skälig och objektiv granskning av varje utlännings individuella omständigheter.
Internationell och europeisk flyktinglagstiftning är mycket komplex för att garantera att dessa utvisningsförfaranden övervakas noga och genomförs i enlighet med den grundläggande principen om mänsklig värdighet.
Sylvie Guillaume
Herr talman! Jag har lyssnat noga till talarna, men jag vill ändå ta upp ett antal frågor och farhågor med anknytning till den fråga vi diskuterar, och i det sammanhanget är det oundvikligt att nämna två exempel från den senaste tiden.
Det första gäller utvisningen av 27 afghaner till Kabul, som en del av den grupputvisning som organiserades av Frankrike och Storbritannien. Jag undrar om kommissionen och rådet anser att Afghanistan är ett land där den fysiska integriteten för utvisade personer garanteras.
Kommissionen har just berättat att den inte kunde garantera att dessa utvisningar genomfördes efter kontroll av att de berörda personerna inte ansökt om internationellt skydd, eller i överensstämmelse med varje steg i detta förfarande för prövning av deras ansökan, om en sådan gjorts.
Det andra exemplet gäller Tysklands, Belgiens och Österrikes utvisning av romer till Kosovo, med vilket dessa länder har slutit återtagandeavtal trots att UNHCR i sina riktlinjer av den 9 november anser att, jag citerar, ”de romer som är bosatta i alla delar av Kosovo fortfarande får se sin rörelsefrihet och utövandet av sina grundläggande mänskliga rättigheter starkt begränsade [...] och det förekommer rapporter om hot och fysiskt våld mot dessa befolkningsgrupper”.
Mot denna bakgrund vill jag be om klargöranden på tre punkter. Varför har artikel 15 c i 2004 års kvalifikationsdirektiv, enligt vilken personer som utsätts för, jag citerar, ”allvarligt och personligt hot [...] på grund av urskillningslöst våld i situationer av internationell eller intern väpnad konflikt” har rätt till subsidiärt skydd, genomförts så bristfälligt?
Fråga två: Kan det anses legitimt att utvisa personer som uppehåller sig olagligt på EU:s mark eftersom de inte ansökt om internationellt skydd - trots att vi vet att många potentiella asylsökande, på grund av Dublin II-förordningen, inte lämnar in dessa ansökningar i den stat dit de först kommer därför att deras chanser att få sin ansökan godkänd är små och mottagningsförhållandena bedrövliga?
Till sist, fråga tre: Bör medlemsstaterna bekräfta rådets beslut av den 29 och den 30 oktober om att undersöka möjligheten att chartra regelbundna gemensamma flygningar för återsändande som finansieras av Frontex, och har de för avsikt att samtidigt enas om en europeisk förteckning över säkra länder och att vidta snabba åtgärder avseende ett gemensamt asylsystem som gör det möjligt att på en högre nivå harmonisera villkoren för prövning, beviljande och tillämpning av flyktingstatus?
Marielle De Sarnez
Herr talman, herr kommissionsledamot! För det första vill jag berätta om den sorg som många européer kände när två EU-medlemsstater den 20 oktober organiserade tvångsåtersändandet av afghanska invandrare: tre från Frankrike och 24 från Storbritannien. Dessa män, som lämnat ett land i krig för att komma till Europa i tron att de skulle kunna söka asyl och skydd här, har alltså skickats tillbaka till ett land som fortfarande befinner sig i krig, där deras säkerhet inte på något sätt kan garanteras.
Det här ställer vår uppfattning om mänskliga rättigheter på ända. Och föreställ er min förvåning när jag några dagar senare såg Europeiska rådet besluta inte bara om anordnande av gemensamma flygningar utan också om finansiering av dem via EU:s budget. Det här är något helt nytt, och givetvis finns det en koppling.
Herr kommissionsledamot! Det här är inte det EU vi älskar. EU finns inte till för att legitimera nationell praxis som strider mot de grundläggande rättigheterna. Det är alltför enkelt att lägga skulden på EU. När jag t.ex. hör den franske invandringsministern förklara att tvångsåtersändanden bör genomföras i EU:s regi vill jag nu säga att det inte var i det syftet som grundarna skapade EU.
Ni bad Paris och London försäkra sig om att de utvisade afghanerna verkligen getts möjlighet att söka asyl, att ansökan avslagits och att deras liv inte var i fara i det område dit de återsändes. Jag skulle därför vilja ha en uttrycklig bekräftelse från er på att en individuell prövning av varje asylansökan verkligen gjordes.
