Förberedelser inför Europeiska rådets möte den 10-11 december 2009 (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är rådets och kommissionens uttalanden om förberedelser inför Europeiska rådets möte den 10-11 december 2009.
Cecilia Malmström
rådets tjänstgörande ordförande. - Herr talman, herr Barroso, ärade ledamöter! Det är trevligt att få denna möjlighet att diskutera med er inför nästa möte med Europeiska rådet. Det är ju det andra ordinarie mötet som hålls under det svenska ordförandeskapet, och det blir också sista gången som det leds av ett roterande ordförandeskap.
Som ni känner väl till så träder ju Lissabonfördraget i kraft den 1 december, men i enlighet med den deklaration som antogs i Europeiska rådet i december 2008, fortsätter det roterande ordförandeskapet att vara ordförande i Europeiska rådet tills ordförandeskapet är slut vid årsskiftet. Nu har alla medlemsländer ratificerat och deponerat sina ratifikationsinstrument i Rom. Därför är det väldigt roligt att kunna konstatera att Lissabonfördraget träder i kraft den 1 december.
Det har varit ett långt och mödosamt arbete - det vet parlamentet. Det nya fördraget kommer på flera vis att förändra det sätt som EU fungerar på. Genom fördraget får vi bättre möjligheter att ta itu med de viktiga frågor som EU står inför, och vi kan göra det mer demokratiskt, öppnare och effektivare. Det innebär också många viktiga reformer som berör er här i Europaparlamentet.
Vid Europeiska rådets extrainsatta möte förra veckan enades stats- och regeringscheferna om att välja Herman van Rompuy till ordförande i Europeiska rådet. Han kommer att leda Europeiska rådets arbete och driva det framåt från och med den 1 januari.
Enighet nåddes också, efter godkännande av kommissionens ordförande, om att utnämna Catherine Ashton till ny hög representant för utrikesfrågor och säkerhetspolitik. I enlighet med fördraget kommer Catherine Ashton att tillträda alla sina funktioner den 1 december, även som vice ordförande i kommissionen. I samband med att Europaparlamentet tar ställning till alla ledamöter kommer ni naturligtvis också att hålla utfrågningar med Cathrine Ashton. Jag har förstått att hon är på väg till utrikesutskottet inom kort för att presentera sig och svara på frågor.
Europeiska rådet nådde också en överenskommelse om att utnämna Pierre de Boissieu till rådets generalsekreterare.
Arbetet med att förbereda Lissabonfördragets ikraftträdande har fortsatt utifrån de utgångspunkter som ordförandeskapet berättade om i sin lägesrapport till Europeiska rådet i oktober. Den 1 december kommer ett antal beslut att fattas för att Lissabonfördraget helt ska vara på plats, till exempel om en reviderad arbetsordning för rådet och en arbetsordning för Europeiska rådet. Till Europeiska rådets möte i december kommer vi att presentera en ny rapport som sammanfattar läget för de frågor vi behandlat i anslutning till Lissabonfördragets genomförande och praktiska tillämpning. Den europeiska utrikestjänsten ingår bland dessa frågor. Rapporten ska också innehålla en färdplan som visar vägen framåt för arbetet på det området.
Vid Europeiska rådets möte i december kommer fokus framför allt att ligga på de ekonomiska och finansiella frågorna. Krisens effekter kommer att vara kännbara under lång tid framöver - inte minst på arbetsmarknaden. Men det är också viktigt att vi tänker långsiktigt, och bemöter viktiga utmaningar på såväl medellång som lång sikt.
EU, medlemsländerna och de europeiska centralbankerna har vidtagit en mängd åtgärder, till exempel garantiprogram för banker och den europeiska återhämtningsplanen. Dessa åtgärder har starkt bidragit till att öka den finansiella stabiliteten och minska krisens effekter på tillväxt och sysselsättning.
De ekonomiska utsikterna ser ljusare ut, men det finns fortfarande stora risker. Det är därför ännu inte tid att dra tillbaka de stödåtgärder som har vidtagits. Vi har inom rådet emellertid inlett en diskussion om hur avvecklingen av de särskilda krisåtgärderna ska se ut och när den kan inledas. Europeiska rådet kommer att se över det arbete som rådet bedrivit kring exitstrategier. Vi kommer också att följa upp EU:s återhämtningsplan.
I fråga om finansmarknaderna är det glädjande att läget på den finansiella marknaden har blivit avsevärt bättre. Finanssektorns behov av stödåtgärder har minskat. Därför måste vi utforma strategier om hur åtgärderna kan avvecklas på ett samordnat sätt. Det är emellertid viktigt att understryka att det fortfarande är för tidigt att inleda en generell avveckling av stödåtgärderna på det finansiella området.
Det svenska ordförandeskapet siktar på att nå enighet om ett antal vägledande principer om tidpunkt, samordning och turordning för hur stödåtgärderna ska avvecklas.
Nu till finansiell tillsyn. Det råder enighet om att ökat samarbete och förbättrad samverkan inom den finansiella tillsynen inom EU är nödvändig, inte minst med den erfarenhet vi har från finanskrisen.
Förslaget om utformning och inriktning av arbetet i Systemic Risk Council antogs av EU:s finansministrar vid Ekofinmötet den 20 oktober. Ordförandeskapet fick då mandat att inleda förhandlingar med Europaparlamentet, något som vi också har gjort.
När det gäller de tre ”mikromyndigheterna” är det ordförandeskapets målsättning att vid nästa Ekofinmöte den 2 december nå fram till en allmän inriktning för dessa och därmed för hela det så kallade tillsynspaketet, för att återrapportera till rådet i december.
Värdet att få en struktur på plats är betydande, gentemot finansbranschen, gentemot Europas omvärld och gentemot våra medborgare. I paketet ingår att upplägget ska ses över om tre år. Då kan vi rätta till eventuella brister som kan framstå som mindre funktionella och effektiva.
EU:s nuvarande strategi för jobb och tillväxt, den s.k. Lissabonstrategin, löper ut nästa år. Det är därför oerhört angeläget att EU enas om en ny strategi som kan främja en vision för långsiktig tillväxt och välfärd. Detta blir en av de viktigaste frågorna de närmaste månaderna och en av de prioriterade frågorna för det kommande spanska ordförandeskapet.
Den ekonomiska och finansiella krisen har skapat ett tryck för omedelbara insatser för att minimera effekterna på tillväxt och arbetsmarknad. Samtidigt har strukturella svagheter och de långsiktiga utmaningarna för våra ekonomier blivit tydligare.
Att bibehålla och stärka Europas konkurrenskraft på den globala marknaden, att bekämpa klimatförändringar och hantera utmaningarna som följer av en åldrande befolkning är krävande uppgifter för Europeiska unionen och dess medlemsstater på medellång och lång sikt. Här krävs gemensamma och samordnade lösningar, en gemensam vision och en förstärkt europeisk reformagenda för nästa tioårsperiod.
Visionen handlar om att vända utmaningarna till möjligheter. Det handlar om att till fullo inse den inre marknadens potential och ta tillvara fördelarna av utrikeshandel och öppenhet. Det handlar om att bejaka de möjligheter som ligger i att omvandla Europa till en eko-effektiv eller klimatsmart ekonomi och skapa en arbetsmarknad med höga sysselsättningsnivåer, hållbara offentliga finanser och en social sammanhållning.
Under det svenska ordförandeskapet genomförs en andra uppföljning av EU:s hållbarhetsstrategi. Det har gjorts framsteg på många områden. Samtidigt finns det flera områden med konstaterat s.k. ohållbara tendenser. Det handlar om att efterfrågan av naturresurser ökar snabbt, att den biologiska mångfalden minskar, att transporternas energiförbrukning ökar och att den globala fattigdomen består.
Vi har tagit upp hur vi kan övervaka och följa upp strategin på ett bättre och mer effektivt sätt, bl.a. om hur vi kan ta tillvara de samordningsvinster som uppstår i samspelet med andra EU-strategier, t.ex. Lissabonstrategin.
Vid Europeiska rådets möte ska också den integrerade maritima politiken tas upp. Kommissionen har nyligen kommit med sin framstegsrapport. Europeiska rådet kommer att ta del av rapporten och ge sin syn på den framtida inriktningen på detta viktiga tvärsektoriella arbete. I detta sammanhang vill jag särskilt lyfta fram synen på en hållbar ekonomisk tillväxt, arbete och innovation på ett eko-effektivt sätt.
Nu till en annan mycket viktig punkt på Europeiska rådets möte, nämligen antagandet av ett nytt femårigt arbetsprogram på området för frihet, säkerhet och rättvisa. Det så kallade Stockholmsprogrammet ska bli en efterföljare till det Haagprogram som nu gäller och som antogs 2004.
Visionen för Stockholmsprogrammet är ett tryggare och öppnare Europa där den enskildes rättigheter värnas. Programmet är ett resultat av intensiva kontakter och diskussioner i rådet och med Europaparlamentet. Samtidigt har det kommit värdefulla bidrag från nationella parlament, det civila samhället, EU-organ och olika byråer och myndigheter.
Mina kolleger, justitieminister Beatrice Ask och migrationsminister Tobias Billström, var här i går för en mycket lång debatt och presenterade Stockholmsprogrammet. Jag ska därför inte upprepa det de sade, men jag vill gärna ta tillfället i akt att understryka att Stockholmsprogrammet fokuserar på konkreta åtgärder som har ett mervärde i medborgarnas vardagsliv. Det inbegriper samarbete utanför EU. Ett tryggare och öppnare Europa förutsätter genuina partnerskap med våra partnerländer.
Det framtida arbetet på detta område bör bygga på en balans mellan åtgärder som syftar till att skapa ett säkert och tryggt Europa och åtgärder som syftar till att skydda den enskildes rättigheter.
Det ambitiösa arbete som har gjorts, och vårt framtida arbetssätt med ökat medbeslutande för Europaparlamentet, bör bidra till att ge oss ett handlingsprogram som bättre kan hantera dessa stora utmaningar.
Klimatförändringar. Naturligtvis precis när Europeiska rådets möte pågår, pågår också klimatförhandlingarna i Köpenhamn. Dessa frågor är viktiga för Europa och för hela vår planets framtid. För två veckor sedan stod statsminister Fredrik Reinfeldt i parlamentet i Bryssel och presenterade utfallet av Europeiska rådets möte i oktober, däribland de viktigaste delarna i EU:s ståndpunkter inför Köpenhamnskonferensen. Det är nu oerhört angeläget att vi fortsätter att framhålla för våra partners runtom i världen hur högt vi värdesätter detta, och att vi tillför momentum att driva förhandlingarna framåt. Det svenska ordförandeskapet sparar inte på några ansträngningar i detta arbete.
Europeiska rådet kommer nästa månad att utvärdera läget i de förhandlingar som pågår samtidigt, för att fatta de beslut som krävs för att vi ska kunna få ett framgångsrikt resultat i Köpenhamn.
Som vanligt kan det också komma upp ett antal utrikespolitiska frågor vid Europeiska rådets möte, men det är lite för tidigt ännu att säga vilka det kan bli.
Det svenska ordförandeskapets främsta prioriteringar har varit att svara upp till de krav som klimatförändringarna ställer och säkerställa att EU behåller ledartröjan inför förhandlingarna i Köpenhamn, samtidigt som vi ansvarar för ett fortsatt bemötande av den ekonomiska och finansiella krisen. Vid detta sista toppmöte får dessa frågor allra högsta prioritet.
José Manuel Barroso
kommissionens ordförande. - (EN) Herr talman! Vi har många gånger diskuterat de stora möjligheter som Lissabonfördraget ger EU. Låt mig därför än en gång uttrycka min tillfredsställelse över att Lissabonfördraget redan kommer att vara i kraft nästa gång vi ses. När fördraget är i kraft är det dags att ännu mer beslutsamt gå bortom diskussionen av institutionella frågor mot konkreta resultat och en politik för medborgarna.
Förra veckans utnämningar, av Herman Van Rompuy som ordförande i rådet och Catherine Ashton som hög representant och vice ordförande i kommissionen, är de första stegen mot ett fullständigt genomförande av Lissabonfördraget. Jag vet att både ordförande Van Rompuy och den höga representanten och vice ordföranden Ashton är ivriga att börja tillämpa Lissabonfördraget.
Utnämningen av Herman Van Rompuy var ett beslut som stats- och regeringscheferna enades om. Det är ett beslut som jag välkomnar och som jag själv verkligen stöder. Herman Van Rompuy har kommit att få enorm respekt som Belgiens premiärminister. Han bidrar med en kombination av Belgiens instinktiva europeiska identitet - en av de medlemsstater som grundade unionen och ett land som alltid har gått i spetsen för det europeiska projektet - och sin egen förmåga att skapa samförstånd. Det är precis dessa två egenskaper som är allra värdefullast hos en ordförande för Europeiska rådet.
Jag ser fram emot att arbeta tillsammans med honom och att träffa honom här vid debatter i plenum som gäller Europeiska rådet. Samtidigt som alla institutioner måste arbeta med respekt för sina egna och andra institutioners befogenheter är det också avgörande att vi alla tillsammans arbetar för EU:s gemensamma bästa.
Jag är mycket stolt och glad över att Catherine Ashton har utsetts till förste vice ordförande och hög representant. Det är en utnämning som jag stödde och samtyckte till vid Europeiska rådets möte, då den krävs enligt fördragen. Vi känner henne alla väl som någon som har både den politiska förmåga och den känsla för styrning som krävs för att inta den krävande första posten som hög representant och vice ordförande i kommissionen. Utifrån min egen erfarenhet av henne som kommissionsledamot kan jag försäkra er om hennes djupa engagemang för det europeiska projektet.
Som jag sade i går är nu alla utnämningar till kommissionen klara. Jag är särskilt glad över att det inom en vecka var möjligt att tredubbla antalet nominerade kvinnor, från tre till nio. Nästa kommission kommer alltså ha nio kvinnliga ledamöter, en mer än den aktuella kommissionen. Jag vill åter tacka alla er som har stött mig i den svåra uppgiften att uppnå åtminstone ett rimligt - inte ett perfekt, men ett rimligt - antal kvinnor i nästa kommission.
Jag ska nu gå över till fördelningen av portföljer. Jag kan med glädje försäkra Europaparlamentet att jag ska göra detta med full respekt för prioriteringarna i de politiska riktlinjer som jag presenterade för er och som vid er omröstning fick stöd i parlamentet. Jag ska också respektera alla de åtaganden som jag gjorde till parlamentet vid detta tillfälle. Sedan kan parlamentet hålla omfattande utfrågningar och rösta om det kommande kollegiet i januari.
Vid Europeiska rådets möte nästa månad har vi den första viktiga chansen att visa att vi nu inriktar oss på politikens innehåll och att detta kommer att göra skillnad. Jag vill helt kort uppmärksamma tre nyckelfrågor som kommer att stå i centrum.
För det första, klimatförändringarna. Det är verkligen lägligt med ett möte i Europeiska rådet en vecka innan toppmötet i Köpenhamn avslutas. EU har visat sig vara banbrytande när det gäller åtgärder mot klimatförändringar. Vi har varit först med att visa att ett system för utsläppshandel kan fungera. Vi har varit först med att föra fram ett bindande och tufft mål för utsläppsminskning. Vi har visat vägen i definitionen av hur den utvecklade världen verkligen kan hjälpa till med finansieringen av klimatförändringarnas kostnader i utvecklingsländerna.
Men när förberedelserna inför Köpenhamnskonferensen håller på att slutföras ökar pressen. Vi behöver förbli enade och satsa på vårt mål att minska de globala utsläppen och få fram den nödvändiga finansieringen. Det är vår uppgift. Vi måste tydliggöra att detta inte bara kan vara en uppgift för Europa. Det är också nödvändigt att andra, nämligen de stora ekonomierna, också bidrar till ambitiösa mål.
Vilka ska Europeiska rådets huvudbudskap vara? För det första vill vi se ett ambitiöst och meningsfullt avtal i Köpenhamn som först och främst innefattar målet på 2 °C. Det är avgörande. Ibland ser vi politiker och diplomater som förhandlar. De kan förhandla - vi kan förhandla - med varandra, men vi kan inte förhandla med vetenskapen. Vi kan inte förhandla med naturens egen vetenskap. Vi kan inte förhandla med de vetenskapliga rönen, och det lägsta målet är en överenskommelse som är förenlig med målet på 2 °C. Vi måste sätta upp konkreta och effektiva mål för utsläppsminskning för de utvecklade länderna samt konkreta åtgärder för utvecklingsländerna, särskilt de snabbväxande tillväxtekonomierna. De måste också vara heltäckande och omfatta alla punkterna i färdplanen från Bali.
För det andra, även om man i Köpenhamn olyckligtvis inte kommer att kunna slutföra något nytt fördrag måste konferensen medföra ett operativt avtal som grundas på verkliga åtaganden från alla sidor, med bidrag från alla stora aktörer och med stöd på högsta politiska nivå. Vi behöver en tydlig och enkel politisk text som visar att vi går från att tala om att hantera klimatförändringarna till att göra något åt dem. Och det bör tydliggöras att detta ska omsättas i ett fullfjädrat fördrag så snart som möjligt.
Avtalet bör vara detaljerat. Detta innebär specifika individuella siffror för utsläppsminskning och ett detaljerat finansieringspaket för att hjälpa utvecklingsländerna att utveckla program både för att begränsa klimatförändringarna och för att anpassa sig till dessa. Särskilt snabbstartsfinansieringen kommer att vara mycket viktig.
