Proceduren for andragender (ændringsforslag til Afsnit VIII i forretningsordenen) (forhandling) 
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning af Gérard Onesta for Udvalget for Konstitutionelle Anliggender om revision af forretningsordenens bestemmelser om proceduren for andragender.
Gérard Onesta
Hr. formand! Efter den store kage, som hr. Corbetts betænkning var, ved jeg ikke rigtig, om denne betænkninger pyntebærret, det er snarere den lille kage, som man får til kaffen, lige før tjeneren kommer med regningen.
Jeg vil tale om andragender. Vi har tidligere set, at forretningsordenen i dens nuværende form har skabt nogle problemer, fordi nogle artikler undertiden var vanskelige at fortolke eller endog førte til et politisk dødvande om, hvorvidt denne eller hin tekst kunne antages. Derfor har vi søgt at rydde lidt op, at afklare og konsolidere, men det gør det ikke til nogen revolution.
For det første ønsker vi alle en bedre identifikation af andrageren, for når vi nu modtager et halvt ton andragender, står det ikke altid klart, hvem kontaktpersonen er. Derfor beder vi andrageren specificere, hvem der, om jeg så må sige, er deres leder. Og ellers beslutter vi at bruge det første navn på forsiden.
Vi har indført retten til at trække et andragende tilbage. Vi siger til borgerne: "De kan indsende et andragende, men De kan også give afkald på denne ret og bede om, at Deres navn fjernes fra listen over underskrivere".
De er bekendt med, at Parlamentet kan modtage skrivelser på mindretalssprog såsom galicisk, baskisk, catalansk osv., når der er anerkendt af medlemsstaterne. Vi har besluttet at udvide denne ret til også at omfatte andragender. Hvis vi bliver kontaktet på et bestemt sprog, som Præsidiet anerkender som et sprog, der kan bruges til skriftlig kommunikation med borgerne, vil vi også svare på det sprog.
Den reelle reform ligger i antageligheden. Hidtil har medlemmerne af Udvalget for Andragender undertiden skulle kæmpe temmelig hårdt for at finde ud af, om et bestemt dokument nu også var et spørgsmål om europæisk lovgivning eller ikke. Da Europa hele tiden udvider sit virkefelt, fik folk det ind ad bagdøren. Derfor forsøger vi at forenkle tingene ved at komme med et slags incitament til antagelighed.
Hvis en fjerdedel af udvalgets medlemmer betragter en tekst som antagelig, vil den blive behandlet, da det jo ikke drejer sig om at begrænse en vigtig rettighed, der under alle omstændigheder er knæsat i primærlovgivningen. I tilfælde af at en tekst ikke er antagelig, skal vi endog forsøge at anbefale klagemuligheder.
Der vil altid være åbenhed, fordi andragerens navn og andragendets indhold jo altid vil blive offentliggjort i vores registre, men hvis andrageren for at beskytte privatlivets fred beder om anonymitet, kan vi også yde dette. Det samme gælder, hvis der anmodes om fortroligholdelse af drøftelserne.
Udvalgsformandens ret til at give andragerens taleret bibeholdes.
For så vidt angår retten til opfølgning har vi i en vis udstrækning udvidet eller rettere præciseret denne ret, da Udvalget for Andragender tidligere mere eller mindre kunne fremlægge en initiativbetænkning om snart sagt alting og ingenting. Vi kan ikke se, hvorfor dette udvalg skal have flere rettigheder end de andre udvalg. Det vil naturligvis stadig have denne ret, forudsat at der ikke er nogen indvendinger fra Formandskonferencen.
Det elektroniske register bevares. Om nødvendigt kan der foretages besøg på stedet for at afklare forskellige forhold eller finde en løsning. Denne rolle svarer til en mæglers, der er noget ret originalt, som vi har besluttet at indføre, og som vil være til fordel for Parlamentet.
Om nødvendigt vil vi bede om hjælp fra Kommissionen, som her i aften er repræsenteret på højeste niveau, med at afklare anvendelsen af fællesskabsretten og eventuelt give os information. Denne information vil naturligvis blive sendt til Kommissionen, Rådet og andrageren.