Jag skulle också vilja veta om kommissionen betraktar Afghanistan som ett säkert land, och om den inte gör det undrar jag om kommissionen håller med om att detta tvångsåtersändande skedde i strid med artikel 3 i Genèvekonventionen.
Jag är mycket tacksam för alla förklaringar ni kan ge oss.
Hélène Flautre
Herr talman! Till att börja med vill jag tala om hur glad jag är över att vi håller en debatt om den här frågan i dag, eftersom det står klart att stats- och regeringscheferna förväntat sig att utvisningen av olagliga migranter från EU till Afghanistan skulle kunna genomföras utan någon uppståndelse, och så blev det inte.
Det blev inte så av två skäl: för det första därför att Europeiska kommissionen har begärt information från Storbritanniens och Frankrikes regeringar, vilket är bra, och för det andra därför att vi håller en debatt i frågan i dag.
Det har redan ställts frågor. Är Afghanistan ett säkert land? Det tycker jag vi borde fråga Barack Obama om, eftersom han just beslutat att skicka 34 000 soldater dit. Ingen armé kan garantera överlevnaden för sina män i Afghanistan, och ska vi då kunna garantera att de migranter som vi skickar tillbaka dit inte utsätts för livsfara? Det här är ett skämt som inte heller UNHCR ställer upp på, eftersom man varmt rekommenderat medlemsstaterna att inte gå vidare med utvisningar av det här slaget.
För det andra råder det oklarhet kring kollektiva utvisningar. Alla - och i synnerhet jag själv - välkomnar att stadgan om de grundläggande rättigheterna blir bindande i framtiden. I artikel 19.1 står: ”Kollektiva utvisningar skall vara förbjudna.”
Ni säger att det här inte är någon kollektiv utvisning. Tobias Billström uttrycker sig på ett förtjusande sätt när han säger att det handlar om ett effektivt resursutnyttjande. Snart kommer gemensamma chartrade flygningar att säljas in på samma sätt som bilpooler för att motverka global uppvärmning. Det finns gränser! Och vilka är då de gränserna?
Ja, jag företräder Pas-de-Calais, där det finns många afghaner - vilket dessutom gett upphov till de utvisningar som organiserats av Eric Besson i Frankrike. Jag kan berätta att när den franska regeringen av kommunikationsskäl beslutar att anordna ett kollektivt återsändande och göra det till en mediehändelse sker det gripanden i Pas-de-Calais: kollektiva gripanden som är olagliga därför att de är diskriminerande.
Vi kan därför absolut inte ge de garantier ni talar om, herr Barrot, dvs. att detta är en gemensam insats för personer som, efter individuella bedömningar, befunnits vara olagliga migranter. Här handlar det definitivt om kollektiv utvisning eftersom det gjordes ett kollektivt gripande.
Marie-Christine Vergiat
Herr talman, mina damer och herrar! Man skulle kunna glädjas åt att den här debatten har hållits. I stället är jag bestört över det struntprat vi fått höra. Låt oss sluta med ordlekarna. Visst handlade det här om kollektiva utvisningar.
EU är en stolt försvarare av mänskliga rättigheter. Asylrätten är en av dessa grundläggande rättigheter. Men i dag har afghaner utvisats till ett land i krig, ett krig där många europeiska länder deltar.
Jag är ledsen, herr Barrot, men lagstiftningen i fråga är lika mycket EU-lagstiftning som nationell lagstiftning, och var snäll och hänvisa oss inte till var och en av de nationella situationerna. En stor del av de situationer som uppkommit har sin orsak i återvändandedirektivet, som jag hellre kallar ”skamdirektivet”, för det är ett skamligt direktiv i alla människorättsförsvarares ögon. Ni vet att asylsökande behandlas mycket olika i vart och ett av de europeiska länderna, och det är just på grund av dessa skillnader som afghaner inte kan söka asyl under rimliga förhållanden.
Jag ställer mig därför bakom alla de frågor som mina kolleger i parlamentet ställt, och jag vill be er att se till att resultaten av alla dessa olika linjer bedöms från fall till fall, om det är möjligt.
Christine De Veyrac
(FR) Herr talman! Jag vill uttrycka mitt stöd för det gemensamma initiativet av den brittiska Labourregeringen och den franska regeringen att utvisa olagliga afghanska migranter till deras hemland.
I motsats till vad somliga hävdat hade dessa personer faktiskt fått avslag på sina ansökningar om politisk asyl, och detta bilaterala initiativ måste nu utvidgas på EU-nivå. Migrationstrycket är en utmaning som vi måste ta oss an tillsammans, och det är tanken bakom den pakt för invandring och asyl som antogs för några månader sedan under det franska ordförandeskapet. Nu måste vi gå längre genom att slå ihop våra resurser och anordna gemensamma flygningar för återsändande med finansiering från Frontex.