Slutligen upplever jag att ledarnas deltagande kommer att vara centralt eftersom det rör sig om svåra beslut som måste fattas på högsta politiska nivå. Jag gläder mig över att det efter premiärminister Rasmussens inbjudan nu redan är omkring 65 stats- och regeringschefer eller fler som planerar att delta i Köpenhamnskonferensen. Jag ska själv delta.
Ett annat viktigt område är Stockholmsprogrammet om frihet, säkerhet och rättvisa. Folk vill leva i ett välmående och fredligt EU där deras rättigheter respekteras och deras säkerhet skyddas. De vill kunna resa fritt och flytta tillfälligt eller permanent till andra europeiska länder för att studera, arbeta, bilda familj, starta företag eller pensionera sig.
Vi har kommit långt under de senaste tio åren. Borttagandet av kontrollerna vid de inre gränserna i Schengenområdet gör det möjligt för över 400 miljoner medborgare i 25 länder att resa utan gränskontroll från Iberiska halvön till Baltikum eller från Grekland till Finland.
Nu ger oss Lissabonfördraget en ny möjlighet att göra framsteg. Vi vet alla att området frihet, säkerhet och rättvisa kommer att omfattas av några av de mest betydande förändringarna genom fördraget. Genom fördraget hamnar hela detta politikområde inom ramen för våra normala förfaranden. Det förtydligar vilken åtgärd som kan vidtas och i synnerhet utvidgar det, genom Europaparlamentets fulla deltagande, den demokratiska ramen för denna politik.
Stockholmsprogrammet, som i stor utsträckning grundas på kommissionens bidrag och förslag, kommer att vara en viktig hävstång för att förverkliga detta. Det bör bana väg för ett omfattande och effektivt handlingsprogram som medför verklig förändring och verkliga fördelar för våra medborgare.
Efter att ha behandlats av Europeiska rådet måste programmet presentera de huvudsakliga prioriteringarna när det gäller rättsliga och inrikes frågor under de kommande åren och visa hur dessa ska förverkligas. Ett större iakttagande av de grundläggande rättigheterna, bättre tillgång till domstolarna, mer beslutsamma åtgärder mot organiserad brottslighet, människohandel och terrorism, effektiv hantering av migrationen - på alla dessa områden bör Stockholmsprogrammet beskriva en rad konkreta framsteg. Dessa frågor fordrar också en effektiv strategi i förbindelsen med våra tredjelandspartner, som jag är besluten att eftersträva när vi tillsammans arbetar för att på bästa sätt främja våra globala intressen.
Slutligen måste vi fortsätta lyfta fram insatser mot den ekonomiska krisen. EU:s åtgärder har utgjort ett viktigt bidrag under det senaste året. Nu behöver vi starka föresatser och en förmåga att koncentrera oss. Vi måste hålla noga uppsikt över våra återhämtningsåtgärder, särskilt som arbetslösheten fortfarande ökar. Vår högsta prioritering måste vara att hålla folk i sysselsättning och att hjälpa dem som har förlorat sina jobb att komma tillbaka till arbetsmarknaden.
Vi måste också börja utarbeta en dagordning för tiden efter krisen för att kunna utnyttja nya källor till tillväxt och hitta nya arbetstillfällen. Vi har skisserat denna dagordning i strategin för 2020, det rådfrågningsdokument som kommissionen skickade ut i går. Jag ser verkligen fram emot att höra parlamentets tankar och inkludera era synpunkter i det slutliga dokumentet.
Europeiska rådets ambitioner kommer också att sättas på prov i samband med framstegen med åtgärdspaketet för finansiell tillsyn. Jag vet att parlamentet delar detta mål och jag uppmanar er att samarbeta med rådet för att det slutligen ska kunna antas i mitten av 2010, så att de nya myndigheterna kan vara inrättade i slutet av 2010.
Klimatförändringar, frihet, säkerhet och rättvisa samt svaret på den ekonomiska och finansiella krisen - dessa är tre områden som påverkar medborgarnas liv varje dag, tre områden där Europeiska rådet kan visa att Lissabonfördraget verkligen har öppnat ett nytt kapitel i det europeiska projektets historia.
För att uppnå meningsfulla resultat måste kommissionen och parlamentet arbeta i partnerskap. Jag är mycket tacksam mot parlamentet för dess konsekventa stöd för de politiska ambitionerna på dessa områden, som presenterats av kommissionen och det svenska rådsordförandeskapet - som jag verkligen gratulerar för det hårda arbete de lagt ned - tillsammans med våra danska vänner som förbereder Köpenhamnskonferensen.
Låt oss på bästa möjliga sätt ta itu med vad vi har framför oss. Låt oss tillsammans verka för EU:s gemensamma bästa. Kommissionen och jag själv är redo att anta utmaningen. Jag är säker på att Europaparlamentet, vars befogenheter utökas i och med det nya fördraget, också kommer att visa sitt ansvar och sitt åtagande till medborgarnas Europa.
Joseph Daul
för PPE-gruppen. - (FR) Herr talman, mina damer och herrar! Nu är vi äntligen här.
Stats- och regeringscheferna har valt Herman Van Rompuy som den förste ordföranden för Europeiska rådet och Catherine Ashton som hög representant. Tack Fredrik Reinfeldt! Den siste statsministern som innehar Europeiska rådets roterande ordförandeskap. Tack för att ni har uppnått ett samförstånd om vilka två personer som ska axla den tunga bördan på de nya poster som inrättas genom Lissabonfördraget.
I dag vill jag här i parlamentet lovorda de inledande uttalandena från ordförande Van Rompuy. Han uppgav att bilden av rådet kommer att formas av dess resultat och han förespråkade en stegvis strategi. Det är genom denna metod - vad jag skulle beskriva som Jean Monnet-metoden, ett sätt att agera effektivt men utan politisk positionering - som Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) orienterar sig. Det är denna metod som har fört oss från gårdagens konflikter till dagens utmaningar. Det är denna metod som har fört oss från långa väntetider vid Schengenområdets gränser och från fluktuerande växelkurser till en stabil euro. Tack vare denna stegvisa integrering av Europa har avsevärda framsteg gjorts och ingen kan förneka detta.
Jag vill varna er för den lättköpta kritik som vi har hört under de senaste dagarna. Jag tänker särskilt på dem som har misskrediterat sig själva genom oansvariga uttalanden, bara för att komma med en kvick kommentar.
Medlemmarna i PPE-gruppen har också drömmar, som alla andra, men skillnaden mellan oss och andra är att vi försöker förverkliga dessa drömmar. Vi gjorde det med den europeiska integrationen, vi gjorde det med återföreningen och vi gjorde det också med Lissabonfördraget, som trots sina brister kommer att föra oss ytterligare ett steg åt rätt håll. Det är detta som européerna väntar sig, inte bara uppseendeväckande och kortlivade uttalanden.
Vi är övertygade om att ordförande Van Rompuy kommer att ta itu med sin uppgift med samma beslutsamhet och viljestyrka som han har uppvisat i sitt eget land, egenskaper som lett till framgång och erkännande från alla. Ordförande Van Rompuy har PPE-gruppens fulla stöd och jag ger honom vårt stöd i en uppgift som utan tvivel kommer att bli mycket svår.
Faktiskt tror jag att rådet kommer att utvecklas. Jag förväntar mig att det utvecklas till en mer öppen institution, med ett närmare samarbete med parlamentet och kommissionen. Jag förväntar mig att ministrarna slutar deklarera nationella segrar mot sina partner när de just har återvänt från Bryssel och att de slutar anklaga EU för allt som går snett. Slutligen förväntar jag mig att rådet slutar ändra sin ståndpunkt beroende på vem dess ordförande är. Tillsammans med PPE-gruppen förväntar jag mig allt detta av rådets första permanenta ordförandeskap. Fru Malmström, detta gäller inte er eftersom ni redan har utsetts till kommissionsledamot av ert land. Därför har ni inte längre något val - ni måste tala om Europa.
På PPE-gruppens vägnar gratulerar jag också Catherine Ashton, ny hög representant och vice ordförande i Barroso I-kommissionen. Vi välkomnar hennes utnämning och kommer att lyssna noga till hennes svar på våra frågor vid utfrågningen av kommissionsledamöterna i januari. Det är i slutet av denna process som hon kommer att tilldelas sina uppgifter som vice ordförande för Barroso II-kommissionen.
Herr talman, mina damer och herrar! Jag är glad att tiden då vi ställde frågor om individer ligger bakom oss och att vi slutligen med total sinnesro kan ägna oss åt grundläggande frågor. Vi vet att två viktiga frågor kommer att dominera Europeiska rådets möte i december. Den första frågan är en återställd tillväxt, vilket inte får ske utan en återställd sysselsättning. I detta avseende förväntar vi oss konkreta åtgärder från Europeiska rådet.
Det andra ämnet är klimatförändringarna. Alla vet att rådet kommer att ha en central plats vid toppmötet i Köpenhamn, som inte bara bör leda till politiska mål utan också till kvantifierbara åtaganden. Det är avgörande. Det första mötet i Europeiska rådet efter Lissabonfördragets ikraftträdande måste möjliggöra för EU att spela sin roll till fullo. Därför hoppas jag att det kommer att kunna använda sitt inflytande och hävda sina ståndpunkter med större beslutsamhet än tidigare.
Martin Schulz
Herr talman, mina damer och herrar - både de som är här och de som inte är här! Under de senaste dagarna, efter Europeiska rådets möte, har vi talat en hel del om personer och poster. I dag vill jag än en gång rikta mina kommentarer till er, herr Barroso. Det är viktigt för oss att diskutera personer och poster. Vad posterna beträffar hade vår grupp en tydlig prioritering. Vi sade att vi, som den näst största gruppen här i parlamentet, ville att den andra posten i kommissionen skulle komma från vårt parti, med andra ord den höga representanten som agerar som vice ordförande i kommissionen. Detta beror på att vi anser att kommissionen, som inte är en neutral organisation utan ett politiskt organ, bör spegla den verkliga situationen i parlamentet. Vi har uppnått vad vi har kämpat för. Jag vet att ni också har kämpat för detta och därför vill jag uppriktigt tacka er, trots att jag vanligtvis kritiserar er här i parlamentet.
Detta skickar ut en positiv signal eftersom det visar att det krav som vi som socialdemokrater kommer med här i parlamentet tas på allvar av er, då det fortfarande är en bit kvar fram till den slutliga omröstningen om kommissionen. Vi förväntar oss också att strukturen för de portföljer som ni ska tilldela de enskilda kommissionsledamöterna speglar de sakförhållanden och utmaningar som dessa personer står inför. Enligt min åsikt är detta mycket viktigare än debatten om tjänster och poster.
Naturligtvis är vi glada över att Cathy Ashton nu innehar posten som hög representant. Tillräckligt har sagts om Herman Van Rompuy och jag instämmer med föregående talare. Mycket viktigare än detta är dock frågan om vilka uppgifter dessa personer kommer att ansvara för. Jag tror inte att EU-medborgarna har något verkligt intresse för hur Herman Van Rompuy och Catherine Ashton valdes. Men frågan om hur vi kan minska arbetslösheten, som nu ökar i stället för att minska i EU, är en viktig fråga. Folk är intresserade av om vi verkligen ännu kan förhindra klimatförändringarna och om Köpenhamnskonferensen kommer att bli ett misslyckande eller en framgång. Men det räcker inte. Enligt min åsikt talar vi inte tillräckligt om klimatförändringarna. Vi diskuterar inte tillräckligt det faktum att det finns det en enorm potential att skapa arbetstillfällen genom övervinnandet av klimatförändringar och investeringar i miljövänlig teknik inom industrin. Miljövänlig teknik är ett framtidsprojekt och industripolitik och miljöskydd är inte ömsesidigt uteslutande utan kan kombineras med varandra.
De tankar som ni har redogjort för här om kommissionens struktur pekar åt rätt håll. Detta är en fråga som behöver lösas i Köpenhamn på samma sätt som den globala hälsopolitiken, frågan om huruvida EU ska visa solidaritet med en döende världsdel som Afrika, bekämpa aids och öppna upp för framtida resurser. Kan EU:s problem med tryggad energiförsörjning lösas på fredligt sätt? Eller hotas vi av tilltagande konflikter vid EU:s gränser i samband med köp av gas, olja och andra råvaror? Det är en uppgift för EU:s höga representant. Kontrollen av finansmarknaderna är ett viktigt politiskt mål för EU. I en fas när Europas skattebetalare fortsätter bära ansvaret för de kostnader som orsakats av krisen, är det verkligen skamligt att kasinot har öppnat igen och att spelarna åter har börjat resa världen runt. I detta fall behövs ingen debatt om tilldelningen av poster utan tydliga regler för EU:s finansmarknader. Det är mycket viktigare.
(Applåder)
Därför säger jag att, ja, Herman Van Rompuy och Cathy Ashton har blivit valda, men nu måste de sätta igång med sitt arbete och kommissionen måste sättas samman. Därför vill jag avslutningsvis upprepa mina kommentarer till José Manuel Barroso. Vi socialdemokrater har diskuterat våra tankar med er. Ett av våra önskemål har uppfyllts till vår belåtenhet, i fråga om posten som hög representant. Vi förutsätter att den politiska strukturen på miljö-, social- och finansområdet inom er kommission kommer att motsvara socialdemokraternas önskemål, och att dessa områden företrädesvis leds av socialdemokratiska kommissionsledamöter. Då kommer allt att vara i sin ordning.
Guy Verhofstadt
Herr talman! Jag ska inte gå tillbaka till förra veckans utnämningar. Låt mig bara säga att det var goda nyheter och att det var dåliga nyheter. De dåliga nyheterna var att ordförandens roll inte gick till en liberal, de goda nyheterna var att det var en belgare. Som kommissionens ordförande sade är Belgien faktiskt ett land med ett övergripande samförstånd, i alla fall när det gäller EU-frågor och EU:s framtid.
Så, herr Barroso, vad vi hoppas på nu är att vi får en ny kommission så snart som möjligt. Jag hoppas att det kommer att bli många liberala kommissionsledamöter i denna kommission - några menar att det är för många men för mig skulle 50 procent passa bra! Uppemot en tredjedel liberala kommissionsledamöter är en bra siffra. I alla händelser är jag mycket nöjd med att det bland de åtta liberala kommissionsledamöter som har presenterats som kandidater för kommissionen finns fyra kvinnor. Så det finns en könsbalans i den liberala delen av kommissionen.
När det gäller de kommande dagarna och veckorna anser jag att det finns tre centrala prioriteringar. För det första, Köpenhamn. Vi måste se till att det blir en framgång. Det finns två frågor som kvarstår: hur man ska hantera utvecklingsvärldens problem och hur man ska åstadkomma ett fördrag som är rättsligt bindande, eftersom detta är huvudfrågan. Själva innehållet i fördraget är viktigt men än viktigare är enligt min åsikt att allt detta blir rättsligt bindande.
Den andra punkten är Stockholmsprogrammet. För vår grupp är den grundläggande poängen här balansen mellan säkerhet och frihet. Det är tydligt att vi måste skydda våra medborgare mot terrorism och organiserad brottslighet. Men kanske har vi efter den 11 september lagt alltför stor vikt på säkerhet och skydd. Jag anser att Stockholmsprogrammet - och även ert ordförandeskaps filosofi - måste åstadkomma en omorientering mot respekt för de grundläggande rättigheterna och mot mer öppenhet i samhället. Jag anser att detta bör vara den stora ambitionen i Stockholmsprogrammet. Vår grupp, ALDE-gruppen, anser att det är mer ambitiöst än Tammerforsprogrammet och Haagprogrammet, och med en större tonvikt på folkets grundläggande rättigheter. Det är bra med skydd och organiserad säkerhet, men detta måste ske på ett balanserat sätt med respekt för de grundläggande rättigheterna.
Den tredje stora uppgiften för de kommande dagarna är, som kommissionens ordförande sade, den finansiella tillsynen. Herr Barroso! Det kanske blir allt tydligare att det i slutändan är ett enhetligt europeiskt finansiellt tillsynsorgan som vi behöver. Vi behöver ett välfungerande tillsynsorgan för gränsöverskridande finansinstitutioner som skulle knyta samman mikro- och makrotillsynen och kanske knyta denna så nära som möjligt till Europeiska centralbanken - varför inte? - och naturligtvis även till vad som händer i kommissionen.
Det är nu viktigt att rådet inte förringar de förslag som lagts fram. Det är min farhåga just nu. I parlamentet eftersträvar vi mer ambitiösa förslag, men jag tror att rådet för tillfället frestas att gå åt motsatt håll. Därför måste det finnas ett gott samförstånd om detta mellan kommissionen och parlamentet, som inbegriper följande budskap till rådet: Detta är medbeslutandeförfarandet, så om ni kommer med förslag och rådet kommer med förslag som är i linje med kommissionens förslag, kommer detta inte att fungera i parlamentet. Vi strävar åt motsatt håll.
Jag tror att det finns en majoritet här i parlamentet som är för att gå mot ett enhetligt tillsynsorgan. Det är vad vi behöver i framtiden och jag anser att det är ett viktigt budskap att ge till er för förmedling till ordförandeskapet, eftersom det utan tvekan kommer att bli en mycket omfattande diskussion den 10 och 11 december vid Europeiska rådets nästa möte.
