Protecția minorităților naționale tradiționale, etnice și imigrante în Europa (dezbatere)
Preşedinte
Punctul următor este dezbaterea privind întrebarea orală adresată Comisiei referitoare la protecţia minorităţilor tradiţionale naţionale, etnice şi imigrante în Europa, adresată de Csaba Sándor Tabajdi, Hannes Swoboda, Jan Marinus Wiersma, Véronique De Keyser, Katrin Saks şi Claude Moraes, în numele Grupului Socialist din Parlamentul European - B6-0005/2009).
Csaba Sándor Tabajdi  
Dle preşedinte, doamnelor şi domnilor, există mai mult de 300 de minorităţi naţionale şi etnice şi comunităţi lingvistice diferite care trăiesc pe continentul european. Dintre cetăţenii celor 27 de state membre ale UE, aproximativ 15% sunt membri ai unei minorităţi naţionale tradiţionale sau ai unei comunităţi de imigranţi. În timp ce obiectivul Uniunii Europene este păstrarea diversităţii culturale, limbile şi grupurile minoritare se confruntă cu ameninţarea extincţiei sau asimilării. Comunităţile de imigranţi în creştere constantă se confruntă cu o criză a integrării; gândiţi-vă numai la revoltele din suburbiile franceze, de la periferia Parisului, la atacurile teroriste de la Londra sau la tensiunile etnice din Ţările de Jos.
Este Uniunea Europeană credibilă când condamnă încălcarea drepturilor omului şi ale minorităţilor în ţări terţe? Factorii de decizie ai UE abordează în mod adecvat problemele minorităţilor naţionale şi etnice în ţările potenţial candidate din Balcanii de Vest, în timp ce unele state membre nu pot face acest lucru pe plan intern şi, de fapt, practicile lor sunt diametral opuse acestei politici? Cei care nu pot şi nu sunt dispuşi să abordeze aceste chestiuni, care-şi îngroapă capul în nisip, se joacă cu viitorul Europei.
Dezbaterea de astăzi a fost precedată de voci îngrijorate, anumite persoane afirmând că acest aspect este prea sensibil. Într-adevăr, această chestiune este una foarte sensibilă. Ce ar deveni Uniunea Europeană dacă am dezbate numai chestiuni care nu lezează niciun interes? Nu putem ascunde aceste probleme sub covor! Cetăţenii Europei se aşteaptă să le oferim răspunsuri veridice. La nivel local, regional, naţional şi comunitar,Uniunea Europeană trebuie să garanteze drepturile minorităţilor indigene şi tradiţionale, ale romilor, precum şi ale altor câteva milioane de persoane care au un statut de minoritar şi nu au un stat independent, cum sunt catalanii, bascii, scoţienii, bretonii, alsacienii, corsicanii, galii, minorităţile maghiare din România, Slovacia şi Serbia şi alte comunităţi naţionale.
Subsidiaritatea şi autonomia, împărţirea puterii şi luarea în comun a deciziilor sunt valori fundamentale ale Uniunii Europene. Este foarte important să se stabilească forme de luare în comun a deciziilor, autoguvernare şi autonomie pe bază de acorduri între majorităţi şi minorităţi, respectându-se în acelaşi timp suveranitatea şi integritatea teritorială a statelor membre. În ceea ce priveşte persoanele care aparţin unor minorităţi de imigranţi dintr-un stat, trebuie să-i ajutăm să se integreze cât mai deplin posibil, iar la rândul lor, minorităţile de imigranţi trebuie să arate cel mai înalt grad de respect pentru limba şi obiceiurile statului în cauză. Dacă Parlamentul European doreşte într-adevăr să devină un centru de putere, atunci trebuie să abordeze aceste chestiuni sensibile.
Jacques Barrot
Dle preşedinte, doamnelor şi domnilor, dle Tabajdi, respectul pentru minorităţi este un principiu esenţial între condiţiile care trebuie îndeplinite înainte ca un nou stat să poată adera la Uniune. Criteriile de la Copenhaga vizează în mod specific candidaţii pentru aderarea la Uniune.
Respectarea drepturilor persoanelor care aparţin minorităţilor, inclusiv respectarea principiului nediscriminării este unul dintre principiile fundamentale ale Uniunii. Cu toate acestea, Uniunea nu deţine atribuţii generale în sfera protecţiei drepturilor minorităţilor. Este responsabilitatea autorităţilor naţionale să asigure această protecţie, în conformitate cu acordurile lor constituţionale şi angajamentele internaţionale.
În plus, aspectul organizării instituţionale sau al autonomiei minorităţilor intră în atribuţiile statelor membre. În mod similar, fiecare stat membru poate decide să semneze sau să ratifice Convenţia-cadru pentru protecţia minorităţilor naţionale şi Carta europeană a limbilor regionale sau minoritare, care constituie două instrumente majore introduse de Consiliul Europei.
Prin urmare, Uniunea nu are atribuţii să adopte, astfel cum sugerează întrebarea, standarde de stabilire a unei legislaţii generale pentru protecţia minorităţilor şi mecanisme de inspecţie. Cu toate acestea, Uniunea poate adopta măsuri privind unele aspecte din sfera atribuţiilor sale, cu efect pozitiv asupra situaţiei persoanelor care aparţin minorităţilor.
De exemplu, Comisia urmăreşte o politică de combatere a discriminării pe criterii de rasă, origine etnică sau religie. Acest lucru va asigura punerea în aplicare a unei legislaţii comunitare în domeniu şi punerea în aplicare a directivei care completează această legislaţie.
Adoptarea Deciziei-cadru privind lupta împotriva rasismului şi a xenofobiei la 28 noiembrie reprezintă un exemplu suplimentar. Prin intermediul acestei decizii-cadru, Uniunea contribuie la îmbunătăţirea situaţiei persoanelor din cadrul minorităţilor, atunci când acestea suferă de pe urma anumitor tipuri de comportament. Uniunea a luat măsuri, de asemenea, cu privire la situaţia minorităţii rome.
Integrarea imigranţilor este un o problemă importantă şi în creştere pentru statele membre ale Uniunii Europene. În 2005, Comisia a înaintat un Program comun pentru integrare, care constituie directiva-cadru pentru o abordare comună a integrării în Uniunea Europeană. În plus, Uniunea a alocat un buget de 825 milioane EUR pentru perioada 2007-2013, pentru punerea în aplicare a Fondului european pentru integrarea resortisanţilor ţărilor terţe.
În 2009 vor apărea trei noi iniţiative din partea Comisiei: cea de-a treia ediţie a Manualului privind integrarea, Forumul european privind integrarea, care va implica în continuare societatea civilă în realizarea scopului activităţii noastre şi un site privind integrarea, care va funcţiona ca portal unic pentru informare privind integrarea şi va promova schimbul de bune practici între părţi interesate din domeniul integrării.
Rolul Uniunii Europene în domeniul multilingvismului nu este de a înlocui acţiunea statelor membre, ci mai degrabă de sprijini şi completa această acţiune. Politica Comisiei Europene privind multilingvismul include limbile regionale, precum şi limbile vorbite de minorităţi.
Respectarea diversităţii lingvistice şi culturale este unul dintre elementele esenţiale ale Uniunii Europene. Respectarea diversităţii lingvistice şi culturale face acum parte din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, care prevede la articolul 22: "Uniunea respectă diversitatea culturală, religioasă şi lingvistică”.
Cea mai recentă comunicare a Comisiei, adoptată în septembrie 2008, stipulează, de asemenea, că fiecare din multitudinea de limbi, vorbită fie la nivel naţional, regional, fie de către minorităţi sau imigranţi, aduce ceva în plus la cultura noastră comună. Instrumentele principale aflate la dispoziţia Uniunii în acest domeniu sunt programele de finanţare, în special Programul de învăţare de-a lungul vieţii 2007-2013.
În cele din urmă, Agenţia pentru Drepturi Fundamentale a Uniunii Europene este un instrument foarte valoros, pe care îl utilizăm pentru a culege date utile pentru dezvoltarea şi punerea în aplicare a tuturor instrumentelor şi a acestor politici comunitare. Ca urmare a solicitării Parlamentului European adresate Agenţiei pentru Drepturi Fundamentale, care, vă reamintesc, are sediul la Viena, programul de activitate pentru 2009 al agenţiei include elaborarea unui raport comparativ privind situaţia referitoare la discriminarea pe criterii etnice şi rasiale în Uniunea Europeană. Acesta ne va permite să actualizăm raportul privind rasismul, care a abordat anul 2007.
Aceasta este ceea ce vă pot aduce la cunoştinţă. Cu alte cuvinte, nu avem baza legală pentru organizarea protecţiei minorităţilor. Acest aspect intră în atribuţiile statelor membre, cu toate că Uniunea trebuie să evite, evident, orice discriminare faţă de cetăţenii care aparţin unei minorităţi.