De 27 ländernas beslut att be kommissionen undersöka denna fråga är ett första steg, och jag hoppas, herr kommissionsledamot, att kommissionen kommer att stödja detta förslag, eftersom allmänheten och, framför allt, de lagliga invandrarna, förväntar sig att vi ska bekämpa den olagliga invandringen.
Sari Essayah
(FI) Herr talman! I samband med definitionen av flykting i Genèvekonventionen anges att villkoren för att beviljas asyl ska granskas separat för varje individ. Som vi hörde i det föregående anförandet hade asylansökningarna behandlats korrekt, och förenade insatser för att återsända dessa personer kunde genomföras under förutsättning att det gjorts en separat granskning av varje persons förutsättningar.
Det som oroar parlamentet och mig är att säkerhetssituationen i Afghanistan är sådan att vi inte vet om någon kan återsändas dit. I Finland, exempelvis, har problemet lösts genom att man utfärdat tillfälliga uppehållstillstånd trots att de personliga villkoren för flyktingstatus inte uppfyllts - dvs. utan att asyl beviljats - eftersom vi inte vill skicka tillbaka människor till ett land i krig. Säkerhetssituationen i Afghanistan är alltför farlig för att någon ska kunna återsändas dit i nuläget, men längre fram, när läget är lugnare, kommer dessa personer att återsändas.
Janusz Władysław Zemke
(PL) Herr talman! Jag vill inledningsvis ta upp följande. Jag arbetade i många år på ministeriet för nationellt försvar i Polen, och i det sammanhanget reste jag många gånger till Afghanistan, för 2 000 polska soldater tjänstgör där. Att läget är så dramatiskt beror å ena sidan på att det finns människor där som är desperata och inte klarar av den svåra situationen eftersom det hela tiden pågår ett krig runt omkring dem. Å andra sidan finns det människor där som - det tvekar jag inte att säga - spelar ett dubbelspel. På dagen stöder de dem som i nuläget har makten, och på natten hjälper de talibanerna. I det avseendet är min grundläggande fråga följande: Har vi de instrument och den förmåga som krävs för att bedöma vilka avsikter och vilken situation de personer som kommer till Europa i själva verket har? Jag tror att vissa kommer helt enkelt för att de inte ser någon annan utväg och för att de är desperata, men det kan också finnas enskilda personer som spelar dubbelt.
Franziska Keller
(EN) Herr talman! Jag tycker att diskussionen bitvis varit märklig. Varför är de här människorna här olagligt? De är här olagligt därför att de inte har någon möjlighet att lämna sitt land, som befinner sig i krig, på ett lagligt sätt. De kan inte komma hit lagligt, så det är inte särskilt förvånande att de kommer hit olagligt. Vi vet alla hur svårt det är att ansöka om och få asyl eftersom Genèvekonventionen är rätt strikt på det området och man måste bevisa att man förföljs personligen, vilket givetvis är svårt när man flyr undan krig. Nu säger ni att vi, bara för att deras asylansökan inte godkändes, ska skicka tillbaka dem till Afghanistan, där det är krig och människor inte kan leva, där de inte kan överleva, där det inte går att försörja sig och där det för övrigt också utkämpas ett hårt krig mot kvinnor. Just av det sistnämnda skälet bör alla kvinnor som flyr därifrån beviljas asyl.
Jag vill uppmana alla medlemsstater och kommissionen att motverka återsändandet av dessa människor till Afghanistan.
Tobias Billström
rådets tjänstgörande ordförande. - Herr talman, ärade ledamöter! Tack för många och intressanta inlägg i denna debatt. Jag skulle vilja börja med att försöka summera vissa av de mest grundläggande principerna i denna fråga. Det gör jag lite med utgångspunkt från Véronique Mathieus första inlägg, där hon tog upp frågan om de blandade migrationsflödena. Det är nämligen så att vi har blandade flöden som kommer till Europeiska unionen, och eftersom Europeiska unionen inte har obegränsad mottagningskapacitet, precis som Mathieu pekade på, är det viktigt med en individuell rättssäker bedömning för att kunna avgöra vem som bör erhålla skydd i enlighet med europeisk lagstiftning och internationella konventioner. Över detta vakar kommissionen genom de direktiv som har antagits i enighet i unionen.