Rebecca Harms
för Verts/ALE-gruppen. - (DE) Herr talman, herr Barroso! Som gruppledare i Europaparlamentet är jag naturligtvis nöjd med att vi kvinnor har lyckats öka synligheten för EU:s kvinnliga ledare. Men det är viktigt för oss att det inte bara är antalet kvinnor som räknas. Ni kan lita på att vi hjälper er att se till att kvinnorna har inflytelserika tjänster i kommissionen. Vi vill inte bara ha symboliska gester.
Det har blivit stor publicitet om personerna på toppjobben, Herman Van Rompuy och Catherine Ashton. Europaparlamentets ledamöter är mer bekanta med Catherine Ashton än med Herman Van Rompuy. Vi kommer att få möjlighet att lära känna dem ännu bättre vid utfrågningarna. Jag rekommenderar att ni ber Herman Van Rompuy att komma hit för att träffa parlamentets grupper, så att vi får veta mer om honom. Alla säger att belgarna är mycket stolta över honom. Varför inleder han inte en frivillig debatt med grupperna i Europaparlamentet, så att vi kan lära känna varandra bättre i början av hans mandatperiod?
Det var min tillbakablick på veckan som gick. Nästa toppmöte äger snart rum. Herr Schulz! Jag tycker inte vi talar för lite om Köpenhamn. Vi drar för få logiska slutsatser från våra diskussioner. Parlamentet ska den här veckan rösta om en resolution som inkluderar allt som skulle vara på sin plats i Köpenhamn, om man tror på Förenta staterna och forskarna. EU:s invånare har alltmer kommit att ta avstånd från dessa rekommendationer. Min analys av det centrala problemet bakom detta är att klimatskyddet ses som en börda och att de möjligheter som en konsekvent klimatpolitik innebär inte erkänns.
En annan punkt på dagordningen för nästa toppmöte är Lissabonstrategin. En av de långsiktiga uppgifterna för denna strategi har varit att främja hållbar utveckling, men vi har inte kunnat uppnå detta. Lissabonstrategins olika pelare har alltid prioriterats olika mycket. Miljö, social rättvisa och hållbarhet har alltid marginaliserats till förmån för äldre och, enligt min åsikt, förlegade prioriteringar som gäller industripolitik, ekonomisk politik och även forskningspolitik. Om ni vid nästa toppmöte tänker besluta att vi i vår ska anta den reviderade Lissabonstrategin har vi inte tid att analysera svagheterna med Lissabonstrategin vilken, som jag ser det, har misslyckats. Varför hamnade vi i en sådan katastrofal ekonomisk kris? Varför har vi så många sociala problem och arbetsmarknadsproblem i EU? Vi tror inte att det är någon god idé att utarbeta Lissabonstrategin och se över den utan noggrann eftertanke, utan självkritik och utan en verklig samrådsprocess, vilket krävs av fackföreningar och sociala organisationer, eftersom Lissabonstrategin är mycket viktig för oss alla och för EU:s perspektiv.
Slutligen vill jag ta upp Stockholmsprogrammet. Liksom många av dessa stora program låter det bra. Det är vad man ständigt säger om den och det är vad folk i allmänhet verkar tänka. Min grupp har dock fått intrycket att det finns en obalans mellan frihet och säkerhet. Vi är inte positiva till denna utveckling och vi kommer att uppmärksamma detta med hjälp av Swift-exemplet. Det var ett allvarligt misstag att inte föra upp Swift på dagordningen. Herr Barroso! Ni försöker kringgå parlamentet med detta preliminära Swift-avtal, och samtidigt bortse från farhågorna beträffande uppgiftsskyddet. Det är ett tecken på att friheten och säkerheten just nu inte är balanserade.
Timothy Kirkhope
för ECR-gruppen. - (EN) Herr talman! Låt mig först av allt önska Herman Van Rompuy och Catherine Ashton lycka till i sina nya roller. Jag hoppas att de kommer att kunna hitta former för sina poster som fungerar på lång sikt.
Om Europeiska rådet ska ha en halvpermanent ordförande bör det vara någon som på ett lågmält och praktiskt sätt skapar samförstånd bland medlemsstaterna där detta är möjligt och önskvärt. Om vi ska ha en stärkt hög representant för utrikes frågor bör den huvudsakliga uppgiften ligga i ett nära samarbete med medlemsstaterna för att samordna gemensam politik där det finns gemensamma målsättningar.
Dessa utnämningar bör utgöra en möjlighet att en gång för alla stoppa mardrömsscenariot med en alltmer centraliserad och byråkratisk europeisk utrikes- och säkerhetspolitik, till förmån för en politik som grundas på frivilligt samarbete mellan våra medlemsstater.
Särskilt utnämningen av Catherine Ashton, som för närvarande är ledamot av kommissionen, måste ha varit en källa till glädje för ordförande Barroso, även om detta inte får ge kommissionen ett tillfälle att öka sitt inflytande på bekostnad av EU:s demokratiska institutioner.
Men efter att ha ägnat ett årtionde åt de egna institutionerna behöver EU nu återgå till sakfrågorna. Det sägs ofta att medborgarna i våra medlemsstater inte förstår EU och att EU skulle vara mer populärt om de gjorde det. Men här missar man en viktig poäng. Våra medborgare förstår alltför väl EU:s självupptagenhet. Vad de inte förstår är varför så mycket tid, arbete och resurser ägnas åt institutionella processer men så lite åt politiska resultat som faktiskt skulle kunna göra en skillnad i deras liv.
Våra medborgare kan se att våra ekonomier befinner sig i kris, att arbetslösheten ökar, att det är svårare för företagen att uppnå tillväxt, att klimatförändringarna förvärras och att andra delar av världen i snabb takt ökar sin konkurrenskraft.
Men när de vänder sig till EU ser de en union som har ägnat åratal åt institutionellt käbbel. Om de har förlorat sina jobb, varför skulle de bry sig om hur omröstning med kvalificerad majoritet fungerar i detalj? Om deras barn står inför en oviss framtid, varför skulle de vara intresserade av medbeslutandets invecklade funktionssätt?
Jag hoppas att utnämningarna i förra veckan innebär att dessa år av inåtvändhet är ett avslutat kapitel. EU måste gå vidare och koncentrera sig på det verkliga arbete som ska göras, på att bygga dynamiska och konkurrenskraftiga ekonomier och skapa ett starkt globalt handelssystem och, särskilt under loppet av de kommande veckorna, på att säkra ett verkligt effektivt avtal om klimatförändringarna.
Jag medger att det svenska ordförandeskapets och ordförande Barrosos uttalanden är uppmuntrande i detta avseende. Låt oss hoppas att praktiska resultat på andra områden som är avgörande för alla våra medborgare nu kan följa.
(Talaren gick med på att besvara en fråga med blått kort enligt artikel 149.8.)
John Bufton
(EN) Herr talman! Efter de vackra orden från Timothy Kirkhope om den situation som vi befinner oss i är min fråga till honom: Upplever ni inte att ni har nekat det brittiska folket en folkomröstning, vilket David Cameron utlovade i Storbritannien? Ni är här utan mandat och det centrala är att det brittiska folket, liksom folket i större delen av EU, inte har haft något inflytande över Lissabonfördraget.
David Cameron borde skämmas. Faktum är att de konservativa här i parlamentet röstar genom att trycka på grönt, grönt, grönt. Det är framåt, framåt, framåt hela tiden. De är för EU. Jag menar att det är dags att ni säger som det är och förklarar för folket därhemma var ni egentligen står.
Timothy Kirkhope
(EN) Herr talman! Jag beklagar verkligen att den brittiska inrikespolitiken verkar ha tagit över den här förmiddagen. Jag vill tydligt framhålla att jag inte skäms över något som det konservativa partiets ledare säger eller gör. Dessutom - det är vi alla på det klara med - har vi alltid sagt att vi vill lägga fram Lissabonfördraget för det brittiska folket, om det inte redan har ratificerats. Jag anser att det är en hedervärd ståndpunkt.
De som talar om overkliga mål för EU, de som talar på ett extremt och överdrivet sätt, kommer inte att åstadkomma något bra för dem jag har talat om i mitt anförande - medborgarna, inte bara EU-medborgarna utan även medborgarna i mitt eget land, som vill ha välstånd och som vill ha säkerhet i sina liv, nu och i framtiden. Detta institutionella navelskåderi påverkar dessa personer lika mycket som det påverkar EU-institutionerna.
Lothar Bisky
för GUE/NGL-gruppen. - (DE) Herr talman! Jag välkomnar de två kandidaterna på GUE/NGL-gruppens vägnar. Framför allt välkomnar vi det faktum att en kvinna har blivit vald. Vi antar att de båda kandidaterna till de höga posterna inte bara kommer att ägna sig åt sina ansvarsområden utan att de också utvecklar ett samarbete med parlamentet.
Vi förväntar oss att rådet går in mer i detalj på de sociala frågor som är en konsekvens av krisen och drar rätt slutsatser. Miljarder har hittills betalats ut till bankirerna men vanligt folk har knappast fått någon hjälp alls. Martin Schulz har rätt när han säger att kasinot har öppnat igen, men samtidigt ökar fattigdomen och särskilt barnfattigdomen.
Till följd av krisen försvann fyra miljoner arbetstillfällen inom hela EU. Enligt kommissionens rapporter skulle denna siffra kunna öka till sju miljoner under nästa år. Vi vet att uppskattningar av detta slag ofta är lägre än de verkliga siffrorna. Till exempel har 1,5 miljoner människor i Tyskland korttidsarbete och det är viktigt att betona detta.
Ökande arbetslöshet och fattigdom är de första tecknen på ännu större ojämlikhet när det gäller människors förutsättningar, vilket kommer att inverka kraftigt på utbildningsmöjligheterna. Vi måste också diskutera detta. Den fråga som inställer sig är huruvida stats- och regeringscheferna ska kunna hitta vägar ut ur krisen som kombinerar den europeiska integrationsmodellen med sociala framsteg och som har verkliga resultat för EU-medborgarna. I stället för exitstrategier för de ekonomiska återhämtningsprogrammen och obligatorisk budgetkonsolidering behöver vi en politisk förändring. Jag har bara tre kommentarer om detta. För det första förväntar vi oss att rådet meddelar sin ståndpunkt om planerna för strategin för 2020, som är avsedd att ersätta den misslyckade Lissabonstrategin. Innovation och kunskap, kamp mot utestängning, miljövänliga ekonomiska strategier, ett digitalt Europa - som en lista över slogan låter detta inte så illa. Men vi behöver snabba och konkreta förslag som beskriver hur allt detta ska genomföras.
För det andra måste rådet slutligen göra ett åtagande om ett strikt kontrollsystem för finansmarknaderna. Jag har några berättigade frågor om hur rådet ska kunna förena detta med befintliga fördrag. I vissa fall är nämligen restriktionerna av den fria rörligheten för kapital och betalningar varken tillåtna eller önskvärda. Vi är intresserade av att se hur ni tänker uppnå detta.
För det tredje betonar jag åter att rådet måste tydliggöra att det behövs ett bindande avtal om klimatförändringarna efter Köpenhamnskonferensen. Frivilliga åtaganden har aldrig lett till det önskvärda målet.
Nigel Farage
Herr talman! Ni är alla mycket dämpade den här förmiddagen. Jag trodde att det här skulle vara ett stort och stolt ögonblick! Det har tagit er åtta och ett halvt år av översitteri, lögner och förkastande av demokratiska folkomröstningar. Åtta och ett halvt år har det tagit er att få igenom detta fördrag och den 1 december kommer det att vara på plats.
Arkitekten till allt detta, Giscard, ville att detta konstitutionella fördrag skulle ge EU en stark, global röst, men jag är rädd att ledarna allesammans har tappat modet. De har bestämt att de vill ha sina egna ansikten på den globala arenan och inte någon från EU. Därför har man utnämnt ett par politiska dvärgar.
Kissingers fråga om vem han skulle ringa i Europa har väl egentligen inte besvarats. Jag antar att svaret bara kan bli José Manuel Barroso. Han är den ende som någon någonsin har hört talas om och han är troligen den store vinnaren på dessa poster. Inte undra på att ni ser så glad ut den här förmiddagen.
Och vi har en ny ordförande för EU, Herman Van Rompuy. Det är inte helt lätt att säga, är det? Jag kan inte se honom stoppa trafiken i Peking eller i Washington. Jag tvivlar på att någon skulle känna igen honom ens i Bryssel. Och ändå får han en lön som är högre än Barack Obamas, vilket säger er allt väsentligt om denna europeiska politiska klass och hur de tar hand om sig själva.
Men han är åtminstone en vald politiker, till skillnad från baronessan Cathy Ashton, som är en verklig representant för den politiska klassen av i dag. På sätt och vis är hon perfekt, inte sant? Hon har aldrig haft ett riktigt jobb och hon har aldrig någonsin valts till något alls. Så hon verkar vara perfekt för EU.
(Talmannen bad talaren att avsluta.)
Hon har aldrig valts till något och ingen vet vem hon är! Till och med premiärministern talade om baronessan ”Ashdown” i stället för Ashton. Vad jag menar är att ingen någonsin har hört talas om henne. Hon är till och med mindre känd än Herman Van Rompuy! Det är verkligen en prestation.
Hon har spårlöst nått toppen. Hon är en del av denna postdemokratiska tidsålder. Hon gifte sig med rätt person, med en rådgivare, vän och anhängare till Tony Blair, och hon fick en plats i det brittiska överhuset. När hon var i överhuset fick hon ett stort uppdrag och detta uppdrag var att lotsa Lissabonfördraget genom överhuset och att samtidigt låtsas som om det inte alls liknade EU-konstitutionen. Hon är bra på att hålla minen. Hon krossade kraftfullt varje försök i överhuset att se till att det brittiska folket fick en folkomröstning.
Här är hon nu. Hon har aldrig kandiderat till något offentligt uppdrag men får nu ett av toppjobben i EU. Hennes utnämning är en skam för Storbritannien.
(Inpass från salen)
Jag har åtminstone blivit vald, till skillnad från henne! Hon har inte blivit vald och folket har ingen möjlighet att avsätta henne.
Men lyssna nu till det som kommer. Det finns något som är ännu allvarligare. Catherine Ashton var en aktiv medlem av den brittiska kampanjen mot kärnvapen (CND). Faktum är att hon var kassör för denna kampanj under en period när den mottog mycket stora donationer och vägrade uppge källan. Det är nu känt att dessa donationer kom från en man vid namn Will Howard, som var medlem av det brittiska kommunistpartiet. Kan baronessan Ashton neka till att hon då hon var kassör mottog medel från organisationer som motsatte sig västerländsk kapitalism och demokrati? Den frågan måste ställas.
Och är vi egentligen nöjda med att någon som ska vara ansvarig för vår internationella säkerhetspolitik för några år sedan var aktivist i en organisation som CND? Om vi verkligen tycker det så behöver vi uppriktigt sagt genomgå en undersökning! Jag anser inte att hon är rätt person för jobbet. Hon saknar erfarenhet och hon måste besvara dessa frågor. Mottog hon pengar från västvärldens fiender? Den frågan måste besvaras.
Vi har alltså våra två dvärgar. Intetsägande personer kommer att leda andra intetsägande personer. Men jag gläder mig inte eftersom de kommer att gå vidare med en politisk union, och medan våra ledare för stunden kanske har räddat ansiktet för sig själva på den internationella arenan har de alla svikit sina nationella demokratier. Den europeiska staten är här. Vi kommer att få en lavin av nya lagar på grund av Lissabonfördraget och för mig råder det ingen tvekan om att det måste hållas en fullständig, fri och rättvis folkomröstning i Storbritannien för att avgöra om vi ska stanna kvar i denna union eller inte. Jag hoppas innerligt att vi röstar för att gå ur, men hur det än blir så måste folket tillfrågas.
(Talaren gick med på att besvara en fråga med blått kort enligt artikel 149.8.)
Talmannen
Jag skulle vilja säga något till Nigel Farage. Det skulle verkligen uppskattas om vi kunde lugna ner stämningen lite. Vissa ord och uttryck är inte alltid lätta att acceptera.
Edit Herczog
(EN) Herr talman! Nigel Farage har sagt att de personer som valdes förra veckan inte är personer som kommer att stoppa trafiken. Det är därför vi valde dem. Vi ville välja personer som kommer att få trafiken att röra sig för alla EU-medborgare så att de får ett bättre liv och det är vad de kommer att göra.
Herman Van Rompuy och Catherine Ashton är för folket och 480 miljoner EU-medborgare kommer snart att veta det. Det är det som det handlar om. Vi måste stå upp för dem. Vi måste värna om deras personliga integritet. Och, herr Farage, jag vill citera ett ungerskt ordspråk för er. Det är bra att ni är här. Om apan klättrar upp i trädet, är det lättare att se dess baksida!
Nigel Farage
(EN) Herr talman! Med all respekt anser jag att den ärade ledamoten helt har missat poängen, eftersom hon två gånger sade ”de personer som valdes förra veckan”. Men de valdes inte. Det är min poäng och vad Catherine Ashton beträffar har hon aldrig någonsin valts till något offentligt uppdrag. Hon inleder ett arbete med oerhört inflytande, och folket i EU och i Storbritannien och på alla andra platser har ingen möjlighet att ställa henne till svars eller avsätta henne, och detta är i grunden vad som är fel med hela detta EU. Det handlar om byråkrati kontra demokrati. Det hela har gått mycket, mycket snett.
Men kan jag återgå och ställa en fråga till er, herr talman? Ni verkade mena att jag hade sagt något som var olämpligt eller överdrivet eller felaktigt. Kan ni vänligen förklara vad det var? Jag skulle vilja veta det.