Men hvad hvis Lissabontraktaten bliver ratificeret? De vil vide, at traktaten giver mulighed for en ny form for andragende sammen med de andragender, der sendes til Europa-Parlamentet, og som vi har kendt i mange år, nemlig andragender sendt til Europa-Kommissionen, og som skal støttes af mindst en million underskrivere.
Vi har simpelthen besluttet, at hvis Lissabontraktaten ratificeres, og hvis vi modtager et andragende, og der også sendes et andragende fra en million borgere til Kommissionen, så vil vi i Parlamentet tjekke, om vi behandler et identisk spørgsmål, og om det andragende, der er sendt til Kommissionen, kan påvirke vores arbejde, og hvis det er tilfældet, vil vi ganske enkelt informere andragerne.
Nu har jeg vist i det store og hele beskrevet situationen. Så det er ikke nogen revolution, blot et par præciseringer og forebyggelse af et muligt dødvande.
Richard Corbett
Hr. formand! Det er med stor glæde, at min gruppe kan meddele, at den støtter hr. Onestas betænkning. Han har gjort et stort og også langvarigt arbejde med denne sag. Det er temmelig mærkeligt, at Formandskonferencen har ventet så længe med at sætte denne betænkning på dagsordenen for vores plenarmøde.
Men det forhold, at den har ventet så længe og sat den på dagsorden samtidig med min betænkning betyder, at der er et sammenfald på et punkt mellem de to betænkninger, som fru Frassoni også hentydede til i vores foregående forhandling. Det drejer sig om samarbejdet mellem Udvalget for Andragender og det korresponderende udvalg. Alle er enige om, at de to må og skal samarbejde, men i sidste instans er der et uløst spørgsmål: Hvem har det sidste ord, hvis de ikke bliver enige?
Man kan forstå begge sider. Medlemmerne af Udvalget for Andragender føler, at det er dem, der har modtaget andragender, de har undersøgt sagen, de har måske afholdt høringer, haft besøg, de har måske fundet noget, der ikke fungerer helt i den lovgivning, som det korresponderende udvalg har behandlet, og de føler, at de har afklaret sagen og burde have det sidste ord, hvis det korresponderende udvalg ikke er enig i dets konklusion. På den anden side kan man også forstå det korresponderende udvalg. Hvorfor skal et andet udvalg pludselig have ansvaret for sagen, blot fordi nogen har sendt et andragende til det andet udvalg? Man kan forstå begge sider.
Jeg har forsøgt at forene de to og sige, at ja, naturligvis skal de arbejde tæt sammen, og i sidste instans skal Udvalget for Andragender lytte til det korresponderende udvalgs holdninger. Hvis det vælger at gøre det, kan det tilsidesætte det korresponderende udvalgs synspunkter - det har det lov til - men hvis det gør det, er prisen, at det korresponderende udvalg har ret til at fremsætte ændringsforslag ved plenarmødet.
Det er, synes jeg, et fornuftigt quid pro quo. Jeg kan ikke forstå, hvorfor fru Frassoni sagde tidligere, at det ville ødelægge Udvalget for Andragender. Jeg kan virkelig ikke se, hvordan hun kan nå frem til sådan en konklusion. Medlemmerne af Udvalget for Andragender fra min gruppe har da fortalt mig, at de er tilfredse med kompromisset, og jeg tror også, at det kan fungere. Det er et kompromis. Hvis man befinder sig i yderpunkterne af denne argumentation, er man ikke tilfreds, men jeg tror, at det kan fungere i praksis. Det stemmer fint overens med hr. Onestas fremragende betænkning, og jeg er overbevist om, at denne pakke vil komme til at fungere.
Jo Leinen
(DE) Hr. formand! Hr. Onesta sagde, at hans betænkning ikke er revolutionerende, men det er nu alligevel en vigtig reform, der styrker både borgernes og Udvalget for Andragenders rettigheder. Borgerne har en ret til at indgive andragende, og der vil her ske et par forbedringer, som også vil tilskynde borgerne til at sende spørgsmålet til Parlamentet. Jeg synes også, at det med hensyn til andragendets antagelighed er godt, at det ikke er udvalgets formand, der træffer afgørelsen. Skønt jeg selv er formand for et udvalg, er jeg enig i, at hvis en fjerdedel af medlemmerne mener, at et spørgsmål bør drøftes, ja, så skal det drøftes.