Rihards Pīks
în numele Grupului PPE-DE. - (LV) Vă mulţumesc, dle preşedinte. Dl Tabajdi şi-a asumat o sarcină grea - aceea de a încerca să definească şi să clasifice comunităţi de persoane care s-au format în diferite moduri istorice şi care, în număr mai mare sau mai mic, trăiesc în state care, în esenţă, au o origine etnică sau lingvistică diferită. După cum ştim, de-a lungul secolelor, în Europa, frontierele şi numele ţărilor s-au schimbat adesea, atât ca rezultat al războaielor, cât şi atunci când statele s-au unit sau s-au divizat, când s-au format sau s-au prăbuşit imperii şi, adesea, când oamenii, fără a-şi schimba locul în care trăiau, au devenit supuşii unui rege diferit sau rezidenţi ai unei ţări diferite. Similar, migraţia a avut loc atât la nivel individual, cât şi prin deplasarea unor întregi comunităţi etnice. Noi am moştenit rezultatele acestora. Fără îndoială, în prezent orice persoană rezidentă în Uniunea Europeană merită o viaţă demnă de o fiinţă umană, precum şi şanse egale. Ce putem numi astăzi cu adevărat minoritate, în sensul atribuit în prezent, iar statele pot cădea de acord şi pot elabora criterii uniforme? Acest lucru este important, având în vedere că în prezent se conturează o nouă migraţie: atât migraţia internă din cadrul Uniunii Europene, cât şi migraţia din ţări din afara UE. Se pare că în primul rând această problemă trebuie abordată de toţi specialiştii, cercetătorii, etnografii şi lingviştii, iar apoi probabil că politicienii pot avea ultimul cuvânt. În cazul în care politicienii demarează lucrurile, vom fi imediat martorii subiectivismului şi egoismului politic, mai ales că se apropie alegerile. Vă mulţumesc.
Katalin Lévai
în numele Grupului PSE. - (HU) Dle preşedinte, dle comisar, doamnelor şi domnilor, peste 45 de milioane de persoane aparţinând unui număr de 57 de minorităţi diferite trăiesc în Uniunea Europeană şi în alte ţări europene. În prezent, când fantoma rasismului bântuie Europa, când şovinismul majorităţii din statele naţionale este vizibil în creştere, atingând dimensiuni de neconceput în Europa Centrală şi de Est, nu mai putem ascunde sub covor politicile privind minorităţile. După cum am aflat - de asemenea, de la dl comisar - UE nu deţine încă un ansamblu de reglementări privind protecţia identităţii minorităţilor, care să se aplice în toate statele membre. Problema minorităţilor intră în atribuţiile statelor membre şi, prin urmare, aceste comunităţi trebuie, în cea mai mare parte, să fie mulţumite cu ceea ce pot negocia cu propriile guverne. Numărul total de cetăţeni din statele membre din Europa Centrală şi de Est care aparţin diferitelor comunităţi minoritare naţionale este în mod semnificativ mai mare decât în Europa de Vest, iar problemele acestora sunt, de asemenea, mai complexe. Pentru ca nu numai minorităţile naţionale, ci orice persoană care aparţine unor naţiuni efectiv minoritare în UE să se simtă ca acasă în Europa, legislaţia europeană trebuie să creeze cadrul legal prin norme juridice cuprinzătoare pentru protecţia minorităţilor.
Trebuie să creăm un tip de structuri politice care să nu vizeze exclusivitatea, ci care să împartă domeniile de responsabilitate. Pe măsură ce acest model va deveni realitate în întreaga Uniune Europeană, minorităţile naţionale vor avea un statut mai bun şi vor obţine şanse noi privind protecţia limbii şi culturii lor. În această privinţă, ratificarea Tratatului de la Lisabona are o importanţă covârşitoare, având în vedere că două dintre articolele acestuia, mulţumită activităţii guvernului maghiar, includ drepturile persoanelor care aparţin minorităţilor. Acceptarea tratatului ar constitui un mare pas înainte în istoria Uniunii Europene. Criza economică din prezent nu avantajează minorităţile, deoarece alimentează conflicte şi stă la baza demagogiei de extremă dreapta. Europa nu-şi poate permite, mai ales în acest moment, să nu asculte vocile minorităţilor. Nu poate abandona minorităţile pe timp de criză.
Henrik Lax
în numele Grupului ALDE. - (SV) Este foarte binevenită dezbaterea la nivel european cu privire la situaţia diferitelor grupuri minoritare. O opinie comună privind drepturile şi obligaţiile care ar trebui să se aplice minorităţilor naţionale, etnice sau lingvistice, imigranţilor şi persoanelor apatride ar aduce beneficii acestor grupuri şi întregii Uniuni Europene, în multe moduri. Aproape o zecime dintre cetăţenii UE aparţin unei minorităţi naţionale, lingvistice sau etnice. O parte, asemeni mie, în calitate de finlandez vorbitor de suedeză, este tratată bine. Alţii sunt discriminaţi sau dezavuaţi. Este important ca minorităţile naţionale istorice să se poată vedea ca membri deplini ai Uniunii. UE are nevoie de sprijinul minorităţilor sale şi nu trebuie să neglijeze acordarea şansei de a participa activ la luarea deciziilor şi la efortul de a asigura un viitor comun sigur şi armonios.
Este clar că nu se pot aplica aceleaşi reguli minorităţilor naţionale ca cele pentru minorităţile de imigranţi. Imigranţii necesită sprijin special, care să-i ajute să se integreze în noile lor ţări. Apatrizii reprezintă o chestiune separată şi trebuie încurajaţi prin toate mijloacele disponibile să solicite cetăţenie în ţara lor gazdă.
De asemenea, UE are nevoie de o opinie comună privind problemele minorităţilor, pentru a se putea apăra şi a apăra statele membre împotriva presiunilor şi provocărilor externe, în care drepturile minorităţilor sunt utilizate ca arme pentru a semăna dezbinare şi a crea confuzie. Implicarea şi propaganda Rusiei în Estonia şi Letonia, de exemplu, reprezintă un exemplu care dă de gândit. Nu trebuie să punem arme în mâinile celor care vor să ne facă rău.
Europa are nevoie de un forum reprezentativ pentru minorităţi, care să funcţioneze ca organism consultativ cu privire la aspectele abordate de Parlamentul European şi Consiliul Europei. Ar fi, de asemenea, important ca acestei comisii parlamentare să i se acorde responsabilitate explicită pentru aspecte referitoare la minorităţi. Parlamentul ar trebui să aprobe o declaraţie privind drepturile minorităţilor.
În cele din urmă, aş dori să adresez o întrebare specifică: Este pregătită Comisia să-şi asume responsabilitatea pentru iniţierea unei dezbateri europene cu privire la minorităţi şi să promoveze activ tratamentul echitabil al minorităţilor din Uniune, nu numai diversitatea lingvistică, care este utilizată adesea ca mod de a ignora grupurile minoritare? (Aplauze)
Jan Tadeusz Masiel
Dle preşedinte, dle comisar, unele grupuri minoritare au fost prezente în statele membre de secole, în timp ce altele au sosit relativ recent.
Romii sunt unul dintre grupurile minoritare tradiţionale care au fost prezente în ţările Uniunii practic de când există înregistrări. Regret să spun că în ţara mea, Polonia, deşi romii nu sunt discriminaţi, gradul de integrare a acestora lasă mult de dorit. Şi ei împărtăşesc acest punct de vedere. Consider că romii necesită mai mult sprijin din partea statului. În special, au nevoie de asistenţă în domeniul formării profesionale şi al educaţiei, în general.
Statele membre ar trebui să deţină rolul principal cu privire la integrarea acestui grup minoritar şi a altora. Cu toate acestea, o legislaţie comună a Uniunii ne-ar fi de ajutor în acest scop. Mă gândesc în special la definirea drepturilor şi responsabilităţilor noilor sosiţi din state islamice, care întâmpină dificultăţi să se integreze în Europa.
Mikel Irujo Amezaga
Dle preşedinte, aş dori să-mi exprim recunoştinţa profundă pentru munca dlui Tabajdi de elaborare şi depunere a acestei întrebări orale pe care o dezbatem aici astăzi şi, de asemenea, pentru munca uriaşă de elaborare a rezoluţiei, pe care, în mod regretabil, nu o dezbatem, dar pe care, fără îndoială, o vom putea discuta în următoarele şedinţe plenare.
Această rezoluţie este necesară deoarece este clar că trebuie să găsim un nivel minim de protecţie pentru grupurile minoritare din Uniunea Europeană, lucru care nu există în prezent.
Nu împărtăşesc opinia comisarului Barrot legată de utilizarea pretextului lipsei de competenţă a Uniunii Europene în acest domeniu. Există o contradicţie evidentă între a menţiona criteriile de la Copenhaga, a menţiona un alt tip de legislaţie şi, în acelaşi timp - când, probabil, nu există interes sau când, probabil, unii nu au suficient curaj - a ne ascunde în spatele lipsei de competenţă pentru a nu face progrese, să spunem, în direcţia protejării grupurilor minoritare, deoarece, de fapt, ne confruntăm cu o dilemă eternă. Nu ne confruntăm cu o problemă, ci de fapt, cu o provocare pe care Uniunea Europeană trebuie să o rezolve, iar acest aspect trebuie privit ca atare.