Talmannen
Ert sätt att beskriva valet av personer som är så viktiga för EU och vad ni sade om hela frågan i samband med detta är, enligt min åsikt, definitivt opassande i detta sammanhang.
(Protester)
Det är min åsikt.
Nigel Farage
(EN) Herr talman! När ni blev vald till talman sade ni att ni skulle agera som en neutral talman för att se till att alla sidor i debatten fick en chans att uttala sig. Om ni kritiserar mig för det politiska innehållet i vad jag säger, då gör ni inte ert jobb som en neutral talman.
Andreas Mölzer
(DE) Herr talman! Efter denna upprörda stämning kanske vi behöver ett mer jordnära förhållningssätt. Energihungrande tillväxtekonomier och slösaktiga industriländer var inte ens redo att genomföra Kyotoprotokollet. Därför tvivlar jag på om något kommer att förändras efter Köpenhamnskonferensen. Syftet med handeln med utsläppsrätter kan också ifrågasättas, då miljoner spenderas på detta medan de verkliga alternativen, såsom förnybar energi, får hålla till godo med struntsummor. Detta får absolut inte leda till att kärnkraftverk framhålls som ett Kyotovänligt alternativ.
Den andra överhängande krisen, nämligen stödkapplöpningen för den problemtyngda biltillverkaren Opel, är en lika explosiv fråga. Tecken såsom en ordernedgång togs inte på tillräckligt stort allvar och EU har troligen genom sin reglering bidragit till nedgången i en tidigare blomstrande industri. De lärdomar vi måste dra från detta är att vi i framtiden måste inrätta grundläggande villkor som är förutsägbara och som alla industrier kan planera efter. Innan vi har fullt utvecklade strukturer på plats är det oansvarigt att lägga miljarder euro av EU-skattebetalarnas pengar på detta problem. Det är viktigt att i alla fall se till att dessa pengar inte går till USA. Dessutom måste regler för återbetalning införas.
Det bör åtminstone vara möjligt att lägga grunden till att slutföra arbetet med den ”öppna” EU-medborgaren vid det kommande mötet. Stockholmsprogrammet ger folket färre rättigheter, inte fler, eftersom de inte kommer att kunna kontrollera hur uppgifterna används. Det finns inget tecken på ett stopp för övervakningen av passagerare, den kontroversiella frågan om uppgiftsskydd har ännu inte lösts och om vi ska inrätta ett europeiskt asylsystem bör vi enligt min åsikt tillämpa mycket hårda kriterier, såsom de kriterier som tillämpas i Danmark.
Cecilia Malmström
rådets tjänstgörande ordförande. - Herr talman! Tack gruppledarna för dessa mycket inspirerande inlägg. Inte alla, men de allra flesta verkar i likhet med det svenska ordförandeskapet glada över att vi kunde få dessa två utnämningar i hamn, Herman Van Rompuy och Catherine Ashton. Båda dessa personer bidrar till koherens, stadga och ökad samordning i Europeiska unionen, och det behövs för att vi ska kunna fokusera på de stora utmaningarna som löper över de sex månaders ordförandeskapen. Det tror jag är mycket bra.
Nu kan de när de väl är utnämnda, precis som Martin Schulz har sagt, fokusera på sina uppgifter och vi kan komma ifrån denna debatt. När Lissabonfördraget nu äntligen träder i kraft den 1 december så kanske också den brittiska inrikespolitiska debatten kan lämna denna kammare. EU behöver moderna spelregler och Lissabonfördraget kommer att ge oss det. Vi är bättre rustade att ta itu med de stora frågor vi står inför.
Den närmaste tiden fram till det europeiska toppmötet är det framför allt tre frågor där det svenska ordförandeskapet hoppas att med er och kommissionens hjälp flytta fram positionerna. Klimatfrågan: Vi gör vårt yttersta för att få en ambitiös politisk överenskommelse med en tidtabell, så att detta så småningom kan bli legalt bindande. Vi kommer under en lång tid att få leva med resultaten från Köpenhamn och det som kommer efter och långsamt ställa om våra samhällen till att bli mera klimatsmarta.
De ekonomiska frågorna: Även om det ljusnar på de finansiella marknaderna så står vi inför stor arbetslöshet i många länder och detta kommer att prägla oss under många år framöver.
Vad gäller Verhofstadts frågor om övervakning är jag glad att vi ändå tar många steg framåt i den här frågan. Problemet med den finansiella övervakning som har funnits hittills är att den har fokuserat för mycket på individuella företag och för lite på hela det finansiella systemet. Samarbetet mellan de olika övervakningsorganen har heller inte fungerat. Med de nya europeiska övervakningsorganen på plats kommer vi att kunna avhjälpa detta. Det blir en övergripande syn och ett ökat samarbete. De blir ju också ansvariga inför rådet och Europaparlamentet. Övriga detaljer kring detta kommer att diskuteras på Ekofin-mötet den 2 december, då jag hoppas att man kommer framåt ytterligare.
Slutligen om Stockholmsprogrammet: Detta är ett väldigt viktigt beslut som vi också kommer att leva med under lång tid framöver och där Europaparlamentet kommer få mycket stort inflytande i framtiden. Det handlar precis som många av er har sagt om att hitta lösningar på de fruktansvärda problem vi står inför när det handlar om gränsöverskridande brottslighet, trafficking, hotet från terrorismen och om att balansera detta med en politik som också sätter medborgaren i centrum och ser till att det finns respekt för den enskildes integritet.
Jag hoppas att vi kan komma fram till ett långsiktigt program som arbetar med dessa frågor i det s.k. Stockholmsprogrammet. Dessa tre frågor har tillsammans med några andra frågor varit det svenska ordförandeskapets prioriteringar och jag är mycket glad över att se att vi förhoppningsvis kommer att ro detta i hamn i december. Tack så mycket, jag har ju anledning att återkomma också i slutet på denna debatt.
José Manuel Barroso
kommissionens ordförande. - (EN) Herr talman! När det gäller den konkreta frågan om Swift vill jag förtydliga vår ståndpunkt eftersom jag anser att detta är extremt viktigt. Det har också att göra med Stockholmsprogrammet.
Swift-programmet är ett mycket värdefullt instrument för medlemsstaterna i deras kamp mot terrorismen. Det har gjort det möjligt för medlemsstaternas myndigheter att förhindra terroristattacker i Europa. Vi talar inte om teoretiska fall. Vi talar om verkliga fall.
Det förslag till avtal mellan EU och Förenta staterna som för närvarande diskuteras är en övergångslösning med en maximal giltighet på 12 månader. Det behövs för att lagligen ersätta det befintliga avtalet efter att lagringen av uppgifter flyttas från Förenta staterna.
Om interimsavtalet antas före den 1 december och den rättsliga grunden ändras kommer man därigenom att undvika en säkerhetslucka och ett allvarligt slag mot förbindelserna mellan EU och Förenta staterna på detta område.
Vid det sammanträde som vi nyligen hade med EU och president Obama var den första frågan som han tog upp just Förenta staternas och EU:s samarbete i kampen mot terrorismen. Han nämnde konkreta länder i Europa som nyligen undgått terroristattacker genom vårt samarbete i denna fråga.
Jag kan ge er uppgifter om detta om ni önskar. Fler än 5 450 fall inom programmet för att spåra finansiering av terrorism har hittills överlämnats till europeiska regeringar och över 100 nyligen framtagna tips har lämnats till europeiska länder från januari till september i år.
Jag kan ge er konkreta exempel. Denna information har varit ett viktigt stöd för europeiska regeringar vid utredningen av den al-Qaida-ledda planen att angripa transatlantiska flygningar mellan Storbritannien och Förenta staterna.
I mitten av september 2009 dömdes tre individer. Var och en av dessa dömdes till minst 30 års fängelse. I början av 2009 användes detta system för att kartlägga den finansiella aktiviteten hos en Europabaserad al-Qaida-medlem som var med och planerade en påstådd flygplansattack. Informationen överlämnades till regeringarna i länder i Europa och Mellanöstern.
Under sommaren 2007 användes samma system för att kartlägga den finansiella aktiviteten hos Tysklandsbaserade medlemmar av Islamic Jihad Union. Denna information bidrog till utredningen och till det slutliga gripandet av medlemmar i Islamic Jihad Union som planerade attacker på olika platser i Tyskland. De erkände senare dessa aktiviteter.
Detta system har alltså redan räddat många liv i Europa och på andra platser. Detta är en extremt allvarlig fråga. Jag håller helt med om att hela kampen mot terrorismen måste ske med full respekt för de grundläggande rättigheterna och med garantier för våra öppna och fria samhällen. Vi européer var de första i världen som sade till president Bush att han behövde stänga Guantánamo, och vi står fast vid detta. Samtidigt måste vi se till att vi förblir enade och engagerade i kampen mot terrorismen.
Därför vill jag försäkra er alla om att vi kommer att ge er ett nytt mandat på grundval av det nya Lissabonfördraget, just för att ta itu med denna fråga, där Europaparlamentet kommer att ha sina fullständiga befogenheter.
I början av 2010 ska vi komma med en ny grund i enlighet med Lissabonfördraget som naturligtvis kommer att ge parlamentet alla befogenheter för att agera i denna fråga. Vi vill att parlamentet också ska gå i spetsen för dessa åtgärder mot terrorismen och för säkerheten, naturligtvis med fullständig respekt för våra grundläggande rättigheter och våra rättsliga garantier.
Eftersom så många av er yttrade er - och jag tackar er för era kommentarer - i frågan om jämn könsfördelning, som är så viktigt för mig, för kommissionen och för EU-institutionerna, låt mig slutligen uppmärksamma att det i dag är 10-årsdagen av Internationella dagen mot våld mot kvinnor. Det är en dagordning där vi också måste göra något i EU. Tyvärr finns det ännu många fall i Europa där kvinnor angrips av sina manliga partner eller före detta partner. Jag vill passa på och visa vårt åtagande till denna mycket viktiga dagordning som också är en del av vårt europeiska samhälle.
Mario Mauro
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! I sina kommentarer till utnämningarna inför EU:s nya säsong använde den internationella pressen mycket flitigt uttryck som ”kandidater som inte är lämpade för jobbet” eller ”otillfredsställande kandidater”.
Jag vill gå emot den trenden. Guy Verhofstadt har aldrig haft mer rätt än när han sade att ett glas kan ses som halvfullt eller halvtomt. Därför undrar jag vad rådet hade för motiv vid valet av dessa individer. Jag tror att det var gemenskapsbaserade motiv och jag ska försöka förklara vad jag menar med detta. Att välja en avgående ledamot av Europeiska kommissionen för rollen som europeisk utrikesminister skickar ut ett tydligt budskap. Det säger att avsikten är att föra en gemensam utrikespolitik och inte en utrikespolitik som ansluter till någon viss nations synpunkter. Vad mig beträffar är nyheten därför inte att Catherine Ashton är brittisk utan att hon kommer från kommissionen. Med andra ord intar hon en gemenskapshållning i utrikespolitiska frågor som inte är kopplad till någon nations särskilda synsätt.
Den belgiska premiärministerns nominering som kandidat har ifrågasatts och man har jämfört honom med mer namnkunniga individer. Vad vi begär av Europeiska rådets ordförande, som ska inneha posten under två och ett halvt år, är inte att han ska skrika högre än andra eller hävda sin auktoritet mer än andra, utan att han kan övertala andra att uppträda enat. Av detta skäl anser jag att det var ett bra beslut att välja Herman Van Rompuy.
Vi måste drivas av en gemenskapsorientering. Om vi verkligen vill bygga EU gör vi rätt i att välja dessa individer utifrån detta kriterium. Vi kommer att kunna observera hur pass effektivt och ändamålsenligt detta val är när vi ser dem agera. Men jag uppmanar alla att bestämt stödja deras arbete. I annat fall kommer vi verkligen att ha försummat den bästa möjlighet vi någonsin kommer att få.
Juan Fernando López Aguilar
(ES) Herr talman! Jag tog ordet i går i plenum för att framhäva betydelsen av Stockholmsprogrammet, som står på dagordningen för Europeiska rådets möte den 10 december. Jag gjorde detta för att uppmärksamma dess innehåll och särskilt uppmana till största möjliga parlamentariska stöd för att gå vidare med det betänkande som utarbetats av tre utskott i samarbete. Jag syftar på utskottet för rättsliga frågor, utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor och utskottet för konstitutionella frågor. I går inriktade jag mig därför på vikten av att skapa ett EU för medborgarna och även för marknaden.
Det är nu rätt tillfälle att betona vikten av denna fråga ur konstitutionell synvinkel, för dagordningen för det möte i Europeiska rådet som ska hållas den 10-11 december. När allt kommer omkring kommer parlamentet att stärkas till följd av Lissabonfördraget.
Parlamentet kommer särskilt att stärkas på området frihet, säkerhet och rättvisa och genom utvecklingen av en handlingsplan som ska antas under det spanska ordförandeskapet. Anledningen är att det enligt artikel 17 i EU-fördraget och artikel 295 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt krävs ett sådant samarbete. Dessa artiklar uppmanar oss att ägna oss åt interinstitutionellt samarbete och kräver av oss att enas om ett interinstitutionellt samarbete för att tillsammans utveckla en strategi för Lissabonfördragets genomförande. Vidare krävs det att vi i detta också följer principerna om största möjliga öppenhet, subsidiaritet och samarbete med nationella parlament. Det senare kommer därför att vara en del av utvecklingen av Lissabonagendan.
Det innebär att vi kommer att behöva arbeta mycket hårdare. Livet kommer inte att bli lättare för oss. Tvärtom kommer det att bli mer komplicerat. Vi kommer också att tvingas genomföra en utvärderingsprocess för att lära av erfarenheten. Processens huvudsyfte kommer att vara att se till att vi följer den europeiska modellen och respekterar de grundläggande rättigheterna. Europaparlamentet kommer också behöva vara mer delaktigt när det gäller uppgiftsskydd. Jag tänker på uppföljningen av Swift-avtalet som togs upp tidigare i dag och som är så viktig i samband med vår bilaterala förbindelse med Förenta staterna.
Viktigast är dock att Europaparlamentet kommer att vara delaktigt i bedömningen och uppföljningen av EU-byråernas resultat. Jag syftar på Europol, Europeiska byrån för samarbete i asylfrågor, Eurojust och Frontex.
Av alla dessa skäl skulle jag önska att dagordningen för Europeiska rådets möte speglar vikten av ett stärkt åtagande till samarbete med Europaparlamentet, särskilt i samband med utarbetandet och uppföljningen av den åtgärdsplan som ska antas under de kommande sex månaderna, under det spanska ordförandeskapet.
Alexander Graf Lambsdorff
(DE) Herr talman! Vi har lyckats - Lissabonfördraget har trätt i kraft. Jag vill tacka Cecilia Malmström, det svenska ordförandeskapet och hela teamet som alla har arbetat mycket hårt. Detta är en verklig landvinning.
I detta sammanhang vill jag kort tala om två punkter som har utgjort temat för denna debatt. Den första punkten är rådets ordförande. Herr Barroso! Ni har just sagt att ni vill arbeta tillsammans med Herman Van Rompuy. Det är en mycket bra idé. Det är i sin ordning att ni arbetar tillsammans med rådet. Det finns dock en sak som jag vill framhålla mycket tydligt: Rådets ordförande är inte ansvarig inför Europaparlamentet eller något annat parlament. Det innebär att ni i er roll som kommissionens ordförande är den legitima demokratiska institutionen och den legitima demokratiska ordföranden för Europa. Så arbeta tillsammans för all del, men se till att ni sitter längst fram och styr fordonet.
Den andra punkten är att rådets företrädare sade att Cathy Ashton skulle påbörja både tjänsten som hög representant och tjänsten som vice ordförande i kommissionen den 1 december 2009. För det första är det bara en tjänst - hög representant och vice ordförande i kommissionen - och för det andra kan hon inte påbörja tjänsten utan parlamentets samtycke. Från den 1 december befinner sig den första Barroso-kommissionen i ett rättsligt ingenmansland mellan slutet på Nicefördraget och början på Lissabonfördraget. Först efter att ha fått parlamentets samtycke i slutet av januari 2010 kommer Cathy Ashton att till fullo kunna påbörja sin tjänst.
Slutligen ett ord om debattkulturen här i parlamentet. Vi behöver bara lyssna till Nigel Farage. Om han och hans parti någonsin skulle vara i regeringsställning i Storbritannien skulle britterna verkligen komma att värdera etableringsfriheten i EU, eftersom ett enormt antal av dem skulle flytta till Frankrike, Tyskland, Spanien och Italien, och till Portugal, herr Barroso.
Jill Evans
(EN) Herr talman! Rådets möte äger rum mindre än två veckor efter Lissabonfördragets ikraftträdande och som ministern sade har vi gått igenom en lång och svår process för att komma till denna punkt. Men många av oss upplever att vi har missat ett viktigt tillfälle. Det finns ännu en pusselbit som saknas, en central demokratisk faktor i förbindelsen mellan EU och Europas folk. Det är substaten eller den regionala förvaltningsnivån.
Många väljare upplever att EU är lika avlägset som någonsin och vi måste snabbt ta itu med detta. Inte alla hade en folkomröstning och möjlighet att uttrycka sina åsikter om EU:s framtida utveckling. Ändå finns det saker som händer inom EU som har en direkt inverkan på vårt arbete med att möta de utmaningar vi står inför och alla de politiska frågor som redan har nämnts - sysselsättning, sociala rättigheter, ekonomisk reglering, kampen mot terrorismen, fred och rättvisa. För övrigt är jag stolt över att tala i egenskap av ordförande för Campaign for Nuclear Disarmament (CND) i Wales.