Det för mig då naturligt till de synpunkter som Sylvie Guillaume och Marielle de Sarnez framförde tidigare, nämligen huruvida Afghanistan är ett land där man kan garantera den enskildes säkerhet. Ja, det är ju just detta som hela diskussionen handlar om! Det är just detta som en enskild prövning syftar till att klargöra och att säkerställa. Det är målet för inrättandet av ett gemensamt europeiskt asylsystem att uppnå detta syfte. Jag tycker att flera av talarna bortser helt och hållet från detta i sina inlägg, nämligen att en rättssäker prövning, syftande till att klargöra att ett ja är ett ja och ett nej är ett nej, är det vi måste sträva efter. Vid ett nej ska ett återvändande äga rum, oavsett - jag upprepar detta så att alla ska förstå precis vad ordförandeskapet menar - till vilket land det rör sig om. Har vi klargjort och säkerställt att en person inte är i behov av enskilt skydd, kan vi med mycket gott samvete återsända den individen till ursprungslandet. Om detta sedan sker samordnat på ett flygplan där, precis som kommissionsledamot Barrot pekade på, flera olika fall, som alla har fått en enskild prövning, vistas ombord, eller om man åker enskilt är ju faktiskt av underordnad betydelse. Det är bara en logistisk fråga i sammanhanget.
Så vill jag vända mig till Franziska Keller som alltid för intressanta resonemang i dessa frågor. Ja, jag delar synpunkten att accessfrågan är komplicerad. Det är inte helt lätt att vi i dag har ett system som i princip förutsätter att man måste befinna sig på plats i Europeiska unionen för att lämna in sin asylansökan, samtidigt som man kanske inte alltid finner det särskilt lätt att ta sig hit till vår union för att göra detta. Men det är ju just därför som vi under det svenska ordförandeskapet har drivit arbetet med att inrätta ett gemensamt europeiskt vidarebosättningssystem, som kommer att kunna göra det möjligt i denna union att erbjuda ytterligare en väg, en passage, för de människor som kanske är de mest skyddsbehövande, de mest utsatta, de människor som inte har de ekonomiska medlen för att ta sig hit till unionen.
Låt mig säga att om alla unionens medlemsstater kunde ställa upp med lika många platser som Sverige gör idag - vi har 1 900 på årsbasis - i förhållande till sin befolkningsstorlek, då skulle Europeiska unionen på årsbasis kunna erbjuda 100 000 platser till UNHCR, FN:s flyktingkommissariat. Det är ingen liten strategisk reserv för att kunna stänga de värsta flyktinglägren runtom i världen och stå upp och visa den solidaritet som vi från ordförandeskapets sida anser att unionen ska visa med de länder utanför våra gränser som faktiskt inrymmer de flesta av flyktingarna i den här världen.
Jacques Barrot
Herr talman! Jag vill tacka alla talare.
Den största svårigheten är det som Véronique Mathieu kallade ”blandade migrationsflöden”, det vill säga att vi har invandrare som anländer av ekonomiska och miljörelaterade skäl, samtidigt som det anländer människor som är förföljda och som har rätt till internationellt skydd eller subsidiärt skydd. Det är detta som är svårigheten, och det behöver genomlysas ordentligt om vi ska kunna hantera dessa problem. Det är en mycket, mycket svår fråga.
Först vill jag svara. Jag kommer att läsa upp vissa delar av det franska svaret, eftersom ni har ställt frågor till mig när det gäller detta - själv kan jag inte svara på allt. Jag läser upp följande från det franska svaret:
”De berörda parter som inte själva lämnat in asylansökan har hörts som illegala flyktingar och blivit satta i administrativt förvar under överinseende av en häktningsdomstol.
Varje person informerades på sitt modersmål och inför förvaltningsdomaren om sin rätt att överklaga beslutet om att utvisas till Afghanistan, samt om sin rätt att söka asyl vid den franska myndigheten OFPRA (Office Français de Protection des Réfugiés et Apatrides), eller att utnyttja ett program för frivilligt återvändande som införts i samarbete med Internationella organisationen för migration.
Av dessa utlänningar var det bara en som varken lämnade in en asylansökan eller överklagade hos förvaltningsdomaren, och två som fick sina ansökningar handlagda av OFPRA, där de förhördes i närvaro av en tolk. Vid en förhandling i förvaltningsdomstol fick de möjlighet att, med biträde av advokat och i närvaro av tolk, förklara vilka risker de ansåg att de skulle utsättas för om de återvände till sitt ursprungsland.