Kathy Sinnott
în numele Grupului IND/DEM. - Dle preşedinte, în fiecare stat membru al UE există grupări de persoane privite diferit din cauza unor caracteristici ca etnia, limba, modul în care se îmbracă, muzica pe care o cântă şi modul în care se roagă. Atunci când oamenii din ţara respectivă se angajează să respecte demnitatea înnăscută a oricărei persoane, aceste diferenţe sunt privite ca aducând un plus de valoare, iar persoanele sunt valorizate. De fapt, atunci când demnitatea persoanei este valorizată, nu privim minorităţile deloc într-un mod negativ. Cu toate acestea, în multe ţări acest respect este redus sau inexistent. Acest lucru conduce la discriminare, caz în care au loc abuzuri asupra minorităţilor, iar acestea sunt plasate în cele mai rele situaţii.
Noi insistăm în Acordul de la Copenhaga că o ţară care doreşte să adere la UE trebuie să aibă un minim de respect pentru orice persoană din interiorul frontierelor sale. Acest principiu este încălcat atunci când ignorăm aceste criterii şi permitem să devină membre unele ţări unde anumite persoane sunt marginalizate şi tratate neadecvat.
În Irlanda, de exemplu, mulţi copii şi adulţi cu invalidităţi erau instituţionalizaţi în cele mai rele condiţii în momentul aderării şi timp de mai mulţi ani după aderare.
În prezent, în ciuda introducerii criteriilor de la Copenhaga, există situaţii teribile similare pentru minorităţi vulnerabile, în ţări care au aderat recent la UE sau care plănuiesc să facă acest lucru. Criteriile de la Copenhaga au fost în mod clar ignorate în aceste cazuri, iar modul de tratament al minorităţilor nu a fost considerat un obstacol în calea aderării. Acest lucru invalidează scopul acestui acord. În cazul în care o ţară trebuie să îndeplinească criteriile de la Copenhaga în materie de tratament al persoanelor pentru a adera la UE, ar trebui să fie posibil să i se suspende apartenenţa atunci când nu le îndeplineşte.
Sergej Kozlík
(SK) Abordăm problema minorităţilor etnice, însă acest lucru se referă în principal la minoritatea etnică maghiară, dle Tabajdi. Ungaria reprezintă într-adevăr un loc unde minorităţile etnice au fost eliminate complet în ultimii zeci de ani. Cuvintele fostului ombudsman pentru minorităţi din Ungaria, Jenö Kaltenbacha, confirmă acest lucru. Numărul de slovaci care trăiesc în Ungaria a scăzut de la peste 300 000 la 18 000 în timpul perioadei în cauză. Pentru minoritatea slovacă decimată, limba maghiara este utilizată exclusiv ca limbă de studiu în şcolile minorităţilor etnice din Ungaria. În acele şcoli limba slovacă se predă câteva ore pe săptămână.
Nu există răzbunare în Slovacia, iar pentru minoritatea maghiară care trăieşte în Slovacia, lucrurile stau incomparabil mai bine. În şcolile minorităţii maghiare limba de studiu este exclusiv maghiara. Limba slovacă se predă ca limbă suplimentară câteva ore pe săptămână. Slujbele religioase se desfăşoară numai în limba maghiară în toate comunităţile slovace din Ungaria şi acestea sunt oficiate exclusiv de preoţi maghiari. Pe de altă parte, numai preoţi maghiari oficiază în comunităţile maghiare din Slovacia.
Cu toate acestea, Parlamentul European nu acordă atenţie problemelor slovacilor, germanilor, sârbilor şi ale altor minorităţi oprimate din Ungaria. Există discuţii repetate privind probleme periferice ale minorităţii maghiare, pe care guvernul slovac le ia în considerare în prezent, în orice caz. Chiar astăzi, ca parte a acestui proces, a aprobat un amendament la legea învăţământului, care garantează că denumirile geografice vor fi tipărite în limba maghiară sau ucraineană în manualele pentru şcolile minorităţilor. Politicienii şi deputaţii maghiari sunt cei care, sub masca rezolvării problemelor etnice, lansează constant ideile lor privind soluţii de autonomie, inclusiv autonomie teritorială. Recent, preşedintele maghiar a făcut acest lucru în timpul unei vizite a omologului său român la Budapesta şi a fost întâmpinat de un refuz categoric. Astfel de atitudini trebuie demascate şi condamnate puternic, de asemenea, în cadrul Parlamentului European.
Kinga Gál
(HU) Întrucât interesele oricăror alte minorităţi sociale protejate de reglementări împotriva discriminării sunt apărate puternic, protecţia juridică europeană, fără a menţiona voinţa politică, este reticentă în privinţa minorităţilor naţionale tradiţionale. Cu toate acestea, existenţa acestor minorităţi în Uniunea Europeană nu este o chestiune politică, ci o problemă reală - există milioane de persoane care trăiesc în UE şi nu sunt imigranţi. Aceştia trăiesc în cadrul statelor membre europene şi nu s-au deplasat niciodată de pe pământurile lor strămoşeşti. S-a întâmplat doar ca în cursul evenimentelor din secolul douăzeci, frontierele ţărilor lor să se deplaseze în jurul lor, lăsându-i în urmă, iar aceştia se confruntă de atunci cu dileme fără soluţie. Cum îşi pot păstra identitatea şi comunitatea, cum le pot furniza copiilor o perspectivă sigură a viitorului în secolul douăzeci şi unu? Trebuie să recunoaştem în cele din urmă că problemele acestor comunităţi nu pot fi rezolvate numai prin intermediul drepturilor universale ale omului sau prin reglementări împotriva discriminării. Aceste comunităţi solicită în mod îndreptăţit toate acele lucruri pe care, în cazul unor populaţii cu dimensiuni similare, Uniunea Europeană le consideră un drept al celor care fac parte dintr-o majoritate. Din acest motiv este necesară reglementarea din partea UE precum şi asistenţă din partea acesteia. Astfel de comunităţi au dreptul să considere, de exemplu, că autonomia, care a adus prosperitate şi dezvoltare minorităţilor din Tirolul de Sud, din Italia, le va furniza şi lor soluţia dorită.
Desigur, anumite forme de autonomie - inclusiv, posibil, autonomia teritorială - ar putea furniza un viitor pozitiv şi gestionabil unor astfel de comunităţi. Ar trebui să nu existe nicio mistificare în ceea ce priveşte astfel de comunităţi, ci trebuie discutat deschis, având în vedere că dacă o astfel de opţiune poate fi o soluţie favorabilă într-un stat membru, fără a aduce prejudicii integrităţii sale teritoriale, s-ar putea dovedi în mod similar o soluţie şi în alte state membre. Solicitările îndreptăţite ale acestor minorităţi, care se bazează pe principii fundamentale şi practici curente în Uniunea Europeană nu pot constitui subiecte tabu în UE în secolul douăzeci şi unu!
Bárbara Dührkop Dührkop
(ES) Dle preşedinte, este curios faptul că în fiecare mandat parlamentar am subliniat inexistenţa sau fragilitatea protecţiei juridice şi materiale a unui grup minoritar sau a altuia în cadrul statelor membre.
Având în vedere extinderea recentă către est, situaţia a devenit, inevitabil, mult mai complexă.
Europa a 27 de state are mai mult de 100 de grupuri,dacă adăugăm minorităţile etnice şi lingvistice la cele rezultate în urma imigraţiei mai recente. Trebuie menţionaţi - şi au fost menţionaţi - romii, un grup etnic care a trăit printre noi timp de secole. Acesta are caracteristici proprii şi suferă cele mai mari dezavantaje dintre toate grupurile minoritare de orice fel.
Dle comisar, dublarea eforturilor noastre de a obţine o integrare treptată, dacă nu chiar asimilarea acestor grupuri şi transformarea în realitate a unităţii în diversitate reprezintă o provocare majoră pentru Europa. Tratatul de la Lisabona nu face inutil referire, pentru prima dată în istoria Uniunii Europene, la drepturile persoanelor care aparţin acestor minorităţi şi la valorile proprii acestora.
Fiecare grup social este diferit. Minorităţile istorico-lingvistice ale statelor membre şi dreptul recunoscut şi de necontestat al acestora de a se exprima în limba lor maternă are prea puţin sau chiar nu are nimic de-a face cu fluxurile de migraţie, care au propriile caracteristici de identificare.
Luăm ca punct de pornire Carta Europeană a limbilor minoritare şi regionale şi solicităm Fondului social european să acorde atenţie şi resurse grupurilor minoritare.
Anul 2008 ca An european al dialogului intercultural abia s-a încheiat şi cred că acest dialog se află abia la început. Consider că trebuie să profităm de acest impuls şi să continuăm extinderea acestui dialog pentru a crea mecanisme de control la nivel european cu scopul de a proteja grupurile minoritare.
Voi încheia în următoarea notă: în statele noastre membre avem obligaţia de a proteja şi de a păstra tradiţiile şi valorile Europei multiculturale care se naşte, iar datoria acestui parlament este de a stabili standarde de integrare într-un cadru european comun, care facilitează coexistenţa paşnică.