Det är bara några veckor fram till toppmötet i Köpenhamn, den största utmaningen av alla. Upp till 80 procent av politiken för minskning och anpassning kommer att genomföras på lokal och regional nivå. Och många regionala förvaltningar, såsom Wales regering, har varit banbrytande i antagandet av radikal politik för att bekämpa klimatförändringarna. Det är där som eventuella internationella avtal som slutits kommer att omsättas i praktiken. Så vi måste se bortom medlemsstatsnivån till Europas invånare.
Söndagen den 13 december håller över 150 kommuner i Katalonien folkomröstningar om oberoendet från Spanien. Vad är EU:s svar på detta? Kommer det att stå på rådets dagordning? Jag betvivlar det verkligen, men det borde finnas med. Europa förändras och jag hoppas att den nye ordföranden kommer att inse detta och reagera därefter.
Peter van Dalen
(NL) Först av allt vill jag framföra mina komplimanger till det svenska ordförandeskapet för dess insatser under de senaste månaderna. Det förtjänar ett särskilt erkännande för det sätt på vilket det har löst Rubiks kub genom utnämningarna av Herman Van Rompuy och Catherine Ashton.
Jag är mycket glad över dessa utnämningar eftersom Herman Van Rompuy redan har sagt att hans personliga åsikter är helt irrelevanta. Hans ord är ett tecken på vishet och sunt förnuft från hans sida. Jag gratulerar Herman Van Rompuy till hans realistiska syn på EU och kommer att påminna honom om denna i framtiden, oavsett om påminnelserna förväntas eller behövs.
Tyvärr har jag också hört negativa uttalanden från personer som fruktar att den första permanenta ordföranden för rådet inte har tillräcklig kompetens för jobbet. Tydligen hade vissa personer hoppats på något slags europeisk superman. Jag delar inte dessa åsikter och Herman Van Rompuys första uttalanden har varit betryggande. Han har aldrig hävdat att han vill bli en europeisk superman av detta slag.
Herr talman! Vid rådets kommande möte måste de europeiska regeringscheferna vara mycket noga med sin Köpenhamnsstrategi för att kunna uppnå bästa möjliga resultat. Jag önskar ordförande Van Rompuy och Carl Bildt, rådets ordförande, all teknisk framgång i denna mycket viktiga uppgift. Dessutom önskar jag oss alla ett positivt och framför allt framtidsorienterat resultat.
Takis Hatzigeorgiou
(EL) Herr talman! Vid nästa rådsmöte kommer man att stå inför en viktig fråga, frågan om utvidgning. Vi förstår att Turkiet är ett viktigt kapitel i diskussionen om utvidgningen. Både Cypern och mitt parti - och jag vill säga detta mycket tydligt till Europaparlamentet - är helt positiva till Turkiets anslutning till EU. Men vi ska inte trötta ut oss genom att upprepa att denna anslutning inte kan ske om Turkiet inte uppnår resultat, liksom alla andra länder som har anslutit sig, i fråga om alla landets åtaganden till Cypern och EU.
Diskussioner pågår i Cypern mellan de två ledarna och om en lösning nås kommer det att vara en segersymbol för hela EU. Denna seger kommer att uppmuntra EU att inta sin plats i den moderna världen. Men vi måste påminna om sanningen och sanningen är att Turkiet ockuperar halva Cypern med 40 000 soldater vars uppgift ska vara att skydda 80 000 turkcyprioter. Det innebär två turkiska soldater utanför varje turkcypriotiskt hus. Jag känner inte till någon Europaparlamentsledamot som har så mycket säkerhet. Vi talar om en isolering av turkcyprioterna och vi är officiellt för att upphäva den ockuperande arméns isolering av turkcyprioterna.
Jag stöder Turkiets anslutning men vill ändå avslutningsvis påpeka att Cypern inte kan samtycka till öppningen av energikapitlet förrän Turkiet har uppfyllt sina åtaganden mot EU och Cypern och förrän landet har undanröjt det hinder som det sätter upp för Republiken Cypern i dess strävan att utvidga sitt ekonomiska område.
Zoltán Balczó
(HU) Den senaste tiden har man fattat två viktiga personalbeslut i enlighet med Lissabonfördraget. EU har nu en permanent ordförande och en utrikespolitisk hög representant. Innebär dessa personalbeslut något viktigt budskap för oss? Det gör de verkligen. Vi talar en hel del här i parlamentet om den balans som finns mellan Europeiska kommissionen, rådet och parlamentet. Enligt min åsikt finns det en obalans gentemot EU:s regering, kommissionen, som har monopol på lagstiftningsinitiativ. I vissa fall agerar den nästan som en domare. Den kontrollerar den huvudsakliga makten medan vi här i parlamentet står för det demokratiska godkännandet. Lissabonfördraget specificerar inte den permanenta ordförandens skyldigheter. Dessa kommer tydligen att bero på hur karismatisk och beslutsam personen på denna post är. Det kan tolkas utifrån beslutet att makten och kontrollen, i era ord, bör stanna hos kommissionen som företräder det överstatliga gemensamma intresset. Vi däremot säger att den ligger i händerna på ledaren för en makt som centralt kontrollerar 500 miljoner människors liv.
Å andra sidan är det också mycket viktigt att se till att vi agerar beslutsamt i samband med vår omedelbara uppgift, när vi talar om klimatkonferensen. Detta inbegriper dock ett avgörande steg mot Förenta staterna. Jag är nästan säker på att ordförande Barroso just gick ut för att ringa ett telefonsamtal angående detta.
Marietta Giannakou
(EL) Herr talman! Det är viktigt att Lissabonfördraget slutligen har trätt i kraft. EU-medborgarna har sett på under tio år när EU har misslyckats med att hitta sätt för att institutionerna ska fungera effektivt efter utvidgningen, med anslutningen av tolv nya medlemsstater. Nu har det däremot skett en förändring. Vi har en rådsordförande - och alla försäkrar oss att detta är en person som kommer att eftersträva samtycke och samförstånd - och vi har också en hög representant för utrikespolitiken.
Det är oväsentligt att i förväg kommentera deras lämplighet jämfört med de personer som nämndes på förhand och jämfört med de personer som anses vara specialiserade på denna typ av frågor. Vad som är viktigt är hur fördraget kommer att tillämpas. Samarbetet mellan Europeiska kommissionen och Europaparlamentet är enormt viktigt här. Parlamentets roll har stärkts men för att det ska stärkas i grunden och för att EU-medborgarna ska märka detta måste Europeiska kommissionen snabbt ta upp frågor, med tanke på att den har initiativrätt i Europeiska rådet.
Rådet kommer antagligen att agera snabbare, med tanke på att det inte längre fungerar som tidigare under medlemsstaternas ordförandeskap, och regeringarna kommer inte att kunna manipulera rådsmötena och hävda att allt bra kommer från regeringarna och att allt dåligt och irriterande kommer från Bryssel.
Tydligen kommer man att ta upp utvidgningsfrågor vid rådsmötet i december, men vare sig ministern eller kommissionens ordförande har gett oss några detaljer. De har bara talat till oss i allmänhet om andra frågor. Det är ett faktum att utvidgningen till västra Balkan och Turkiet, utifrån Europeiska kommissionens förslag, är föremål för många tvivel och frågor, trots målsättningen att integrera dessa länder i EU.
Catherine Trautmann
(FR) Herr talman, herr kommissionsledamot! I torsdags utsåg EU Herman Van Rompuy till sin första permanenta ordförande för rådet och Catherine Ashton till ansvarig för EU:s diplomati. Mina damer och herrar! Jag vill återgå till den debatt som har förts vid våra institutioner sedan dessa utnämningar tillkännagavs.
Utöver frågorna om namn och uppgifter finns det också den centrala frågan om staterna. Låt mig förklara vad jag menar. Vi bevittnar vad som skulle kunna bli den värsta mardrömmen för dem som gav upphov till idealet med den europeiska gemenskapen och önskan om en union. Vid denna tidpunkt trodde man att unionens rötter skulle finnas i statens legitimitet och att dess framtid låg i ett överskridande av den nationella själviskheten. Spänningen mellan två motsägelsefulla medium, som ibland är smärtsam, leder ofta till säregna mekanismer men främjar framför allt en politisk lösning som är unik i världen.
Denna mardröm, mina damer och herrar, är ett Europa som skulle begränsas till en gemenskap av mellanstatliga landvinningar. Resultatet, som vi kan se i dag, skulle vara misstankar om inkompetens, antaganden om bristande legitimitet och spänning mellan politiska familjer.
Som ni förstår vill jag genom detta anförande inte fälla omdömen som bara grundas på avsikter. Jag vill påminna er om de rättigheter och skyldigheter som vi Europaparlamentsledamöter har. Vår skyldighet är att ifrågasätta den intensiva prutning som omger utnämningarna till de poster som följer av Lissabonfördraget. Vår plikt i framtiden är att tvinga rådet att få stopp på denna odemokratiska och ålderdomliga metod för utnämningar som främjar tanken på att EU byggs på så sätt att det skyddas från folket.
Vi är skyldiga att använda alla våra nya parlamentariska privilegier som åtföljer våra nya befogenheter enligt Lissabonfördraget för att påverka politiken.
Mellan en försvagad kommission och ett stärkt mellanstatligt centrum måste parlamentet bli den institutionella balanspunkten. I detta sammanhang hoppas jag att kommissionens vice ordförande kommer att bli föremål för samma utfrågning av Europaparlamentet som de andra kommissionsledamöterna. Faktum är att vi har rätt att genomföra denna process. Den grundas på fördragen. Jag stöder också Rebecca Harms förslag, det vill säga ett möte mellan den nye ordföranden och grupperna i deras helhet.
Det är vår plikt att snabbt få fart på den europeiska integrationen, som det är mycket illa ställt med. Ingen kan rimligen vilja att de mandat som getts till Herman Van Rompuy eller Catherine Ashton ska misslyckas. I synnerhet önskar jag Catherine Ashton all framgång eftersom jag är stolt över att en kvinna har utnämnts till denna post som hög representant.
Marielle De Sarnez
(FR) Herr talman! För det första, tack till det svenska ordförandeskapet som lämnar oss vid årsslutet, efter ett väl utfört arbete. Det är bra för kommissionen och bra för parlamentet.
Med detta sagt ska jag nu ta upp ett antal punkter. För det första, frågan om utnämningar. Jag invänder inte mot frågan om personer, utan mot frågan om förfaranden. Dessutom hoppas jag verkligen att det här är sista gången som det kommer att ske på ett sådant sätt. EU-medborgarna förväntade sig öppenhet, demokrati och tydlighet i debatten men vad de i själva verket fick var dunkelhet och förhandlingar i sista minuten bakom stängda dörrar i Europeiska rådet. Det får inte upprepas och jag tror att det är upp till parlamentet att föreslå nya förfaranden och nya regler för framtiden.
När det gäller klimatförändringarna är det min önskan att unionen ska tala med en röst och agera gemensamt efter Köpenhamn, oberoende av hur pass omfattande konferensens resultat blir. Låt oss gå framåt! Låt oss sikta på en faktisk 30-procentig minskning av växthusgaserna! När jag säger ”faktisk” betyder det att det slutligen kommer att bli nödvändigt att en dag ta upp frågan om undantag och utsläppshandel. Låt oss gå vidare och på nytt göra ett bestämt ekonomiskt åtagande till utvecklingsländerna. Vi är skyldiga dem det.
Slutligen, när det gäller den ekonomiska och sociala situationen måste vi arbeta med att inrätta en ny ekonomisk modell som prioriterar sysselsättning, sociala framsteg och det långa perspektivet, med andra ord, hållbarhet i alla dess former. Därför behöver vi tillsyn och reglering, en politik som är mer fördelaktig för små och medelstora företag och ett gemensamt tänkande om ett skattesystem som är gynnsamt på lång sikt snarare än på kort sikt.
Gerald Häfner
(DE) Herr talman, mina damer och herrar! Vilken ställning har vi nu, i upptakten till detta toppmöte i Europa? Vissa anföranden fick det att låta som om allt skulle vara i sin ordning om vi helt enkelt fick tillräckligt med socialdemokratiska eller liberala - ja, herr Schulz - kommissionsledamöter. Jag tror att detta är ett misstag. Allt kommer att bli bra när vi enas om de stora uppgifter som EU står inför.
För 20 år sedan rev vi järnridån i Europa och det förefaller mig betydelsefullt att det var folket, medborgarna, som uppnådde detta och inte de väpnade styrkorna, regeringarna eller underrättelsetjänsten. Jag tror också att det bara är tillsammans med medborgarna som vi kommer att kunna bygga Europa i framtiden.
För det andra finns det andra murar att riva, även i våra egna huvuden. Många tror till exempel fortfarande att vi kan spela ut friheten och säkerheten mot varandra, trots att vi vet att friheten bara är effektiv när vi skyddar den. Detta skydd får dock inte ske på bekostnad av våra grundläggande rättigheter och det får inte leda till skapandet av en övervakningsstat, med tanke på exemplet med Swift och andra frågor.
Många personer tror också att det är möjligt att spela ut EU mot demokratin. Emellertid är det bara ett demokratiskt EU som kan vara framgångsrikt på lång sikt. Många tror att miljön och ekonomin är motsatta begrepp, medan det enda sättet att säkra långsiktigt välstånd är att uppnå en miljövänlig ekonomi.
Jag har en avslutande kommentar. Det är nu inte lång tid kvar till Köpenhamnskonferensen och om vi inte gör vad som är möjligt där, oavsett kostnaden - och många är beredda att spendera hundratals miljoner på att undsätta bankerna, men är snåla när det gäller klimatet - om vi inte agerar snabbt och konsekvent, då kommer samma sak som nu gäller för mig som talare att också gälla människosläktet. Tiden kommer att vara ute.
Roberts Zīle
(LV) Tack, herr talman! Förra veckan bevittnade det europeiska samhället två evenemang. Fotbollsvärlden såg hur en domare valde ett lag som ska delta i VM i fotboll, men samhället i stort kunde inte se eller förstå hur och varför vissa domare valde dem som skulle inneha EU-posterna. Om man frågar vem Vita huset eller Kreml kommer att ringa i framtiden är svaret att de kommer att ringa samma personer som de ringde tidigare. När det gäller rådets åtgärder under december, med tanke på situationen för ekonomin, finanserna och sysselsättningen, uppmanar jag det svenska ordförandeskapet att inte glömma de baltiska staternas kända belägenhet i detta avseende. Med tanke på aggressiva investeringar i dessa länder har de tvingats att desperat upprätthålla sina nationella valutors snäva och investerarvänliga bindning till euron. Det innebär i realiteten en devalvering av deras ekonomi, så att den baltiska befolkningen blir mästare i arbetslöshet medan deras demografiska samhälle förblöder. Vilken typ av europeisk solidaritet kan vi tala om med våra medborgare om deras sociala och ekonomiska situation hamnar ännu mer under EU-genomsnittet än innan de anslöt sig till EU?
Andrey Kovatchev
(BG) Lissabonfördragets ikraftträdande ska föra med sig ökad öppenhet, ökad demokrati och ökad effektivitet i beslutsprocessen. Men som vi väl vet går effektiviteten och demokratin inte alltid i samma riktning, särskilt när det finns bristande samordning mellan institutionerna och förbindelserna med medborgarna. Det råder inga tvivel om att det är mer demokratiskt att hitta ett bra sätt för EU-medborgarna att delta i valet av en rådsordförande, så att EU verkligen kan komma närmare medborgarna. Detta ser jag som en uppgift för framtiden. Trots allt detta önskar jag de personer som utnämnts till ordförande för rådet och hög representant all framgång.
När det gäller det kommande rådsmötet den 10 och den 11 december, hoppas jag verkligen att man kommer att anta ett ambitiöst program om institutionella frågor i samband med Lissabonfördraget. Jag tänker på den europeiska avdelningen för yttre åtgärder. Vi måste få en tydlig förståelse av dess sammansättning, rättsliga ställning och befogenheter. I detta sammanhang röstar vårt parlament om sin hållning till Elmar Broks betänkande. Jag förväntar mig också att få en tydlig redogörelse från rådet om resultaten av de samordnade strategier som tillämpats och föreslagits för att komma ur krisen, inklusive ett eventuellt paket med ekonomiska och finansiella åtgärder. Jag skulle särskilt vilja veta vad rådet anser om de framtida europeiska myndigheterna för finanstillsyn, som i framtiden bör minska risken för finansiella lagöverträdelser, vilka i grunden bidrog till den aktuella krisen.
En annan viktig punkt där jag väntar att rådet fattar beslut är till exempel en integrerad strategi som utformas efter Lissabonstrategin, som enligt uppgift förväntas antas i mars 2010. Jag hoppas att parlamentet kommer att spela en aktiv roll i denna strategi. EU-medborgarna måste stå i centrum för denna strategi. Tillhandahållandet av arbetstillfällen genom investeringar, forskning, innovation, miljövänlig teknik och ekoeffektivitet måste bidra till en hållbar ekonomisk utveckling och inte tvärtom. När det gäller Stockholmsstrategin vill jag också naturligtvis att Schengenområdet så snart som möjligt utvidgas till att inkludera Bulgarien och Rumänien. Jag tackar er och jag önskar er all framgång vid mötet.
Glenis Willmott
(EN) Herr talman! Låt mig först säga att jag välkomnar den nya utnämningen av Herman Van Rompuy. Jag känner mig särskilt stolt över att vår första höga representant, den ytterst kompetenta och begåvade Cathy Ashton, är från Storbritannien.