Jeg vil gerne rette noget, hr. Onesta sagde: Borgerinitiativet er ikke et andragende - det er en aliud. Det er faktisk et europæisk folkeandragende, en helt anden slags rettighed. Det stiles ikke til Parlamentet, men til Kommissionen, og vi må ikke blande de to sammen. Det ligger civilsamfundets repræsentanter meget på sinde.
Dette bliver sikkert den sidste betænkning, som hr. Onesta forelægger her i Parlamentet. Jeg vil gerne takke ham meget inderligt for hans arbejde, som i mange henseender har været fremragende, både i hans egenskab af næstformand og medlem af vores udvalg. Jeg burde også nævne Agora, Parlamentets forum med civilsamfundet, som er historisk og et endog meget vigtigt instrument. Derfor støtter vi Onesta-betænkningen og vil gerne takke Dem for Deres konstruktive arbejde.
(Bifald)
Formanden
Jeg vil gerne rette hr. Leinen, for da hr. Onesta har beskæftiget sig med ejendomspolitik, vil han efterlade mange permanente monumenter og ikke kun dem, der har at gøre med politiske initiativer.
Costas Botopoulos
(FR) Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg vil gerne takke hr. Onesta for hans arbejde og tilstedeværelse i Parlamentet. Jeg vil gerne komme med et par bemærkninger til hans sidste betænkning. Jeg er som fru Frassoni overbevist om, at retten til at indgive et andragende er yderst vigtig, men jeg synes, at Udvalget for Andragender er en ret mærkelig størrelse. Det er vigtigt, interessant, men også mærkeligt. Denne minidomstol, hvor alting og ingenting bliver diskuteret, er vigtig, men også interessant, og forskellig fra det, vi gør.
Jeg vil gerne meget hurtigt vende tilbage til tre punkter. For det første mindretalssprog. Jeg er enig, men jeg vil ikke åbne døren for sprog, der ikke med fuld legitimitet bruges her i Parlamentet. For det andet antagelighed. Her er jeg helt enig, og det er godt, at målet er at antage og ikke afvise andragender. For det sidste vil jeg sige, at jeg er enig med formanden, hr. Leinen. Borgerinitiativer har ikke noget at gøre med retten til at indgive et andragende, som er en demokratisk, konstitutionel ret i forhold til Parlamentet, og man må ikke blande de to ting sammen.
Endelig tog jeg frem for alt ordet for at takke hr. Onesta for hans arbejde.
Formanden
Jeg undskylder, fordi jeg med det samme fik skældud for ikke at udtale Deres efternavn korrekt - det skal udtales Botòpoulos og ikke Botopoùlos, så undskyld igen.
Monica Frassoni
(IT) Hr. formand, mine damer og herrer! Også jeg vil gerne takke hr. Onesta, også på vegne af Gruppen De Grønne/Europæisk Fri Alliance. For øvrigt var vi begge til en fest tidligere, og vi tager snart tilbage til den igen for at fortsætte med alle takketalerne og festlighederne.
Jeg ville naturligvis gerne sige, at vi støtter hans betænkning, men også, at vi stadig synes, at forholdet mellem de to udvalg stadig er et problematisk emne i Corbett-reformen, og her vil jeg gerne sige noget til hr. Botopoulos: Udvalget for Andragender er ikke et mærkeligt udvalg, det er et udvalg med en meget specifik rolle, og de fleste andragender handler om anvendelsen af fællesskabs lovgivningen, de behandler overtrædelser af direktiver og love, som ikke altid har en klar linje til det korresponderende udvalg.
Jeg vil gå endnu længere og sige, at enhver, der har haft bare det mindste at gøre med dette udvalgs arbejde, kan se, at det er en slags Askepot her i Parlamentet. De vil også kunne se, at det korresponderende udvalg ikke besvarer forespørgsler fra Udvalget for Andragender, det kan bestemt ikke tage sig af noget, som sidstnævnte udvalg siger, gør eller foreslår.