István Szent-Iványi
(HU) Dle preşedinte, unul din zece cetăţeni europeni aparţine unei minorităţi naţionale. Mulţi dintre aceştia simt că sunt copii vitregi în propria casă. Ei se îndreaptă către Uniunea Europeană pentru a le garanta drepturile şi a contribui la îmbunătăţirea situaţiei lor. În termeni de drepturi ale omului, cea mai mare datorie a Uniunii Europene este în legătură cu protecţia minorităţilor. Cu toate că există temeiuri juridice pentru protecţia efectivă a minorităţilor, voinţa politică pentru afirmarea acestora este adesea insuficientă. Ratificarea Tratatului de la Lisabona ar putea îmbunătăţi situaţia, însă nu reprezintă o soluţie magică în sine. Este important ca instituţiile existente să funcţioneze efectiv şi, în special, ca profilul Agenţiei pentru Drepturi Fundamentale, privind minorităţile, să fie consolidat. Diferitele minorităţi ar considera un semn favorabil cazul în care noua Comisie ar avea un comisar a cărui responsabilitate să fie exclusiv tratarea problemelor minorităţilor. Acest lucru ar transmite un semnal clar că membrii minorităţilor sunt, de asemenea, cetăţeni cu drepturi depline ai unei Europe unificatoare. Europa nu poate avea copii vitregi, având în vedere că într-un sens sau altul, toţi reprezentăm minorităţi.
László Tőkés
(HU) Dle preşedinte, salut cu recunoştinţă şi apreciere includerea pe ordinea de zi a protecţiei minorităţilor naţionale tradiţionale şi etnice, precum şi a imigranţilor în Europa. Consider dureros că, în absenţa sprijinului necesar din partea grupurilor politice, dezbaterea noastră comună de astăzi se încheie fără o decizie şi încă nu este posibil să se adopte un acord-cadru al UE privind protecţia minorităţilor. În ţările din fostul bloc comunist principiul neintervenţiei a deţinut supremaţia. Consider inacceptabil faptul că Uniunea Europeană lasă soluţia pentru problema minorităţilor în sfera de competenţă a fiecărui stat membru. Consider declaraţiile preşedintelui Traian Băsescu de la Budapesta, prin care respinge solicitările îndreptăţite ale maghiarilor din Transilvania, care vizează drepturi colective şi autonomie, ca reprezentând rămăşiţe ale unei poziţii dictatoriale din timpul perioadei comunist-naţionaliste. Uniunea Europeană este casa comună a minorităţilor naţionale, etnice, precum şi religioase şi exact din acest motiv UE nu mai poate amâna furnizarea unei protecţii instituţionale, reglementate din punct de vedere juridic, pentru acestea.
Patrick Louis
(FR) Dle preşedinte, culturile noastre includ statul de drept şi drepturile individuale, astfel încât este corect şi adecvat să apărăm drepturile unei persoane dintr-o minoritate, dar ar fi periculos să legiferăm drepturile minorităţilor nenaţionale ca şi comunităţi de sine stătătoare.
Pentru minorităţile nenaţionale, şi mă refer exclusiv la acestea, abordarea comunitară trebuie respinsă, deoarece va distruge inevitabil coeziunea multor naţiuni europene. Acolo unde există stat de drept, reglementarea modului în care oamenii trăiesc la un loc trebuie să rămână o atribuţie la nivel naţional. În această privinţă, în cazul în care majoritatea ar fi fost duşmanul minorităţii, atunci acest lucru ar fi pus în mod grav sub semnul întrebării democraţia respectivă.
Confruntaţi cu sărăcia sau pericolul, unele persoane îşi părăsesc ţara de origine, căutând un refugiu. Dreptul la azil este pentru oameni un mod de a-şi exprima votul, emigrând. Din fericire, a devenit un drept fundamental, dar, ca orice drept, reprezintă simultan şi o obligaţie. În această situaţie, obligaţia este de a accepta normele, limba şi obiceiurile ţărilor de destinaţie.
Dreptul la azil este un drept valoros, având în vedere că este un drept inerent fiinţei umane. Chiar dacă aparţii unei minorităţi, acest lucru nu justifică crearea unui drept al unei comunităţi. Loialitatea ultimă trebuie fie faţă de ţara în care te stabileşti. Este o iluzie să credem că juxtapunerea unor comunităţi tranzitorii, cu amintiri diferite, poate crea o ţară. În timp, acest lucru va crea numai un câmp de indiferenţă sau un câmp de luptă.
Trebuie ori să-ţi placă ţara de destinaţie, ori să pleci. Aceasta este obligaţia care se naşte din libertatea de a veni şi a pleca.
Marian-Jean Marinescu
Îmi exprim sprijinul pentru protecţia minorităţilor, respectarea culturii, a limbilor, a tradiţiilor şi obiceiurilor acestora. Cred că toate statele membre ar trebui să includă în legislaţia naţională, în diverse domenii, precizări referitoare la protejarea minorităţilor.
În acest sens, consider că România are o legislaţie deosebit de bine construită în acest domeniu şi poate constitui un exemplu pentru celelalte state membre. O probă a acestei afirmaţii o constituie chiar un onorabil membru al acestui Parlament pe care eu îl respect foarte mult, care s-a născut, a crescut şi a învăţat în mijlocul comunităţii maghiare din Transilvania iar acum reprezintă cu mult succes Ungaria în această casă. Protejarea minorităţilor nu trebuie însă să ducă la exagerări de tipul drepturi colective, promovarea autonomiei şi autodeterminării, inclusiv teritoriale.
De asemenea, nu cred că este benefică împărţirea minorităţilor în diverse categorii, deoarece, poate induce ideea că este nevoie de tratamente diferite pentru aceste categorii. Toţi cetăţenii trebuie trataţi egal, trebuie să aibă aceleaşi drepturi şi obligaţii faţă de comunităţile în cadrul cărora trăiesc. Descentralizarea şi autonomia locală în cadrul legilor naţionale răspund foarte bine la toate dorinţele cetăţenilor, indiferent de naţionalitate sau etnie. Nu este normal să aducem în discuţie concepte care nu sunt încă consacrate în dreptul internaţional actual şi care nu sunt acceptate la nivelul statelor şi nu este nevoie să reluăm prevederi ale Consiliului Europei.
O menţiune specială trebuie făcută pentru minoritatea rromă. Cred cu tărie că programe comune la nivelul Uniunii, în special în domeniul educaţiei, ar grăbi substanţial integrarea rromilor.
În final, îmi permit să reamintesc că orice naţiune, cât de mare ar fi ea, este o minoritate în comparaţie cu cei 500 de milioane de cetăţeni europeni.
Monika Beňová
(SK) Protecţia minorităţilor este incontestabil unul dintre cele mai importante principii, iar în ţara mea, Republica Slovacă, se garantează un standard excepţional de ridicat de protecţie pentru minorităţi. În cazul în care vorbim despre minorităţi etnice, se poate spune că acest standard este garantat, de asemenea, sub forma autonomiei culturale şi educaţionale, având în vedere că avem o universitate pentru cea mai mare minoritate etnică de la noi.
Cu toate acestea, mă opun fundamental deschiderii unei discuţii cu privire la autonomia teritorială, deoarece consider că este un aspect politic şi juridic foarte important şi, de asemenea, deoarece consider că este, în termeni umanişti, foarte sfâşietor. Ar putea provoca o enormă nefericire oamenilor. Deschiderea discuţiilor privind autonomia teritorială ar ameninţa, de asemenea, în mod fundamental, unitatea şi progresul de succes al Uniunii Europene.
Pentru a încheia, dle comisar, având în vedere că aţi vorbit despre respect - da, este într-adevăr corect ca majoritatea societăţii să afişeze cel mai mare respect pentru minorităţile sale, dar consider că minorităţile care funcţionează în mod sănătos ar trebui să manifeste un respect egal pentru respectiva societate.
Tatjana Ždanoka
Dle preşedinte, aş dori să mulţumesc dlui Tabajdi pentru munca sa excelentă. Este regretabil că nu putem încheia dezbaterea noastră cu o rezoluţie.
Sunt ferm convinsă că drepturile minorităţilor trebuie să devină o parte a acquis-ului comunitar. Din păcate, Comisia este foarte reticentă să sugereze orice fel de măsuri în acest domeniu. Trebuie să ne amintim că drepturile minorităţilor reprezintă o parte integrantă din drepturile omului şi, prin urmare, standardele noastre trebuie să fie cât mai ridicate posibil. Să nu uităm că respectul pentru minorităţi şi protecţia acestora reprezintă unul dintre criteriile de la Copenhaga. Comisia nici măcar nu aplică criteriile în mod corespunzător în timpul procesului de aderare.
Suntem pregătiţi să facem concesii, în speranţa că situaţia se va îmbunătăţi ulterior, însă după aderări, nu există încă instrumente de abordare a acestui aspect, după cum a subliniat şi comisarul Barrot luna trecută. Am elaborat un standard comun al Uniunii Europene în domeniul drepturilor minorităţilor, iar acesta reprezintă un imperativ absolut.