Vad rådets möte i december beträffar har vi sett hur veckans dåliga väder har drabbat Cumbria i nordvästra England, där allvarliga översvämningar ägt rum. Det är inte bara i Europa som oväntade svårigheter inträffat på grund av vädret. Ogynnsamma väderförhållanden gör att många människor på hela vår planet drabbas av oförutsedda tragedier.
Den som vill göra det lätt för sig förnekar problemen, men jag blev inte politiker för att slåss för enkla lösningar. Jag vill inte att mina barn och barnbarn ska fråga mig varför jag inte gjorde något. I min hemregion företräds de konservativa av Roger Helmer, som menar att det bara är en myt att människan skulle förändra klimatet. Toryledaren David Cameron säger sig företräda ett miljöparti, men Helmer är ett bevis för att konservativ miljöpolitik är en riskfylld och vansklig sak.
Vi behöver handla, men att kämpa ensam är att kämpa förgäves. Vi behöver vidta åtgärder på alla nivåer. Det betyder bland annat att vi måste minska våra koldioxidutsläpp med minst 2 procent per år. Jag stödjer dem som, i likhet med vår premiärminister, har utfäst sig att minska koldioxidutsläppen med 80 procent fram till 2050. Den brittiska Labourregeringen vill ha en ambitiös och rättvis uppgörelse som ger resultat, samtidigt som de fattigaste länderna får stöd för att minska sina utsläpp och anpassa sig till klimatförändringen.
All klimatfinansiering som vi enas om måste vara extrapengar som vare sig ingår i utvecklingsstödets befintliga mål eller tas ur befintliga budgetar. En finansieringsuppgörelse i Köpenhamn måste inriktas specifikt på att hantera klimatförändringens konsekvenser i utvecklingsländerna - den får inte bli ett substitut för andra värdefulla biståndsflöden. Just nu verkar man framför allt diskutera kortsiktig snabbstartsfinansiering, men det krävs också långsiktiga åtaganden. Kan José Manuel Barroso garantera att finansieringsåtaganden för tiden efter 2012 blir en prioriterad fråga vid klimatförhandlingarna i Köpenhamn?
Diana Wallis
(EN) Herr talman! Så här på tröskeln till en ny tidsålder kan det vara motiverat att vi ställer oss tre frågor: Vem, hur och vad? Frågan ”vem” besvarades i stort sett i förra veckan, och det gör ingen gladare än mig. I början av veckan skulle vi bara få tre kvinnliga kommissionsledamöter, och i slutet av veckan var de nio.
Jag kan tipsa vissa av dem om att de kvinnliga parlamentsledamöterna i kostym och slips har avslutat sin manifestation för den här gången, men de dyker upp igen om fem år om vi inte hittar en bättre metod. Nästa gång hoppas jag på ett förfarande där medlemsstaterna nominerar en kvinnlig och en manlig kandidat, så att vi slipper den här sistaminuten-paniken.
Frågan ”hur” är en annan punkt jag vill ta upp. Förfarandet var inte öppet. Det heter att vi nu behöver tänka igenom vad Lissabonfördraget får för praktiska konsekvenser. Öppenhet bör vara ledordet för våra tre institutioner, för vårt sätt att bemöta varandra och för den insyn som vi ger allmänheten. I framtiden ska det råda öppenhet.
Svaret på frågan ”vad” måste vara att ställa medborgarna i centrum. Det nya Stockholmsprogrammet är en bra början, eftersom det är mycket mer medborgarinriktat än föregångarna. Vi behöver dock fortsätta att slå vakt om medborgarnas rättigheter, både genom att skydda dem och genom att se till att vi underlättar deras vardag i hela Europa.
Mirosław Piotrowski
(PL) Herr talman! Europeiska rådets närmaste möte kommer att domineras av de nyligen genomförda utnämningarna av en ny rådsordförande och av chefen för EU:s diplomatiska förbindelser. Att just dessa personer valdes förvånade många, liksom att deras ansvarsområden inte tydligt definierades. Det har länge hetat att det nya Lissabonfördraget kommer att förbättra EU:s arbete, men så här i början har det i stället utlöst konflikter om utnämningar. Med undantag för exempelvis José Manuel Barroso, som presenterade ett program innan han utnämndes, har ingen kandidat lagt fram något program.
Vi är nu på väg in i ett experimentellt skede då mycket hänger på de nya ledarnas personligheter och fantasi. När de ger sig i kast med sådant som kommissionsombildningar, eller cykliska förändringar i naturen som till stor del äger rum utan mänsklig påverkan, kan vi bara hoppas att de också tar itu med unionsmedborgarnas specifika problem - den ekonomiska krisen, stödet till EU:s fattigaste delar, bekämpandet av terrorismen med mera.
Gunnar Hökmark
(EN) Herr talman! Lissabonfördraget är nu verklighet, Europeiska rådet genomförde i förra veckan sitt möte och nominerade kommissionens ledamöter. Efter detta tror jag att det är dags att vidga vyerna och se till de utmaningar som vi står inför.
En av dem är självklar: Vårt arbete blir lika svårt efter Köpenhamnskonferensen som före den. Denna uppgift förblir en av de viktigaste för EU och den nya kommissionen. Men låt oss också begrunda det faktum att vi nu behöver överge föråldrade begrepp som Öst- och Västeuropa, eller det gamla och det nya Europa, och tänka oss Europa som en helhet.
Efter alla turer om Lissabonfördraget är tiden nu också mogen att öka tempot i utvidgningsprocessen igen.
Jag skulle gärna se att Kroatien och Island tävlade om att bli nummer 28. Men även länderna i västra Balkan bör kunna komma i fråga, liksom naturligtvis förhandlingarna med Turkiet. Vi har dessa frågor framför oss, och kan med deras hjälp befästa EU:s ställning i en förändrad värld, där vi behöver vara starka och leda med både idéer och värderingar.
Men det handlar också om att se till att vi fastställer ett nytt program för ett socialt Europa. Det handlar om arbetstillfällen, innovation och välstånd. Det kan vi bara uppnå genom att sörja för att vi har en ledande och konkurrenskraftig ekonomi efter krisen.
Jag vill framhålla att det åligger den nya kommissionen att hålla protektionismen borta, att göra det lätt för små och medelstora företag att växa, expandera och verka i hela Europa, och att sörja för en dynamisk europeisk ekonomi. Detta är viktigt, och låt mig rikta följande ord till kommissionens ordförande och samtliga kommissionsledamöter: Förutsättningen för ett socialt Europa är att vi säkerställer den europeiska ekonomins konkurrensförmåga.
Csaba Sándor Tabajdi
(HU) Herr talman, fru Wallström! Lissabonfördragets ratificering är nu fullbordad. Stats- och regeringscheferna har utsett kommissionsledamot Catherine Ashton till EU:s första utrikesminister, låt vara att hon har en annan officiell titel.
Nästa uppgift blir nu att bygga upp EU:s utrikestjänst. Vi bör komma ihåg en sak när vi bygger upp tjänsten, och det är att de nya medlemsstaterna är mycket glest företrädda i generaldirektoraten för yttre förbindelser och för utvidgning. Jag uppmanar det svenska ordförandeskapet, och i synnerhet Cecilia Malmström, att ta hänsyn till detta när det gäller utrikestjänsten. Då medlemsstaternas nationella kvoter fastställs, behöver det beaktas att de nya medlemsstaterna i stort sett knappt är företrädda i dessa två generaldirektorat. Det får därför inte förekomma någon diskriminering, eftersom utrikestjänstens trovärdighet i allmänhetens ögon kräver att vi är noga med denna proportionella fördelning. Det är mycket viktigt att genomföra en sådan proportionell fördelning och likabehandling inom ramen för utrikestjänsten. Det ligger i allas vårt intresse.
Jag uppmanar Europeiska kommissionen och rådet att vara observanta på detta. Bara en enda ambassadör i EU:s 143 yttre representationer kommer från något av de nya medlemsländerna - ett faktum som talar för sig självt.
Charles Goerens
(FR) Herr talman! Jag ska nu ta upp något som inte har med det nuvarande svenska rådsordförandeskapet att göra. Ordförandeskapet har varit förträffligt, och det förtjänar en eloge. Mina synpunkter gäller mer specifikt ledamöterna i Europeiska rådet som helhet.
På hur många sätt har vi inte försökt rädda Lissabonfördraget? I åratal har vi kämpat för att göra Europa öppnare, effektivare, synligare och för ett närmande mellan Europa och medborgarna.
Vi tycker inte att det hade varit ett svek mot andan i Lissabonfördraget om Europeiska rådet vid sitt extraordinära möte den 19 november hade väntat med att utse rådsordföranden och den höga representanten till efter det nya fördragets ikraftträdande. Vi har kämpat för fördraget i tio år, men rådet kunde inte ens hålla sig i tio dagar, så att de nya bestämmelserna om hur dessa båda befattningar ska tillsättas kunde tillämpas.
Andan i Lissabonfördraget, som vi kämpat så hårt för, hade inte heller svikits om ordförandeposten hade anförtrotts Jean-Claude Juncker - en engagerad europé, skicklig läromästare och entusiastisk Europavän med unik erfarenhet och sakkunskap. Det är sällan man får möta en människa som i sig förenar så många goda egenskaper. Än så länge har ingen förklarat för oss på vilket sätt dessa obestridliga goda egenskaper gör honom olämplig för befattningen, för så tycks det faktiskt förhålla sig. Jag är inte ensam om att gärna vilja få det här förklarat för mig.
Från ordinarie till extraordinarie rådsmöte: Mötet i torsdags lyckades inte heller dölja den underliggande motsättningen mellan det mellanstatliga samarbetet och gemenskapsmetoden. Det är inte bara jag som anser att situationen är bedrövlig. Ändå trodde många att resultatet av den irländska folkomröstningen skulle ingjuta nytt liv i Europa - vilket också fick många att beklaga det mindre övertygande intryck som parlamentets start på innevarande valperiod gjorde.
Slutligen vill jag säga följande. Den nyutnämnde rådsordförandens goda politiska handlag och kvaliteter på det mänskliga planet är välkända, och jag kan bara hoppas att han snarast kan ge Europa den knuff framåt som är så välbehövlig.
Simon Busuttil
(MT) Ibland är vardagsrutinen så uppslukande att vi aldrig riktigt märker hur historiska ögonblick kommer och går. Lissabonfördragets ikraftträdande är ett sådant historiskt ögonblick, som våra barn och framtida släktled så småningom kommer att studera och lära sig allt om. Men i stunder som denna behöver vi också reflektera över vad ett sådant historiskt ögonblick egentligen innebär. Låt mig i korthet göra två reflexioner.
För det första gör fördraget äntligen slut på alla i mitt tycke meningslösa debatter om EU-institutionerna och om EU:s konstitution. Från och med nu är vi i ett bättre läge för att ta itu med de reella problem som EU behöver lösa. Hit hör bland annat ekonomin, sysselsättningen, klimatförändringen och immigrationsfrågorna. Det är dessa utmaningar som väljarna kräver att vi ger oss i kast med.
Min andra reflexion handlar om parlamentets roll. Detta är sista gången som parlamentet håller ett plenarsammanträde med sina hittillsvarande befogenheter. När vårt parlament upprättades för 50 år sedan utsågs dess ledamöter av medlemsstaternas parlament. I dag delar parlamentet sin makt att fatta beslut, lagstifta och föreslå lagar med ministerrådet. EU:s framtida lagstiftning kommer därför sannolikt att överensstämma bättre med unionsmedborgarnas intressen. Europaparlamentet kommer att gå in hårt för att lagstifta på ett sätt som gagnar medborgarna.
Jag förutspår att rådet, vid sitt möte i nästa vecka, kommer att uppehålla sig vid den historiska betydelsen hos detta ögonblick. Vi ska gemensamt sträva efter att övervinna de utmaningar som vi kämpar med.
Jörg Leichtfried
(DE) Herr talman, mina damer och herrar! Det finns en sak som jag, vi alla och hela EU helt uppenbart behöver prioritera i framtiden, och det är arbetsmarknaden. Vi behöver göra oerhört mycket mer för att skapa nya arbetstillfällen och slå vakt om de jobb som finns. Detta mycket betydelsefulla område kan vara avgörande för att Europa ska bli långsiktigt framgångsrikt. Jag tycker att vi de senaste månaderna har försummat detta område allvarligt. Vi behöver inse att en låg arbetslöshet får positiva följder på många andra områden. Låt oss välja rätt ansättningspunkt för hävstången.
Jag förstår för övrigt inte de många talare här som beklagar sig över att vissa europeiska politiker inte var världsberömda innan de utnämndes. Varför behöver de vara kändisar? Vi européer måste ha tillräckligt gott självförtroende för att säga vem vi tycker om och anser vara lämpligast, och sedan utse dessa personer. Vi ska inte snegla på om andra har hört talas om dessa personer eller ej, eller på om utnämningarna faller våra partner runtom i världen i smaken. Det vore absurt att handla efter någon annan princip - lika absurt som många inlägg av åtskilliga personer som, om de alls har infunnit sig här, gömmer sig bakom sina färgglada flaggor.
Tunne Kelam
(EN) Herr talman! Detta känns som en bra upptakt till adventperioden - att se fram emot att Lissabonfördraget träder i kraft.
Men det är inte en ren gudagåva. Vi behöver nu agera kraftfullt för att skapa mervärde för vårt europeiska projekt. Först och främst står det nu EU fritt att gå fram gemensamt inom politiken. Vi kan inte längre använda formella skäl som förevändning för att avstå. Det ankommer nu på rådet att sjösätta en kraftfull gemensam utrikes-, säkerhets- och energipolitik, som framstår som verkligt trovärdig för våra partner. En av de mest angelägna uppgifterna är att fullborda den inre marknaden för energi, så att vi bygger upp ett nät för energiförsörjning och energilagring som täcker hela EU. Vi behöver också genomföra klausulen om energisolidaritet.
Det andra problemet har utlösts av den ekonomiska krisen. De dramatiskt minskade investeringarna och den ökande arbetslösheten har faktiskt drabbat länderna utanför euroområdet värst. Deras sämre konkurrensförmåga jämfört med euroländerna gör dem också mer sårbara. Utan tvekan behöver EU därför vidta tillfälliga åtgärder och exempelvis stödja små och medelstora företag med extra kreditmöjligheter, eller genomföra energi- eller infrastrukturprojekt. Vidare skulle tillgången till europeisk finansiering kunna underlättas genom tillfälligt sänkta krav på nationell medfinansiering.
Herr talman, som ni vet arbetar mitt land, Estland, beslutsamt för en anslutning till euroområdet 2011. Estland hör till de länder som har den lägsta utlandsskulden räknat som andel av BNP, och har lyckats få sitt budgetunderskott under kontroll. OECD och kommissionsledamot Joaquín Almunia har nyligen gett Estlands åtgärder sitt erkännande, och det är ett uppmuntrande tecken på att vi är på rätt väg.
Zoran Thaler
(SL) Europeiska rådet behandlar flera mycket viktiga frågor i december. Rådets möte blir det första efter ratifikationen av Lissabonfördraget, och mina ledamotskollegor har redan tagit upp de frågor det handlar om.
För min egen del vill jag peka på en mycket viktig fråga som ibland glöms bort, men som berör Europas och hela EU:s stabilitet. Jag menar den före detta jugoslaviska republiken Makedonien.
Den före detta jugoslaviska republiken Makedonien har varit ett kandidatland under de senaste fyra åren. I mer än 18 år nu har republiken befunnit sig i ett slags låst konflikt med sitt grannland i söder, Grekland, som är EU-medlem sedan länge. Man kan således säga att det finns en låst konflikt mitt i hjärtat av Europa.
Den före detta jugoslaviska republiken Makedonien har ett mycket framgångsrikt år bakom sig och gjorde stora framsteg under 2009. Republiken har erhållit ett positivt omdöme från kommissionen, som rekommenderade att rådet ger klartecken för förhandlingar om ett fullvärdigt medlemskap. Den 20 december upphävs visumkravet, och nyligen var det val i Grekland.
Jag uppmanar såväl rådets och kommissionens företrädare som medlemsstaterna att stödja dessa båda djärva premiärministrar, Giorgos Papandreou och Nikola Gruevski, så att de äntligen kan hitta en lösning som gör att den före detta jugoslaviska republiken Makedonien kan bli en del av Europas vidsträckta familj.
Andrzej Grzyb
(PL) Herr talman! Europeiska rådets möte den 11 och 12 december sätter punkt för ett mycket givande svenskt ordförandeskap. Jag vill lyckönska ministern och hela regeringen, eftersom de avslutat den mycket besvärliga ratifikationsprocessen. För det andra börjar nu genomförandet av Lissabonfördraget. Därigenom inrättas också nya institutioner, bland annat Europeiska rådets ordförande och den höga representanten för utrikespolitiken. Vi är medvetna om att utnämningarna har utlöst diskussioner och konflikter, även här i parlamentet.
Vi önskar de utvalda lycka till, men vill samtidigt påpeka att det verkliga eldprovet bland annat kommer att vara kvaliteten på vår östpolitik och hur vi går tillväga när vi inrättar den europeiska avdelningen för yttre åtgärder. Vi beklagar dock att teamet inte innehåller någon företrädare för Central- och Östeuropa. Jag tror att detta krav säkert kan tillgodoses vid en framtida kommissionsombildning.