Även om OFPRA har beviljat flyktingstatus eller subsidiärt skydd för åtskilliga afghaner som sökt skydd under liknande omständigheter ansåg OFPRA i detta fall att det inte fanns något allvarligt eller känt skäl att tro att dessa personer skulle utsättas för verklig risk för förföljelse eller allvarligt hot mot liv eller person om de utvisades.”
Vi fick även en reaktion från den brittiska regeringen. Jag har ärligt talat gjort det som mitt samvete och min pliktkänsla krävde; vi har varit noggranna med att ställa frågor till medlemsländerna.
Det jag skulle vilja säga er när det gäller begreppet ”säkert land” är att rättspraxis från EG-domstolen och Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna säger att det enkla faktum att man kommer från ett land eller en region där oroligheter förekommer inte räcker som skäl för absolut skydd mot utvisning eller rätt till subsidiärt skydd, utom i undantagsfall där nivån av allmänt våld är så hög att alla befinner sig i faktisk fara för liv eller hälsa bara som en följd av att vistas i det aktuella landet eller regionen. Dessutom är det sant att dessa undantagsfall inte åberopades i detta fall.
Med detta sagt skulle jag även vilja svara på frågan om gruppflyg. Frontex har redan organiserat gruppflygningar och även delvis finansierat dessa flygningar. Jag anser att detta verkligen måste nämnas. Det förekom sådana flygningar 2008 och 2009, så detta är inget nytt. Det som Frontex försöker göra - och jag tror att Frontex' verkställande direktör håller på att lyckas med det - är att se till att grupputvisningar utförs under anständiga förhållanden där människor respekteras. Frontex' verkställande direktör berättade till och med för mig nyligen att han sett att det i Österrike finns en ombudsman som särskilt övervakar hur dessa utvisningar genomförs.
Det vi också vill utveckla är den expertkunskap som finns när det gäller att se till att dessa personer, när de utvisas, överlämnas till sitt ursprungsland under anständiga förhållanden - och detta först när det säkerställts att de inte passar in på definitionen av personer som kvalificerar sig för internationellt skydd eller subsidiärt skydd. Det är också denna fråga vi för närvarande undersöker efter en begäran från Europeiska rådet. Vi har sannerligen inte kommit fram till denna tanke om tvångsåtervändande med flyg utan att ge garantier för att människor behandlas med respekt.
Framför allt skulle jag vilja påminna er om att vi i våras började lägga fram texter som ska hjälpa oss att komma närmare ett asylvänligt Europa, och i det avseendet vill jag tacka Tobias Billström och det svenska ordförandeskapet som hjälpt oss mycket. Vi har en text som handlar om mottagandeförhållanden, vi har granskat Dublinproblemet - Marielle De Sarnez tog med rätta upp denna fråga - och vi har till och med tagit upp frågan om att anpassa Dublinförordningen just för att den inte ska underminera utsatta personers intressen, i synnerhet barns, och vi har stött principen om att vissa undantag från Dublinförordningen ska införas.
Den 21 oktober antog kommissionen ytterligare två viktiga texter, en om kvalifikationsdirektivet och den andra om direktivet om handläggning av asylärenden. Det är i detta nya utkast till direktiv om handläggning av asylärenden som vi försöker införa kriterier som är sant objektiva och identiska och som gäller överallt. Vi behöver stöd från Europeiska byrån för samarbete i asylfrågor för att säkerställa att handläggningen ser mer eller mindre likadan ut överallt i Europa, så att ett Europa för asyl till slut kan bli verklighet.
Jag skulle vilja tacka det svenska ordförandeskapet. Jag anser att det har gjort ett bra jobb när det gäller att lägga fram dessa olika texter för rådet, men det är fortfarande en lång väg att gå innan de kan antas. Och vi har vissa problem. Med hjälp av det svenska ordförandeskapet som banat väg gör jag allt som står i min makt för att bygga ett Europa för asylsökande. Tobias Billström påpekade dessutom just vilket föredöme hans land varit för Europa. Och när det gäller detta problem visar medlemsländerna upp mer solidaritet när det gäller att ta emot dessa flyktingar och garantera deras skydd. Alla länderna måste börja göra det. Vi är inte där ännu, och det finns fortfarande en del länder som inte tar emot några flyktingar.
Det var vad jag ville säga. Jag är väl medveten om att jag inte svarat på varje enskild fråga. Det jag kan säga är att kommissionen trots allt har gjort allt den kan för att upprätthålla respekten för europeisk lag och, skulle jag vilja säga, kanske ännu mer för att upprätthålla respekten för europeiska värden.
Talmannen
Punkten är härmed avslutad.