Edit Bauer
(HU) Vă mulţumesc foarte mult, dle preşedinte. Există câteva teritorii politice în cadrul Uniunii Europene unde acţionează standarde duble. Criteriile de la Copenhaga privind drepturile minorităţilor se aplică ţărilor în curs de aderare - după cum aflat astăzi - dar nu există drepturi similare în dreptul comunitar. În cazul în care bogăţia Europei rezidă în culturile sale diverse şi nimeni nu doreşte să vadă cultura şi limba unei naţiuni mici dispărând, atunci minorităţile etnice au o şi mai mare nevoie de protecţie, inclusiv protecţie juridică. În noile state membre, protecţia aparentă pe care o conferea internaţionalismul socialist a dispărut, iar sentimentele naţionaliste s-au intensificat. În plus, apar adesea diverse forme de naţionalism opresiv în noile state membre, în special având în vedere că nici criteriile de la Copenhaga nu mai sunt obligatorii. Suntem adesea martorii intensificării unor eforturilor de asimilare - pretinse a fi în interesul minorităţii. Din păcate, acesta este un instrument politic utilizat adesea de partidele populiste pentru a îndrepta majoritatea împotriva minorităţii.
Stabilirea de standarde juridice interne pentru a proteja statutul juridic al minorităţilor este inevitabilă. Aceste standarde trebuie să respecte cele mai bune practici europene, consolidate pe baza diferitelor forme de autonomie care nu trebuie demascate ca un fel de crimă politică, nici respinse. În schimb, principiul subsidiarităţii ar trebui extins pentru a permite minorităţilor să ia decizii cu privire la propriile probleme. Poate că metoda coordonării deschise poate fi utilă în această privinţă, până la momentul în care va fi creată o bază juridică. Aş adresa următoarea întrebare dlui comisar: nu ar fi posibilă utilizarea acestei opţiuni, a acestei metode, pentru a oferi o soluţie pentru statutul juridic al minorităţilor? În cele din urmă, aş dori să-i mulţumesc dlui Tabajdi pentru munca sa excelentă în acest domeniu.
Corina Creţu
La nivel european există un set consistent de norme, criterii şi recomandări ce asigură protecţia cetăţenilor aparţinând minorităţilor naţionale şi sunt destul de rare cazurile de încălcare a acestora în cadrul Uniunii Europene. România a recunoscut minorităţilor naţionale drepturi care depăşesc normele europene în materie, iar prezenţa parlamentarilor români de naţionalitate maghiară în acest for este o dovadă vie în acest sens.
Este esenţial pentru armonia interetnică în Europa ca drepturile omului să fie respectate, dar derapajele separatiste întemeiate pe exacerbarea drepturilor etnice trebuie stopate. Proiectul european este unul al integrării, nu al enclavizării pe criterii etnice.
Consider, de asemenea, că ar trebui să ne îndreptăm mai mult atenţia asupra situaţiei minorităţilor naţionale din ţările învecinate Uniunii, cu atât mai mult când e vorba de cetăţeni de naţionalitate identică unora din ţările membre. Un exemplu îl reprezintă românii din Ucraina, Serbia şi Republica Moldova, privaţi de drepturi elementare şi supuşi unui intens proces de deznaţionalizare.
Josu Ortuondo Larrea
(ES) Dle preşedinte, în UE există câteva cazuri de limbi vorbite de grupuri europene istorice, care nu pot fi utilizate în dezbaterea din cadrul acestui parlament, având în vedere că nu sunt recunoscute ca limbi de stat. Aceasta este o pierdere pentru democraţia reprezentativă.
Unul dintre aceste cazuri este limba bască, euskera, care nu este o limbă minoritară, ci una oficială, cel puţin în zona sudică a Ţării Bascilor, care, în termeni administrativi, este clasificată ca parte a statului spaniol. Cu toate acestea, nu este valabil acelaşi lucru - şi vă rog, dle comisar, să nu luaţi personal acest lucru - în partea nordică a Ţării Bascilor, care este anexată statului francez, al cărui preşedinte a declarat în faţa Adunării ONU că a refuza respectul pentru identităţile şi limbile naţionale înseamnă a sădi seminţele umilinţei şi că, fără acest respect, nu va exista pace în lume. Cu toate acestea, nici limbii euskera, nici limbii bretone sau occitane nu li se acordă nici cel mai mic nivel de consideraţie, nici nu li se acordă sprijin pentru a asigura respectarea şi încurajarea utilizării lor.
De aceea solicit Agenţiei pentru Drepturi Fundamentale să supravegheze şi să lucreze în vederea asigurării că în cadrul statelor membre nu există încălcări ale drepturilor oamenilor de a folosi limba lor maternă şi că nu există discriminare împotriva cetăţenilor lor şi că toate limbile materne sunt considerate oficiale în teritoriile respective.
(Vorbitorul a continuat în limba bască)
Eskerrik asko jaun-andreok zuen laguntzagatik Europako hizkuntza guztien alde.
Daniel Petru Funeriu
Dle preşedinte, salut această dezbatere, cu atât mai mult cu cât istoria europeană arată că pe timp de criză tensiunile etnice pot aprinde situaţii de altfel stabile. Aş dori să cred că intenţia iniţiatorilor acestei dezbateri este de a sublinia valorile fundamentale generoase şi realităţile proiectului european, pentru că realităţile Uniunii Europene reprezintă într-adevăr cele mai bune standarde din lume pentru tratamentul minorităţilor. Prin urmare, trebuie să afirmăm deschis că această adunare nu acceptă şi nu va accepta acţiuni de divizare sau coborâre a standardelor pe care le-am menţionat.
După cum a subliniat dl comisar Barrot, în fiecare ţară din Uniune în parte, există un cadru legal clar şi, cel mai adesea, oficial, care asigură protecţia diversităţii culturale. Cu toate acestea, pentru durabilitatea societăţii noastre multi-etnice, mai există şi alte alternative în afara învăţământului superior? Exemplele din viaţa reală arată că soluţionarea aspectelor legate de învăţământ alimentează o dezvoltare comunitară puternică. Învăţământul este, prin natura sa, mai mult unificator decât divizor. De fapt, ne învaţă că toţi reprezentăm o minoritate pentru altcineva. Universitatea Babeş-Bolyai din România, din oraşul Cluj, din Transilvania, este un exemplu de universitate multiculturală care a fost menţionată de mai multe ori de Organizaţia pentru Securitate şi Cooperare în Europa drept exemplu pozitiv de excelenţă multiculturală şi interetnică.
Acolo unde este necesar, învăţământul superior în limba minorităţilor face parte din sistemul de învăţământ naţional. Permiteţi-mi să vă dau exemplul Universităţii Sapientia din România.
Totuşi, aceste exemple pozitive nu înseamnă că ne putem întoarce privirea şi trebuie să fim conştienţi că probabil cel mai controversat aspect se află în faţa noastră: soluţionarea situaţiei dificile a comunităţii rome din întreaga Europă. Opinia mea este că cel mai eficient mod de rezolvare a acestei probleme europene extrem de dificile, pe termen lung, este prin intermediul educaţiei. Aş dori foarte mult să asist la o dezbatere substanţială despre modul în care Europa intenţionează să obţină beneficii de pe urma sistemului unic de învăţământ, astfel încât să rămânem uniţi în diversitate.
Silvia-Adriana Ţicău
Consiliul Europei este instituţia care se ocupă cu respectarea drepturilor omului. Drepturile şi protecţia minorităţilor intră în competenţa statelor membre, conform principiului subsidiarităţii. Minorităţile tradiţionale şi etnice, minorităţile migrante şi imigranţii trebuie să respecte legislaţia naţională a statului membru de rezidenţă.
Consider că integrarea noilor minorităţi migrante nu trebuie să facă parte din politica comună în materie de imigrare pe care o elaborează în prezent Uniunea. Această politică poate fi definită doar în momentul în care, în interiorul Uniunii, dispar barierele existente pentru libera circulaţie a lucrătorilor ce provin din statele membre ce au aderat la Uniunea Europeană după 2004.
Protecţia minorităţilor migrante face parte din principiile promovate de Europa socială. Asigurarea condiţiilor echitabile de muncă pentru toţi cetăţenii europeni, indiferent de statul membru de origine, garantează acestora o viaţă decentă. Ca socialist european, susţin dezvoltarea unui cadru european pentru imigrarea legală dar militez, mai întâi, pentru respectarea principiilor de bază ale Uniunii Europene pentru toţi cetăţenii europeni.