Og her ligger min frygt, nemlig at Udvalget for Andragender, som ikke altid, men ofte behandler anvendelsen af de EU-direktiverne, på en eller anden måde skal vente på tilladelse fra det udvalg, der er ansvarligt for at lave lovene, og som derfor spiller en anden rolle, og ligeledes skal bede om tilladelse fra Formandskonferencen, når det blot drejer sig om at kontrollere lovgivningens anvendelse, som intet, og jeg gentager, intet har at gøre med parlamentsudvalgenes lovgivningsmæssige funktion.
Derfor udtrykker jeg bekymring over hr. Corbetts reformforslag vedrørende andragender, også selv om jeg er enig i det, hr. Onesta sagde, og jeg vil gerne takke Dem for at være fleksibel med tiden, hr. formand.
Formanden
Det var faktisk vor at være galant, fordi det er aftenens sidste indlæg, bortset fra ordførerens, hr. Onestas, svar, og han har nu ordet.
Gérard Onesta
Hr. formand! Jeg vil forsøge at besvare medlemmernes spørgsmål. Hr. Leinen, De har helt ret - det var en fortalelse. Procedurerne er helt forskellige, når det drejer sig om at indsende en anke til Kommissionen i henhold til bestemmelserne i en eventuel fremtidig traktat, og når det drejer sig om at indsende en klage til Parlamentet via proceduren for andragender.
Men i det hypotetiske tilfælde, at disse to klagemuligheder, som er meget forskellige henset til sted og form, vedrører samme spørgsmål, besluttede vi, at andragerne skulle underrettes, så vi kan vurdere, om det er hensigtsmæssigt at fortsætte vores undersøgelser. Vi valgte simpelthen at styrke koordineringen i denne situation. Jeg ved godt, at jeg skærer det ud i pap, men det var godt, at De bad om denne sproglige præcisering.
Jeg vil fortsætte de sproglige forklaringer med hr. Botopoulos' spørgsmål. Vi skal selvfølgelig ikke forværre tingene her i dette Babelstårn, som jo i forvejen er en meget kompleks størrelse. Se bare på antallet af tolke, der er til stede her i aften. Vi ved udmærket, at det er Parlamentets Præsidium, der beslutter, om andragender og korrespondance med andragere skal udarbejdes på andre sprog, der bruges i en medlemsstat. Disse sprog skal derfor være anerkendt i denne stat, og staten skal bede om at bruge det. Dette er i øjeblikket kun tilfældet for fire sprog. Hvis jeg i morgen ønskede at skrive på volapyk - et kunstsprog - ville det naturligvis ikke blive anerkendt af en stat, og hverken Parlamentet eller Præsidiet ville svare på det sprog. Alt det er angivet præcist.
Vedrørende konflikter mellem udvalgene, som hr. Corbett har nævnt, vil jeg gerne påpege, at det i min betænkning i overensstemmelse med artikel 46 og bilag VI hedder, at Udvalget for Andragender kan anmode om en udtalelse fra et andet udvalg, som har det specifikke ansvar for det spørgsmål, der er genstand for undersøgelsen. Så De kan se, at der i dette tilfælde stadig kan opstå en konflikt. Nu har vi indført en mægler, da Udvalget for Andragender ikke kan udarbejde initiativbetænkninger eller gå imod en initiativbetænkning fra et korresponderende udvalg, medmindre Formandskonferencen tillader det. Vi har et henvisningssystem, nemlig Formandskonferencen, som beslutter, om det er op til Udvalget for Andragender eller det korresponderende udvalg at gribe ind, hvis de to udvalg ikke kan nå til enighed. Vi har derfor taget hensyn til denne situation.
Med disse bemærkninger kan vi afslutte forhandlingen. Jeg har ventet i næsten 20 år på at få lov til at tale i seks minutter her i salen, men at gøre det foran et publikum som dette har været en stor fornøjelse.
Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted onsdag den 6. maj 2009.