Klimatkonferensen i Köpenhamn ska bland annat godkänna de ambitiösa mål som EU har föreslagit. Även detta kommer att tas upp vid det förestående rådsmötet, liksom Stockholmsprogrammet, som betyder så mycket för vår säkerhet, för medborgarna och för Lissabonfördragets nya bestämmelser. Och så tillkommer ju allting som har med den ekonomiska krisen att göra.
När Lissabonfördraget nu införs är det vår främsta förhoppning att det ska göra EU effektivare, så att EU kan genomföra ytterligare utvidgningar och vara till nytta för både medborgare och medlemsstater. Vi förväntar oss att Lissabonfördraget blir en vitamininjektion för den inre marknaden, genom att fördraget undanröjer klyftan mellan den politiska och den ekonomiska integrationen. Vi vill också att utnämningen av nya kommissionsledamöter ska genomföras på ett sätt som respekterar Europaparlamentet och dess rättigheter, samtidigt som subsidiaritetsprincipen beaktas när medlemsstaternas parlament utövar sin nya funktion. Vi behöver också diskutera hur Europa ska byggas efter Lissabonfördraget. Fördragets praktiska genomförande innebär emellertid ett erkännande av att även solidaritet och energipolitik omfattas av den lagstiftning vi har i dag, till exempel förordningen om åtgärder för att trygga naturgasförsörjningen.
Ivari Padar
(ET) Herr talman! Jag vill börja med att ta upp utnämningen av den höga representanten i förra veckan. Bland föregående talare har det förekommit en i mina ögon helt omotiverad kritik såväl mot ordföranden som mot den höga representanten. Ingen blir ju någonsin helt nöjd, men själv tycker jag att utnämningen av dessa båda företrädare är bra, eftersom vi lyckades hitta en balans mellan samtliga parters intressen: mellan små och stora länder, mellan män och kvinnor, och mellan olika politiska läger.
Den enda skavank jag personligen ser är nog att inga företrädare för de nya medlemsstaterna fick någon av dessa befattningar. Kanske går det att åstadkomma nästa gång. Jag vill hur som helst tacka samtliga kandidater från min region, och i synnerhet Estlands president Toomas Hendrik Ilves och Lettlands president Vaira Vīķe-Freiberga. Men nu tror jag att vi behöver komma i gång med väsentligheterna, och sluta ägna all vår tid åt personfrågor.
Den andra viktiga fråga som jag vill ta upp är hur vi hanterar den finansiella krisen. Jag vill minnas att rådet avser att prioritera detta. Unionsmedborgarna förväntar sig att vi tar itu med arbetslöshetsproblemen och med paketet för finansiell tillsyn. I det sammanhanget är det mycket viktigt vilka egenskaper den nya kommissionen får och hur mycket den kan få gjort. Samma sak gäller mitt eget land, Estland. För vår del är nämligen det mest självklara målet att öka den ekonomiska tillväxten, så att vi kan frigöra oss genom ett inträde i euroområdet. Vi står mycket nära målet, eftersom vi med all sannolikhet uppfyller Maastrichtkriterierna. Tack ska ni ha.
Alojz Peterle.
(SL) Det glädjer mig att rådet inom kort ska genomföra sitt första möte enligt bestämmelserna i Lissabonfördraget. Jag önskar detta råds förste ordförande, Herman Van Rompuy, lycka till i alla avseenden. Vi är ganska överens om hur vi ska handla gemensamt, utan att för den skull ge avkall på det som skiljer oss åt.
De nya institutionella strukturerna har införts för att vi ska kunna fatta beslut närmare medborgarna, på ett sätt som är enklare, mer demokratiskt, öppnare och effektivare. Mycket har i det sammanhanget sagts om EU:s inflytande. Huvudfrågan här är dock snarare vilken form av maktbegrepp vi ska utveckla, eller vilka grundvalar som ett inflytelserikt EU kan uppföras på. EU:s hittillsvarande inflytande och framgångar bygger på två avgörande idéer från EU:s grundare: för det första respekt för människans värdighet, och för det andra samarbete. Tanken är att vi ska sträva efter att tillvarata våra egna intressen, samtidigt som vi tar hänsyn till andra - vare sig de är enskilda personer, folk, minoriteter eller nationer.
I dag behöver vi än en gång allvarligt fråga oss vad respekt för människans värdighet innebär, och hur vi ska kunna ställa den enskilda människan i centrum för det vi gör. Det finns ett mycket starkt samband mellan denna fråga och Stockholmsprogrammet. Många av er har pekat på de grundläggande friheterna och behovet av att slå vakt om dem. Ändå verkar vi ha ganska olika uppfattning om var de mänskliga rättigheterna egentligen börjar. Jag hoppas att vi åtminstone kan enas om att de inte förutsätter att en människa är medborgare i något särskilt land.
Jag håller med dem som bestämt hävdar att artikel 1 i den europeiska stadgan om de grundläggande rättigheterna bör tillämpas under hela människans liv, det vill säga från början till slutet. Vi behöver särskilt skydda dem som inte kan skydda sig själva. Vi måste värna människans liv innan vi kan skydda människans friheter.
Det var roligt att höra så många talare använda orden ”samarbeta” och ”handla i partnerskap”. EU:s inflytande bygger på gemensamma insatser, oavsett om det är fråga om humanitära sammanhang eller mellanstatligt samarbete. Vi kanske står inför allvarligare utmaningar som kräver att vi visar vår gemensamma politiska vilja, men för den skull behöver ett ökat samarbete inte göra oss identitetslösa.
Göran Färm
Herr talman! Vi hör kritik mot att EU:s ledning har tillförts två rätt okända politiker. Jag tycker att den kritiken är orättvis. Vi i parlamentet har åtminstone lärt känna Catherine Ashton som en utmärkt ledarkraft. Men kritiken måste hanteras, för många drar nu slutsatsen att medlemsstaterna gärna ser att EU fungerar som ett enkelt mellanstatligt samordningsorgan, inte som en egen politisk nivå med uppgift att finna gemensamma lösningar på stora utmaningar: tillväxten, jobben, freden och miljön. Vore det sant så vore det en orimlig utveckling.
Mot denna bakgrund är det oroväckande att kommissionen och rådet har haft så svårt att visa handlingskraft inför en av de största inre utmaningar som EU står inför, nämligen att reformera EU:s långtidsbudget. Nu måste vi få fram de nödvändiga resurserna för att investera i den inre marknaden. Det handlar om transporter och energiinfrastruktur. Vi måste få fram de resurser som krävs för att kunna sätta kraft bakom orden i den nya Lissabonstrategin med sikte på 2020. Vi måste lösa frågan om klimatfinansiering åtminstone delvis genom EU:s budget och vi måste förbereda kommande utvidgning.
Så min fråga till ordförandeskapet och kommissionen är: När får vi se konkreta förslag på dels en halvtidsöversyn som påverkar de obefintliga budgetmarginalerna för de återstående tre åren av detta finansiella perspektiv, de nuvarande taken förhindrar all rimlig hantering av de utmaningar som inte kan vänta till efter 2013, och dels ett förslag som drar upp riktlinjerna för en långsiktig budgetreform?
Seán Kelly
(GA) Herr talman! Jag vill säga några ord för Irlands räkning om denna historiska stund för EU.
(EN) Att Lissabonfördraget nu blir verklighet är mycket bra för alla i hela EU, i synnerhet som det sker efter att 67 procent av irländarna har röstat ja till fördraget. Jag tror att detta visar vilket stöd som finns bland medborgarna för allt gott som det europeiska projektet har åstadkommit under så många år.
Tyvärr har utnämningen av ordföranden och den höga representanten utlöst en hel del kritiska reaktioner. Det är i mina ögon ganska orättvist.
För det första bör nyutnämnda befattningshavare få lite tid på sig för att komma till skott. Man bör döma dem efter de resultat de åstadkommer, inte efter förutfattade meningar om deras kompetens.
Herman Van Rompuy ska enligt uppgift vara en samförståndets man och en effektiv förhandlare - som om detta var negativa drag. I dagens läge är detta mycket betydelsefulla egenskaper. Vad är det vi vill ha? En guru som leker president på den världspolitiska scenen, och bara ställer till besvär? Någon som förstör och skapar förvirring? Nej, vad vi nu behöver är en duglig, effektiv och förnuftig ordförande, och det tror jag är precis vad vi har fått. Jag önskar honom lycka till.
I baronessan Ashtons fall heter det att hon aldrig har blivit vald till någon förtroendepost, och så är det. Men detta faktum i sig säger inget, vare sig positivt eller negativt, om hennes personliga egenskaper eller förmåga att åstadkomma resultat som politiker. Jag har bara sett henne i arbete en gång sedan jag kom hit. Det var när jag frågade ut henne om handelsavtalet med Sydkorea, och då tyckte jag att hon gjorde ett mycket bra intryck.
En del av Nigel Farages synpunkter i dag går tyvärr i mina ögon för långt, men vid det här laget har jag börjat inse att han är som en LP-skiva. Ständigt vevar han på om samma politiska program, vars anor går tillbaka till tiden med Rule, Britannia!, då nation stod emot nation. Men den epoken har vi lämnat bakom oss nu. EU är historiens största fredsprocess, och kommer så att förbli. Vi parlamentsledamöter måste arbeta hårt för att se till att så är fallet även i framtiden.
Diogo Feio
(PT) Herr talman! Detta är en betydelsefull debatt, och antagligen den sista som ägnas åt personfrågor. Faktum är att det är hög tid att lägga detta kapitel till handlingarna, och övergå till att diskutera vår politik och de utmaningar som EU står inför. Låt mig lyfta fram en sådan utmaning: vårt sätt att hantera krisen. Det är en av de frågor där samsynen mellan de politiska institutionerna i EU varit som störst.
Det är dags att ge rådet, och särskilt det svenska ordförandeskapet, en eloge för dess engagemang. Det är dags att gratulera kommissionen och dess ordförande, som alltid varit mycket angelägna om att hantera krisen, och att understryka att parlamentet å sin sida öppnat dörren på vid gavel för överläggningar genom att inrätta ett särskilt utskott för detta.
Men samtidigt har det funnits avvikelser mellan de politiska ledarnas uttalanden och det som centralbankernas chefer sagt, både på medlemsstats- och unionsnivå.
För det första ska vi akta oss för att tro att krisen är över. Tiden är inte mogen för att slopa stödåtgärder riktade till nationella ekonomier och till näringslivet. Centralbankscheferna har underrättat regeringarna om en ambitiös plan för att minska budgetunderskotten.
Tiderna förändras. De har också i ett meddelande till ett antal regeringar avslöjat att de är emot vissa politiska åtgärder, exempelvis sådana som syftar till skattesänkningar. Jag beklagar att Portugals regering väljer att inte försöka sänka skatterna. Vi behöver slå in på en väg som ökar vår konkurrensförmåga. Vi måste vara tydliga med vad detta innebär: Ökad konkurrenskraft, mer stimulans, högre tillväxt, ökat stöd till företagen och en viktigare roll för Europa, vilket gagnar tillväxten och sysselsättningen.
János Áder
(HU) Herr talman! Köpenhamnskonferensen är den fjärde punkten på Europeiska rådets dagordning. Två viktiga frågor är omstridda och hindrar EU från att hitta en gemensam ståndpunkt. Den ena frågan rör försäljningen av koldioxidkvoter efter 2012. Kommissionen och vissa av EU:s gamla medlemsstater vill förbjuda försäljningen av kvoter efter 2012, medan nio länder insisterar på att kunna sälja sina kvoter även efter 2012. Hit hör Tjeckien, Polen, Ungern, Rumänien, de tre baltiska länderna, Slovakien och Bulgarien.
Dessa länder, inklusive Ungern, har uppfyllt sina Kyoto-åtaganden, misslyckats med att uppfylla dem eller åstadkommit bättre resultat än utlovat. Ungern, som utfäste sig att genomföra en minskning med 8 procent, har exempelvis uppnått en minskning med 23 procent. Ungern anser därför att kommissionens inställning är helt oacceptabel och insisterar med största möjliga eftertryck på att få sälja sina koldioxidkvoter även efter 2012. Jag vill också uppmana mina ledamotskolleger från Bulgarien, Polen, Tjeckien, Slovakien och Baltikum att över partigränserna lika beslutsamt hålla fast vid denna ståndpunkt.
Othmar Karas
(DE) Herr talman, mina damer och herrar! Jag vill först uppriktigt gratulera er, fru Malmström, till att ni så att säga går från Europaparlamentet till regeringen och sedan från regeringen till Europeiska kommissionen. Jag önskar er lycka till.
Vi genomför just nu det sista sammanträdet enligt Nicefördraget och talar om det första sammanträdet enligt Lissabonfördraget. Detta paradigmskifte, denna förändring, detta nya kapitel behöver synas vid det första toppmötet. EU har förändrats. Vi har lämnat den konstitutionella diskussionen bakom oss, liksom förhoppningsvis diskussionen om personfrågor. Vi övergår till det politiska beslutsfattandet, i ett nytt sammanhang där medborgarnas rättigheter och parlamentens ställning stärks, där EU och dess institutioner får bättre handlingsmöjligheter och där vi - samtliga tre institutioner - erhåller rättigheter som gör det lättare för oss att företräda vår kontinent gentemot omvärlden.
Men papper är inte verklighet. Alla de möten som ska genomföras de närmaste veckorna är avgörande för att vi ska kunna övertyga människor om att vi har den politiska viljan att handla, formulera nya mål och låta medborgarna delta i dessa projekt. Jag förväntar mig att toppmötet ska utgöra startskottet för en ny dynamik, ett nytt ansvarstagande och en mer seriös inställning till hur olika frågor ska hanteras. De senaste dagarna har vi kunnat bevittna jakten på den minsta gemensamma nämnaren: förstatligande och politisering. Lissabonfördraget uppmanar oss i stället att europeisera och fatta politiska beslut.
Jag förväntar mig därför att vi vet vad vi ska göra med den sociala marknadsekonomin som modell. Hur ska vi hantera den ekonomiska och finansiella krisen? Inte genom att försvara befintliga rättigheter - vi måste försöka hitta globala lösningar. Jag räknar också med att vi behöver se över vår finansiella situation. Vi måste veta vad vår politik kostar. Toppmötet måste överlåta ansvaret för denna finansiella översyn på kommissionen. Vi behöver diskutera de olika frågorna seriöst, ärligt och öppet och fastställa nya mål. Jag önskar er alla lycka till.
Jean-Pierre Audy
(FR) Herr talman, fru kommissionsledamot! Vi borde vara glada i dag, eftersom vi är på väg att ta oss ur en institutionell knipa. Nu har vi Lissabonfördraget, likställdheten och personerna. Ändå känner jag mig orolig. Hur ska jag kunna förklara det för er?
Här, i denna nästan tomma kammare, finns det inget liv. Vi genomför en misslyckad debatt om förberedelserna inför Europeiska rådets möte. Jag kan inte förklara varifrån denna oroskänsla kommer när vi förbereder detta sista möte i Europeiska rådet under det roterande ordförandeskapet.
Hur annorlunda var inte stämningen 2004, när folken gladde sig åt de forna kommunistländernas inträde i unionen! Hur annorlunda var inte stämningen när vi högtidlighöll 20-årsdagen av Berlinmurens fall! Ja, i dag förstår vi att lösningen inte kommer att komma från medlemsstaterna, utan från folken och Europaparlamentet.
Jag sätter därför mitt hopp till kommissionen, som inte bör ta ställning utan bygga upp en politisk allians med Europaparlamentet. Med hjälp av denna folkens allians kan vi fortsätta att drömma om det som vi hoppas att EU ska vara, nämligen en folkens union.
Andreas Mölzer
(DE) Herr talman! Jag håller med flertalet av de föregående talarna om att Lissabonfördragets ikraftträdande är ett historiskt steg för den europeiska integrationen. Men när medborgarna i hela Europa reflekterar över detta blir de inte alltid på festhumör. Många fruktar att Lissabonfördraget leder till mer centralstyrning i Europa.
Många är rädda att EU:s mindre medlemsstater - sådana som mitt eget hemland, Österrike - får mindre att säga till om, eftersom de nya omröstningsförfarandena gör att de stora medlemsstaterna kan bestämma allting. Folk har också intrycket att den minsta och svagaste gemensamma nämnaren var urvalskriteriet för EU:s ledande befattningar. Det betyder inte att det finns något att invända emot Herman Van Rompuy eller baronessan Ashton på det personliga planet. Men det finns en insikt om att processen inte hade något med demokratiska val att göra.
För att kunna leda EU in i en fruktbar framtid behöver vi parlamentetsledamöter slå ett slag för mer demokrati. Det gäller även utnämningsförfarandet för de ledande befattningarna.
Rachida Dati
(FR) Herr talman, fru Malmström, fru kommissionsledamot, mina damer och herrar! Tillväxten återvände till EU under tredje kvartalet 2009, så nu kanske vi tror att vi har det värsta bakom oss.
Men en oroväckande omständighet kvarstår, nämligen den exploderande arbetslösheten. Vi behöver därför även fortsättningsvis vara mycket vaksamma. Kommissionen meddelar dessutom i en rapport från den 23 november att den finansiella krisen utplånat mer än 4 miljoner arbetstillfällen från andra kvartalet 2008 fram till mitten av 2009.
Det är nu av största vikt att Europeiska rådet vid sitt nästa möte överlägger om sysselsättningspolitiken inom ramen för Lissabonstrategin under åren efter 2010. Denna behöver under alla förhållanden innehålla såväl kraftfulla mål som innovativa åtgärder.