Csaba Sógor
(HU) Din păcate, proiectul de decizie de astăzi este adresat Parlamentului numai sub formă de întrebare. Reprezentanţii minorităţilor şi comunităţilor naţionale tradiţionale au încercat să convingă majoritatea prin mijloace parlamentare paşnice că ceea ce a fost bun pentru 14 state membre ale Uniunii Europene va fi bun pentru întregul teritoriul UE. Minorităţile naţionale tradiţionale s-au regăsit într-o ţară nouă fără vina lor, fără să se fi deplasat din patria lor de origine timp de secole. Nimeni nu le-a întrebat dacă au vrut să-şi schimbe naţionalitatea sau să adopte o nouă limbă oficială. Aceste minorităţi naţionale tradiţionale sunt cei mai loiali cetăţeni ai ţărilor respective. În ciuda războaielor, crizelor economice, luptelor politice interne şi asimilării, nu şi-au abandonat patria strămoşească, de durată şi totuşi nouă. Loialitatea lor a fost neîntreruptă. Exact din acest motiv este de neînţeles ca zeci de milioane de persoane din populaţiile puternice ale ţărilor mari să se teamă de câteva sute de mii sau, cel mult, o jumătate de milion de membri ai unei minorităţi.
Diferitele forme de autonomie din cadrul Uniunii Europene, cum ar fi autonomia teritorială şi culturală, rezultă în urma unei politici a consensului din partea majorităţii şi a minorităţii şi nu au slăbit puterea economică, politică sau socială a statului în cauză sau pe cea a Uniunii Europene. Ţara mea, România, există în forma curentă din 1920. În 1930 populaţia de pe acest teritoriu includea în proporţie de 28% persoane care nu erau de origine română. în prezent, această proporţie a scăzut la 10%. Mai există şi alte state membre, în afară de România, care se confruntă cu probleme similare. Există legi şi drepturi, însă punerea în aplicare a acestora nu poate fi garantată, chiar dacă diversitatea lingvistică, etnică şi regională reprezintă o valoare europeană. Prin urmare, este important să se elaboreze proiecte de orientări, pe baza unor exemple existente, de succes în UE, care să fie acceptabile pentru toţi şi să nu încalce integritatea teritorială a statului.
Gábor Harangozó
(HU) Vă mulţumesc foarte mult, dle preşedinte. Dle comisar, doamnelor şi domnilor, în primul rând aş dori să-mi exprim plăcerea de a saluta iniţiativa dlui Csaba Tabajdi care vizează să îmbunătăţească situaţia minorităţilor care trăiesc în Uniunea Europeană. Cu toate că exemple eminente dovedesc că minorităţile naţionale sunt privite ca o valoare şi o oportunitate în Uniunea Europeană, cum ar fi în Tirolul de Sud şi Insulele Åland, din păcate, în Europa de Est, întâlnim şi atitudinea opusă, uneori chiar în declaraţiile oamenilor politici. Tocmai din acest motiv avem urgent nevoie să contracarăm declaraţii care ar exclude definitiv şi pentru totdeauna solicitările de autonomie ale minorităţilor naţionale, prin trimitere la cerinţele stabilite de Uniunea Europeană. Prin urmare, este necesar să vorbim cu determinare şi să declarăm că minorităţile naţionale au dreptul la autonomie, ca exercitare a drepturilor minorităţilor la nivel comunitar şi că trebuie să garantăm aceste drepturi fundamentale, de asemenea, prin sistemul juridic al Uniunii Europene. Prin urmare, sprijin deplin elaborarea unor reglementări cuprinzătoare pentru protecţia drepturilor minorităţilor la nivel european. Vă mulţumesc foarte mult.
Michl Ebner
(IT) Dle preşedinte, doamnelor şi domnilor, astăzi este o ocazie foarte fericită, iar creditul pentru aceasta, împreună cu mulţumirile mele, se îndreaptă în special către dl Tabajdi, preşedinte al intergrupului şi campion al minorităţilor.
Astăzi folosesc limba italiană, care este limba statului, nu limba mea maternă. Fac acest lucru dintr-un motiv anume: un număr mare de minorităţi etnice din diferite ţări şi grupuri etnice trăiesc în Italia. Astăzi doresc să utilizez această demonstraţie - precum şi demonstrarea faptului că o minoritate etnică nu este o minoritate etnică numai în sine, ci trebuie să simtă solidaritate - pentru a da acestor minorităţi o voce aici în această Cameră. Doresc, de asemenea, să le transmit minorităţilor italiene care trăiesc în străinătate că nu ar fi avut altfel această posibilitate.
Dl Barrot a vorbit astăzi despre nediscriminare. Consider că nediscriminarea nu este suficientă, deoarece trebuie să obţinem drepturi egale, iar acestea vor veni numai când vom avea situaţii referitoare la minorităţi şi le vom oferi ajutor considerabil să obţină un nivel egal cu cel al majorităţii. Din acest motiv avem nevoie de discriminare pozitivă în anumite situaţii. Cred că aceasta este o idee nouă, o idee care trebuie urmărită.
Uniunea Europeană are competenţe. Făcând uz de articolele 21 şi 22 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene şi de articolul 2 din Tratatul de la Lisabona - să sperăm că acestea vor intra în vigoare cât mai curând posibil - alături de criteriile de la Copenhaga, precum şi de puţină flexibilitate şi imaginaţie legislativă, am putea realiza multe lucruri importante. Aş dori să menţionez în special articolul 2 din Tratatul de la Lisabona privind protecţia drepturilor persoanelor - iar în acest caz adresez mulţumiri speciale fostului ministru al afacerilor externe, dl Frattini, care a adus o contribuţie decisivă la includerea acestuia.
Sperăm că vor fi protejate drepturile grupurilor: acesta este obiectivul nostru. Având în vedere că există 168 de grupuri minoritare în Uniunea Europeană şi aproape 330 pe continentul european, 100 de milioane dintre concetăţenii noştri de pe acest continent se confruntă cu această situaţie. Noi am atins în Tirolul de Sud un nivel care, evident, poate fi îmbunătăţit, dar care este oricum foarte bun. Când aud din partea unor reprezentanţi în această Cameră sau membri ai unor populaţii majoritare că minorităţile lor sunt bine tratate, sunt cumva neîncrezător. Aş fi fost mai mulţumit în cazul în care reprezentanţi ai acestor minorităţi ar fi spus că sunt bine trataţi.
Noi, în Uniunea Europeană, trebuie să înţelegem că minorităţile reprezintă valoare adăugată, o punte între culturi, între popoare şi ţări. Trebuie să lucrăm pentru unitate în diversitate culturală.
Katrin Saks
(ET) Doamnelor şi domnilor, diversitatea lingvistică şi culturală pe care o valorizăm ca pe un bun al Uniunii Europene devine adesea o problemă la nivelul statelor membre, în special în zone în care frontierele s-au deplasat din cauza vicisitudinilor istoriei sau o minoritate a devenit majoritate, iar majoritatea a devenit minoritate, cum s-a întâmplat în Estonia, patria mea. În aceste cazuri, aceasta constituie într-adevăr o mare provocare pentru o singură ţară.
Cu toate acestea, la nivelul Uniunii Europene este foarte important să nu se aplice standarde duble. Criteriile de la Copenhaga, pe care antevorbitorii mei le-au menţionat deja în câteva dintre luările de cuvânt şi pe care noile state aderente trebuie să le îndeplinească, au fost deja discutate, dar suntem, de asemenea, conştienţi că aceleaşi criterii, aceleaşi cerinţe - de exemplu cerinţele privind învăţământul - nu sunt îndeplinite în multe dintre vechile state membre. Este important ca toate ţările să fie tratate în acelaşi mod, iar acele standarde minime să se aplice tuturor.
Rareş-Lucian Niculescu
În primul rând, nu cred că Uniunea Europeană are nevoie de o politică comună în privinţa minorităţilor; drepturi egale datorăm tuturor cetăţenilor europeni, indiferent de etnie. Pe de altă parte, dacă semnatarii întrebării aflate în dezbatere îşi doresc o politică europeană în această privinţă, îi asigurăm că, de exemplu, legislaţia românească poate fi considerată un exemplu de bună practică.
România are poate cea mai generoasă şi mai modernă legislaţie la nivel european cu privire la minorităţile naţionale. Acestea se bucură de drepturi largi în domeniul politic şi social, identice cu cele ale tuturor cetăţenilor; minorităţile semnificative, cum este cea maghiară, beneficiază de educaţie în limba maternă la toate nivelurile; reprezentanţii minorităţilor au dreptul la locuri în Parlament, chiar dacă nu întrunesc voturile necesare. De altfel, partidul minorităţii maghiare care a fost invocat în această seară şi în dezbaterile de ieri seară, a făcut parte din Guvernul României în 12 din cei 19 ani de când România funcţionează ca stat democratic.
Flaviu Călin Rus
Minorităţile de orice fel trebuie sprijinite atât pentru conservarea unei identităţi proprii, a valorilor, a tradiţiei şi a limbii, dar şi pentru dezvoltarea culturii acestora. Din punctul meu de vedere, România, ca stat unitar şi suveran, este un model în ceea ce priveşte respectarea drepturilor individuale ale membrilor oricărei minorităţi.
Apreciez demersul colegilor mei parlamentari, precum şi preocuparea lor permanentă referitoare la protecţia minorităţilor etnice, tradiţionale sau naţionale. Este un lucru firesc şi binevenit. Referitor însă la legătura majorităţi-minorităţi, doresc să fac cunoscute două aspecte: 1) consider că nu doar membrii unei minorităţi trebuie să se implice în astfel de demersuri, ci şi, în aceeaşi măsură, şi majorităţile trebuie să se preocupe de aspectele legate de minorităţi, tocmai pentru a susţine şi a proteja ceea ce numim "unitate în diversitate”, aspect care în România se întâmplă, şi 2) apreciez că, în egală măsură, şi minorităţile ar trebui să se preocupe de starea majorităţilor, deoarece aceste două entităţi formează, doar împreună, acel tot unitar care contribuie la dezvoltarea firească a oricărei societăţi.
Nicodim Bulzesc
În contextul acestei dezbateri, aş vrea să fac o remarcă prin care să observ că minorităţile naţionale fac mult zgomot pentru că nu au argumente pentru toate drepturile pe care le pretind. Aş vrea să lansez o sintagmă în acest sens şi anume: "zgomotul nu face bine şi binele nu face mult zgomot”.
Legile Uniunii Europene nu pot apăra numai minorităţile şi dezavantaja comunităţile naţionale, pentru că dăm de discriminare pozitivă. Aş vrea să dau un exemplu în care realitatea infirmă ceea ce unii afirmă. Au afirmat unii că drepturile minorităţilor maghiare nu sunt respectate în domeniul educaţiei în România şi, deoarece provin din domeniul educaţiei, aş vrea să dau un exemplu că universităţi din România au standarde europene în domeniul tratării minorităţilor.
Alexandru Nazare
În contextul acestei dezbateri, aş vrea să subliniez deteriorarea respectării drepturilor religioase ale românilor din Valea Timocului, Serbia. Vorbim aici despre o comunitate de peste 100 de mii de români.
Îmi exprim pe această cale îngrijorarea faţă de decizia primăriei oraşului Negotin, Serbia, de demolare a fundaţiei bisericii ortodoxe de limbă română, deşi preotFul Boian Alexandru a obţinut toate avizele necesare. Această biserică ar fi cea de-a doua pentru românii care trăiesc în Serbia. Pentru curajul de a o construi pe prima, preotul Boian Alexandru a fost condamnat la două luni cu suspendare. Subliniez faptul că Serbia s-a angajat, conform articolului 5 al Acordului de stabilizare şi asociere, să respecte drepturile omului şi protecţia minorităţilor etnice şi religioase.
Aş vrea să închei cu un citat dintr-o scrisoare a preotului Boian Alexandru, în speranţa că autorităţile sârbe nu vor demola această biserică unde se va sluji în română. Citez: "... să ne ajute şi pe noi să dobândim aceste drepturi în ţara noastră în care trăim, Serbia, să avem măcar numai biserica şi şcoala noastră şi să putem vorbi româneşte”.
Adrian Severin
Dle preşedinte, Uniunea Europeană nu are competenţe în privinţa statutului minorităţilor naţionale în statele membre. Cu toate acestea, acest lucru nu reprezintă o problemă, deoarece toate statele membre ale Uniunii Europene sunt membre şi în Consiliul Europei, organizaţie care are mijloacele şi experienţa pentru a aborda acest aspect. Duplicarea activităţii Consiliului Europei ar fi în detrimentul sferei de aplicare a activităţii noastre în ceea ce priveşte minorităţile şi ar crea numai confuzie şi frustrare.
În al doilea rând, sunt îngrijorat să constat că abordarea noastră privind minorităţile se concentrează prea mult asupra unor soluţii care ar fi fost probabil valabile acum zeci şi sute de ani. Cred că în acest domeniu, de asemenea, ar fi mai bine să ne dezvoltăm imaginaţia mai mult decât memoria.
În cele din urmă, în loc de abordarea repetată a unor domenii deja explorate, ar fi mai înţelept ca Uniunea Europeană să elaboreze un concept de protecţie transnaţională a drepturilor culturale pe un continent unde fiecare comunitate etno-culturală reprezintă, de asemenea, o minoritate.
Dragoş Florin David
În actualul context mondial al globalizării şi al mobilităţii persoanelor, cred că ceea ce s-a vehiculat în seara aceasta referitor la autoritatea teritorială nu-şi are sensul. Cred că există peste un milion de români în Spania şi Italia şi nu văd de ce ar cere o autonomie teritorială în aceste ţări.
Cred că crearea unei comisii sau a unei subcomisii la nivelul Parlamentului European pentru observarea drepturilor minorităţilor ar fi o idee foarte bună şi care ar pune în practică o politică europeană la acest nivel, sau, până la urmă, dacă vreţi, anumite proceduri de respectare a drepturilor minorităţilor. Nu cred că România a refuzat vreodată o vizită a vreunui preşedinte din statele europene, lucru iarăşi care s-a vehiculat aici. Cred că România este un exemplu de bune practici pentru foarte multe dintre ţările Uniunii Europene.
Iuliu Winkler
(HU) Dle preşedinte, vă mulţumesc foarte mult, minorităţile naţionale care trăiesc pe teritoriul Uniunii Europene îmbogăţesc UE. Parlamentul European trebuie să preia conducerea în ceea ce priveşte apărarea minorităţilor etnice, prin iniţierea de dezbateri privind statutul legal al minorităţilor. Parlamentul trebuie să-şi asume responsabilitatea pentru elaborarea şi adoptarea unui regulament-cadru obligatoriu pentru toate statele membre. Un astfel de regulament-cadru va servi cu adevărat intereselor comunităţilor minoritare numai dacă - păstrând în minte principiul subsidiarităţii - dispoziţiile sale vor include faptul că adoptarea unor diferite forme de autonomie consolidate pe baza consensului între majoritate şi minorităţi reprezintă modul de acordare a unui statut corespunzător comunităţilor minoritare. Vă mulţumesc.
Miloš Koterec
(SK) Da, minorităţile trebuie respectate, iar drepturile lor trebuie garantate din punct de vedere legislativ de statele membre ale UE. Diversitatea culturală şi lingvistică trebuie păstrată, deoarece reprezintă baza unei funcţionări sănătoase a Uniunii. Cu toate acestea, nu vom permite grupurilor politice bazate pe o poziţie minoritară să ceară insistent drepturi legate de autonomie care pun sub semnul întrebării deseori integritatea teritorială a statelor, şi care, mai mult, adesea decurg dintr-un sentiment de nedreptate datorată hotărârilor luate în trecut.
Autonomia teritorială pe baze naţionaliste şi, mai mult, care nu se bazează pe omogenitate, dar care adesea abuzează din punct de vedere politic de statutul de minoritate al majorităţii persoanelor dintr-o anumită micro-regiune sau comunitate, este o ameninţare la adresa vieţii şi coexistenţei paşnice din Uniunea Europeană.
Christopher Beazley
(FR) Domnule preşedinte, am două întrebări pentru dl comisar.
În timpul acestei dezbateri, mulţi membri şi colegi au vorbit despre standarde duble, despre obligaţii inegale privind statele membre noi şi vechi. Ce măsuri luaţi în privinţa statelor membre vechi, cu alte cuvinte în privinţa celor 15 state membre care nu respectă Acordul de la Copenhaga?
Cea de-a doua întrebare este despre minorităţile religioase, evreii şi musulmanii care trăiesc pe continentul nostru, în Uniunea noastră: ce măsuri ia Comisia pentru a le proteja credinţa, normele şi modul lor de viaţă?
Csaba Sándor Tabajdi
Dle preşedinte, dle comisar, prima întrebare care necesită un răspuns este dacă problema minorităţilor naţionale intră exclusiv în sfera atribuţiilor naţionale sau nu.
Cred că nu, deoarece, dacă problema drepturilor omului nu este o problemă internă a statelor membre ale Uniunii Europene, atunci nu este nici problema drepturilor minorităţilor naţionale. Acest lucru, desigur, necesită clarificări. Iugoslavia a fost bombardată deoarece au fost încălcate drepturile cetăţenilor din Kosovo, deci de ce nu clarificăm această problemă?
În al doilea rând, de ce, înaintea aderării, situaţia din noile state membre era mai bună decât este în prezent?
În al treilea rând, dl Beazley a ridicat problema standardelor duble. Este adevărat că, în ciuda problemelor, situaţia comunităţii maghiare in România este mai bună. În România există probleme, însă situaţia este mai bună decât cea din Alsacia sau Bretania. De ce există standarde duble?
În al patrulea rând, să vorbim despre autonomia teritorială. În Insulele Åland din Finlanda şi în Tirolul de Sud din Italia, autonomia regională a stabilizat efectiv ţara. În Spania, sistemul regiunilor autonome este un foarte bun exemplu, în ciuda câtorva extremişti basci care merită condamnarea noastră.
În cele din urmă, dle preşedinte, trebuie să spunem că nediscriminarea şi tratamentul egal nu sunt suficiente pentru a compensa dezavantajele minorităţilor. La sfârşitul zilei, minorităţile mulţumite reprezintă factori ai stabilităţii în ţările Europei. După cum afirma întotdeauna Henrik Lax, "dacă o politică este realizată corect, se vor culege întotdeauna roade”. Aceasta este realitatea şi aş dori să vă mulţumesc pentru dezbatere.