Jag anser att debatten hädanefter behöver inriktas på att anpassa Lissabonstrategin till den förvirrade tid vi lever i. På gräsrotsnivå märker vi dagligen att unionsmedborgarna förväntar sig att EU tillhandahåller lösningar på sysselsättningskrisen. Låt oss inte göra dem besvikna.
Men jag gör ungefär samma iakttagelse som min kollega Jean-Pierre Audy, och känner ungefär samma besvikelse som han, när jag konstaterar att kammaren är så gott som tom samtidigt som unionsmedborgarna står inför en oerhört oroande situation.
Aldo Patriciello
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Jag vill först och främst tacka det svenska ordförandeskapet för dess förnämliga insats under de här månaderna, som bland annat har utmynnat i att Lissabonfördraget har antagits.
Tack vare det stärkta medbeslutandeförfarandet kan EU nu äntligen, efter ett institutionellt dödläge som varat i tio år, fortsätta vidare på sin tillväxtbana - den resa som så oväntat avbröts för en tid sedan.
Alldeles bortsett ifrån diskussionen om de valda personernas egenskaper visar de senaste dagarnas utnämningar entydigt att den öppenhet och det ansvarstagande gentemot medborgarna som EU står för inte alls har präglat utnämningsförfarandet. Parlamentet måste se till att det i framtiden får mer att säga till om vid dessa förhandlingar, som varken bör eller får genomföras i hemlighet av medlemsstaterna i rådet.
Slutligen hoppas jag att vi kan avsluta 2009 med ett ambitiöst avtal vid Köpenhamnskonferensen. Där måste vi i EU tala med en röst när vi redogör för vår syn på klimatförändringen.
Czesław Adam Siekierski
(PL) Herr talman! Lissabonfördraget var det svenska ordförandeskapets i särklass viktigaste prestation. Det öppnar nya möjligheter för Europa. Vi behöver upprätta en plan för dess införande. Tillsättningen av diverse befattningar är bara början. För det andra behöver vi anta en ekonomisk återhämtningsplan, där vi inte bara tillhandahåller stöd till bankerna, utan också kommer ihåg de vanliga människorna. Här handlar det särskilt om att begränsa arbetslösheten. För det tredje håller vi på att utarbeta en strategi för att bekämpa klimatförändringen, och det är bra. Vi beslutar om åtgärder på området, men observera att bekämpandet av krisen måste gå före när det gäller tillhandahållande av finansiellt stöd. För det fjärde innebär Stockholmsprogrammet ett säkert och öppet Europa, ett friheternas Europa - bara då är det ett gemensamt Europa. Här är det avgörande att vi hittar en välavvägd balans mellan dessa viktiga värden. Slutligen kräver utvecklingen av Östersjöregionen ett närmare samarbete mellan medlemsstaterna där, och på det området har Sverige uträttat åtskilligt.
Petru Constantin Luhan
(RO) Jag vill börja med att gratulera det svenska ordförandeskapet till hur det har skött förberedelserna inför övergången till Lissabonfördraget. Denna viktiga punkt på det svenska ordförandeskapets dagordning har framgångsrikt genomförts. Jag anser att rådet, vid mötet i december, behöver arbeta med att hitta lösningar för att möta den dubbla utmaning som Europa står inför: Dels den ekonomiska krisen, dels klimatförändringen.
Just nu behöver vi återställa förtroendet för finansmarknaderna genom att inrätta ett tillsynssystem för att hantera liknande kriser i framtiden och förebygga att de inträffar. Vad klimatförändringen beträffar bör de miljöpolitiska förslagen vare sig påverka övriga politikområden eller tilldelningen av EU-medel till politikområden som regional utveckling.
Cecilia Malmström
rådets tjänstgörande ordförande. - Herr talman! Några korta frågor ska jag besvara. Det kom en fråga om Turkiet. Vi är naturligtvis glada över att Turkiet fortsätter att ha den europeiska integrationen som övergripande mål. Förhandlingarna med Turkiet går framåt. Kanske inte så snabbt som vi skulle vilja, men de går framåt och vi hoppas kunna öppna miljökapitlet i slutet av året.
Vi stöder naturligtvis också förhandlingarna mellan Turkiet och Cypern och samtalen som pågår på ön för att få en lösning på dess delning. Det är parterna som äger denna process och FN är behjälpligt, men naturligtvis stöder EU detta och jag var alldeles nyss på Cypern för att samtala med de olika aktörerna i denna fråga. Det vore ju fantastiskt om en lösning kunde komma till stånd inom kort. I övrigt blir det ju en utvidgningsdebatt i eftermiddag om Turkiet och andra kandidatländer tillsammans med utrikesminister Carl Bildt, där ledamöterna har möjlighet att ställa frågor om detta och annat.
Kort om Östersjöstrategin: Jag vill återigen tacka Europaparlamentet för det stöd som ni har gett till det svenska ordförandeskapet i denna fråga. Det är ju i parlamentet idén om Östersjöstrategin föddes, så vi är mycket glada över att den nu är i hamn och i kraft. Det kommer att innebära mycket för att kunna ta itu med miljöproblemen i regionen, men också öka samarbetet för välstånd, innovation, säkerhet osv.
När det gäller den europeiska utrikestjänsten så är den en av de största och viktigaste förändringarna med Lissabonfördraget. På toppmötet i oktober godkände Europeiska rådet ett generellt ramverk för den europeiska utrikestjänsten. Detta ramverk kommer nu Catherine Ashton att jobba vidare med tillsammans med Europaparlamentet och lägga fram ett slutgiltigt förslag senast i april nästa år. Utrikestjänsten kommer att förstås fasas in gradvis, och det är viktigt att detta sker på ett bra och konstruktivt sätt. Här har Europaparlamentet möjlighet att diskutera utformningen av detta.
När det gäller budgetöversynen, Göran Färm, så delar jag helt synpunkten att vi nu när vi äntligen om en vecka har Lissabonfördraget på plats med nya moderna spelregler för Europeiska unionen naturligtvis också måste ha en modern budget som kan motsvara dessa utmaningar. Jag hoppas att den nya kommissionen kan lägga fram ett sådant förslag så snart som möjligt. Jag tror att ordförande Barroso nämnde detta i går också vid frågestunden.
Åtta år efter Laeken står vi nu här på randen till ett nytt fördrag. Det är historiskt, det är en ny epok som börjar för Europeiska unionen. Jag är mycket glad över att vi från det svenska ordförandeskapets sida har kunnat bidra till att detta faller på plats. Nu kan vi delvis lämna de institutionella frågorna bakom oss och koncentrera oss på de stora politiska utmaningar som vi vet att medborgarna i Europa - för det är ju medborgarnas Europa som vi alla kämpar för - oroar sig för.
Många av de frågorna kommer att diskuteras på Europeiska rådets möte i december. När det gäller klimatfrågan - vår generations ödesfråga - kommer Europeiska rådets möte att pågå samtidigt som klimatmötet i Köpenhamn, och toppmötet ger oss en chans att vid behov finkalibrera vår förhandlingsposition i Köpenhamn.
Vad gäller finansfrågorna och den ekonomiska krisen kan vi få ett antal instrument på plats och också dra upp långsiktiga riktlinjer för hur vi åter ska göra Europa konkurrenskraftigt för välstånd och social sammanhållning och inte minst blicka framåt mot den nya Lissabonstrategin, som på lång och medellång sikt kan vara Europa mycket behjälplig i denna fråga.
Slutligen innebär Stockholmsprogrammet säkerhet och trygghet för våra europeiska medborgare och det är oerhört viktigt att vi får detta program på plats. Samtliga dessa frågor kommer att leva kvar efter toppmötet och i samtliga dessa frågor kommer vi att ha behov av ett mycket nära samarbete med Europaparlamentet. Statsminister Fredrik Reinfeldt kommer hit på sessionen i december och kommer då att kunna rapportera om resultatet från toppmötet och också göra en summering av det svenska ordförandeskapet generellt. Tack så mycket för en mycket bra och konstruktiv debatt.
Margot Wallström
Herr talman! I dag firar vi att nästa kommission av allt att döma får minst nio kvinnliga ledamöter. Jag tycker att detta är en seger för alla oss som aktivt kämpade för detta. Men samtidigt får vi genom nyhetsrapporteringen nu på förmiddagen veta att 156 kvinnor mördades genom våld i hemmet enbart i Frankrike under förra året. I dag är det Internationella dagen mot våld mot kvinnor, och därför borde detta få oss att stanna upp och tänka efter, så att vi förhoppningsvis i framtiden vidtar åtgärder på både europeisk och internationell nivå. Vi kanske också borde ta upp detta vid de olika möten som genomförs under resten av dagen.
Detta är ett viktigt framsteg. Det säger också mycket om det förfarande som från och med nu följs vid utnämningen av kommissionsledamöter, och som sannolikt präglas av större öppenhet. Förhoppningsvis nominerar medlemsstaterna och regeringarna i framtiden både en man och en kvinna. Det tycker jag är en utmärkt idé.
Låt mig också kommentera utnämningarna av den höga representanten och av en ny rådsordförande. När Cathy Ashton nominerades till kommissionsledamot hade hon den brittiska regeringens fulla förtroende i ryggen. Faktum är att parlamentet för ett år sedan röstade för henne med mycket stor majoritet - 538 röster, vill jag minnas. Flera av er har nämnt hennes mycket nära samarbete med parlamentet, och att hon alltid vinnlagt sig om att parlamentet ska kunna delta i arbetet med olika frågor. Hon utsågs enhälligt av de 27 stats- och regeringscheferna, vilket jag tycker talar för att hon har all den legitimitet som krävs för att kunna utföra sitt arbete och förskaffa sig respekt hos EU:s partner i omvärlden. Någon här använde en sympatisk liknelse, nämligen att vi nu slipper allt besvär med jobbiga rödljus eller folk som ställer sig i vägen för trafiken, och i stället får en smidig trafikledare som faktiskt optimerar fordonsflödet, det vill säga ser till att EU:s beslutsfattande är välfungerande och demokratiskt. Jag har lärt känna henne som en väldigt bra kollega, och såvitt jag förstår är hon också övertygad europé. Det är verkligen en viktig förutsättning.
Det har redan yttrats många kloka ord här i debatten. Jag tycker att diskussionen har varit både fruktbar och konstruktiv, och tackar för alla era inlägg. Jag vill också svara på Göran Färms direkta fråga om budgetöversynen. Jag kan bara upprepa vad kommissionsordföranden redan har sagt till er, nämligen att detta blir en fråga för den nya kommissionen. Det beror för det första på att det nya Lissabonfördraget kommer att innehålla bestämmelser som kräver helt nya institutionella strukturer, vilket också ger oss en bra utgångspunkt för budgetbesluten. För det andra måste den nya kommissionen fastställa sina politiska prioriteringar, och sedan rätta matsäcken efter munnen, så att kommissionens politiska prioriteringar faktiskt går att genomföra med den budget som finns. Det tycker jag är en viktig nyhet och möjlighet för nästa kommission. Detta ska vi också alla med varm hand överlåta åt Cecilia Malmström. Det som kommissionen kan säga är att förslaget till budgetöversyn ska läggas fram tidigt nästa år, och att den nya kommissionen kommer att ta itu med detta omedelbart.
Jag vill också kommentera något som har med Stockholmsprogrammet att göra. Stockholmsprogrammet har antagits samtidigt som Lissabonfördraget träder i kraft, och Europaparlamentet får en avgörande roll för att utveckla dessa politikområden. Detta stärker ytterligare den demokratiska legitimeringen av de viktiga rätts- och inrikespolitiska beslut som förestår. Detta är goda nyheter både för unionsmedborgarna och för samtliga EU-institutioner.
Beträffande klimatförändringen konstaterar jag att vi är överens om den aktiva roll som EU hädanefter behöver spela i Köpenhamn.
Jag tackar er än en gång för debatten. I det nya Lissabonfördraget har vi en text som hjälper oss att hantera alla de viktiga frågor som tagits upp här. Hit hör klimatförändringen och bekämpandet av den finansiella krisen och dess följder på bland annat det sociala området. Och givetvis utgör det också en garant för att EU förblir demokratiskt i framtiden.
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
Skriftliga förklaringar (artikel 149 i arbetsordningen)
João Ferreira  
Det är meningen att nästa möte i Europeiska rådet ska lägga grunden för hur Lissabonstrategin för tillväxt och sysselsättning ska se ut i framtiden. Detta sker i en tid när den europeiska arbetslösheten har nått historiska nivåer. Ekonomin befinner sig i recession och har gått ned sig i en djup kris. Efter åtta år får vi inte blunda för sanningen: vi har helt misslyckats med att uppnå de mål vi sade oss ha. Misslyckandet beror på det som snart visade sig vara strategins verkliga program: avregleringen av arbetsmarknaden, som gör att arbete åsätts ett lägre värde, angreppet på välfärdsstaten, nedmonteringen av viktiga allmänna tjänster, privatiseringar och avregleringar av ekonomins viktigaste sektorer och att vi på allt fler områden av det offentliga livet påtvingas marknadstänkandet som högsta princip. Arbetstagare och andra människor har all anledning att hoppas på att vi ska byta kurs radikalt och avlägsna oss från detta program. Denna kursomläggning är oerhört angelägen. En sådan förändring skulle bland annat innebära följande: Att utbildning erkänns som en rättighet, inte bara som en tjänst eller som en bransch bland alla andra på marknaden; att tillgången till kunskap och kultur demokratiseras; att vi värdesätter arbete och arbetstagares rättigheter; att vi slår vakt om branscher det går bra för, om mikroföretag och om små och medelstora företag; att alla har tillgång till allmänna tjänster; och att välståndet fördelas på ett rättvisare sätt.
András Gyürk
Herr talman, mina damer och herrar! Vid nästa möte i Europeiska rådet enas medlemsstaterna troligen om de viktigaste grundprinciper som vi ska företräda vid klimatkonferensen i Köpenhamn. Det är viktigt att energieffektivitetsfrågan inte hamnar i bakvattnet till förmån för utsläppskvoter och finansiellt stöd till utvecklingsländer. EU glömmer med andra ord ofta bort detta sätt att göra mycket med små medel. Det är särskilt kontraproduktivt därför att förbättrad energieffektivitet i flera europeiska regioner är det billigaste sättet att minska utsläppen. Vi kan dra två slutsatser av detta. För det första behöver EU, när de nya klimatåtgärderna antas, arbeta för att harmonisera standarderna för energieffektivitet i hela världen. För det andra behöver stöd till åtgärder som ökar energieffektiviteten få ett större utrymme i EU:s framtida långtidsbudget. Man bör då särskilt beakta programmen för byggnadsrenovering i de forna socialistländerna, eftersom det här går att åstadkomma enorma minskningar av energiförbrukningen för en jämförelsevis billig penning.
Marian-Jean Marinescu  
Stockholmsprogrammets bärande tema är ”Att bygga medborgarnas Europa”. För mig betyder detta att EU-institutionerna hädanefter, hand i hand med medlemsstaterna, steg för steg avskaffar de inre gränserna i EU. Det finns nämligen fortfarande administrativa och rättsliga hinder som tycks avhålla medborgarna från att utöva sin rätt att bo och arbeta i den medlemsstat de önskar. Därför måste Stockholmsprogrammet förverkliga detta viktiga tema och hitta tydligt definierade instrument som underlättar tillträdet till gemenskapens arbetsmarknad för alla arbetstagare i EU. Detta är en viktig symbol för unionsmedborgarskapet.
Den rådande ekonomiska krisen understryker än mer behovet av att arbeta för att göra det möjligt att tillvarata rätten till fri rörlighet i full utsträckning. Att öka rörligheten inom EU, i ett gemensamt område med friheter, rättigheter och skyldigheter, förutsätter att Schengenområdet konsolideras. Det är därför nödvändigt att integrera återstående medlemsstater så snart som möjligt. Här handlar det också om att EU förvaltar sina gränser mot omvärlden på ett bra sätt och så konsekvent som möjligt.
Sirpa Pietikäinen  
Herr talman, mina damer och herrar! Jag vill tacka det svenska ordförandeskapet för dess arbete med att utforma arbetsprogrammet för rättsliga och inrikes frågor.
Tack vare Stockholmsprogrammet blir EU i stånd till att förbättra vardagen för samtliga unionsmedborgare. Säkerhet, välbefinnande och jämställdhet bygger på att vi konsekvent följer rättsstatliga principer och arbetar på ett solidariskt och icke-diskriminerande sätt inom olika politikområden och när vi utformar ny lagstiftning.
Jag skulle gärna se att man gick in mycket mer för att skapa en bättre vardagstillvaro för invandrare, minoriteter och människor som av en eller annan orsak utsätts för diskriminering. Det handlar inte om rena randfenomen - en Eurobarometer-undersökning visar att var sjätte europé säger sig ha blivit diskriminerad de senaste fem åren.
Jag vill i det sammanhanget understryka att direktivet om förbud mot diskriminering i samband med tillhandahållande av varor och tjänster, som rådet nu överlägger om, betyder mycket. Tyvärr har det i rådet gått mycket långsamt fram med direktivet, som har stött på ganska hårt motstånd från vissa medlemsstater. EU:s värdegrund orienterar sig kring respekten för principen om mänskliga rättigheter och likabehandling. Det är principer som också måste genomföras helt och hållet i EU:s lagstiftning.
(Sammanträdet avbröts kl. 11.40)
(Kl. 11.45-12.05 samlades ledamöterna för utdelningen av LUX-priset.)
(Sammanträdet återupptogs kl. 12.05)