Jacques Barrot
Domnule preşedinte, am ascultat cu atenţie contribuţiile fiecăruia şi sunt mişcat de pasiunea care susţine o parte dintre aceste poziţii.
Dl Tabajdi tocmai a enumerat o mulţime de probleme. Sunt foarte conştient de faptul că aceste probleme există, dar trebuie să vă reamintesc din nou - cu părere de rău, dar nu am ce face - că protecţia grupurilor, a minorităţilor naţionale ca grupuri, nu intră în sfera de competenţă a UE, nici chiar în cea a Agenţiei pentru Drepturi Fundamentale.
Cu toate acestea, la îndemnul meu, Agenţia va cerceta discriminarea etnică şi rasială când va actualiza raportul din 2007 privind rasismul, dar aş reitera faptul că tratatele nu acordă nicio competenţă în acest domeniu: nici Uniunii Europene, nici Comisiei şi nici Agenţiei.
A fost menţionată metoda deschisă de coordonare, însă şi această metodă impune să avem competenţa. Este destul de clar că, în cazul în care Consiliul şi-ar modifica poziţia, acest lucru ar putea deschide alte căi dar, deocamdată, noi înşine acordăm o atenţie specială luptei împotriva discriminării care poate afecta în special persoanele care aparţin unei minorităţi.
Trebuie să clarificăm lucrurile aici: avem instrumentele, la nivel comunitar, pentru a combate discriminarea. Articolul 13 din Tratatul de instituire a Comunităţii Europene a constituit baza legală pentru două directive: Directiva de punere în aplicare a principiului egalităţii de tratament între persoane, fără deosebire de rasă sau origine etnică, din 29 iunie 2000 şi Directiva de creare a unui cadru general în favoarea egalității de tratament în ceea ce priveşte încadrarea în muncă şi ocuparea forței de muncă, din 27 noiembrie 2000.
Prin urmare, din acel punct de vedere există într-adevăr o voinţă de a combate toate formele de discriminare împotriva cetăţenilor aparţinând grupurilor minoritare. Şi în afară de toate acestea, Agenţia pentru Drepturi Fundamentale va efectua, la solicitarea mea, un studiu în profunzime asupra tuturor acestor forme de discriminare.
Acestea reprezintă cam tot ce pot spune. Nu pot merge mai departe, deoarece nu avem toate instrumentele juridice. Statele membre nu ne vor permite.
Acestea fiind spuse, poziţia romilor din Uniunea Europeană, de exemplu, este cu adevărat deplorabilă, iar integrarea acestora reprezintă o prioritate atât a Uniunii, cât şi a Comisiei, după cum s-a reiterat şi în cadrul Reuniunii europene la nivel înalt a romilor, din 16 septembrie, la care am participat cu dl Barosso şi dl Špidla. Ca urmare a acestei reuniuni la nivel înalt, dl Špidla va institui o platformă europeană privind romii. Această structură flexibilă ne va permite să fim la înălţimea provocărilor la nivelul UE. Cu toate acestea, trebuie să fim atenţi, de asemenea, deoarece, din punctul de vedere al Comisiei, o abordare etnică ar fi contraproductivă.
Doresc să închei spunând că am fost mişcat de ceea ce s-a afirmat aici. Este destul de clar că adevărata putere a Uniunii Europene rezidă în rezolvarea acestei probleme a conflictului între minorităţi şi majoritatea dintr-un anumit stat, dar este, de asemenea, adevărat că Uniunea Europeană este în prezent o federaţie de state naţionale, ceea ce înseamnă că ne este dificil să mergem mai departe.
Acestea fiind spuse, nimic nu împiedică schimbul informal de bune practici sau de cele mai bune practici între ţări. V-aţi referit chiar la bunele practici din anumite state membre mai noi ale Uniunii şi nu mă îndoiesc că astfel de bune practici pot fi considerate surse de inspiraţie pentru alte exemple similare.
Aceasta este tot ce am de spus, dle preşedinte, şi regret că nu vă pot oferi un răspuns mai bun, dar sunt, până la urmă, obligat să mă aliniez la ceea ce înseamnă în prezent Uniunea Europeană, cât timp rămâne valabil. Chiar şi aşa, aş sublinia încă o dată faptul că, în eventualitatea discriminării împotriva persoanelor care aparţin unui grup minoritar, puteţi fi sigur că voi rămâne ferm pe poziţie, deoarece intenţionez să asigur respectarea acestei nediscriminării care, sper, va fi instituţionalizată puternic de Carta Drepturilor Fundamentale, ca urmare a ratificării Tratatului de la Lisabona.
Preşedinte
Dezbaterea este închisă.
Declaraţii scrise (articolul 142 din Regulamentul de procedură)
Genowefa Grabowska  
Nicio ţară europeană contemporană nu neagă drepturile minorităţilor. Conform motto-ului UE "Uniţi în diversitate”, construim o Europă multiculturală, o Europă în care minorităţile naţionale coexistă cu marile state monolitice şi se bucură de totalitatea drepturile lor politice şi civice. Se pare că Europa este în consens în această privinţă. În zilele noastre, oricine pune sub semnul întrebării drepturile minorităţilor cu siguranţă nu va reuşi în lumea politicii. Drepturile minorităţilor sunt înscrise în dreptul intern al fiecărui stat membru al UE şi confirmate, de asemenea, de multiple acorduri internaţionale.
Prin urmare, am fost uimit de decizia pronunţată de Curtea Administrativă Supremă din Lituania de la 30 ianuarie anul acesta. Conform deciziei, plasarea plăcuţelor cu nume de străzi în limba poloneză alături de alte plăcuţe cu nume de străzi în limba lituaniană contravenea legii. S-a dispus ca autorităţile din regiunea Vilnius să îndepărteze plăcuţele în limba poloneză în termen de o lună. Problema este în mod special sub semnul întrebării, deoarece etnia poloneză reprezintă 70% din populaţia din regiunea Vilnius, iar plăcuţe cu numele străzilor în limba poloneză se găsesc aproape peste tot. Acest lucru s-a întâmplat în ciuda faptului că Lituania s-a angajat să respecte Carta europeană a autonomiei locale şi a ratificat în 1995 Convenţia-cadru europeană pentru protecţia minorităţilor naţionale. Articolul 11 din aceasta din urmă prevede utilizarea limbilor minorităţilor inclusiv pe plăcuţele cu numele străzilor. Este greu de înţeles de ce Lituania, care este stat membru al UE de cinci ani, desconsideră standardele Uniunii şi nu garantează drepturile minorităţilor de pe teritoriul său.
Iosif Matula  
Domnule preşedinte, stimaţi colegi, vin dintr-o regiune de la graniţa româno-maghiară, din judeţul Arad, unde problemele privind minorităţile au fost depăşite de mult.
Aici, colegii și prietenii din copilărie care au urmat școala primară şi apoi studiile universitare în limba maghiară, folosesc astăzi şi limba maghiară în instituțiile în care lucrează.
Am condus județul Arad și regiunea vestică din România. În această zonă, a județelor Arad, Timiş şi Bihor din România, Csongrád şi Békés din Ungaria, românii împreună cu maghiarii au finalizat zeci de proiecte comune şi continuă altele, utilizând o singura limbă, europeană, pentru a rezolva probleme comune europene.
Îi invit pe toţi cei care doresc să cunoască personal modelul românesc de rezolvare a problemei minorităților, înainte de a se exprima în diverse foruri europene, să vadă la faţa locului care este realitatea.
Andrzej Tomasz Zapałowski  
Drepturile minorităţilor naţionale din cadrul statelor membre UE constituie o problemă importantă în ceea ce priveşte drepturile omului. Cu toate acestea, în practică, problema este adesea exploatată în acţiuni cu scopul de a răspândi revizionismul în întreaga Europă şi de a aduce în discuţie frontierele.
Dreptul de a utiliza limba maternă a unei persoane şi dreptul de a păstra cultura tradiţională şi obiceiurile unei persoane sunt, fără îndoială, două dintre drepturile care trebuie protejate.
Recent au existat cazuri în Europa unde anumite minorităţi şi-au exprimat dorinţa de a se restitui anumite teritorii unei ţări faţă de care manifestă loialitate. Acest lucru provoacă o reacţiei a populaţiei majoritare. Au existat, de asemenea, cazuri în care minorităţile care numărau şapte milioane de persoane au fost ignorate şi li s-a refuzat statutul de minoritate. Acest lucru li s-a întâmplat, de exemplu, polonezilor din Germania. Germania încalcă astfel drepturile fundamentale ale minorităţilor.
Cazul persoanelor care au ajuns în ţările noastre din afara Europei este destul de diferit. În mod clar, aceste persoane au dreptul la propria lor cultură şi limbă. Cu toate acestea, nu îşi pot crea propriile lor zone speciale în care să transfere normele propriilor lor ţări de origine. În cazul în care doresc să trăiască printre noi, trebuie să fie pregătiţi să se integreze în ţările noastre şi să devină cetăţeni responsabili ai ţării unde s-au stabilit.
